Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Preste-Ståndet den 3 — — Borgare-Ståndet den 3 — — Bonde-Ståndet den 4 — — Rikets Ständers underdtlniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Ma.jds nådiga Proposition angående Krigs-kollegii ombildning till en Armée-förvaltning.
(Stats-Utskottets Utlåtande N:o 188 och Mern.
N:o 219 samt Först.
StatsUtsk:s Mern.
Uti en till Rikets Ständer den 21 sistlidne April aflåten nådig Proposition har E. K. Maj:t behagat meddela att, sedan Rikets Ständer uti underdånig
Skrif - Expeditions- Utskottets Forsing till underdi, Skrifvelse, N:o 191. 3 velse den 25 April 1857 anhållit, det E. K.
Majit täcktes förordna en Komité af sakkunnige personer för att afgifva yttrande och förslag, huruvida och på hvad sätt en sådan förändring uti Styrelseverkens och Förvaltningsmyndigheternas organisation skulle kunna åstadkommas, som, i öfverensstämmelse med de grunder, hvarpå den så kallade departemcntalstyrelsen hvilade, beredde en dylik organisations närmare samband med Statsdepartementen, äfvensom möjligaste enkelhet i ärendenas behandling, i förening med nödig säkerhet; samt att E. K.
Majit derefter ville, med delgifvande af nämnde förslag, framställa den nådiga proposition i ämnet, som kunde finnas af behofvet påkallad, så hade den i sådant afseende, genom nådigt Bref af den 19 Juni 1858, tillsatta Komité den 26
Maj 1859 afgifvit sitt underdåniga betänkande, innefattande, bland annat, redogörelse för Komitéens åsigt med hänseende till Krigs-koliegii organisation; hvarefter Krigskollegium under dcu 29 November samma år häröfver sig i underdånighet yttrat; att sedermera, efter det E. K. Maj:t under den 16 Juli 1861 tillsatt en Komité för utarbetande af betänkande uti åtskilliga Landtförsvaret rörande frågor och till denna Komités ytterligare utredning öfverletnnat frågan om Krigs-kollegii ombildning, sistnämnda Komité, eller den så kallade Landtförsvars-komitén, under April månad förlidet år till E. K. Maj:t inkommit med underdånigt utlåtande i detta ämne och dervid afgifvet förslag till Krigsförvaltningens omorganisation, deröfver Krigs-kollegitim under den 30
December samma år meddelat sitt underdåniga utlåtande; hvarefter Landtförsvars-komitén med påminnelser deremot inkommit; varande innehållet af dessa handlingar i hufvudsakliga delar upptaget i det, den nådiga Propositionen bilagda Statsråds-protokoll; och då E. K.
Majit, så vidt frågan rörde Krigs-kollegium. som hade den allmänna förvaltningen af Arméens angelägenheter sig uppdragen, instämde i den af Rikets Ständer uttryckta åsigt om behöflig förändring i nuvarande
Styrelseverks och förvaltande myndigheters organisation, samt enär Landtförsvars-komitén, med ledning af den utredning, sorn vunnits genom 1858 års Komités betänkande och Krigs-kollegii dervid gjorda anmärkningar, efter ärendets ytterligare öfvervägande afgifvit ett förslag till Krigsförvaltuingens organisation, hvilket, E. K.
Majit funne i hufvudsakligaste delar kunna motsvara den af Rikets Ständer framlagda och af E. K.
Majit delade åsigt i afseende på anspråken i ett sådant Styrelseverk, der, i förening med önskvärd säkerhet för ärendenas skyndsamma och noggranna behandling samt lagenliga afgörande, tryggheten för anslagsmedels rätta användande icke på något sätt minskades; har E. K.
Majit nu äskat Rikets Ständers medgifvande, att, Krigs-kollegium måtte förvandlas till en, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de af Landtförsvarskomitén föreslagna grunder, organiserad Arméförvaltning, derest E. K.
Majit skulle finna skäligt att, före nästa riksdag derom förordna, samt att i sådan händelse det för Krigs-kollegii aflöning nu på Riksstaten uppförda anslag måtte för den nya förvaltningen användas, intilldess en definitiv stat kunde i sådant afseende varda i behörig ordning antagen.
Den af Rikets Ständer uti underdånig Skrifvelse den 25 April 1857 uttalade mening om den ställning, hvaruti de förvaltande embetsverken böra ställas till Cheferna för Regerings-departementerne, eger utan tvifvel i första rummet tillämpning på det embetsverk, som använder de betydligaste skattebidragen och 4 Expeditions-Utskottets Förslag- till underd.
Skrifvelse, N:o 191. det kan således icke blifva fråga om att göra detta till en afdelning af Landtförsvars-departementet, enär derigenom den egentliga ansvarigheten skulle öfvergå till Departements-Chefen och sålunda blifva i månget lall beroende al politiska förhållanden, hvilka med en sådan förvaltning icke stå i omedelbart sammanhang.
Ett af Departements-Chefen oberoende embetsverk synes således Arméförvaltningen böra vara; om äfven förhållandet kan vara annorlunda med de embetsverk, som icke hafva till hufvudsaklig uppgift att förvalta Statens egendomar eller att använda Statsmedlen.
I afseende på förevarande fråga tillåta sig Rikets Ständer att, efter erinran om de olägenheter, som tillhöra den nuvarande Krigsförvaltningen, i korthet redogöra för de särskilda förslagen till Arméförvaltningens ombildning.
Krigs-kollegium har för det närvarande om händer vården och inseendet öfver Arméens boställen, förvaltningen af do nog betydliga medel, som blifvit samlade för särskilda behof tillhörande landtförsvaret; användandet af alla de anslag och medel, som å 4:de Hufvudtiteln för samma behof anvisas; samt vården om alla Arméens förråder, för hvilket allt det tillhör Krigs-kollegium att jemväl redovisa.
Ehuru alla dessa göromål ytterst hafva till syfte
Arméens underhåll och landtförsvarets behöriga vidmagthåHande samt dess utveckling och förbättrande, följer icke deraf nödvändigt, att de böra sammanföras, lika litet som det i allmänhet kan anses erforderligt eller ens lämpligt att den, som har till uppdrag att använda medlen, jemväl skall hafva till åliggande att besörja den förvaltning, som har till syfte att framskaffa medlen.
Ett närmare bevis på olämpligheten af en sådan organisation, kan knappast erhållas, än det, som Krigsstyrelsen sjelf erbjuder; emedan just inom denna organisation det funnits företrädesvis nödigt, att skilja Arméens befäl, som har sig anförtrodd ledningen af Arméens personal och användandet af öfriga försvarsmedlen, från omsorgen att anskaffa de derför erforderliga medlen af utrustnings-, beklädnads- och utredningspersedlar, samt att uppdraga bestyret dermed antingen åt Krigs-kollegium eller åt korporationer eller tjenstemän, som stå under Kollegii inseende.
Men utom det att en allmän regel, bjuder att fördela göromålen af olika beskaffenhet, derest ändamålet skall fullständigt uppnås, visar det sig särskildt otjenligt, att sammanföra göromål, som fordra alldeles olika insigter och erfarenhet.
Än värre blir det dock, om en del af dessa göromål är af den beskaffenhet, att de ovilkorligen påkalla en behandling af ett flertal personer, och en annan del just fordrar drift och beslutsamhet, som förutsätta oberoende af stridiga särskilda meningar.
I sådant fall kan ingen organisation uttänkas, som icke skall förete oförenliga fordringar hos såväl sjelfva institutionen, som hos de personer, af hvilka den måste utgöras.
Hufvudfelen i den nuvarande organisationen synes således ligga deri, att man hos ett och samma embetsverk sammanfört vården om tillgångar, som endast medelbart användas för de till verkets hufvudsakliga uppgift börande ändamål med användandet för nämnda ändamål af tillgångarnes afkastning och af öfriga anslagen; samt vidare dori, att man måhända på grund af berörda sammanföri ng af olikartade göromål varit nödsakad, att såsom gemensamt styrande i embetsverket begagna militärer och civile embetsman, ehuru de sednare sakna insigter, som i vissa fall äro oumbärliga, och hos de förstnämnde i andra fall i allmänhet måste brista nödig kännedom och erfarenhet, eller åtminstone tid och lämplighet för göromålen.
Att vid en sådan organisation formela svårigheter vid ärendenas behandling skola uppstå och leda till en släpande gång af göromålen Expeditions-Utskottets Forslat/ till underd.
Skrifvelse, N:o 191. 5 kan tagas för afgjordt, äfven om det måste medgifvas, att genom en förändrad arbetsordning anledningarne till klagan i detta hänseende kunna till en del uudanrödjas.
Men härförutan är den kollegiala styrelsen behäftad med en brist, som är af väsentlig inflytelse i afseende på dess användbarhet för en förvaltning, hvars uppgift är icke endast att tillse, det underordnade myndigheter iakttaga hvad på dem ankommer, utan jemväl att med noggranhet följa utvecklingen af en mångartad teknik, och att urskilja hvad som af nya uppfinningar kan vara förtjent af uppmärksamhet, samt att bedöma så väl hvad som deraf i verkligheten må vara användbart, som de lämpligaste medlen att derom vinna visshet och det tjenligaste sättet att tillegna sig de förbättringar, som sålunda erbjuda sig.
Det är i dessa hänseenden, som en kollegial styrelse föga motsvarar ändamålet, äfven om det förutsättes, att
Chefen företrädesvis ansvarar för denna del af institutionens verksamhet, emedan det icke kan fordras af honom att hau skall ega tekniska insigter, jemförliga med dem, som hos Cheferne för de särskilda militärafdelningarne bör vara att påräkna.
Ett bättre resultat skall alltid uppstå, om omsorgerna i denna syftning lemnäs i händerna på dem, som i hvarje särskild del af det tekniska hafva den största insigten, men de måste ock, om de skola finna sig uppmanade till oafbruten verksamhet, känna att de i sina händer hafva medlen, likasom att, de sjelfva bära ansvaret.
Den Komité, som, efter 1856—1858 årens riksdag, erhöll uppdrag att göra förslag till embetsverkens förändrade organisation, erkände nödvändigheten af Krigskollegii ombildning till en krigsförvaltning.
Komitéen fann ock olämpligt, att vården och inseendet om arméens boställen skulle besörjas af något annat embetsverk, än det som just är inrättadt för förvaltningen af Statens egeudom af sådan beskaffenhet.
Ehuru denna Komité icke, såsom utan tvifvel varit önskligast och rättast, ifrågasatte, att förvaltningen af arméens fonder skulle skiljas från Krigsstyrelsen, så föreslog den dock, att inom Krigsförvaltningen skulle bildas en särskild aldelning, bestående endast af civile ledamöter, hvilken skulle omhändertaga icke allenast denna fondförvaltning utan ock andra göromål af den beskaffenhet, att för desamma icke erfordras militäriskt tekniska insigter.
Men dessutom afsåg denna Komité i full öfverenssämmelse med de grunder, som tjenat till ledning för den år 1849 vidtagna förändring i Krigs-Kollegii organisation, att den sålunda föreslagna civila afdelningen skulle ställas bredvid de öfriga afdelniugarne och oberoende af dem, med uppdrag att kontrollera kassan och dispositionerna å denna, samt förrätta hela bokföringen och det väsentligaste af revisionen.
Endast på detta sätt kan utväg beredas, att åt. den militära sakkännedomen inrymma den beslutanderätt, som må vara nödig, och endast under sådana garantier kan anordnandet af Statens betydligaste utgifter lemnäs i bänderne på enskilde embetsmål).
Beträffande embetsmethoden inom militär-afdelningarne, föreslog väl Kommitéen, att derinom skulle anställas civile embetsman, men tilldelade desse icke i något, fall annan del i ärendenas afgörande, än en rådgifvande.
Emot Komitéens förslag synes kunna anmärkas, dels att den lemnade i händer på de beslutande cheferna äfven åtskilliga ärenden, som icke ovilkorligen kräfva en sådan behandling, och dels att Komitéen hänskjöt till afdelningarnes gemensamma behandling flera ärenden, än som nödvändigt fordrade en sådan, med omgång och tidsutdrägt förenad åtgärd.
Landtförsvars-komitéen, hvars förslag är ämuadt att tjena till ledning, för Krigs-kollegii ombildning, skiljer sig från den förra Komitéen nästan i alla vä sendtliga frågor.
Endast i afseende på nödvändigheten af Krigs-kollegii ombild - 6 Expeditions-Utskottets Förslag lilI underd.
Skrifvelse, N:o 191. ning, är den med den föregående Komitén ense.
I motsats mot denna bibehåller den vården om arméens boställen hos Krigsförval t ningen, anordnar samtliga afdelningarne under Militär-chefer; lägger vissa delar af fondförvaltningen inom de särskilda afdelningarne; lemnar åt hvarje af dessa afdelningar omedelbar disposition öfver kassan; tilldelar likaledes hvarje afdelning räkenskapen för de afdelningen tillhörande utgifter, kontrollen deröfver, och större delen af revisionen; samt upphäfver således hela den 1849 vidtagna anordningen af en gemensam bokföring grundad på gemensam kassa och återför de förhållanden, som derförinnan förefunnes, dock titan att sätta något, i stället för den af Krigs-kollegium alldeles oberoende kontroll, som före förordningen 1849 fanns deri att Stats-kontoret pröfvade Krigs-kollegii anordningar och verkställde utbetalningarne först sedan det blifvit undersökt, att de öfverensstämde med gällande Riks-stat.
Den enda garanti, som Landtförsvars-komiténs förslag erbjuder, synes bestå deri att i vissa frågor Chcferne icke skulle ega ensam beslutanderätt, utan att dessa mål skulle behandlas kollegialt; men då det lärer blifva mera än svårt att, med anledning af Komiténs förslag, uppdraga gränsen mellan dessa ärenden och dem, der beslutanderätt skulle tillkomma chefen, synes denna organisation strida mot alla i theori grundade eller af erfarenhet angifna reglor för en ändamålsenlig samverkan mellan förmän och lydande och dessutom endast vara egnad att framkalla ökade svårigheter vid ärendenas behandling
Någon garanti mot missbruk af den Militär-cheferne i de flesta fall förbehållna beslutanderätt erbjuder den i allt fall icke.
Den utaf Landtförsvars-komitén åberopade, från det utaf särskilda Utskottet vid 1823 års riksdag afgifna betänkande, hemtade grundsats att verkställighetsåtgärder böra öfverlemnas åt en person, under egen ansvarighet, utgör endast en underordnad del af en än allmännare grundsats, som afser att skilja mellan styrelse och förvaltning, och att ovilkorligen lemna den förra åt, ett flertal samt att i afseende på den sednare anordna den myndighet, åt hvilken bestyret dermed uppdrages, antingen med ett flertal lika berättigade ledamöter, eller med en ensam beslutande chef, allt efter som förvaltningen hufvudsakligen beror af tillämpningen antingen af allmänna författningar, eller mera uteslutande af särskildt gifna föreskrifter.
Det är endast för sistnämnda fall, som först omförinälda grundsats synes ega full tillämplighet, och med denna inskränkning, torde den ock vid organisationen af Armé-förvaliningen böra vinna erkännande.
Huru vidsträckt tillämpning man än må vilja gifva åt nyssberörda grundsats, så torde likväl icke ensamt på denna kunna byggas ett förslag för ombildning af Armé-förvaltningen.
Denna må ordnas huru som helst, så utgör den dock icke en fristående inrättning, utan samband med öfriga administrativa verk och inrättningar.
Tvärtom är den och måste förblifva en integrerande del af Statsförvaltningen.
Såsom sådan måste den ock underordnas de allmänna reglorna för anordningen af denna förvaltning, och, till följd deraf, är det hvarken nödigt eller lämpligt, att den i sig omfattar göromål, som mera hufvudsakligt utgöra föremål för särskilda embetsverk, hvilka just med afseende å sådana bestyr äro inrättade och anordnade.
Det har tillhört en förgången tid att anvisa särskilda tillgångar i kapital eller inkomst för särskilda institutioner och ändamål och att anordna hvarje gren af Stats-förvaltningen oberoende inom sig, såväl i afseende på anskaffande och hopsamlande af de medel, som den behöfde, som ock beträffande användandet deraf.
Häraf har föranledts den disposition af Statens fastigheter, räntor och skatter, som gjort förvaltningen deraf invecklad och förenad med om - Expeditons- Utskottets Förslag tilt underd.
Skrifvelse, N:o 191. 7 ständigheter, betungande icke mindre för de betalande och skattdragande, än för Staten.
Det är just detta svstem, som man i sednare tider velat utdöma, ehuru sådant ännu endast i högst obetydlig mån gått till verkställighet; och i fråga om en ny organisation, vare sig af embetsverken i allmänhet eller ai något bland dem enskildt, finnes således desto mindre skäl att återgå till fordna förhållanden, och underkänna den riktiga grundsatsen, att hvarje särskildt slag af kapital eller tillgång bör förvaltas på samma sätt och af samma myndighet, oberoende af det sätt hvarpå inkomsterne användas; samt att i allmänhet förvaltning, vare sig af fast egendom eller utlånta medel, eller endast upphörd af inkomst, bör skiljas från användningen af medlen hvilken sednare ock måste erkännas icke hafva det ringaste att skaffa med de förhållanden, hvaraf intraderna bero.
Det är förnämligast dessa nu i korthet vidrörda omständigheter, som varit bestämmande vid alla de förändringat som Svenska kameralväsendet i sednare tider undergått, och alla dessa hafva halt till syfte att ställa Statens samtliga egendomar och intrader under en gemensam finansförvaltning och att af samtliga fonder och kassor bilda en enda gemensam, för att derifrån åt de myndigheter, som hafva medlens användning till åliggande, fördela hvad en hvar af dem tillkommer.
Den grundsats, som ledt till fördelningen af Konungens Kansli i särskilda
Departement, som vid hvarje riksdag föranledt indragning af räntor i utbyte mot kontanta anslag; som likaledes verkat till indragning af åtskilliga för särskilda ändamål bildade kassor mot det kontanta anslag för årsbehofven i stället anvisats, och som redan ställt indragna militärboställen under Kainmar-kollegii vård och inseende; denna grundsats, som innebär, att likartade bestyr skola anförtros åt ett och samma, hufvudsakligast med afseende derå bildadt. embetsverk, kan icke förbises, vid omorganisationen af Krigs-kollegium, och den medgifver icke, att åt
Arméförvaltningen bibehålla någon befattning med förvaltningen af Arméens boställen, eller af de fonder, som för Arméens särskilda behof äro bildade.
Inkomsterna, som härflyta från boställena, likasom de räntor, som fonderna afkasta, kunna, oberoende af förvaltningen, komma till enahanda användning som nu, och fondernas kapital må, om så nödigt pröfvas, jemväl användas för arméens behof; men förvaltningen af det ena och andra, hvarom nu endast är fråga, kan icke tillhöra Armé-förvaltningen, och än mindre bör denna organiseras med afse ende derå, att den för en sådan förvaltning skall finnas lämplig.
Då nu Kammar-kollegium är inrättadt för förvaltningen af Statens egendomar och då Stats-kontoret har uppbörden om händer och jemväl förvaltar de Staten tillhöriga fonder, synes man icke kunna komma till annan slutsats, än att vid omorganisationen af Krigsförvaltningen, derifrån måste skiljas så väl vården och inseendet öfver arméens boställen, som förvaltningen af fonderna, för att läggas, den förra under Kammar-kollegium och den sednare under Stats-kontoret, som jemväl bör genom sina underordnade öfvertaga uppbörden af de ät arméen anvisade räntor och arrendemedel.
Arméförvaltningens uppgift skulle derefter blifva hufvudsakligen att använda inkomsterna af boställena samt räntorna af fonderna, äfvensom alla anslag, hänför liga till fjerde hufvudtiteln, det ena och andra för sina vederbörande ändamål, samt att omhänderhafva arméens förråder och att för dessa uppdrag behörigen redovisa.
Vid den organisation, som, med afseende å Armé-förvaltningens så beskaffade sysslande, bör åt densamma gifvas, lärer den af Landtförsvars-komittéen åberopade, här förut omförmälda grundsats både kunna och böra erhålla allt det ut - 8 Expeditions-Etko Itets Förslag till undevil. Skrifvelse, i\:o 191. rymme, som erfordras för att bereda nödig beslutsamhet och skyndsamhet i handling, utan att derföre någon verklig inskränkning beböfver att göras i omständlighet eller noggrannhet, hvarken i afseende på behandlingen af sådana ärenden, hvilka falla inom det område, der en styrelse af ett flertal är den lämpligaste institutionen, eller beträffande kontrollen öfver dispositionen af kassan samt redovisningen derför.
Hvad som för tillvägabringande af en sådan organisation erfordras, är hufvudsakligen, för att icke säga endast, att noga särskilja sådana ärenden, som för behandlingen fordra militärisk sakkännedom och kräfva skyndsamhet eller en obehindrad beslutande rätt hos chefen samt att för dessa ärenden inom Arme-förvaltningen inrätta serskilda, med afseende å ärendenas olika beskaffenhet anordnade afdelningar, och att åt chefen för hvarje af dessa afdelningar öfverlemna, att på eget ansvar behandla och afgöra de till afdelningen hörande ärenden.
I öfrigt skulle, jemte dessa afdelningar, ställas en särskild afdelning, som skulle bestå af civile embetsman och ega kollegial sammansättning samt öfvertaga allt hvad som i öfrigt till Armé-förvaltningen hörer, dermed förstnämnde afdelnings-chefer således icke skulle ega någon befattning.
På detta sätt skulle helt och hållet undvikas, att ärenden som fordra militäriska insigter, skulle komma att afgöras af civile embetsman och de militäre skulle icke heller belastas med deltagande i pröfningen af ärenden, som fordra insigter i författningar och en utbildning i öfrigt, sorn man icke har hvarken rättighet eller anledning att hos dem förutsätta.
Den egentliga kontrollen och revisionen skulle ock i allmänhet kunna blifva oberoende af den, hvars åtgärder skulle kontrolleras och revideras.
Eukelheten af en sådan anordning skall knappast af någon bestridas, dock torde invändningar deremot hemtas från det förhållande, att verkställigheten af hvad som skulle uppdragas åt de militäre afdelnings-cheferne kan fordra kännedom om författningar och förmåga att tillämpa dem; på grund hvaraf det skulle vara nödigt att, enligt Komitéernas förslag, vid sidan af Afdelnings-cheferne ställa civile embetsman.
Det vill dock synas att ärenden, hvilka icke kunna anförtros åt den insigt i författningarne, som står en hvar till buds, icke böra afgöras af militär-chefer med allena beslutanderätt, och att således det ligger en motsägelse deri, att, lemna åt cheferna en sådan afgöranderätt och på samma gång förklara dem otjenlige att sjelfständigt afgöra målen.
En annan sak är deremot att cheferne i hvarje fall behöfva en föregående utredning af åtskilliga mål, som bero af författningarnes tillämpning; men denna kan och bör beredas dem, dels derigenom att de hvar för sig hafva att tillgå underordnade med erforderliga insigter och vana, och dels sålunda att det nu befintliga Advokatfiskals-kontoret bibehålies, för att der i något serskildt fall tillämpningen af en författning beror af en mera allmän öfversigt af lagar och föreskrifter, tillhandagå med de derföre erforderliga upplysningar.
Dessa utvägar borde vara fullt, tillräckliga och äro utan tvifvel lämpligare än den af 1858 års Komité afsedda organisation, enligt hvilken militär-afdelningarne erhöllo göromål, dem de beslutande Cheferne icke kunde pröfva utan biträde af civile ledamöter, hvilka derföre såsom endast rådgifvande skulle anställas; likasom nämnde utvägar måste erkännas hafva ett än större företräde framför den af Landtförsvars-komitéen föreslagna anordning, att hos hvarje Chef anställa 2:ne rådgifvande embetsman med skyldighet att afgifva yttrande, som i vissa fall icke på beslutet inverka, men i andra fall tillerkännas giltighet.
Denna sednare anordning synes grunda sig på den origtiga förutsättning, att beslutanderätten kan lemnäs Expeditions- Utskottets Förslag, till underd.
Skrifvelse, Nio 191. 9 lemnäs åt den, sorn icke har ali den derför nödiga insigt,pn, men föranleder dessutom, såsom redan är anmärkt, én serskild pröfning i hvarje fall rörande formen för ärendets béhändliug och afgörande samt innehar i detta hänseende ständiga anledningar till olika meningar och framkallar sålunda många och stora olägenheter, äfvensom, berörda förslag i dét. lyckliga fall, att tvist om formen för behandlingen icke uppstår, ändock fordrar i allmänhet samma omständlighet vid behandlingen, ;Böm 'tillhör dét nuvarande Kollegiet, utan att lemna samma garantier för målens författningsenliga afgörande.