Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Oss återstår alltså endast att på det eftertryckligaste protestera mot hela della betänkande så i motiver som beslut, och då vi nu deremot nedlägga vår allvarliga reservation, sker det under förhoppning, att Rikets Ständer mätte åt denna fråga, såsom varande en lifsfråga för en stor del af Sveriges obernedlade allmoge, egna all de» uppmärksamhet, som det vigtiga ämnet i så hög grad förtjänar.
Om det blifvande resultatet af en bränvinslagstiftning, sådan som Utskottet föreslagit, kan icke gerna något tvifvelsmål uppstå.
Het säger sig nemligen sjeift, att detta förslag, med dess påbud om kontrollörers anställande vid hvarje bränneri, måste, då de mindre bränneriernn icke kunna bära de kostnader, som kontrollen eifordrar, nödvändigtvis leda derhän att ali annan bräuvinstillvcrkning, än den fabriksmessiga, hädanefter blifvcr omöj ig, ty en sådan lag, som gör kontrollkostnaden för 100 kannor lika med den för 1,000, utesluter desto hellre hvarje tanke på täflan från den mindre bränvinsbrännarens sida. sorn jemväl öfrige kostnader mäste falla sig drygare vid ett mindre bränneri, der samma besparing af tid och arbete, som vid ett större, aldrig kan åstadkommas; och ett totalt föibud mot all bränvinstillverkning i mindre brännerier hade åtminstone så till vida varit hällre, som detsamma egt öppenhetens stora förtjenst.
Att genom mångfaldiga Kongl. Författningar bränvinstillverkningen blifvit tillförsäkrad Svenska folket som en rättighet, den der på landet borde åtfölja hemman och hemmansdelar med åsatt mantal samt i städerna de till hvarje stads område hörande jordlotter; — detta, lika litet som det förhållande, att under en lång följd af år hvarje jordegare för berörde rättighet, vare sig att den al honom begagnades eller icke, årligen till Kronan mast eilägga en efter jordens taxeringsvärde lämpad afgift, har likväl icke förhindra!
Utskottets majoritet att fatta ett beslut, enligt hvilket bränvinstillverkningen i mindre brännerier hädanefter skulle kommu att endast på papperet existera.
Men vi vilja icke tala mvcket om rättigheter, der dessa ingenting synas gälla, utan vi skolo i stället, med begagnande of den anvisning, som lemnats oss af Utskottets pluralitet, hellre argumentera med siffror.
På grunder — om hvilkas riktighet vi förbehålla oss att här nedan få säga några ord — antager Utskottet alf bränvinstillverkningen inom de mindre brännerierna skulle komma att uppgå Sammansatta Bevi/lnLag* samt Ålim. Best.* och Ehon.-Utsk. Set. M 4. 23 till omkring 6 millioner kannor och således, efter en beskattning af 60~öre pr kanna, gifva en inkomst af , R:dr 5,600.000: — hvilket belopp likväl skulle minskas med den till kontrollörerne vid dessa brännericr utgående aflöning, af Utskottet beräknad till » 560,000: — samt alltså Statens behållning på skatten af de mindre brännerierna, i fall Utskottets förslag antoges, komma att utgöra R:dr 5,240,000: —- Vidare antager Utskottet att Statens inkomst af de mindre brännerierna under sistlidet år uppgick till R:dr 2,000,000: —- hvilken summa, om Kongl. Maj:ts till Rikets nu församlade Ständer aflåtna nådiga Proposition antoges och grunden för beräkningen o! de mindre pannornas afverkningsförmåga alltså höjdes från 2 lill 5 gånger patine rymden, skulle komma att ökas med ytterligare » 1,000,000: — samt alltså, efter detta alternativ, årligen utgöra . . .
R:dr 5,000,000: — !)å således det ena af dessa tvänne förfaringssätt lemnar ett resultat af 5,240,000 R:dr och det andra i rundt tal 5,000,000 R:dr, skulle följaktligen striden gälla endast de 210,000 R:dr, som, Utskottets förslag lill fromma, skilja dessa summor emellan Tryggt våga vi emellertid det påståendet, alt en sådan skilnad åldrig i verkligheten skall komma att förefinnas.
För det stora flertalet af mindre jordbrukare blir det nemligen en komplett omöjlighet att inrätta sin brän vinsredskap och sin bränvinstiflverkning efter de nya grundsatser, som nu äro i fråga, och de jordegare, sorn dertill möjligen kunde ega utvägar, betänka sig säkerligen tvänne gånger, innan de med bränvinsläbrikanteriia inlåta sig i en täflan, som, under så olika tillverkuingsvilkör, alltid mäste slå sig ilia ut.
Att under sådana förhållanden kalkylera de mindre pannornas årliga åfverkning till 6 millioner kannor, är en orimlighet, och vi påminna i detta hänseende endast derom, att de mindre brännerierna i riket, sorn lif 1832 voro till antalet 55.172. år 1858 nedgått till 2,481. det vill säga tili knappast mer än Vindel af förrå numerären.
Då sådant kunnat hända i en tid, som, enligt Herr Byrå-chefen Nykander» uppfattning varit för de mindre brännerierna till ders grad gynnsam, att dessa, enligt bemälde Herr Byrå-chefs antagande, — för hvilket antagande denne embetsman likvisst ännu är oss bevisningen skyldig, — skulle usider sistnämnde års bräuuingstid hafva tillverkat mera än 5 gånger det afsedda beloppet och sålunda er* lagt endast tredjedelen af den i författningen förutsatta afgift; — hvad skall väl icke dä hända i ers tid dä de mindre brännerierna, ställda under kontrollörers tillsyn, få betala lulia skatten för hvarje tillverkad kanna och derutöfver drabbas af omkostnader, sorn blifva jemförelsevis drygare i män som bränoerifet är lillst. 30 Sammansatta BeviH».-, Lag- sami Allm.
Be sv,- och Ekon.
Utsk< fiel. ,VJ 4, Om vi derföre anlaga att en ny minskning af 14/15:delar i de mindre bränneriernas antal, böra vi icke beskyllas för öfverdrift, och af de 160 eller 170 mindre briinnerier, som sedermera skulle återstå, biifver skatten en obetydlighet.
Den skilnad af 240,000 R:dr, hvarmed Utskottets förslag visar sig fördelaktigare än det resultat, som af den Kongl.
Propositionen skulle blifva en följ!, bör således, utan fara för misstag,' afprutas, och räkningen följaktligen — n.b. uteslutande sedd frän Statens och skattens synpunkt — icke vidare lemna något saldo, Utskottets förslag till favör.
Men det, iir icke endast Statens intresse här handlas om.
Derutöfver gäller nemligen frågan mången redbar, men obemedlad medborgares timliga välfärd.
Närmaste följden af Utskottets förslag skulle blifva en försäljning lill vrakpris af alla de dyra inventarier, som finnas vid de mindre brännerierna och bland hvilka den koppar, som Staten inlöser, endast utgör en obetydlig del.
Dernäst skulle sjelfva bränneribyggnaderna, af hvilka ensamt inom provinsen Blekinge icke mindre än 201 st samt inom provinserna Skåne och Östergötland ej obetydligt antal lika beskaffade finnas uppförde af gråsten eller med grundmurar af sten, blifva ett dödt kapital, som, då dessa byggnader vanligtvis ligga afsides, icke skulle kunna för gårdens öfriga ändamål tillgodogöras.
Dessa förluster, uppgående öfver bea riket efter en approximativ beräkning till omkring en million B:dr, äro redin betänkliga; men betänkligare likväl den omständigheten, att en mängd jordbrukare, «orn, under en tid, då egendomsvärdena voro ovanligt högt uppdrifna, köpt sina hemmansdelar med hufvudsaklig! afseende på brönvinsbränningen och den deraf beroende möj'igheten att kunna slå sig fram, helt plötsligt finna sig, sedan de i enlighet med dessa beräkningar inrättat sitt, jordbruk, beröfvade ett försörjnings - medel, som de icke kunna umbära och som i åtskilliga provinser — vi nämna särskildt Blekinge, södra delen af Westergötland, norra delen af Skåne samt Östergötland och Småland — betingas af det allmänt antagna hushålluingssättet, of jordens beskaffenhet och af öfriga förhållanden, de der icke med ens kunna ändras.
Att låta detta vederfaras den mindre jordbrukaren och göra all bränvinsbränning för honom omöjlig, pä samma gång man låter tillverkningen florera i de större godsegarnes och fabrikanternas händer, är ett förfaringssätt, föga egnadt att stärka allmogen i dess redan förut något vacklande tro på lagens likställighet för alla.
Man invänder häremot, att de mindre jordegarne kunna bilda bolag och sålunda sjelfva upptiäda såsom brönvinsfabrikanter, men för hvar och en, som känner förhållandena 8 landet, behöfva vi icke niet än antyda de svårigheter eller, rättare sagdt, omöjligheter, som möta mot ett sådant arrangemang, och man må göra hvilka invändningar som helst, sfi biifver dock för den mindre jordbrukaren ingen annan utväg öfrig än att til! brönvinsfabrikanter för underpris sälja en råvara, af hvilken han, genom densammas förvandling i bränvin, eljest kunnat hafva ep billig vinst, på Sj) flatna gång sora han för sitt Jadu gård och sitt jordbruk erhölle Sathmansatla Hemlin,-, Lag- samt Allm. Hest!.- och Ekon.-Utsk. Het. M 4. 34 biprodukter af högst väsendtligt värde
Att bygga jernvägar och underlätta kommunikationer pä samma gäng, som man förbjuder den mindre jordbrukaren att förvandla det tunga råämnet lill en mera lätt och transportabel vara, innefattar dessutom ett sätt alt gifva med ena och taga med andra handen, som —■ i likhet med alia andra inkonseqvenser — förtjena! föga beröm.
Af hvad vi nu anfört torde framstå klart, att Utskottets förslog, såsom uteslutande all möjlighet för de små brännerierna att tälla med de stora, ofelbart skulle föranleda de förres tillinletgörelse.
Vi lemna derhän hvad Slaten derpå skulle vinna i skatt eller samhället i sedlighet, men det veta vi och upprepa ännu en gäng, att mången redlig man, som oförtrutet sträfvar med knappa tillgångar, skulle genom ett dylikt; ingrepp i hans enskilda hushållning bringas i olycka och det allmänna missnöje, som deraf blefve en följd, vida öfverväga de fördelar, dem man af Utskottets förslag trott sig kunna hemta.
Härom innerligt öfvertygode, vilja vi, ehuru vi visst icke hysa samma höga begrepp som oftabemälde
Byrå chef om de mindre bränneriernas afvcrkningslor-' måga, likväl, i betraktande af möjligheten för dessa brännerier, om de rätt ordnas, att under här redan angifna vilkor fortfarande kunna existera vid sidan af de större, och derjemte af det motstånd vi redan rönt nogsamt förvissade, att deras tillvaro måste köpas så dyrt som möjligt, härmedelst vördsamt föreslå, det Rikets Ständer måtte för sin del besluta, att hittills gällande förordning angående brånvinstillverkning i mindre brännerier måtte lända till efterrättelse äfven under instundande stalsreglerings-period, med den högst väsendtliga förändring likväl i afseende å de mindre pannornas afverkningsförmåga, att författningens -41 § skulle, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, erhålla följande lydelser
Vid tillverkning af bränvin i mindre bränneri beräknas afgiflen efter redskapens afverkningsförmåga och anlages tillverkningen under dygn uppgä till tre gånger pannerymden, dä redskap utan maskvärmare användes, samt fyra gånger pannerymden, då redskap med mäskvärmare begagnas.» STOCHKOLM, TKYCliT HOS JOIL BECKMAN, 1860, Bil. till Bevillnings- m. fl. Utskotts Betänkande N:o 4. 1 FÖRSLAG TILL F Ö M O 11 Ii 1 IIG angående vilkoieii för !>räiivlns tillverkning.
Om rättighet till hi änvinstillveikniiig och tillen för dess utöfning. § * Bränvin må, på landet och i stad, tillverkas af en hvar, sorn antingen är, enligt författningarne, berättigad att idka fabriksrörelse, eller ock eger eller innehar i mantal satt eller särskildt skattlagd jord.
Öfverståthållare, Underståthållare, Landshöfding, Landssekreterare, Landskamererare, Kronofogde, Länsman, Lands- och Stadsfiskal, Polistjensteman, Domare på landet, Borgmästare eller annan Magistratsperson i stad, Ecklesiastik Embets- eller Tjensteman, Kyrkobetjent, Folkskolelärare, i tjenst varande eller praktiserande Läkare, Justerare af bränvinstillverknings-redskap, Brännerikontrollör eller Tillsyningsman, så ock i allmänhet Embets- eller Tjensteman, som, till följd af sin befattning, kan komma att deltaga i beslut om bränvinstillverkning eller kontroll derå, må dock icke befatta sig med dylik tillverkning.
Å ecklesiastika, civila och militära boställen, så ock å annan Kronans jord, som ej med stadgad åborätt besittes, vare bränvinstillverkning förbjuden; dock varde den, som å den tid Kongl.
Förordningen den 18 Januari 1855, angående vilkoren för bränvinstillverkning, kungjordes, på grund af kontrakt med Kronan, vederbörande myndighet, korporation eller boställsinnehafvare, såsom brukare eller arrendator sådan jord innehade, för sin person bibehållen vid tillåtelsen att tillverka bränvin, på sätt om jordinnehafvare stadgadt är, likväl icke i något läll längre än samma kontrakt gäller. S 2.
Bränvinstillverkning skall, så framt ej högst vigtiga omständigheter föranleda dess inställande, vara tillåten under följande fem terminer: nemligen från denjJ5 Bih. till B.
Prot. 1859 & 1860. 5 Sami. 2 Afd. 3 Haft. 1 2 Bil. till Bevillnings- m. fl. Utskotts Betänkande N:o 4.
Januari klockan 42 på dagen till den 45 Februari vid samma timma, från den 45 Februari klockan 42 på dagen lill den 45 Mars vid samma timma, från den 45 Mars klockan 42 på dagen till den 45 April vid samma timma, från den 45 Oktober klockan 42 på dagen till den 45 November vid samma timma, från den 45 November klockan 42 på dagen till den 45 December vid samma timma.
Bränvinstillverkare må under en, två eller tre af dessa terminer handteringen utöfva; och vare en termin den kortaste tid, för hvilken någon må sig till bränvinstillverkning anmäla.
Mäskberedning för bränvinstillverkning fär företagas högst fem dagar före den dag, då dylik tillverkning, enligt gjord anmälan, skall taga sin början.
Ar den dag, då termin, enligt hvad ofvan stadgadt år, skulle börjas, söneller helgedag, må bränvinstillverkning icke företagas förr än å nästa söcknedag klockan 42 på dagen.
Infaller termins slutdag å sön- eller helgedag, upphöre rättigheten att till verka bränvin å nästföregående söcknedag klockan 42 på dagen. % 3- För bränvinstillverkning får begagnas redskap af hvilken storlek och beskaffenhet sorn helst, med de inskränkningar allenast, som för kontrollens handhafvande fnnas i denna författning stadgade. % *■
Den högsta tillverkning på dygn, för hvilken anmälan får ske, vare 4,000 kannor, och den minsta, då rättigheten att idka bränvinstillverkning grundar sig på tillverkarens behörighet, att idka fabriksrörelse, 500 kannor samt, då nämnda rättighet grundar sig på egandet eller innehafvandet af i mantal salt eller särskildt skattlagd yord, 400 kannor, det tillverkade bränvinet beräknadt efter 50 procents styrka vid 45 graders värme efter Celsii thermometer, allt i medeltal under termin räknadt. § ä
På samma egendom å landet, eller gård eller lägenhet å stads område, får bränvin icke samtidigt tillverkas i flera än ett bränneri, ej heller i samma bränneri Hera än en redskap finnas.
Med egendom å landet förstås bär hemman, hemmansdel eller lägenhet, försedd med egen ladugård, der utfodring sker. § 6.
Bil. till Bevillnings- m. fl.
Utskotts Betänkande N:o 4. 3 § 7.
Den, som vill tillverka bränvin, utan att genom jords innehafvande vara dertill behörig, gore derom ansökning, om han å landet bor, hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet och, om han i stad är boende, hos Magistraten.
Besvär öfver Magistrats eller Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes beslut i sådan fråga anföras på sätt i §. 45 af Fabriks- och Handtverks-ordningen föreskrifves. § 8.
Bränvinstillverkning skall, minst sex veckor före den termin, under hvilken tillverkaren vill handteringen företaga, hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skriftligen anmälas, hvarvid uppgifvas tid och ställe för tillverkningen, jemte beloppet deraf.
Vid anmälningsskriften foges antingen tillståndsbref, som i §. 7 omförmäles, eller ock bevis, att tillverkaren eger eller innehar särskildt skattlagd jord.
Finner Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hinder för handteringens utöfning icke möta; utfärde derom för tillverkaren bevis, innefattande tillika Landskontorets uträkning å den afgift, som för den ifrågavarande tillverkningen utgå bör. § 9- Vill den, som till bränvinstillverkning under en termin sig angifvit, sedermera tillverkningen under en eller två påföljande terminer fortsätta, eller vill den, som för två terminers tillverkning sig angifvit, under tredje terminen densamma fortsätta, eller vill någon, efter att hafva för tillverkning af ett visst belopp sig angifvit, densamma för en, tvä eller tre terminer utvidga, gore derom, minst 44 dagar före den tid fortsättningen eller utvidgningen afser, skriftlig anmälan hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som öfver sådan anmälan utfärde bevis, innefattande tillika Landskontorets uträkning å den fyllnad i tillverknings-afgift, som erläggas bör.
Vill han åter från tillverkningen afstå eller uppgifven tillverkningstid med en eller Iva terminer inskränka, eller uppgifvet tillverkningsbelopp för en, två eller tre terminer minska; anmäle det hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande minst 14 dagar före den tid, afsägelsen eller inskränkningen afser, så vida han vill åtnjuta befrielse från motsvarande tillverknings-afgift.
S *0- Öfver anmälningar och uppgifter, som, enligt §§ 8 och 9 till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande inkomma, late han erforderliga förteckningar, för kontroll och eftersyn, tillställas vederbörande Kronobetjente samt Öfverkontrollörer och Tillsyningsman.
Kronobetjent skall af förteckning, som honom tillstädes, låta, inom 8 dagar från cmottagandet, i sitt distrikt anslå afskrift i sockenstuga eller, der sådan ej finnes, å annat lämpligt ställe i socknen.
4 Bil. till Bevillnings- m. fl. Utskotts Betänkande N:o 4. § 11 I sammanhang med pressjästberedning får bränvinstillverkning icke utöfvas af annan än den, som till den sednare berättigad är, eller under annan tid eller med andra vilkor, än som för bränvinstillverkning i allmänhet stadgade äro. § 12- Vid ättikeberedning eller annan fabrikation får bränvinstillverknings-redskap icke begagnas af den, som ej till bränvinstillverkning berättigad är, eller under andra vilkor, än som för bränvinstillverkning gällande äro.
Olli bränvin* distillering oell rening. § 13- Vill någon under den tid, då han till bränvinstillverkning är berättigad, med den för nämnda tillverkning uppgifna redskap distillera bränvin, må det, sedan bränvinstillverkningen för termin blifvit afslutad, ske, utan särskild afgift, dock under tillsyn af Kontrollör och endast under fyra dygn af terminen.
Bränvinsdistillering må dessutom såsom särskild näring, under alla tider af året, kunna i stad utöfvas med redskap af hvilken storlek och beskaffenhet som helst.
Ansökan om sådan distilleringsrätt göres hos Magistraten, som, då tillstånd dertill meddelas, skall hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande derom genast göra anmälan. § is. Den, som sålunda vunnit rättighet till distillering, skall, minst 14 dagar före hvarje gång han distillering företager, sådant hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skriftligen anmäla och uppgifva den tid, hvarunder, och det ställe, hvarest han vill distiileringen utöfva, äfvensom distillerings-redskapens beskaffenhet.
Öfver sådan anmälan meddele Kongl. Maj:ts Befallningshafvande bevis, innehållande underrättelse om beloppet af den särskilda afgift, som, enligt § 27, skall af distilleringsidkare förskottsvis erläggas.
Minsta tid, hvarför någon må enligt denna § till bränvinsdistillering sig anmäla, vare en half månad.
Bil. till Bevillnings- m. fl. Utskotts Betänkande N:o 4. 5 § 16.
Distillering af bränvin vare ej medgifven från klockan 10 om aftonen näst före sön- eller helgedag, till klockan 10 om aftonen å sådan dag. § 17- Kongl. Mynt- och Kontrollverken, Yetenskaps-akademien, Akademierne i Upsala och Lund, Artilleri-läroverket å Marieberg, Carolinska-, Farmaceutiska- och Teknologiska instituten, Bergs-skolorna i Fahlun och Philipstad, Veterinär-inrättningarne i Stockholm och Skara, så ock samtlige allmänna tekniska elementar-skolor i riket, må för egna behof distilleringsredskap utan afgift begagna.
Likaså ege Apothekare att för farmaceutiska behof utan afgift nyttja två distilleringspannor, en af högst tjugu och en af högst tolf kannors rymd.
Skulle på något ställe apotheksrörelsen göra liera pannors begagnande nödigt, må ansökning derom hos Kongl. Majit ske.
De i denna § omnämnda distilleringsredskap få ej med rektifikations-apparat vara försedde.
Redskap, sorn af Apothekare för farmaceutiska behof begagnas, skall vara af vederbörande Justerare mätt och stämplad. § 18.
Bränvins rening vare en hvar afgiftsfritt tillåten, dä den sker utan eld eller ånga.
Ari. lil.
Om afgift för l>B'änviiis<ilS verkning oell distillering. § 19- Afgiften för bränvinstillverkning utgår med 60 öre för hvarje tillverkad kanna, bränvinet uppmätt under Kontrollörs tillsyn samt beräknadt till den styrka, som uti § 4 omförmäles. § 20.
Afgift för bränvinstillverkning erlägges förskottsvis, för halfva tillverkningsterminen i sender, med hälften af den för hela terminen belöpande afgift.
Vill tillverkare på en gång erlägga afgift för hela terminen eller förskottsvis nedsätta penningar, till gäldande af afgift för en möjligen blifvande öfverskottstillverkning, vare dertill berättigad. § 21.
Afgift för bränvinstillverkning erlägges i Landtränteriet.
Dervid företes uträkning, som i §§ B och 9 omförmäles. 6 Bil. till Bevillnings- rn. fl. Utskotts Betänkande N:o 4. § 22.
Skulle tillverkning under en termin med mer än en tiondedel öfverskjuta det belopp, hvarför anmälan skett, utgår afgifen för hela öfverskottstillverkningen med en fjerdedels förhöjning utöfver hvad i 10 § finnes bestämdt.
Tillverkare vare pligtig att för sådant öfverskott, derför afgift icke blifvit, såsom i § 20 sägs, förskottsvis nedsatt, inom åtta dagar efter terminens utgång till Landtränteriet inbetala den derå belöpande afgift, efter uträkning, som Landskontoret meddelar, då med Bränneri-kontrollörens skriftliga intyg stvrkes, till hvad belopp nämnda öfverskott uppgått.
Då Kontrollören, efter det bränvinstillverkningen eller distilleringen blifvit afslutad och redskapen förseglad, från bränneriet alreser, skall nyckeln till ifrågavarande lås, förseglad med Kontrollörens, vittnets och bränvinstillvcrkarens sigiller, aflemnas till Kronobetjent i orten, som sedermera, i närvaro af vittnet och bränvinstillverkaren, eger förseglingen bryta och bränvinet utlemna, så snart behörigt qvitto å tillverknings-afgiften företes.
I ersättning för sistnämnde åtgärd eger Kronobetjent att af bränvinstillverkaren åtnjuta ett arfvode af 3 R:dr. § 25.
I fall åter under en termin tillverkning ej skulle uppgå till det belopp, hvarför afgift blifvit erlagd, ege bränvinstillverkare att, då ett sådant förhållande med Bränneri-kontrollörens intyg hos Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande styrkes, återlyfta så stor del af den erlagda afgiften, som mot minskningen i hans tillverkning svarar; dock må hvad han sålunda återlyfta får ej öfverstiga en femtedel af den erlagda afgiften, och återstoden icke i något fall understiga den afgift, som svarar mot den minsta tillverkning, hvarför anmälan enligt § 4 får ske.
Bränvinstillverkaren skall inom tretio dagar efter tillverknings/emmens utgång sig hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande till återlyftningen anmäla, vid förlust af rättigheten dertill. § 24.
Försummar någon att, i den ordning § SO föreskrifver, erlägga afgift för anmäld bränvinstillverkning, varde, ändock att han handteringen ej utöfvar, den oguldna afgiften hos honom ofördröjligen utmätt.
Styrker han efter terminens början inför Kontrollör och vittne, att afgiften blifvit i Landtränteriet insatt, må han derefter bränvinstillverkningen utöfva under den tid, för hvilken anmälan skett; dock vare han förlustig den i nästföregående § omförmälda rättighet att, på grund af ringare tillverkning än hvarför afgift blifvit erlagd, någon del af denna återlyfta.
Bil. till Bevillnings- m. fl. Utskotts Betänkande N:o 4.
Varder bränneri genom vådeld eller annan olyckshändelse förstördt, må i förhållande till tiden, hvarunder bränvinstillverkning måst till följd deraf inställas, afkortning eller återbäring af bränvinstillverknings-afgiften beviljas.
Om sådan afkortning eller återbäring må ansökning, åtföljd af undersöknings-handlingar om olyckshändelsens tillkomst och förloppet dervid, ingifvas till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, hvilken ansökningen pröfvar och sitt beslut Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-rätt underställer. § 26.
När bränvinstillverkning af Kongl. Maj:t inställes under tid, då den enligt denna författning eljest tillåten är, ege tillverkare att återfå den tillverknings-algift, han för sådan tid förskottsvis erlagt. § 27.