Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti häröfver afgifvet underdånigt yttrande hade Kongl. Kammar-kollegium upplyst, att hemmantalet å de Hospitalet tillhöriga ifrågavarande hemman rätteligen skulle utgöra 37^ mantal och att, enligt hvad Hospitalets Ombudsman uppgifvit, räntorna tillkommit på flere olika sätt, dels genom Kongl. Maj:ts Nådiga Utslag, Domar och Bref, dels genom Serafimer-Ordensgillets beslut, dels genom Kongl. Kammar-kollegii pröfning och stadfästelse ej mindre af skattläggningar än af Stockholms Politie-kollegii beslut antingen för beständigt eller blott tills vidare, dels genom icke fastställda eller på vederbörandes pröfning beroende skattläggningar, dels genom Politie-kollegii upplåtelse eller städje- och besittningsbref, dels ock genom Hospitals-direktionens besittningsbref, i något fall med anteckning om föregången skattläggning, men att besluten för utgörande af räntorna från 3:ne lägenheter vore okända; och sorn, efter det besittningsrätten redan blifvit åt enskilde personer upplåten och städjeräntan en gång för alla bestämd, Danviks Hospital, om de föreslagna vilkoren och förbehållen iakttoges, af skatteköpen endast skulle tillskyndas fördel genom den ej obetydliga skatteBilt. lill 11.
Brot. 1SS9 § lSCO. i Sami. 1 Afd. 2 Band.
S Haft. 2 10 Slats-Uiskollels Ullålande A’.-o i o'i. ■köpeskillingen, men ingen olägenhet, enär Hospitalet saknade tillfälle att medelst utarrendering uppdrifva sin inkomst, på sätt Kongl. Brefvet den 7
December 1796 för hospitalshemman i Skåne afsåge, hade Kollegium i underdånighet tillstyrkt att
Direktionen måtte till skatte få försälja alla hospitalshemman och lägenheter, hvilka under städje- och besittningsrätt emot fastställda räntor äro upplåtna; men att, enär, efter hvad förut är anmärkt, räntorna icke för alla do ifrågavarande fastigheterna blifvit i behörig ordning fastställda, förhållandet dermed först borde i hvarje förekommande fall undersökas och pröfvas, innan skatteköp beviljades, dervid de hemman och lägenheter, hvilka ännu möjligen kunde till Hospitalets fria disposition återkallas, borde från skattcförsäljningcn, i öfverensstämmelse med ofvananmärkta nådiga Bref, undantagas, för att i framtiden, medelst utarrendering, öka Hospitalets årliga inkomster; varande emot de af Direktionen föreslagna vilkor för skatteförsäljningarne, af Kongl.
Kollegium endast erinradt, att det i 4:de punkten upptagna förbehåll, att hemmanet eller lägenheten skulle till Hospitalet återfalla, om räntan icke under 3 på hvarandra följande år till fullo erlades, så mycket mindre borde godkännas, som Hospitalet dessförinnan egde räntan indrifva, samt att den omständigheten, att egaren skulle utan arfvingar aflida, icke heller borde föranleda fastighetens återfallande till Hospitalet, så vida han genom testamente derom disponerat, helst icke heller kronan under enahanda förhållanden åtnjöte danaarf; i följd hvaraf Kongl. Kammar-kollegium i underdånighet hemställt, att 4.-de punkten uti de af Direktionen föreslagna vilkor måtte förändras till följande lydelse: »att, i händelse hemmanets eller lägenhetens egare utan arfvinge och utan att hafva derom i laga ordning förordnat, med döden afgår, hemmanet eller lägenheten utan lösen Hospitalet tillfaller.» Justitie-Kanslers-embetet, som jemväl inkommit med anbefaldt underdånigt utlåtande, har instämt uti Kongl.
Kammar-kollegii yttrande, men derjemte och då nu gällande föreskrifter icke medgåfve rättighet för någon att lösa Hospitalet tillhörande hemman till skatte, ansett vilkoron för en dylik rättighets medgifvande kunna och böra bestämmas efter de fördelar, som derigenom förvärfvades, deribland en af de väsendtligaste sannolikt skulle blifva den friare dispositionsrätt öfver skogen, som dymedelst erhölles, då innehafvare af de under städje- och besittningsrätt upplåtna hemman och lägenheter för närvarande endast egde använda skogen till husbehof; på grund hvaraf och då erfarenheten skulle ådagalagt att skog, förut ställd under allmän eller gemensam vård, vanligen blifvit sköflad, när den upplåtits till enskildes godtycke eller fördelats uti smärre lotter, Justitie-Kanslers-embetet i underdånighet hemställt, huruvida icke med lösen till frälse-skatte af Danviks Hospitals ifrågavarande hemman jemväl kunde stadgas sådane vilkor derför, som, efter närmare utredning och af sakkunnig person eller myndighet afgifvet förslag, försäkrade det allmänna mot Slals-Uisliollcls Utlåtande N:o In2.
11 skogens och deribland äfven befintliga ekars otidiga förstörelse, hemmansinnehafvaren om hans nödtorftiga behof till husbehofsbyggnad, stängsel och vedbrand samt slutligen Hospitalet om en skälig inkomst af hvad derutöfver nu funnes eller framdeles kunde alstras.
Då Hospitalet af nu ifrågakomna hemman, så länge de med öfverlåtelsen förenade vilkor uppfylldes, icke kunde komma i åtnjutande af annan inkomst än de af hemmanen utgående räntor, skulle Hospitalet, genom skatteköpeskillingen, erhålla en icke obetydlig kapitaltillgång, om alla ifrågavarande hemmans innehafvare begagnade sig af rättigheten att lösa hemmanen till skatte på de derför föreslagna vilkor.
A ena sidan vore Hospitalets fördel deraf således påtaglig, inen å den andra borde det jemväl anses för innehafvaren af icke ringa fördel att kunna förvärfva sig fullständig eganderätt och en dermed förenad vidsträcktare frihet uti begagnandet af hemmanets alla herriigheter.
Som fråga således nu vore, icke om pröfning för särskilda fall af skatteköp å ett eller annat af de till Hospitalet lydande hemman och lägenheter af den beskaffenhet, att tillfälle till inkomstens uppdrifvande medelst utarrendering för Hospitalet saknades, utan om ett allmänt stadgande, hvarigenom skatteköp å slika hemman skulle, utan hemställan till Kongl. Majit, få af Hospitals-direktionen verkställas, samt förslaget afsåge en för inrättningen vigtig och synnerligen omfattande förändring uti gällande bestämmelser om dess fasta egendom, har Kongl. Majit ansett sig böra inhemta äfven Rikets Ständers beslut i ämnet samt, på grund af hvad sålunda förekommit, i nåder föreslagit Rikets Ständer att för deras del medgifva, att alla de Danviks Hospital tillhörande hemman och lägenheter, hvilka äro upplåtna under sådan ständig städje- och besittningsrätt, som, efter föregången undersökning, belinnes ostridig, må, när vederbörande innehafvare sig derom anmäla, af Hospitalets Styrelse få till skatte försäljas under följande vilkor: l:o att skatteköpeskillingen må beräknas till ett belopp motsvarande hemmanets eller lägenhetens till Hospitalet utgående ränta för 10 år, samt för de hemman, som tillika hafva skyldighet att till Hospitalet framskaffa vissa lass sand, jemväl värdet för lika lång tid af detta åliggande; och borde härvid iakttagas att, derest för hemman eller lägenhet den nu utgående ränta belinnes vara mindre än den, som i äldre årens räkenskaper för samma hemman eller lägenhet upptagits, på särskild undersökning och pröfning må bero, hvad räntebelopp vid skatteköpet och för framtiden skall beräknas; 2:o att, vid skeende försäljningar af hemman eller lägenheter, köparnes skyldighet att köpen hembjuda, bibehålies, äfvensom Hospitalets rätttill åtnjutande af rekognitionsafgift i enlighet med Kongl. Brefvet af den 12 Stats-Vlskollels Utlåtande N:o 102. 21 Juli 1813, i fall Ilospitals-styrelscn icke linner för godt hemman eller Lägenhet inlösa: 3:o att Hospitalets frälsemannarätt till hemman eller lägenhet qvarstår, så att Hospitalet framdeles, som hittills, må kunna uppsäga räntan till leverering in natura eller till lösning efter auktions-medelpris; 4:o att, i händelse hemmanets eller lägenhetens egare, utan arfvinge eller utan att hafva derom i laga ordning förordnat, med döden afgår, hemmanet eller lägenheten utan lösen Hospitalet tillfaller; 5:o att, om några särskilda, enligt besittningsbrefvet, hemmanet eller lägenheten åliggande skyldigheter förefinnas,
dessa fortfarande skola af hemmanet eller lägenheten utgöras; 6:o att om den till hemmanet hörande skog kan anses, med dess framtida bestånd, lemna större årlig afkastning än som motsvarar hemmanets behof af byggnad, stängsel och vedbrand, Hospitals-styrelsen må eg a att med innehafvaren öfverenskomma om den särskilda ersättning, som, vare sig genom högre lösningssumma eller årlig afgäld, bör för sådant fall Hospitalet tillkomma.
Derjemte och enär af ett hos Kongl. Majit anhängiggjordt besvärsmål inhemtats, att, oaktadt Kongl. Majit genom nådigt Bref den 1 Februari 1825 förklarat någon kronotionde icke böra åsättas de hemman och lägenheter, hvilka icke blifvit sådan påförd vid allmän tiondesättning i orten, Kongl.
Kammarkollegium likväl förordnat om kronotiondes bestämmande för ett till skatte försåldt Danviks Hospitals hemman på den grund, att den allmänna tiondesättning; som åren 1726 —1730 i länet blifvit verkställd och allt hittills varit ländande till efterrättelse, icke lärer vunnit behörig fastställelse, har Kongl. Majit ansett lämpligt att, till köpares af Danviks Hospitals hemman betryggande i nämnde hänseende, borde meddelas det förklarande, att hemmanen eller lägenheterna må efter skatteköpet tillgodonjuta den befrielse från kronotionde, som desamma förut åtföljt.
Stats-Utskottet, till hvars åtgärd denna nådiga framställning blifvit remitterad, har, efter erhållen kännedom af de till ärendet hörande handlingar, tagit frågan i öfvervägande, och finner, med afseende å hvad här ofvan blifvit anfördt, skäligt tillstyrka hufvudsakligt bifall till nämnde förslag, med iakttagande af några förändringar, hvilka dels äro en följd af den från högstberörda förslag skiljaktiga åsigt, Utskottet hyser i afseende å vissa delar deraf och hvarföre Utskottet här vill redogöra, dels åsyfta förtydligande af de utaf Kongl. Majit i nåder föreslagna stadganden.
Utskottet anser nemligen den af ifrågavarande hemman och lägenheter utgående ränta, som vid olika tider blifvit bestämd, icke utgöra någon tillförlitlig måttstock å deras beskaffenhet och förmåner; hvadan och om än antagas må, att 10 års räntor i ett eller flere fall kunna anses så~ Slais-UUkolUlt LHålandt N:o 102.
13 sorn cn lämplig skatteköpeskilling, deraf ingalunda följer att lika många års ränta för de särskilda hemmanen och lägenheterne bör i hvarje hänseende tjena såsom grund för nämnde köpeskillings bestämmande, hvilket deremot torde lämpligast och rättvisast kunna ske efter förutgången pröfning i hvarje särskildt fall.
I följd häraf och då Utskottet likväl håller före, att 10 års räntor icke böra för vinnande af så väsendtliga förmåner å innehafvarnes sida i något hänseende vara en obillig grund för skatteköpeskillingarnes bestämmande, har Utskottet velat föreslå detta belopp såsom minimum, men öfverlåtit åt vederbörande att efter sig företeende omständigheter bestämma köpeskillingen till högre summa.
Pröfningen häraf har Utskottet ock ansett vara ett så grannlaga ämne, att detsamma icke borde helt och hållet öfverlemnas åt Hospitalets direktion, utan det slutliga afgörandet uppdragas åt Öfver-styrelscn för Hospitalerne; och ehuru Utskottet föreställt sig att
Ilospitals-direktionen i allmänhet eger den noggrannaste kännedom om ifrågavarande hemmans och lägenheters beskaffenhet och förmåner, har Utskottet likväl, med afseende å vigten deraf att frågan om och i hvad mån den till hemmanen hörande skog kan anses med dess framtida bestånd lemna större årlig afkastning, än som motsvarar deras behof af byggnad, stängsel och vedbrand, med erforderlig sakkännedom bedömes, ansett undersökning härom böra verkställas af vederbörande embetsmyndighet, innan vidsträcktare dispositionsrätt af skogen, än som nu är medgifven, får mot särskild ersättning meddelas.
I betraktande häraf får Utskottet hemställa, att Rikets
Ständer i så måtto bifölle ifrågavarande nådiga framställning, som Rikets Ständer för sin del medgåfve: att alla de Danviks Hospital tillhörande hemman och lägenheter, hvilka äro upplåtna under sådan ständig städje- och besittnings-rätt, som, efter föregången undersökning, befinnes ostridig, må, när vederbörande innehafvare sig derom anmäla, af Hospitals-direktionen med Öfver-styrelsens bifall få till skatte försäljas, under följande vilkor: l:o att skatteköpeskillingen;må beräknas till ett belopp, till det minsta motsvarande hemmanets eller lägenhetens till Hospitalet utgående ränta för 10 år, samt för de hemman, som tillika hafva skyldighet att till Hospitalet framskaffa vissa lass sand, jemväl värdet för lika lång tid af detta åliggande; ankommande på Öfver-styrelsen att bestämma den högre köpeskilling, som, med afseende å hvarje hemmans eller lägenhets förmåner och beskaffenhet, må anses skälig, och hvarvid iakttages att, derest för hemman eller lägenhet den nu utgående ränta befinnes vara mindre än den, som i äldre årens räkenskaper för samma hemman eller lägenhet uppta - 14 Stats-Utskoltels Ullålande N:o 4 02. gits, på särskild undersökning och pröfning må bero hvad räntebelopp vid skatteköpet och för framtiden skall beräknas; 2:o att, vid skeende försäljningar af hemman eller lägenheter, köparnes skyldighet att köpen hembjuda bibehålles, äfvensom Hospitalets rätt till åtnjutande af rekognitions-afgift, i enlighet med Kongl. Brefvet af den 21 Juli 1813, i fall Hospitals-styrelsen icke finnér för godt hemman eller lägenhet inlösa; 3:o att Hospitalets frälsemannarätt till hemman eller lägenhet qvarstår, så att Hospitalet, framdeles sorn hittills, må vara i besittning af den hemmanet eller lägenheten vid skatteköpet åliggande ränta, med rättighet att densamma uppsäga till leverering in natura eller till lösning efter auktions-medolpris; 4:o att, i händelse hemmanets eller lägenhetens egare, utan arfvinge eller utan att hafva derom i laga ordning förordnat, med döden afgår, hemmanet eller lägenheten utan lösen Hospitalet tillfaller; 5:o att, om några särskilda, enligt besittningsbrefvet, hemmanet eller lägenheten åliggande skyldigheter förefinnas, dessa fortfarande skola af hemmanet eller lägenheten utgöras; 6:o att om den till hemmanet hörande skog kan, efter af vederbörande embetsmyndighet verkställd undersökning, anses, med dess framtida bestånd, lemna större årlig afkastning, än som motsvarar hemmanets behof af byggnad, stängsel och vedbrand,
Hospitals-styrelsen må ega att med innehafvaren öfverenskomma om den särskilda ersättning, som, vare sig genom högre lösningssumma eller årlig afgäld, bör för sådant fall Hospitalet tillkomma; hvarjemte Rikets Ständer torde, med afseende å hvad i frågan om tionde-sättning för nämnde hemman förekommit, böra meddela det förklarande: att hemmanen eller lägenheterne må efter skatteköpet tillgodonjuta den befrielse från kronotionde, som desamma förut åtföljt.
Sluls-Utshultets Utlåtande N:o t tit. 15 Reservation: af Carl Anders Larsson från Östergötlands län: »Emot Ilöglofl.
Stats-Utskottets beslut angående försäljning af de så kallade Danviks Hospitals-hemmanen, belägna i närheten af hufvudstaden, får jag anmäla min vördsamma reservation, på följande grunder, nemligen:
Att åborätten grundar sig endast på vanliga arrende-kontrakter, så beskaffade, att åboerne, vid minsta förbrytelse deremot, äro förlustige sin besittning, på sätt efterskrifne transsumt af formuläret till de utfärdade kontrakterna utvisar.
Att de utgående arrende-prestationerna icke grunda sig på jordeböckerna eller blifvit fastställda i den form som vanliga frälseräntor, utan äro att hänföra till sådane förmåner, af en såld egendom, hvarföre säljaren måste genom inteckning bereda sig säkerhet för densammas bindande verkan mot köparen eller dem med desse lika förbundne.
Att en sådan osäkerhet i räntornes framtida utgående möjligen kan bereda Hospitalet förlust i sina beräknade inkomster för den händelse hemmanen komme i andre personers händer än köparne och desses arfvingar.
Att den föreslagna köpeskillingen, omkring Tolf Hundrade Riksdaler för hvarje helt hemman, icke står i något rimligt förhållande till det värde, hvarföre besittningsrätten gått i transporter man och man emellan och att åboerne, med undantag måhända af den ende sökande, som gifvit anledning till den Kongl. Propositionen, sannolikt icke kunna vänta sig en så favorabel uppoffring å hvarken Statens eller den välgörenhets-inrättnings, — som eger grunden och räntan — sida: utan säkerligen skulle vara böjde för vida större uppoffringar, ifall desse före frågans afgörande blifvit derom tillsporde.
Att det i allt fall blir orätt att de hemman, der skog finnes, icke böra taxeras högre än de skoglösa, såvida icke skogen öfverstiger hemmanens behof.
Jag yrkar på sådana grunder ogillande af Höglofl. Stats-Utskottets Betänkande. » STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri. 1860. Siats-Utskottets Utlåtande N:o i Od. 1 X:o 103.
Ank. till Exp.-lJtsk. (leil 18 Maj 1860, kl. II f. ni.
Utlåtande, angående väckta frågor om ytterligare stats-bidrag för reparations-arbeten å Westerås domkyrka. (R. A.) Uti nådig Proposition den 17 November sistlidet år (införd under N:o 57 i Irsta Sami.
Irsta Afd. af Hillänget till Riks-Ståndens Protokoller) har Kongl. Majrt behagat i nåder tillkännagifva, hurusom ^Domkyrko-kommissionen i Westerås, enär det anslag å tillsammans 67,500 Rrdr Rrmt, deraf 45,000 Rrdr såsom anslag och 22,500
Rrdr såsom lån, hvilket vid sistlidne riksdag beviljades för en större reparation af Westerås domkyrka, befunnits för det afsedda ändamålet otillräckligt, hos Kongl.
Majrt i underdånighet anhållit, att Kongl.
Majrt täcktes i nådig Proposition till Rikets Ständer föreslå, att ett anslag af 42,500 Rrdr Rrmt måtte för berörde arbetes fullbordan ytterligare beviljas.
Till stöd för denna anhållan hade Domkyrkokommissionen hufvudsakligen anfört, att den åsyftade reparationen blifvit till större delen verkställd i öfverensstämmelse med det af Kongl. Majrt gillade förslag, men att det, vid uppgörande af förslag till ett arbete af sådan beskaffenhet, som det ifrågavarande, varit omöjligt att på förhand beräkna dess vidsträckthet och kostnad, hvarigenom inträffat dels att reparationen i flera hänseenden måst utsträckas längre än ämnadt var, dels ock att kostnaden för i förslaget upptagna arbeten i mångå fall öfverstigit det för nämnde arbeten utsatta belopp; — att de ännu återstående delarne af reparationen, enligt ansökningen bifogadt kostnadsförslag medförande en utgift af 42,550 Rrdr Rrmt och bestående af grundens omläggning, yttre takets lagning m. m., vore af den hufvudsakliga vigt, att de ej kunde lemnäs åsido, utan att det förträffligt utförda och dyrbara arbete, som redan vore verkstäldt, derigenom skulle blifva fruktlöst;— att Westerås och Srt Ilians församlingar ej fortfarande kunde, såsom hittills under reparationen skett, hålla sina gudstjenster i den för ändamålet otillräckliga och i flera hänseenden otjenliga skolsalen; — samt att domkyrkan genom reparationens fullbordande skulle blifva ett af Sveriges herrligaste tempel och i arkitektoniskt hänseende en prydnad för vårt land, med anledning hvaraf
Domkyrkokommissionen ansett sig kunna hysa den förhoppning, att Rikets Ständer, som, inUih. till Ii.
Idiot. 1852 A ISGO. 4 Samt.
I Afd. 2 Band. 6 Baft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 103. seende det nämnda arbetets nytta och fosterländska betydelse, vid sistlidne riksdag till detsamma anslogo medel, äfven nu ej skulle vägra de anslag, som fordrades för dess fullbordande.
Efter nådig pröfning af denna ansökning har Kongl. Maj:t, då det utan tvifvel vore af allmän vigt att den började reparationen af Westerås domkyrka icke af brist på medel måste afbrytas, samt vitsordadt vore att behörig sparsamhet blifvit iakttagen vid bedrifvandet af det hittills utförda arbetet, hvilket varit af den svåraste och mest grannlaga beskaffenhet, äfvensom kostnaden derför omöjlig att med visshet på förhand beräkna, men det, enligt Kongl. Maj:ts åsigt, torde kunna antagas, alt Westerås stads och S:t
Ilians församlingar borde vara villiga och förbundna att åtminstone så till vida bidraga till denna deras socknekyrkas vidmagthållande, som frågan rörde kyrkans inre delar, de der ej vore af monumental beskaffenhet och till en del endast afsåge församlingarnes gagn eller beqvämlighet, samt, på sätt Ofver-intendentsembetet uti infordradt underdånigt utlåtande anmärkt, i den beräknade återstående kostnaden inginge inrednings-arbeten, såsom bänkar m. m. till ett värde af omkring 15,000 R:dr, föreslagit Rikets Ständer, att till fortsättning af den påbörjade reparationen å Westerås domkyrka bevilja ett ytterligare anslag af 28,000 R:dr R:mt.
Utom denna, från samtlige Riks-Stånden till Stats-Utskottet remitterade nådiga Proposition, har från Preste-Ståndet blifvit till Utskottet öfverlemnad en af Domprosten Björling i samma ämne väckt motion, deruti motionären, med hvilken Doktor Isak Norström samt Prostar ne Ljungdahl, Tegnér och Källström sig förenat, anfört, att då Westerås domkyrka icke egde tillgång till medel för bestridande af kostnaderna för ifrågavarande reparations-arbeten, samt Westerås stads och S:t Ilians församlingar icke ansåge sig skyldige eller vore villige att dertill bidraga på annat sätt, än genom erläggande af bänkhyres-medel, någon annan utväg icke återstode, än att hos Rikets Ständer anhålla om nya anslag för sagde ändamål; hvadan och med åberopande för öfrigt af enahanda grunder, som Domkyrko-kommissionen i dess till Kongl. Maj:t ingifven underdåniga ansökan, motionären begärt att Rikets Ständer, till fullbordande af den påbörjade reparationen å Westerås domkyrka måtte anslå en summa af 42,550 R:dr R:mt, att utgå af de under nuvarande statsreglerings-period i Riksgälds-kontoret besparade medel.
Utskottet, som förehaft detta ärende och tagit kännedom såväl af de vid Domprosten Rjörlings motion fogade uppgifter å Westerås domkyrkas årliga inkomster och utgifter samt berättelse och kostnadsförslag rörande fullbordade och återstående af den ifrågavarande reparationen, som äfven af de, i anledning af derom vid innevarande riksdag gjorde framställningar, inom Ronde-Ståndet afgifne yttranden rörande stats-anslag till domkyrkors underhåll, får förklara, alt då den åsigt, som, bland annat, legat till grund för Stals-Utskoltets vid föregående riksdagar meddelade och af Rikets Ständer godkände tillstyrkanden om understöd af allmänna medel, för såväl Westerås, som andra Sveriges i äldre tider uppförde, storartade och genom konstminnen dyrbara domkyrkor, att nemligen de dryga kostnader, som med dessa kyrkors Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 103. 3 underhåll äro förenade, icke skäligen kunna utan undantag åläggas de församlingar, åt hvilka sagde kyrkor blifvit till begagnande upplåtne, äfven hos nuvarande Statsutskott gjort sig gällande, och då det icke lärer med anspråk på allmänt erkännande kunna förnekas, att nämnde kyrkors bevarande och upprätthållande utgör en för hela nationen vigtig angelägenhet, har Utskottet ej kunnat instämma i den inom ofvannämnda Riks-Stånd yttrade mening, att omsorgen örn samma kyrkors underhåll borde helt och hållet åt vederbörande församlingar öfverlemnas, eller ock kyrkorna få förfalla.
Enär således nödvändigheten fordrar, att medel till verkställande af sådane för meranämnde kyrkors bestånd erforderlige arbeten, hvilka församlingarne icke äro villige eller kunna anses skyldige att bekosta, på annat sätt beredas, och då i nu förevarande fall upplyst är, att domkyrkokassans tillgångar icke förslå till fullföljande af den reparation, hvarom är fråga, torde Rikets Ständer finna att
Staten icke bör undandraga sig att för ändamålet bidraga, i den mån, som af förhanden varande förhållanden påkallas.
I detta afseende får Utskottet anföra att, enligt hvad Kongl. Maj:ts Proposition innehåller och af kostnadsförslaget öfver ifrågaställde reparationsarbeten närmare inhemtas, en del af nämnde arbeten icke afse kyrkans monumentala delar, utan endast församlingarnes uteslutande gagn och beqvämlighet, och då det synes Utskottet, likasom Kongl. Maj:t, billigt och rättvist, alt den för sistberörde arbeten beräknade kostnaden, uppgående till omkring 15,000
R:dr, bestrides af de båda församlingar, till hvilkas begagnande kyrkan är upplåten, kan Utskottet icke lemna sitt förord till den af enskild motionär inom Preste-Ståndet gjorda och af åtskillige Ledamöter inom samma Stånd understödda framställning, åsyftande att hela det belopp, som förutnämnda kostnadsförslag upptager, skulle af Statens medel anslås.