Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
‘Stats- Utskottets Utlåtande N:o 123. 39 att Rikets Ständer, efter erhållen del af sagda Utlåtande, ej skola finna skäl att afvika från hvad Kongl. Maj:t härutinnan föreslagit; — men med afseende å denna frågas stora vigt och betydelse för hela undervisningsväsendet och dess inverkan på den allmänna bildningen, har emellertid Utskottet ansett sig böra i korthet sammanfatta de vigtigaste skäl, som, enligt dess åsigt, gifva ett bestämdt företräde åt Kommitterades förslag till lärare-seminariers inrättande framför det, som i sammanhang med berörda anmärkningar blifvit framställdt.
Dessa anmärkningar äro hufvudsakligen riktade emot de föreslagna theoretiska undervisnings-kurserna, hvilkas gagn och behöflighet för de blifvande lärarne man velat bestrida, under den förutsättning, att de i den Kongl.
Propositionen antagna grunder för organiserandet af ifrågavarande bildnings-anstalter skulle i det hänseende vara afvikande från de åsigter, Rikets sednast församlade Ständer i ämnet uttalat, att några theoretiska kunskapsprof dervid ej varit ifrågasatta.
Ordalagen uti Rikets Ständers skrifvelse äro emellertid här ofvan fullständigt anförda, och det lärer ej kunna förnekas, att de deruti begagnade uttrycken — ”att läraren måste hafva klart fattat de vetenskapliga grunderna för hvad han meddelar” — tydligen afse lärarens insigter och theoretiska hildning, likasom de följande — ”att läraren måste känna lagärne för undervisningens meddelande såväl i allmänhet som särskildt med afseende å det kunskapsämne han behandlar, äfvensom vara öfvad i konsten att leda den späda tankekraftens utveckling” — åsyfta dels hans särskilda utbildning för lärarekallet och dels de praktiska öfningarne.
Om vidare den af en enskild motionär gjorda framställning genomläses, hvilken föranledde Rikets Ständers beslut och uuderdåniga skrifvelse i ämnet, (Stats-Utskottets Utlåtande vid förra riksdagen N:o 148 pag. 27), så bcfinnes detta af Rikets Ständer till sina hufvudgrunder godkända förslag uttryckligen hafva till föremål: ”lärarnes såväl theoretiska som praktiska hildning”; likasom ock den angifna planen för den theoretiska bildningskursen — nemligen att de, som ville egna sig åt lärarekallet i någon viss kunskapsgren, borde förut, under ledning af akademiska lärare, i dertill hörande ämnen genomgå en särskild kurs, företrädesvis i sådana kunskapsarter, som inom elementar-undervisningen intaga ett mera framstående rum, såsom den klassiska filologien, mathematiken, de nyare språken med deras litteratur samt naturvetenskaperna — blifvit af Kommitterade i deras underdåniga förslag antagna och jemväl af Kongl. Maj:t i den nu aflåtna Propositionen hufvudsakligen godkända.
Men ehuru således högstberörda nådiga framställning i allt hufvudsakligt öfverensstämmcr med de åsigter, som vid sednaste riksmöte hos Rikets Ständer gjorde sig gällande, — kan tilläfventyrs anmärkas, att dessa åsigter ändock ej torde vara fullt giltiga och välgrundade och att i sådant fall det vore mera ändamålsenligt, att Rikets Ständer skulle frånträda sin förut yttrade mening samt utesluta eller inskränka de theoretiska bildningskurserna.
— Utskottet har redan fästat uppmärksamheten derpå, att de i detta hänseende gjorda anmärkningar mot den Kongl.
Propositionen redan varit föremål för Kommitterades utlåtande och blifvit af dem noggrannt skärskådade, men, med hänvisande till detta utlåtande och deruti fullständigt utvecklade skäl, bör likväl Utskottet ytterligare tillägga, att då vid studierna för den filosofiska graden såväl den blifvande vetenskapsmannen, hvars insigter icke såsom skollärarens hufvudsakligen bedömas på grund af examensprof, som ock de, hvilka med sina akademiska studier ej hafva annat mål, än att förvärfva sig en högre allmän hildning, onekligen hafva anspråk på att få åtnjuta full frihet, beträffande håde valet af ämnen och sättet för 40 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. studiernas idkande, så fordrar deremot det allmännas intresse att de, som egna sig åt det offentliga lärarekallet, underkasta sig de bestämmelser med hänsigt till ledningen af deras akademiska uppfostran, som anses nödvändiga för att bereda dem full skicklighet och användbarhet i detta ansvarsfulla kall.
Att närmare föreskrifter i detta hänseende verkligen påkallas af behofvet, bör vara lätt att inse, då under nuvarande förhållanden ingenting hindrar, att en blifvande skollärares akademiska studier kunna hufvudsakligen omfatta sådane ämnen, deruti undervisning vid elementar-läroverken icke meddelas, såsom praktisk filosofi, estetik, astronomi, mineralogi, statistik, österländska språk m. m.; och om det äfven härvid kan invändas, att filosofie-kandidaten sällan och undantagsvis saknat intyg om kunskaper i alla de ämnen, som tillhöra den blifvande skolläraren, så kan det dock icke förnekas, att allt för många, kanske de flesta af dem som ämna beträda denna bana, idka sina studier vid akademien utan behörigt afseende på deras kommande verksamhet.
Den störande inverkan på universitets-studiernas frihet, som man af den nu ifrågaställda förändringen befarat, kan, enligt Utskottets uppfattning, desto mindre deraf föranledas, som dermed endast afses, att på ett planmessigt sått ordna och handleda deras studier, hvilkas mål är att förvärfva de kunskaper och den bildning, som fordras af lärare vid rikets elementar-läroverk.
Och att några fordringar i detta hänseende från det allmännas sida uppställas, torde väl icke finnas olämpligt, derest man ej vill såsom till principen riktigt godkänna det förhållande, som nu eger rum, på grund hvaraf den filosofiska graden äfven för dem, som hufvudsakligen egnat sig åt kunskapsämnen, hvilka icke äro föremål för undervisning vid elementar-läroverken, medför rättighet att blifva såsom lärare vid dessa anställd.
Utan att vilja bestrida det fördelaktiga omdöme ofvanbcmälde ledamot af Borgare-Ståndet afgifvit i afseende å bildningen hos Sveriges lärarekorps, och under fullt erkännande af att denna korps icke allenast i allmänhet motsvarat, utan mången gång vida öfverträffat de anspråk, som, med hänsigt till skollärarnes samhällsställning och lönevilkor, hittills skäligen kunnat å dem framställas, — kan Utskottet dock ej förbise, att i nyss angifna omständighet förefunnits och ännu finnes en af lärarne sjelfva vid deras möten anmärkt brist, hvars afhjelpande desto hellre bör vara en Statens angelägenhet, som den icke i någon mån kan läggas lärarne sjelfva till last utan helt och hållet har sin grund uti de offentliga institutionerna.
Om äfven en förändring härutinnan medför något ökade fordringar på lärare-korpsen i afseende å deras ändamålsenligare utbildning för sitt kall, så bör det likväl medgifvas, att de i sig sjelfva ingalunda öfverdrifna anspråk, hvarom nu är fråga, äro från det allmännas sida fullt berättigade; och någon lämpligare tidpunkt för åtgärders vidtagande i denna syftning torde svårligen kunna gifvas, än den närvarande, då, genom de betydliga uppoffringar
Staten derför åtagit sig, skolläraren erhållit en väsendtligen förbättrad ställning samt större säkerhet om befordran och ökade löneinkomster, än Statens öfriga embets- och tjenstemän.
För öfrigt är härvid icke — såsom man synes hafva antagit — ifrågaställdt att genom ovilkorligen bindande föreskrifter åstadkomma det ändamål, som åsyftas.
Enligt hvad Kommitterade föreslagit, skulle nemligen åliggandet att genomgå den theoretiska kursen t7id ifrågavarande bildningsanstalter i så måtto inskränkas, att endast af sökande till lektors-beställningar komme att fordras intyg att hafva deltagit i arbetena vid dessa anstalter, men deremot i afseende på öfriga lärare tjenster - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123.
41 tjenster blott stadgas, att vid adjunkts- och kollega-befattningars tillsättande särskildt afseende må fästas å betyg om genomgången seminarii-knrs.
Att den tkeoretiska lärokursen skulle, till mehn för de studerande, förlänga den tid, som de behöfde använda för den filosofiska graden, är en invändning, sorn Komrnitterade likaledes besvarat (pag. 7) med den upplysning, att deras förslag, såsom dess innehåll jemväl tydligen visar, endast afser en lörändring i sättet för studiernas bedrifvande.
Man har emellertid häruti trott sig finna den olägenheten, att en filosofie magister, som ej genomgått denna kurs, skulle, för att kunna påräkna anställning såsom skollärare, nödgas ytterligare tillbringa en längre tid vid universitetet.
Härvid må likväl erinras, att det stadgande, som torde blifva mcddcladt i följd af Kommitterades förslag, icke kan komma att gälla för dem, som redan på grund af behörigen fullgjorda examensprof blifvit antagna till tjenstgöring vid elementar-läroverken, utan endast afse dem, hvilka då ännu icke fullbordat sina universitets-studier.
Men om framdeles en eller annan af dem, som komma att undergå filosofisk kandidat-examen, skulle vilja egna sig åt lärarekallet, utan att deltaga i oftanämnde lärokurs, så är, enligt hvad redan blifvit anfördt, någon ovilkorlig föreskrift derom icke ifrågaställd, hvarförutom det ligger i sakens natur, att den som genom högre vitsord i filosofiska graden dokumenterat sin större skicklighet uti de ämnen, för hvilka en sökt lärarebefattning är afsedd, icke kan i theoretiskt hänseende blifva tillbakasatt för medsökande, som äro honom härutinnan underlägsne, äfven om desse deltagit uti oftanämnde lärokurser.
Afven i detta hänseende synes derföre i det nu framställda lörslaget behörig uppmärksamhet vara fästad derå, att friheten i studiernas bedrifvande icke hör allt för mycket inskränkas; men lika med Komrnitterade tror Utskottet sig emellertid kunna antaga, att hvar och en, som åstundar blifva vid elementar-läroverket anställd, skall så mycket hellre sjelfmant söka att få genomgå nämnda kurs, som han derigenom skulle stärka och utbilda sina vetenskapliga kunskaper och på grund deraf desto säkrare ega hopp om en snar befordran.
— I öfrigt och då tör Utskottet icke kan vara okänd den klagan, som ej sällan förspörjes, att isynnerhet de bland den studerande ungdomen, hvilka ämna undergå den högre filosofiska examen, ofta nog, i brist af någon ledande plan för sina arbeten på detta vidsträckta fält, i början misstagande sig om vägen, komma att mindre ändamålsenligt inrätta sina studier oell derföre måste använda betydligt längre tid vid akademien, än som eljest erfordrades; samt att desse ynglingar, när de omsider fullgjort sina examensprof — hvilket i medeltal först sker vid omkring 27 års ålder — ännu ofta äro villrådiga, hvilket lefnadsyrke de böra omfatta; så synes det Utskottet vara en ej ringa fördel, att det betydliga antal af denna ungdom, som förr eller sednare kommer att ingå vid läroverken, genom de nu föreslagna stadgandena, skall erhålla icke allenast en kraftig uppmaning och väckelse att i rätt tid, medan ännu ynglinga-sinnets böjlighet underlättar sträfvandet till utbildning i hvilken riktning som helst, välja sitt lefnadskall, utan ock derjemte ett förut saknadt tillfälle till en sådan handledning, att dessa unga män kunna på samma gång föröka sina insigter och bereda sig för den praktiska verksamhet, som skall blifva deras framtida uppgift.
Af nu angifna och öfriga uti Kommitterades underdåniga utlåtande närmare utvecklade skäl, kan Utskottet ingalunda biträda den mening, att den tkeoretiska bildningskurscn skulle för de blifvande skollärarne vara af mindre gagn, utan är Bih. till JR.
Prot. 1859 & 1860. 4 Sami. 1 A/d. 2 Band. 16 Häft. 6 42 Stain-Utskottets Utlåtande N:o 123. tvärtom öfvertygadt, att dessa arbeten skola hafva ett högst välgörande inflytande på deras bildning, Ej heller kan Utskottet antaga, att (let ändamål, som åsyftas med dessa vetenskapliga öfningar, — hvilka nti hvarje särskildt ämne liomme att ledas af en i detta ämne skicklig och erfaren akademisk lärare, — skulle kunna vinnas genom inrättandet af en särskild profession i pedagogiken.
Denna åtgärd kunde vara lämplig och gagnande endast under den förutsättning, att den blifvande lärarens vetenskapliga studier i allmänhet vore så ändamålsenligt ordnade, att man kunde vara förvissad, det han ej saknade en säker och grundlig insigt åtminstone uti de ämnen deri han framdeles kommer att meddela undervisning; — men, enligt hvad Utskottet redan ådagalagt, eger detta förhållande för närvarande desto mindre rum, som den filosofiska graden medför full behörighet till anställning såsom lärare, äfven om den graduerade erhållit mindre goda vitsord uti alla skolornas undervisnings-ämnen: — och det torde lätt inses att åhörandet af föreläsningar i den allmänna pedagogiken skulle blifva föga gagnande för dem. som tilläfventyrs sakna de spccicla insigter, hvaraf de i första rummet hafva behof, enär tydligen kännedomen om hagarne för undervisningens meddelande ej kan blifva annat än en död och ofruktbar kunskap, förrän man klart fattat och genomträngt den vetenskaps grunder, som skall utgöra undervisningens föremål.
I öfrigt är den allmänna pedagogiken, för den som inhemtat grunderna af psykologien, en så enkel och lättfattlig vetenskap, att en blifvande lärare ej dertill behöfver egna synnerlig tid eller möda.
Den speciela pedagogiken, eller framställningen om lagarne lör undervisningens meddelande uti de särskilda läroämnena, utgör deremot härvid hufvudsaken; men Kommitterade hafva i detta hänseende, af skäl som Utskottet för sin del finner giltiga, ansett lämpligast, att detta studium sättes i sammanhang med de praktiska öfningarne under det profår, som är afsedt för att den begynnande läraren skall vid elementar-läroverket under de ordinarie lärarncs ledning deltaga i undervisningen och deruti efter hand vinna erforderlig skicklighet.
Af hvad Kommitterade härom anfört, har Utskottet till vidare upplysning i ämnet ansett sig böra meddela följande: ”Härmed tro sig
Kommitterade äfven hafva hufvudsakligen besvarat den erinran, som i en del af de inkomna utlåtandena blifvit framställd derom, att den blifvande läraren borde vid universitetet genomgå en särskild kurs i pedagogikens theori och historia, samt examineras af en för denna vetenskap särskildt förordnad professor.
En sådan anordning skulle, enligt Kommittéens tanke, vara mindre ändamålsenlig af det skäl, att pedagogiken såsom vetenskap icke kan för lärarekandidaten ega lefvande intresse eller egentlig betydelse förr, än han befinner sig i kretsen af verkliga lärjungar och fått sjelf egna sig åt undervisning.
Han skulle visserligen, så länge han ännu saknar tillfälle till praktisk utöfning af sitt yrke, kunna ur böcker inhemta methodologiska reglor för undervisning i ett visst läroämne, äfvensom ett psykologiskt system för behandlingen af lärjungar i allmänhet, men den sålunda förvärfvade kunskapen skulle komma att likasom sväfva i luften, och, när det sedan fordrades en praktisk tillämpning af den inhemtade theorien, lätt lemna honom i osäkerhet.
Har han deremot redan börjat undervisa i en skola, så kan han med vida större fördel sysselsätta sig med pedagogiska undersökningar.
Också visar erfarenheten i andra länder, att man ansett pedagogikens studium endast af den praktiserande läraren kunna med framgång idkas.”
I öfverensstämmelse med de åsigter, Utskottet sålunda yttrat, och med stöd af nu anförda skäl, får Utskottet tillstyrka och förorda Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. 43 Rikets Ständers bifall till hvad Kongl. Majit i fråga örn inrättande af bildnings-anstalter för lärare vid elementar-läroverken behagat föreslå, samt att det för sådant ändamål äskade anslag, 12,000 R:dr årligen, måtte beviljas, att utgå på sätt den Kongl. Propositionen innehåller. 35:o.
Under åberopande af hvad uti föregående 16:de punkt af detta Utlåtande är anfördt, angående den af Närtuna m. fl. socknar i Långhundra fögderi af Stockholms län till Upsala akademi anvisade, men i Riks-staten hvarken såsom inkomst eller utgift beräknade kronotionde-spanmål, deraf nämnda akademi har i behåll 300 tunnor 29 kappar, får Utskottet, till rättelse uti berörda förhållande, föreslå, att det i Riks-staten för Uhiversitelerna uppförda anslag måtte ökas med omförmälda 390 tunnor 29 kappar, eller 2,462 kubikfot 7 kannor kronotionde-spanmål.
Elementar-läroverken.
Den omfattande förändring i organisationen af rikets elementar-läroverk, — afseende hufvudsakligen utvidgning af förut befintliga läroanstalter samt inrättande af nja, — som vid sistlidna riksmöte beslutades och hvartill Rikets Ständer beviljade en årlig förhöjning af 526,707
R:dr 80 öre uti elementar-läroverkens anslag, har sedermera, efter hand och i den mån förhållandena inedgifvit läroverkens beslutade utvidgning, kommit till verkställighet; äfvensom, med anledning af de utaf Rikets Ständer uttalade åsigtcr beträffande undervisningens ordnande och läroämnenas fördelning, Kongl. Majit, sedan en särskild tillförordnad
Kommitté i detta hänseende afgifvit underdånigt betänkande och förslag, under den 29 Januari nästlidet år, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med berörda förslag, låtit utfärda förnyad nådig stadga för rikets allmänna läroverk.
Yid nuvarande riksdag hafva dels uti Kongl.
Majits Proposition angående statsverkets tillstånd och behof blifvit i nåder meddelade åtskilliga förslag, rörande elementar-läroverken, dels ock uti samma ämne flerfaldiga motioner inom Riks-Ståndcn väckta och till Stats-Utskottets handläggning öfvcrlemnade, — för hvilka framställningar Utskottet nu går att redogöra. — 36:o.
Ständer hade uti sin underdåniga skrifvelse
Nio 222 angående 8:de Hufvud-titeln, i afseende på de högre elementarläroverken, bland annat, (pag. 24) uttalat den åsigt, att då lärjungarnes antal vid ett sådant läroverk stiger till 200, ett normal-antal af 16 lärare borde antagas, samt att, när det då uppgifna antalet lärjungar tillökades med 30 till 40, en lärare ytterligare borde påräknas, till följd hvaraf ock Läroverks-styrelsen i hvarje stift skulle tilläggas rättighet att, för hvarje gång lärjunge-antalet vid ett läroverk ökades med 30 eller 40, om så pröfvades lämpligt, inkomma med anmälan om behofvet af ännu en ny lärare, som då finge anställas med samma rättigheter och skyldigheter som de öfriga; — varande nu uti den Kongl. Propositionen tillkännagifvet, att, i öfverensstämmelse med denna beräkningsgrund och då vid de högre elementar-läroverken i Linköping, Skara, Wexiö, Göteborg och Malmö lär - 44 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. jungarnes antal vunnit betydlig tillvext, nemligen i Linköping till 349, i Skara till 341, i Wexiö till 280, i Göteborg till 308 och i Malmö till 214, Kongl.
Majk i nåder förordnat, att vid hvartdera af dessa läroverk ytterligare en lärare, utom de förutvarande, skulle tillsättas med samma rättigheter och skyldigheter som ordinarie lärare, i anledning hvaraf Kongl. Majit af Rikets Ständer äskat, det ifrågavarande nya lärarebeställningar måtte å stat uppföras med ett belopp af 1,000 Ridr Rimt hvardera eller tillsammans 5,000 Ridr R:mt.
Då den af Kongl. Majit i nämnda hänseende anbefallda åtgärd varit föranledd af och öfverensstämmer med den utaf Rikets sednast församlade
Ständer för undervisningens ändamålsenliga ordnande vid de högre elementar-läroverken antagna grundsats, hemställer Utskottet, att det för samma åtgärds verkställande erforderliga anslag må beviljas. 37:o.
För läroverket i Umeå, hvilket vid sista riksdagen utvidgades till ett högre fullständigt elementarläroverk, beviljades af Rikets Ständer, löner för en Rektor, 3 Lektorer och 5 Adjunkter; — men Kongl. Majit har nu — med tillkännagifvande, att den undervisning, som skolan, enligt gällande stadga, är pligtig att meddela, icke kan, sedan läroverket hunnit vidgas till föreskrifvet omfång, af så få lärare bestridas, utan att lärjungar från olika klasser och med väsendtligen olika kunskaper esomoftast måste sammanföras under en enda lärares handledning, samt med afseende jemväl derå, att intet af de öfriga fullständiga elementar-läroverken blifvit försedt med mindre än 12 lärare — föreslagit Rikets Ständer, att löner för ytterligare 2 Adjunkter måtte med 1000 Ridr för hvardera eller tillsammans 2,000 Ridr å nämnda läroverks stat uppföras.
Behofvet af ökade lärarekrafter vid nämnda läroverk har i öfrigt blifvit hos Rikets Ständer framstäldt genom en inom Borgare-Ståndet väckt motion, deruti Herr Staaff, bland annat, erinrat, att den förutsättning, som antagligen för anledde Rikets Ständer att bestämma lärarnes antal derstädes till endast nio, eller mindre än vid något annat högre elementar-]äroverk, nemligen att lärjungarne uti denna aflägsna landsort skulle blifva färre än i de mer folkrika städerna, ingalunda bekräftats af erfarenheten, enär skolan för närvarande voro besökt af icke mindro än 119 lärjungar, hvilkas antal säkerligen skulle ännu mer ökas, då undervisningen genom flera lärares anställande blefve ordnad på ett mer ändamålsenligt sätt, än hittills kunnat ske; — varande, på grund af dessa och öfriga anförda skäl, af motionären föreslaget, att antalet af lärare vid Umeå högre elementar-läroverk måtte för den kommande tiden ökas till 12, samt att således löner för 3 nya lärare måtte af Rikets Ständer anvisas.
Inseende att svårighet torde möta, att med så få lärare, som hittills varit i Umeå anställde, behörigen handhafva undervisningen i alla vid ett fullständigt högre elementar-läro verk förekommande ämnen, har Utskottet funnit den tillökning af 2 Adjunkter vid nämnda läroverk, derom Kongl. Majit gjort nådig framställning, böra af Rikets Ständer medgifvas; hvaremot
Utskottet föreställer sig att med beviljande af den ytterligare (12:te) adjunktslön, som Herr Staaff begärt, kan utan synnerlig olägenhet ånstå, intilldess sig visar, huruvida lärjungarnes antal i Umeå, hvilket nu är något lägre än vid öfriga fullständiga högre elementarläroverk, kommer att hädanefter erhålla någon betydligare tillvext; — hemställanda alltså Utskottet, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123.
45 att för 2 nya adjunktsbefattningar vid Umeå läroverk måtte beviljas en anslags tillökning af 2,000 R:dr. 38:o.
Beträffande nya Elementarskolan i Stockholm, inhemtas af det Kongl. Maj:ts nådiga Proposition åtföljande Stats-Råds-protokoll (Bil.
N:o 6, pag. 39), att som denna skola med nästlidna hösttermin erhållit det antal lärjungar, hvilket, enligt den i afseende å högro fullständiga elementar-läroverk fastställda beräkningsgruud, skulle motsvaras af 16 lärare, men Rikets sednast församlade Ständer beslutit att å nya Elementarskolans stat uppföra löner för en Rektor, 7 Lektorer och 1 Adjunkt, till de belopp och med den rätt till löneförhöjning efter viss tjenstgöringstid, som för do högre skolornas lärarepersonal äro fastställde, Kongl. Maj:t funnit nödigt att löner för ytterligare 7 Adjunkter vid detta läroverk blefve anslagna, äfvensom att Lärarne i musik, teckning och gymnastik derstädes, för hvilka ingen aflöning är å stat uppförd, beviljades enahanda löneförmåner, som blifvit dylika lärare vid öfriga fullständiga läroverk tillerkända; — och meddelas uti Stats-Råds-protokollet vidare, att skolans Direktion uti underdånig Skrifvelse den 31 nästlidne Augusti särskildt hos Kongl. Maj:t anhållit, det nådig Proposition måtte till Rikets
Ständer aflåtas om årligt anslag af en lämplig summa såsom boställsersättning åt Rektor vid nämnde skola, intilldess möjligen framdeles boställsrum kunde i något för ändamålet välbeläget
Kronans hus blifva åt honom upplåtna, till stöd för hvilken anhållan Direktionen anfört, att det, enligt Kongl. Mi ijrts nådiga Stadga för elementar-läroverken i riket, åligger den stad, i hvilket ett elementar-läroverk är beläget, att förse dess Rektor med tjenligt boställe, hvilken förmån likväl nya Elementarskolan, såsom varande en yngre läroanstalt och tillkommen under andra förhållanden än de öfriga elementar-läroverken i riket icke, i likhet med Stockholms öfriga skolor, åtnjuter; att, enligt den öfvergångsstat, som egde rum till år 1858, skolans Rektor af statsmedel åtnjöt ett årligt hyresbidrag af 200 R:dr B:ko, som indrogs sedan den nya staten från och med sistnämnda år inträdt; samt att nya Elementarskolan i allt annat, utom i afseende å boställsrum åt Rektor, vore likställd med Rikets öfriga fullständiga elementarläroverk, hvarföre det syntes billigt, att äfven denna förmån blefve skolan beviljad.
Med afseende på hvad sålunda förekommit har Kongl. Maj:t, enligt StatsRådets underdåniga tillstyrkande, af Rikets Ständer äskat årliga anslag för nämnde skola till löner åt ytterligare 7 Adjunkter å 1,000 R:dr