Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De nu anmärkta åtgärderna har emellertid Byggnads-chefen velat försvara, bland annat dermed, att de varit nödvändiga, på det byggnaden måtte i arkitektoniskt hänseende blifva utförd på ett värdigt sätt, motsvarande nutidens anspråk; — men detta yttrande, långt ifrån att innefatta någon antaglig ursäkt för det klandrade förfarandet, utgör deremot, enligt Utskottets tanke, ett bevis på den oriktiga uppfattning
Byggnads-chefen hyser om beskaffenheten och omfånget af det honom lemnade uppdrag.
— Arbetets noggranna och omsorgsfulla verkställande i enlighet med fastställda ritningar, och med iakttagande, så vidt sådant ligger inom möjlighetens gräns, af uppgjorda kostnadsberäkningar: — detta är hvad som tillhör en Byggnads-chef; — derutöfver sträcker sig ej hans åliggande.
Utskottet vill dock härmed ingalunda förneka, .att den person, som erhållit ett uppdrag af denna omfattning, må ega alt föreslå de rättelser eller jemkmngar uti förut fattade beslut, som under arbetets fortgång kunna finnas af omständigheterna påkallade; — men Utskottet skulle önskat Slats-Utskoltets Utlåtande M 180.
23 att icke behöfva tillägga den erinran, att sådana ändringar, helst då de medföra betydlig kostnad, böra åstadkommas i laglig ordning, ej genom sjelftagen myndighet af den sorn icke är befogad att i saken besluta.
Ej mindre anmärkningsvärd! synes det Utskottet, att då den nuvarande Chefen haft ledningen af detta byggnadsföretag alltifrån år 1850, och ehuru det utan tvifvel redan under de nästföljande åren måste hafva visat sig, alt det af Rikets Ständer beviljade anslaget, efter de betydliga förändringar i arbetsplanen, som nu egde rum, ej kunde på långt när blifva tillräckligt, så förekom likväl icke ens en antydan derom i den af Kongl Majit, med anledning af Byggnads-chefens underdåniga hemställan, till Rikets Ständer år 1853 aflåtna framställning om utanordnande af de återstående §:ne utaf första anslaget.
Huruvida Byggnads-chefen då ännu ansett lämpligt, att meddela Regeringen det sannolika resultatet i afseende på kostnaderna för hans byggnadsplan, är icke för Utskottet kändt; men af de uti Memorialet af den 30 Augusti 1856 begagnade uttryck vill dock synas, som skulle Byggnadschefen allt intill denna tid lemnat såväl Regeringen som Rikets Ständer i okunnighet om den ansenliga tillökning i oftanämnde kostnader, som de af honom vidtagna åtgärder hufvudsakligen föranledt.
Vid nästförlidna riksmöte beviljade emellertid Rikets Ständer ytterligare det anslag å 600,000 R:dr Ruut, som Kongl.
Majit för denna statsreglerings-period begärt för arbetets fortsättande; — och om äfven Byggnads-chefen härigenom må anses hafva erhållit ett slags frikännelse för hvad han derförinnan i saken vidgjort, kan sådant i afseende på den följande tiden desto mindre medgifvas, som den sednaste anvisningen var uteslutande grundad på Byggnads-chefens egna beräkningar.
Nu har väl Byggnads-chefen, enligt hvad ofvan blifvit anfördt, sökt visa, att den i dessa beräkningar sedan år 1856 yppade brist af 300,000 Ridr Rimt ej skulle i verkligheten förefinnas, eller åtminstone icke utgöra mer än 36,000 Ridr, hvilken förklaring hufvudsakligen grundar sig derpå, att skilnaden i pris å materialier och arbete skulle hafva föranledt en betydlig del af den yppade bristen; men då Byggnads-chefen i Augusti månad år 1856 uppgifvit, att de redan då inträffade prisstegringarne, ehuru, enligt hans härvid yttrade åsigt, man ej kunde förutse, hvarest de skulle stadna, likväl blifvit tagna i beräkning, så att man kunde vara fullt förvissad, att den då begärda summan, under hvilka förhållanden som helst, ej skulle komma att öf verskridas, torde häraf inses, huru föga tillit de uppgjorda beräkningarne kunnat förtjena.
Att de anmärkningar, hvartill Utskottet sålunda funnit sig föranlåtet, väl icke torde i afseende på de åtgärder, som redan kommit till verkställighet, leda till nå got egentligt resultat, har ej undfallit Utskottets uppmärksamhet; men Utskottet har likväl ansett det vara af vigt att meddela Rikets Ständer kännedom om det sätt, hvarpå frågan om nationalmusei-byggnaden från början blifvit behandlad; och om ej någon annan fördel dermed vinnes, så innefattas åtminstone häruti en för framtiden 24 Stats-Utskottets Utlåtande M 180. gagnande erfarenhet om vådan deraf, att medel af Rikets Ständer anvisas til! allmänna företag, utan att deras omfång och beskaffenhet blifvit genom noggranna föreskrifter strängt begränsade och bestämda.
— Till försvar för de klandrade åtgärderna har emellertid under ärendets handläggning hos Utskottet bland annat blifvit anfördt, att genom det gedigna och storartade byggnadssätt, hvarför nationalmusei-byggnaden utmärkte sig, skulle Byggnads-chefen, om ock sådant nu ej erkändes, förvärfva sig ett ärofullt minne hos efterkommande, — en åsigt, som Utskottet hvarken vill godkänna eller bestrida.
Hvad nu angår frågan om nationalmusei-byggnadens fortsättande och beloppet af derför erforderliga medel, har Utskottet, utan att förbise angelägenheten deraf att byggnads-arbetet må utan uppehåll fortgå, emellertid icke funnit omständigheterna påkalla anvisandet vid detta riksmöte af hela det belopp, Kongl.
Majit enligt Byggnads-chefens framställning för ändamålet äskat.
Då nemligen, såsom Öfver-Intendentsembetets omförmälde trenne tjenstemän, i afseende på kostnaderna för byggnadens ornering och de öfriga utgifter, som ej tillhöra sjelfva byggnads-arbetet anmärkt, något beslut ännu icke är fattadt om beskaffenheten af dessa arbeten, hvilka till skala och kostnad kunna på det mest olika sätt utföras, kan det, enligt Utskottets tanke, ingalunda vara lämpligt, att anslagsmedel beviljas för denna del af arbetet, innan fullständigt förslag i detta hänseende blifvit uppgjordt och understäldt Rikets Ständers pröfning.
Något för arbetets gång menligt uppehåll lärer för öfrigt härigenom ej föranledas, då, efter afdrag af det för ornering, målning m m. nu uppgifna beloppet 130,000 R:dr, ändock återstår en summa af 320,000 R:dr för det egentliga byggnadsarbetet, och den del af inredningen, som i sammanhang dermed bör företagas, hvilka arbeten, såsom besigtningsmännen jemväl antydt, svårligen kunna fullbordas före den tid, då Rikets Ständer härnäst sammanträda.
Nyssnämnda summa 320,000 R:dr torde emellertid böra ökas med det belopp, 60,000 R:dr, som ansetts erforderligt för anbringande af värmeledning.
— På grund häraf hemställer således Utskottet, att Rikets Ständer, för fullbordande af nationalmusei-byggnaden samt för verkställandet af den del utaf inredningen, som i sammanhang med det egentliga byggnadsarbetet bör utföras, måtte anvisa en summa af 380,000 R:dr, att under nästa statsreglerings-period i mån af behof, enligt Kongl. Majits disposition, från Riksgälds-kontoret utbetalas; — äfvensom att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes åt en Kommitté af sakkunnige personer uppdraga, att utarbeta fullständigt förslag i afseende å de återstående arbeten, som erfordras ej mindre för byggnadens inredning och försättande i fullständigt skick, än för samlingarnes inrymmande och omgifningarnes Slals-UlskGltels Utlåtande M 180. 25 omgifningarnes ordnande, samt att deröfver uppgöra noggranna kostnadsberäkningar, med iakttagande af all elen sparsamhet, som kan stå- i förening med ett ändamålsenligt utförande af ifrågavarande arbeten.
Under öfverläggningen i förevarande ämne, har Utskottet äfven förehaft en af Rikets Ständers nästlidet år församlade Revisorer gjord framställning i afseende på detta byggnadsarbete, nemligen alt Rikets Ständer — om och när medel framdeles anslås till fullbordan af Nationalmuseum — dervid mätte fästa det vilkor, att så vidt sig med fördel göra låter, arbetet må verkställas af Svensk materiel och af Svenska händer, till inhemska konstskicklighetens befrämjande; — men som Utskottet icke ansett det vara lämpligt, att Rikets Ständer skulle meddela någon föreskrift angående sättet för utförandet af det återstående byggnadsarbetet, får Utskottet följaktligen hemställa, att Revisorcrnes omförmälda framställning ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 11 September \ 8G0. lith. till It.
Prot. 1859 & 1800. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band.
7 Haft. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, ISGO, Stats-Utskottets Utlåtande N-.o 181. 1 I¥:o 181.
Ank. till Exp.-Utsk. den 13 September ISBO, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af vädd motion angående förändrade föreskrifter i fråga om Kronogodsens framtida förvaltning och b ortarr ender ande. (I. A.) Rilcsdags-fullmägtigen Paul Fritz Mengel har uti en hos Bonde-Ståndet vackt och till Stats-Utskottet remitterad motion anfört, hurusom, med åberopande af den ringa inkomst Staten uppbure af sina på arrende upplåtna egendomar, förslag tid efter annan och sednast vid innevarande riksdag blifvit väckte om försäljning till den högstbjudande af ifrågavarande kronogods.
Rikets Ständer hade dock mod en sällspord enighet förkastat berörde förslag.
Men på samma gång Rikets Ständer enligt motionärens tanke, derigenom ganska välbetänkt förfarit, hade de uraktlåtit att vidtaga någon åtgärd, hvarigenom en ändamålsenlig förvaltning af nämnde kronogods kunde blifva införd och ökade arrendeinkomster af desamma dymedelst beredas Statsverket, en åtgärd så mycket mera af behofvet påkallad, som Statens utgifter i alla riktningar oafbrutet vore i stigande.
Att Statens inkomster af dessa kronogods hittills varit och ännu länge skulle blifva ringa i jemförelse med egendomarnes verkliga värde vore, enligt motionärens åsigt, en gifven följd af de föråldrade och föga ändamålsenliga stadganden, som tillämpades vid kronogodsens bortarrendering.
Hela bestyret härvid vore nemligen anförtrodt åt embetsmyndigheter, af hvilka man hvarken borde eller kunde fordra de noggranna insigter och den erfarenhet i jordbruksväsendet, som i första rummet måste tagas i anspråk vid bestämmandet af en jordegendoms rätta skötsel och sannolika afkastning under en mängd högst olika förhållanden.
En väl ordnad förvaltning af Statens jordegendom utgjorde dock ett oeftergifligt vilkor för möjligheten att af dem erhålla ökade inkomster.
Hvad på denna väg kunde åstadkommas hade i Preussen blif Bih. till 11.
4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 8 Haft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 181. vit ådagalagdt, hvarest domänväsendet numera vore, till stor vinst för Staten, på ett förträffligt sätt organiseradt.
Att i detta fall taga nyssnämnda Stat till föresyn skulle, enligt motionärens tanke, vara högeligen önskvärdt; men då en sådan åtgärd hade föga utsigt till framgång, har motionären inskränkt sitt förslag dertill, att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, det,Kongl.
Maj:t täcktes låta utarbeta samt för Rikets näst härefter sammanträdande Ständer framlägga förslag till ändamålsenliga stadganden för Kronogodsens framtida förvaltning och bortarrendering.
Stats-Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande och ehuru Statens inkomster af ifrågavarande egendomar, enligt hvad uti Utskottets Utlåtande N:o 95 vid innevarande riksdag blifvit närmare utredt, varit i ganska väsendtligt stigande under innevarande århundrade, lärer väl svårligen kunna förnekas, att arrendebeloppet åtminstone för flere af Statens egendomar ändock icke på långt när uppgår till hvad enskilda pei-soner af lika beskaffade egendomar kunna påräkna, hvadan ock en tcmligcn allmän klagan länge försports deröfver, att
Staten af sina egendomar icke erhåller den inkomst, som under en ändamålsenlig förvaltning deraf borde kunna beredas.
Det allmänt kända förhållandet, att arrendatorer, hvilka begagnande sig af den dem genom nu gällande föreskrifter tillförsäkrade optionsrätt, fått arrendet af Statens egendomar åt sig förlängdt, stundom öfverlåtit detsamma på annan person emot erhållande af ganska betydlig godtgörelse derför, har enligt Utskottets tanke, i väsendtlig män bidragit till detta omdöme, enär det ligger för öppen dag att nämnde godtgörelse eller mellangift, på sätt Kongl. Maj:t uti
Sin vid denna riksdag aflåtna och af Rikets Ständer bifallna nådiga Proposition angående förkortning af den tid, hvarå Kronans egendomar utarrenderas, äfvenledes yttrat, utgör en lämplig mätare å Kronans förlust af den städja, som i annat fall skulle kunnat vid arrendeauktion utfästas.
Men härvid torde dock icke böra förbises, att, ehuru en obegränsad täflan, förnyad inom icke för aflägsen tid, tvifvelsutan skulle i flere fall böja arrendebeloppen, åtskilliga olägenheter, hvilka blifvit af Rikets Ständer förut befarade, kunde derigenom uppstå.
Före utfärdandet af den i ämnet ännu gällande Kongl. Kungörelsen den 17 Juli 1817, hvarigenom så kallad optionsrätt under vissa vilkor blifvit den förre innekafvaren, eller, i händelse af hans frånfälle, hans onka eller barn i afseende å arrendets öfvertagande tillförsäkrade, hade nemligen, enligt hvad Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 22 Maj 1845 omförmäla, erfarenheten visat, att, i följd af don då medgifna obegränsade täflan vid utarrendering af nämnde egendomar, arrendeanbuden icke sällan blifvit uppdrifue tili ett, i förhållande till egendomarnes värde, allt för högt belopp, hvilket oftast föranledt antingen arrendatorns oförmåga att arrendevilkoren i föreskrifven ordning fullgöra eller ock att egendomarne vid arrendetidens slut aflemnats vanskötta och i försämradt skick; och till förekommande af de förluster, Staten i begge dessa hänseenden finge vidkännas, ansågo Rikets Ständer ett korrektiv emot arrendeanbudens oskäliga uppstegring vara af behofvet påkalladt.
Bestämmandet af ett maximum för arrendets belopp, i förening med företrädesrätt för förre arrendatorn, hans enka eller barn att, emot erläggande af berörda maximum öfvertaga arrendet, skulle ock, enligt Rikets Ständers tanke, utgöra en kraftig uppmuntran för redan varande kronoarrendatorer att åt jordens skötsel och odling egna ökad omsorg samt till egendomens förbättrande använda sina tillgångar.
De skäl, som sålanda blifvit åberopade för införandet af den så kallade optionsrätten ifråga om arrendens öfvertagande, hvilken endast eger rum, då förre Stais-Utskottets Utlåtande N:o 181. 3 innehafvaren lägenheten val brukat, synes Utskottet ännu ega sådan giltighet, att
Utskottet funnit det vara betänkligt frånträda de af 1845 års
Ständer uttalade grundsatser, äfven om någon ringa förhöjning i Statsverkets inkomster af nämnde egendomar skulle kunna derigenom åstadkommas.
Deremot, enär erfarenheten visat, att förre innehafvaren eller den i afseende å arrendets öfvertagande med honom lika berättigade, nästan alltid begagnat sig af rättigheten att få öfvertaga arrendet efter det på föreskrifvet sätt bestämda maximum och arrendcbeloppen följaktligen sällan bestämmas genom fri täflan, utan hufvudsakligen bero på bestämmandet af berörda maximum, har Utskottet, inseende den vigt, som hvilar på nämnda förrättning, funnit det vara angeläget att ett så grannlaga åliggande verkställes på ett fullt ändamålsenligt sätt, Enligt nu gällande föreskrifter åligger det Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länen att, sedan vederbörande kronobetjente hörde blifvit, utsätta ett minimum, hvarunder, och ett maximum, hvaröfver det årliga arrendet ej får gå, samt att de sålunda utsatta beloppen Kongl. Kammar-Kollegii pröfning och fastställelse underställa.
Huruvida detta sätt att tillvägagå är det ändamålsenligasto, torde med mycket skäl kunna ifrågasättas, enär det icke lemnar någon garanti derför att en enda i landtbruk och skogshushållning fullt hemmastadd person blir i tillfälle att yttra sig i en angelägenhet af ifrågavarande beskaffenhet.
Rikets Ständer anköllo ock uti deras ofvannämnda underdåniga skrifvelse den 22 Maj 1845 att länens Hushållnings-sällskap skulle, jemte vederbörande Kronobetjente, i frågan höras, innan berörde maximioch minimi-arrende bestämdes; och ehuru Kongl. Maj:t icke lemnat nådigt bifall till framställningen i denna del, måhända af den anledning att
Hushåll nings-sällskapen icke kunde såsom skyldighet åläggas nämnda befattning, finner Utskottet det dock högeligen önskvärdt att personer med verklig sakkännedom jemte kronobetjeningen hördes i ämnet, innan maximi- och minimi-arrendebeloppen bestämdes af vederbörande myndigheter, från hvilka man likväl svårligen kan skilja ali befattning med nämnde angelägenhet, Inrättandet af en särskild styrolsegren derför med endast sakkunniga personer skulle nemligen, enligt Utskottets tanke, föranleda så pass ökade utgifter, att det kan vara tvifvelaktigt om den tillökning i arrendcbcloppen, som kan vara att förvänta, dertill försloge.
Nämnde angelägenhet är ock i vårt land af jemförelsevis så ringa omfång, att Preussens exempel icke, på sätt motionären åberopat, här kan vara tillämpligt, då man täger i betraktande att domänväsendet i Preussen har en helt annan utsträckning än arrendeväsendet af de Svenska Ivronogodscn.
Emellertid synes det Utskottet icke vara otjenligt att Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet fästes vid ifrågavarande angelägenhet, hvilken, fortfarande stadd i utveckling, alltjemt tarfvar förändrade och efter tiden lämpade föreskrifter, hvilka nu i många hänseenden till och med saknas.
I sistnämnda afseende får Utskottet exempelvis omförmäla, att, ehuru redan år 1836 temligen fullständiga föreskrifter meddelades i afseende å militie boställens bebyggande och häfd m. m., sådane i många hänseenden ännu icke äro att tillgå beträffande Statens öfriga egendomar.
Dessa och möjligen äfven andra omständigheter anser Utskottet böra tagas i betraktande vid upprättandet af förslag till förnyade Stadganden i berörde angelägenhet, hvarmed Utskottet dock icke kan taga befattning, och Utskottet får fördenskull hemställa, det Rikets Ständer ville uti underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Majit täcktes, med hänsyn till hvad Utskottet här 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 181. ofvan yttrat, låta utarbeta och till Rikets härefter sammanträdande Ständer afgifva nådigt förslag till förändrade föreskrifter i fråga om utarrendering och förvaltning af Statens egendomar.
Af Herr Bildt, som åberopade Inkomst-Afdclningens förra förslag till Utlåtande, så lydande: ”Då motionären endast i allmänna ordalag antydt, dels att de stad ganden, som afse förvaltningen och arrendeväsendet af Statens egendomar, skulle vara föråldrade och föga ändamålsenliga, dels ock att domän väsendet i Preussen skulle vara på ett förträffligt sätt ordnadt, så att det kunde tjena till föresyn i berörda hänseende för andra nationer, men icke närmare utvecklat hvarken hvari bristfälligheten af våra egna eller förträffligheten af de Preussiska institutionerna skulle bestå, har Utskottet, vid behandling af motionen, svårligen kunnat finna hvarthän framställningen egentligen syftar.
Yäl har motionären uppgifvit att de embetsmyndigheter, åt hvilka bestyret med nämnde angelägenheter nu vore uppdraget, icke egde de noggranna insigter och den erfarenhet i jordbruksväsendet, som fordrades vid bestämmandet af en jordegendoms rätta skötsel och sannolika afkastning under en mängd olika förhållanden, men motionären har icke uppgifvit någon eller några andra embetsmyndigheter, som bättre än Kammar-kollegium och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länen, hvilka nu hafva berörde angelägenhet sig anförtrodd, skulle kunna uppfylla nämnda åliggande.
Att motionären åsyftat inrättandet af en alldeles ny förvaltningsgren för nämnde angelägenhet, med den utsträckning lokala förhållanden skulle kräfva, kan Utskottet näppeligen föreställa sig äfven ur det af motionären sjelf antydda skäl, Statens i alla riktningar oafbrutet stigande utgifter.
Det torde nemligen kunna med visshet antagas att arrendet för nämnde egendomar icke genom en sådan åtgärd skulle uppdrifvas med så stort belopp, som erfordrades för organiserandet och underhållet af en ny förvaltningsgren för en angelägenhet af icke vidsträcktare omfattning ån ifrågavarande och att Statens nettobehållning af berörde arrendemedel således skulle derigenom undergå en förminskning, i stället för att desamma hittills varit i väsendtligt stigande.
Arrendebeloppens storlek torde icke så mycket bero på den af motionären antydda omständighet, att den som verkställer utarrenderingen af nämnde egendomar, bör ega noggranna insigter och erfarenhet i jordbruksväsendet för att kunna bedöma en jordegendoms rätta skötsel och sannolika afkastning, utan fastmer deraf att arrende-spekulanter finnas, som besitta dessa egenskaper och att arrendebeloppet bestämmes genom fri täflan emellan dem.
Förnyas en sådan täflan inom en icke för aflägsen tidpunkt, hvilket nu blir fallet, sedan Rikets Ständer bifallit Kongl. Maj:ts vid innevarande riksdag aflåtna nådiga framställning om arrendetidens förkortande till 20 år; så synes det Utskottet som skulle, åtminstone för närvarande, innan erfarenheten gifvit vid handen hvilka verk - Stats-Utskottets Memorial N:o 182. 5 verkningar den så nyligen beslutade förändringen må medföra, några vidare åtgärder i berörda hänseende icke vara af behofvet påkallade; och får Utskottet fördenskull hemställa, att motionärens framställning må lemnäs utan afseende." i\:o 18».
Ank. lill Exp.-lJtsk. den 45 Sepl. 4860, kl. ä e. m.
Memorial, med votering.•i-proposition i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om förändrade grunder för - och såg-qvarnars beskattning. (I. A.)
Uti sitt under N:o 101 i ämnet afgifna Utlåtande, har Stats-Utskottet tillstyrkt Rikets Ständer, att för deras del besluta: l:o att qvarn- och såg-räntan må från och med nästa statsreglerings-period upphöra att vidare utgöras; 2:o att från de, enligt Utskottets Utlåtande N:o 45 vid innevarande riksdag under första punkten beräknade ständiga inkomster uti ordinarie eller grundränta må afdragas å den Kronan behållna delen 100,000 R:dr; 3:o att till ersättande af de förluster, indelningshafvare genom förändringen komme att vidkännas, ett förslags-anslag af 30,000 R:dr om året måtte för åren 1861—1863 å Riksgälds-kontoret till Kongl. Maj:ts nådiga disposition anvisas, för att, i mån af behof, i berörda ändamål utgå; 4:o att Kongl. Maj:t må ega meddela nådiga föreskrifter om de åtgärder i kameralt hänseende, som för verkställighet af de utaf Rikets Ständer för deras del beslutade förändringar i afseende å beskattningsväsendet å mjöl- och såg-qvarnar kunna vara af nöden; och 5:o att till vederbörligt
Utskotts behandling öfverlemna frågan i hvad den alser bestämmandet af den bevillning, som i stället för nämnde grundräntor borde utaf qvarnar och sågar af olika natur utgöras.
— Sedan detta Betänkande blifvit af Ridderskapet och Adoln samt Preste-Ståndet återremitteradt, med föreläggande för Stats-Utskottet att gemensamt med Bevillnings-Utskottet till behandling företaga ifrågavarande ärende, men Borgare-Ståndet bifallit de fyra första punkterna i nämndö Betänkande samt öfvcrleinnat den i femte punkten omförmälda fråga till Bevillnings-Utskottets behandling och Bonde-Ståndet bifallit Utlåtandet i dess helhet; så, och efter det Stats-Utskottet, uti sitt under liih. lill II.
1859 y 1860. 4 Sami. 1 A/d.
3 Band. 8 Hafi. 2 6 Stats-Utskottets Memorial N:o 182.
N:o 147 aflåtna Memorial i anledning af Riks-Ståndens olika beslut i frågan, hemställt att Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet ville uti det af BorgareStåndet fattade beslut sig förena och att Bonde-Ståndet måtte i afseende å sitt beslut öfver 5:te punkten i förstnämnda Betänkande lemna det förklarande, att med ordet ”vederbörligt” Utskott afsåges detsamma som i Borgare-Ståndets beslut omförmäles eller Bevillnings-Utskottet, — hafva, enligt ankomna Protokolls-utdrag, Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet beslutit att, med afslag å Utskottets i sistnämnda Memorial gjorda hemställan, förkasta hvad af Utskottet uti Utlåtandet N:o 101 föreslagits, hvaremot Borgare-Ståndet lagt nämnda Memorial till handlingarne, samt Bonde-Ståndet, i enlighet med hvad Utskottet hemställt, förklarat att i Ståndets beslut öfver 5:to punkten i Utskottets Utlåtande N:o 101 med ordet ”vederbörligt” Utskott afsågs detsamma som i Borgare-Ståndets beslut omförmäles eller Bevillnings-Utskottet.