Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då öfverallt i förslaget de äldre benämningarne skepp och skeppare blifvit förändrade till fartyg och befälhafvare, har Utskottet ock, för följdriglighetens skull, ansett ordet »skeppslott», som i dessa, synnerligast på flera ställen i 10 "gm, förekommer, böra i enlighet med sagde nya benämningar förändras; likasom då 9 § möjligen kunde så förstås, som borde både sjelfva lösen af försåld fartygsandel och den ed, som kan säljaren affordras, hafva egt rum inom tre dagar, hvartill tiden torde vara alltför kort, då för edgång måste förutsättas stämning till domstol, Utskottet funnit ett förtydligande härutinnan kunna ske, genom att i 9 §:ns fjerde rad i stället för ordet och inlöra ordet eller; i sammanhang hvarmed nödig förenkling al 10 §:n blifvit föreslagen. § 13.
Det Kongl, förslaget i denna <§ ålägger icke, utan blott tillåter delegare i ett fartyg, der de flere äro, att till förvaltning af rederiets angelägenheter utse en hufvudredare; och i motiverna till det remitterade förslaget (pag. 83), der det i öfrigt redogöres för hufvudredarens ställning till rederiet, yttras: natt i motsats till 1847 urs förslag, men i öfverensstämmelse med engelska praxis, norska, tyska och holländska lagar ne, utväljandet af hufvudredare icke blifvit gjordt obligatoriskt.»
Men äfven uti det i samma moliver omnämnda 1836 års förslag har en med 1847 års öfverensstämmande åsigt i denna del blifvit uttalad, och Utskottet har ej kunnat finna annat, än att denna sednare är den rätta.
Ty om det, å ena sidan, icke kan ifrågasättas, att ett rederi, hvars hufvudsyfte måste vara att af fartyget förskaffa sig ekonomisk vinst, i beräkningen hvaraf det allmänna affärsförtroendet ingår såsom en icke oväsendtlig faktor, ju icke så ordnar sina angelägenheter i afseende å fartyget, att sagde syftemål må kunna uppnås, utan att lagstiftaren behöfver mellankomma och inom vissa former binda rederiet i förvaltningen af dess egendom; lärer å andra sidan svårligen kunna bestridas, att, om ett af flere personer bestående rederi funne för godt, att hvarken utse hufvudredare eller annan styrelse, gauska stora olägenheter kunde uppkomma för tredje man, hvars rätt och bästa, lika mycket som rederiets, måste i lagstiftningen iakttagas.
En person, som ingått aftal med befälhafvaren på ett fartyg, hvars egare Bih. till R.
Prol. 1862 & 1863. 7 Sami. 3 Afd. 2 Häft. 2 10 Särskilda Utskottets Betänkande M 2. vore boende, såsom ofta inträffar, på olika orter, skulle i många fall komma i ovisshet hvarthän han borde vända sig för att erhålla sin rätt, derest befälhafvare!! brutit aftalet.
Endast frågan om rätter domstol i sådan händelse, torde ej vara så lätt besvarad.
Väl innehåller allmänna lagen i 10 kap. 6 § Rättegångsbalken: att »bolagsman sökes der bolaget är» — och rederiet torde väl böra anses såsom ett bolag — men detta bolag har måhända icke gifvit eller haft laglig skyldighet att gifva sin tillvaro eller vistelseort tillkänna, på sätt om vissa handelsfirmor stadgas i Kongl. Förordningen den 28 Juni 1798, och troligen i allmänhet ej heller så konstituerat sig, att det är nog med en enda delegares instämning (15 kap. 1 och 2e§§ Handelsbalken).
Käranden skulle således blifva nödsakad instämma dem alla, hvarigenom, dä, såsom antydt är, deras hemvist kunde vara vidt åtskiljda, han måste underkasta sig kostnader, hvilka mången gång, om än hufvudsaken vinnes, han sjelf finge vidkännas; och dessa olägenheter kunna äfven offentliga myndigheter, hvilka å embetets vägnar hafva något att skaffa med ett sådant rederi, rätt ofta få dela.
Men äfven utom rättegång kunna för affärsmannen uppstå stora hinder genom saknaden af huvudredare, t. ex. vid uppgörande af befraktningar, penningeliqvider o. d , så att redan blotta ordentlighelen i affärer synes påkalla ett stadgande, som gör utväljandet af hufvudredare icke beroende af delegarnes godtycke.
För de rederier, hvilka redan iakttagit eller inse detta, blir en lag derom ej heller svår att efterlefva.
Då dessutom i Kongl. Förordningen den 1 Mars 1841, angående pass och nationalitets-handlingar för svenska, öfver tio läster drägtiga fartyg, som segla på utrikes ort, såsom ovilkorligt förutsättes, att hufvudredare skall finnas, har Utskottet kommit till det slut, dess förslag till förändrad lydelse af denna § innefattar, och de speciela bestämmelserna deruti torde ej erfordra någon närmare förklaring.
Det bör dock anmärkas, alt Utskottet icke förbisett det jemväl i Kongl, förslaget till denna § intagna stadgande, »att utan samtycke af alla delegarne, ej skulle kunna till hufvudredare utses någon, som icke i fartyget eger del», utan ansett detsamma böra uteslutas, såsom efter Utskottets åsigt innefattande en måhända betänklig afvikelse från den gamla regeln för all omröstning: att de flesta rösterna skola gälla. § 17.
Då hufvudredares förpligtelse att iakttaga de särskilda föreskrifter, rederiet kunde finna nödigt att honom meddela, icke torde böra inskränkas till allenast dem, som han vid »uppdragets lemnande» erhållit, har
Utskottet ansett de anförda orden böra uteslutas och ordställningen i §:n i enlighet dermed ändras.
Särskilda Utskottets Betänkande JVs 2. 11 § 20.
Bestämmelsen »under fartygets resan, som i förslaget förekommer, skulle, efter orden, möjligen kunna leda dertill, att om penningar, hvilka »utan hinder för nödiga utgifters bestridande» kunde utdelas, inflöte medan fartyget vore hemma, hufvudredaren egde att vägra en sadan utdelning, hvarföre Utskottet ansett sagde bestämmelse böra utbytas mot den: »för fartygets räkning». § 21 Enär den ränta för förskjutna medel, som huvudredare eller delegare eger räkna sig tillgodo, torde lemnäs beroende af allmän lag eller särskildt aftal, har Utskottet ansett sista momentet i §:n kunna utgå. <S 26, mom. 2. , n , tu ’ 2:o.
Om fartyg Utskottet har funnit, att om rederi på främmande plats har särskildt ombud, beSalhaftarfdetta må i förslå rummet vara berätligadt att besluta i den fartygets angelägenhet, hvarom denna § handlar, dock i anseende till beskaffenheten af samma angelägenhet (befälhafvares tillsättning) efter rådplägning med svensk konsul, der sådan på stället finnes.
Denna åsigt synes också vara iakttagen i 54 § af Konsuls-sladgan den 20 April 1858, och Utskottet har derföre i enlighet dermed i § föreslagit erforderlig redaktionsförändring. § 31
Då flera svårigheter torde möta, att »efter de i sista af gångsorten gällande priser» bestämma godtgörelse till besättning för kost, som blifvit minskad t ex. i Nordsjön under resa från China direkte till Sverige, har Utskottet ansett frågan härom böra ölverlemnas till skiljomäns afgörande. § 33.
I denna <§ har Utskottet funnit sig böra föreslå den ändring i lästetalet å fartyg, hvars befälhafvare skulle vara skyldig att föra dagbok efter visst formuläi, att i stället för de i förslaget förekommande tretio läster, hvarmed synes afses svåra läster, införes tjugo ny-läster, hvilka, med iakttagande af jemna tiotal, ungefärligen motsvara de förra; hvarjemte ordet »aflägsnare», i fråga om destinationsorter utom riket, blifvit utbytt mot ordet andra, såsom efter Utskottets omdöme mera lämpligt. 12 Särskilda Utskottets Betänkande JW 2. § 34.
Beträffande föreskriften i denna att befälhafvare, om fartyget är »d utrikes ort», skall, då den från Sjömanshuset erhållna blankett till skeppsdagbok blifvit fullskrifven, anmäla sig hos »Svensk konsul» till erhållande af ny blankettdagbok af den beskaffenhet, som i § 33 stadgas, har Utskottet föreställt sig att för tillämpningen af samma föreskrift väsendtliga hinder skola möta till följd af svårigheten för vederbörande myndighet att kunna föranstalta det samtlige de å mer och mindre aflägsna orter i alla verldsdelar anställde svenska konsulstjenstemän, som, vice konsulerne inberäknade, för närvarande lära uppgå till nära 600, alltid må vara försedde med erforderligt antal dylika blanketter för att, uppå anmälan, svenska fartygsbefälhafvare tillhandahållas; hvarförutan en kontroll A behörig redovisning för rlen lösen, som för ifrågavarande blanketter borde af konsulerne uppbäras, skulle i allmänhet vara med oöfvervinnerliga svårigheter förenad.
Utskottet har af sådan anledning i nu omlörmälda hänseende föreslagit den förändrade bestämmelse, § utvisar. § 35.
Enligt förslaget i denna § skulle befälhafvare vara skyldig, att meddela redare, befraktare, aflastare, lastemottagare, bodmeri-långifvarc, försäkringsgifvare och försäkringstagare skriftligt utdrag af dagboken »när de det åstunda».
En sådan skyldighet skulle likväl kunna blifva mycket betungande för befälbafvareo, om den alltför ofta toges i anspråk, och Utskottet bar derföre trott sig böra föreslå, att densamma inskränkes till endast det åliggande för befälhafvaren, att vid anfordran tillhandahålla nämnde vederbörande dagboken, deraf de sjelfve må ega ombesörja de ut skrifter, de kunna åstunda. § 37.
Till beredande af lättnad för befälhafvare att med erforderlig skyndsamhet afgifva den i §:n föreskrifna protest, har Utskottet ansett den ändring i §:n böra ega rum, att i stället för orden i femte och början af sjette raderna i <§:ns l:sta moment: »* stad» celi »på landet hos» införes ordet närmaste (notarius publicus eller magistrats-sekreterare, tullkammare eller kronobetjent), hvarigenom befälhafvaren sålunda eger anlita hvilken af ifrågavarande tjenstemän eller tullkammare, han för ändamålet beqvämligast finner, utan afseende derå om olyckan timat på stads eller landsorts område. § 42.
Förutom den ändring i början af denna <§, som måste följa af det i 4 §:n föreslagna tillägg, har Utskottet ansett nödigt antyda skyldighet för befälhafvaren, Särskilda Utskottets Betänkande JSk 2. 13 att, der omständigheterna sådant medgifva, inhemta rederiets föreskrift, innan han för penningars anskaffande vidtager de åtgärder, hvilka under i §:n anfördt förhållande skulle vara honom tillåtna; äfvensom
Utskottet funnit ordet »landningskostnader» böra närmare bestämmas genom orden »lossningskostnader samt andra dermed förenade umgälder.» § 85.
:j;o.
Om besätt ningen.
Då ordställningen i l:a momentet »eller kommer fartyget, efter denna resas fullbordanden tvifvelsutan afser den i förhyringskontraktet aftalade resa, har Utskottet, i enlighet med denna uppfattning, föreslagit ändring af redaktionen i l:a momentet; och enar, i det fall, att fartyget från hemorten seglade lill andra, i förhyringskontraktet icke omnämnda, mer eller mindre aflägsna utländska hamnar, utan alt fullborda den i samma kontrakt bestämda resa, det förefallit Utskottet mindre egentligt, att stadga byra för den, som är förhyrd för resa på annat sätt, än efter månad, har också, i öfverensstämmelse härmed, en förändrad redaktion af §:ns Si:a moment blifvit af Utskottet föreslagen. § 56.
Med afseende å innehållet af 71 §:n, har Utskottet ansett bestämmelse om formen lör sjömans entledigande från tjensten, nemligen genom afmönstring, äfven i denna § böra införas; hvarjemte, då den i j§:n omförmälda »ersättning», egentligen icke är något annat än sjelfva hyran, Utskottet funnit redaktionen i enlighet härmed böra förändras. § 58.
De i Irsta punkten af denna § intagna föreskrifter om godtgörelse till besättning, som blifvit förhyrd, dels för resa och dels för månad, derest fartyg i afgångshamn eller under resa uppehälles af annan orsak än »krig, embargo, blockad, ut- eller införselsförbud, is eller skada, som drabbat fartyget,» har Utskottet ansett kunna och måhända, till förekommande af tvister, böra ur förslaget utgå.
Om en sjöman tagit hyra för månad, löper hyran alltid fortfarande så länge han är i fartygets tjenst, och den åter, som är förhyrd för resa, lärer väl också få underkasta sig dennas tillfälligheter utan anspråk på särskild ersättning, om fartyget uppehälles af orsaker, hvilka det ej slått i rederiets eller befälhafvarens magt att förutse eller afböja — så framt nemligen han sådan ersättning sig ej förbehållit.
Härleder sig deremot uppehållet från något rederiets, befälhafvarens, aflastarens eller lastemottagarens interesse eller från någon deras, eller enderas af dem, handling eller underlåtenhet, torde någon bestämd lag för en sålunda förhyrd sjömans rätt till ersättning 14 Särskilda Utskottets Betänkande M 2. i detta fall lika litet vara af behofvet påkallad, som angående hyrans fortlöpande för en efter månadsberåkning förhyrd sjöman, enär en slik rätt måste ligga i sjelfva aftalets natur.
Annorlunda är förhållandet, om fartyget af de i §:s 2:dra punkt uppräknade orsaker hindras att fortsätta resan, då befälhafvaren, såvida han ej vill underkasta sig en under sådana förhållanden onödig kostnad, eger att besättningen afskeda, i hvilket sednare afseende
Utskottet funnit hänvisning om sättet för hyrans uppbärande böra lemnäs till 56 § 59.
Utskottet, som funnit sig böra föreslå en omflyttning af orden i <§:s i:a punkt och äfven att ordet »ombord» kunde uteslutas, har för öfrigt ansett 2:dra punkten, angående påföljd för den af besättningen, som »visar försumlighet eller motvilja vid olyckstillfälle eller vid bergning» lämpligen böra hafva sin plats i slutet aå 293 §. § 60.
De stadganden i 56, 57, 58 och 59 §§, hvilka uti förslaget till denna § åberopas, afse alla endast uppehåll eller inställelse af resa, men icke om denna under vanliga förhållanden slutar å annan ort än der sjöfolket blifvit förhyrdt.
Härvid har dock ansetts böra såsom grundsats antagas, att svensk sjöman, som sålunda utan eget förvållande och mot beräkning kommit i overksamhet, måste vara berättigad att blifva försatt i samma ställning i anseende till vistelseorten, som han var då förhyringen skedde; och då de betänkligheter, hvilka häremot kunna framställas, såsom t. ex. att sjömannen kunde taga hyra på svenskt fartyg i Amerika, Australien eller Ostindien, antingen för att besöka Sverige och sedan på andras bekostnad få återvända, eller ock för att här i riket qvarstadna med de penningar han emottagit för återresan, torde vara af en det räll senliga i sjelfva grundsatsen underordnad vigt, har Utskottet i Irsta mom. af denna § föreslagit de ändringar, hvilka äro en följd af nu anförda åsigter. § 64.
Angående sättet för sjuk sjömans hemförskaffande har Utskottet funnit hänvisning till 60 § böra meddelas. § 66.
Då enka, ändå att hon icke är arfvinge, har sin lagliga rätt till hvad mannen efterleronat, har Utskottet ansett ordet »arfvingar» i denna § böra ändras till Särskilda Utskottets Betänkande M 2. 15 sterbhusdelegare, och att för öfrigt tillägg borde göras om skyldighet för rederiet, att utgöra i dess tjenst afliden sjömans begrafningskostnad. § 68.
I fråga om befälhafvarens rätt att använda bestraffning å sjöman öfver 18 års ålder, har Utskottet ansett de båda alternativa bestämmelserna af »arrest eller degradering pä viss tid med åtföljande nedsättning af hyran» böra så särskiljas, att befälhafvare!) må kunna ålägga både arrest, degradering och nedsättning af hyran, hvar för sig, efter omständigheterna.
Det kan visserligen häremot anmärkas, att degradering alltid måste åtföljas af hyrans nedsättning, men deraf blir dock icke en nödvändig följd att nedsättning af hyran icke kan ega rum utan i sammanhang med degradering
En kock eller en kajutvakt, som förbryter sig, men hvars tjenst ändock ej kan undvaras, lärer icke kunna degraderas, och vid sådant förhållande återstår ej annan utväg än att nedsätta hyran, som måhända också i de flesta fall torde vara det verksammaste korrektivet.
I öfrigt förekommer i denna § endast en ordförändring i afseende å ordet »skeppsdagboken.» § 77.
Då det utan tvifvel är rederiet och icke befälhafvaren enskildt, som bör bekosta den förhalning af fartyg till särskild lastnings- eller lossningsplats inom hamn, hvarom i 1 mom. af denna § förmäles, har Utskottet ansett ordet »egen» i slutet af momentets sjette rad böra utbytas mot ordet »rederiets»; hvarjemte i afseende å stadgandet i 2:dra mom, angående liggetidens början vid lastning eller lossning i de fall, att aflastaren icke är känd, eller att konnossementet är släldt till innehafvaren eller till viss man eller order, Utskottet funnit nödigt föreslå tillägg för jemväl de händelser, alt aflastaren, ehuru känd, icke är att träffa, eller ali konnossementet lyder ä viss man, utan att denne kunnat anträffas. % 78.
Jemte det Utskottet i sista momentet af denna §, likasom på andra ställen i förslaget, der »helgdagar» nämnas, utan förening med söndagar, tillagt orden »ion-» »och», har Utskottet ansett att uti det bestämda antalet liggedagar ej heller borde inberäknas de dagar, då fartyg af storm och andra naturhinder icke kan lossas eller lastas. § 80.
De här föreslagna redaktionsförändringar hafva ansetts nödiga till förekommande af möjligheten att befälhafvaren kunde vägra att verkställa de flera flytt - 4:o.
Om befraktning. 16 Särskilda Utskottets Betänkande M 2. oingar af fartyget vid lossning eller lastning, hvilka vederbörande aflastare fanne erforderliga. § 82
Då befraktaren kan vara en och aflastaren en annan, samt ej blott »rederiet och öfrige befraktare», utan äfven befälhafvaren sjelf och andra »aflastare», kunna tillskyndas skada och kostnad till följd af förbrytelse »mot ortens lag», har Utskottet ansett redaktionen af denna § böra undergå nödig ändring. §§ 89 och 91.
Utskottet har funnit, att då jemväl vid stvckegodsbefraktning det fall kan inträffa, att samtlige befraktarne förena sig om att fraktslutet håfva, eller att helt och hållet åter utlossa inlastad t gods, hvarigenom befälhafvaren från sin förbindelse befrias och sättes i tillfälle att erhålla annan frakt, befraktare af styckegods också må, i likhet med hvad i sådant afseende befraktare af fartyg till bestämd del eller vissa läster är medgifvet, ega att emot half frakt utlossa godset eller fraktslutet häfva, då de alla derom äro ense; hvadan och på det 91 § måtte kunna tillämpas å båda nu omförmälda slags befraktare, Utskottet ansett sista punkten af 89 § böra, med nödigt tillägg, till förstnämnda § framflyttas. § 114, mom. 1 och 2.
Utskottet har ansett bestämmelsen »segelbart» (skick) böra utbytas mot den, i afseende å ett så svårt skadadt fartyg, som i andra punkten af lista momentet förutsättes, mera tydliga af »sjövärdigt», och derförutan funnit nödigt, att dels, i fråga om beräknandet af distansfrakten hänvisa lill grunderna i 5 §, och dels, då egaren af lastea kan vara en annan än lastemottagaren, införa detta sednare ord i slutet af andra momentet. §§ 122 och 123.
Enligt hvad Utskottet inhemtat, är för närvarande på Kongl. Majits nådiga pröfning beroende ett af vederbörande embetsmyndighet uppgjordt underdånigt förslag till förordning, angående fartyg, hvarmed utvandrare fortskaffas till främmande länder; uti hvilket förslag, till följd af särskilda förhållanden i afseende å berörda trafik, några bestämmelser förekomma, hvilka, i det hufvudsakligaste öfverensstämmande med hvad franska och engelska lagstiftningarne i detta ämne innehålla, äro till sin grund från stadgandena i förevarande §§ af det Kongl, förslaget skiljaktiga.
Med anledning häraf och i enlighet äfven med tyska sjölagens stadgande, att Särskilda Utskottets Betänkande JW 2 17 att samma lag icke skall tillämpas i fråga om emigrantfartyg, har Utskottet till 123 § föreslagit ett för ändamålet erforderligt tillägg.
I öfrigt har Utskottet i §§:na endast funnit två mindre ordförändringar nödiga. § 131. 5:o.
Den tid af endast åtta dagar, som förslaget bestämmer för inbetalning af bodmerilån, har Utskottet ansett i allmänhet vara alltför kort och fördenskull böra utsträckas till fjorton dagar; och då alternativet: »eller afst&s ej de förpantade föremålen», möjligen kunde gifva anledning till det antagande, att långifvaren, vid uteblifven betalning, egde vidsträcktare rätt till sagde föremål, än allmänna lagen i afseende å pant medgifver; har Utskottet funnit de citerade orden destohellre kunna uteslutas, som 135 och 139 §§:na innehålla tillräckliga föreskrifter, om huru långifvaren eger förfara, för att försäkra sig om sin fordrans utbekommande. § 141.
I öfverensstämmelse med den af Utskottet i 131 § föreslagna ändring i tideu för betalning af bodmerilån, har Utskottet ansett äfven denna § böra ändras, enär svårigheten att genast eller på allt för kort tid anskaffa penningar, möjligen kart vara lika stor, om betalningen skall ske å den ort, dit resan är bestämd, eiler å annan ort — sjelfva hemorten någongång icke undantagen. § 143.
Yid 6:te punkten. o,0, Om någon af ett fartygs besättning i följd af arbete vid gemensamt haveri skadas eller ljuter döden, torde, i sådant fall, enahanda kostnad, som förslaget i 6:te punkten innehåller i afseende å den, som vid fartygets försvar mot »fiender, kapare eller sjöröfvare», af en dylik olycka träffas, böra tagas i beräkning och ersättas, hvarföre Utskottet i särskildt stycke till detta moment föreslagit sålunda nödigt befunnet stadgande härom. § 182.
Då samma rättsgrund för ersättning af skada, som fartyg lidit, torde höra antagas vara gällande å hvilken ort som helst der reparation sker, har Utskottet funnit de i 2:dra raden af l:sta momentet befintliga orden »t nödhamn» böra uteslutas § 166.
I likhet med hvad på flera ställen i förslaget blifvit iakttaget, har Utskottet i Bih, till B.
Prot. 1862 & 1863.
7 Sami. 3 Afd. 2 Haft. 3 Om Bodmeri.
Om Haveri. 18 Särskilda Utskottets Betänkande M 2. denna § lemnat hänvisning till den §, som innehåller föreskrift h urul ees försäingseller haverimål, som blifvit af dispacheur handlagda, böra fullföljas. 7.0.
Om.fartygs Denna rubrik har Utskottet ansett böra utbytas mot: »Om skada genom fardrfning pS* ett Ly<!s ombordlä g gning», då sistnämnda ord torde vara mera egentligt än de båda, som annat. förslaget innehåller. § 174.
Stadgandet i denna §, angående fartygs flyttning, då de ligga för ankar, har Utskottet ansett företrädesvis tillhöra de för särskilda platser utfärdade hamnordningar, hvadan Utskottet uteslutit denna § och — för att ej rubba §§:nas nummerföljd —* i två §§:r delat 175 §. 8:o.
Om strandning och skepps - § 177. brott så ock Orden »Kronofogde eller Länsman» torde, på sätt Utskottet funnit, böra utby om skeppsfynd tas mot: »Borgmästare eller Kronobetjent», helst föreskrift eljest skulle saknas om och st,andi,ak. ^ embets— eller tjensteman, till hvilken befälbafvaren uti det i § omförmälda afseende egde att vända sig om sjöolycka inträffade på en stads område. ko. Om Försäkring. § 187.
Ordet »utbetalda» i §:ns sjette rad har Utskottet funnit böra utbytas mot »uppldnta», enär detta öfverensstämmer med den åsigt, som ligger till grund för en likartad bestämmelse i 7 §:n. § 209.
För att vinna likstämmighet i föreskrifterna för försäkringsgifvare och försäkringstagare, har Utskottet i l:sta mom. af denna § föreslagit ett tillägg, som i öfrigt igenfinnes i 812 artikeln tyska lagen, derifrån §:n hufvudsakligen är hemlad. §§ 218, 219 och 220.
Utom en mindre ordförändring i 2 mom. af 218 j§, har Utskottet funnit 220 §, såsom efter Utskottets åsigt innefattande ett icke erforderligt undantag från de allmänna föreskrifterna i 218 §, kunna ur förslaget utgå, i följd hvaraf, och på det vid 174 §:n angående nummerföljden anförda skäl, 218 §:n blifvit delad i två och 219 §:n erhållit nummern 220. § 234.
Bestämmelsen i slutet af denna §: »till följd af ovanligt högt vatten eller då det blifvit /lott» (i fråga om fartygs strandning) har Utskottet ansett böra uteslutas, Särskilda Utskottets Betänkande JV? 2. 19 helst deraf möjligen kunde uppkomma den föreställning, att strandning, medförande ersättningsskyldighet för försäkringsgifvaren, egde rum om ett fartyg under ebben råkade på grund och, utan att hafva lidit skada, blefve flott igen, då floden inträffade. § 266, Då andra än försäkringstagare kunna hafva tecknat bodmerilån, bar Utskottet ansett uttrycket i §:ns sjette och sjunde rad »försäkringstagaren tecknat eller teckna låtitv böra ändras till: »blifvit tecknade», hvilket sednare ock torde finnas vara öfverensstämmande med §:ns egentliga mening. § 267.
I denna § är väl föreskrifvet att »om man slutat försäkring på viss tid, som tilländalöper förr än försäkringstagaren efter 260 § eger rätt att de försäkrade föremålen afträda, han dock må kunna bibehålla denna rätt, emot det att han gäldar en tillskottspremie, svarande mot den tid, som förflutit från försäkringens slut och till dess rättigheten till afträdandet vidtager»; men då dervid icke omnamnes inom hvilken tid en sådan premie bör erläggas, har Utskottet ansett nödigt införa bestämmelse derom. § 273.