Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Besvärs- och Ekonomi-V(sköttens Betänkande, N:o 1. 9 väl pannerymds-afgift efter förevarande författning blifvit stadgadt såsom vilkor för utöfningen af sålunda beviljad destilleringsrättighet, ansett sig böra föreslå det tillägg vid slutet af nyssnämnda moment, att en annan afgift, än den bevillningsförordningen för fabriksrörclse bestämmer, icke må åläggas den destillering, som i samma moment sist omförmäles.
Dessutom hafva Utskotten ansett dels, till ytterligare förekommande deraf, att destilleringspanna ej må till bränvinsbränning begagnas, det stadgande böra i 33 ^ införas, att i samma verk eller å samma egendom, hvarest bränvinsbränning idkas, endast en destilleringspanna af högst 6 kannors rymd må, under den för bränvinsbränning tillåtna tiden, begagnas, och att i annat fall destilleringsredska pen skall enligt 28 § sista momentet anses och beskattas, — dels att ordet J’Destilleringspannor” i början af 33 §:ns 2 moment bör, till momentets förtydligande, utbytas emot Destilleringspanna, •—- dels att lill denna § bör, med lämplig förändring i redaktionen, flyttas det stadgande, sorn förekommer uti sista momentet af förordningens 34 §, hvartill det rätteligen icke hörer, — dels ock slutligen, lill förekommande af det missförstånd, att sådan rening af bränvin, som sker utan eld eller ånga, vore att hänföra till destillering och alltså tillåten endast under de vilkor och förhållanden, hvarunder destillering får ega rum, att i samma § bör tilläggas det stadgande, att rening af bränvin är hvar och en tilllåten, dä den sker utan eld eller ånga.
I öfverensstämmelse med hvad uti 20 § blifvit föreslaget om befrielse under vissa vilkor för innehafvare af bränvinsbrännings-redskap från ansvar i afseende å redskapens beskaffenhet, hafva Utskotten ansett 34 §, angående oloflig bränvinsbränning, böra sålunda ändras, att, i fall den uppgift, som rörande redskap blifvit aflemnadj vid mantalsskrifning eller då anmälan till bränvinsbränning eljest sker, öfvereusstämmer med pannans stämpel och justerarens betyg samt jemväl är med stadgandet i 3 § förenlig, d. v. s. att den sålunda uppgifna pannerymden icke öfverstiger den, till begagnande hvaraf bränvinsbrännaren är berättigad, denne, om uppgiften befinnes oriktig, icke må kunna till ansvar i sådant afseende fällas; dock under det här tillika stadgade vilkor för den, som sådan redskap till bränvinsbränning begagnat, alt han ej om uppgiftens oriktighet bevisligen haft kännedom.
Derigenom ali i sista momentet af 35 § är stadgadt, att i de uti samma och nästförutgående § omförnmlda fall af oloflig bränvinsbränning det i bränneriet vid beslagstillfället befintliga bränvin jemte de kärl, hvari det förvaras, skola vara förbrutna, kan inträffa, att bränvin, som väl tillkommit genom oloflig bräuvinsbrän Bih. till B.
St, Brot. 1850 & 1851. 5 Sami. 2 Afd. 1 Haft. 2 10 BevillnLag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. ning, men vid beslagstillfället icke finnes i bränneriet, utan på annat ställe å den egendom, bvarå den olofliga bränvinsbränningen blifvit föröfvad, ej kan dömas förbrutet, men sådant deremot inträffa med bränvin, som icke blifvit genom oloflig bränvinsbränning tillverkadI, men råkar att vid beslagslillfällel i bränneriet förvaras.
Ett stadgande, som kan leda till sådan följd, hafva utskotten ansett icke böra bibehållas; hvaremot utskotten, icke förbiseende de svårigheter, som, ifall ett stadgande, grundadt på en allmän presumtion, öfvergifves och ett sådant, som medförer bevisningsskyldighet, i stället anlages, stundom kunna i bevisningsväg uppstå, funnit sig böra, för ifrågavarande moment, föreslå den förändrade redaktion, att, uti de i stadgandet omförmälda fall, det vid beslagstillfäliet befintliga, olofligen tillverkade bränvin, jemte de kärl, hvari det förvaras, skola vara förbrutna.
Utskotten, som vid 28 § föreslagit det sätt, hvarpå bränvinsbränning, som idkas i förening med pressjästberedning, skall beskattas för den tid af året, då bränvinsbränning eljest icke är tillåten, hafva ansett det nya stadgande böra i 37 § införas, att, i händelse den, som med serskildt tillstånd idkar bränvinsbränning i förening med pressjästberedning, skulle öfverträda eller icke uppfylla de vilkor, hvarunder tillståndet blifvit leinnadt, lian skall straffas såsom för oloflig bränvinsbränning, enligt 34 § och 35 § 5 mom. och dessutom vara den erhållna rättigheten förlustig.
Enär utskotten anse blotta innehafvandet af sådan bränvinsbrännings-redskap, som i afseende på konstruktion och redskapsdelars proportionella storlek afviker från hvad i 12 eller 13 § är föreskrifvet, ej böra med ansvar beläggas, hafva från 38 § citationen af nämnde §§, äfvensom orden: ”med undantag, på grund af 16 §, af hvad om hattens rymd bestämmes” blifvit uteslutna; hvarjemte utskotten ansett 23 och 24 §§ icke böra bär åberopas, enär, på sätt vid 26 § redan är anmärkt, någon skyldighet att bränvinsbrännings-redskap till försegling anmäla ej eger runi uti något af de fall, som i dessa §§ afses.
I 41 §, hvilken innehåller, att om någon, som till bränvinsbränning eljest berättigad är, tillverkar bränvin å sön- och beigedagar, Iian skall böta, utom hvad allmän lag rörande sabbatsbrott stadgar, serskildt 3 R:dr 16 sk., om han är berättigad lill bränvinsbränning i första eller andra klassen, och 10 R:dr, om han anmält sig till bränvinsbränning i någon af de öfriga klasserna, hafva Utskotten ansett det näst efter orden ”rörande sabbatsbrott stadgar” böra tilläggas: för hvarje gång sadan förbrytelse sker, på det att icke den, som genom fortsatt bränvinsbränning under flera beigedagar vanhelgar sabbaten, må kunna med eli Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1.
11 enda och enkelt bötesbelopp umgälda sina förbrytelser och sålunda lättare finna sin uträkning att förbudet öfverträda.
Uti det i 43 § förekommande stadgande, att försäljning af bränvin under en kanna icke är, i stad eller på landet, lofgifven på andra ställen, än sådana gästgifvaregårdar, somt värdshus, källare och andra tillåtna näringsställen, hvarest mat alltid och ovilkorligen derjemte måste vara att tillgå, hafva utskotten ansett ordet ”sådana” framför ”gästgifvaregårdar” böra, såsom obehöfligt, utgå, och ordet ”näringsställen” i nuvarande 2:dra mom. förändras till ställan; hvarjemte, med föranledande af derom väckta motioner, utskotten funnit skäligt tillstyrka, att i samma § må, såsom ett serskildt moment, införas den föreskrift, att burskap å bränvinsförsäljning i minut hädanefter icke må beviljas, men att nuvarande innehafvare deraf samt enkor efter sådane borgare må, under iakttagande af de uti förevarande författning gifna föreskrifter, tillgodonjuta de rättigheter, som med burskapet blifvit dem tillförsäkrade.
Såsom obehöfliga, hafva uti 44 § ordet ”öppna” framför ”farvägar” och ordet ”öppen” framför ”gata” blifvit uteslutna.
Enär, vid bedömande af det fall, att någon, utan att vara till bränvin s-m inutering berättigad, tillåtit sig sådan minutering å helgedag, olika åsigter bos domare i så måtto gjort sig gällande, att en del domare ålagt ansvar efter 47 § i förordningen, men andra åter, hvilka ansett denna § angå endast sådan oloflig bränvins-minutering å helgedag, hvilken verkställes af gästgifvare eller annan till bränvins-minutering berättigad person, ådömt ansvar efter förordningens 45 § och 3 kap. 0 § Missgernings-balken, hafva utskotten funnit nödigt alt, till beredande af mera enhet i lagskipningen, föreslå det tillägg uti 45 §, att, i händelse den der omnämnda förbrytelse, bränvins-minutering af den, som till sådan icke är berättigad, sker å sön- eller annan helgedag, de i §:n stadgade böter skola fördubblas, dock så, att de icke i något fall öfverstiga 40 R:dr.
Då det icke är med god ordning förenligt, alt handel med bränvin i parti bedrifves å helgedag, har, af sådan orsak och till förtydligande tillika af redaktionen, början af 47 §, lydande sålunda: ”Under sön- och andra helgedagar må bränvin ej försäljas annorlunda, än i minut å gästgifvaregårdar och andra tillåtna minuteringsställen vid måltider” ansetts böra förändras till följande lydelse:
Under sön- och andra helgedagar må bränvin ej försäljas i garli, och i minni endast å gästgifvaregårdar och andra tillåtna minuteringsställen, vid måltider.
På det att sådana personer, som icke äro till bränvins-minutering berättigade, ej må, såsom stundom skall hafva inträffat, piedelst föregifvande af uppdrag 12 Bevil/n.-, Lag- samt, Allm.
Besvärs- och Ekonom i- lils kottens Betänkande, N:o 1. frän dem, som lill en sådan minutering erhållit tillståndsbref, samt medelst förevisande utaf afskrifter, tagna af desses tillståndsbref, bereda sig tillfälle att vid marknad eller annan sammankomst, utan åtal, verkställa bränvinsminutering, har i 48 §. det tillägg blifvit föreslaget, att, då vid marknad, auktion eller annan sammankomst bränvinsminutering med serskildt tillstånd eger rum, den utminuterande alltid skall med af Konungens Befålluingshafvande utfärdadt tillståndsbref i original vara försedd, vid äfventyr, att minuteringen eljest såsom oloflig anses.
Uppställningen af 49 §., lydande sålunda: ”Beträdes någon, under den lid lian är under tilltal för oloflig bränvinsförsäljning, med fortsättning af samma förbrytelse, skall lian för hvarje gång plikta det belopp, som för den olofliga bränvinsförsäljningen, efter dess serskilda art och beskaffenhet, blifvit bestämdt,” skall, efter hvad Utskotten inhemtat, hafva föranledt sådan tillämpning af detta stadgande, alt den, sorn, medan han stålt under åtal för oloflig bränvinsminutering, vid serskilda tillfällen olofligen försålt bränvin, blifvit, då han derför på en gång tilltalats, fälld att för hvarje tillfälle, då sådan försäljning skett, ja till oell med för hvarje serskild försäljning, utgifva det för oloflig bränvinsminutering stadgade bötesbeloppet, hvarigenom den bötessumma, som sålunda på en gång ådömts, kunnat uppgå till ett ganska stort och, i förhållande till naturen af de åtalade öfverlrädelserna, orimligt belopp.
Till förebyggande häraf för framtiden, är i förslaget tillstyrkt, att efter orden ”skall han för hvarje gång” må tilläggas: han derför lagjores.
Då i mål angående oloflig försäljning af bränvin köpare icke alltid bör oell enligt allmän lag ej heller alltid skulle kunna anses flir jäfvigt vittne, helst handeln kan hafva skett under sådana omständigheter, att flir köparen all anledning saknats till den förmodan, att den, sorn försäljningen verkställt, icke-skulle varit dertill berättigad, samt stadgandet i förordningens 55 §., att köpare ej må lill vittne antagas i fråga om försäljning af det bränvin, han sig sjelf tillhandlat, följaktligen är alltför oviikorligt, hafva Utskotten, som dessutom ansell hvad §:n innehåller uti ett ämne, som egentligen tillhör allmän lag och rättegångsordning, ej lämpligen hafva sin plats uti en af ekonomisk natur varande författning, sådan som den angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, funnit skäligt tillstyrka, att denna §. må från förordningen utgå.
Till förtydligande af förordningens 57 §. (som alltså motsvarar i förslaget den 56), hvilken §. innehåller, att allt hvad i samma författning finnes stadgadt om utminutering af bränvin skall gälla äfven för andra brända eller destillerade Bevil/n.-, Lag- samt Allvi.
13 spirituösa drycker, är föreslaget, att efter orden ”brända eller destillerade” tillägges : in- eller utländska.
Med afseende derå, att gästgifvcrier finnas, de der på försäljningen af spirituösa drycker inbringa lika stor förtjenst, sorn andra tillåtna näringsställen, för hvilka den högre beskattningen bör cga rum, hafva Utskotten ansett maximibeloppet af den för sådan försäljning utgående bevillning, hvars bestämmande utgör föremål för förevarande författning, böra i förordningens 58 §. (motsvarande i förslaget den 57) för gästgifverierne utsättas till lika belopp, 100 R:dr, sorn för de öfriga näringsställena der finnes bestämdt.
Derjemte hafva Utskotten föreslagit, att de i sista momentet af nyssnämnda §. förekommande ord ”vid marknader, regementsmöten, auktioner och andra sammankomster” utbytas emot följande, mera omfattande uttryck: då trupp är sammandragen, vid marknad, auktion eller annan sammankomst.
Uti sista momentet af förordningens 59 §. (den 58 i förslaget) är tillstyrkt en förändring, som är en nödvändig följd af dem, som uti .20 och 34 §§. af förordningen blifvit föreslagna.
Enligt sisla momentet af förordningens 63 §., hvilket moment innehåller, alt lill redskap, som förbrutne anses, räknas bränvinspanna med kittel, pannbröst, halt, pipor, slang och annan afkylningsredskap, mäskvärmare och rektifikationsredskap samt hvad konstredskap som helst, dock ej till större del, än som olofligen nyttjas eller innehafves, kunna för bränvinsbrännare , som tillverkat bränvin väl icke med större, men med annorlunda beskaffad redskap, än lill begagnande hvaraf han var lagligen berättigad, endast de delar af redskapen, som äro olagligen konstruerade, förbrutna dömas.
Men enär den olagliga bränvinsbränningen icke låtit sig verkställa, med mindre än att jemväl andra delar af redskapen dervid tillika blifvit begagnade, och hvilka delar kunna vara just de, som egentligen hafva något värde, hafva Utskotten ansett orden ”sorn olofligen nyttjas eller innehafvas” böra utbytas emot: sorn ny t/jas vid förseelsen eller olofligen innehafves; hvarjemte, till redaktionens förtydligande, ordet ”med” emellan ”bränvinspanna” och ”kittel” blifvit uteslutet.
För att icke behöfva att, såsom hittills skett, på hvarje ställe i författningen, der något penningebelopp förekommer, utsätta, att det i bankomynt beräknas, bar vid slutet af densamma införts ett allmänt stadgande härom; och har slutligen uti det vid författningen fogade formulär till mätnings- och stämpling*- 14 Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. bevis å bränvinsbrännings-redskap, föreslagits den ändring, som bör blifva en följd af redaktions-forändringen i 17 §.
Reservationer: af Grefve af Ugglas, C. L. F.: ”Mot de sammansatta Utskottens beslut rörande nedanstående §§. får jag vördsamt afgifva min reservation.
Ö §* Sista momentet utaf denna §. lyder: ”Bränvinsbränningsrättighet må ej å annor man öfverlåtas, utan i sammanhang med jorden.”
Meningen med detta stadgande inses, lätt derutaf, att det omedelbarligen följer efter de föreskrifter, genom hvilka bestämmas de fall, uti hvilka brännvinsbränning må på ett ställe utöfvas, för flera personer gemensamt eller för sammanslaget värde af flera hemmansdelar.
Det åsyftar nemligen, att, med undantag utaf förut uppräknade fall, icke tillåta någon, att på annans eller andras rättigheter drifva en bränvinsbränning oberoende af taxeringsvärdet å den lägenhet, på hvilken bränneriet uppföres, hvarigenom 3 §:ns stadganden skulle upphäfvas, i thy att Pehr, Pål, Måns och Jöns, hvilka icke sjelfva önskade att bränna, kunde åt Nils, innehafvare af kanhända några tunnland jord, öfverlemna bränningsrättigheterna för deras egande hemmansdelar.
Inom Utskotten hlef likväl uppmärksamheten fästad derpå, ali tvist uppstått lill följe utaf momentets ordalydelse, enär ordet öfverlåta ansetts vara ett hinder för egaren af ett bränneri att genom kontrakt åt en brännmästare utarrendera detsamma.
Tvänne sådana frågor hafva sedan sista riksdag varit föremål för domstolars behandling, och dessas åsigter varit så delade, att ehuru bränneriegarne vunnit båda processerna, den ena utaf dem åtminstone, så väl uti Hofrätten, som uti Högsta
Domstolen, endast med en rösts majoritet blifvit afgjord.
- För att förekomma hvarje sådan tvist för framtiden föreslogs, att momentet skulle erhålla följande lydelse: ”Bränvinsbränning må, med uti denna och föregående §§. stadgade undantag, ej utöfvas annorstädes, än å den jord, hvilken dertill berättigar.
Denria förändrade redaktion biel' dock ej af Utskotten gillad, utan bibehöllo de momentet vid dess förra ordalydelse.
Då likväl den föreslagna redaktionen vida tydligare uttrycker, hvad detta moment, enligt min öfvertygelse, alltid afsctt, och momentet med dess nuvarande ordalydelse, äfven under den orimliga förutsättning, att det skulle afse ett förbud för bränneriegare, att åt en bränn - Bevilln.-, Lag- samt Allm.
15 mästare öfverlemna sitt bränneri, alltid kan kringgås och gäckas, anhåller jagvördsammast, att Rikets Ständer måtte antaga densamma. 7 g.
Uti denna §. hafva Utskotten uteslutit ett stadgande, som alltsedan 1835 års förordning uti densamma varit intaget, det nemligen, att hränvinsbränning i stad ej får utöfvas med panna af mindre rymd än 30 kannor.
Då emedlertid bränning med låga kannerymder alltid medförer en statsekonomisk förlust, och sålunda önskligt vore, att hränvinsbränning allt mera på större fabriker bedrefves, anser jag icke skäl vara, att genom en förändring, sådan som den uti denna §. föreslagna, motarbeta detta mål.
Ett ytterligare skäl att å denna förändring yrka afslag, finner jag deruti, att genom den uti proportion alltför låga beskattning, som på de små pannorna är åsatt, betydligt mera bränvin uti städerna kunde tillverkas, för en lägre till staten ingående skatt. 28 §.
Då uti alla länder öfverflödsvaror ansetts såsom serdeles lämpliga föremål för beskattning, torde uti främsta rummet bränvinstiIlverkningen böra draga en sådan, då förbrukandet utaf denna vara, förutom dess egenskap af öfverflöd, äfven, då det sker till öfverdrift, fysiskt skadar och moraliskt nedsätter menniskan.
Riksens Ständer hafva ock, alltsedan 1824, vid hvarje riksdag höjt skatten på denna tillverkning.
Utgående ifrån en falsk beräkningsgrund, i det alt de sökt bestämma det tillverkningsbelopp, på hvilket skatten skulle läggas, efter pannornas kannerymd, hvilken dock föga på tillverkningen inflyter, hafva alla deras försök att för denna näringsgren åstadkomma en rättvis beskattning, likväl misslyckats.
Härtill kan läggas, att då Rondeståndet städse ifrigt motsatt sig förhöjning af skatten å l:a klassens redskap, den proportionella beskattningen emellan de olika klasserna, hvilken, (då pannorna drefvos med eld under lika förhållanden), rättvist var iakttagen uti 1830 års förordning, nu blifvit så rubbad, alt då skatten ifrån 1830 till 1848 för l:a klassen blifvit ej fullt sexdubblad, den för 2:dra klassen blifvit II-dubblad, för 3:djc klassen 45-dubblad, och för 4:de klassen mera än 55-dubblad.
Med kännedom af ofvannämnda förhållanden föreslogo vid sistlidne riksdag de sammansatta Utskott, hvilka egde att behandla bränvinslagstiflningen, en ny och säkrare beräkningsgrund för beskattningen, än den hittills följda, hvilande dels på för pannorna bestämda former, dels på beskattning utaf mäsk ekaren.
Detta förslag, som temligen rättvist efter afvcrkningsförmågan bestämde beskattningen inom de Irenne klasser, den uppställt, och, 16 Bevil/n.-, Lag'- sami Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. till följe deraf, betydligt förhöjde densamma å den enklare redskapen, föll dock för Bondeståndets häftiga motstånd och för inträdande tidsförhållanden.
Fruktande en likadan utgång vid denna riksdag, om ett likartadt genomgripande förslag skulle framställas, och genom uppgifter öfver de pannor, som uti de olika klasserna finnas, upplyst, att l:a klassens, eller de så kallade husbehofspannornas antal, mer och iner förminskades, hvarigenom äfven med nu varande beskattningsmethod kunde emotses vinnande utaf det mål, man borde eftersträfva, nemligen dels bränvinshränningens öfvergående till fabriksmässigare drift, hvarigenom, då bränning icke kan förhindras, den åtminstone medförer den minsta statsekonomiska förlust, och uppsigten eller kontrollen öfver dess missbruk underlättas, samt i och med detsamma en skatt kan den påläggas, hvilken fördyrar och derigenom förminskar hränvinets förbrukande, hafva de Utskotts-afdelningar, som i första hand behandlat frågan, icke velat rubba nu gällande beskatlningsgrunder och förhållanden, utan endast föreslagit 25 procent förhöjning å den afgift, som enligt 1848 års beskattning erlades.
Med kännedom dessutom derutaf, alt den verkliga husbehofsbränningen icke önskar begagna sin redskap längre lid än en månad om hösten och en om våren, hafva nyssnämnda afdelningar, hvilka äfven föreslagit, att hvarje månad skulle såsom en termin beräknas, till lättnad för den bränning, hvilken såsom verklig husbehofsbränning möjligen kunde anses, trott, att befrielse ifrån ofvannämnde förhöjningen borde medgifvas dem, hvilka med högst 20 kannors panna, kokrummet oberäknadt, endast under tvänne månader utaf året idkade bränvinshränning.
Att den sålunda föreslagna förhöjningen uti skatten, hvilken, uti förbigående sagdt, är lindrigare och med mera undseende uppgjord, än någon annan, som sedan 1830 års riksdag blifvit fastställd, icke är för hög, torde icke behöfva något annat bevis, än det, att, uti närvarande stund, ingen bränviushrännare, som med omtanka och skicklighet bedrifver sin bränvinshränning, äfven inom de högst beskattade klasserna, uti skatt erlägger öfver 6 runstycken för hvarje kanna tillverkadt bränvin.
Denna lindriga förhöjning förkastades dock af de sammansatta Utskotten, hvilka, med 49 röster mot 42, beslöto bibehållande utaf nu gällande tariff, ett beslut, som, enligt min öfvertygelse, icke fattats, derest icke utaf 112 ledamöter, som de sammensatta Utskotten räkna, 20 vid voteringen varit frånvarande.
Ibland de många förslag, som vid behandlingen utaf denna beskattningsfråga inom de sammansatta utskotten kommo under pröfning, framställdes ett, utaf en utaf Bevilln-, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. 17 utaf Bonde-ståndets ledamöter, som jag anser synnerligen förtjena att utaf Riksens Ständer uppmärksammas.
Detta förslag var, alt med bibehållande utaf nuvarande klasser och tariff för all redskap, som drifves med eld, uti en serskild klass, oberoende utaf redskapens konstruktion, förflytta all den redskap, som drefves med ånga, ocb beskatta den i enlighet med den tariff, som nu är gällande för den redskap, som med ånga drifves uti 4:de klassen.
Företrädet utaf detta förslag, äfven framför det, som utaf afdeiningarne blifvit framlagdt, ligger deruti, att det, hvad ångbränningen åtminstone beträffar, frångår ett utaf de principfel, som vidlåda den fordna beräkningsgrunden, och bygger en öfvergång till så väl fabrikationens riktigare stalsekonomiska utveckling, som till en på denna stödd säkrare beskattningsgrund.
.lag bar nemligen redan anfört, hvad som äfven utaf Riksens Ständer länge varit erkändt, att pannans tillverkningsförmåga föga utaf dess rymd är beroende.
Detta faktum framstår lili ännu högre grad, då pannan med ånga afdrifves.
Den kommitté, som, rörande bränvinsbränningen, till Kongl.
Maj:t inlemnade det förslag, som vid sistlidne riksdag till Riksens Ständer aflemnades, fästade ock härvid synnerlig uppmärksamhet.
Den bevisade, hvad som genom praktiken sedan sista riksdag blifvit ännu klarare ådagalagdt, att den redskaps afverkningsförmåga, hvilken bedrifves med ånga, snart sagdt är oberoende utaf både pannerymd ocb klassifikation, och endast, eller åtminstone hufvudsakligen, beror på kraften af det ångtryck, hvarmed pannan afdrifves.
Då detta är en ovedersäglig sanning, följer äfven härutaf riktigheten att borttaga en klassifikation, som ingenting betyder, och som endast har till följd, att genom den, uti proportion till den öfriga ångbräuningen, orimligt låga skatt, för hvilken bränningen med ånga uti 3:dje klassen med de lägre pannerymderna kan bedrifvas, hvilken skatt på några utaf dessa små ånghrännerier icke uppgår till 2 r:st per kanna bränvin, till dessa småningom allt mera inskränka ångbräuningen, hvarigenom icke allenast en betydlig skatt beröfvas staten, utan äfven ångbräuningen, i stället för att uti större fabriker bedrifvas, uti en massa småbrännerier med betydlig afverkning kommer att splittras.
Antaga åter Riksens Ständer det af mig nu omnämnda förslag, hvarigenom all ångbränning uti en klass sammanslås, och uti likhet med 4:de klassens tariff för ånga uti nuvarande författning beskattas, en beskattning som icke torde vara för hög, då den endast uppgår till omkring 6 r:st per kanna afverkadt bränvin *), skulle till kommande riksdag bränvinsbränningen fördela sig uti *) Jag kanner tvenne brännerier omkring hufvudstaden, hvilka uti 4:de klassen drifvas, den ena med cn 23 kannors, den andra med en 43 kannors panna.
Afverkningen på den förra, be Bih. till B.