Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
1095 1 desse ämnen äfven blifvit af Kongl. Maj:t den 20 Januarii 1820 i Nåder gillad, på anförde skäl förklarat det något ansvar å Andersson och hans hustru icke egde rum: att Ilärads-Rättens yttrande, angående Anna Andersdotter och Anna Cajsa Svensdotter gillades , och att i anseende till hvad desse personers husbonde, Capitainen M. F.
Leyonmark , uti de af honom till Kongl, IIof-Rätten ingifne skrifter förmält, rörande den behandling de tilltalade skola undergått, och hvad de sjelfve under ransakningen derom uppgifvit, handlingarne i målet borde öfverlemnas till Advocat-Fiscals-Ämbetet, att dervid lägga den hand, Lag och sakens beskaffenhet kunde erfordra.
Imedlertid hade min ambets-uppmärkSamhet
Varit vid detta mål fästad, och anmodade jag derföre, genom skrifvelse den 22 November 1819, Advocat-FisCalen Herr Lagmannen och Riddaren Laurin, att uti åtskillige anmärkte omständigheter och hvad med målet i Öfrigt egde gemenskap, föranstalta om undersökning vid behörig
Domstol , och att derefter emot de Ämbets- och Tjenstemän, hvilka af öfverdrift eller underlåtenhet fumlos hafva felat, afgifva de påståenden om ansvar, hvartill
Lag och beskaffenheten kunde föranleda.
I följd deraf, hade bemälde Herr Lagman uti Memorial, den 9 derpå följde De 7° * Riksens Ständers cember, äskat förklaring af Konungens Befallningshafvande i Stockholms Län, Herr Landshöfdingen, tillförordnade Öfver-Ståthållaren och Commendeuren Frilievren Edelcreutz: 1:0 huru Herr Friherren och Landshöfdingen, med kännedom sä väl af Rikets (konstitution , som allmänna Lagen, kunde utfärda arresterings-ordres ej mindre motToiparen Anders Andersson i Granhatten och hans hustru Anna Olsdotter , utan annan grund, än att deras son, Drängen Peter Andersson, angifvit dem fördelaktighet uti de af honom föröfvade mord, än ock fernot mindreåriga flickan Anna Andersdotter, samt Pigan Anna Cajsa Svensdotter, hvilka icke ens voro för någon slags delaktighat i brottet angi Ine, hvarföre ock grunden till deras häktande syntes ligga endast i godty eko, utan allt lagligt ändamål. 2:0.
Huru Herr Friherren och Landshöfdingen, emot Lagens föreskrift i 5a Cap. 2 §.
Balken, kunde anbefalla Länsmannen Rösgren, att å Torpet Granhatten anställa, en i flere afseenden olaglig ransakan efter gods, som bevisligen från de mördades ho icke förkommit 3:o.
Huru desse sednare ordres kunnat grundas på ett så osäkert skäl, som hvad Torparehustru!!
Anna Olsdotter skall uppgifvit, och huru denna uppgift kunnat vara bekant den 2g April, enär den, efter hvad det å Smedjegårds-häktet förde Protocoll inneliölle, cj skedt förr än den 4 Maji; och Revisorers Berättelse. 4:o. Hvarföre Länsmannen i Wermdö Tingslag nyttjades till berörde ransakan, vid Torpet Granhatten i Sjuhundrade Härad, och till husfolkets häktande, då förmodligen Kr o 11 o-b e t j c ni il g i Häradet var att tillgå; samt af Herr Lands-Secreteraren von Sydow, huruvida lian, med eller utan reservation undertecknat berörde arresterings-ordres af den 19 och 29 April 1819, samt på hvilken grund Lands-Secreteraren ansett sig befogad, att i fängelset anställa förhör med de uli mordsaken häktade personer, och äfven på Lands-Cancelliet en Söndagseftermiddag, jämte uppgift, hvilka personer vid desse förhör varit tillstädes.
Öfver detta /Memorial hafva vederbörande afgifvit förklaringar, hvarjemte Capitainen M. F.
Leyonmark uti en till Kongl. HofRätten ingifven skrift anhållit, att såsom husbonde för Torparen Anders Andersson, å egne och bemälde Anderssons , hans hustrus och dotters samt Cajsa Svensdotters vägnar få i saken höras och göra påstående om den skadeersättning hvarpå Gapitainen och bemälte personer egde anspråk _, samt att förthy handlingarne, sedan Advocat-Fiscalens påstående och slutförklaringar deröfver inkommit, måtte Gapitainen communiceras.
Sedan, i anledning deraf vidlyftiga skriftvexlingar och liera förhör ägt rum ända Lill den 8 Junii 1821, då Gapitainen Leyonmark till Protocollet förklarat sig ej hafva vidare i målet att andraga, utan detsamma till slut - 1098 Riksens Ständers lig pröfning öfverlemna!;, har Kongl. HofRätten elen a3 derpå följde Augusti deröfver meddelt Utslag, af följande hufvudsakliga innehåll:
Att hvad först anginge den af Capitainen Leyonmark väckte fråga , huruvida Konungens Befallningshafvande afvetat, det Länsmannen Rösgren slagit Torparen Anders Andersson och hans hustru i Smedjegårdshäktet, samt misshandlat flickan Anna Andersdotter, under forslandet ifrån Granhatten till Stockholm, i afsigt att förmå dem till bekännelse; så emedan emot Konungens Befallningshafvandes förklarande, att hafva saknat ali kännedom om dessa Rösgrens åtgärder, bevisning icke blifvit af Gapitain Leyonmark åberopad, och någon omständighet ej heller i öfrigt förekommit, som gåfve anledning dertill, att Konungens Befallningshafvande om en sadan Rösgrens förfarande varit underrättad, derföre ock Herr Lagmannen Laurin ansett sig icke kunna talan derom utföra, ty blef den sålunda väckta frågan utan vidare uppmärksamhet lemnad, äfvensom Capifainens deraf föranledde påstående, att den öfverklagade behandlingen i Smedjegårdsliäktet icke skall kunnat ega rum, om Konungens Befallningshafvande haft vederbörlig tillsyn å fängelset och de derstädes förvarade personer, ej kunde något afseende tilläggas.
Actors åtal derå, att Konungens Befallningshafvande låtit anställa ransakan vid Torpet Granhatten, efter stulet gods, som för - Revisorers Berättelse.
I099 modades der vara undangömdt, samt att verkställigheten af denna ransakan och af ofvannämnde personers häktande blifvit uppdragen åt Länsmannen Rösgren, har Kongl.
Hof-Rätten ogillat på den grund, att Peter Andersson sjelf uppgifvit sig hafva, sedan han föröfvat mordgerningen, stulit det vid Helsingholmen befintlige silfver och medfört det till föräldrarnes hemvist Granliatten, i öfverensstämmelse hvarmed hos Konungens Befallningshafvande äfven blifvit anmäldt, att Modren Anna Olofsdotter, skall anvist stället der samma silfver förvaras, hvilka uppgifter ehuru af de tilltalade sedermera blifvit återkallade och befunne osannfärdige, dock desto heldre kunnat och bordt lagligen föranleda till den i 5a Gap, a §.
Balken tillåtne anstalt, att låta eftersöka merberörde silfver, som detsamma då ännu vid Helsingholmen saknats; och Rösgrens uppdrag till tjenstgöring utom sitt Länsmansdistrict rörde ett ämne, deruti Konungens Befallningshafvande ej kunde betagas att efter omständigheterne förordna.
Den af Capitainen Leyonmark gjorde och till Advocat-Fiscals-Ämbetets handläggning öfverlemnade angifvelse, som skulle i LandsSecreteraren von Sydows närvaro å Smedjegårdsliäktet Drängen Peter Andersson blifvit slagen, i afsigt att förmås till erkännande af hans föräldrars förmenta delaktighet i hans begångna brott, har såsom osannfärdig blifvit af Lands-Secreterare!! bestridd, och ej / 11 oo Riksens Ständers ellei’ genom af Capitainen Leyonmark uppgifne ])å ed inför Kongl. Hof-Rätten liörde vittnen kunnat bevislig göras, hvadan ock Kongl.
Hof-Rätten befriat Lands-Secreteraren von Sydow, ifrån det derom mot honom anstälde åtal.
Actors förde talan ej allenast mot Konungens Befallningshafvande derom, att Torparen Anders Andersson, hans hustru Anna Olsdotter, deras Dotter Anna och Pigan Ånna Cajsa Svensdotter, skola blifvit utan laga anledning i häkte inmanade, utan ock särskildt emot Lands-Secreteraren von Sydow, för hans åtgärd , att i Smedjegårdsliäktet hafva anställt förhör med de tilltalade; så alldenstund förhållandet härvid varit sådant, att enär Konungens Befallningshafvande utfärdat ordres den 21 April om Anders Anderssons och hans Hustrus arrestering, och den,39 i samma månad, 0111 Flickan Ånna Andersdotters och Pigan Anna Cajsa Svensdotters häktande, hade banemannen till de å Helsingholmen föröfvade mord, Drängen Petter Andersson, då redan blifvit gripen och den 20 April i Smedjegårdsbäktet insatt, och att uppå Waktmästaren Grönbergs blotta anmälanden det Peter Andersson skulle angifvit sina föräldrar för delaktighet i brotten och om Anna Olsdotters uppgift, det hennes Dotter Anna och Pigan Anna Cajsa Svensdotter skulle kunna tillrättaskaffa det å Helsingholmen stu Ine och vid Granhatten förvarade silfver, Konungens Befallningshafvan - Revisorers Berättelse. i roi (lo, utan nyssnämnde personers förutgångne hörande, utlardat desse arresterings-ordres, hvilka såsom oviikorliga äfven i afseende på Ånna och Anna Cajsa genast blifvit verkstälde, ehuru något stulet silfver vid Granhatten icke funnits och sistbemälde personer förnekat ali vettskap derom; hvilka förhållanden otvifvelaktig! utmärka, det Konungens Befallningshafvande kunnat låta hero dervid, att den egentliga missgerningsmannen Peter Andersson blifvit ertappad och genast derefter öfverlemna målet tili vederbörlig domstols handläggning, samt att, derest Konungens Befallningshafvande ändock ansett sig böra besörja, om de förberedande åtgärder, hvarigenom undersökningens fortgång vid domstolen skulle befordras, angelägenheten fordrat, det sådane åtgärder ej blifvit inskränkte derhän, att låta häkta alla de personer, som angifves antingen för delaktighet uti eller för medvetenhet af Peter Anderssons verkliga eller förmenta brott, ehuru rättegångs-ordningen lemnar den lika för Executorn, somför Domaren gällande föreskrift, att personer, som ej träffas å bar gerning, böra kallas och höras öfver hvad emot dem angifvas, innan beslut om deras häktande lagligen kan meddelas, hvarförutan Konungens Befallningshafvande, utom det afLandsSecreteraren von Sydow med en del af de tilltalade i Smedjegårdshäktet hällne förhör, försummat, att genom de således ohörde till fängelse dömde personers hörande, sederme - I 102 Riksens Ständers ra få närmare upplysning,
om dc flere af dem mot hvarannan gjorde angifvelser, hvilken behöriga, men åsidosatta, följd af arresteringsåtgärdernC äfven sannolikt Vållat, att den behandling de tilltalade i fängelset undergått, ej förr än vid domstolen är vorden yppad, derefter ändtligen, genom Kongl. HofRättens af Kongl. Maj:t i Nåder faststäldte Utslag, Torparen Anders Andersson, hans Hustru, Deras dotter och Pigan Anna Cajsa Svensdotter, sedan alla angifvelser och erkännanden om deras brottslighet, såsom falska och genom pinliga medel aftvuiigna, återkallats, blifvit ifrån ansvar befriade; fördenskull och sorn desse Konungens Befallningshafvandes åtgärder, att, utan laga anledning och föregånget hörande, låta häkta oftanämnde sedermera oskyldige befunne personer, ehuru åsyftande fullständig utredning af foröfvade grofva brott, ej blifvit i obehörig afsigt eller i uppsåt att skada vidtagne, likväl varit förhastade och tillkommit af missledt nit vid ämbetets utöfning; och hvad anginge den mot Lands-Secreteraren von Sydow särskildt åtalade åtgärd, det icke varit honom tillständig!, alt ensam, utan i förening med den, som jemte honom, i Landshöfdingens frånvaro, föreställt Konungens Befallningshafvande, å Smedjegardshäktet anställa förhör med Peter Andersson, hans broder och föräldrar; altså pröfvade Kongl. Hof-Rätteii i förmågo af x Ca]). 12 §. 1 mom.
Rättegångs Balken Revisorers Berättelse. no3 Balken rättvist döma Konungens Befallningshafvande i Stockholms Län, Herr Landshöfdingen , tillförordnade Öfver-Ståthällaren Baron Edelcreuts och Lands-Secreteraren von Sydow, för hvad de sålunda i Ämbetet felat, skyldiga att höta:
Herr Landshöfdingen 5oo Daler Silrmt med 166 R:d. 3a sk. och LandsSecreteraren 2Öo
Daler med 83 R:d. 16 sk.
Banco, samt att gemensamt ersätta Torparen Anders Andersson, hans Hustru Anna Olsdotter, deras Dotter Anna Andersdotter och Pigan Anna Cajsa Svensdotter deras tidsspillan och lidande med 100 R:d.
Banco till hvardera, eller tillsammans 4oo R:d. nämnde mynt; och som Capitainen Leyonmark, hvars påstående om kostnadsersättning, hvarå han likväl efter sitt förbehåll, ej afgifvit någon förteckning, på grund deraf, blifvit förfallet ansedt, skrifvit smädeligen och missfirmeligt mot Advocat-Fiscalen Herr Lagmannen Laurin och Konungens Befallningshafvande; altså ålades honom, jemnlikt i4 Gap. 7 §.
Rättegångs-Balken, och 18 Gap. 8 §.
Missgernings-Balken jemnföi’dmed Kongl. Förordningen den 20 Januarii 177,9, att böta för det förra 100
Daler och för det sednare 5o Daler Silf:mt, eller tillsammans 5o R:d.
Konungens Befallningshafvande i Örebro Län hade, genom Utslag den 24 April 1819, 2 Sard. 2. B. .71 Riksens Ständers tredskovis ålagt Capitainen Emanuel de Frese, att till Handels-Bolaget Beckström & Westman betala innehållet af Capitainens, den 8 October 1818, utgifne skuldsedel med 874 R:d. 1 sk.
Riksgäldssedel’ jemte 6 procents
Ränta derå ifrån nyssnämnde års utgång, dock med afdrag efter Bevillnings - Förordningen , samt 5 R:d. 16 sk.
B:co i ersättning för utsökningskostnaden.
Medelst resolution den 26 Maji förstnämnde år, hade bemälde Befallningshafvande förordnat, enär styrkt blifvit, det Capitainen de Frese saknade tillgåiig för skuldens godtgörande, att derest lian derföre ej stälde pant eller borgen , eller densamma med arbete aftjenade, borde lian, på Beckströms och Westmans förskjutande kostnad, bysättas å Slottshäktet i Örebro och der förblifva till dess lian rätt för sig gjort, och Sökandernes ökade kostnad med 2 R:d.
B:co ersätta.
Uti ytterligare ingifven skrift hafva Beckström & Westman begärt, att då vid verkställandet af Bysättnings-resolutionen det hinder mött, att Herr Landshöfdingen na. m. Grefve Gyldenstolpe skall, enligt ett af Herr Öfverste-Lieutenanten Stjernschantz gifvet betyg, den 1 November lemnat Capitainen de
Frese tre veckors anstånd till reglerandet af sin skuld, utlåtande måtte meddelas öfver betygets rigtighet, samt föreskrift lemnäs, huru Sökanderne borde förfara, eller hvilken skulle ansvara dem för Capitainens person, i händelse han under anståndstiden afveke, utan att uppgöra liqvid, hvaruppå Revisorers Berättelse. 1i o5 Konungens Befallningshafvande, den 3 i berörde månad, resolverat, det Capitainen, till sin skuldsedels infriande, af Herr Grefven och Landshöfdingen erhållit tre veckors anstånd, ifrån den i i samma månad och att öfver detta Herr Grefvens och Landshöfdingens fattade beslut, särskildte besvär icke kunde emot Kongl. Förordningen den 28 junii 1798 ega rum.
Öfver detta förfarande hafva Beckström &
Westman ej allenast besvärat sig i Kongl. Svea Hof-Rätt, utan ock hos mig fört klagan, och då jag deröfver infordrat Konungens Befallningshafvandes förklaring , men ej funnit densamma tillfredsställande, har jag den il\
Januarii 1820 öfverlemnat målet till vidare utförande af Advocat-Fiscals-Ämhetet, som äfven, sedan Kongl. Hof-Rätten pröfvat besvären och, genom Utslag den 10 derpå följde Martii, ogillat Konungens Befallningshafvandes öfverklagade åtgärd , af högbemälde
Rätt fått sig uppdraget, att action emot Konungens Befallningshafvande i besagde afseende utföra.
Efter vexlade skrifter mellan AdvocatFiscals-Ämbetet och Konungens Befallningshafvande, har Kongl. Kof-Rätten den 20 Junii 1821 deröfver dömt, att aldenstnd Konungens Befallningshafvande, genom Utslag den 24 April 1819, ålagt Capitainen de Frese, att, vid äfventyr af utmätning, till Beckström & Westman betala deras hos honom egande fordran, och den 26 derpå följde Maij, Riksens Ständers sedan styrkt blifvit, det Capitainen saknade tillgång till skuldens betalning, förklarat honom skyldig att undergå bysättning, tilldess lian rätt för sig gjort, med hvilka i laga ordning vidtagne beslut Konungens Befallningsliafvandes åtgärd med målet upphört, så vida icke klagan öfver olaglig verkställighet å dessa beslut på behörigt sätt blifvit anmäla; men sådant oaktadt, dels Herr Landshöfdingen Grefve Gyldenstolpe, som händelsevis tillstädes varit vid det tillfälle den i November samma år, då det sednare Utslaget skulle af vederbörande Krono-Fogde verkställas , meddelat Capitainen de Frese tre veckors anstånd med betalningen och anbefalt Krono-Fogden, att bysättningen under tiden inställa, dels ock Konungens Befallningshafvande, på anhållan af Beckström & Westman, om underrättelse huru sig förhöll med det hinder, som mött Krono-Fogden i verkställandet af Bysättnings-Utslaget, den 3 i sistnämnde månad föreständigat'Beckström Sc Westman, om det Capitainen således beviljade anstånd och vägrat dem, att klagan deröfver föra; fördenskull och emedan det af Herr Grefven och Landshöfdingen den i November Krono-Fogden gifne förordnande, hvilket, efter hvad Konungens Befallningshafvande jemväl tillkännagifvit , föranledt beslutet den 3 i samma månad, måste betraktas såsom af Herr Grefven och Landshöfdingen enskildt, och ej under utöfningen af dess ämbete , vidtaget, enär vid tillfället Revisorers Berättelse.
Lands-Secreteraren icke närvarit ocli således ej kunnat i den anmärkta åtgärden deltaga; all anledning sig jemväl företedt, det Herr Grefven och Landshöfdingen, då han på omförmäldte sält befattat sig med ett ärende, sorn på vederbörande Krono-Fogdes handläggning berodde, haft mera afseende på Gäldenärens anhållan om anstånd med verkställigheten af Bysättnings-resolutionen, än å Fordringsegarnes derigenom redan tillerkände rätt till säkerhet på Gäldenärens person, lieldst Herr Grefven och Landshöfdingen, ehuru Capitainen till sitt fredande från bysättningen , såsom tillgång uppvist en Herr Cojjimerce-Bådet och Riddaren Norströms Skuldförbindelse å 4ooo Urd., likväl underlåtit att affordra Capitainen denna uppgifna tillgång, och hvad åter vidkomme den sednare af Konungens Befallningshafvande den 3 November meddelade resolution, hvarmedelst det förut af Herr Grefven och Landshöfdingen enskildt gifne förordnande, genom Lands-Secreterarens contrasignation befästadt, blifvit Klaganclerne kungjordt, samma resolution ingalunda kunde göra Herr Grefvens och Landshöfdingens egna förordnande lagligen gällande, och ej heller för sig innefattade ett på Lag och sakens förhållande grundadt beslut, enär, innan dess meddelande, gäldenären ej ens hördes, än mindre något af de i Bysättnings-resolutionen åberopade vilkor, som kunde undanrödja, eller tills vidare inställa verkan deraf ä hans sida crböds elier fnllgjor - 11 o8 Riksens Ständers des, hvilket förfarande fast mindre vunno något stöd af den utaf Konungens Befallningshafvande uti dess förklaring anförde omständighet, att dess Utslag uti Skuldfordringsoch Bysättningsfrågorne icke varit laga kraftvnnne, då åtgärderne den i och 3 November vidtogos, som, utom det sådant vid desse tillfällen icke en gång af Gäldenären sjelf anmärktes eller blef utredt och i öfvervägande kom, de meddelade Utslagen rätteligen skolat, såsom ock vid deras utfärdande blifvit dels föreskrifvet och dels uttryckligen utmärkt, enligt 2 Gap. 2 §. och 8 Gap. Utsöknings-Balken, till iaga verkställighet befordras, ehvad klagan deröfver ville fullföljas eller ej, och Konungens Befallningshafvande i allt fall, om äfven härutinnan varit olagligen förordnadt, icke egt, på sätt likväl skedt, att dess berörde Utslag ändra och till deras verkan upphäfva, hvartill slutligen komme, att Konungens Befallningshafvande, utan skäl och anledning af Lag och den åberopade Kongl. Förordningen velat betaga Beckström & Westman deras ostridiga rätt, att öfver den fattade uppskofs-resolutionen sig besvära; ty och som desse anmälda åtgärder otvifvelaktigt heredt Capitainen de Frese tillfälle,
att, enligt hvad så väl han, som Konungens Befallningshafvande medgifvit, under den lemnade anståndstiden, till andra skulders betalande använda den af Capitainen för Herr Landshöfdingen Grefve Gyldenstolpe uppviste, af Herr Commerce - Revisorers Berättelse. 11 og Rådet Norström uthändigade skuldsedel på. 4ooo R:d.
B:co, derutur Beckström &
Westman eljest kunnat och varit berättigade, att njuta sin betalning och hvartill deras yrkade rätt förminskades lika litet deraf, att de sedermera icke fullföljt påståendet om Gäldenärens bysättning, som af den särskilda löftesförbindelse Herr Lagmannen de Frese, den 19 Junii 1820, sigiklädt, men med hvilken förbindelse
Fordringsegarne icke velat åtnöjas; altså ocb då Herr Landshöfdingen Grefve Gyldenstolpe, genom sitt den 1 November 1819 gifna förordnande, missbrukat sitt Ämbetes magt ocb myndighet, samt derefter tillika med Lands-Secreteraren Herr Lagmannen Cassel fattat den emot Lag och förre Utslagen stridande resolutionen af den 3 i samma månad, derigenom de, hvar i sin mån vållat, att Beckström &
Westman gått miste om den godtgörelse för deras fordran, som Gäldenären sjelf erbjudit, profvade Kongl.
Hof-Rätten i förmågo af 1 Cap. 12 §. Rättegångs-Balken, samt 9 Cap. 5 §.
UtsökningsBalken rättvist, det skulle Herr Landshöfdingen m. m.
Grefve Gyldenstolpe och LandsSecreteraren Herr Lagmannen Cassel, för hvad emot dem i omförmälte måtto förekommit, böta Herr Grefven och Landshöfdingen 5oo Daler Silf:mt med *66R:d. 3a sk., samt Herr Lagmannen Cassel 100 Daler med 33 R:d. 16 sk.
Banco och derjemte till Bäckström & Westman genast utgifva allt hvad Capitainen de Frese, genom resolutionerneiaf den I X IO Riksetis Stunders 24 April och ilen 26 Maji 1819 är vorden förpligtad betala, med 874 R-‘d. 1 sk.
Riksgäldssedlar nxed 6 procents ränta derå, ifrån den 1 December 1818, dock med afdrag på räntan efter Beviilnings-Förordningen, samt i lagsökningskostnad tillsammans 7 R:d. 16 sk.
Banco, äfvensom att ei’sätta Beckström &
Westman deras i och för denna sak hafde kostnader med den i sådant afseende fordrade summa 10 Rrd. Banco; Herr Landshöfdingen Grefve Gyldenstolpe och Herr Lagmannen Cassel dock obetaget, att bäst de gitta, af vederbörande söka sig ersättning för hvad de sålunda kommo att till Beckström & Westman gälda.
Sedan Commissarierne i Rikets Ständers Riksgälds-Contoir, den 10 Martii 1818, hos Heri-ar Fullmägtige derstädes anmält, att Konungens Befallningshafvande i Stoi’a Kopparbergs
Län, oaktadt från Commissarierne gjorde flere erinringar, och sednast den 10 Ju1 ii och 22 September 1817, ej meddelat svar och upplysningar, angående beviilnings infordrande för testamenten uti fem särskildta Sterbhus inom Länet, och Commissarierne tillika hemställt, om icke Konungens Befallningshafvande måtte genom bref anmodas , att afgifva de i berörde ämne äskade upplysningar, samt skrifvelse i följd häraf, den 11 Martil förstnämnde år, ifrån Herrar Fullmägtige - Revisorers Berättelse. iiii tige afgått till Konungens Befallningshafvande, utan att något svar derå till RiksgäldsContoiret ankommit, hvarföre Commissarierne den 8 September 1819, sådant åter anmält hos Herrar Fullmägtige, hvilka uti bref den 9 i samma månad till Konungens Befallningshafvande förnyat den härom förut gifne påminnelsen , hvarefter Commissarierne _, enär Konungens Befallningshafvande, oaktadt alla dessa aflåtna skrifvelser, icke meddelat något svar, uti Memorial den 23 Octoher 1820 hos Fullmägtige anhållit om vidtagande af kraftigare åtgärder till den ifrågastälde redovisningens erhållande; så hafva Fullmägtige, jemte till mig aflåtne skrifvelse den 3o i sistnämnde månad, till min Ämbetsåtgärd öfverlemnat Commissariernes nyssberÖrde Memorial.
I anledning deraf, har jag den iSnästderpåfÖljde November begärt, att Konungens Befallningshafvande, uti afgifvande förklaring, ville upplysa, ej allenast orsaken till dröjsmålet med redovisningen för ofvannämnde Testaments - bevillning , utan ock hvarföre Konungens Befallningshafvande så lång tid lemnat Commissariernes och Fullmägtiges i Riksgälds-Contoiret skrifvelser i berörde afseende obesvarade; och då denne min begäran äfven blifvit af Konungens Befallningshafvande öfver två månader lemnad utan svar, har jag genom ytterligare skrifvelse , den a3 Januarii 1821 , ålagt Konungens Befall-! 71 * I I I 2 Il i Is en s
Stan det -S ningshaf vande., vid vite af a5 R:d.
Banco, att innan fjorton dagar efter undfåendet deraf, förklaring öfver mitt förra Memorial till mig insända.
Den sålunda äskade förklaringen, har väl Konungens Befallningshafvande den i3 derpåföljande Februarii afgifvit; men då jag deruti saknat ali upplysning, cj mindre om orsaken till dröjsmålet med den affordrade förklaringen, än om anledningen hvarföre Konungens Befallningshafvande så lång lid lemna t Commissariernes och Fullmägtiges i detta ämne aflåtné skrifvelser obesvarade, har jag ansett mig böra Öfverlemna Handlingarne till Advocat-Fiseals-Ämbetet i Kongl. Svea Hof-Rätt, till den vidare åtgärd, hvartill