Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
m e d te.kräfva inga lejda jan.
Till rufhöna utväljer man ett fjädér-fikt) händer, öcii hvarje frisk nläriniska bör fät kuifiiä äldre exemplar — ty öcll visdom följas ordentligt bädda sin säng.
sällan åt —, anskaffar nyvärpta ägg af den ras man helst önskar: 11, 13 eller 15 till hvarje Men sällskapslifvet, kalasen, kafferepen?
hona; fyller en vid fjärdiug till mer än hälften Jag antager, att dylika äfven kunna anordnas hårdt m e d halm, lägger äggen däruti o c h sätter med tillhjälp af en uppasserska, men jag har al- den på tyst, fredadt ställe o c h låter sedan ruf- drig försökt mig på slikt i vårt hem, o c h ingen hönan i ro o c h lugn fullgöra sina moderliga fordrar heller dylikt af familjer, hvilka hafvatill plikter.
Man bör endast noga tillse, att korn regel att aldrig — utom som resande — bevista och vatten aldrig fattas henne, då hon själfinalit sådana tillställningar.
Här tinnes i städerna ett går ur redet.
Om nu ägg och rufhöna varit lämp- annat sätt att öfva gästvänlighet, o c h clet är att liga, framkomma efter 21 dygn de näpnaste och alltid kunna taga emot ett par eller tre vänner, piggaste små kycklingar, hvilka man sedan får som vilja stanna hos oss en afton, eller — om hjälpa modern att vårda på bästa sätt, Därtill de b o på landet - - kuttna erbjuda dem härberge, fordras att man ger henne ett tryggt h e m till sin {fäll de så öriska.
Har man själf någon tid bott stora familj.
En tät trälåda, ungefär en alri i på landet, vet rnari, att mången familj, sölil eljes höjd o c h bredd, med små lufthål, dörr o c h slut- gärna skulle vilja bevista en konsert, eii föreläs- tande tak samt där utanför en liten gård m e d ning eller gå på teatern, måste försaka dessa nö- brädväggar och ståltrådsnät till tak äro nog för jen, emedan det blir för dyrt, då alla familje- hennes enkla anspråk.
Der ställes födan, hvilken medlemmarna måste b o på hotell.
Men gäster, första tiden får bestå af fint hackade ägg, rester som besöka arbetande familjer i stad, k o m m a ju af kött, mask, korngryn samt kall, uppkokt mjölk ej med fordringar på annat än ett hjärtligt be- till dryck.
Sedan knappar man in på dieten o c h mötande, o c h detta kan i rikt mått k o m m a dem gifver dem hafremjöl med litet benmjöl, utrördt till del under mycket enkla förhållanden.
Att till tjock gröt, kokt potatis, hvete, korn o c h för- känna sig s o m en medlem i den krets, dit man vällda risgryn samt vatten till dryck.
Spädt, fin- kommer, att få njuta personlig frihet, att gå o c h hackadt gräs samt torrt grus att bada uti får al- k o m m a efter behag är för bildade personer den drig saknas.
Kycklingar vilja hafva mat ofta o c h mest tilltalande form, hvarunder gästfrihet o c h litet i sender, eljes endast nedtrampa o c h för- sällskapslif kunna öfvas.
H u r pinsamt är det där- störa de födan och skrika af hunger midt i öfver- emot ej att se sig förorsaka onödiga besvär, rubb- flödet.
I clet lilla huset strös dagligen torr såg- ning i en daglig arbetsordning, samt känna, att spån, o c h gården rengöres noga från matrester, man ställer till k ö k s b e k y m m e r o c h bråk.
lakttages nu allt detta m e d omsorg o c h ihärdig- Hämtar man sin middag, kan j u husmodern het, så vinnes ett resultat.
Då hönan, så- själf saklöst hjälpa sina gäster att prisa anrätt- som man säger, hackat kycklingarna från sig, ningen; det är åtminstone något nytt för svenska släpper man dem tillsammans med jämnåriga i hem.
en något större gård, o c h vid två månaders ålder Det skall ej nekas, att det ljufliga lugn, s o m kunna de vara tillsammans m e d de öfriga hön sen.
Efter fem månader börja de sedan g e n o m inträder i hemmet, sedan stadspigan är aflägs- flitig vintervärpning betala din omsorg o c h möda.
nad därifrån, måste köpas m e d försakelse af en del bekvämligheter samt, naturligtvis, g e n o m en hel massa göromål, hvilka för den ovane äro Bien.
påkostande nog i början.
Men ingenting fås för intet, och med någon viljestyrka o c h ihärdighet vänjer man sig lätt, vid den nya ordningen, o c h 1 Om uppfödandet af kycklingar.
1 under komma 3 ungdom godt
i DU N 1895 i n o m kort undrar inan, hur det någonsin har kunnat falla en in att ha det annorlunda.
G e n o m en helt naturlig tankeförbindelse erin- rar jag mig en af de medborgarinnor, s o m tjä- nade hos en af mina vänner.
Det var en hjär- tans snäll flicka, m y c k e t upptagen af sina beun- drare, hvilka v o r o trognare än hon, samt af söm- merskornas modejournaler, ty hon var en modern flicka och följde m e d sin tid, som vår ungdom brukar, o c h k o m därför också — som mången gör väl det — stundom i konflikt m e d sina åtag- na plikter o c h göromål.
En dag sade Jion öppet och trohjärtadt: » Snälla frun, det är mig alldeles omöjligt att damtorka bordfötler o c h stolben, ty då bryter jag alla stålfjädrarna i mitt snörlif, och snörlif måste jag ha för att se ut som bättre folk. » Sådant skulle ju kunna blifva ett hinder äfven för andra unga damer, eller hur?
Arena-teatern.
Vår nyaste teaters första nyhet — sagospelet » Den sköna Mehisina » — upprullar nu från den nya månadens första dag för h varje kväll sina lysande fanor för en talrik och tack- sam publik.
Förväntningarna på premieren voro icke de minsta — ryktet hade på förhand haft lofvande ting att förtälja o m den glans, s o m skulle utvecklas i det stora féeriet.
Erkännas må o c k villigt, att för ögats v i d k o m m a n d e knap- past något återstår att önska inför den sceni- ska dräkt, i hvilken den sköna källnymfen här presenterar sig.
D e från Tyskland införskrifna dekorationerna äro allt igenom charmanta och falla af stämning — några af tablåerna, såsom M e l u s i n a s grotta », » Vid skogsbrunnen », » Den förtrollade trädgården », » f vågdrottningens rike », kanske det smakfullaste, s o m modern dekorations- målarkonst hittills här utvecklat.
Äfven dräk- terna voro af lysande effekt, o c h de inlagda ba- lettenia, som på premieren gingo en smula ovant och trögt, vinna helt visst snart nog i afrund- ning o c h liffullhet.
I ett utstyrselstycke som detta är det rent yttre » bländverket » n o g hvad s o m främst fängs- lar sinnena, m e n äfven stoffets literära behand- ling spelar naturligtvis en betydande roll.
V i d den gamla sagans dramatiska omklädnad har förf.
hi- E. Pasqué i det hela ganska lämpligt vetat blanda de sentimentala o c h lyriska elementen med inlägg af mera grotesk o c h skämtsam art; d o c k skulle ännu starkare färger öfver de bur- leska scenerna liksom åtskilliga förkortningar i de delvis skäligen uttänjda romantiska deklama tronerna ha varit till fördel för ett friskare o c h lättare intryck af det hela.
Den beledsagande musiken af F. Lauger är skäligen obetydlig.
I den sköna Melusinas roll debuterar en ung elev från Dram.
teatern, fröken Elsa Friberg, som i ungdomlig fägring o c h en viss barnslig mjuk- het öfver spel o c h deklamation äger goda betin- gelser för att lägga den rätta stämningen öfver vågens skära dotter.
Synnerligen uppfriskande och täck var fröken Hildegard Lindzén s o m styc- kets goda älfva Libella, hvilken för de älskande jämnar vägarne, m e d putslustiga upptåg håller ränksmidarne på afstånd o c h länkar kärlekssagan till dess slutliga harmoniska lösning.
I spel, i sång, i dans ligger något pikant o c h täckt, men på samma gång väl afvägdt öfver fröken L:s upp- trädande, s o m verkar högst intagande.
Näst de- korationsgrannlåten är n o g h o n den, som bär hr Lindens nya stycke.
H r Engelbreeht spelar den förälskade riddar Siegfrid m e d veritabla Hamletlater, m e n bidrar därmed ingalunda till att göra anrättningen lät- tare.
Fru Precht däremot ter sig ståtlig s o m den hämndgiriga, för Mehisina förskjutna rivalen gref- vinnan Fastrada.
H r Sjöberg s o m styckets bof, den kringvandrande munken mäster Adam, o c h fru V. Strandberg som Fastradas amma Dulcibella företräda rätt bra den ej allt för saftiga humorn.
Med sina verkligt vackra o c h växlande scene- rier o c h sin romantiska handling synes sagospe- let lifligt ha anslagit den stora publiken och hör kunna påräkna en serie gifvande hus.
SEN TILL, ATT Idun OCH Iduns Mode- tidning FINNAS HOS ALLA EDRA BEKANTA!
255 på.
I v ä g m e d båten spring för lifvet! » David Thor.
Några drag ur en » reformators » lefnad.
(Forts.) D å e n h a l f t i m m e g å t t, s e d a n d e n sista b å t e n k o m in, o c h d e v ä n t a d e ä n n u i c k e synts k o m m a förbi u d d e n, s o m s k y d d a d e h a m n e n, b ö r j a d e m a n bli orolig, o c h d e n e n e efter d e n a n d r e k l e f u p p p å d e h ö g r e k l i p p o r n a f ö r att s p a n a u t å t h a f v e t.
Nu k o m äfven pastor T h o r o c h h a d e sin stora kikare m e d sig.
H a n sökte länge med den ute b l a n d de vildt s k u m m a n d e böljorna, innan h a n såg d e m.
M e n — huru var det?
— h a n s k r u f v a d e p å k i k a r e n ett t a g f ö r att ' k u n n a se s k a r p a r e.
A h, nu såg han tydligt, huru det var fatt för d e m!
» Masten har gått öfver bord, o c h — o c h — d o m m å t t e b a r a h a e n åra — - j a g ser b a r a e n åra — t v å r o r m e d e n åra — o c h de andra söka hålla båten l ä n s!
» » D å är d e t s n a r t s l u t m e d d e m — m e d den här p å l a n d s v i n d k a n d o m aldrig klara udden o c h k o m m a i lä, » sade båtsmans- Olle.
» Vi måste pastorn.
försöka rädda dem, » ropade » D e t är o m ö j l i g t, » svarade Olle.
» Vi hinner inte ut m e d en båt förbi u d d e n — d e t s k u l l e t a ö f v e r t v å t i m m a r att k r y s s a sig u p p f ö r b i u d d e n i d e n h ä r s t o r m e n — och innan dess har d o m gått i kvaf i brän- ningarna vid Långsand, o m d o m bara ha é n åra k v a r.
» » K o m m e d m i g n e d till h a m n e n, k a r l a r?
V i m å s t e — v i m å s t e f ö r s ö k a att r ä d d a d e m, » r o p a d e p a s t o r n o c h b ö r j a d e springa- utför klippan.
D e flesta af m ä n n e n f ö l j d e honom.
» Ja, m e n det går inte, v e t p a s t o r n, » sade Halvar.
» D e t är slut m e d d o m i n o m m i n - d r e ä n e n t i m m e, o m d o m b a r a h a e n åra.
O c h innan vi hinner segla.
» » Vi ska inte segla, » afbröt h o n o m pastor T h o r, » v i s k a r o, vi d r a e n lätt b å t ö f v e r näset o c h sätter h o n o m i s j ö n på andra sidan u d d e n.
» Männen sågo frågande på hvarandra det h a d e de aldrig varit m e d o m.
— N u h a d e d e k o m m i t n e d till b å t h a m n e n, och åter h ö r d e s pastorns s t ä m m a: » O p p m e d alla åror ur b å t a r n a, v i a n v ä n d a dem s o m kaflar.
S e så, r a s k t, d e t g ä l l e r j u f y r a lif.
B l å s i h o r n e t J a n s s o n, så alla k o m m e r hit. » D e t h ä n g d e ett b o c k h o r n p å y t t e r v ä g g e n till e n af b o d a r n a; i d e t b r u - k a d e m a n blåsa, då fara var på färde och hjälp behöfdes.
Knappast hördes äfven n u de gälla, långdragna tonerna, förrän b å d e m ä n, k v i n n o r o c h barn k o m m o ut öfverallt ur s t u g o r n a o c h s p r u n g o m e d i l a n d e fart utför de branta, steniga stigarna.
» Bind en tumstross i en dragg, Halvar, v i k a n s k e b e h ö f v e r d e n att b o g s e r a d o m med.
D e n d ä r b å t e n t a v i — d e n ser lätt o c h s t a r k u t — k a s t a i n f y r a åror i d e n — t a e n s t ö r r e ä n d e a n d r a — d e n skall jag ro.
O p p m e d h o n o m ur vattnet nu.
H u g g i n l i n o r k r i n g t o f t e r n a att d r a h o n o m med.
T r e m a n p å h v a r sida håller h o n o m p å rät k ö l — de andra dra h o n o m i linorna.
Ni p o j k a r s k a p l o c k a u p p å r o r n a a k t e r o m oss o c h springa o c h l ä g g a ut d e m framför bogen.
Kvickt bara!
K a s t a in de där kork- k n i p p o r n a — k a n v a r a b r a att h a att flyta 1111 IFLC&amp;L O C L I C T K n a p p a s t m e r ä n e n k v a r t s t i m m e från det bockhornets toner hade ljudit, hade m a n b å t e n f r a m m e v i d d e n lilla v i k e n p å sidan o m Långsand.
Åter hördes pastorns stämma.
» O p p i båten tre m a n m e d m i g — Hal- var o c h Kristian — n e j, inte du, Olle, i n g a gifta karlar — jaså, d u Petter, bra!
— H j ä l p o s s u t n u g o s s a r, så g e v i o s s i v ä g i Jesu n a m n.
» M ä n n e n på stranden v a d a d e ut och sköto b å t e n f r a m f ö r s i g, tills v a t t n e t s t o d clem öfver midjan.
N u b ö r j a d e d e fyra sin förfärliga strid mot de upprörda elementen.
D e t v a r natur- ligtvis värst närmast land, där m a n h a d e k ä n n i n g af d e u r s i n n i g a b r ä n n i n g a r n a v i d den närbelägna Långsand, m e n det gick ändå framåt, o c h f r a m g å n g e n gaf nytt m o d o c h n y a krafter.
D å de rott nära en half t i m m e, fingo d e sikte p å den nödställda båten.
Ah, Gud vare lof!
Ä n n u flöt d e n p å rät k ö l!
Men h u r u s k u l l e cle k o m m a till d e n?
A t t direkte ro d i t h a d e v a r i t r e n t v a n v e t t, d e s k u l l e då hafva v ä n d t båtens sida m o t de anstor- m a n d e v a t t e n b e r g e n o c h d å a n t i n g e n fått d e n f y l l d af b r o t t s j ö a r n a eller k a p s e j s a t.
Det insågo ögonblickligen d e fyra i rädd- ningsbåten.
» Vi m å s t e s n e d t u p p m o t v i n d e n, så v i k o m m e r i lovart o m den och kan sacka ned till d e m, » s a d e p a s t o r n.
» Hugg i gossar! » Och den kämpastarke pastorn » h ö g g i » själf, så att d e n t u n g a l o v a r t s å r a n, s o m h a n ensam skötte, b o g n a d e o c h b ö j d e sig s o m ett r ö f ö r v i n d e n.
E n l y c k a v a r d e t, att h o n v a r af a s k o c h t e m l i g e n n y, e l j e s b a d e hon s p r u n g i t af p å k ä n n i n g e n.
D e t v å lä- å r o r n a r o d d e s af h v a r s i n m a n, o c h f j ä r d e m a n o m b o r d, Petter, skötte den väl surrade styråran.
» Tror hugga? » ni vi hinner, innan frågade pastorn.
han börjar V e t e n I alle, s o m l ä s e n d e t t a, h v a d p a s t o r T h o r m e n a d e m e d sin f r å g a?
V e t e n I, h v a d d e t b e t y d e r, att e n b å t, ett f a r t y g » b ö r j a r hugga »?
S a n n o l i k t i c k e alla, o c h d ä r f ö r h ä r n å g r a o r d till f ö r k l a r i n g.
M e d ordet » h u g g a », så a n v ä n d t, m e n a s att e n f a r k o s t, då v å g e n sjunker, når o c h » törnar m o t » botten.
M e d ett e x e m p e l b l i r d e t t y d l i g a r e: d e t är u n g e f ä r d e t s a m m a s o m o m f a r t y g e t eller b å t e n h ä n g d e u p p e i l u f t e n o c h p l ö t s - l i g t s l ä p p t e s n e d från e n h ö j d af s t u n d o m ä n d a till t r e t t i o f o t o c h d ä r u t ö f v e r m o t ett u n d e r l a g af s a n d, g r u s eller s t e n a r.
Han faller v ä l i c k e d ä r u t e, b u r e n af b ö l j a n, fullt så h a s t i g t, s o m o m d e t e n d a s t f u n n e s luft u n d e r k ö l e n, m e n n o g f o r t ä n d å, att d e t vid sammanstötningen mellan människoverk och Guds verk, mellan farkosten o c h den fasta grunden, går en ilning g e n o m d e n förra, s o m k n ä c k e r k ö l e n o c h spanten af f a s t e k, b o r d e n af k ä r n f u r o r p å fiskarbåten och köpmansfartyget och flertumstjock plåt h o s ö r l o g s m a n n e n.
I c k e alltid i n t r ä d e r för- ödelsen redan v i d första » h u g g e t »; m e n k n a p p t har den första » i l n i n g e n », den för.
K i u l l g o d Spring karlar, Pastorns befallningar k o m m o tätt på hvar- a n d r a s o m h a g e l e n j u l i d a g, o c h flinka h ä n - der v o r o till r e d s att ö g o n b l i c k l i g e n u t f ö r a dem.
De voro sjömän i hvarenda tum, männen omkring honom, och vana från b a r n d o m e n v i d att d e r a s lif k u n d e b e r o p å ett ö g o n b l i c k l i g t b e s l u t, e n b l i x t s n a b b h a n d - ling.
E x t r a fin M a r s a l a XJAL1GL nu!
Finnes e n d a s t hos - .iJ &amp; * ä£ S T ° C B VÄ I I Ä
(DUN 256 sta s t ö t e n k ä n t s af d e l e f v a n d e o m b o r d, så f ö l j e r e n a n n a n, e n t r e d j e, o t a l i g a — tätare än e n i minuten, o c h ingen b y g g n a d af m ä n n i s k o h a n d, v o r e d e n ä n s a m m a n f o g a d af t j o c k a s t e p a n s a r p l å t, f ö r m å r s t å e m o t d e u p p r e p a d e anfallen.
Böljorna tröttna ej, d e l y f t a o c h s ä n k a, l y f t a o c h s ä n k a, tills fiskar- b å t e n eller d e t s t o l t a p a n s a r s k e p p e t s m u l a t s i spillror.
1895 f r a m p r e s s a d lika m y c k e t af å n g e s t s o m a f den s v å r a a n s t r ä n g n i n g e n.
» D e t är m y c k e t l å n g g r u n d t h ä r, » s v a r a d e Kristian.
Pastor T h o r visste e j, o m d e t l å g h o p p eller m i s s t r ö s t a n i s v a r e t.
' » Om d o m läte s e g l e t s l ä p a, saktare, » sade Petter.
Då börjar människans, individens k a m p för l i f v e t.
D e n räddande stranden kan vara så n ä r a, a t t m a n t y c k e r s i g k u n n a t a g a i den, o m m a n sträcker ut handen.
Vore h a f v e t l u g n t, eller n å g o r l u n d a l u g n t å t m i n - stone, skulle d e t vara e n småsak f ö r d e n simkunnige att nå land.
Då p l a n k a n brister u n d e r d e n s k e p p s b r u t n e s f o t och h a n k a s t a s u t i v a t t n e t, är d e t s o m om e n hel m ä n g d stridiga, o e m o t s t å n d l i g a krafter s k u l l e k ä m p a o m h a n s lif.
H a d e han också e n S i m s o n s styrka, kastas h a n ä n d å af o c h a n s o m e n v i l j e l ö s l e k b o l l i bränningar o c h brottsjöar.
A n varar kam- pen länge, innan h a n kväfves af vattnet, än förbarmar sig e n klippa, m o t hvilken han slungas, öfver hans d ö d s å n g e s t o c h s l ä c k e r h a n s lif, s o m m a n b l å s e r u t e t t l j u s, ä n — m e n sällan — b ä r h o n o m e n v å g s å varligt, att h a n, m e d a n besinningen ännu v a r a r, k a n f a t t a i g r e n e n af e t t t r ä d, k a n t e n af e n s t e n eller n å g o t a n n a t f a s t f ö r e m å l och b l i räddad.
Sådant v a r d e t öde, som väntade d e nöd- ställde, o m deras bräckliga farkost b ö r j a d e » hugga ».
drefve d o m Det förstod pastorn, d e t v a r ett sant ord.
» Låt seglet släpa, » röt han, vänd m o t d e nödställda, m e n stormens tjut o c h brännin- g e n s b e d ö f v a n d e d å n k v ä f d e h a n s röst.
Ä n n u hade d e icke k o m m i t n o g långt upp i lovart för att m e d någorlunda trygg- het kunna börja att sacka ner med vinden, men där d e voro tyckte d e, att d e n andra båten redan v a r inne i bränningarna.
Ej en minut v a r att förlora längre.
» Stryk m e d årorna! » k o m m e n d e r a d e pa- storn.
» F ö r s ö k a t t s t y r a, P e t t e r, s å vi k o m - m e r n e r till d o m.
» Det v a r en lycka, att d e hade styråra.
H a d e d e haft roder, skulle d e n m a n ö v e r, som n u utfördes, hardt när varit omöjlig.
Men Petter handterade sin styråra m e d b å d e k l o k h e t o c h kraft, o c h d e s a c k a d e i e t t s l a g s ziekzack n e d m o t båten.
D å d e tre stora v å g o r k o m m o, s o m vanligen i r u m sjö följa t ä t t p å h v a r a n d r a, l a g a d e h a n, a t t d e träffade båten rätt från förn, o c h under d e n korta mellantid s o m följde, hvarunder m ä n n e n vid å r o r n a » s t r ö k o » a f alla krafter, s t y r d e h a n kosan diagonalt m o t vågornas riktning.
Initial-charad.
(Ny idé.)
mötesbestyrelsens af Lilly Engström, Montelius).
— » Ina blaue hinein&gt;; poem — T i l l barnens hälsovård; af Emy.
korrespondent i Japan.
af — Från af A s t r i d N L « S S i (M e d porträtt d r ä k t).
— P D s o m m a r n ö j e; bref från.
— O m Teater och musik.
Stockholm, N:r 3 (161) Prenumerationspris pr år: I d u n m e d Modetidning och ko- lorerade planscher k r.
• 6: 50 Idnn ensam » 4: — Fredagen den 16 januari 1891.
Byrå: H a m n g a t a n 1 6, 2 Va tr- (midt för K u n g s t r ä d g å r d e n.)
s k e r i tandsorten å p o s t - a n s t a l t, i Stockholm h o s r e d a k t i o n.
L ö s n u m m e r p r i s: 1 5 öre.
Oe.rnnndtd Boktr.-Aktieb.
Aimoiispris: 35 Öre p r n o n p a r e i l l e r a d.
För » Platssökande » o c h » Lediga platser » 25 ö r e f ö r h v a r j e p: \ h o r j a d t t i o t a l s t a f v.
Augusta Ohrström.
^å fröken Ohrström, iVil som efter en fler-) / / årig vistelse i ut- t&gt;^&gt; landet för närva- rande under en tyvärr allt för kort tid gästar sitt fädernesland, snart kommer att låta höra sig på en af säsongens för- nämsta musiktillställnin- gar, är detta ju en lämp- lig anledning att för Iduns läsekrets fram- ställa bilden af en kvin- na, som mera än någon annan nutida svensk sån- gerska med ära fört den nordiska sångkonstens ru- nor på andra sidan At- lanten.
Fröken Ohrström, som är bördig från Göteborg, var ett af dessa prede- stinerade musikaliska un- derbarn, som börja att sjunga och tala på sam- ma gång, som icke trif- vas annat än i en mu- sikalisk atmosfär, och som därför gifvetvis re- dan vid späd ålder be- stämmas för den musi- kaliska banan.
Den lilla flickans öra var så fint, att hon utan tvekan » på gehör » kunde upptaga hvilken tonart som helst, och hon var icke mera än 11 år, då hon med framgång uppträdde på en offentlig konsert.
Hen- nes föräldrar beslöto där- för, att hon skulle utbil- das till artist, och sedan hon åtnjutit förberedande musikalisk undervisning, skickades hon vid 15 års ålder upp till Stock- holm för att vid sina studier vägledas af, först den åldrige hofsångaren Berg, sedan af fru Sten- hammar.
Hon började snart att med större och större framgång låta höra sig på mera bemärkta kon- serter och blef slutligen engagerad vid Kungl.
operan, där hon upp- trädde i » Trubaduren », » Den bergtagna », » Kar- paternas ros » m. fl.
De musikaliska uppgif- ter man vid denna scen lemnade henne voro emel- lertid icke tillfredsstäl- lande för hennes stora arbetslust och brinnande kärlek till konsten; hon lemnade därför efter tvän- ne vintrars arbete vid den svenska scenen sitt fädernesland och begaf sig till Paris i afsikt att ytterligare förädla sin sångkonst.
H ä r fick hon en förträfflig lärarinna i m:lle Rosina Laborde, på sin tid Grand Operas förnämsta koloratursån- gerska och elev af Meyer- beer,som icke endast väg- ledde hennes studier, utan
V å r e n först och främst goda, och sedan skolen I v a r d a lyckliga; b e g ä r e n icke p r i s e t före segern eller lönen före arbetet.
J ... äfven introducerade henne i de förnämsta mu- sikaliska kretsar och sammanförde henne med Paris ' mest framstående kompositörer, såsom Gounod (för hvilken fröken Ö. hade förmå- nen att få instudera Margaretas parti), Mas- senet, Vidor, m. fl.
Det var emellertid icke endast de i lek- tionsrummet utförda studierna, som gjorde frö- ken Ohrström till den sångerska hon nu är.
I Paris, där hon kvarstannade i fyra år, och där hon fierfaldiga gånger uppträdde med stor succés såväl i privata salonger som på konserter, hade hon rikt tillfälle att höra olika slags musik, att jämföra olika skolor och metoder, med ett ord att skaffa sig egen erfarenhet i konstnärslifvet, och dessa tillfäl- len begagnade hon med ett vaket och intel- ligent sinnes påpasslighet.
Hon var därför också, då hon lemnade Paris för att anträda en längre amerikansk tournée, en utpräglad personlighet, en individuell konstnär, icke blott en sångerska med vacker röst oeh god metod.
En fransk tidning yttrade efter en af frö- ken Öhrströms konserter i Paris: » M:lle ÖHR- ströms namn är för oss fransmän svåit att uttala, men låtom oss likväl minnas det, ty den som bär det skall en gång blifva en af de första stjärnorna på konstens himmel. » Denna klingande profetia var icke blott tom- ma ord, TY fröken OHRSTRÖM har under sin vistelse i Amerika skapat sig ett rykte som världsbekant sångerska.
Den amerikanska tournéen, som varade i fem månader, och under hvilken fröken Ohr- ström uppträdde icke mindre än 126 gånger, sträckte sig ända från Kanada till Mexikan- ska viken oeh omfattade Förenta staternas förnämsta städer, såsom Boston, Filadelfia, Quebec, Montreal, New-Orleans, Washington, m. fl.
Öfverallt, där fröken OHRSTRÖM upp- trädde, emottogs hon med entusiastiskt bifall af såväl publiken som af pressen.
E n tid- ning kallar henne den tredje svenska näkter- galen, en annan jämför henne med m:me Al- bani o. s. v. De talrika utdrag ur omdömen öfver fröken Öhrströms uppträdande i Ame- rika, vi ha varit i tillfälle att läsa, ha alla enstämmigt kallat henne en sångerska af för- sta rang.