Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emellertid började publiken småningom sam- las, och då ingen mera tycktes vara att för- vänta, vred Elsa på hufvudet och gjorde ett hastigt öfverslag.
Tjugusju ståndspersoner.
elfva allmoge.
trettioåtta barn, summa tret- ton kronor femtiofem öre!
Det var ju allde- deles förfärligt!
De arma artisterna, det blef ju ren förlust för dem.
Tänk om konserten skulle bli inställd?
1893 Men det blef den inte, ty nu började orgeln brusa och stöna; det var inledningsnumret, en fuga, komponerad af Sophus Halvorsen liksom nästan hela programmet.
Elsa ville ej vända sig om nu igen, ty det ansåg hon opassande; hon fick således ej se den exekverande.
Num- ret var för öfrigt slut, innan det knappast börjat; det lät som några käbblande barn- ungar uppe i diskanten, medan en vresig skol- mästare med dundrande, grof röst förgäfves predikade ordning nere i basen.
Det blef en paus, utfylld af hviskande små- flickröster och prasslande program.
» Quando corpus morietur, aria af Sophus Halvorsen, utföres af Rosalba Dea Marina », stod det på den gula lappen, och allas hufvud, utom kyrko- herdefruns, vände sig emot orgelläktaren.
Men nu hörde Elsa steg af två par fötter på stora gången, tunga karlsteg, ackompagnerade af lätt trippande fruntimmersklackar, och där stodo nu de bägge konstnärerna midtför henne i ko- ret, han med guitarren öfver bröstet och hon med ett notblad i handen.
Men, säg hon rätt?
Rosalba Dea Marina, den drottninglika skön- heten i violblå sammetsklädning, det var ingen annan än den där lilla biljettflickan i vapen- huset, fastän hon d u var barhufvad och hade fäst en stor knippa prästkragar uppe vid hal- sen på sin svarta ylleklädning!
Hon såg för öfrigt bra ut, flickstackaren, med sina lysande svarta ögon och sin lilla, röda mun, men generad var hon, det märktes nog, fastän hon knyckte på hufvudet och för- sökte se morsk ut.
Under det långa förspelet på guitarren hade Elsa tillfälle att se, hvad det var som fröken Rosalba var generad för: det var de långa, bara armlederna och de magra brunstekta händerna, på hvilka hon ej hade några handskar.
En gång försökte hon gömma dem på ryggen, men det såg väl för tafatt ut, och därför ansträDgde hon sig i stäl- let att så mycket som möjligt dölja dem bak- om notbladet.
Nu började hon sjunga: » Quando corpus ... » med en stark och gäll, tämligen ren, men re- dan alldeles öfveransträngd och utskriken sop- ran.
Hon hade ett sätt att göra små omoti- verade, gnällande förslag här och där, som på- minte om bondfolkets okultiverade sångmetod, och vid de lägre tonerna blef hon helt plöts- ligt så tjock i halsen, som om hon haft pås- sjuka.
Det var både ömkligt och löjligt.
Men Elsa uppfattade endast den tragiska sidan af saken; då hon såg den lilla späda, fattigt klädda varelsen och hörde hennes stora, på en gång oskolade och utslitna röst, som sna- rare kunde ha tillhört en fyrtioåring än ett barn, kände hon sig nästan gråtfärdig, och den afsedda konstnjutningen förvandlades till hjärt- slitande fantasier om svält, förödmjukelser, hemlöshet och umbäranden af alla slag.
Nu slutade arian med ett gällt och spruc- ket skrik högt upp i diskanten, och sånger- skan mera sprang än gick tillbaka till kyr- kans bakgrund; man hörde henne ta trappan till orgelläktaren i några språng.
Sophus Hal- vorsen stannade kvar i koret för att utföra programmets tredje nummer, en » Fantaisie bril- lante » för guitarr, komponerad af honom själf.
Nu först ägnade Elsa honom någon upp- märksamhet.
Det var en lång, krokryggig gubbe, med blekt, orakadt ansikte, öfver hvars ena halfva det långa, raka, askgråa håret hängde ned som en hästman.
Han var klädd i en blanknött och fläckig svart rock och hvit halsduk; de grofva stöflarne voro ännu allde- les gråa af landsvägsdamm.
(Forts.) — «S88d —
IDUN 1893 301 af papperskorgsdränkta » vårpoesier » på sitt Nu ha flickpensionerna, privatskolorna och samvete.
de kvinnliga elementarläroverken gjort dem i Som sagdt, jag har känt en hel del af hög grad umbärliga.
dessa älskvärda damer, men jag kan knappast K v i n n a n inom s v e n s k a l i t t e r a t u r e n intill år Huru mången familj i stad har ännu en påminna mig någon — möjligtvis en — som guvernant.
Jo, inom de högre klasserna en 1893. realiserat de föreställningar världen fått om gu- » bonne » för språkets skull.
Det är nu blott En bibliografi utarbetad med anledning af världsut vernanterna genom tusende sinom tusende böc- på landet, på godsen långt ifrån städerna gu- ställningen i Chicago af Sigrid Leijonhufvud och ker alltifrån salig Fredrika Bremer och snälla vernanten ännu existerar, vikande så småningom Sigrid Brithelli.
Sthlm, Norstedt &amp; Söner 1893.
Onkel Adam till våra egna dagars skrifvande äfven där för tidsandan och böjelsen att sända (198 sid.) damer och herrar.
barnen in till skolorna i städerna.
« l | en med enkel, solid elegans utstyrd Ty enligt den gängse, absolut gällande (ro- Då återstår intet annat för guvernanterna c å U volym föreligger här ett mycket akt- man-) uppfattningen skall guvernanten vara: än att följa med, att gifva sig in i lärarinne- ningsvärda och med stor flit hopbragt arbete 1) ung och skön, 2) af rika, men genom olyc- seminarierna och sätta sig vid skolkatedern.
af två unga damer, filosofie kandidaten frö- kor plötsligt fattiga vordna föräldrar, 3) ädel Och de ha så gjort också, många, många.
ken S. Leijonhufvud och fru S. Brithelli.
Det till sinnelaget och stolt till karaktären, 4) Guvernanterna äro ett släkte, som håller på inledes med en historisk öfversikt, klart hål- olycklig, 5) på förödmjukande sätt behandlad att försvinna!
len och med värme framställd, skildrande af sitt förnäma herrskap och om det skall * * kvinnans deltagande i vårt lands litteraturs vara riktigt bra 6) olyckligt kär i husets unge * utveckling, allt ifrån den antydan man af son, som lekt med hennes dygd och gifter sig vissa inskrifter på de gamla runstenarne fin- med sin kusin.
I ännu högre grad kan detta sägas om » lek- ner, » att redan i äldsta tider diktens språk triserna »; de äro nästan försvunna, och endast Det är för märkvärdigt!
ej var den svenska kvinnan främmande », ända Af alla de exemplar jag känt har ingen ett fåtal exemplar vegeterar ännu i de gamla, till våra dagars i tidningar och tidskrifter sig fullt eller ens tillnärmelsevis motsvarat ofvan- stora, tysta rummen på något åldrigt herre- rörande damer.
I denna öfversikt höjer, så- stående beskrifning.
säte eller i de skumma salongerna vid Stora som sig bör, den heliga Birgitta sitt ädla, Tvärtom, de flesta ha visserligen varit unga, Trädgårdsgatan i Stockholm.
skimmerhöljda hufvud högt öfver alla sina men sällan sköna — hur många kunna vara Jag menar nu med » lektris » henne, som svenska medsystrar under århundradenas gång.
sköna?
De ha varit fattiga, men deras för- verkligen har till sin uppgift att förströ gamla Skildringen af denna märkvärdigaste svenska äldrar ha sällan varit rika.
Deras ädla hennes nåd med att läsa högt, medan afton- kvinna lär vara fluten ur fr:n Leijonhufvuds sinnelag är svårt att döma om — men de lampan kastar sitt bleka sken öfver de gamla penna, och den är alldeles förträfflig.
ha tyckts mig vara » som folket är mest », möblerna i empirestil och pendylen tickar så En bibliografisk kvinnobragd.
Efter öfversikten följer i alfabetisk ordning en bibliografi öfver svenska kvinnors från trycket utgifna original-arbeten, det full- ständigaste verk i sitt slag, som hittills hos oss sett dagen, och utmärkt för klar uppställ- ning och minutiös pålitlighet.
Särskildt ut- märker sig den på nära 5 sidor gående redo- görelsen i kronologisk följd för drottning Christinas litterära verksamhet.
Det hela är en verklig bibliografisk bragd, för hvilken fröken L.
och - fru B.
förtjäna både tack och heder.
Den som här tror sig rättvist fälla detta omdöme, har själf i åratal sysslat med lik- nande litterärt arbete, och han vet hvad allt af möda och af kärlek till denna möda där- vidlag oundgängligen kräfves.
Det är en egen tillfällighet, att detta ar- bete utkommit samtidigt med Gustaf Edvard Klemmings bortgång.
Det kan betraktas som en hyllningskrans, nedlagd på den gamle bibliognostens och Birgitta-bibliografens ny- skyfflade minneskulle.
F r å n k v i n n a n s a r b e t s f ä l t.
Studier från Stockholms horisont af G. Gullberg.
Guvernanter, lektriser oeh sällskapsdamer.
mitt ganska rika galleri af kvinnobekanta skymtar fram för mitt minne en hel rad damer af de kategorier, som nämnas i titeln till denna lilla artikel.
Isynnerhet de tvänne första och i all synnerhet den första.
Missförstå mig ej.
Guvernanter ha i allmän- het en liten svaghet för pennan och en dito för trycksvärtan.
De smussla gärna om aft- narne på sitt rum med » vårstämningar » (på vers) och kärleksnoveller (på prosa), och har man haft den lyckan att redigera en lands- ortstidning hvar som helst i vårt kära fäder- nesland, så har man säkert också ett rikt minne af guvernanter och en oändlig mängd I I * V \ PI I I y~V&gt; ^ \ %J I | | 1 Q \ ~y f \ 1lf \ ' V %.
K l l l l l l i y~ K H I V U l och deras stolthet har sällan gått dit hän, att enformigt.
icke dem som under denna » skyddande förklädnad » af en titel få uträtta de nekat gifta sig med en hygglig inspektor, alla andra sysslor.
som varit kär.
Lektrisen håller som sagdt på att för- Olyckliga?
Ack ja.
Hvad är lycka?
Icke kan det ligga någon särskild lycka uti att svinna — på samma gäng som de gamla stor- plugga historia och geografi, franska och ty- adliga vanorna och — förmögenheterna.
Ti- ska med ett par tre vildbasare till pojkar den nivellerar och — demokratiserar.
Förr i eller flickor.
Att ha hundra kronor om året gamla » goda » tiden måste hvarje gammal gref- och » allting fritt » oeh veta med sig, att man vinna ha sin lektris, det hörde till tonen, till ger sin ungdoms bästa år för en grynväl- ståndet.
A c k, det där » måste » är borta för ling!
Åhnej I Men allting är relativt, det ha längesedan.
Nu gör det ingenting, om gamla guvernanterna också lärt sig.
Och de veta, hennes nåd icke har någon sådan, hon hör ej att deras ställning kunnat vara sämre.
Att mera till de absolut nödvändiga » mobilierna ».
det fattiga hemmet har än mindre att bjuda Men hon finnes ännu här och hvar, där gamla på, om alla munnar skola mättas.
Att faderns traditioner lefva, där kärleken till litteratur hår grånat under bekymren » hvar det allt än icke är död, fastän synnerven slappats och skall tagas » och moderns ansikte fått djupa åldriga händer tröttats af att hålla boken eller fåror genom tankarne på » hur det allt skall pennan.
räcka till. » Och då har hon, som är äldst, Hon är i släkt med guvernanten, ty hon hon som föddes " först, när lyckan var ung och måste kunna mycket.
Framförallt måste hon hoppet var » lysegrönt », och för hvilkens upp- kunna de moderna språken och läsa dem fel- fostran inga uppoffringar voro för stora, fått fritt och väl, ty gamla hennes nåd älskar ännu ge sig ut i världen för att lätta arbetet för isynnerhet det galliska tungomålet, det gamla dem, som kommo efter, en och en, spridande förnäma.
föräldraglädje, ack ja, men ock många tärande Men hon älskar ej den unga galliska litte- bekymmer.
raturen, och lektrisen, som läppjat på Zolas Åhnej, så olyckliga ha de knappast synts verk och nu svärmar för Bourget, får läsa eller varit.
Och icke ens femte och sjätte högt kväll efter kväll — o, så långa de kväl- larne äro!
— m:r le vicomte de Chateaubriand punkterna i romanreceptet ha slagit in.
De anstolta herrskap, som behandla sina eller, om det skall vara riktigt modernt, bildade guvernanter som pigor, torde väl lätt Franjois Coppé.
Det är ett ofta glädjetomt lif den unga lek- kunna räknas.
Lättare skulle dylikt folk kunna träffas i de borgerliga uppkomlingarnes ring, trisen för, ty gamla hennes nåd vill ständigt men äro nog sällsynta äfven där i våra dagar.
ha henne vid sin sida, och ungdom och gamla år ha svårt att draga jämnt och förstå hvar- Undantag bilda icke regel.
Guvernantens kall kan likväl vara ganska andra.
tungt och är alltid ansvarsfullt.
Tungt genom det trägna, ansträngande arbete, som ibland kan fordras, och den ringa lön, de små fram- tidsvyer som skänkas, ansvarsfullt genom de plikter det ålägger gentemot de unga, hvilkas böjliga sinnen så lätt taga intryck.
Men guvernantens uppgift inskränkes i våra dagar allt mer och mer, och det är möjligt, att detta förtalade species af unga kvinnor en vacker dag kommer att helt och hållet för- svinna.
Förr skulle de unga fröknarna både i staden och på landet ha guvernant ända till de gifte sig.
De hade ingen annan lärare.
I I H l V l D e t bästa, billigaste och hälsosammaste kaffe är värt ångrostade och malda H u s h é I l s k a ffe X 1: 0 5 pr Va i g -, s o m finnes äkta ENDAST uti vår * * * Håller guvernanten och lektrisen på att för- svinna, så är det raka motsatson med » säll- skapsdamen ».
Det vill säga, man får då icke taga ordet i dess gamla ursprungliga bemär- kelse, ty i så fall börja väl sällskapsdamerna blifva lika sällsynta som lektriserna.
Nej, vi skola taga ordet i dess moderna bemärkelse, och vi finna då den unga flicka, som hvarje vecka annonserar i Idun, att hon » önskar gå frun tillhanda ».
Den unga flickan, som vill gå frun tillhanda S t o c k h o l m s K a f f e - A k t i e b o l a g
IDUN 302 i alla i ett hushåll förefallande göromål och som fäster intet afseende på lön, men desto mera på ett vänligt bemötande, blir allt talri- kare och talrikare.
Antalet sådana unga flic- kor är enormt och i ständigt stigande.
Stu- dera blott annonsafde) ningen eller se er om i bekanta familjer, och ni skall finna syn för sägen.
Detta » att gå frun tillhanda » är ett af de » kvinnans arbetsfält », som börja bli lika öfver- svämmade som de lärda banorna för männen.
Detta fält är det förlofvade land, dit alla de strömma, som icke hafva kunskaper och krafter nog att slå sig igenom på en själfstän- digare väg och icke mod nog att tillgripa ett tyngre eller kanske » simplare » arbete.
Dit tvingas de i skaror af tusen skäl.
Fat- tigdom i hemmet, önskan att komma från be- kymrens enahanda, hoppet om lyckligare ut- sikter.
De få se andra människor, komma i nytt sällskap, göra nya bekantskaper, och hvem vet?
Men huru bittert kan det icke vara ibland för den stackars flickan.
Huru fullt af för- ödmjukelser för ett stolt sinne, och huru svårt i början att förlika sig med sysslor, som synas grofva, fula, simpla, allt för simpla för henne, som likväl ju » icke är en piga ».
Det » att gå frun tillhanda » är ofta en lärotid af yttersta nytta, en tid då högfärd ryckes upp med rot och fåfängan får grundskott, då det blir klart, att intet arbete är skam, intet för groft för att icke vara nödvändigt.
Tillökningen i antal af unga kvinnor, som vilja gå fru tillhanda, står möjligen i samband med den minskade äktenskapäfrekvensen och männens utvidgade böjelser för ungkarlsstån- det Där den naturliga proportionen mellan giftasvuxna kvinnor och giftaslystna män rub- bas i den riktning, som tyckes vara för han- den, uppstår ett allt för stort öfverskott af de förra, en allt för stor brist bland de senare.
öfverskottet flyter då ut ur de trånga hem- men med de små utsikterna, ut i världen, där det är större chancer, och så uppstår skock- af dem, som vilja och måste arbeta, ar- beta hårdt för sitt bröd och sin framtid, men som icke kunna, icke våga för sig själfva gifva arbetet dess rätta namn, utan söka att för- gylla sin ställning med en fras: de gå frun tillhanda.
niDgen Teckning med blyerts och svartkrita.
För Idun af S.
vTJy^ecknar man på färgadt papper — vissa stäm- YJÅ ningsstycken taga sig bättre ut på detta K^jJ sätt - - kan man framställa dagrarne me- dels hvitkrita eller hvit färg.
Detta bör emeller- lertid isättas, först då de omgifvande partierna äro till fullo färdiga; eljes kan det hända, att ef- fekten ej blir den åsyftade.
Man får nämligen lätt i annat fall tämligen orena toner, då blyert- sen blandas med krilan eller färgen.
Stomfarne man använder kunna, s o m sagdt, vara antingen af skinn eller papper.
Medels de förra får man nästan mjukare toner än med de senare.
Skinnstomfarne äro tämligen dyra, men också ganska varaktiga, pappersstomfarne kosta blott 10 ä 15 öre stycket, men räcka ej synner- ligen länge.
Med afseende på teckning med seartkrita är ej så mycket att säga därom, när förfarandet vid teckning med blyerts beskrifvits.
Det huvudsak- ligaste därvid gäller nämligen också om svart- krilsteckning.
Ett o c h annat kan emellertid vara af vikt att nämna.
Till en början kan anmärkas, att svartkrila ej l JTia / velerare K A N D E R S O N 1 Jakobstorg?
1 1893 såsom blyerts förekommer i handeln såsom trä- beklädda pennor, utan merändels i stycken.
Num- reringen går här i motsatt riktning mot vid blyerts, så att högre mr anger lösare slag än lägre.
Äfven vid svartkritsteckning kan man såsom vid blyerts urskilja två olika metoder, beroende på om man använder stomf eller ej, o c h hvad som ofvan sades härom vid teckning med blyerts gäller ock här.
Med krita kan man framställa mera effekt fulla saker än med blyerts.
Svartkritan verkar nämligen mera fristående o c h lefvande, är j u af mera kraftig svart färg än den blänkan- de, stålgrå blyertsen, hvarför den naturligt nog redan därigenom blir i stånd att gifva resul- tat, s o m i skärpa och kraft gå före dem, som blyertspennan kan gifva.
Det är emellertid — så har åtminstone jag funnit — svårare att föra kritan än pennan.
Den förra kännes alltid litet klum- pig o c h grof, då däremot den senare, så fin o c h lätt, utan synnerlig svårighet låter föra sig och frambringa åsyftade effekter.
Både blyerts- och svartkritsteckningar blifva ganska lätt suddiga, om man ej vidtager särskilda försiktighetsmått i detta afseende.
Sålunda bru- kar man antingen lägga silkespapper ofvanpå teckningen eller fixera densamma med fixersprit.
Det förra tillvägagåendet lämnar emellertid just ej så säkra garantier mot förstörelse; med det senare är detta däremot fallet.
Har man nämli- gen fixerat en teckning, blir blyeris- eller kritstof- tet fullständigt bundet, o c h teckningen kan utan fara bli utsatt för diverse äfventyr.
Hvad beträf- far fixering se Idun n:r 19 för i år, där förfaran- det närmare beskrifves.
Den som är road af blyerts- eller svartkritsteck- ning och kan rita efter naturen, skaffar sig utan tvifvel gärna en skissbok, hvari man kan införa ett o c h annat intressant.
Det är j u mycket tref- ligt att » hastigt och lustigt » kunna teckna af ett landskap, som slagit an, ett karaktäristiskt huf- vud eller dylikt o c h sedan hafva sina skizzer, ve- derbörligen daterade, samlade på ett ställe.
Ofta slår man sedan upp sin skizzbok under höstkväl- larne, genomgår alla sina minnen från somma- rens soliga dagar och genomlefver dem o m och om igen.
Bilderna i denna skizzbok medföra näm- ligen ett stort nöje för den litet artistiskt anlagda unga damen.
Det är för öfrigt, o m hon äger dy- lika anlag, för henne en vida nyttigare o c h mera själsodlande förströelse att sitta och teckna än t. ex. den förströelse, som går så till, att unga fröken ligger i en hängmatta och måhända — ursäkta uttrycket!
— slukar en mer än lofligt sliskig roman, vanligen af engelskt ursprung.
Dylika skizzböcker finnas nu visserligen att tillgå i pappers- o c h färghandeln, men för min del skulle jag.
vilja tillråda läsarinnan att söka själf förfärdiga sig en sådan — det är nämligen ej det ringaste svårt.
Då kan man få den sådan man vill hafva den, och priset uppgår till en ringa bråkdel af hvad den eljes kostar.
Man väl- jer ut lämpligt ritpapper, köper det t. ex. meter- vis, skär till det i så stora blad man vill ha, vänder papperets rätsida uppåt (rätsidan är van- ligen innersidan af pappersrullen, när man köper papperet), sätter efter behag hårda eller mjuka permar på boken o c h häftar tillsammans bladen och permarne på lämpligt sätt.
Om man så vill, kan man interfoliera med kulört ritpapper här och där, så ock med några blad akvarellpapper eller i nödfall mera .ojämnt ock knottrigt ritpapper för att kunna vid tillfälle lavera en studie eller ut- föra den i akvarell.
ligen af ett utkast i skizzboken göra ganska tref- liga saker sedan.
Äfven detta är j u något, som direkt eller indirekt kanske kan förmå läsarinnan att lägga sig till med en dylik behändig skizzbok.
+ • * Ja, ännu mycket mera vore nog att säga om teckning med blyerts och svartkrita, denna lätta och dock svåra, men i alla händelser synnerligen intressanta och tacksamma konstart, men för denna gången får det nu vara tillräckligt.
Om Iduns spalter därtill upplåtas; återkommer jag en annan gång till detta kapitel om teckning och tänker då bland annat i korthet säga några ord om tusch- teckning och teckning på skretppapper, två på se- nare tiden mycket gouterade teckningsmetoder.
Till dess: au revoir!
Vi fästa våra läsarinnors upp- märksamhet på nödvändigheten att nu genast förnya pre- numerationen för årets sista kvartal, om de nämligen ej redan förut äro prenumeranter till årets slut.
Under detta kvartal, som kommer att bjuda på mångahanda bidrag af stort in- tresse för alla kvinnor, erhåller också en hvar af prenumeranterna det sedan föregående år välkända rikt illustrerade julnumret med bidrag af våra förnämsta pennor, hvilket ensamt är väl värdt hela kvartalsafgif- ten.
På tal om hvad årets sista månader komma att bjuda bedja vi ock få fästa våra läsarinnors synnerliga uppmärksamhet vid den högst spännande roman från det gamla " Kallia Syrakusa: Kypris " af A. Schneegans, som tagit sin början i vår romanbilaga; ori- ginalet är helt nyligen utkommet i Tyskland och liar där väckt ett ovanligt intresse, som vi äro fullt vissa att våra läsarinnor komma att dela.
Alla kvartalsprenumeranter må därför oför- dröjligen verkställa ny prenumeration på Idun och Iduns Mode- och Mönstertidning; prenu- merationsprisen återfinnas på annonsbilagans första sida!
Gör man en dylik skizzbok själf, kostar den ej många ören — i handeln däremot flere kronor.
Sina teckningar kan man i vanlig ordning, om man så vill, fixera och i öfrigt förfara som om papperen ej vore sammanhäftade till en bok.
Må- lar man i boken och vill på behörigt sätt spänna papperet, kan detta ock utan vidare olägenhet gå för sig.
Då fuktar man blott frånsidan af pap- peret och spänner fast det medels häftstift vid en skifva af tjock papp eller tunnt trä eller en tunn men stadig ram af trä, som man har lös med sig och skjuter in mellan bladen i boken.
För resten torde man ej behöfva bråka så mycket med det i alla fall mer eller mindre besvärliga spän- nandet af papperet, då fråga är om mindre stu dier.
Om så befinnes lämpligt, kan man i ena permen af skizzboken anbringa en ficka eller dy- likt till förvaring af penna och stomf eller annat.
U P notisboken.
Lifförsäkring för barn från 0 till 15 år är ett nytt försäkringssätt, hvarmed Allmänna lif- försäkringsbolaget härstädes gjort början.
Att detta försäkringssätt skall omfattas med det lifli- gaste intresse inom de familjer, där man lärt sig inse nyttan af att i tid äfven i ekonomiskt hän- seende sörja för sina efterkommande, taga vi för alldeles gifvet.
Försäkringen kan tagas antingen som vanlig lifförsäkring med premiebetalning för hvart år under den försäkrades lifstid, på 5, 10, 15 eller 20 år eller på en gång.
Men man kan också taga en blandad lif- osh kapitalförsäkring med premiebetalning på en gång eller under vissa år och med kapitalets utbetalande vid en bestämd lefnadsålder eller vid tidigare inträffande död.
Utom det nöje man, såsom ofvan antyddes, kan Med det senare försäkringssättet komma fördelar ha af sin skizzbok, kan man ock ha vissa förde- na i allmänhet den försäkrade till g o d o, med det lar af densamma därigenom att en liten, i sig förra den försäkrades arfvingar.
Ingen läka- själf kanske ganska obetydlig skizz kan gifva reundersökning behöfves vid detta försäkrings- upphof till en större teckning eller lavering vid sätt.
Försäkringen är dock ej giltig, förrän den ett annat tillfälle, såsom utgörande den egentliga försäkrade uppnått 20 års ålder.
Dör han dess- grundvalen därför.
Mången gång kan man näm- förrinnan, äro de inbetalda premierna förlorade, så vida man ej särskildt försäkrat äfven dem, Juvel-, guld- och s l l f v e r a r b e t e n, passande till lysnings- och hederspresenter.
B o r d s l l f v e r, eleganta monster till göra, helst lägsta pris efter dagens kurs å silfver.
K o n t r o l l e r a d e g r u l d b r hvilket o s e h e r f naturligtvis g 15 kr.
G u l en d a r hvar m b a n bör d frän 30 k r.