Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kläppsjö inom Anundsjö socken belägna by har i kyrkligt afseende tillhört Junsele socken, men i borgerligt Anundsjö *); Wibyggerå socken.
Gårdsjönäs till denna socken hörande by begagnar kyrkorätt i Ullånger, men borde i alla afseenden tillhöra Wibyggerå socken; Nordmalings pastorat utgör en del af norra Ångermanland, men tillhör numera, enligt Kongl. Kungörelsen den 21 Maj 1810, i såväl borgerligt som kyrkligt hänseende Westerbottens län, ehuru pastoratets o o socknar hafva Ångermanlands indelning i seland och med Ångermanland deltaga i skjuts och väghållning, båtsmanshåll m. m.
Öfver Ångermanland och Medelpad hafva redan i äldre tider mer och mindre fullständiga beskrifningar utkommit, såsom a) Nordals Disputation de Medelpadia, Upsala 1716; b) Genbergs Disputation de Medelpadia.
Upsala 1734, 1737; c) Ströms Disputation de Angermannia, Upsala 1705; dj Norlins Disputation de Facic o Angermanniae antiqua et nova, Upsala 1728, 1731; e) Angermanna Hushollning, Nordanskogen, af Boding, o Stockholm 1747; f) Hulphers
Samlingar till en beskrifning öfver Medelpad och Ångermanland, Westerås 1771 och 1780; g) Selahns Disputation de Hernoesandia, urbe Angermanniae, Upsala 1837; samt h) i tidskriften Svenska Mercurius 1758 en Beskrifning öfver Hernösand af Hagström; hvarförutom såsom upplysande må nämnas i) Gisslers Tal i Vetenskaps-Akademien om Medelpads och Ångermanlands naturliga lynne och beskaffenhet, Stockholm 1751.
Öfver de begge provinserna utkomna kartor äro a) Bleans öfver Norrland, utgifven i Amsterdam; b) Fr. de Witts öfver Norrland, likaledes utgifven i Amsterdam; c) Sansons i Paris 1666 utgifna öfver Helsingland, Medelpad och Ångermanland; d) Törnstens öfver Westernorrlands län, utgifven 1771; e) Calvagens öfver Medelpad 1769, Cederhjelms karta öfver en del af Angermanelfven 1741; f) Calvagens, Hulphers samlingar åt o " följande, mindre kartor öfver Medelpad och Ångermanland; samt g) Hermelins kartor öfver sistnämnde begge provinser.
I afseende på det ekonomiska karteverket må anmärkas, att under den tid det ålåg
Landtmätarne att för vinnande af befordran upprätta sockenkartor, en mängd af sådana kartor blifvit afleinnade, de flesta af särdeles värde.
Sålunda finnas öfver socknarne i Medelpad 13, i Södra Ångermanland 21 och i Norra Ångermanland 8 eller tillsammans 42 sockenkartor, hvar och en med sin särskilda sockenbeskrifning, och således *)
Får i kyrkligt afseende tillhöra Junsele, men i borgerligt lyda under Anundsjö, enligt Kongl. Brefvet den 12 Juli 1861.
Westernorrlands län.
Folkmängd. 5 återstå endast 17 socknar, öfver hvilka kartor ännu icke inkommit, men flera af dessa äro redan i koncept uppgjorda och skulle ofelbart inkomma, orri Landtmätarne kunde vänta, att belöning för det dryga arbetet dem tilldelades, i hvilket afseende underdånig framställning till Kongl. Maj:t nu är af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande aflåten.
Först sedan dessa kartor hunnit fullbordas, är det att förvänta, det en fullständig och af behofvet högeligen påkallad länskarta kan komma under arbete. 2.
Att länets innevånares antal i jemförelse till den stora arealen är litet och alltför inskränkt för behofvet, visar sig deraf, att årligen stora massor af folk här söka vinna arbetsförtjenst, att jordbruket icke bedrifves i den skala det kunde och borde bedrifvas, samt att svårigheten att få lagstadda tjenare mer och mer ökas.
Innevånarnes antal ökas dock årligen, hvilket af hosföljande tabeller inhemtas; och mer och mer öf vertygas man derom, att den idoge arbetaren aldrig saknar sin bergning, utan tvertom att äfven välstånd kan vinnas i nordlanden, der naturen ej är så njugg, som man fordom föreställt sig.
Få utflyttningar hafva ock härifrån skett till andra länder, men väl flera inflyttningar, dessa senare dock mest bestående af sådana personer, som egnat sig åt trädvaruafverkningen.
Klimatet är helsosamt, och inga farsoter af betydligare art hafva under qvinqvenniet hemsökt landet.
Folkmängden har under de fem förflutna åren ökat sig i den proportion, som tab.
N:o 1 utvisar.
Tab n-.o l. Jemföres nu 1860 års folkmängdssumma efter mantalslängderna med antalet innevånare vid nästföregående qvinqvenniets slut, visar sig, att, då vid 1855 års slut räknades 101,683 personer och vid 1860 års slut 114,500 personer, folkmängden under sistförflutna qvinqvennium ökats med 12,817 personer, af hvilken tillökning belöper på landsbygden 11,496, på staden Hernösand 379, på staden Sundsvall 782 och på köpingen Örnsköldsvik 160 personer.
För att äfven inhemta i hvad mån det ena fögderiet är i jemförelse till sin storlek mera befolkadt än det andra och i hvad förhållande folkmängden på ena eller andra stället tilltagit, må följande jemförelse här få rum:
Medelpads fögderi hade vid 1860 års slut enligt mantalslängderna 17,514, 18,269, 35,783.
I)å nu befolkningen vid 1855 års slut utgjorde 30,332 personer, har en tillökning uppkommit af 5,451 personer. o Södra Ångermanland hade, enligt mantalslängderna, vid 1860 års slut 18,913, 20,105, 39,018.
Då nu befolkningen vid 1855 års slut utgjorde 35,554 personer, har en tillökning uppkommit af 3,464 personer.
Norra Ångermanland hade, enligt meranäinnde längder, vid 1860 års slut 15,723, H>,923, 32,646.
Då befolkningen vid 1855 års slut, inberäknadt. hvad som belöpte på köpingen Örnsköldsvik, utgjorde 29,905 personer, är tillökningen 2,741 personer.
Staden Hernösand, som vid 1855 års slut hade 2,627 innevånare, hade 1860 1,327, 1,679, 3,006; samt har således förkofrat sig med 379 personer.
Staden Sundsvall, som vid 1855 års slut räknade 3,265 innevånare, hade 1860 1,855, 2,192, 4,047; och har således en tillökning i antalet af 782 personer.
Summa 55,332. 59,168. 114,500.
Hvad köpingen (Irnsköldsvik särskildt vidkommer och då dess folkmängd är inberäknad i landsbygdens, må anmärkas, att den vid 1845 års slut hade 52 innevånare, vid 1850 års slut lil, vid 1855 års slut 162 och vid 1860 års slut 313 personer, deraf mankön 158 och qvinkön 155.
Af de nu lemnade uppgifter om folkmängden visar sig, hvad redan är antydt, att landet är ganska glest bebodt.
Delar man innevånarnes antal, äfven nu enligt mantalslängderna beräknadt, på arealen, så visar 6 Westernorrlands län.
Byggnadssätt. o o sig, att i Medelpad belöper 596, i Södra Ångermanland 871 och i Norra Ångermanland 628 rnenniskor på hvarje qvadratmil eller, om hela landsbygdens befolkning, 107,447 personer, fördelas på länets hela areal, 217 qvadratmil, skulle hvarje qvadratmil hafva en befolkning af 495 personer.
Delar man åter hela folkmängden, 107,447 personer, på länets hela hemmantal, skulle 66 personer belöpa på hvarje helt mantal i länet, men o om delningen skedde fögderivis, skulle af Medelpads 35.783 innevånare 79, af Södra Ångermanlands 39,018 innevånare 60, samt af Norra Ångermanlands 32,646 innevånare 62 belöpa på hvarje helt mantal.
Allt detta företer dock naturligtvis stora olikheter i de olika socknarne, emedan folkmängden är störst i de socknar, som äro belägna vid de större vattendragen och minst i de nordligaste samt mest skogbevuxna.
Såsom hufvudorsak till folkmängdens förökande under qvinqvenniet måste antagas, dels den omständighet, att länet under denna period hugnats med god årsväxt och icke härjats af någon farsot, dels att skogsafverkningen lemnat många personer tillfälle till ymnig arbetsförtjenst, dels att dessa sammanlagda omständigheter verkat ingående af talrikare hjonelag bland arbetande klassen.
Inga administrativa förfoganden hafva påkallats för de få utländingar som inflyttat och hvilka snart lärt sig landets språk.
Om de schismatiska rörelser, som visat sig inom länet, gäller i hufvudsaklig del hvad jag derom i min sista underdåniga femårsberättelse yttrat.
Baptister äro hufvudsakligen de, som förvilla de enfaldiga, ehuru äfven en och annan nior monapo stel försökt sina krafter, men mormonlärorna äro alltför grofva för att kunna inverka på en upplyst allmoge, såsom Norrlands i allmänhet är, och hafva endast lyckats vinna gehör hos en och annan förståndsfattig menniska.
Baptisterna deremot hafva i Sundsvall, äfvensom i en och annan socken, synnerligen i Medelpad, sökt innästla sig, samt i Sundsvall äfven byggt ett särskildt bönehus, men, enligt hvad man tror sig veta, börjar deras antal att minskas, och sekten skulle här snart utdö, om den ej esomoftast uppfriskades af från andra län kommande emissarier.
Genom ett nitiskt presterskap och de mer och iner införda bibelförklaringarne, är det att hoppas, det de schismatiska rörelserna efterhand skola lemna rum för en sann och lefvande gudsfruktan.
Ingen särskild församling är af schismatikerna bildad, och af främmande religionsbekännare finnes icke heller någon församling inom länet.
Sedligheten fortfar att vara god i de socknar, sorn äro från städerna mest aflägsna och icke äro belägna vid de större vattendragen, hvaremot samma fördelaktiga vitsord icke kan lemnäs städerna och sjösocknarne.
Veneriska smittan griper ikring sig *), fortplantad af sjöfarande, och de oäkta barnens antal är i jemförelse med de föddas antal ännu högst betydligt.
Yppigheten utvidgas i den mån lättheten att förtjena penningar genom skogsafverkningen utvidgas, och farligheten finnes snart endast qvar i de aflägsnare socknarne samt i en och annan krets bland de öfriga, der den fordna sparsamheten ännu vid hålles.
Denna yppighet visar sig synnerligen i klädedrägten, deri man ofta får se ståndspersonernas sätt att kläda sig af allmogen på ett osmakligt sätt efterapadt, och denna lust att lysa med flera ombyten af kläder ger sig synnerligen tillkänna vid marknaderna.
Någon synnerlig fallenhet för dryckenskap uppenbarar sig icke hos norrländska allmogen, i hvars hus man sällan varsnar bränvin, hvars förtärande endast kommer i fråga vid besök i städerna, der det väl stundom händer, att mer än som kan bäras förtäres.
Öldrycken har ock mycket utträngt bränvinet, och de flera här och der anlagda ölbryggerierna hafva en strykande afsättning.
I mat lefver allmogen tarfligt, men skyr icke att visa den gamla gästfriheten i hela sin glans, när besök fås af vänner och bekanta.
Byggnadssättet är såsom förr yppigt, emot hvad i många af södra Sveriges provinser brukas.
Tvåvåningshus äro skäligen allmänna på landet, om ock den öfra våningen stundom åratal får stå oinredd.
, ‘) Under qvinqvenniet äro på kurhusen vårdade från Hernösand 59, från Sundsvall 32, från Långsele socken 29, frän Själevads dito 28, från Sollefteå 18, från Boteå 14, från hvardera af Nora och Sköns socknar 12, från Gideå socken 11, från Gudmundrå dito 10, samt från hvardera af Häggdångers, Ytter-Lännäs, Arnäs, Sättna och Njurunda socknar 7 personer, o. s. v.
Hushållnings sällskap och -gillen.
Hvad som mest verkar mot ordning och rättskaffenhet inom länet är den mängd af bondadvokater och landthandlare, som nära nog öfverallt innästlat sig.
De förra uppvigla till rättegångar och tvister, dem de mot pligt och samvete åtaga sig att utföra, utan afseende på sakens större eller mindre rättvisa, och hvilka rättegångar oftast sluta så, att advokaten är den ende, som af tvisten skördar vinst; och de senare locka, under löfte om kredit, till uppköp af lyxartiklar, ett löfte, som de snart glömma, då lagsökningar med thy åtföljande kostnader icke sällan förstöra den, som varit nog dåraktig att låta locka sig af utprånglarens efterhängsenhet.
Skogsköpen hafva äfven i sin mån bidragit att utveckla ett system af krångel och egennyttiga spekulationer, som mer ån en gång störtat en annars bergad jordbrukare i elände och, hvad som värre är, inlockat honom i företag, ledande till rättegångar, i hvilka bedrägliga åtgärder blifvit uppdagade. 3. Näringar.
A) Jordbruk.
Norrländska åkerbruket innehar icke på långt när den ståndpunkt det rätteligen borde Tab. n.o 2. hafva.
Annu vidhänger åkerbrukaren fäderneärfda vanor och åsigter om jordens ändamålsenliga skötsel, från hvilka han icke viker, utan att genom faktiska bevis öfvertygas om nya inrättningars och arbetsmethoders företräde, ännu skyggar han tillbaka för hvarje penningeutgift, af hvilken han icke ser sig kunna hemta en ögonblicklig vinst.
Han har icke här, såsom i södra Sverige, jordbrukande ståndspersoner, från hvilka han kan hemta föredöme, ty inom de flesta socknarne finnas inga, inom andra åter högst få ståndspersoner, som dyrka jorden, ingenstädes några större possessioner, som i större skala visa de smärre jordbrukarne vägen till erhållande af rikare skördar.
Att jordbruket år ifrån år utvidgas och förbättras, är likväl en obestridlig sanning, och det lider icke tvifvel, att det norrländska jordbruket i en måhända ej alltför aflägsen framtid skall uppblomstra till en nu knappt anad höjd; men denna tidpunkt torde ej få förväntas att inträda, utan i mån af minskad ifver för skogsafverkningen, åt hvilken nu egnar sig snart sagdt hvarje arbetsför menniska, så att stor brist på arbetare vid jordbruket fortfarande förefinnes.
Men utom denna brist på arbetare, finnas äfven andra omständigheter, som hejda åkerbrukets framgång, och bland dessa må i främsta rummet nämnas försummad boskapsskötsel och deraf följande brist på gödningsämnen, försummad dikning och underlåtenheten att allmännare tillegna sig senare tiders uppfinningar af förbättrade åkerbruksredskap.
Det vore likväl högst orättvist att säga, det dessa fel öfverallt qvarstå.
På flera ställen har man, om ock i mindre skala, företagit sig grunddikning med tegelrör, på andra ställen, om ock ännu få, har man inköpt nya åkerbruksredskap, och öfverallt der dessa förbättringar blifvit införda har belåtenhet dermed blifvit spord, så att det är att hoppas, att exemplen, ännu måhända få, med tiden skola sprida sig i länet och skingra fördomarne mot det nya, som annars vanligen af allmogen mottages med ett visst misstroende.
Till dessa lyckliga resultater hafva hvar i sin mån bidragit Hushållningssällskapet, Landtbmksskolan och den anställda Länsa,gronomen.
Det förstnämnda har under sin mer än sextioåriga tillvaro efter förmåga sökt att bidraga till jordbrukets och dess binäringars förkofran, dels genom utdelade premier och dels genom utgifna skrifter, samt äfven genom inrättande af Hushållning sgillen i socknarne, ehuru det måste beklagas, att det ännu icke lyckats Sällskapet att i alla socknar tillvägabringa sådana föreningsband, hvartill måhända orsaken får sökas i den förut nämnda bristen på ståndspersoner, som kunnat leda öfverläggningarne i dylika gillen.
Landtbruksskolan, först anlagd å Lunne egendom i Arnäs socken af Norra Ångermanland, och sedan, då denna ansågs mindre lämplig dels med afseende på dess aflägsna läge, dels i anseende till erforderligheten af betydliga nybyggnader, dem Hushållnings-sällskapef icke ägde medel att bekosta, flyttad till Hammars egendom i Thorsåkers socken af Södra Ångermanland, der den ännu fortgår med daglig undervisning för 12 elever, är nu föreslagen att flyttas till Johannesbergs egendom i Torps socken af Medelpad, der man ansett mera utrymme för dess verksamhet vara att förvänta, enär sistnämnde egendom, utom det att den äger ett betydligt jordbruk och är belägen vid allmänna landsvägen ifrån Jemtland, har erforderliga byggnader, som erbjuda mera beqvämlighet vid undervisningen, mera omvexla de 8 Vesternorrlands län.
Brukningssätt.
Skörd. sysselsättning och följaktligen mera nytta för eleverne, utom det att Sällskapet uti den för jordbruket och näringarne nitiske ägarens allmänt erkända verksamhet har en borgen för inrättningens fortgång och förkofran under det föreslagna tioåriga arrendet; varande Sällskapet betänkt att under tiden samla medel för inköp af eget hemman för landtbruksskolan och der uppföra ändamålsenliga byggnader.
Länsagronomen, lönad af Hushållnings-sällskapets medel, är årligen under hela sommaren och så länge årstiden det medgifver stadd på resor inom länet, för att meddela dem, som sådant åstunda, undervisning i till jordbruket hörande ämnen; och är det glädjande att förnimma, det antalet af de jordbrukare, som begära dess råd, år ifrån år ökas, sa att den korta nordiska sommaren numera knappt förslår att uppfylla alla reqvirenternas önskan.
Genom honom utdelas under resorna smärre skrifter i landthushållningen, genom honom anskaffas säkra utsäden, och af honom förevisas och beskrifvas under resorna nyare tiders åkerbruksredskap.
Att med någon säkerhet uppgifva geometriska tunnlandtalet af den odlade jorden, är så mycket mera omöjligt, som betydliga sträckor finnas, hvilka icke äro af Landtmätare uppmätte.
Uti de svar, som socknarne 1859 afgåfvo på Finans-Komiténs frågor, antages, enligt det öfver samma svar uppgjorda sammandrag, att den odlade jorden då besteg sig till 91,602 tunnland, men, utom det att denna uppgift ingalunda må antagas vara fullt tillförlitlig, snarare för liten än för stor, måste det erinras, att den odlade jordens areal hvarje år utvidgas genom nyodlingar, som, ehuru i mindre skala, dock i hvarje socken verkställas.
Jordmånen kan i de flesta socknarne antagas vara god, men i fjellsocknarne, äfvensom kustsocknarne, dels medelmåttig, dels svag.
Den rådande jordmånen är lera i 19 socknar, lermylla, lera och svartmylla, lera och sandmylla eller lermjulna i 25 socknar, sand, sandmylla eller sandmjulna i 17 socknar, samt kalkjord med något lera i 1 socken.
Öfverallt är jorden så fruktbar, att den lemnar den idoge arbetaren lön för sin möda.
Nattfroster, som förr i en och annan socken gjorde så stor skada, hafva mer och mer uteblifvit i följd af ändamålsenliga dikningar; och numera spörjas dessa froster högst sällan och endast partielt på något fjellhemman, der man föga gjort för deras afvändande.
Egentligt vexelbruk med ordnad växtföljd finnes ej inom länet, utan begagnas, med få undantag, tvåskiftes- och tredingsbruk.
Om det ena och andra brukningssättet för åkerjordens hela vidd hafva väl uppgifter ingått ifrån socknarne till Finans-Komitén, men Kongl. Maj:ts Befallningshafvande anser dessa uppgifter så osäkra, att de icke kunna med anspråk på någon trovärdighet åberopas. o Arliga utsädet är högst olika på olika orter.
I allmänhet liar det antagits, att på ett tunnland jord utsås | tunna hvete, f tunna råg, 1 tunna korn, 1A tunna hafre, lf tunna blandsäd, lf tunna ärter, 6 tunnor potatis, 1^ skålpund roffrö samt f tunna linfrö, detta senare beräknadt till 48 kannor på tunnan, vägande vid pass 210 skålpund.
Blandsäden består hufvudsakligen i hafre och korn, här och der af korn och ärter, samt o någon gång äfven af hafre och ärter.
Åkerjorden besås till ungefär fem sjettedelar af korn, som är ortens hufvudsäde, till en tolftedel af råg och en tolftedel af hafre.
Hvete, som endast på några få ställen odlas, är alltför obetydligt att komma i beräkning, och blandsäden odlas icke heller allmänt.
Enligt de till Finans-Komitén 1859 lemnade uppgifter utgjorde årliga utsädet i hela länet uti medeltal de tre sista åren omkring 10 tunnor hvete, 1,786 tunnor råg, 22,500 tunnor korn, 2,432 tunnor hafre, 2,556 tunnor blandsäd och 786 tunnor ärter, eller tillsammans af alla slag 30,070 tunnor.
Fördelade på länets hela hemmantal, visas häraf, att för hvarje helt mantal skulle fordras tillsammans 18 tunnor säd af alla slag eller | tunna på hvarje seland jord; men man ansåg då att dessa uppgifter voro för låga.
Utan öfverdrift skulle man öfverhufvud kunna räkna utsädet af alla slag till en tunna på hvarje seland jord eller 24 tunnor på helt hemman, som för hela länet skulle göra omkring 39,000 tunnor, deraf efter | tunna på hvarje seland jord af hvete, råg, korn och hafre omkring 29,300 tunnor af dessa sädesslag tillsammans.
Skörden uppgafs i medeltal för hela länet, enligt de till Finans-Komitén 1859 aflemnade uppgifter, till 70 tunnor hvete, 13,453 tunnor råg, 125,846 tunnor korn, 10,380 tunnor hafre, 11,388 tunnor blandsäd, Westernorrlands län.
Skörd.
Priser. 9 3,675 tunnor ärter och 128,583 tunnor potatis, men äfven dessa qvantiteter anses för lågt uppgifna och understiga betydligt hvad sorn i Kongl.
Maj:ts Befallningshafvandes sista femårsberättelse uppgifvits.
Att få någon säker uppgift på beloppen af utsäde och skörd är svårt, om icke alldeles omöjligt, enär de flesta af allmogen hvarken uppmäta eller anteckna det ena och andra, eller, om anteckningar förefinnas, skygga tillbaka att uppgifva qvantiteterna, af den ganda ännu inrotade fruktan, att sådant möjligen skulle kunna föranleda tillökning i beskattningen, hvartill kommer, att det af mången anses orätt att uppmäta de skördar Gud gifver, eller likasom hälla räkning med Gud.
Om skördens utfallande under qvinqvenniet lemna de af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande för hvarje år afgifna tredje och sista årsväxtberättelser upplysning.
Af dessa berättelser må här meddelas ett kort sammandrag.
Rågen blef 1856 i Medelpad under medelmåttan, i Södra Ångermanland fullt medelmåttig och i Norra Ångermanland något under medelmåttan; gaf 1857 uti Medelpad och Norra Ångermanland 8:de k 9:de och i Södra Ångermanland 16:de ä 20:de kornet; 1858 i Medelpad 9:de k 10:de, i Södra Ångermanland 16:de k 20:de och i Norra Ångermanland ll:te k 12:te kornet; 1859 i Medelpad och Norra Ångermanland 8:de k 9:de och i Södra Ångermanland 12:te k 16:de kornet; samt 1860'uti Medelpad 9:de k 10:de, uti Södra Ångerman o ® land 12:te k 14:de och i Norra Ångermanland 8:de kornet.
Skörden var 1857, 1858 och 1860 af god beskaffenhet och fullt motsvarande ortens vanliga behof.
Skörden deraf uppgafs hafva varit 1856 i Medelpad ringa och af dålig beskaffenhet, i Södra Ångermanland,; nedre landet fullt medelmåttig, men öfre landet betydligt under medelmåttan, samt i Norra Ångermanland missväxt på några ställen; 1857 i hela länet 7:de k 8:de kornet; 1858 i Medelpad och Södra Ångermanland 7:de k 8:de och i Norra Ångermanland 6:te k 7:de kornet; år 1859 i Medelpad och Norra Ångermanland 5:te k 6:te och i Södra Ångermanland 6:te k 7:de; samt 1860 uti hela länet 7:de k 9:de kornet.
Under åren 1857 och 1858 var skörden mer än tillräcklig för behofvet, under 1859 ansågs den i allmänhet knappt medelmåttig, men af god beskaffenhet, och 1860 fullt medelmåttig.
Blandsäd och hafre hafva vanligen lemnat lika skörd som kornet.
Potatisodlingen ingår betydligt i jordbruket och utgör en icke obetydlig del i befolkningens föda.
År 1856 var skörden på många ställen skadad af frost, men dock motsvarande landsbygdens eget behof; 1857 erhölls 6:te k 8:de kornet, som ansågs för medelmåttig skörd; 1858 ficks i Medelpad 12:te, i Södra Ångermanland 10:de och i Norra Ångermanland 8:de kornet; 1859 erhölls 6:te och 7:de kornet i hela länet; och 1860 en skörd af 8:de och 9:de kornet.
Torröta visade sig på några ställen 1858 och på många 1860.
Att länet under det utgångna qvinqvenniet lemnat fullt ut de qvantiteter spanmål, som erfordrats för innevånarnes behof, är tendigen säkert, enär de partier Ryskt rågmjöl, som införskrifvits, kunna antagas fullt motväga hvad som af skörden afyttrats.
Enligt förut antagen beräkning af 1 tunna råg och 3 tunnor korn för hvarje person, skulle för omkring 116,000 innevånare hafva erfordrats för hvarje år 58,000 tunnor råg o och omkring 350,000 tunnor korn; men denna beräkning är måhända för dryg.
A ena sidan kan väl sägas, att barn af spädare ålder icke kunna konsumera det för hvarje person såsom erforderligt uppgifna qvantum, men å den andra måste ock medgifvas, att, när i betraktande tagas de behof, hvartill spanmålen användes, nemligen bröd, dricka, välling, gröt m. m., för mången konsumeras mer än den antagna beräkningsgrunden medgifver, ehuru det icke heller kan nekas, att mången fattig får lefva af mindre.
Måhända skulle behofvet närmare angifvas, örn ifrån det uppgifna erforderliga beloppet afdrages hvad som konsumeras af potatis, hvaraf fyra tunnor anses motsvara en tunna korn.
Priserna, sådana de i handel varit gängse, kunna icke med någon säkerhet uppgifvas, helst för- Tab. Litt. säljningen ofta sker på kredit, och priset i följd deraf stegras.
Deremot kunna markegångspriserna, enligt Landsh.-Emb. ull Westernorrlands län und. ber. för åren 1856—1860. 2 10 Westernorrlands län.
Understöd Trädgårdsodling.
Boskapsskötsel. markegångstaxans afdelning Litt. A, antagas någorlunda uttrycka handelspriserne för löpande årets skörd.
Enligt denna taxa hafva nedanstående priser, tab. Litt. A, af Riksståndens
Deputerade blifvit satta å en tunna.
Orsaken till vexlingarne i dessa priser har naturligtvis varit skördens större eller mindre ymnighet, mer eller mindre goda beskaffenhet.