Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då likväl intetdera af rikena i detta afseende egde något system, så fullständigt, att dess antagande af de öfriga skäligen kunde ifrågasättas, har motionären ansett det vara lämpligast att genom föregående utredning inhemta, hvilket system kunde hafva största sannolikhet att vinna bifall i samtliga de Skandinaviska länderna, och med anledning häraf föreslagit Rikets Ständer, att i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Majit täcktes vidtaga nödiga åtgärder för tillvägabringande af ett gemensamt mått-, vigt- och mynt-system för Sverige och Norrige samt konungariket Danmark. 2:o if Gustaf Hultman från Nerikes län (motion JVs' 228) sorn, med afseende derå att föreskriften i Kongl. Stadgan den 31 Januari 1855, angående årlig omjustering af målkärl och vigter medförde stora olägenheter, isynnerhet för befolkningen å landet, der mätnings- och vägnings-redskapen vore underkastad mindre slitning, hemställt, att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om den ändring i författningen, att omjustering af målkärl och vigter icke må ega rum oftare än hvart tredje är; uti hvilken hemställan Daniel Danielsson från Jönköpings län sig förenat; samt 3:o af Herr Hedman (motion JW 276), som anfört, hurusom det för den stora allmänheten vore af särdeles vigt, att i en enda författning hafva tillgängliga alla de stadganden, som angå mått och vigter och deras justering, men att, efter antagandet af ett nytt system i nämnda afseende och utfärdandet af Kongl. Stadgan den 31 Januari 1855 och Instruktionen af samma dag för justerare af mått och vigter, dessa förordningar, hvilka icke skulle gälla till efterrättelse förr än från och med den 1 Januari 1863, dock redan i mångav styökert genont särskilda författningar och Kongl. Bref blifvit ändrade, nemligen: Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande , /VI 71. 19 Stadgan om mait och vigt genom l:o Kongl Brefvet den 19 September 1856, angående upphörarde af de särskildt meddelade föreskrifterna om kolmåtten inom Stora Kopparbergs bergslag; 2:o Kongl.
Förordningen den 7 September 1858 om förfalskning, så ock om bedrägeri och annan oredlighet, genom hvilken förordnings 7, 8, 19, 26 och 28 §§ straffbestämmelserna i 2 mom. af 16 § uti ifrågavarande stadga, äfvensom 3:dje och 4:de mom. af 26 § i instruktionen för justerare blifvit väsendtligen ändrade, utan att sådant blifvit i nämnda förordning särskildt erinradt; samt 4:o Kongl.
Kungörelsen den 29 November 1861, hvarigenom 13 § i stadgan örn mått och vigt fått en helt och hållet ny redaktion; och Instruktionen för Justerare genom l:o Kongl.
Kungörelsen den 9 December (856 angående förändrad lydelse af 14, 15 och 17 §§ i samma instruktion; 2:o Kongl.
Kungörelsen den 23 April 1858, angående ändring af 9 och 19 §§ i Instruktionen; 4:o Kongl.
Brefvet den 13 Maj 1859, med förändrade föreskrifter i afseende på kröning af förvarings- och transport-kärl för saltad fisk; 5:o Kongl.
Brefvet den 3 Februari 1860, angående begagnande vid Statens jernvägar af bro- och deciinal-vågar; 6:o Kongl.
Brefvet den 3 Februari 1860, angående föreslagen ändring i föreskrifterna om formen och justeringen af förvaringskärl för tjära och vissa sorter saltad lisk; 7:o Kongl.
Kungörelsen den 29 November 1861, angående ändring af 18 och 21 §§ uti justerare-instruktionen; 8:o Kongl. Brefvet den 29 November 1861, angående justering och begagnande af särskilda postvigter, samt 9:o Kongl.
Kungörelsen den 6 Juni 1862, angående vissa ändringar uti instruktionen.
Då, i följd häraf, för allmänheten mötte stora svårigheter att göra sig förtrogen med alla dessa nya förhållanden af stort inflytande på all slags handel och rörelse, och det vore af vigt att fä dessa svårigheter så snart som möjligt undanröjda, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af en enda förordning om mätt och vigter samt derasjustering och arfvodet härför, i hvilken författning, med upphäfvande af allt hvad hittills blifvit i dessa ämnen föreskrifvet, alla erforderliga stadganden meddelades.
Beträffande Herr Wallenbergs förslag, skulle onekligen tillvägabringande af enhet och gemensamhet i anförda hänseendet vara af särdeles vigt för handelsverlden och bespara mycken tid, som under nuvarande förhållanden erfordras för vidlyftiga och besvärliga reduktioner.
Enligt hvad inhemtas af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets vid sistlidne riksdag afgifna och af Rikets Ständer gillade Betänkande Jl/s 36, som afstyrkt ett då väckt förslag om vidtagande af åtgärder för att fä antaget ett universelt system för mätt, mål och vigt, har det erkända behofvet häraf utgjort föremål för uppmärksamhet inom flera länder, utan att dock nå - 20 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande ,JVs> 71. got resultat kunnat vinnas.
Oaktadt den inskränkning, motionären gifvit åt det närvarande förslaget, kan likväl detsamma ej heller af Utskottet förordas.
De för ändamålet erforderliga förberedande åtgärder skulle genom inledande af underhandlingar förorsaka kostnader, som efter all sannolikhet blefvo utan ändamål använda, då ännu så ringa visshet finnes, att ett dylikt förslag, om dess genomförande ilrågasättes, komme att understödjas af den allmänna meningen inom de tre Staterna.
Utskottet hemställer derföre, att ifrågavarande förslag ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Hvad angår Gustaf Hultmans förslag att målkärl och vigter icke måtte behöfva omjusteras oftare än hvart tredje år, så har Allmänna Besvärs-och Ekonomiutskottet. vid sistlidne riksdag i Betänkande 43, som vunnit Rikets Ständers godkännande, afstyrkt en i samma afseende väckt motion, bland annat på den grund, att, i händelse den i Kongl. Stadgan om mått och vigt meddelade föreskrift angående ärlig omjustering ej iakttages, ansvar härför ej eger rum i annat fall, än då målkärlen och vigterna befinnas origtiga; och då föreskriften härom uti 2:dra mom.
16 § af nämnda stadga, jemförd med 26 § i Kongl.
Förordningen den 7 September 1858 om förfalskning, så ock om bedrägeri och annan oredlighet, är tydlig och klar samt lagstiftningen icke kan förekomma origtig tillämpning af tydliga stadganden på annat sätt än genom beredande af tillfälle till talans fullföljd i högre instanser, finner Utskottet sig jemväl nu böra hemställa, att denna motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Vidkommande slutligen Herr Hedmans framställning derom, att alla nu befintliga stadganden om mått och vigt och deras justering måtte sammanfattas uti en enda förordning, finner Utskottet detta förslag förtjent af uppmärksamhet.
Det måste medgifvas, att vid ändring af förhållanden, vid hvilka allmänna begreppet sedan längre tid vant sig, och då härvid tillämpas nya grunder lör de sålunda ändrade bestämmelserna, svårighet möter och någon tid erfordras för allmänheten att göra sig förtrogen med dessa nya förhållanden.
Denna svårighet ökas ännu mer, om de till efterrättelse ländande föreskrifterna, hvilka ofta behöfva rådfrågas och tillämpas, måste sökas uti många olika författningar.
Ifrågavarande stadganden, allt efter hvar och ens olika lefnadsställning, för allmänheten särdeles vigtiga, böra ej heller lemna anledning till någon tvetydighet i afseende på de mer och mindre stränga bestämmelserna om ansvar för öfverträdelse af föreskrifterna.
Utskottet anser sig derföre, med understödjande af motionärens förslag, ega anledning hemställa, att Rikets Ständer ville i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta uti en stadga och en instruktion sammanfatta alla nu gällande stadganden om mått och vigter samt deras justering och arfvodet härför.
Reservationer .- Af Grefve Posse, K. Af Herr Pålhem: ”Instämmande i Utskottets medgifvande, att det af Herr Wallenberg föreslagna gemensamma mått-, vigt- och myntsystemet för de förenade rikena och konungariket
Danmark skulle åvägabringa enhet och gemensamhet och vöre af särdeles vigt för handelsverlden såsom besparande mycken tid och långa re - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande AS 71. 21 duktioner; och likaledes instämmande i Utskottets medgifvande, att det erkända behof vet häraf utgjort föremål för uppmärksamhet inom flera länder, kan jag dock icke förena mig med Utskottet härutinnan, att, oaktadt dessa medgifvanden, likväl på grund deraf, att de för ändamålets vinnande erforderliga kostnader möjligen kunde blifva af betydenhet, eller att samma kostnader, i anseende till möjligen ringa sympathier för systemets antagande i de öfriga rikena, kunde blifva ändamålslöst använda, skäl vore för handen att tillstyrka afslag på Herr Wallenbergs motion.
Ehuru jag visserligen tror, att för vinnandet af det med Herr Wallenbergs motion åsyftade mål det kunde vara väl värdt att äfven göra några pekuniära uppoffringar, vågar jag emellertid hysa den öfvertygelsen, att, dä inom flera länder, inom den vetenskapliga och en betydlig dei af handelsvcrlden det franska metriska systemet blifvit antaget såsom varande pä naturliga, vetenskapliga och fullt praktiskt tillämpliga förhållanden grundadt, det torde kunna med säkerhet antagas att, lika litet som någon tvekan om detta systems förträfflighet eller om dess antagande äfven för Sverige, Norge och Danmark rimligtvis bör kunna ifrågakomma, lika säkert torde man kunna beräkna att några afsevärda kostnader, för åvägabringandet af detta till alla sina detaljer redan gifna systems införande, icke kunna uppstå; och vägar jag äfven föreställa mig, att man med full tillförsigt kan hysa den säkra förhoppning, det de nordiska rikena, inseende att deras nuvarande systemer, i likhet med Sveriges, äro onaturliga, icke vetenskapliga och jemförelsevis högst opraktiska, skola med varmt intresse omfatta ett nytt system, som blifver för dem af största nytta och reda i afseende pä såväl deras inre förhållanden som deras ställning till andra nationer; och pä grund af hvad jag sålunda haft äran anföra, vågar jag vördsamt tillstyrka bifall till Herr Wallenbergs motion i dess helhet, eller, om hinder derför skulle möta, åtminstone för så vidt det angår de förenade konungarikena Sverige och Norge.” Af Herr Isberg: ”Då det lärer få anses obestridligt att stora fördelar vore att förvänta af gemensamhet i systemet för mätt, inål, vigt och mynt för de tre med hvarandra i så många fall närslägtade Skandinaviska folken, särdeles i den mån ett sådant system kunde komma att öfverensstämma med de i så fall allmännast inom Europa antagna grunder; — samt något hinder för åtgöranden i slik riktning ej torde böra sökas i den omständigheten, att
Sverige derutinnan så nyligen för sig antagit nya grundsatser, helst dessa, just i följd deraf, ej ännu] hunnit genom tillämpningen blifva så införlifvade med folkets vanor, att svårighet, på grund deraf, kan förefinnas att dem mot andra utbyta; så anser jag, för min del, mig böra, i anledning af Herr Wallenbergs motion, vördsamt tillstyrka Rikets Ständer: att i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl.
Maj:t, efter genom sakkunnige män verkställd undersökning och utredning, hvilket system för mått, mål, vigt och mynt må finnas lämpligast för Sveriges bringande, i afseende derå, till likställighet, i möjligaste måtto, med de länder i det öfriga Europa, som re dan för sig godkänt ett på vetenskapliga grunder bygdt system i förenämnda hänseende, — ville vidtaga de åtgärder, som kunna leda till antagande i de tre Skandinaviska rikena af ett gemensamt system för mått, mål, vigt och mynt.
” Häruti instämde Herr Nordenfelt, L., Grefve Rosen, Fr., Professor Agardh, Herr Berggren, Herr Bovin och Herr Fahlerantz.
Af Herr Beronius.
Herr Sommelius, Herr Rydin, Herr Börjeson och Herr Cygnaius.
Prot. 1862 & 1863. 8 Sami. 15 Käft. 4 STOCKHOLM, tryckt hos a. l. norman, 1863.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 72. l 2T:o 72.
Ank. till Eip.-UtBk. den S Febr. 1863, kl. 3 «. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om vidtagande af åtgärder lill hämmande af tiggeri.
Uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt, samt till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad, motion (JY2 259) har Olof Lindström från Westerbottens län andragit, att, med passkyldighetens borttagande, tiggare och så kallade tartarer blifvit synnerligen besvärliga å landsbygden, der de ofta uppträdde i stora flockar samt än under betlande, än under hotelser begärde allmosor, dem man af fruktan för följderna af ett afslag sällan vägrade.
Dylika vandringar borde dock icke få företagas utan giltiga skäl, eller, så framt icke den vandrande medförde tillräckliga medel att, utan anlitande af andras hjelp, under resan sig uppehålla.
Enligt fattigvårdsförordningen den 13 Juli 1853 finge väl en betlande såsom försvarslös behandlas, men detta stadgande förlorade all kraft uti glest befolkade provinser, enär dess tilllämpning lätt nog kunde blifva olycksbringande för den, som deraf vågade sig begagna.
En blott anmälan hos vederbörande polismyndighet, att någon blifvit beträdd med betlande, vore dessutom onyttig, då den felande antingen ej kunde namngifvas, eller, om han vore känd, lemnade orten innan åtgärd till hans gripande hunne vidtagas, möjligen för att, sedan faran vore öfverstånden, återkomma och utkräfva hämnd på den, som vågat göra en dylik anmälan.
Motionären har erkänt sig ej kunna sjelf uppgifva något medel till det öfverklagade ofogets omintetgörande, men hoppades, att Rikets Ständer bättre skulle lyckas uttänka erforderliga åtgärder.
Det kraftigaste medlet till det öfverklagade oskickets hämmande anser Utskottet redan vara i lag vidtaget, då den, som med betlande beträdes, kan, enligt gällande fatligvårds-förordnmg, såsom försvarslös behandlas.
Om detta stadgande i vissa orter genom lokala förhållanden göres kraftlöst, synes det Utskottet, som samma omständigheter äfven skulle förlama andra föreskrifter, hvilka i berörde syfte möjligen kunde i lag upptagas.
De så kallade tattares eller ziguenares kringstrykande lärer dock, efter hvad Utskottet inhemtat, vara i starkt aftagande.
Utan tvifvel kan detta gynnsamma Bih. tilt R.
Prot. 1862 & 1863. 8 Sami. W Haft. 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 73. förhållande tillskrifvas sednare tids lagstiftning i fråga om fattigvård och dithörande ämnen; och i samma mån tillämpningen deraf vinner stadga, torde de anledningar lili klagan, som bland annat i förevarande motion gifva sig tillkänna, allt mindre uppenbaras.
Att med ens undanrödja desamma, dertill känner Utskottet lika litet som motionären någon utväg; hvadan Utskottet af ifrågavarande motion ej hemtar anledning att någon åtgärd tillstyrka.
På dessa skäl hemställer Utskottet, att förenämnda motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Ank. till Exp.-Utsk. den Ö Febr. 1863, kl. 3 e, m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om revision af jordeboken.
Sven Heurlin från Kronobergs län har i en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion 469) gjort framställning härom i följande ordalag: »att, Rikets Ständer för sin del besluta, att jordeboken skall undergå en revision och ursprungliga krono- eller kronoskattelägenheter, som förut innehafts med full åborätt, men af en eller annan orsak hvad Kronans rätt öfver dera beträffar, öfverlåtits åt enskildt verk eller inrättningar, och ännu af förre åboernes rättsinnehafvare brukas, skola återställas uti sin egenskap af krono- eller kronoskatte och åboerne bibehållas oförskränkta i sin besittningsrätt till hemmanen, ehvad Kronans rättsinnehafvare sökt förvandla dem till landtbönder eller ej, och de ej kunna betungas med andra gärder, afgälder eller tjenstbarheter, än de som ålåge hemmanen, innan Kronan öfverlät sitt dominium öfver dem till enskildta.»
Någon anledning tili detta förslag har motionären i öfrigt ej uppgifvit och har således ej satt Utskottet i tillfälle att bedöma detsammas angelägenhet.
Utskottet bekänner derjemte, att förslagets mening ej heller för Utskottet klart framgår ur ordalydelsen; men så framt dermed syftas på sådana misstag och origtigheter, beträffande egendomarnes namn, nummer, natur, äldre räntor och kronotionde, som tid efter annan insmugit sig i jordeböckerna till följd af felaktiga eller bristande uppgifter eller af misskrifningar eller af underlåtenhet att iakttaga gifna föreskrifter, lärer, på sätt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JM 74. 3 af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition Jfå 19, angående anslag för det nya jordeboksverkets fortgång, inbemtas, granskning och rättelser deraf under Kamraar-kollegii inseende för närvarande ännu pågå; och Utskottet hemställer alltså, att motionen ej må till vidare åtgärd föranleda.
Ank. till Eip.-Utsk. den C Fehr. 1863, kl. 3 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om förändrade bestämmelser i fråga om den lill inre tullbevakningen hörande personal.
Uti en inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckt, lill Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet remitterad motion (M 58) har Herr Bohmansson anfört, att till vidmagthållande af det genom nuvarande tullsystem uppkomna särdeles fördelaktiga förhållande i afseende på tulluppbörden erfordrades ännu åtskilliga åtgärder, till hvilka hörde i främsta rummet upprättandet af en stark och omutlig bevakning, i synner het å de platser, der trafiken vore betydligare.
Den Svenska tullbevakningen utgjordes nu af den yttre och inre, af hvilka den förra bestode af kustvakter, under befäl af kustsergeanter och kustchefer, samt den sednare af vaktmästare, och vid de större tullkamrarne en och annan uppsyningsman.
Organisationen af den inre bevakningen syntes motionären olämplig; den ena stunden skulle vaktmästarne tjenstgör såsom tullkammareföreståndarnes uppassare, vid ett annat tillfälle hålla hand öfver tullförfattningarnes efterlefnad, utan alt, åtminstone i de flesta fall, känna samma författningars innehåll.
Att vaktmästare-korpsen vid tullverket vore en förfelad tjenstemannagrad ansåg motionären vara utan allt tvifvel.
För att erhålla en sådan tjenst fordrades icke något annat, än att vara välfrejdad och gynnad af någon tullkammareföreståndare, hvadan vaktmästarne vid tullverket oftast vore personer utan all bildning; på grund hvaraf de icke heller kunde, om de än sjelfva derom bemödade sig, uppehålla sitt anseende såsom tjenstemän; och för att, om möjligt, äf ven hos dem sjelfva nedsätta anseendet, vore de underkastade förmännens orlofssedel', hvilka årligen under namn af personela berättelser skulle till styrelsen afgifvas. 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 74.
I anledning häraf har motionären afgifvit följande förslag: »a)
Den s. k. inre lullbevakningen bör vid hvarje större tullkammare utgöras af en öfveruppsyningsman, två uppsyningsman (den ene för utrikes och den andre för inrikes sjöfarten) samt så stort antal underuppsyningsmän, som anses erforderligt, hvarjemte för uppassningen i tullkammaren bör finnas två vaktmästare. b) Vid hvarje mindre tullkammare bör finnas en uppsyningsman och nödigt antal underuppsyningsmän samt en vaktmästare. c)
För kompetens till öfveruppsyningsmans, uppsyningsmans och underuppsyningsmans befattning fordras, att den sökande genomgått antingen något allmänt elementarläroverk på reala linien eller ock någon teknisk skola.
Högre bildning berättigar till företräde. d) Till uppsyningsman och öfveruppsyningsman må endast den befordras, som minst tre år oförvitligt tjenstgjort såsom underuppsyningsmän. e) Till vaktmästare antager hvarje tullkammare lämplig person. f) Inom nu befintlig vaktmästare-korps eger Tulldistrikts-chefen föreslå till underuppsyningsmän de vaktmästare, hvilka oförvitligt skött sina befattningar i tre år samt kunna förete tillförlitligt intyg öfver skicklighet i Svenska språkets skrifning och räkning, oansedt de icke genomgått allmänt läroverk. g) De inom tullverket nu brukliga s. k. personela berättelser afskaffas. h) De tullvaktmästare, hvilka icke anses lämpliga till underuppsyningsmän, komma att såsom vaktmästare qvarstå i tullverkets tjenst tills de varda pensionsmessiga, då de från tjensten entledigas.» Utskottet, som tagit denna framställning i öfvervägande, har likväl ej kunnat genom densamma komma till öfvertygelse derom, att den lägre tullbeljeningens duglighet är så beroende af ett visst mått bokliga kunskaper, som motionären håller före.
Ifrågavarande tjenstebefattningar fordra nemligen förnämligast praktisk duglighet hos sina innehafvare; och de dermed förenade åligganden och förrättningar äro sådana, att personer, på hvilkas intellektuel uppfostran äro använda kostnader och omsorg, icke lära befinnas hugade att egna sig deråt.
Den förändring motionären föreslår, skulle fördenskull och i afseende till det stora antalet af ifrågavarande tjenstemän medföra svårighet att besätta platserna med kompetenta personer.
Att i öfrigt Rikets
Ständer skulle sysselsätta sig med att åt ett embetsverk upprätta ett detaljeradt reglemente så beskaffadt, som det motionären föreslagit, torde få anses mindre lämpligt; och Utskottet föranlåtes alltså, med stöd af det redan anförda, hemställa, att berörda motion må lemnäs utan afseende.
Slockholm den 5 Februari 1863.
Allmänna Besvärs- oek Ekonomi-Utskottets Betänkande M 75. 5 N:o 75.
Alik. till Eip.-UUk. den 7 Febr. 1863, kl, 2 e. ro Betänkande, i anledning af vackt motion om förbud mot gesällvandring.
Anders Andreasson från Elfsborgs län har, uti en inom Hedervärda BondeStåndet väckt samt till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motion, 437) andragit, att gesällvandringen medförde en verklig pålaga för allmänheten, synnerligen för dem, hvilka bodde nära landsvägarne, enär kringstrykande gesäller, till följd af oduglighet, lättja och sedeslöst lefnadssätt, måste uppehålla sig med allmosor, hvilka mången gång så flitigt begärdes, att de, då de ej kunde nekas, öfverstego gifvarens bidrag till egna fattigas underhåll samt en stor del af stadsbördorna.
Med anledning häraf har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t göra underdånig framställning derom, »att all gesällvandring, hvartill gesällerna numera icke eller erhålla pass, måtte förbjudas, och att vederbörande kommun måtte åläggas draga försorg om gesällers underhåll, då de sakna arbete eller icke äro i tillfälle att sig sjelfve försörja, på sätt om fattige i allmänhet är stadgadt.»
Om än gesällvandring, i den af motionären framhållna mening, ännu förekommer, synes dock, att då gesällen ej mer än andra billigtvis kan förbjudas att, på sätt honom bäst synes, så vidt i öfrigt laga hinder derför icke möta, begifva sig från en ort till en annan, hvilket för fullkomning i hans yrke, för vinnande af arbetsförtjenst eller af flera andra orsaker ofta kan ifrågakomma, torde ett lagstadgande i den af motionären antydda syftning desto mindre befinnas påkalladt eller lämpligt, som den gesäll, hvilken under dylika resor eller eljest faller allmänheten besvärlig genom betlande, derigenom gör sig förfallen att behandlas såsom försvarslös person; hvar - 6 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 76. emot han, i händelse af verkligt behof, ej mindre än andra fattiga skall underhållas af det fattigvårdssamhälle, till hvilket han i sådant hänseende hörer.
På dessa skäl föranlåtes Utskottet vördsamt hemställa, att motionen må lemnäs utan afseende.
Auk, till Eip.-Utsk. den 9 Febr. 1865, kl. F e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upplåtande på entreprenad lill den minstbjudande utaf tryckningen af allmänna författningar och kungörelser.