Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kvinnoarbete W och Tvenne uppsatser i Dagny med anledning af &amp; flin r e p " missbruk~d ~uhnokr~ff ' ".
Pris: 5 0 öre.
Magnusson (etablerad 1860) nedw6 Bottew, en, tvd och t w tr. iipp / STOCKHOLM.
Största laaer i Norden Kulörta o, 8varta Yllclilädningstygei * Iiulörttt och 8vuta Sidentyger Schalar och Underkjolar m. m.
Genon direkta förbindelser med in- ocli utlandets förnaiiista fabrikanter kan jag erbjiida ofvaiiiiainda artiklar bättre och billigare a11 iiågoii an- nan och torde en livar genoin besök i niina likaler eller genoin reqvisition af profver och varor lätt blifva öfver- tygad oin fördelen a t t 110s inig fylla sina beliof af dessa artiklar.
I 1 OBB!
AARm underk$oZar ti#lvem * ~~acZeep~ egen.
f abrik e f t e r nyaste franska och tyska.maaocZeUer
Kvinnoarbete och.
kvinnol ycka.
* Ännu några synpunkter.
Sedan föregående liäfti af Dagny iitkoininit, hvari miii första artikel ~Kvinqoarbete och kvinnolycka&gt;j stod att läsa, liar diskussio- nen om kvinnofrågan fortgatt, och fröken Key liar liållit sitt tredje föredrag.
Detta blef.
troligen för niånga liksoiii för mig en öfver- raskning och en svi keii förväntan.
Man hade iiiiiiiligen väntat, att fröken Key \: id detta tillfälle skulle Ila narniare iitlagt och förklarat de inera allniäiit liållna yrkaii- den, lioii förut gjort, och visat liiir de skulle taga sig iit i praktisk tillämpniiig; i stallet fick iiiaii liöra saninia alliniinlia påståenden, då.
och då interfolierade med andra, so111 tycktes rakt strida inot de förra, iitaii att tdariiinaii på något satt viiinlade sig oiii att ~~pplösa eller förklara iilotsiigelseii.
Klarheten ar dock en välsignad sak både.
fiir den so111 talar och skrifver, livilken därigenoiii niidgår att bli miss- förstådd, och för deni so111 Iiöra och läsa.
; hvilka veta, livad de hafva.
att liålla sig till.
Föredraget, i liögsta grad stainningsfiillt och frainfördt med.
talarinnans vanliga talang, blef egentligeii en ilildakt~stiiiid, iinder hvilkeii inan betraktade den tv %faldiga texten: inaniiens öfrerlagsenliet i kulturarbetet och kvinnans öfverlagseiihet i känslolit.
- Mina föregående uttalanden * liafva säkerligen tillidckligt tydligt ådagalagt, att jag icke.
lir fallen för att öfaerskattn kvinnans förmåga jag liar tvärtom blifvit beskylld för motsatsen - och iiiiiiinens öfverlag- senhet i det stora hela liar jag aldrig betviflat, inen nar iiiaii får höra dénna öfverlägsenliet tagen soiii text till.
en predikan, så börjar man nied nyvaknad kritik att iiiidersöka texten och iiiidra, on1 den verkligen i den iitstriickning, soni froken Key tager den, ar s % ofel- bart sann.
Vi ha f i t t veta, att inga kvinnonanlii stråla bland ~n&amp;mklighe- t e r n eviga namn,.
inen låt oss röra oss i litet iiiindre kretsar och taga reda p&amp;, om det finnes så inåiiga svenska o~zanliga, nainn, soni höra till dess&amp; eviga stjärnor?
Linne, TegnBr, Svedenborg, skulle kanske någon föreslå, men icke ens dessas evighet ar höjd öfver allt tvifvel.
Låt, ' - Sedan d e m a uppsats skrefs, har en broschyr af Mathilda Roos, Ett ord .till fröken Key och till den svenska kviniiam utkominit, hvilken innehaller m h g a uttdaiideii: öfverensstiimmande ined fröken Sandströms.
oss vidare sätta ned våra fordringar litet och i stället för iniiiisklig- ' hetens eviga namn tala om de i) an~n, som för OSS här i Sverige äro ofö.rg&amp;liga.
Bland dessa finna vi då var största representant för inedeltidsniystiken, Birgittcr.
T7i iinna vidare en af våra kraftigaste och mest fjärrskådande medeltidsregenter, Xarga~etn.
Hrilken skald från den Gustavianska tiden lefver väl mest på folkets och iingdo- mens läppar?
Icke Leopold eller Kjellgren, utan Ama J l a r i a Lenw gre12, Iivars popularitet ä r jämförlig endast med Tegndrs och Rune- bergs.
Och så ha vi Fredrika Bremer, hvars på många tungomål öfversatta arbeten gjort det svenska namnet beröindt öfver hela varl- den.
F r u Cnrld~zs, Ett köpmanshus i skargardena torde kuiina tada nied %Den siste Athenareii, om aran a t t vara svenska litteraturens mest betydande roman.
Gå vi till 80-talets realistiska litteratur, sh borde va1 fröken Key minst af allaohafva glömt, a t t den liar knappt nier än ett, möjligen tvii manliga namn, soni s&amp; fnllt karakterisera riktningen, som dess basta kvinliga författare.
Och den originellaste roman, som iitkominit på senare tider, den som mest afgjordt slog iii p % en ny bana, var den icke författad af en kvinna, Selwza Lagerlöj?
Dessa namn synas niig vara alldeles tillräckliga för a t t bevisa, a t t om nian ströke bort allt kvinnoarbete i Sverige, skulle kulturen här icke vara sådan som den iiii ä r; ocli dock har jag förbigått så många på andra banor framstående och ledande kvinnor, hvilka på sitt satt gjort betydande insatser i utvecklingen.
Sej, det där talet om man- nens absoluta öfverlägsenhet ocli kviiinans intighet på kulturarbetets område, det kan ju möjligen predikas som en sanning i andra länder, men a t t svenska kvinnor kunna jiiblande mottaga det som en sanning, ja som ett evangelium, det skulle man knappast kunnat tro, om man ej sett det med egna ögon.
Nar jag i det föregående förenat mig med fröken Key i klagan öfver ett jämförelsevis svagt resnltat af kvinnornas arbete, sh tänkte jag företrädesvis på de många, soin aldrig gjort anspråk pk genialitet eller på en ledande stallning, men som med duglighet och godt hiif- viid ägnat sig å t s % väl intellektuela som praktiska yrken.
J a g ville se dem mera behärska sina respektive arbetsområden och i mera syn- bar måtto draga sina strån till stacken på det sättet, som erfordrar - endast företagsamhet och allvarlig koncentration.
J a g skulle önska a t t se kvinliga namn mindre i samband med notiser om tagna examina an i samband ' med vetenskapliga iakttagelser eller praktiska rön af betydelse, och jag ä r saker a t t detta skulle kunna ske, om de begåfvade kvinnorna bättre toge vara på sin arbetskraft.
Men jag återgår till föredraget.
Måiiga af den talrika kainliga iingdom, som kliörde det, gingo säkert liein med de basta föresatser a t t enligt talariiinans uppinaning bruka ssitt kvinliga patos », &gt;satta iii sin kvinliga egendomliglietw och göra detta i arbetet, när de icke kunde Ila tillfälle a t t g ö r a det på det bästa sättet, som liustrur och mödrar.
Men säkert blef det dem ganska svårt att komina till klarhet med liuru de därvid skulle bära sig åt, ty det ä r en svår och intrikat fråga detta: när arbetar man p&amp; ett Ilui$igt sätt?
Fröken Key ä r dock icke förlagen om svar på denna fråga.
Hon vet först och främst på pricken, livilka inål som kvinnans väsens- a r t bjuder henne a t t aibetrir för, nämligen: för.
fredssaken, för en sadan reform af iiiidervisningen, a t t folkskolan blir bottenskola, för lösningen af de sociala frågorna; med andta ord, kvinliglieten bjuder a t t arbeta just för de åsikter, soni fröken Key anser vara de rätta.
Detta kallar jag, a t t vara doginatisk.
Med fnllkomligt lika goda skäl kan en aiiiian koinina och bevisa, a t t den kvinliga egendoinlig- heten bjuder oss a t t verka för federationen, för den absollita nykter- heten och för religionen.
Det förlihller sig nariiligen så, a t t kvinligliet a r ett obestänidt begrepp,.
soin livar och en kan definiera på sitt satt.
Det är obestäindt äfven därför, att det just för närvarande Iiåller på a t t undergå en inetamorfos; kviiiliglieten eröfrar ' det ena arbetsområdet efter det andra, om livillcet det föiwt hette: det där al * omöjligt för en kvinlig kvinna.
l !ian kan numera icke annat an storskratta å t de karakteristiker öfver kviiinonatureii och dess Begräiisning, soin skref- vos för en 50 Br sedan. '
Ännu 30 å r tillbaka i tiden skiille det väl .ansetts för omöjligt, a t t en kvinna med anspr@ pii kvinlighet kiiiide uppträda ocli liålla offentliga föredrag; och nu ä r det väl ingen som bestrider, a t t t. ex. finöken Key gör detta med fullt bibeliiillen Iwin- lig värdighet.
När fröken Key i sina senaste i tidningen Idun tryckta teser piisthr, a t t kvinnorörelsen liar ~förkvaft intresset för utforskriliidet af kvinnans särskilda egendoinliglieter », så är detta alldeles falskt, ty kvinnonatu- rens såväl krafter som begränsning liafva tvärtom Blifvit - eller rättare sagdt börjat a t t blifva - kända genom d&amp; olika slag af ~ r b e t e n, som kvinnan fktt tillfälle a t t agna sig å t; ett bevis harpa är just den nyss näiiinda oerhörda omdaning, som begreppet kvinligliet undergått på de sista decennierna.
A11 den kunskap om kvinnans väsensart som kan 1iemt; as endast frhn hennes satt a t t iiZsk@, torde val skalderna
70 O för länge sedan lia ineddelat oss, de soin sedan urminnes tider så grundligt analyserat lienne f r h der, sidan.
S % vidt jag försthr, finnes det intet annat sätt att bevara kvin- och okonstlad.
Kvinliglieten är en liglieten än att vara ~) ~atu~ ' lig blomma, som utvecklas hos livarje kvinna, som är naturlig, och soni ej genom jäktadt arbete förlorat den stillhet, hvarom jag i den ' före- gående uppsatsen talat.
Xaii behöfver icke göra något vid den saken, och inaii kan det icke heller; blott solskenet ä r där, slår blomman ut.
Solskenet %r visserligen i främsta rimmet öiiiliet ocli kärlek.
men det kan också vara ett arbete, soin ar lampadt efter kvinnans individuella anlag.
I motsats till fröken Key vill jag nämligen trycka mer p i den iiidividiiella begd.iinge~&gt; än p&amp; d en krinliga t * dsensarten, om hvil- ken man med skäl kan säga, att den ännu i m5ng.a afseenden ä r outforskad.
Kvinliglieten beliöfver alls icke förstöras af yrkesarbetet.
Oin en kvinna har en oemotståndlig kallelse för ett arbete, afven ett shdant som hittills ansetts såsoin uteslutande manligt, kan man vara saker på, att Iion icke förlorar sin krinlighet genom att agna sig däråt.
E n människa kan aldrig blifva onaturlig och obehaglig - och det ar jii jnst detta, som den okvinliga kvinnan är - genom att verka i enlighet med sin naturs anläggning.
Och fröken Key är nog ense med mig därom, att naturen gör sig ej skyldig- till ett s %dant slöseri, att Iion i en varelse nedlagger anlag, som äro ämnade att förkvafvas.
Till och nied ett så okvinligt yrke som härförarens har ju en gång utöfvats af en kvinna - Jeanne d ' Arc - och enligt den bild traditionen tecknat af lienne, var hon ju allt annat än rå ocli framfusig, det var ju just genoni siii jungfruliga entiisiasm och renhet, som lioii lianförde sina landsmän och räddade Frankrike.
Xcn när kvinnor röka cigarrer, sitta och hänga på kaféer, Bruka grofva ord och dylikt, då förlora de sin kvinligliet, ty härvid följa.
de icke nhgoii inspiration af sin individuella natur utan endast en okynnig lust att hä~iiia nianiien.
De s. k. emanciperade damerna äro nästan alltid tillgjorda.
Det ar också e t t faktum, som icke kan undgi en opartisk iakttagare, att de ledande och inflytelserika kvinnorna i vart land icke alls affektera inanliga fasoner, att de i kladsel och upp- trädande på intet satt skilja sig från andra kvinnor.
De forna eman- ciperade, som klippte af h %ret för att slippa besväret att kainma sig, och hvilkas liela väseii uttryckte ett fast beslnt att kosta livad det ville armbåga sig fram.
genom de hatade och föraktade männens led - de försvinna allt nier som snön för solen.
Vår tids framstående kvinnor - Zitiiiinstone i Sverige -.
veta mycket val, att det ar både enklast och - klokast att ocksls i arbetet iippträda soni kvinnor; klokast, ty kvinliglieten ar på alla omrIlden, också det yttre arbetets, en makt so111 eröfrar och vinner.
De veta också, att kvinliglieteii sattes i fara genom den intellektuela fåfänga, soin iitiii$irkte de nii .snart saligen aflidila blåstrumporna, och som dief dem att ständigt ocli jämt aflas att hålla fram sin kunskap ocli sin.
diigligliet ocli därmed slå maiineii på fingrarna.
E t t sådant uppträ- dande måste verka så mycket obehagligare på manneo, som dessa ju endast på senare tider kiinnat vänja sig vid att i kviiinaii se en jam- like i intellektiielt afseende.
&amp; Ian inhste besinna, att under alla före- gående tider 7zar kvinnmz i stort sedt varit sådan nzmznen velat 7zafva, hewne, 12 % för första gången i 7zisto1ien stdr 7ban inför e12 k ~ i m a som danat sig efter sitt eget ideal och icke efter 1zct1z.s.
Detta är för honom en ganska pröfvande situation, ocli det är egentligen nästan underligt, att kontlikterna ej varit häftigare an de varit; på det liela har lian tagit saken ganska godiiiodigt.
Man kan för öfrigt icke ldigga an pli att utveckla den kvinliga egen- domligheten, ty hiiru skulle nian liunna utveckla det onzedvetna $ Det enda niaii kan göra är att icke förkvafva det.
När frijken Key vill, att den ~kvinliga vildlieten)) skall medvetet anviindas i kiilturarbetet, blir hon ju fullstancligt barock; det ar soin om man skulle strängt saga till en iilänniska: jag befaller dig att vara naiv, det ar din plikt att vara .ilnpulsiv och onseclalbm-.
Dessutom ar det farligt detta tal om att utveckla den kvinliga egendoinligheten; i praktiken koinilie det endast att ' leda till ett ut- vecklande af de kvinl.iga, felen, ty de äro latta att komma åt.
Visser- ligen ar lrvinnaris sjaldif i inåiiga.vasentliga fall olika mannens, men utvecklingen ' tycks gå därhän, att en fullt harnionisk inaii tillagiiar sig .en dryg del af de bästa kvinliga egenskaperna, och tvärtom.
Det finnes ju män, som äga en kvinnas öinliet och fiiikänslie; het, och dem finner rnan icke ibland de svaga karalrtererna .- ty sådana utmärkas vanligen af småsinne ocli egoism - utan hos de starka, alltså just " Iios dein, son1 bibehållit och utvecklat ile basta manliga egenskaperna.
Föreningen af inanlig kraft och kvinlig ömhet skapar.
den högsta grad af niansklig fullkomlighet son1 vi kanna.
Vanlig ar den icke, ty få nian äro i vår enerverade tid nog starka för att kiiiiiia tillåta sig.
att vara veka.
Skulle vi nu icke kiinna t#iika oss, att liksoil~.inaiiiien kan lagga bort sin brutalitet iitan att förlora sin inaiiligliet, så skulle också vi kvinnor J
kunna lagga bort våra specielt kvinliga fel, t. ex. vår lidelsefiilla uppfatt ning af förhhllanden och personer, vårt satt a t t alltid se blott en sida af en sak och därigenom blifva s % fruktansvärdt orattvisa, r a r t smksinne, m. m.?
J a, skulie vi icke rent utaf kunna försöka oss p8 det våg- stycket att göras v %r insikt om 2 x 2 3 4 manligt klar ocli fasts?
Skulle all vår förmhga att uppfatta kanslolifvets fina nyanser och att genom sympatien satta oss i förbindelse nied våra medinanniskor g5 förlorad genom - litet sundt förnuft?
Lht oss åter taga till hjälp en analogi från den manliga erfarenheten: liar det nkgonsin phståtts, a t t vetenskapsmannen genom sin logik blifvit mindre känslig än t. ex. en ostuderad bonde?
Få saker hafva gramt och förargat mig så mycket soni pedaii- teriias begär att torka u t undervisningen i våra skolor och förvandla den till idel logik, och jag har just aldrig på något område kant mig frestad att dyrka sniisförnuftigheten.
Men två saker hafva numera lart mig a t t akta, ja nästan svarrna för den logiska kvinnan; deii ena är - en vidsträckt erfarenhet af friintimnier, och den andra - fröken Keys anlopp niot logiken.
Logiken ar tankens skelett, det får aldrig synas, men det måste finnas.
Det a r ändå skelettet, som skiljer de högre djuren fran de lägre, och ett sjalslif med eiidast impulser och instinkter och känslor gör samma obehagliga, opålitliga intryck som de slemmiga blötdjiireii.
J a, logik ä r i grund och botten endast redbarhet och vedep.2iliftiglic.t öfverflyttad ph intelligensens område.
Och den skulle antingeii vara s i omöjlig a t t förvarfva eller, förvarfvad, vara s % farlig för kvinnan Y Jag vill påst %, a t t logiken a r mycket god att ha till och med för makan ocli modern, och mknga studerade kvinnor blifva utmärkta husmödrar just genom sin förmåga att Izmzcll~ p&amp; grud qf skäl och ej på af lösa instinkter och impulser.
Hur oiindligt inhngx hem bli ej förbittrade genom ngckfullliet och dåligt lynne hos litis- modern, s8m i a.lla små motgångar ser människors elakhet eller ödets hårda.
domar, och som p&amp; grund af sin oförinåga att tiinlin.
7; ln.i-t ofta blir så ofantligt orimlig mot sin orngifning!
Hur många akteuskap- liga gräl skulle ej inställas eller åtminstone förkortas till lialfteii, oin liustrnn kunde, taga.
reson,!
Huru mycket bättre behandlas icke tjanarile i ett litis, dar mntmodern a r en kvinna, soni med lugn och konsekvens fattar sina beslut och afvager skyldigheter ocli rattigheter!
Ilen där omedvetna, ~natiirbestaindan kvinliglieten kan r a r a förtju- sande i sällskapsrummet, men visar ofta friiktansvasda skuggsidor i köket.
Fröken Key vill icke neka kvinnan a t t deltaga i det yttre kul turarbetet, men dels vill hoii, a t t hon skall sträfva för vissa, såsoni kvinliga litpekade syften, dels skall hon arbeta på ett sätt, som ar .alldeles olika mannens.
Kvinnorna få ej); snegla på ett manligt ar- betsideal)), ej » rada iipp sig soni nollor bak651 en manlig siffra&gt;, iitan de skola &gt;göra revolt » genom a t t i arbetet satta in dels inoderlig- heten, dels den af Laura nlï ' arliolin upptäckta B kvinliga vildlieten)).
Hvad som meiias med vildl lie te ii^ kan inan inöjligen med litet god vilja första - det ä r allt det oberäkneliga, skiftande, hänsynslösa i kvinnonatiiren - men livad inan däremot platt icke kan förstå as fröken Keys sträfvande antt göra instinkten till ett reson1ieniar.g och regellösheten till regel.
Meningen tycks vara den, a t t kvinnoarbetet skall grundas p i 7cvilmoinsti~z7ctw, på sådana, so~il aleka med syste- men ocli progrpmen, logiken ocli formerna&gt;, ocli a t t det skall gå i opposition till det manliga kultiirarbetet.
Man frågar sig med för- våning: hvart har nu mannens öfverlägsenliet tagit vagen?
Det ar ju lian, som ä r » ska.pareii af de iiya idéernas.
Jo, enligt .fröken Keys mening ä r kvinnan in ycket.
diiininare an inaniien, nar Iion vill.
understå sig a t t b r ~ k a lians vapen, logiken; men mycket, nipcket kvickare, liar hon lhter bli a t t tanka och låter leda sig af s i ~ i a in- stinkter.
Mycket farliga instinkter för resten, ty de Iiiiidra henne a t t antaga P den gif ila kultiirens resultat so111 fös sig förbindande)).
Enligt fröken Keys åsikt bör emellertid kvinnan få bruka sin moderlighet ocli sin vildhet - tv&amp; bra nog oförenliga egenskaper -- på det » inedborgerliga lifvets alla områdeii »; till och med rösträtt bör samliället tillerkänna lieniie.
Antag iiii, a t t en kvinna är iiled- lem i en komité, son1 för öfrigt består af manliga medleminar.
Hoii vill kämpa för sina egna syften, som leda sitt urspriing från hennes kvinligliet; liur skall hon därvid gå tillväga?
Skall hon släppa lös sin kaiisla sin ~vildliet »?
.Jo, dh ville jag se v i r a an1betsniaii och grossliandlare eller våra bönder!
Hvillta ansikten de skulle sätta upp!
Det vore just inte rätta sättet a t t taga dem; Nej.
om själfun syftet och ej blott nöjet a t t göra revolt ligger lieniie om lijartat., f %r hon allt gripa till inannens vapen: förniiftsgruiider och erfaren- het; den kvinliga känslan får icke följa med annat än so111 en fin, niistan omärklig doft af stänining.
Eller kanske kviiiiiaii-iiied.borgasi ' 111laii sätter sig öfver alla dessa tråkiga foriner med styrelser ocli koniitéer?
Skola vi tänka på niass- petitioner ocli kvinnoriksdagar, eller skola vi kvinnor rusa iii öfver den manliga kiiltiiren soni barbarerna öfver Roin?
74 Fröken Keys tal 0111 den kvinliga vildheten kunde inan ha iippfattat endast som en originell fantasilek, nien det ar vid närmare betraktande ganska farligt, ty det kan ge upphof till ett mycket olycksaligt inisstag, det nämligen, att kvinnoriia skulle kuiina komma till inflytande p&amp; en ginare ocli bekvämare vag, an den mannen måste g&amp;.
För dem galler det, att ingenting af bestaende varde kan genom- drifvas liar i världen utan dessa tre medel: intresse - ju eldigare, ju bättre - sakkännedom och ihardigliet; och det gifves icke heller för kvinnorna någon annan väg.
Det vope 1 ki !gstz grnd sorgligt, om de skulle aflas att med stamningar och instinkter uppföra några usla kortliiis, som genast blåste omkull; nej, det är bättre, oiii de icke hinna med nier an, en enda våning af huset, men den ar solid.
Den d vilda)) kvinnan får nöja sig med att skrifva dikter och romaner ocli för man och söner vara en till strid eggande Hjördis, men icke iir det vardt, att Iion p stall er sig vid mannens sida i lagstiftningen^.
Den ratten får hon lämna %t dem af sina systrar, som förena moder- ena sidan tillerknnnande ligheten nied förniåga af logiskt tankande.
af röstriitt och alla medborgerliga rättigheter %t kvinnan, k den andra fastsliende af lieimes oförmfiga att inse 2) &lt; 2
Det tir icke heller sannt, att kvinnornas arbete maste gå stick i staf mot nliinneiis.
Vårt saniballe lider visserligen af en mängd missförlihllanden, Ilrars afhjälpande ligger kvinnan nier än mannen o111 hjärtat, me11 icke ar det genom revolter hon skall aflagstia dem.
Bättre vore, om lion grzmdligt satte sig i12 i förl~62ZnadR~m och med fasthet och mildhet meddelade sin p % erfarenhet stödda öfvertygelse åt de ädlare inänneii i sitt samliälle.
Dessa komme alltid att stå på hennes sida, ocli tillsnwzccizs med dem skulle hon utföra verket.
Ty lika litet son1 inannen ar ensam hiirskare i iddernas värld, lika litet ar ' kvinnan eiisain i strafyandet a t t genom kulturen ge ut- t ~ y c k för inanskliglietens mildare, » moderligno lzanslor.
Kvi) l~oi~sti~~kte) z och kvi) ~i~ofÖrsYSfdi ?de1, dessa som man orätt för- menat fientliga makter, komma säkerligen att i kulturarbetet förlikas p % så sätt, att kvinnoinstinkten väljer syftena ocli kvinnoföqstindet anvisar medlen att nå dessa syfteii.
Men kvinnoförst %ndet miste vara z~ppodladf, ty det beliöfs ett tiDaneradt, logiskt försthd för att eftertryckligt pliidera t. o. m. kvin- lighetens ocli nioderliglietens ratt.
En moder, som fullbordat sina barns uppfostran, har szikerligen gått igenom en förskola, som gör henne alldeles särskildt lämplig till medborgarinna, meii det kan ändå handa a o
-, och .händer ofta - a t t Iion icke kan iitratta p % lingt när sh Hvar- för?
Jo, därför a t t hon icke har den så a t t säga tekniska förstånds- bildningen, som gör a t t hon kan klart saniinaiifatta sina tankar, hastigt träffa kärnpunkten i en fraga, samt på en g h g öfverskåda ett vidsträckt och inveckladt sammanhang.
Familjeniodern skiille sakerligen nii vara glad, om hon i sin iingdoni någon tid ägnat sig åt ett yrke, ja, t.
0.-iii.
stiidentexamen kiincle nii liafva varit Iieniie till gagn.
Det a r familj e. mödrarnas ovana vid a t t arbeta metodiskt, soni gör a t t man p&amp; de använda tränade sociala arbetsomradena måste i så stor iitskracki~in~ yrkeskviniior, t. ex. lärarinnor.
Gällde det endast att lösa det pro- blemet, hiir en kvinna.
skulle bäst uppfostras för a t t deltaga i med- borgerliga varf, s&amp; skiille man sa&amp;,: först en tir1 yrkesarbete (niöj ligen afläggandet af en examen), sedan arbete i hemmet som moder och hiismoder.
Men ined moderlighet iitaii vidare kan en kvinna icke uträtta rnycket i det niedborgerliga lifvet.
Det a r ' visserligen saniit, a t t vår niivaraiide stiidei ?texaiiien # r byggd p&amp; ett olycksaligt in&amp;iigläseri, ocli det, ä r ett elände, a t t den skall ' fordras soni kompetens på en inä,ngd alls icke intellektiiela banor, men sådan den nu lir, ar det dock icke alltid af ondo att ha tagit den.
E n dylik examen # r mycket farlig för deni - både man och kvinnor - livars begåfning icke räcker till för a t t inliemta annat an livad de oiiiidgangligen beliöfva för sin persodiga utueckli~zg och sitt mzdligign Z ~ ' m e 7 ~ i l l Den.
kali däremot vara nyt tig för dem, soin hafva verklig begåfning, ocli soni skola briika sin intelligens.
som ett vapen.
Exanienslasningen liknar exercis- och skjiitöfningar, nyttiga fiir.
dem, som skola bli jagare och soldater, onödiga ocli tidsspillande för andra.
För verkligt intelligenta personer - endast för sådana - medför examensläsningen den nyttan, a t t den tvingttr till en viss inångsidig- het och hindrar den flyktighet, som uppstår, när inaii blott studerar det soni sarskildt intresserar en.
Eliiirii jag som sagdt på det högsta ogillar stiidentexamens nuvarande inneliåll och dess vidsträckta användande som kompetensvillkor, tror jag dock a t t mången kvinna haft nytta af deii som förståndsdisciplin be- traktad, och fröken Key: %r äfveii här för summarisk i sin förkastelse- dom.