Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ni tycker då, att jag spelade min rol
FASÂN. Åh, bagatell! jag skulle heldre brutit ar-
domlig, hänförande, förbländande! -- här vid edra fötter svär jag, att ni gjort ett intryck på mig, för
FASÂN (utom sig).
Ack min Fröken, ni var gu-
hvilket jag saknar alla uttryck.
(Kastar sig på knä).
ÅTTONDE SCENEN. FASÂN. AURORE.
betyda?
Fröken Aurore! -- hvad skall det här
(ifrån venster).
brutit begge benen af sig, så att han numera, med ut genom fonden).
AURORE (skrattande).
Det betyder att
Herrn här
bästa vilja i verlden, inte kan stå på dem.
(Skyndar FASÂN (ligger qvar och ser efter henne).
bara, hvilken superb sortie! det der kan bli något utaf med tiden.
ring öfver det här min herre?
LIDMAN (alfvarsamt).
Behagar ni ge mig förklaFASÂN (betraktar honom).
Ah, hvad ser jag, -- LIDMAN.
Ja, jag tror verkligen.
min granne på spektaklet i går afton! (stiger upp).
FASÂN. Nå, der har ni förklaringen; -- idel
konstförtjusning, ingenting annat.
här utanföre?
Det var då er vagn som nyss sljelpte FASÂN. Ja, den stjelpte, ja (afsides).
På min
egen tillställning (högt).
Och det är på den här egendomen som ni är Inspektor?
Alldeles.
det fägnar mig oändligt.
FASÂN (skakar hans hand).
Nå, det fägnar mig, LIDMAN.
Hörpå, min herre, era lifliga applåder FASÂN (höjer på axlarne).
Författaren!
i går afton, gällde de författaren eller utförandet?
pjesen?
LIDMAN (ifrigt).
Pjesen, ja; hvad tyckte ni om FASÂN. Pjesen?
Åhja, gudbevars, -- den röjde
nybegynnaren, -- åtskilliga scener som inte voro dåliga, men ingen hållning, ingen ruff, ingen aplomb, men nog fins der anlag.
Ni är då kännare?
FASÂN. Ja, ni kan lita på mitt omdöme.
FASÂN. Mera än det, min herre, jag är förfatLIDMAN.
Och genom hvilka arbeten FASÂN.
Ja, egentligen har jag bara skrifvit ett
tare, vår tids ryktbaraste Theaterförfattare. har ni då gjort er ryktbar?
stycke, men det förenar i sig alla genrer af förfat-
tareskap; det är på en gång lyriskt, tragiskt, komiskt, liga bemärkelse.
Hörpå, jag tycker om er och jag
burleskt och politiskt, således klassiskt i ordets egentvill derföre skänka er mitt förtroende.
Ni har förmodligen hört talas om Kammarjunkaren Fasân?
icke påminna mig det.
Kammarjunkaren Fasân! -- jag kan FASÂN. Hvadförslag?
Fasân -- Kammarjunkar
Fasân! ett namn kändt och värderadt af våra bröder vid Seinens stränder, fins det väl i hela Sveriges rike någon som icke känner till det namnet?
Jag beklagar, men...
ligtvis icke irreparatel, ty ni har här persona questionis framför er.
Jag är på det högsta smickrad.
Lugna er, min herre, er förlust är lyck-
despel, min herre, Carl XII eller slaget vid Pultava, ja, det vill säga, det är pjesens tredje namn, den har haft två förut under hvilka den är känd af all-
FASÂN. Nu till saken!
Jag har skrifvit ett skå-
mänheten.
Åh, det är ett magnifikt arbete, utan egenliga idyller, ställen af sublim hänförelse och andra åter då Jupiters åskor tyckas likasom ljunga kring åskådaren, han fruktar i hvart ögonblick att bli ihjälslagen.
Om ni kunde göra er ett begrepp om
kärlek sagdt! der förekommer stora bataljer och landt-
Det måtte bli af en förvånande effekt.
hvad jag och mina vänner arbetat för att få det stycket gifvet; jag har haft för mig de förnämsta af våra litteratörer, sjelfva gräddan af Svenska Akademien LIDMAN.
har berömt och förordat stycket, men allt förgäfves.
Åh, genom de nedrigaste intriger och ka-
baler; man har motarbetat mig, bedragit mig, gäc-
kat mig, man har insinuerat att pjesen inte kunde
uppföras; säga det åt mig! -- jag har studerat dramatiken i trettio år, min herre, jag har alla effektscener, hvarje, såväl komisk som tragisk situation de ställen som ska applåderas.
på mina fem fingrar, och jag kan på håret heräkna LIDMAN.
Då är ni mer än menniska.
sens uppförande till en ambitionssak, jag är trött att
FASÂN. Men, ser ni, numera har jag gjort pje-
längre strida med okunniga Theaterdirektörer och inbilske skådespelare, jag ämnar företa mig något som Theatern, Djurgårds-theatern, jag trotsar alla theaterdirektioner i verlden... jag sätter upp pjesen sjelf.
Men har ni då någon trupp? ännu ingen vågat.
Jag trotsar Kongl.
Theatern, Mindre
vara gentilt folk förstår ni, folk som jag kan ha heder af, hvad hufvudrollen eller Carl XII beträffar, så ämnar jag spela den sjelf.
Ni tycker kanske att min figur inte passar? men det gör ingenting, -- man fäster sig inte vid sådant, -- alla store män ä' små, och var Carl XII en lång karl så var det
FASÂN. Jag är på god väg att få, men det skall
ett förbannadt misstag af naturen, ingenting annat. marck och henne har jag länge förgäfves letat, men nu, min herre, nu har jag också funnit henne. med salt vatten?
De öfriga rollerna äro biroller utom Aurora Königs-
MAJORSKAN (utom theatern).
Har ni baddat benen LIDMAN.
Majorskan!
FASÂN. Ah, det hade jag glömt! (kastar sig till-
baka i stolen).
Tyst min herre, tyst! ni har mitt lif och min hemlighet i era händer, förråd mig inte! niska.
LIDMAN (för sig).
En högst besynnerlig men-
NIONDE SCENEN. MAJORSKAN STRUTTÉN. LUDDE (ifrån fonden).
Fasân.)
Det var en för svår olycka. tviflad...
Hvar är pasjenten?
(går fram till Fasân.
Min nådigaste fru Majorska, jag är förMAJORSKAN (afbrytande).
Åh, det behöfver ni al-
FASÂN. LIDMAN.
deles icke vara, den som kommer till Majorskan bli man för.
Struttén den blir nog skött och vårdad, det skall jagFASÂN (artigt).
Min fru, Kammarjunkaren FaMAJORSKAS.
Kammarjunkar Fasân! -- ack, herr
sân skall bli evigt tacksam för er godhet.
Kammarjunkare, jag är oändligt Calmerad af er be-
kantskap, (till notarien).
Ludde! -- Här får jag priär fin och pen som alla Strutténer, det är bara jag Stadsmajor, ha, ha, ha.
sentera min son -- Notarien Ludde Struttén; -- han som icke brås på slägten, men också var min man NOTARIEN.
Men pappa var bara hökare när mamMAJORSKAN (förnärmad).
Hvad begriper du af det!
ma gifte sig med honom.
Hökarerörelsen skötte han bara för sitt nöje; men stadsmajorsskapet var hans syssla det.
Det är naturligt; så är alltid fallet.
Se så, Ludde, ropa nu in drängarne.
FASÂN. Hvad i all verlden ska det då bli af? vis.
MAJOBSKAN.
Ni skall bäras till sängs naturligtFASÂN.
Jag? -- nej, jag ber aldra ödmjukast MAJORSKAN.
Har ni inte brutit benen af er?
FASÂN. Nej, Gudbevars nej; det var bara en
min nådigaste fru majorska; -- jag...
ledvrickning och några dagars stillhet ska säkert fullkomligt återställa mig.
Nå, som ni vill då, men skyll inte
mig för följderna.
(till Lidman)
Inspektorn säger till att ett rum ställes i ordning i pavillongen.
(Lidman bugar sig och ämnar gå).
Det var sant det, -- så ningen.
Inspektorn genast efter fjerdingsman för vräkFASÂN (högst förvånad)
Hva' befalls?
inga hutleringar, och när inte en torpare kan göra
Jo, ser kammarjunkar'n, jag tål
rätt för sig hos mig, så kör jag genast bort honom. hvarom här är fråga har hustru och många barn.
Men tillåt mig erinra, att den person MAJORSKAN.
Skulle det gå efter inspektorns pi-
pa, så skulle jag väl göra hela gården till ett barnhus, men se det blir intet af; karlen skall bort i morgon da'n för det är jag som vill det. går genom fonden).
Hvilken hjertlös menniska (han
TIONDE SCENEN. FASÂN.
MAJORSKAN. NOTARIEN.
FASÂN. Ovanlig ömsinthet hos en inspektor.
lantråkerna ska jag säga, och estimerade jag inte nedvändt i huset; -- men -- det var sant det -- i Pavillongen.
Åh, han hör till de der galna fi-
ordning bättre än han, så skulle allt bli upp- och Kammarjunkaren får ursäkta, att han blir lagerad i FASÂN. Åh, jag ber aldra ödmjukast!
nars; men vi ha fått resande på gården, ett par ket rum som jag sjelf.
Jag är väl inte så trångbodd an-
slägtingar ifrån Tyskland, som nära på ta lika mycFASÂN. Verkligen!
tén hade två systrar som begge blef gifta med tyska friherrar, ty, se i den verldsdelen lär då hvarenda själ vara adelsman.
Den ena som var mor åt Au-
Ja, se saken är den, att salig Strut-
rore, kom hit som enka -- dog -- busbas; och lemsjälen -- åtog sig förmynderskapet för henne.
Det är fröken Aurore det?
nade oss flickungen; och salig Struttén -- Gud fröjde
ännu värre.
Hon miste sin son och i sorg deröfver
Ja, med den andra systern gick det
slog hon sig på läseriet och blef ett sådant der illitsvåger sin, för de ha fått den fixerade idéen att ta Aurore med sig till Tyskland.
terat fruntimmer.
Nu har hon kommit öfver hit med
tillåter väl inte Fru Majorskan?
FASÂN (for sig).
Det får icke ske. (högt) Men det MAJORSKAN.
Nej, det kan ni vara säker på, jag
har mina planer jag.
(vänder sig om)
Nå Ludde! hvad står du der som en döer byst efter!
NOTARIEN (som under tiden ordnat sin klädsel framför
en liten fickspegel).
Mamma vet inte hon, att en ung ajusterad.
tjenstemans förnämsta åliggande består uti att vara väl MAJORSKAN.
Ja du må justera dig bäst du vill, så FASÂN. Fru Majorskan har vissa planer?
blir du ändå aldrig justerad.
för obegripligt, herr Kammarjunkare, jag har sjelf
MAJORSKAN (utan att höra på honom).
födt upp den der gossen, jag har tuktat honom både natt och dag, och ändå är han icke mera lik mig än det som aldrig var.
NOTARIEN.
Här ha vi de andra nu.
ELFTE SCENEN. FRIHERRINNAN. AURORE.
BARON STARRKOPF (ifrån höger).
NOTARIEN. FASÂN. (Baron och Fasân helsa bekant på hvarandra.)
du kan nu göra dig ett begrepp om rikedomen af vår tyska litteratur, vet du, när man kommer in deruti lefver man riktigt i drömmarnes rike. hon gick i sömnen.
FRIHERRINNAN (till Aurore).
Ja, min goda Aurore,
MAJORSKAN (för sig).
Också går hon jemt som
fortjust att förnye bekantskap med den intressante Herr Kammarjunkar Fasân.
Gehorsammer diener, gnädige Kusin, ganz
MAJOKSKAN.
Herrarne känna hvarandra förut.
Ja, vi gjorde bekantskap i fjol i Slesvig,
Baron var en af anförarne på tyska sidan. det kriget.
MAJOKSKAN. Ja, jag vet; Ludde var också med i FASÂN. Åh verkeligen?
(Notarien och Aurore gå upp åt fonden samtalande.) förslag angående Aurore?
NOTARIEN. Ja, jag låg i Malmö i flere månader.
Nå har svägerskan tänkt på mitt MAJORSKAN.
Ja, nog har jag tänkt alltid, men jag FRIHERRINNAN.
Men betänk då hennes egen lycka!
Die kusin måst låte beveke sig!
Här gäller det att vara uppBARON. Die Kusin har lille Ludde; svägersken FRIHERRINNAN.
Om jag hade varit så lycklig och BABON.
Svägersken ska icke mere tänke på den
kan omöjligt förmå mig till att skilja mig i från henne.
märksam.
och jag ha ingen.
återfunnit min egen son.
saken, vi tage lille Aurore med oss och binde henne med de ömmaste band.
FASÂN. Huru?
Men om hon nu redan är bunden?
FRIHERRINNAN. Hvad säger ni?
sin hemlighet, men efter det är så -- Aurore och
Jag tänkte låta dem sjelf upptäcka
Ludde ä' uppfostrade tillsammans, de ha länge älskat hvarandra.
Ist es möglich!
FASÂN (för sig).
ska kunna se att de ä pin kära i hvarann.
(för sig)
Och om de icke äro, så kunna de bli.
Ja visst, det måtte väl hvar menni-
då återgå till min tyska litteratur.
Åter en illusion förlorad, jag får
TOLFTE SCENEN. EN BETJENT. DE FÖRRE.
BETJENTEN. Bordet är serveradt.
Kom, mitt herrskap! blick!
Ett ögonblick, mitt herrskap, ett ögon(Alla, utom Fasân, gå.)
TBETTONDE SCENEN. FASÂN (allena).
bli min Aurora Königsmark, hon har anlag för Theatern, märkvärdiga anlag, dessutom är hon af familj och det gör också till saken, ty då jag sjelf spelar Carl den XII:te, måste Aurora Königsmark vara mig värdig; det blir något att föra in i tidningarna det! --
Ja, mitt beslut står fast, denna flicka ska
vi resa genast till Stockholm och om en fjorton dar,
tre veckor kan pjesen vara uppförd.
Ack hvilken
seger, hvilken triumf öfver mina afundsmän!
Flickan blir inte svår att öfvertala, men slägtingarne ä' dumdet ärofulla uti att få en rol uti min Carl XII:te. ma, fördomsfulla menniskor som icke förmå uppfatta Majorskan vill dessutom gifta Fröken Aurore med sin son, och Friherrinnan och hennes svåger vilja dra af med henne till Tyskland.
Deras planer måste tillintetgöras, men det skall ske fint, så att ingen, inte en gång Aurore, anar det intresse jag fäster dervid. underligt om man är försigtig.
Ack, när man försökt så mycket som jag, är det inte
FJORTONDE SCENEN. AURORE (ifrån fonden).
Herr Kammarjunkare, vi vänta på er. skyarne.
Förlåt det kanske obefogade deltagande en mig är så lifligt att jag icke med lugn kan åse de intriger och kabaler som spinnas emot er.
FASÂN. Ack, min fröken, ni kommer som från
främling vågar hysa för er, men det intresse ni ingifvit
sann?
-- Skulle ni älska Notarien Struttén?
FASÂN. Eller skulle Majorskans uppgift vara AURORE.
Ni måtte tro mig ha bra dålig smak.
Åh, jag visste väl det, det är Majorskan
som vill ställa till det här giftermålet för att komma åt er förmögenhet.
Min Gud, hvad säger ni?
er, ni hyser en högre och ädlare passion, en kärlek er fullkomligt värdig.
Hur vet ni --?
Var utan fruktan, jag har genomskådat
misstar mig aldrig i sådana fall; anförtro er åt mig. jag skall bli er riddare, er trogne bundsförvandt.
Men, Herr Kammarjunkare -- --
FASÂN. Åh, jag såg det redan i går afton, jag
hvad vill ni ta er till emot dem alla?
Tveka icke! -- ni är ensam och värnlös, AURORE.
Ni har rätt, hvad skall jag göra?
FASÂN. Ni ska bruka list.
Ni ska visa er så
odräglig emot Notarien Struttén att han blir tvungen att sjelf slå upp giftermålet.
FASÂN. Åhjo! AURORE.
Ack, det gör han aldrig.
"Bacchi härolder med guld och beslag" etc.
Lita på mig, på er sida jag går, börja blott
och vi ska lyckas, jag säkert det spår, MAJORSKAS, NOTARIEN, BARON och FRIHERRINNAN (innanföre).
Aurore!
Vi ej längre dröja fån.
Stanna ett ögonblick, hör först min plan, saken är den -- RÖSTER innanföre,
ska vi svälta hela da'n?
Kammarjunkar Fasân,
(till Aurore) Sök att stursk och nyckfull vara, plåga bra er älskare, så skall hans kärlek kanske fara, om sin frihet skall han be, AURORE. ja, om sin frihet skall han be.
Tant ska inte det tillåta, detta giftermål hon vill.
Nå det var då sjelfva fan!
Hennes vilja skall ej båta,
tvingas ska hon nog dertill.
MAJORSKAN, NOTARIEN, BARON och FRIHERRINNAN (i dörren).
Nå, Herr Kammarjunkare, Ska vi svälta hela dagen?
Redan ser jag henne slagen --
Dra för -- -- (artigt, Mjuka tjenare!
(han drar Aurore med sig.)
Theatern föreställer en trädgårdspavillon; dörr i fonden och på sidorna.
Till venster om åskåning som står framme på Theatern.
darne några ritningar, upphängda på en ställsamma sida nere på avantscenen ett bord med skrifmaterialer och böcker.
På andra sidan en hvilstol.
FÖRSTA SCENEN. FASÂN (sfår i fonddörren och ser utåt).
smak som är alldeles beundransvärd.
Notarien är
Förträffligt! hon pinar honom med en
redan utledsen och jag skall icke släppa honom förr än han sjelf slår upp partiet.
(går fram på Theatern och stannar framför ritningarna)
Det är en charmant utsigt öfver
Konstantinopel det här, den skulle passa alldeles förträffligt till fonddekoration om jag bara visste hvar jag skulle använda den; jag får lägga till en ny scen i pjesen, det kan inte hjelpas det.
Carl XII:te bör säga
något om
Konstantinopels skönhet, han bör jemföra
dess läge med Stockholms, det var en syperb idé, som
jag genast skall taga ad notam (sätter sig vid skrifbordet.)
FASÂN LIDMAN (ifrån fonden).
Kammarjunkaren.
Ursäkta om jag kommer och stör Herr FASÂN.
På intet vis, jag är bara sysselsatt med
min Carl XII:te.
Hvad säges om de der ritningarne? de ä' alla historiska, jag har sjelf förskrifvit dem från olika länder, ty jag har relationer öfver allt, det är efter dem jag tänker låta måla dekorationerna till pjesen.
föra er pjes?
Ni tänker då allvarsamt på att låta uppFASÂN. Ja, det gör jag visst det.
Hade ni kom-
mit litet förr, så skulle ni fått vara närvarande vid en repitition, jag har läst upp pjesen för mig sjelf, ord en af godbitarne. för ord; men det gör ingenting, ni kan ändå få höra LIDMAN.
Jag vill visst icke göra Herr KammarFASÂN. Åh, Gudbevars, det gör ingenting, det
junkaren så mycket besvär.
är kärt besvär det.
-- Håll er litet på afstånd, -- så
der, ja, -- -- Theatern föreställer ett slagfält.
I fonbaka öfver Theatern.
Svenska arméen står på begge
den en brinnande by.
Eldbränder flyga fram och tillsidor uppställd i slagtordning.
Kungen står sjelf här,
midt på scenen, omgifven af sin stab.
Det är några ögonblick före drabbningen.
Sedan Carl först i ett kort, kraftigt, energiskt tal uppmanat trupperne till tapperhet, deklamerar han till dem följande verser, de kunna också sjungas på någon bekant melodi, men riktigt slår an, såsom till exempel "Kom lilla flicka
det skall vara någonting muntert, lifligt, någonting som valsa med mig", -- eller något sådant.
(deklamerar med stark pathos).
Kung Carl den unge hjelte, Vill sjelf anföra er.
Han drar sitt svärd från bälte Och hugger allting ner; De bleka Ryssar falla
Som myggor, till min fot, Ty ingen Ryss bland alla Kan stå en Svensk emot.
En Svensk jag derför ställer
Mot tio Ryssar fram, Men sjelf jag hundra fäller Igenom rök och dam.
De högar utaf lik.
Vi ämna sjelf begrafva
Ty svenska ädelmodet
Är svenska äran lik.
kongliga svenska fåfängan det, skulle jag tro...
LIDMAN. Hvad, går den ned?
Nå, hvad tycks? -- det der skall smickra den
I detsamma begynner slaget och ridån går ned.
slagtningen försiggår under det ridån är nere; det
FASÂN. Ja visst, det är just det fina det att
förstås att musiken skall under mellanakten vara så väl beräknad att man helt tydligt kan föreställa sig slaget fastän man ingenting ser.
Jag tycker mycket om att lägga an på åskådarnes inbillning.
Nå -- ridån går åter upp -- Ryssarne retirera -- Svenskarne rycka
fram ifrån alla sidor, sedan Carl med egen hand fällt ligen uttröttad sänker värjan.
tre eller fyra hundra man är det förlåtligt om han slutLIDMAN.
Ja, det undrar jag verkligen icke på.
Inte jag heller; det bör också bli ett af
applådställena.
framställningssätt glömmer jag alldeles mitt ärende, jag hade en anhållan till herr kammarjunkaren.
Något arbete som ni vill att jag skall
Men för herr kammarjunkarens lifliga
poussera fram åt er; Fröken Aurore har redan talt om för mig att ni var författare till det der stycket der hon spelade älskarinna.
vilja vexla det här guldmyntet åt mig (tar fram ett guldmynt).
FASÂN. En fransysk louisd'or?
Nej, något mycket simplare.
Skulle ni
dom.
Ja, jag har haft den sedan min barnFASÂN. Ja, men det är ju synd att göra sig af LIDMAN.
Det är väl möjligt det, men jag har för
med ett sådant mynt.
närvarande icke något annat, och då jag i följd af majorskans befallning måste låta vräka ut den der fattiga
torparfamiljen, så kan jag icke med kall blod lemna dem utan något understöd.
Charmant hjerta på karl! (tar upp sin plån-
bok)
På det viset får jag också en liten del i er välmening.
Se der, jag tror det blir rätt. till venster).
Tusen tack, herr kammarjunkare (går
TREDJE SCENEN. FASÂN (allena lägger guldmyntet NOTARIEN. in uti en bok sedan
för liten realitet; blir aldrig något utaf.
Ah, der är notarien.
NOTARIEN (jfrån fonden).
Uff.
FASÂN. Stackars karl, för mycken idealitet och
tarie, ni ser så abattu ut?
Hur står det till, min bästa herr noNOTARIEN.
Jag vill fråga herr kammarjunkare,
först lassar hon mig som en packåsna, med både
sommar- och vinterplagg, och sedan kör hon mig att trafva omkring alla åkrar och gärden, och bära parasollen öfver henne.
ne om något sådant?
Är det möjligt! hvem skulle trott henNOTARIEN.
Åh, det är bara mamma som satt uti
henne att hon ska forma mig efter sitt tycke, men det är en förbannad formering som jag icke tänker vara med om.
ung man med ert utseende edra talanger.
Det gillar jag fullkomligt, dessutom en
NOTARIEN (smickrad).
gifta er med en person som på intet vis tyckes uppskatta ert värde?
Så ni kan fråga, hon är ju stormrik.
Det är godt och väl det, men det kan
Men hvarföre i all verlden vill ni då
Hä!
det är sant.
väl finnas andra rika flickor som till på köpet skulle anse för en ära, att få tillhöra er.
Det är mycket möjligt det.
partiet med fröken Aurore och res er väg, endera blir ka eller också -- hvilket jag tycker vore det aldra ter henne sitta här och sucka förgäfves.
Fatta derföre ett raskt beslut! slå upp
hon då utom sig af förtviflan och ber er komma tillbabästa -- gifter ni er med en annan rik flicka, och låNOTARIEN.
Ja, nog ville jag bra gerna pina henFASÂN.
Det måtte ni väl icke behöfva bry er om; NOTARIEN (rätar upp sig).
Jo, visst är jag karl.
Lyd mitt råd, res utan att tala vid er
ne, men hvad skulle mamma säga om det?
kan ni icke göra hvad ni vill? -- är ni icke karl för er?
mor, utan att återse henne, -- er häst står sadlad, -- ni kan skrifva ifrån nästa gästgifvaregård.
Men jag har inga respengar.
FASÂN. Jag skall låna er; kom bara!
FASÂN. Såder ja!
MAJORSKAN utom theatern).
Ludde!
MAJORSKAN (ifrån fonden) NOTARIEN. FASÂN.
är just i taget i dag att ha dig med sig, och då springer du undan henne. sammans för mig.
Hvar håller du hus, Ludde?
Nu kommer hon och förstör alltMAJORSKAN. Nå, hvarför svarar du icke?
FASÂN (sakta till notarien).
Jag tänker nog svara.
Stå på er nu!
-- utan gå du bara! går icke.
Nej, här behöfs inga harceleringar, NOTARIEN (mycket bestämt).
Nehej, mamma, jag FASÂN (sagta till notarien).
Bra! mycket bra.
NOTARIEN (på samma sätt).
Att jag icke gifter MAJORSKAN. Ludde, reta mig icke!
MAJORSKAN (med uttryck).
Hvad var det du sa? mig med kusin Aurore, promt inte.
notarien Struttén är ju en så älskvärd personlighet, att han visst inte behöfver tvinga sig till hustru.
FASÂN (medlande).
Men min bästa fru majorska,
junkare! det är jag sjelf som preparerat det här partiet och derföre skall det också bli af. af mig, mamma.
Bry sig icke om det, herr kammar-
NOTARIEN (med ömklig ton).
Men hon tar lifvet MAJORSKAN.
Då får hon hålla till godo med dig
liflös.
Kom ihåg Ludde, det är inte alla hustrur som
har 50,000 R:dr B:ko och ett stort glasbruk dessutom.
talt om för mig.
NOTARIEN. Glasbruket har mamma aldrig förr MAJORSKAN.
Men att hon rår om det, det är säNOTARIEN.
Jag ska väl då; men nog kommer
kert.
Gå nu bara!
jag att magra betydligt på det här.
(går åt fonden).
FEMTE SCENEN. MAJORSKAN. FASÂN.
orätt håll, märker jag, man får byta om taktik.
Jag har börjat mitt anfall ifrån MAJORSKAN.
Det är just vackert af Kammarjun-
karen att i stället för att mana Ludde till sina pligter uppmuntra honom till olydnad. ligen synd om den unge mannen.
Men min aldra nådigaste, det är verkMAJORSKAN. Herr Kammarjunkare, ert hjernkon-
tor måtte vara lika inskränkt som hans om ni icke sta i verlden.
kan förstå, att det är penningen som är det förnämFASÂN (för sig).
Nu har jag det (högt).
fru Majorska, Fröken Aurore tycks intet just vara
särdeles böjd för äkta ståndet och dessutom är det hela hennes väsende.
något så bestämt hos henne -- en sådan assurance i MAJORSKAN.
Assurance ja, det är just rätta or-
det, jag har i hela mitt lif aldrig kunnat tåla sådana der assurerade fruntimmer.
giftermålet så ska Fröken Aurore rakt sätta sig på
Om ni nu för mycket påskyndar det här
tvärn, och ni kan lita på att de här tyska slägtingarne ska understöda henne.
Ja, dem har jag då fått för syn-
dens skull.
Jag skulle gräma mig till döds om de droge af med Aurore och förmögenheten.
ni blef af med dem.
(afsides) Jag skall sätta de begge farliga partierna emot hvarandra. icke köra ut dem heller.
Hur ska det gå till? jag kan väl FASÂN. Min nådigaste fru Majorska; öfverlemna
FASÂN. Ockå borde ni främst af allt laga att
den saken åt mig; jag är litet diplomat skall jag ha äran säga, och jag skall svänga saken så att de se sig tvungna att resa. evigt förbunden.
MAJORSKAN. Herr Kammarjunkare, jag blir er FASÂN.
Låt se, är det inte Friherrinnan Starrkopf MAJORSKAN.
Jo, minsann.
och hennes svåger som promenerar derute i trädgården?
Jag skyndar genast. hit in, här är ni mera ostörda.
Nej, vänta litet, jag skall narra dem FASÂN. Ni har rätt, nu såsom alltid.
(Majorskan går genom fonden).
SJETTE SCENEN. FASÂN (allena).
vunnit tid, och den som vinner tid vinner allt! blir reda mig med Struttén.
FASÂN (gnuggar förnöjd händerna).
All, så har jag
jag bara först af med tyskarne så ska jag nog sedan
Min själs idol, förtjusande
Aurora Königsmark! jag skall bära dig på mina armar till det konstens mål der du skall grundlägga din egen ära och min ryktbarhet.
Bäfven J Sveriges ga efter er -- jag inkräktar alla repertoirer i verl-
författare och författarinnor, hvem skall nu mera fråden, det blir hädanefter intet rum på parnassen för uppfinningsförmåga, stå mig nu bi!
Ah, här komma de.
List, snille,
FASÂN. FRIHERRINNAN. BARON STARRKOPF (ifrån BARON. Ah, en sehr schönes pavillons, sehr fonden).
schön!
Den ser verkligen litterär ut.
Herr Kammarjunkaren bor här?
Ja, mitt herrskap, jag tycker om godt
utrymme ska jag ha äran säga, jag älskar både insigter och utsigter. ser jag.