Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till stöd för nu föreslagna ändring i pensionsgtunderne är af motionären hufvudsakligen anfördt, att lör ett riktigt uppfyllande af det ansvarsfulla kall, som tillhör bankens tjenstemän, serdeles i den högsta tjenstegraden, hvilken en hvar måste förutsättas vid en 4 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 41. framskriden ålder hafva uppnått, erfordrades oförminskade både kropps- och själs-förmögenheter, helst det minsta misstag eller försummelse kunde medföra oberäkneliga följder både för kamrater och verket, då det, såsom här vore fallet, komme i fråga alt ständigt handtera millioner i kontanta medel och redbarheter; alt med afseende å beskaffenheten af dessa göromål, hvartill bland annat hörde täta besök under alla årets lider uti bankens hvalf, hvilkas instängda, fuktiga och osunda luft ovilkorligen i längden menligt inverkad* på helsan, det vore obestridligt, att bankens tjenstemän, hvilka ej, i likhet med embetsmännen i de flesta statens verk, ega att begagna några ferier, tidigare än andra fmgo erfara arens inverkan på kropps- och själs-förmögenheterne; att följaktligen knappast någon efter uppnådde 65 lefnads- och 45 tjenste-år kunde uppfylla sina tjenste-åligganden såsom han önskade och borde; samt att de, som nu upphunno denna ålder, hvilket ej inträffad» med mångå, ändock nödgades qvarstå i verkets tjenst, enär de för sitt och familjers underhåll ej kunde undvara något af de förut ganska måttliga löne-inkomsterna; hvadan motionen vore framkallad lika mycket af nödig omtanka för bankens egen säkerhet, som af skyldig rättvisa emot dervarande tjenstemän, så mycket heldre, som Tullverkets tjenstemän, hvilket verk i detta afseende kunde närmast jemföras med Banken, redan efter 30 tjenste och 60 !e(nads-år egde åtnjuta hela lönen i pension.
Vid sistförflutna riksdag, då motion i samma syftning som den förevarande väcktes, Lief densamma af Banko-utskottet, i dess memorial N:o *7, afstyrkt på den grund, att ofvanberörde §§ i Banko-reglementet innefatta enahanda grunder för pensionering af Bankens tjenstemän och betjening, hvilka äro gällande i afseende på civile embets- och tjenstemäa i allmänhet.
Under åberopande häraf och då, enligt Banko-reglementets 56 §, den tjensteman, som efter ådagalagdt välförhållande i och utom tjensten fyllt 60 år och tjenat 40 år, är berättigad att, på skeende ansökning, såsom pension för lifstiden åtnjuta J:delar af innehafvande lön, samt nämnde § således tillerkänner Bankens tjenstemän en förmån, som i allmänhet icke lillkommer embets- och tjenstemän inom andra verk, har Utskottet ansett sig icke ega skäl att å motionen tillstyrka bifall.
Banko-ltskollels Memorial.
Ank. lill Exp.-Utsk. d. 3 Juni 1851, kl. 5 e. m.
Memorial, i anledning af erhållen åter remiss å Memo rialet, N:o 36.
Utskottets Memorial N:o 36, i fråga om inrättande af en serskild pensionsanstalt för enkor och barn efter tjenstemän och betjente vid Banko-diskonten, Lånekontoren och Tumba bruji, är väl älerremillcradt af Borgare-ståndet; men som öfrige Ire Riksstånd, enligt Utskottet tillhandakomne protokolls-utdrag af den 10, 14 och 17 näsllidne
Maj, samma memorial bifallit; så lärer, jemnlikt 49 § 3 mom.
Riksdagsordningen, den erhållna återremissen icke till någon åtgärd föranleda.
Bilt. tm B.
Brot. 1859 $ 1851. 6 Sami. 1 Afd. 15 Höft. STOCKHOLM.
Östmikd <fc Bkiilikg, 185L i — ■ ■ Banko-Utskottets Betänkande, N:o 43. 1 N:o 43.
Ank. lill Eip.-Utsk. den 5 Juni 1851, kl. I e. m.
Betänkandej nied förslag till föreskrifterafseende dels att ersätta upphörd Privat-Bank och dels att underlätta penningerörelsen i allmänhet.
De föreskrifter, nu gällande Banko-reglemente i 215 § innefattar, om sättet alt fylla Privat-bankernas sedelutgifning i fall en eller flere af dem skulle före nästa riksdag upphöra, äro af följande lydelse: Mom. i.
För den händelse att en eller flere Privat-banker skulle före nästa riksdag upphöra, åligger det fullmäktige, att i mohn af del sålunda minskade rörelse-kapitalet, antingen pä den ort, der sådan Privat-bank funnits, inrätta en afdelning uf Bikets Ständers Bank för att, under den förvaltning fullmäktige funne godt förordna och enligt af dem meddelad instruktion, bedrifva Lane- och Kreditiv rörelse på ungefärligen enahanda vilkor, sorn den Privat-bank, hvilkens rörelse skall ersättas, eller ock, om sådant anses mera lämpligt, för berörda ändamål, anvisa nödiga medel åt bankens vederbörande Lånekontor. Mom. 2.
Sammanräknade summan, som banken i sådant afseende, har att anvisa, får icke öfverstiga 2,300,000 Rdr banko, hvilka fördelas på vederbörande Låne-kontor eller afdelningar, i förhållande till medeltalet under sednast förflutna frenne åren af den eller de Privat-bankers sedelutgifning, som skall ersättas.
Afdelningen eller Låne-kontoret afgifver inom det anvisade beloppet assignationer pä banken, stälda ä 20 Rdr hvardera, och efter föregången avis, i banken, vid anfordran betalbara; kunnande dessa assignationer i all kronans uppbörd emottaga!.
Prot. 1850—51. 6 Sami. 1 Afd. 16 Haft. 1 2 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 43. Mom. 4.
Bet i 123 § stadgade maximum af sedelstock må härigenom icke ökas med mera än högst 2,600,000 Bär banko.
Då nuvarande Privat-bankers oktroj före Rikets Ständers nästa sammanträde icke löper till ända, skulle det väl kunna synas, som vore det öfverflödigt att bibehålla föreskrifter, tillkomna hufvudsakligen under den förutsättning, att en eller flere Privat-banker icke skulle söka förlängd oktroj; men då, utan afseende derå, det kan inträffa, att Privat-bank, af någon anledning, före nästa riksdag inställer sin verksamhet, och då en sådan tilldragelse ovillkorligen Romme att, inom den ort Privat-banken omfattat, medföra skadliga verkningar, derest icke, på ett eller annat sätt, Riks-banken lefnnade orten biträde i låneväg; har Utskottet, under hemställan, att en af Hr C. C. Hörnstein inom Vällofl.
Borgare-ståndet väckt och till Utskottet remitterad motion, om uteslutande från Banko-reglementet af ofvanberörde 215 §, må lemnäs utan afseende; ansett sig böra taga i öfvervägande, huruvida de stadganden, nämnde Reglements § upptager, kunna, beträffande uppställningen, erfordra någon jemkning, i hvilket afseende Utskottet skolat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å följande omständigheter; Angående tiden, då Rikets Ständers Bank kan anses skyldig, att ersätta indragen Privat-bank-rörelse är Usta momentet af 215 § nog obestämdt, serdeles för det fall, att en sådan ersättning skall ske förmedelst inrättande af Serskild Bank-afdelning.
Utskottet har således ansett ett förtydligande härutinnan vara af behof påkallad t och af denna anledning samt med tillika fästadt afseende derå, att i händelse af Rikets Ständers bifall till Utskottets förslag här nedan, att banken må genom låneunderstöd bispringa bolag, som för bedrifvande af Bank-rörelse kunna bilda sig i orterna, ett samband dessa föreskrifter emellan är af nöden, åt lista momentet gifvit en förändrad redaktion.
Af nyss omförmälda orsak är jemväl 2:dra momentet förändradt och deruti infördt det stadgande, som innehålles uti 4:de moni., hvilket följaktligen icke, såsom serskildt moment vidare blifver erforderligt.
Den stora missbelåtenhet, som serdeles i sednare tiden, mera allmänt uttalat sig mot det af åtskillige enskilde personer samt en Hypotheks-förening begagnade sätt vid assignering å Deposit räkning i banken, att dervid använda assignationer å 20 Rdr valeurer, hvilka i allmänna rörelsen betraktats såsom ett slags sedelmynt, utgör för Utskottet tillräcklig orsak, att tillstyrka en förändring af 3:dje momentet; Och enär i öfrigt härvid Banko-Utskottets Betänkande, Nw 43. 3 förekommer, att banken skulle ådragas en icke obetydlig utgift genom utgifvande från Låne-kontor eller Bank-afdelning af 20 Riksdalers assignationer, hvilka ej eller kunna anses för rörelsen nödvändiga, har Utskottet trott det åsyftade ändamålet kunna vinnas, utan att ett nytt sedelmynt derför behöfver skapas.
På grund af hvad sålunda är vordet aufördt, tillstyrker Utskottet vördsamligen, att den § i nästblifvande Banko-reglemente, som skall motsvara 215 § må erhålla följande förändrade uppställning: Mom. 1.
Uå Privat-bank, efter faltadt beslut att upphöra, inställer sin verksamhet såsom låne-anstalt, åligger det fullmäktige att, så vida icke på den ort, der sådan Privat-bank funnits, enskilda bolag skulle bilda sig för bedrifvande af Läne-rörelse med Riks-bankens sedlar på sätt nästföljande § i Banko-reglementet stadgar, antingen å nämnde ort inrätta en afdelning af Rikets Ständers Bank, för att under den förvaltning fullmäktige finna godt förordna och enligt af dem meddelad instruktion bedrifva , lane- och kreditiv-rörelse samt hålla upp- och afskrifnings-räkning på ungefärligen enahanda grunder, som den Privat-bank, hvilkens rörelse skall ersättas eller ock, om sådant anses mera lämpligt för berörda ändamål, och i mån af det genom Privat-banks indragning minskade rörelse-kapitalet anvisa nödiga medel åt bankens vederbörande Låne-kontor, under de i följande momenter intagne förbehåll. Mom. 2.
Utöfver det i 123 § bestämda maximum för Sedelstock, hafva fullmäktige att i ofvanberörde hänseende, använda 2,500,000
Bdr, hvilka fördelas på de serskilda låne-inrättningarne i förhållande till medeltalet under sednast förflutne 3:ne åren af den eller de Privat-bankers sedelutgifning, som skall ersättas. Mom. 3.
Vid assignering på Riks-banken gäller till efterrättelse hvad i afseende på Låne-kontorens enahanda assignering är eller varder stadgadt.
Som Filial-afdelningar af Riks-banken, äfven förutsatt, att sådane äro på ett ändamälsenligare sätt organiserade, än de nuvarande Låne-kontoren, icke kunna åt allmänna rörelsen gifva det lif och den utveckling, som enskilda bolag, hvilka bedrifva Låne-rörelse, alltid måste lemna, enär, utom annat, dessa sednare icke, i och för sina operationer, be höfva att bindas genom ett detailleradt reglemente, utan kunna verka i det intresse, hvil - 4 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 43. ket för tillfället, anses närmast befrämja både allmän och enskild fördel, hvartill ytterligare kommer att anspråket på låne-understöd från enskild låne-inrättning aldrig kan blifva så ovilkorlig, som frän afdelning utaf Riks-banken, hvarest alla anse sig fullt berättigade till undfående af lån äfven om dessa äro afsedde ensamt till improduktiva föremål; så häller Utskottet före, att Privat-bankerna icke kunna tillfyllestgörande ersättas genom Afdelningskontor af Riks-banken, utan att det är af vigt att söka åstadkomma enskilda associationer för bedrifvande af utlåningsrörelse.
Vid besvarandet uti betänkandet N:o 24 af inom Riks-stånden väckta motioner om inrättande af Lånekontor i städerna Wisby och Gelle, tillkännagaf Utskottet ock, att det, vid granskning af föreskrifterne i Banko-reglementets 6 artikel 5 afdelning, om sättet att fylla Privatbankernas sedelutgifning, i fall en eller flera af dem skulle före nästa riksdag upphöra, komme att taga under behörigt öfvervägande frågan dels om flera filial-afdelningar af Riks-banken må kunna anses vara af behof påkallade, och dels angående den organisation, som bör gifvas åt dylika afdelningar, på det att desamma närmast må motsvara sin bestämmelse.
Utskottet får, i följd häraf nu till en början närmare redogöra för de i detta ämnet inom Borgare- och Bonde-Stånden väckta, samt till Utskottet hänvisade, motioner; nemligen: af Hr C. C. Hörnstein, som anför: att den låga ståndpunkt hvarpå Sveriges indu" stri och näringar i allmänhet befinna sig, hafva sin grund deruti, att förlagskapital nära nog saknas eller måste sökas under dryga vilkor på 20, 30 till och med 50 mils afstånd: att, som
Riks-banken icke vidtagit någon annan utväg för penningerörelsens lättande, än att bilda Lånekontor i Götheborg och Malmö, Svenska folket tvingats till inrättande af Privat-banker, hvilka nu måste röra sig i inskränktare skala, men skulle, öm de utvecklades i samma mån som folkmängd och affärer stiga, samt nödgades att uppfylla behofvet af förlagskapitaler, icke allenast undanskymma Rikets Ständers Bank, utan äfven hota realisationens bestånd eller åstadkomma de svåraste strypningar; att Privat-bankerne äro öfverklagade och hatade, men att intet göres för deras ersättande och ordnande af penningeväsendet på bättre ock solidare grunder; samt att, i fall, genom afdelningar af Riks-banken, kunde vinnas fördelen af ett enda sedelmynt i riket och att lånefonderna hållas något jemna, eller mera rättas efter ortens och rörelsens behof, än efter Privat - Banko-Utskottets Betänkande, N:o 48. 5 hanks vexelkassa, under det att räntevinsten lillfölle Riksbanken eller det stora liela, sta ten; så vore saken förtjent af uppmärksamhet.
Efter dessa premisser, föreslår motionären, att
Riks-banken måtte utgrena sig i afdelnings-banker, tid efter annan, i den mån de sökas och kapitaler för deras etablerande kuftina bildas; i hvilket afseende vidare yttras: att dessa Afdelnings-banker icke skulle bildas såsom nuvarande lånekontor i Götheborg och Malmö, utan, hvad administrationen beträffar, i närmaste likhet med Privat-bankerne; attoni i någon ort ett bolag bildades för inrättande af en afdelningsbank, skulle bolaget, bestående af minst 50 personer, anteckna sig för så stort belopp, som på orten kunde utlånas; att af tecknade beloppet kontant tillskjutes | eller '25 procent; att för det öfriga ställes sådan real-säkerhet, som af bolaget, med solidarisk ansvarighet, godkännes; att aktieegarne en för alla och alla för en ansvara Riks-banken för icke allenast de erhållna lånefonderna, utan äfven för räntan; att de likaledes solidariskt ansvara för medel som insättas antingen i förvar eller på upp- och afskrifnings-räkning; att så väl lånerörelsens hufvudgrenar, som den ränta, hvilken af kreditiv- och låntagare samt af bolaget till Rikets Ständers Bank skulle erläggas, må bestämmas; samt att inom Bolaget årligen väljas styrelse och revisorer.
Detta reglemente, hvaraf, enligt motionärens förmenande, endast de hufvudsakligaste föreskrifterna blifvit antydda, skulle granskas af Styrelsen öfver Riksbanken och der efter till Kongl. Majit insändas för nådig fastställelse, att gälla t. ex. 10 år, under hvilken tid reglementet icke finge ändras utan medgifvande af Bankens öfverstyrelse eller Rikets Ständer.
Motionären yttrar derefter följande: ”Sedan reglementet blifvit fastställdt och bolaget fått visshet om den fond, som vore att tillgå, skulle realsäkerheten prasteras, vare sig inteckningar i land eller stadsegendomar, pant af obligationer eller godkända aktier och så vidare för den kreditivsumma, sorn bolagsmännen äska, och hvilka handlingar, jemte bolagets solidariska ansvarsförbindelser, skulle till Rikets Ständers Bank aflemnas, emot rättighet för bolaget att disponera öfver motsvarande belopp penningar, och att, sedan de 25 procenten af denna summa vore kontant till afdelningsbanken inbetalte, få öppna bankrörelsen.
Den fond, som bolaget ut - 6 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 43. öfver sina tillskjutne 25 procent kunde behöfva för utlåning åt andra, medelst kreditiver åt sådane, sorn ej hafva nöjaktig realsäkerhet, eller diskonteringar, skulle detsamma kunna erhålla utan annan säkerhet än sin solidariska ansvarighet, hvilken torde anses tillräcklig, då bolaget alltid måste hafva lånehandlingar i sin hand, vida öfverstigande denna fond, dels derigenom, att de utlånt sine egna 25 proc. och dels derföre, att de i låneväg egde använda de summor, som alltid vore innestående på bolagsmännens egna kreditiver, för hvilka realsäkerhet vore prarsterad.
Det lärer falla af sig sjelf, att då bolaget gifver Banken viss ränta på hela kreditivsumman, måste det ock göra den fruktbar i sin hand, hvilket, med bibehållande af kreditivtagarens rätt att derpå insätta penningar, när han vill, sker på det sätt, att dessa insättningar utlånas i diskontväg på kortare tid.
Den öfverassignering, som genom oförmodade dragningar på kreditiven, möjligen häraf någon gång kunde inträffa, vore af ingen betydenhet, men skulle dock inom viss tid, t. ex. 3 månader rättas och regleras.
Vi torde nu böra öfvergå tili bestämmandet af den ränta, sorn bolaget bör betala; den kan ifrågakomma till 3 procent, 3.V procent och högst 4 procent.
Om den antoges till 3 procent, blifver vinsten för bolaget så gifven och så stor, att ensamt den lockar till bildandet af dylika Bank-bolag, hvilket vore orätt, då det endast hör vara penningebehofvet, som skall framkalla dem, och icke begäret efter vinning på Statens medel, utom det att de summor, som då kräfdes, blefve omöjliga att anskaffa, icke en gång utom landet, emedan utländska penningar svårligen till så lågt pris kunna erhållas.
3^- procents ränta torde ock vara för låg, till någon del af anförde skäl; den skulle tillskynda bolagsmännen eller aktieegarnc cirka 9 procent på sine kontant insatte penningar, hvilket man i Sverige icke väl fördra ger.
Deremot synes mig 4 procent vara den lämpligaste räntan; den tillskyndar bolaget 6 ä 7 procent, hvilket icke bör väcka hvarken afund eller otidigt begär att bilda afdelningsbanker.
Återstår nu att visa, det Rikets Ständers Bank kan utan afsaknad nöja sig med 4 procents nettovinst på de fonder, den lemnar.
År 1848 voro diskontfonderna i Stockholm 8,300,000 Bdr b:ko.
Nettovinsten derpå utgjorde 318,000 R:dr; alltså icke 4 procent. 1819 voro de 8,466,000 Rdr, nettovinsten derpå 323,000 R:dr; alltså icke 4 procent.
År 1848 voro lånefonderna i Götheborg 3,190,000 Rdr; nettovinsten 121,000R:dr; Banko-Utskottets Betänkande, N'.o 43. 7 alltså icke 4 procent.
1849 voro de 3,000,000 Rdr och nettovinsten 126,000
Rdr; alltså icke 4 procent.
Ar 1848 voro lånefonderna i Malmö 1,510,000 Rdr och nettovinsten derpå 37,700 Rdr; alltså icke 3 procent.
1849 voro de 1,433,000 Rdr och nettovinsten 45,000 Rdr; alltså icke 4 procent.
På kreditivröreisen, som Ranken numera äfven bedrifver, har den vanligen icke mera än 24 procent.
Om vi nu se på Rankens lånerörelse i det hela, så gifver den icke 3 procent, oaktadt den tager 5 för de största summorna och aldrig mindre än 4 procent, nemligen på fastighetslånen; så att der, om någorstädes, äter administrationen upp förtjensten.
Nettovinsten 1848 var 1,003,000 Rdr, derifrån bör dock afräknas räntor på obligationer, som icke tillhöra lånerörelsen eller fordra dyrbar förvaltning, 277,000 Rdr, så att återstoden blilver 726,000 Rdr.
Lånefonderne voro anslagne till 26,680,000 Rdr; alltså icke 3 procent derpå.
1849 utgjorde nettovinsten
Rdr 944,000. hvartill torde här böra läggas utbetalningen till Carlsborg „ 24,000.
Summa Rdr 968,000.
När derifrån föras obligationsräntor 254,000. så återstår nettovinst „ 714,000; alltså icke 3 procent på 26,680,000 Rdr lånefonder.
Således torde bevisadt vara, att Ranken genom 4 procent har mer än nu och således utan förlust kan lemna lånefonder för detta pris; hvarförutan Banken har den stora fördelen, att få lemna sina penningar till ett stort och säkert Bolag, med solidarisk ansvarighet och affärsvana, emot att den nu utminuterar penningar på tusentals händer åt alldeles okända personer i aflägsna landsorter.
Dessa bolag för bankrörelses bedrifvande skulle således betala Rikets Ständers Bank 4 procent årlig ränta på de fonder, den tillsläpper, hvaremot bolaget finge betala 4 kreditivprocent för bestridande af administrationen samt hade den femte procenten på de summor, hvarmed den diskonterade, liksom i öfverräntan den sjette procenten och ytterligare \ procent på de kreditiver, som bolaget sjelf lemnar, äfvensom 2 procent på upp- och afskrifningsräkningarne; allt med förutsättning att räntan vore den nu brukliga, nemligen 5 procent på diskont-, 54 på kreditiv- och 3 procent för upp- och afskrifningsmedel. 8 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 43.
Man torde böra framställa saken genom ett exempel.
Vi antaga, att ett bolag bildar sig, som äskar och ställer realsäkerhet för i million; derpå inbetalas till afdelningsbanken i procent
Rdr 5,000.
Af millionen antages i eller 500,000 Rdr jemt vara ute å 4 procent . . ,. 20,000. och att af återstoden 500,000 Rdr voro 450,000 Rdr jemt utlånta i di skontväg å 5 g 22,500.
Bolagsmännens tillskott, 250,000 Rdr, användt i kreditiver å | procent . . „ 4,250. deraf 100,000 Rdr anses jemt ute å 5 procent „ 5,000. af återstoden, 150,000 Rdr, äro 120,000 jemt utlånte i diskont väg å 5 procent 6,000.
På upp- och afskrifningsräkning anses insatte 150,000
Rdr, deraf 130,000 jemt utlånte å 5 procent „ 6,500.
Ytterligare diskontfond från Ranken på 200,000 Rdr, utlånte å 5 procent . „ 10,000.
Rdr 76,250.
Deraf tillkommer Rikets Ständers Bank 4 procent på 1,200,000 Rdr . . „ 48,000.
^ 28,250.
Deponenters 3 procent på 150,000 Rdr „ 1,500. återstå Rdr 23,750.
Med denna summa har Styrelsen att bestrida administrationen, sorn icke bör öfverstiga 8,000 Rdr, samt verkställa utdelning till bolagsmännen, som således hafva en försvarlig ränta på sitt insatta kapital och fördelen af ett kreditiv för 4| procent.
Uti förestående kalkyl är ingen öfverränta beräknad och dessutom antaget, att ett kapital på 100,000 Rdr b:ko hela året igenom legat oförräntadt, hvilket torde, vid närmare ordnande, befinnas otjenligt, så att inkomsterna torde kunna ökas med några tusende
Rdr, serdeles om de allmänna medlen få gå genom afdelningsbanken, der de ostridigt äro säkrare än under en eller några få uppbördsmäns händer, hvilket medförde den fördelen, att ögonblicklig penningeförlägenhet icke gerna kunde uppstå, serdeles i betraktande deraf att afdelningsbanken alltid hade vinstmedel innestående och i hvarje vecka inflytande.
Man torde nu böra öfvergå till en annan vigtig fråga, eller hvarifrån medel skola tagas till dessa afdelningsbanker.
Det första svaret blifver naturligtvis, att förslaget icke afser någon ny sedelemission eller tillverkning af nya skuldsedlar, utan deremot, att hjelpa sig Banko-Utskottets Betänkande, N:o 43. 9 sig med dem, som redan finnas utgifne af Rikets Ständers Bank.
Banken måste här anskaffa penningar på samma sätt, som livar och en annan kapitalist; han använder först och främst sina egna kapital och ränteinkomster, och hvad han sjelf icke förmår, upptager han från andra kapitalister.
Det går naturligtvis icke an, att Banken tillökar och utlemnar sina sedlar, som äro betalbara vid uppvisandet, mot papper, ställda på lång betalningstid.
Saken skulle således tillgå på det sätt: l:o att Banken finge använda större eller mindre del af sina årliga vinstmedel för bildande af erforderliga fonder.
Det vanliga är, att Ständerna vilja hafva allt till anslag; dessa äro visserligen gagnande, när de användas till produktiva företag; men penningarne gagna likväl ännu mer, om de placeras'på oupphörligt arbetande händer i låneväg; Banken gifver visserligen äfven då ut dem; men har dem det oaktadt på sätt och vis i sina händer, ty de återkomma från den ene, för att åter utgå till en annan, de hållas i en jemn producerande verksamhet.
Produktiva företag äro gagnande; men blifva det ännu mer, om folket genom kapitaltillgång, genom afdelningsbanker sättas i tillfälle att fullt ut, hvad ort och industri förmår, draga fördel af och begagna dessa vägar, hamnar och kanaler.
Det är på detta sätt, som penningar skapa penningar.
Genom att årligen på detta sätt kapitalisera vinstmedlen, skola inkomsterna ökas och staten vinna en ofantlig styrka.
Man fruktar denna kapitalstyrka i Sverige, men har man rätt betänkt, om icke den bästa och vackraste idé är just den, att folket sjelft är sin egen förläggare.
De räntor, som ingå, äro inga tvungna skatter, utan betalas endast af dem, som finna sin uträkning vid att begagna Bankens kapitaler, de egas och disponeras ju dessutom af folket sjelft.
Bättre har ännu ingen stat ordnat den saken.
Om vår Bank flere gånger förstört ofantliga kapitaler genom sina bankrutter, så har sådant icke vållats af Statsbankens idé, hvilken torde i sig innebära något högst förträffligt och en lösning för vårt land af frågor, öfver hvilka man de sednaste åren som mest i andra länder grubblat; det har deremot vållats af den olyckliga föreställningen, att i samma mån man tillverkar sedlar, så tillverkar man penningar; om så vore, så hade man ostridigt funnit konsten att göra guld, och man behöfde då aldrig vara i förlägenhet, hvar penningar skola tagas. 2:o. Att Banken öppnar sina böcker för alla enskilda personer, som der vilja insätta sina penningar mot 3 procent på så kallad upp- och afskrifningsräkning.
Dessa pen Bili. till R.
Prot. 1850—51. 6 Sami. 1 Afd.