Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uttalande, i anledning af vuckte motioner, angående dels bestämmande af vissa vilkor för vinnande af dispositions- och jord »gande'-ät t till de su kallade kyrkohemmanet i Halland, dels ock om rättighet för åboerne ä de inom Götheborgs stift varande mensalhemman.
, att få desamma lill skatte lösa (I. A.)
Uti en till Stats-Utskottet fran hedervärda Bonde-St ande t. remitterad motion l»ar riksdngs-fullmäktigcn Bengt Gudmundsson frän Hallands län, med hvilken riksdags-lulhnäktigcn David Andersson från samma län sig; förenat, erinrat, hurusom Rikets Ständers underdåniga skrifvclscr den 28 September 1829, den 10 November 1884 och den 12 December 1840 ;på det. o tvetydigare sätt utvisade, att Rikets Ständer ansett kyrkornas och, i vissa fall, presterskapets påstådda dispositions- oell städje-rätt till de Halländska kyrkohemmanet! vara obevisad och sannolikt i äldre tider inkräktad.
Maj:t hade jemväl in-ett det tillbörliga och nödvändiga att afhjelpa den orättvisa emot åboernc och den skada för denna betydliga af nära 200 hemman bestående jordens vård och skötsel, hvilken uppstått genom förvägrande för åboerne af skatteköpsrätt och, i följd deraf, uti Nådig proposition den 5 Augusti 1844 föreslagit Rikets Ständer en utväg att bereda åboerne möjligheten att till hemmanen förvärfva jordegande-rätten.
Men då detta Nådiga förslag innefattade äfven det vilkor, att hemmanen skulle i ali framtid erlägga den afgäld till kyrkorna, »hvarom då ömsesidigt var öfvercnskonwiete och således äfven den, sorn genom det olagligt anbefallda auktioneriwgs-systemet blifvit åtskilliga äboer till öfverdrifvet belopp i jemförelse med de förut, erlagde städje-penningarno påtvingad, förklarade Rikets Ständer, i skrifvelse den 5 April 1845, att de icke fcunde till den Nådiga propositionen lemna Siats- UIskot leia Utlåtande, N:o 130.
15 sitf samtycke.
Emedlertid hade äfven under den sednare tiden åboerne å flera hemman af de nuvarande så kallade kyrkohemmanet på grund af de upplysningar, som Läns-styrelsen och Kongl. Kammar-kollegium meddelat, af Kongl.
Majit genom särskilde resolutioner förklarats berättigade till skatteköp, på vilkör ätt fortfarande utgöra den ränta till kyrkorna, som enligt jordeboken deni ålåge, tinder det att deremot aboerne å andra hemman, ehuru i alla afseenden af samma beskaffenhet med de förra, förvägrats skatteköps-rättigheten.
Ett sådant förhållande, ledande till fortfarande osäkerhet för ett så stort antal af Rikets innebyggare och påtagligen ådagaläggande en godtycklig tolkning af gällande lagar, kunde ej annat än väcka oro och obelåtenhet.
Då frågan således måste på något sätt komma till lösning, så att ifrågavarande hemmans innehafvare måtte fä sina rättigheter och skyldigheter lika säkert bestämda, som alla andra hemmans åboer. hvilka likasom de varit af ålder förklarade för Kronans bönder och hvilka åtnjutit fördelarne af skatteköps-rätt, har motionären, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer vid 1844 och 1845 arens riksdag i ämnet afgifna Nådiga proposition, framställt följande förslag: l:o.
Kyrkorna och presterskapet i Halland försäkras om framtida oqvald! åtnjutande af den ranta, som under namn af landtgille af ålder utgått från de nummrerade kyrkohemman en i Halland, allt efter hvad jordeböckerna utvisa; 2:o.
Såsom ersättning för den städja, hvilken kyrkor eller presterskap i äldre tider uppburit vid förändring med åboer å nämnde hemman, äfvensom för de arrenden, hvilka i sednare tid blifvit i stället lör städjandet anbefallda, komma kyrkorna och presterskapet att åtnjuta en förhöjd ränta, under namn af städj e-ersättning; 3:o.
Denna förhöjda ränta bestämmes på det sätt att a) städjebrefven emellan år 1776 (då realisationen befästade myntvärdet) och 1826 tagas till grund för densamma; b) såsom medium af tiden emellan åbo-lörändringarne antagas omkring 17 år; c) i följd häraf beräknas den under de 50 åren vanliga städjan, förvandlad i penningar, der någon andel varit på annat sätt bestämd, tredubbel (hvilket beräkningssätt blifver så mycket billigare till fördel för räntetagarne, som 1830 års realisation förändrat myntfoten endast till 128 sk. eller 2 I r:dr på r:dr specie); d) sedan sålunda medeltalet af städjans kapitalbelopp blifvit för 50 år funnet, uträknas räntan derå efter 5 procent oeh denna ränta blifver det årliga belopp, som under naum af studje-ersättning skall i ali framtid af hemmanet utgå. 4::o.
Denna städje-ersätfning skall under det namnet utöfver ordinarie räntan uti hemmanens jordeboks-ränta intagas till framtida ovilkorlig efterrättelse: 16 Stafs- UinkotMs Utlåtande, N:o 130. 5:o.
På sådana vilkor anses dc åboer och arrendatorer, som nu innehafva hemmanen, de förre från 1855 års början, de sednare vid nuvarande arrende-kontrakts utgång, berättigade att fortfarande besitta hemmanen, de, deras hustrur och barn, led efter led, såsom för krono-äboer stadgadt är; G:o.
Skulle nuvarande åbo eller arrendator önska att genom skatteköp på samma sätt som krono-åbo förvärfva jordegande-rätt i det kyrkohemman, sorn lian nu innehafver eller hans efteriefwan de hustru eller barn, skall sådant vara dem tillförsäkrad!; 7:o.
Vid beräknandet af skatteköpe-skillingen, erlägges densamma till Staten i enlighet med hvad om skatteköp af kronojord stadgadt är, för den del af räntan, som Kronan tillkommer; men till kyrkan gifves i skattelösen ett belopp, motsvarande tolf gånger den ränta, som kyrkan årligen (efter medel-markegång för sistförflutna tio år) tillkommit.
I sammanhang med den af hedervärda Bonde-ståndet å nu omförmälde motion meddelade remiss, har Utskottet jemväl fått emottaga en inom samma stånd väckt motion, deruti riksdags-fullmäktigen Tobias Lind från Götheborgs och Bohus län föreslagit, att då de i nämnda län varande så kallade . mensalhemmanen vore i det närmaste af samma natur, som de Halländska kyrkohemmanen, åboerne å berörde mensalhemman måtte berättigas desamma till skatte lösa, under uttryckligt förbehåll likväl, att den till pastor utgående räntan oförminskad i framtiden erlades; uti hvilken motion riksdags-fullmäktigen
David sindersson instämt med förbehåll, att dess innehåll linge jemväl å mensalhemman i Halland tillämpas.
Hvad nu först beträffar riksdags-fullmäktigen Bengt Gudmundssons ofvan omförmälda motion, får Utskottet upplysa, att, sedan den deri väckta fråga vid flera föregående riksdagar utgjort föremål för Rikets Ständers öfver]äggningar, Kongl.
Majit till Rikets åren 1844 och 1845 församlade Ständer afgifvit
Nådig proposition, åsyftande att bereda kyrkohemmanens åboer tillfälle att under bestämde vilkor till hemmanen förvärfva jordegande- och dispositions-rätt, hvilken Nådiga proposition likväl, efter en noggrann undersökning om förhållandet med berörde hemman, blef af Rikets Ständer åfslagen: likasom Rikets Ständer, vid 1850 och 1851 årens riksdag, funnit ett då framställdt förslag i enahanda syfte med den nu afgifna motionen, icke kunna till Rikets Ständers åtgärd föranleda; och som denna fråga redan vunnit en fullständig utredning dels genom StåtsUtskottets vid 1844 och 1845 årens riksdag, N:o 182, afgifna utlåtande, med dervid fogade reservation, dels ock genom Stats-Utskottets vid sistlidne riksdag utlåtande N:o 327, samt några nya skäl nu icke blifvit anförde, som ej vid frågans - Sluts-llIskottets Utlåtande, N:o 130.
17 gans pröfning vid nämnde riksdagar tagits i betraktande, och densamma, enligt Utskottets tanke, då afgjordes på ett med rättvisa öfverensstämmande sätt, anser Utskottet icke lämpligt att nu åter ingå i förnyad granskning af de flera skäl, som för de olika åsigterne blifvit å ena och andra sidan åberopade; hvarföre Utskottet, med hänvisande endast till omförmälda Stats-Utskotts utlåtanden och reservation, hemställer, att riksdags-fullmäktigen Bengt
Gudmundssons ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
I afseende, ,åter å de framställda yrkandena oin rättighet för innehafvarne af mensalhemman i Götheborgs och Bohus samt
Hallands län att få desamma till skatte lösa; så enär dessa hemman blifvit till aflöning åt presterskapet med full dispositions-rätt anslagne och åtminstone till en del utaf private personer donerade samt Utskottet, för sin del, anser särdeles vådligt att uti enskilde stiftelser göra sådana ingrepp, hvartill berörde förslag skulle föranleda, och härtill kommer, att åboerne ä mensalhemmanen i sjelfva verket endast äro arrendatorer deraf; får Utskottet tillstyrka, att riksdagsfullmäktige Tobias Linds och David Anderssons ifrågavarande förslag måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende.
Stockholm den 26 Maj 1854.
B eser nationer: af riksdags-fullmäktige David Andsrsson och Bengt Gudmundsson från Hallands län.
Prot. 1S53 $ 1854. 4 Sami. 1 Åfd. 2 Rand. 6 Håff. 3 18 Stats-Ulakotte/g Utlåtande, N;o 131.
Ank. till Exp.-Utsk. d; 29 Maj 1854, kl. 6 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående upphörande ef Kronans ätcrlösningsrätt lill de så kallade Trippiska hemmanen i Halland, m. m. (I. A.)
Uti en från hedervärda Bonde-ståndet till Stats-Utskottet remitterad motion har riksdags-fullniäktigen Bengt Gudmundsson från Hallands län, med hvilken David Andersson från samma län sig förenat, anfört, att sedan Drottning.
Chrislina den 26 April 1653 till handlanden i Holland Adrian Tripp utfärdat ett bref, hvarigenom Hennes Maj:t afhande sig och efterkommande Konungar och Sveriges Krona »Väre och Kronones godsa i Hallands län belägne, utgörande 357 x5i hemman, som tillegnades Tripp, hans hustru, barn och arfvingar, med hus, jord, åker, äng, skog, mark, fiske och fiskevatten, strömmar, qvarnar och qrarnställen, torp och torpställen samt alla andra pertinentier och tillägor i våto och torro, närby och fjerran, intet undantagandes af allt det, som dertill lydde, med rätta af ålder legat hade och lagligen tillvinnas kunde, att njuta och bruka till evärdelig ägo samt allodialt och oconditioneradt frälse, alldeles så som Ridderskapet och Adeln uti provinsen Halland deras välfångna egendom och frälsegods efter privilegiernas lydelse och innehåll innehade och besnte, skatteäganderne deras rätt efter lag dermed då och framdeles alldeles oförkränkt; dock att Drottningen förbehölle sig, efterkommande Konungar och Sveriges Krona makt, att när så lägligt och behagligt vore, dessa gods, emot köpeskillingen 89,773 daler 26 öre 13 g penningar silfyermynt, af Tripp eller hans hustru och arfvingar åter- och igenlösa, så att lian eller de då efter undfången nöjaktig betalning skulle vara skyldige utan gensago desamma att afstå och afträda, — mea att i händelse ett eller flera af dessa hemman, skulle på ett eller annat Stafs- UtskslMs Utlåtande, N:n 131. 19 siiit: gå Tripp eller han-! rättsinnehafvare lagligen ifrån, Kongl Majit och Kronan ville inom G veckor derefter hålla Tripp eller hans efterkommande derför skadeslöse; så och efter det af dessa hemman, genom Konung
Carldén XT.tes reduktion återtagits så stor del, att 159 | eller enligt andra uppgifter 157 $ hemman då återstodo i Trippiska arfvingarnes hand, hade under tidernas lopp skiljaktiga meningar uppkommit om rätta egenskapen af omförmälda öfverlåtelse och förorsakat ständiga trakasserier för såväl 'de Trippiska arfvingarne, som särskilde Svenske medborgare, till hvilka de förre öfverlåtit sin rätt.
Väl hade högsta domaremakten, i tvister rörande arfvingarnes rätt att såsom frälsemän å de tili dem upplåtna hemmanen antaga åbocr efter eget behag, genom två särskilda domar, den ena af den 15 December 1843 och den andra af år 1852, med åberopande af de upplåtna hemmanens krono-natur enligt jordeböckerna, uttryckligen ogillat ett sådant förfarande och tillerkänt »skatte-egarne« den besittningsrätt till jorden, som, från äldre tider vunnen, blifvit genom Kongl. Kammarkollegii kungörelse den 29 Februari 1808 närmare bestämd.
Men härmed vore dock saken ingalunda hjelpt, då oredan i dessa rätts-förhållanden menligt inverkade både på Trippiska arfvingarnes rätt och pä deras, som af dem tillhandlat sig gods, enär de icke visste, om de kunde köpa eller sälja, utan, åtminstone så länge Kronans återlösnings-rätt qvarstode, i hvarje ögonblick väntade efterräkningar och att drifvas ur hus och hem.
Vanligtvis hade de, som tiilhandlat sig hemman af Trippiska arfvingarne, betalt dem till deras fulla värde, hvarefter desamma åter gått i köp och befunnos till större delen i tredje mans hand, och Härads-rätterne hade meddelat uppbud, fastpr och inteckningar, till dess slutligen någon arfvinge, efter en genom Trippiska inspektörens ensidiga och godtyckliga antagande af åboer förbigången åboslägt, anställt rättegång och utan lösen åtkommit egendomen.
Någon ersättning af Trippiska arfvingarne vore härför icke att vänta, enär de genom deras inspektor försålt hemmanen endast med den rätt, dc till desamma sjelfve innehade, och dessutom, om någon olaglighet skett, skyllande på inspektoren, som allenast innehade fullmakt att enligt Sveriges lag och hufvudmännens rätt såsom dessa sednares ombud göra och låta.
Någon annan utväg att göra slut på de öfverklagade olägenheterne måste således utfinnas; och motionären föreslog derföre, att Kongl. Majit och Kronan måtte afsäga sig all återlösnings-rätt till de Trippiska hemmanen i Halland eller ock åtminstone inlösa de ännu i Trippiska arfvingarnes hand qvarvarande, till ett antal af endast 27 H mantal Uppgående hemmanen, samt att en viss tid måtte bestämmas, hvarinom de, hvilka genom af Trippiska arfvingarne skedda öfverlåtelser till andra än dem, hvilka tillhört den rätta åbo-stammen, kunde på åborätten hafva lagliga anspråk, borde, efter utfärdad och uppläst kungörelse, genom uttagande af stämning till vederbörlig domstol, sin talan utföra, vid äfventyr att varda densamma qvitt. 20 S/a/s- Utskottets Utlåtande, N:o 131.
Utskottet har i afseende å detta ärende inhemtat, att, sedan ifrågavarande hemman blifvit år 1653 af Drottning Christina till handlanden Adrian Tripp, hans hustru och arfvingar öfverlåtne, på det sätt och under de vilkor, motionären uppgifvit, samt derefter tvister uppkommit, huruvida Tripp och hans arfvingar egt att antaga åboer på sådane bland hemmanen, hvilka före köpet icke varit skatteman med egande-rätt tillhöriga, olika tydningar angående beskaffenheten af berörda öfverlåtelse egt rum hos de särskilda domstolarne i så måtto, att densamma dels blifvit förklarad endast innefatta förpantning med frälsemannarätt och dels betraktats såsom försäljning under full egande-rätt; vid hvilket förhållande och då denna domstolarnes pröfning endast egt rum i enstaka fall samt icke i fråga om
Trippiska arfvingarnes egande-rätt till förenämnde hemman, och således ännu obestämdt är, hvad rätt Kronan verkligen eger till hemmanen, men en sådan närmare bestämning icke torde stå att erhålla annorlunda än genom domare-maktens åtgörande, Utskottet, för sin del, anser förevarande fråga icke vara af beskaffenhet att böra utgöra föremål för Rikets Ständers pröfning; hvadan Utskottet tillstyrker, att ifrågavarande motion icke måtte till någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda.
Siats-Utskottets Utlåtande•, N:o 132. 21 N:o 132.
Ank. til] Exp.-Utsk. d. 29 Maj 1854, kl. 6 e. tu.
Utlåtande, i anledning af erhållen åtcrremiss å Betänkandet N:o 19, angående upplåtelse på viss tid ät enskild man af en Kongl. Maj:t och Kronan tillhörig, intill Kongl. Operahuset i Stockholm angränsande tomt. (I. A.) Förenämnda betänkande, deruti Stats-Utskottet tillstyrkt Rikets Ständer bifalla, att, på sätt Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit, ofvanomförmälda tomt måtte på vissa i betänkandet upptagna vilkor, för en tidrymd af 50 år för bebyggande åt enskild person upplåtas, har blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallet samt af Borgare- och Bonde-stånden afslaget, men är af Preste-ståndet återremitteradt, i följd af dervid gjorde anmärkningar, gående hufvudsakligen derpå ut, dels att Staten måhända i en ej långt aflägsen framtid kunde för sig yppande behof af byggnadsplats finna ifrågavarande tomt, i anseende till dess förträffliga läge, företrädesvis önskvärd samt att tomtens nuvarande vanprydlighet kunde utan dess bebyggande afhjelpas, om den blefve planerad och försedd med någon passande plantering, dels ock att ärendet saknade tillräcklig utredning.
Då emellertid Utskottet icke är i tillfälle att lemna någon närmare utredning af ärendet, än dess förut afgifna utlåtande innehåller, samt
Utskottet vid frågans förra behandling tagit i öfvervägande öfriga till stöd för återremis
S€n anförda skäl, får Utskottet sitt redan afgifna utlåtande vidblifva.
2l2 Stak-Utshoifeh Utlåtande, N:o 133.
Jknk. lill Exp.-Ulek. i. 99 Maj 1Sö(, kl. 6 e. ». Utlåtande, i anledning af er haline återrcmisscr å Utlåtandet N:e 56, angående Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om eftergift till förmån för Carlstads stads-för samlin g af Kronans rätt till ett efter när ing s-idkcrskan Johanna Emilia Hollander fallet dana-arf t A) Förenämnda utlåtande, deruti Stats-Utskottet afstyrkt Rikets Ständers bifall till så väl Kongl.
Maj:ts ofvanberorda Nådiga framställning, sora väckt motion om anslående af en del af dana-arfvet efter närings-idkerskan Hollander till en i Filipstad, bildad barnvårds- och arbets-inrättning för fattiga flickebarn, liar af Ridderskapet och Adeln blifvit bifallet, men är af de tre öfriga Riksstånden återremitteradt, hufvudsakligen på de skäl, att tillförene under en längre tid gjorde ansökningar om eftergift af Kronans rätt till dana-arf alltid blifvit af Rikets Ständer bifallne; att sådant företrädesvis borde ega rum till Förmån för det samhälle, den aflidne vid dödsfallet tillhört och der han samlat sin förmögenhet; att närings-idkerskan Hollander i Carlstad samlat sin förmögenhet och der aflidit, samt att dana-arfvet efter henne blifvit af Carlstad hegardt tiU understöd för dess fattigvård, samt för ett välgörande och allmänt nyttigt ändamål; hvarförutan inom Borgare-ståndet ett mindre antal ledamöter yrkat, att, i anseende till förevarande dana-arfs betydligare belopp, en del deraf måtte få komma ofvannämnda barnavårds-inrättning i Filipstad till godo.
Men som hvad sålunda blifvit såsom grund för återremisserne aafördt, icke innefattar någon ny upplysning, som icke vid frågans förra behandling af U-t-skottet redan blifvit tagen i betraktande, finner Utskottet sig sakna anledning att sitt redan afgifna utlåtande frånträda.
Stockholm den 26 Maj 1854, Stats- Utskottets Utlåtande, N:o 133.
Beservationer: af friherre Cederström, Rudolf: »Då 3:ne Riks-stånd, genom återremitterande af detta itrende, synas hafva tillkännagifva, det de icke funno Ståts-Utskottets afgifna hemställan böra antagas, anser jag Utskottet halva bordt efterkomma den åsigt, som i de, återremissen grundläggande, yttranden inom Riksstånden tramträdt.
Hardt är det säkerligen för Carlstads samhälle att nn, för lörsta gången sedan lång tid tillbaka, Rikets Ständer skulle neka sitt bifall till en af Kongl. Majit framställd proposition om afstående af ett i staden fallet dana-arf, till förman för en särdeles nyttig kommunal-anstalt, för hvars åvägabringande stadens innevånare redan gjort betydande uppoffringar.
Jag har således inom Utskottet tillstyrkt en hemställan tili Rikets Ständer om bifall till Kongl. Maj:ts Proposition i detta ämne.® af hr prosten Berlin; af hr ./. F.
Gråå, med yttrande, att då 3 Stånd återremitterat fråga», Utskottet bordt frånträda sin i förra utlåtandet yttrade åsigt; af hrr C. F. JVcern, P. II.
Lindström, P. Berg och A. A. Berger.
u Stats-Utskottels Utlåtande, N:o 134.
N:o 134*.
Utlåtande, i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet N:o 57, angående Kongl. Majits Nådiga Proposition om eftergift lill förmån för Upsala Stads B or ger skaps Gubb- och Enkhusinrättning af Kronans rätt till dana-arf efter Enkan Charlotta Elisabeth Bång och Jungfru Christina Lundström. (I. A.) Förenämnde utlåtande, deruti Stats-Utskottct afstyrkt Rikets Ständers bifall till Högstberörda Nådiga Proposition, har blifvit bifallet af Ridderskapet och Adeln, men är återremitteradt af de tre öfrige Riks-stånden, hufvudsakligen af det skäl, att återremiss redan blifvit beslutad å Utskottets lika beskaffade utlåtande N:o 56, om eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter närings-idkerskan Johanna Emilia Hollander; hvarjemte inom Borgare-ståndet en ledamot ansett, att ärendet icke erhållit tillbörlig utredning.
Utskottet icke är i tillfälle att lemna vidare utredning af ärende, tän dess förra deri afgifna utlåtande innehåller, samt till stöd för äterremisserne icke blifvit åberopad någon omständighet, som icke redan vid frågans förra behandling af Utskottet blifvit tagen i betraktande, finnér Utskottet sig sakna anledning att sitt redan afgifna utlåtande frånträda.
Reservationer: af friherre Cederström, Rudolf: »Med afseende å de i den Kongl. Propositionen framlagde skäl, äfvensom å de inom 3:ne Riks-stånd, vid skedd återremiss, gjorda yrkanden, anser jag Stats-Utskottet hafva egt anledning frångå sitt afstyrkande i detta hänseende, — helst som dana-arfvets jemförelsevis obetydliga belopp och ändamålets obestridligen gagneliga beskaffenhet jemväl synas påkalla ett medgifvande af den ifrågasatta öfverlåtelsen.» af hr ./.
Gråå:
;;Då 3:ne
Stånd återremitterat ärendet, hade
Utskottet bordt frånträda dess vid förra utlåtandet yttrade åsigt:» af hr C. F. Waern och hr A. A. Berger.
STOCKHOLM, f. d. Schultze^ Boktryckeri 1854. Stals-Utskotlels Utlåtande, JVs 15S. 1 JW 135.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 30 Maj 1834, kl. 1 e. m.
Utlåtande i anledning af Kongl.
Maj:ts särskilda Nådiga Propositioner om anslags beviljande, dels för uppförande af nya lärohus i Wexiö och Wisby samt utvidgande af skolhuset i Orebro, dels ock för anskaffande af lärover/csbyggnad åt Nya Elementarskolan i Stockholm. (U. A.)
I afseende å förstnämnde frenne byggnadsföretag, för hvilkas utförande understöd af allmänna medel äskats, har Utskottet af Kongl. Majrts till Rikets Stän der derom aflåtna Nådiga Proposition inhemtat:
Beträffande först den föreslagna läroverlisbyggnaden i Wexiö, hurusom Konsistorium derstädes, med åberopande af dess redan den 9 November 1850 gjorda underdåniga framställning om de flerfaldiga brister och olägenheter, af hvilka den nuvarande lokalen för Wexiö förenade Gymnasium och Skola besvärades, samt angående omöjligheten att kunna bekosta uppförandet af ett nytt och lämpligt lärohus med en tillgång af endast 4,566 Rulr 32 sk. i Stiftets byggnadskassa, hvilken årligen måste bestrida flera utgifter för underhåll af Skol- och Gymna stikhus i Jönköping samt Gymnastikhus i Wexiö, i underdånighet anfört, att oaktadt under sistlidet år verkställda reparationer å skolhusbyggnaden och en förändrad inredning deraf, densamma likväl fortfarande funnes i många afseenden bristfällig, sanct att Skolans samlingsrum vore så litet, att lärjungarne i egentlig mening mäste der inpackas vid tillfällen, då de borde vara tillsammans, till mehn för deras helsa samt för den ordning och värdighet som borde iakttagas och kunna påräknas vid ett af Sveriges äldsta och talrikast besökta läroverk.
Konsistorium ansåg derföre oundgängligen nödigt, att ett nytt, -emot tidens fordringar svarande lärohus i Wexiö uppfördes, och hade för sådant ändamål insändt ritning, jemte kostnadsförslag, detta sednare slutande sig på. en summa af 30,000 R:dr, dervid Konsistorium dock anmärkt, att denna kostnad, dels med afseende å nödvändigheten att för vinnande af nödigt utrymme, göra lärohuset något större än ritningen upptoge, dels ock till följd af under sednare tider betydligt stegrgdt pris å byggnadsmaterialier, otvifvelaktigt komme att ökas med minst 5,000 R:dr, Bill. till R.
Prot. 1855 & 1854. 4 Sami. 1 Afd, 2 Band. 7 Haft. 1 Stats-Ulskotlels Utlåtande, JW 153. hvadan Konsistorium i underdånighet anhöll, att ett anslag af minst 35,333 R:dr 16 sk. måtte för ändamålet af allmänna medel beredas, då det möjligen överskjutande beloppet skulle kunna tagas af för handen varande medel i Stiftets byggnadskassa, samt, om äfven desse blefve otillräcklige, till en del upplånas.