Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den be- står af ägghvitor och socker slagna till ett hårdt skum och tillsatta med några droppar citronsaft, och gifver åt vattnet en svag lemo- nadsmak.
Med vattenglaset följer en tesked att röra om med och en liten hvit serviett att torka fingrarne, på sedan man lyckats äta sin gröt.
Chokolad är en sådan nationalrätt i Spanien, att det för en husmor motsvarar kaffet här hemma, och den årliga utgiften därför är ganska stor, då man betänker, att chokoladkrukan kommer på lika lätt och lika ofta som kaffepannan här hemma, såväl vid besök och festliga tillfällen som klockan fyra alla eftermiddagar.
Läkarne varna äfven mot ett omåttligt bruk däraf, hvilket hos många skadligt inverkar på magen.
Man ser choko lådfabriker i liten eller stor skala i hvart tredje hus ungefär och kan genom fönstren observera, huru arbetarne, sittande på golfvet, på marmorskifvor krossa den bruna och oljiga massan med järncylindrar.
Sparsamma hus- mödrar köpa vanligen tvänne sorter chokolad — finare för familjen och tarfligare för tjä- narne, och det finnes hus, där man rent af för att ställa det så billigt som möjligt in- köper kakaobönan som råvara och tillkallar en arbetare, som förtjänar sitt uppehälle ge- nom att gå ur hus och i hus med sin hand- kvarn och andra verktyg och mot dagpenning bereder chokoladforrådet för månaden, hvartill husmodern framlämnar bönor, socker och ka- nel.
Kaffe drickes i allmänhet blott i små kvantiteter som café noir efter middagen eller på kaféerna, och te användes endast i sjuk- domsfall som medikament, då det anses myc- ket välgörande.
Det är också utan undantag så dåligt och har en så stark hösmak, att man bör vara bra sjuk, innan man bekvämar sig att intaga dekokten.
Tidigt på morgonen kommer slaktargossen eller slaktarflickan till hvarje spanskt hem och medför på en bricka af flätadt vide, snarlik ett större korglock, stycken af oxkött af olika storlek och pris, vanligen ganska godt och mört, då betesmarkerna i många delar af Spanien äro goda och boskapen stor- växt och vacker.
Husets tjänarinna mottager det för familjen afsedda stycket, ser till, att det ej är dålig vikt, och sätter genast på mid- dagen, i det hon lägger det i en efter famil- jens storlek afpassad kruka.
Det hör till den goda ordningen att » pucheron », som den kal- las, kommer på temligen tidigt på dagen — vanligen mellan åtta och nio på morgonen — och får stå och sakta koka hela förmid- dagen, så att soppan må blifva så stark och välsmakande som möjligt.
Den vikt som fä- stes vid att elden under krukan oafbrutet underhålles och att fettet ordentligt afskum- mas, förstår man däraf, att matmodren anser det för sin första plikt att ideligen påminna sin tjänarinna härom och mången gång an- ser sig nödsakad att själf åtaga sig saken.
Men så är det icke blott middagens hufvud- rätt, utan middagen själf, den krukan inne- håller, och den måste därför skötas efter span- ska kokkonstens alla reglorl Ja, hvad skulle väl de svenska matmödrarna säga om all middagsmat, söndag som hvardag, reducerades
IDUN 1893 till en enda liten » puchero », om allt stekande och kokande inhiberades och en anspråkslös » pot-du-feu » toge dess plats — nog skulle det spara dem mycket bekymmer besvär och kostnad alltid I Men de svenske herrarue — hvad skulle de väl säga?
Säkert blefve det dem svårt nog att finna sig uti eu dylik en- kel enformighet!
Med denna anspråkslösa middag hålla dock i Spanien både hög och låg med högst obetydliga variationer till godo, dag ut och dag in, året om och hela lifvet igenom.
Till och med i rika aristokra- tiska och millionärshus, där franska kockar hållas, börjar middagsmåltiden med soppa och soppkött — man skulle visst annars tro, att man förverkat all rättighet till namnet span- jor och begått högförräderi mot fäderneslan- det.
Vår kronprinsessa i Rom.
Kronprinses- sans hälsotillstånd är, enligt de senast ingångna underrättelserna, ganska tillfredsställande.
Den enskilda våning i Palazzo Vaccari, som hon bebor, lämpar sig särdeles väl för det mer tillbakadragna lif, som hennes hälsa betingar.
Kronprinsessan deltog icke i festligheterna för det italienska ko- nungaparets silfverbröllop, som firades förliden lördag.
Hon studerar med stort intresse fornläm- ningarna, som hon besöker under docenten Wides ledning, men undviker de kalla museerna och kyrkorna, gör dagligen långa promenader, men går aldrig ut efter solnedgången, utan mottager då i audiens eller till middagen en del af de per- soner, som anmält sig.
Doktor Munthe, som är anställd som hennes läkare under vistelsen i Ita- lien, öfvervakar med all noggrannhet att all för- siktighet iakttages.
* I lifvets afton.
Nittio år fyllde den 19 den- nes grefvinnan Fredrique Snoilsky, bosatt i Karls- krona och änka efter kommendörkapten Gustaf Snoilsky — skalden Karl Snoilskys farbror — hvil- ken afled 1844.
Den vördnadsvärda gamla äger ännu sina själsförmögenbeter i oförminskad grad i behåll.
På födelsedagen uppvaktades den gamla af många vänner i Karlskrona, hvarjämte talrika lyckönskningar i bref och telegram under dagens lopp ingingo från å andra orter boende släktingar och vänner.
Fru Elna Tenoiv höll förliden fredag föredrag härstädes » om läkare och läkaransvar », i Arbeta- reföreningens stora sal, hvilket hade lockat så många åhörare, som lokalen lämpligen kunde rymma.
Det var i sin helhet af den art, att de talrikt samlade medlemmarne af vår läkarekår väl ej med alldeles oblandade känslor mottogo den- samma.
Föreläsarinnan framhöll, hur vid hvarje sjukdom läkaren verkade suggtestivt, och att han mer än han gör borde beakta detta faktum.
I stället för att som nu inveckla sjukdomen för att efter dess besegrande kunna framhålla vetenskapens glans, borde han verka som människa.
» Läkaren är nu en yrkesman, som lefver på sitt yrke och vill lefva på bästa sätt. » Det vore bättre att gifva hygie- niska råd i hälsovårdsläran än att briljera med lyckade kurer.
* En kvinnlig karavanledare.
Några för- mögna svenskar i Amerika ha fallit på den idén att till Chicago-utställningen inbjuda ett större sällskap dalfolk och lappar, hvilka i sina vackra, färgrika nationaldräkter utan tvifvel komma på denna täflingsfest för alla jordens nationer med heder representera folklifvet i » midnattssolens land ».
Karavanen får en kvinnlig ledare.
Detta uppdrag har erbjudits at fröken Agnes Bosceus, dotter till borgmästaren R. Bosseus i Arboga, och fröken Bosseus har mottagit uppdraget.
Frö ken Bosseus, som är född i Leksand, har afrest till Falun, där hela ressällskapet samlas, och så går karavanens färd till Trondhjem och därifrån med ångare öfver hafvet.
Carl » Es regnet » äro de mest äkta smyckena af hr Goldschmidts konst.
46 Drottninggatan 46, 1 och 2 tr.
Hr Ödmann ådagalägger som Johan af Leyden en erkännansvärd energi både i spel och sång, och i de stora numren får han verkligen något af hjältetenorens masskraft och klang in i sitt före- drag.
Hans mask var äfven lyckad, och rikligt bi- fall lönade hans uppträdande.
Fröken Hallgren som Bertha gaf ett nytt bevis på, att operan en gång bör kunna ha något att vänta af denna sångerska, om blott i tid hennes stämma får nödig skolning.
Fidés ' parti var synnerligen lämpadt för fröken Almati, som både i vokalt och drama- tiskt hänseende förstod att gifva sin prestation den s. k. stora stilens bredd, här väl på sin plats.
Vederdöparnes och Oberthals mindre rol- ler sköttes ock med förstånd, och vi kunna som totalomdöme beteckna reprisen med betyget: bland de mera lyckade, som gjorts på senare tider.
En En eleeant.
kulturbild, Sandberg.
(Forts.) Nu har turen kommit till Stockholm, och på tvänne sångsoaréer under den gångna veckan har man fått stifta den omtvistade maestrons bekant- skap.
Sanningen visade sig nu som oftast ligga ungefär midt emellan de ytterliga öfverdrifterna: hr Goldschmidt är utan tvifvel en kompositör med både uppfinningsrikhet och smak, men af någon djupare originalitet förmärkas få spår.
Det pi- kanta och graciösa tolkar han bäst; när djupsin- nigheten och rufvandet öfver världssmärtan söka tränga sig fram.
kan man ej fria sig från intryc- ket, att de » gå igen », och man nickar bekant åt gubben Wagner.
Fröken Polnas mästerliga subrett- sång, mäktig den läckraste nyansering och lekfull grace, bidrog ej heller så litet att stadga den på bifall frikostiga publikens åsikt, att sådana små pärlor som » Tanzreim », » Vogelnest », » Nelken » och ra.
roman.
fj \ å, den förklarngen var då ganska sökt, men Ker- stin märkte det icke, och hur Axel Filén talade, kände hon sig småningom lugnare.
Men hon kunde dock icke få den där trettioåriga prästdot- tern riktigt ur tankarna.
Hos skollärare Eriksson blef hon mycket hjärt- ligt emottagen.
Han själf var en reslig man med stort, ramsvart skägg och svärmiska ögon, hans hustru en stilla, blid kvinna.
Vid aftonmåltiden kom man att tala om förhål- landen i församlingen.
Eriksson beklagade sig mycket öfver prosten.
» Han är en så världslig man, » sade han, » och jag sörjer öfver, att vi skola ha en sådan Herrens tjänare.
På ett par år har han inte satt sin fot i kyrkan — han tål inte vid luften där, påstår han.
Men han har aldrig ondt af tobaksröken och toddyångoraa hemma i prästgården, när han har sina spelkalas.
Och de ha blifvit allt vanligare nu, sedan den nya kandidaten kom hit.
Han skall vara en sådan öfverdängare med kortlapparna, har jag hört.
De måtte få lära sig sådant i Up- sala. » Så kom det fram, att Eriksson legat mycket i delo med prosten, till och med erhållit varning af skolrådet.
» Hvarför? » » Jo, ser fröken, gudaktigheten är icke stor här i församlingen, och den som lärt sig älska Her- ren och hans ord, kan detta icke annat än smärta.
Därför ansåg jag mig för att följa den gode her- dens maning att föda de små lam, som blifvit anförtrodda åt mig, böra någon gång samla bar- nen till bönestunder kring Guds ord, och där lärde jag dem att i all enfald utgjuta sitt hjärta för den himmelske fadren.
Och när jag hade tid, samlade jag både gamla och unga i skolsalen till gemen- sam andakt.
Det där upptogs inte väl; jag till- sades att sluta upp med mit förehafvande, och då jag förklarade, att jag ansåg mig mera böra lyda Gud än människor, fann man på allt möjligt för att trakassera mig, och en vacker dag fick jag min skrapa af skolrådet.
Jag klagade hos hög- vördiga domkapitlet, men fick orätt, och just i går fick jag underrättelse om, att kungl.
majestät va- rit af samma mening som konsistorium.
Men det gläder mig, att jag får lida för Herrens skull.
Och nu fröken, innan ni går till hvila, skola vi gemensamt bedja vår käre himmelske fader, att han hjälper och styrker er till det, som i morgon förestår er. » Adalbert von Goldschmidt är en tysk kompositör, som i sitt hemlands musikaliska kretsar väckt mycken och häftig diskussion, särdeles för sina större verk, operan » Helianthus » och ett s. k. kon- sertdrama » Gäa », hvilka delat » kännarne » i skarpa förkättrare, som vilja frånkänna hr G. all förtjänst, och öfverdrifna beundrare, hvilka höja honom till skyarna och än högre som en veritabel musikens Messias.
Herr Goldschmidt har tagit det praktiskt tidsenliga partiet att engagera en god sångerska i fröken Polna från Hamburg och så gifva sig ut på en internationel konsertturné, därvid uppförande endast sina egna kompositioner.
På detta vis menar han kunna skaffa sig ett vad till en vid- sträckt och opartisk publik.
Stor utställning och försäljning af alla slags moderna svensk Algot Fru Jungstedt-Lindens sedan gammalt stadgade popularitet hos hufvudstadens musikpublik hade naturligtvis ej förfelat att till hennes konsert i tis- dags afton å Musikaliska akademien samla en tal- rik och med bifall frikostig åhörarskara.
Hennes djupa och varma altstämma är ock af en mindre vanlig fägring.
Bland de nu föredragna numren tilltalade synnerligen Durantes duo, den vackra skotska folkvisan, Brahms eldiga zigenarduett och framför allt den gamla » Per Svinaherde », som ut- fördes med en eldande kraft och äfven måste bis- seras.
Fru Sterky delade hyllningen, särskildt för sitt framförande af ett par sånger af Délibes, och herr Lemon föredrog ett par visor af sin lärare, professor Hallström, som själf med utsökt smak skötte ackompagnementet.
Vidare bjöds på Bee- thovens serenadtrio — hrr Nordqvist, Zetterqcist och Neruda — samt harpsolo af hr Lang.
Samt- liga de framstående artisternas namn borga för det förstklassiga utförande, som gjorde denna kon- sert till en af säsongens intressantaste.
Smyrna-Mattor samt Gardiner lärarinnas tecknad på verklighetens grund för Idun af K.
Dramatiska teatern gifver i dag, fredag, till för- mån för de k. teatrarnes pensionsinrättning, för första gången » Emilia Galotti », sorgespel i fem akter af Lessing, fri öfversättning af N.
Samma pjäs gifves äfven om lördag och söndag.
ibland och Filharmoniska sällskapet gifver i morgon sin tredje abonnementskonsert för säsongen i Musikaliska akademien.
Bland nyheter på programmet må påpekas August Södermans efterlämnade konsert- dikt » Signe lilfs färd », för soli och kör med ackompagnemang.
Soli utföras af fröken Sigrid Hallgren samt hrr Lundqvist och C.
A. Söderman.
Sällskapets blandade kör sjunger vidare bland an- nat ett par nya a-cappellasånger, » Höstbilder », af A.
M. Myrberg, samt tvänne med intresse motsedda körer ur Max Zengers » Forngrekiska sångcykel ».
Den hittills här okände Zenger är professor i Munchen och ledare af sångsällskapet Vocalquar- tett därstädes Dessutom utföres J. Brahms ' kvin- tett o p. '
l l ö tör klarinett och stråkkvartett af dir. J. Kjellberg ?ch Aulinska kvartetten.
Operan har under den teatervecka, som för- flutit, sedan Idun senast utkom, ej utan framgång återupptagit Meyebeers stora opera Profeten, hvil- ken på halftannat decennium ej uppförts å svensk scen.
Om än man icke kan undgå att numera i ett och annat finna dess musik föråldrad, verkar den dock ännu genom sin pompösa kraft och ge- nom de inströdda partier af ovanskligare skönhets- värde, som den onekligen äger.
Den Scribeska libretton har då tagit vida djupare intryck af tidens tand och förefaller en modern åskådare delvis rent af parodisk; men den präktiga sceniska ut- styrseln, som godt harmonierar med den på effek- ten anlagda musiken, bär äfven här öfver mycket och försonar påtagligen den mindre anspråksfulla kritiken.
Johansons Möblerings-Affär, 135 Och skolläraren och hans hustru, som nästan andäktigt lyssnat till mannen, och äfven Kerstin föllo pä knä, och i en brinnande bön anropade han Gud om kraft och nåd för den unga lärarin- nan och det värf, som förestod henne.
Dagen därpå försiggick profvet., Prosten Thorell, en lång, mager, hvithårig gubbe, var naturligtvis närvarande, likaså skolrådets samtliga ledamöter och en god del af de mera framstående försam- lingsmedlemmarne.
Kerstin kände sig ängslig, Möbler, Sängar och Sängkläder, Möbeltyger, Mattor, där- Fullständig eller delvis möblering och dekorering af våningar verkställas stilriktigt E i r n a S n i n t n r * - nfh T.
i o a r.
M ™ u i B j.
n D 1 1 1 M 1
IDUN 136 men prosten klappade henne välvilligt på axeln och bad henne uppmuntrande att bara taga saken lugnt, och allt skulle gå bra.
Och bra gick det också, det var den allmänna meningen.
Särskildt fick Kerstin höra mycket be- röm för det sätt, hvarpå hon ledde sången, och hennes egen vackra röst tycktes på alla göra ett stort intryck.
Efter profvet blef hon bjuden på middag i präst- gården.
Hon mottogs vällvilligt af den ärevördiga prostinnan och fröken Anette, en fetlagd, fräknig och ljushårig flicka, hvilken de trettio åren inga- lunda gått spårlöst förbi.
Prosten föreställde kandidat Filén för Kerstin, som ej kunde hjälpa, att hon rodnade.
» Ja, ni känna visst hvarandra, » sade han, » jag vill minnas, att kandidaten nämnt något sådant.
Det var visst uppe i Grästorp? » Kerstin jakade.
Under middagen lade hon märke till, hur fröken Anette uppenbarligen ko- ketterade för Axel, och hon kände sig obehagligt berörd.
Om han ändå gifvit henne en blick af hemligt förstånd, men hon väntade förgäfves därpå.
Icke heller efter middagen, då man företog en promenad i trädgården, fick hon vara ensam med honom, ty fröken Anette följde dem som en skugga.
Och det var med ganska beklämdt hjärta Kerstin dagen därpå lämnade Åkelösa.
Några dagar in i oktober erhöll Kerstin under- rättelse om, att hon blifvit utsedd till lärariune- platsen i Åkelösa.
Det kom oväntadt, hon hade aldrig trott det, och hon kände sig knappast glad däröfver.
Nu var det i alla fall ett faktum, och en månad senare tillträdde hon sin nya befattning.
På det hela taget trifdes hon därmed.
Barnen voro snälla och läraktiga och befolkningen vänlig mot den nya lärarinnan.
Hon blef ofta inbjuden än här och än där i familjerna, men till präst- gården kom hon ytterst sällan.
Hon kände sig dock sorgsen och nedstämd.
Hon förstod icke Axel.
Han hade blifvit som för- bytt.
En och annan gång råkade hon honom en- sam, och då kunde det hända, att han för några ögonblick blef sig lik som förr, och då kände sig Kerstin så obeskrifligt lycklig; men så var det länga tider, när han knappt tycktes komma ihåg, En ^iäsf&amp;r&amp;rif.
En mödans slaf jag är.
När andra hvila, ej ro jag njuter, ständigt stadd på språng.
I många bukter ses min stig jag ila att söka målet, dunkelt mången gång.
Fast tungt och mödosamt mitt kall är vordet, jag sågs dock aldrig öfverge min post.
Då ut jag sändes att förkunna ordet, min stråt jag vandrar så i regn som frost.
Här nedan i ett ystert lopp de dansa, paren fem.
Då nu de artigt bjuda opp, du vill ej neka dem!
däld, en tjusande — dess prakt besjungen.
Hvad sätter hästen i ett ystert lopp?
Hvad ses på marken uti furudungen?
hvem spelar där i furans topp?
En envåldsherre uti mäktigt rike.
Jag vet ett ondt, som dagen gör till natt.
Ett ondt, som tär så mången jordisk skatt, En kolsvart slaf jag vet — en negerns like.
smekt mig med ett Ijuf- ligt rus.
En vildsint herre, häftig, sträng, bur- dus.
Ett mål för mången — som så lock- fullt glimmar.
En hvilostund emellan arbetstimmar.
— En orm sig ringla om din hals jag sett.
En ståtlig gärd, till hyllning åt de store.
Hvad pilten önskar, att han redan vore.
En plats, en leende, på öde slätt.
Hvad den ej njuter, som om natten vakar.
Hvad gör väl vakten framför skyller- kur?
Och fråga gumman,^huru kaffet sma- kar.
Och fågelns nätta fot benämnes — hur?
Ett straff, som ' drabbar skurkar och kanaljer.
Ett vänligt och förtroligt tilltalsord.
Och säg ett minnesmärke från bataljer.
Bland svenska städer små en täck och nätt.
Hvad svampen är, som vi i skogen leta.
Bland flickans önskemål jag vet nog ett, Din jungfrus syssla tror jag ock mig veta.
Och här beskrifver jag nu tiggardräk- ten.
Och här, hvad byken blir för friska fläkten.
L. skönhet En V A R K A P Gåta.
Mitt Mitt Mitt Mitt Mitt Mitt Mitt Mitt första finnes i bord men ej i stol.
andra uti stjärna, ej i sol.
tredje fins i in, men ej i ut.
fjärde uti Ernst, men ej i Knut.
femte ej i golf, men väl i tak.
sjätte uti krokig, ej i rak.
sjunde finnes slutligt uti blad.
hela är en vacker, engelsk stad.
Talvi.
P O Till de unga!
att hon fanns till.
Då kunde ej allt hans tal om att » spela ut sina kort väl » lugna henne.
Därför var det henne en riktig lättnad, när prosten på nyåret lyckades få en hjälppräst — en af dessa konsistorii gamla skjutshästar, som ut- gått från Augustanasynoden, och som aldrig kunde vänta befordran — och Axel ånyo begaf sig till Upsala för att läsa på sin slutliga examen.
Han började då åter skrifva till henne, men hon märkte, att han förvände utanskriften.
Han ta- lade om för henne, hur han läste och arbetade för henne, och när hon om aftnarne satt ensam i sin kammare, läste hon om och om igen dessa kära bref och gömde dem på natten under sin hufvudkudde.
Han hade det bekymmersamt, den stackars Axel.
En gång, när hon fått ett af hans bref, där hon mellan radera kunde läsa, att han befann sig i trång- mål, skref hon genast tillbaka och frågade så ödmjukt, om hon ej kunde få hjälpa honom litet.
Hon kunde det godt.
Hon hade så små behof själf, och människorna voro så snälla mot henne.
Han svarade genast, att det kunde aldrig i lifvet komma i fråga, men han slutade med, att kunde hon undvara 25 kronor, skulle de vara kärkomna.
Hon skulle bara använda dubbla kuvert och adressera brefvet till hans värdinna.
Kerstin kände sig så glad och lycklig att kunna bispringa honom, och vägen till stationen, där hon själf lämnade in brefvet, var henne inte alls lång.
Sedan kommo dylika bref med begäran om hen- nes hjälp ganska ofta.
Ibland var det Kerstin omöjligt att genast besvara den så som hon ville, och det grämde henne.
Ty det var icke alldeles regelbundet med den lilla lönens utbetalande.
Hvad det led, måste Kerstin både den ena och den andra gången göra skolrådets kassör, nämdeman Kristiansson, besök för att få sina femtio kronor i månaden.
I bör- jan afspisade han henne med skämtsamma undan- flykter, men slutligen blef han förargad och efter att ha varit kort och afvisande blef han omsider en gång grof.
(Forts.) R.
Han från I ännu genomläst » Kamraten » 2 numret och af Idun?
uppskjuten domstidningen, som just nu anordnat en pris- täfling med 300 kronor i pris.
Tälta w lus sMöoloi i!
De minsta bidrag mottagas tacksamt.
Stockholm, N:r 33 (296) F r e d a g e n d e n 18 augusti 1893.
Byrå: Prenumerationspris pr år: K l a r a v. K y r k o g a t a 7, 2 t r Idun m e d Modetidning och (Aftonbladets h u s.)
kolorerade planscher k r.
» 7: 50 Prenumer^.,-^n s k e r å a l l a post- Idun ensam » 5: — anstalter i riket.
Telef 6 1 47.
Iduns Tryckeri Aktiebolag 6:te årg.
F ö r » P l a t s s ö k a n d e » o.
» Lediga platser » 25 ö r e f ö r h v a r j e p å b ö r j a d t t i o t a l stafv.
Utgifningatid: hvarje helgfri fredag.
S of i a G i s b e rg.
OS HANDARBETETS VÄNNER HAR MAN I DESSA DAGAR KUNNAT FÅ SE EN » NATIONSFANA » AF UTMÄRKT ARBETE OCH STIL- FULL KOMPOSITION.
DET ÄR EN STOR HVIT SIDENDUK MED PÅLÄGGSSÖM I GULT OCH TVÅ FÄRGER GRÖNT.
I DUKENS MIDT SYNES STOCKHOLMS VAPEN, ERIK DEN HELIGES HUFVUD, LIKALEDES PÅLÄGGSSÖM I GULT MED SILKESSKUGG- NING PÅ EN LÄTT MED BLÅ KONTURSÖM PRYDD BOTTEN, SOM OMGIFVES AF EN I GRÖNT UTFÖRD KRANS I LAGER OCH EK.
DET HELA ÄR ENKELT OCH SMAKFULLT SAMT I ÖFVER - ENSSTÄMMELSE MED AR- BETETS ÄNDAMÅL, MJUKT, SMIDIGT OCH LÄTT SOM DET HÖFVES EN FANA, HVILKEN SKALL FLADDRA I SPETSEN FÖR EN UNG- DOMSSKARA.
FANAN ÄR ÄMNAD FÖR STOCKHOLMS NATION VID UPSALA UNIVERSITET, OCH DET VACKRA BRODERIET ÄR UTFÖRDT HOS HAND- ARBETETS VÄNNER I HUF- VUDSTADEN, MEN DEN SOM KOMPONERAT DET HELA OCH ANORDNAT DESS UTFÖRANDE ÄR FRÖKEN Sofia Gisberg, HVILKEN DÄRMED FLÄTAT ÄNNU ETT BLAD IN I DEN VACKRA KRANS, SOM HENNES RIKA UPPFINNINGSFÖRMÅGA, SMAK OCH SKICKLIGHET REDAN FÖRUT NEDLAGT PÅ DEN SVENSKA KONSTSLÖJ- DENS ALTARE.
HURU MÅNGA GÅNGER HAR ICKE DEN SOM KÄN- NER INTRESSE FÖR DEN FOSTERLÄNDSKA KONST- SLÖJDEN HAFT ANLEDNING ATT GLÄDJA SIG ÖFVER FRÖKEN GISBERGS VERK- SAMHET!
AF SANT KONST- NÄRLIG NATUR, HAR DEN VERKSAMHETEN EGNAT SIG I SYNNERHET ÅT DEN fi- NARE SLÖJDEN, MEST TEX- TILARBETE, SAMT HÖJT DENNA TILL VERKLIG KONST.
E N SÅDAN VERKSAMHET ÄR AF LÅNGT STÖRRE BE- TYDELSE ÄN MÅNGEN AN- NAN, SOM VILL ANSES FÖR UTESLUTANDE KONSTID- KANDE, SOM FÖRAKTAR SLÖJDEN, UTAN ATT DÄR- FÖR KUNNA UPPNÅ KON- STENS TINNAR ELLER ENS KUNNA HÅLLA SIG KVAR INOM KONSTENS LÄGRE OMRÅDEN.
ÖNSKLIGT VO- RE, ATT MÅNGA KVINNLIGA — OCH HVARFÖR ICKE ÄFVEN MANLIGA KONST- IDKARE VALDE SAMMA BANA, PÅ HVILKEN FRÖ- KEN GISBERG REDAN TILL- RYGGALAGT EN SÅ VACKER OCH FÖRTJÄNSTFULL VÄG, OCH GJORDE SIN KONST TILL SLÖJDENS FÖRBUNDS- SYSTER.
HAND I HAND KUNNA KONSTEN OCH SLÖJ-
IDUN 258 • i893 När m a n har ett hem, har man ett ansvar, och detta ansvar gifver v ä r d i g h e t och glädje.
S. Kierkegaard.
den u t r ä t t a stora ting, som äro väl v ä r d a a t t s t ä l l a s s o m e t t af d e t f o s t e r l ä n d s k a arbetets förnämsta mål.
Sofia G i s b e r g b a r r e d a n u t r ä t t a t i c k e så litet, m e n, så v i d a h o n f ö r l ä n a s till- r ä c k l i g h ä l s a och lifstid, får h o n i fram- t i d e n sannolikt ett ä n n u vidsträcktare verk- samhetsfält.