Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna hemställan gillades af Rikets Ständer, hvilka dock, i sammanhang dermed, bland annat, förordnade ej mindre att det belopp af Bankens vinst för år 1844, hvilket icke erfordrades för uppbringande af kapital-öfverskottet eller grundfonden till 10 millioner R:dr, skulle till Riksgälds-kontoret atleinnas, än äfven att Handels- och Närings-diskontens, Banko-diskontens i Stockholm samt
Låne-kontorets i Malmö reserv-fonder borde till Banken ingå och såsom tillfälliga kapitalvinster i räkenskaperne uppdebiteras, för att Riksgälds-kontoret jemväl tillkomma.
Sedan Banko-Utskottet vid 1847—1848 årens riksdag för Rikets Ständer uppgifvit ungefärliga beloppet af behållna bankovinsten för åren 1845—1847, yttrade Utskottet hufvudsakligen att, enär metalliska kassan dåmera vunnit den tillökning, att nämnde kassa, genom begagnande af ändamålsenliga utvägar, borde kunna motstå äfven de starkaste påkänningar, och dertill komme att Banken, jemte omförmälde tillgång i metallisk valuta, men utan beräkning af berörde vinst, egde ett kapital-öfverskott af 10 millioner Ralr, hvilket borde vid oförminskadt belopp bibehållas, den behållna vinsten icke erfordrades för Bankens konsoliderande, utan kunde under åren 1848—1850, med en tredjedel årligen, från Banken i och för statens allmänna behof aflemnas; hvilket ock blef Rikets Ständers beslut.
För den af Banko-Utskottet vid 1850—1851 årens riksdag gjorda och af Rikets Ständer godkända framställning, att af Bankens sedan 1848 års början upplupna, behållna vinst, beräknad till 2,924,584 R:dr 41 sk. 2 r:st, ett belopp af 700,000 11:dr banko årligen måtte vid slutet af hvartdera åren 1851, 1852 och 1853, från Banken i och för statens allmänna behof till Riksgälds-kontoret aflemnas, anförde Utskottet att, då genom metalliska kassans nedsjunkande, Bankens ställning betydligt försämrats, då uttagen af silfver dagligen fortginge och då, förmedelst lånefondernas anlitande, beloppet af utelöpande sedlar vore i stigande, under det att sedlar inginge för uttagande af silfver, Utskottet, under sådana förhållanden, ansåge nödig försigtighet och omtanka för Bankens bestånd fordra att Banken icke, genom större utsläppning af sedlar, befordrade metalliska kassans förminskning och således holle före, att någon del af den upplupna Bankovinsten borde för Bankens vigtigaste ändamål eller myntvärdets upprätthållande reserveras.
Efter det Banko-Utskottet vid sednaste riksdag, för Rikets Ständer framlagt en redogörelse, utvisande att
Bankens kapital-öfverskott utöfver grundfonden, 10 millioner R:dr, kunde vid. 1853 års slut i rundt tal antagas till 3,700,000 R;dr, hvaraf likväl 1,000,000
R:dr blifvit anvisad till försträckningar åt Filial-banker, så att endast återstoden, 2,700,000 R:dr, vore disponibel, yttrade Utskottet, att metalliska kassan under tiden från 1851 års början ganska betydligt tillvext, att uttagen af silfver hufvudsakligen föranleddes af invexlingen utaf skillingssedlarne, hvaremot de fortgående vexelköpen ökade den metalliska fonden, att åtskilliga lane- och kreditiv-fonder vöre så föga anlitade, att obegagnade andelen deraf utgjorde om - 4 Banko-Utskottets Memorial M IG. kring 5,000,000 R:dr, att å depositions-räkning innestode en ungefärligen lika stor summa, att utelöpande sedelstocken öfverstege metalliska kassan i sedlar förvandlad med allenast tio millioner R:dr och att, i betraktande af den fördelaktiga ställning, hvari Ranken sålunda befunne sig, någon del af Rankens behållna vinst icke erfordrades för Bankens konsoliderande; hvarjemte Utskottet, med tillkännagivande, att någon ytterligare reservation af Bankens upplupna vinst till förökning af låne- och kreditiv-rörelsen utöfver den million, sorn på förhand blifvit disponerad till inrättande af Filial-banker, så mycket mindre, under dåvarande förhållanden, kunde af Utskottet tillstyrkas, som, vid betraktande af den allmänna penningeställningen i landet, några ökade låne-tillgångar, genom reservation af vinstmedel, ej syntes vara erforderliga, då deremot, genom vinstens atlemnande i och för Statens behof, många allmännyttiga företag borde kunna i vidsträcktare mån befrämjas, tillstyrkte, att af Bankens vid 1853 års slut upplupna disponibla vinst, ett belopp af 900,000 R:dr banko årligen måtte vid slutet af hvartdera åren 1854, 1855 och 1856 från Banken, i och för Statens allmänna behof till Riksgälds-kontoret aflemnas; hvilket Rikets Ständer gillade.
På grund af de i det föregående omförmälda beslut, har Bankens grundfond eller kapitalöfverskott, sorn, enligt 4 § i Lagen för Rikets Ständers Bank af den 1 Mars 1830, skulle utgöra en summa af 4,400,000 R:dr, blifvit uppbringad till 10,000,000 R:dr, oberäknadt dels 1,000,000
R:dr, som derutöfver innehållits af behållna vinstmedel till förökande af lånerörelsen och det belopp, hvartill vinsten under de nästförflutna tre åren uppgått; hvaremot till Riksgälds-kontoret aflemnats: likmätigt 218 § mom. 2 i Banko-reglementet af den 15 Juni 1841, under åren 1841—1845 tillsammans . . .
R:dr B:ko 2,311,216: 41. 5.
» 228 § i Banko-reglementet af den 23 Maj 1845, dels år 1845, 604,632: 28.
II. och dels år 1848 419,422: 4. 8.
» 218 § i Banko-reglementet af den 3 Oktober 1848, under åren 1848 med 1850 . 2,862,000: — — » 214 § i Banko-reglementet af den 21 Augusti 1851, under åren 1851 med 1853 2,100,000: — — » 185 § i Banko-reglementet af den 4 December 1854, under åren 1854 med 1856 2,700,000: — — Summa B:ko R:d710 997,271: 2/7 Som, på sätt här ofvan är vordet uppgifvet, Bankens behållna och af Rikets Ständer ännu ej disponerade vinst utgör en summa af 2,833,187 R:dr 14 sk. 10 r:st.
B:ko, men den till trycket befordrade och med allmänna tidningarne utdelade uppgift öfver Bankens metalliska kassa samt utelöpande sedlar och depositionsskuld jemte obegagnade andelar af kreditiv- och låne-förlag den 31 December 1856 utvisar, att skillnaden emellan sedelstock och maximi-beloppet af densamma, beräknad enligt 116 § i nu gällande reglemente, endast uppgår till 278,204 R:dr 8 r:st., hvaraf den föreställning hos en och annan uppkommit, att Banko-Utskottets Memorial
JYs 16. 5 genom någon felaktighet i Bankens räkenskaper, den behållna vinsten visar sig vara större än densamma i sjelfva verket är; så har Utskottet ansett sig böra uppgifva orsakerna dertill att, ehuru af den behållna vinstsumman ett belopp af allenast 1,647,009 R:dr 16 sk. blifvit, med stöd af föreskriften i 186 § af Banko-reglementet, använde till inköp af räntebärande obligationer, icke mera än 278,204 R:dr 8 r:st. skulle kunna disponeras, utan att öfverskrida det af Rikets Ständer bestämda maximum för sedelstock.
I sådant afseende får Utskottet erinra, att sedan, vid 1844—1845 årens riksdag, Banko-Utskottet hos Rikets Ständer tillstyrkt, att samtlige lane- och kreditiv-fonder måtte till siffran begränsas och ett maximum bestämmas för den del af Bankens sedelstock, som saknade motsvarighet i metallisk valuta, uppgjorde Utskottet en beräkning för att vinna upplysning om den summa, som skulle utgöra maximum.
Ehuru från denna beräkning vissa poster, hvilka under de sedermera förflutna åren ökat Bankens sedelstock, uteslötos och andre åter upptogos såsom genast förminskande ansvarigheten och oansedt samma beräkning utvisade att maximum för sedelstock, oberoende af den andel, som egde motsvarighet i metallisk valuta, uppgick till 20,535,705 It:dr 41 sk. 6 r:st., blef likväl detta maximum, i enlighet med Banko-Utskottets förslag, faststäldt till 20,000,000 R:dr.
Häraf följer naturligtvis att beloppet af såväl nämnde poster, som de maximum öfverskjutande 535,705 R:dr 41 sk. 6 r:st., skola öka ansvarigheten intilldess en motsvarande del af Bankens lånerörelse indrages, förutsatt nemligen att behållen bankovinst från Banken till hela beloppet atlemnas, innan ny vinst Banken tillflutit.
Ofvanberörde poster äro: l:o Skillnaden emellan Låne-banko-skulden den sista December 1844 590,574: 41. 8. och samma dag 1856 481,180: 6. 10. 109,394: 34. 10. 2:o
Utestående beloppet af lån till städer och korporationer . . . 12.764: 27. 11. 3:o d;o af dito på Låne-Banko-Obligationer. . . 16,056: 30. 6 Sgr 138,215: 45. 3.
Om nu härtill lägges: a) meranämnde öfverskott 535,705: 41. 6. b) den, enligt ofvanberörde uppgift, varande skillnad emellan sedel- stocken och maximi-beloppet af densamma 278,204: — 8. c) de till inköp af obligationer använda 1,647,009: 16.
— Sgr 2,599,135: 7. 5. så återstå blott 234,052: 7. 5. af behållna vinsten vid nästlidet års slut 2.833,187: 14. 10. hvilka återstående 234,052 R:dr 7 sk. 5 nst. banko till största delen utgöres af den vid årets slut beräknade räntefordran. 6 Banko-Utskottets Memorial jV? W.
Vid behandling af hufvudfrågan har Utskottet i öfvervägande tagit en af Högloft.
Ridderskapet och Adeln till Utskottet öfverlemnad motion af Herr Aminoff, Johan Fredrik, sorn framställt det yrkande, att banko-vinsten må reserveras till förstärkande af Bankens grundfond, för att på denna väg komma allmänheten till nytta och ej, såsom hittills varit händelsen, öfverleinnas till statsverkets enskilda behof.
För bedömandet deraf huruvida behållna vinsten må vara för Bankens konsoliderande erforderlig, torde i främsta rummet böra i betraktande tagas om Bankens ansvarighet, jemförd med metalliska valutan, står i det förhållande, att någon fara för realisationens bestånd skäligen må kunna ifrågasättas
Det visar sig då, vid närmare granskning af Bankens ställning, i berörde afseende, den 7 dennes, att under det metalliska kassan i banko förvandlad, uppgår till 20,056,514 R:dr 41 sk. 9 r:st., utelöpande sedelstocken med icke mera än omkring 12,000,000 R:dr öfverstiger nämnde belopp; att den allmänna verk och enskilde personer tillhöriga och på depositions-räkning innestående behållning utgör c:a 6,000,000 R:dr; att låne- och kreditiv-fonderna äro så nära anlitade, att endast c:a 1,500,000 R:dr, hufvudsakligen tillhörande de sednare, innestå obegagnade, och att skillnaden emellan sedelstocken och maximum för densamma, genom influtne räntor stigit till c:a 500,000 R:dr.
I)å nu metalliska kassan, oansedt densamma nästlidet år förminskats med c:a 5,500,000
R:dr silfver, är högre än vid silfver-utvexlingens början ur 1834 oell med undantag för åren 1854—1856, endast en gång sedan förstnämnde år eller sednare hälften af 1847 och första tre månaderna af år 1848, uppstigit utöfver dess närvarande höjd; då till följd af skillingssedlarnes indragning en å två millioner R:dr silfver torde befinnas i allmänna rörelsen; och då, genom industriens utveckling i alla grenar under de sednare åren ett större kapital af rörelsen upptages och bibehålles, än derförut varit händelsen, hvadan det hör kunna antagas, att af utelöpande sedlar och innestående depositioner så stort belopp icke skall komma att för uttagande af silfver användas, att metalliska kassan nedgår till det i 107 § af Banko-reglementet bestämda minimum, 2,500,000 R:dr silfver; så anser Utskottet väl att behållna vinsten skulle kunna Banken afhändas, utan att Bankens förmåga att upprätthålla den fria vexlingen af silfver deraf något äfventyras; men som uttagen af metallisk valuta för liqvid å utrikes ort, oafbrutet fortgående äfven under vintermånaderne, vid sjöfartens början sannolikt tilltaga och den närvarande penninge-ställningen föranledt ökade anspråk på låne-understöd från Riksbanken, särdeles till utveckling af Filial-banks-svstemet, har Utskottet funnit försigtigheten bjuda att för Bankens räkning må bibehållas åtminstone någon del af den behållna vinsten, och Utskottet tillstyrker fördenskull, att af samma vinst, beräknad till 2,833,187 R:dr 14 sk. 10 r:st. banko eller 4,249,780 R:dr 96 öre riksmynt, ett belopp af En million R:dr riksmynt årligen må, vid slutet af hvartdera året 1857, 1858 och 1859, från Banken i och för Statens allmänna behof till Riksgälds-kontoret aflemnas.
, Banko-Utskottets Memorial M 16. 7 Reservationer: af Doktor Sandberg: »Om banko-vinsten antingen helt och hållet eller till största delen aflemnas till Stats-verkets behof den ena Riksdagen efter den andra, så måste deraf uppstå en vanmakt och oförmåga hos Svenska Riks-banken att uppfylla sina åligganden och att motsvara landets och folkets behof och billiga anspråk.
Denna olägenhet och dess följder måste blifva allt mera kännbara i samma mån sorn rörelsen och industrien utvidgas och antaga större dimensioner, hvaraf uppkomma ökade behof af rörelsemedel äfvensom anledningar till vida större fluktuationer än hittills egt rum.
Att det oaktadt oafbrutet fortsätta den gamla frikostiga vägen synes mig icke vara välbetänkt och jag torde bär få göra reda för denna min åsigt.
Sedan Ranken fordomdags blifvit tvingad att för Stats-verkets behof utgifva en otalig mängd kredit-sedlar, långt utöfver sina tillgångar, biel' deraf en nödvändig följd att bankosedlarnes värde allt mera försämrades, kursen stegrades alltjemt och alla försök att styra densamma voro fruktlösa.
Att sätta en gräns för denna oreda blef nödvändigt och stats-makterna fastställde 1830 en realisation, som dock nedsatte värdet af bankens sedlar till 37 A procent, så att dessa sedlars alla innehafvare måste åtnöja sig med En R:dr i stället för 2 § R:dr.
När detta betänkes borde väl icke Riks-banken vidare tagas i anspråk för Stats-verkets behof, för att icke ens på aflägsnare håll bereda möjligheten af en förnyad riksbankrutt.
Men, säger man, dermed har ingen fara, ty banken har hittills oaktadt dess flesta vinstmedel blifvit honom Iråntagne, likväl upprätthållit det sednast fastställda myntvärdet på sina sedlar.
Men jag minnes väl det stora bekymmer i detta afseende, som uppstod vid 1843 ars revision, då man i förskräckelsen vidtog den sedermera bittert klandrade åtgärden att emot förskott af betalning i sedlar inköpa silfver; och vid påföljande 1844 års
Riksdag väcktes till och med i ett stånd det högst farliga förslaget, att i någon mån inställa silfver-utvexlingen i banken.
Flere bevis af den då uppkomna förlägenheten innehåller äfven detta betänkande.
Realisationen har dock lyckligtvis förmått uppehålla realisationen, men under vexlande brist och öfverflöd på rörelse-kapital; emedan Riks-banken, beröfvad sin vinst och ställd vid sidan af G ä 8 stycken andra äfven sedelutgifvande banker, saknat förmåga att genom ändamålsenliga åtgärder på något sätt kunna reglera sin utelöpande sedelstock.
Om den vid sista Riksdag fått behålla sin vinst på 2,700,000 Il:dr banko och då, när konjunkturerna voro så fördelaktiga att rörelsen hade öfverflöd på medel och icke behöfde låneunderstöd, kunnat, nota bene med dessa vinstmedel, förstärka sin realisations-förmåga medelst uppköp af silfver, insatt emot ränta i Hamburg, eller af sådana räntebärande obligationer, som lätt kunnat till silfver realiseras eller på något annat sätt, skulle Rankens styrka att möta svårare konjunkturer och brydsamma påkänningar varit ojemförligt större än den nu är.
Det heter väl i Betänkandet, att fastän bankens silfverfond blifvit under sistlidet år minskad med 5,000,000 R:dr specie eller 20,000,000 R:dr riksmynt, är dock ännu reela 8 Banko-Utskottets Memorial M 16. fondens ställning vida bättre än den vanliga.
Men man bör härvid ihågkomma att under åren 1854 och 1855, hvilkas like vi aldrig upplefvat, exporterades spanmål lör 35,000,000 R:dr riksmynt, under det äfven skogs-eflekter utlördes till större mängd och till utomordentligt högre priser, än förr, så var detta likväl icke tillräckligt att betäcka den omätliga importen, utan bankens silfver måste anlitas för att godtgöra skillnaden.
Nu äro konjunkturerna annorlunda; spanmål måste införas; skogsprodukternas pris har fallit; den blifvande årsvexten är obekant och om några andra ofördelaktiga omständigheter tillstöta, så torde hela den stora rikedomen, som gjort ett kort besök uti Svenska bankens hvalf, snart vara färdig att återvända till utrikes ort.
Och hvilken minskning uti tillgången på rörelsemedel inom landet sådant skulle åstadkomma är lätt att förutse, utan att Riks-banken eger förmåga att i minsta mån afhjelpa den.
Den blir tvert.om, såsom det nu är ställdt, möjligtvis satt i nödvändighet att för sin egen räddning och sitt sjelfbestånd vidtaga sådana åtgärder, som förvärra det onda och öka förlägenheten i landet, till hvilka några momenter uti 114 § af nu gällande Ranko-reglemente hänvisa.
Men genom bankovinstens afhändande måste det blifva ännu sämre stäldt med Riksbanken såsom en lånebank, hvars åliggande det är att understödja jordbruk och näringar i landet.
Det är en känd sak att Hypotheks-föreningarne skuldsatt
Svenska jorden hos utländningen för öfver 20,000,000 R:dr banko.
Om det också kunde antagas, att alla dessa utländska lån helt och hållet blifvit använda till en så vinstgifvande produktion, att nettobehållningen deraf kan betacka både ränta och amortering, så skall likväl betalningen deraf till utländningen hafva en helt annan inverkan på Riksbanken, än orri skulden varit inhemsk.
När man beklagar sig deröfver heter det, att Rikets Ständer sjelfve tvingade
Hypotheksföreningarne att kasta sig i utländningars händer, när Svenska Riks-banken icke kunde elier ville lemna dern någon försträckning.
Och huru skulle sådant vara möjligt, när Banken måste årligen lemna ifrån sig de medel, som dertill kunnat användas?
Man har väl frågat huru landet nu skulle se ut, om dess innevånare hade en tillökning af 20,000,000
R:dr uti deras skuld till Riks-banken?
Men jag kan icke se någon större olägenhet utan en väsendtlig fördel, om detta vore en skuld till Riks-banken, i stället för att nu vara en skuld till utländningen, för hvars betalande både ränta och amortering måste utgå utur landet.
Yid sistlidne
Riksdag gjorde man sig den temligen onödiga mödan att uti 182 § af Banko-reglementet anvisa 1,300,000 R:dr för att ersätta upphörande privat-banker.
Och för att visa något storartadt blef också medgifvet, att Riks-banken skulle i sådant fall få utsläppa 2,500,000 R:dr banko uti nya sedlar utöfver det tillåtna maximum.
Men kanske man af detta sednare skulle kunna sluta att någon sådan fruktan på allvar icke förefanns.
Och den är i sanning ganska öfverflödig.
Ty ingen privatbank eller penninge-association, sorn får emot laga ränta såsom penningar utlåna sina egna räntelösa små kreditsedlar, lärer väl någonsin frivilligt upphöra dermed, så länge aktie-egare derigenom kunna erhålla 15 k 20 procent Banko-Utskottets Memorial JYl W. 9 procent i nettovinst på sina deruti insatta kapitaler oell Rikets Ständers Ranks sedlar icke uti någon större män inskränka eller uttränga deras cirkulation.
Härtill kommer att i samma mån sorn Riks-banken beröfvas sina vinstmedel och dels derigenom, dels på annat sätt bibeliålles vid sin vanmakt och oförmåga att på billiga vilkor kunna uppfylla landets behof af låneunderstöd till jordbrukets och näringarnes utveckling, i samma mån skola de sedelutgifvande privat-bankerna fortfara att anses behöfliga och kunna till egen båtnad utvidga fältet för sin verksamhet.
Emedlertid torde det val ändå vara en sanning att det icke är till förökande af riksbankens trygghet och fördel om privat-bankernas sedlar mer och mer fylla rörelsens behof.
Åtminstone har det i många år vaVit flertalets mening uti landsorten, att det vore långt nyttigare för det allmänna om riks-banken bade filial-kontor öfverallt i de större städerna och kunde med rikets mynt understödja de lånebehöfvande.
En sådan åsigt synes också härstädes numera i någon liten mån göra sig gällande.
Ty då banken var för svag att försträcka hela lånefonden, beslutade
Ständerna att lemna understöd åt sådana enskilda bank-bolag, som ville röra sig med rikets mynt.
Hessa fingo namn af Filial-banker och skulle bedrifva en sammansatt upp- och utlånings-rörelse samt således understödja riks-banken genom en tätare omsättning af dess sedlar.
Om understöd lemnäs åt sådana banker på billiga vilkor och mot fullkomlig säkerhet och de ordnas på ett ändamålsenligt sätt, så synas de icke skola verka menligt på riks-banken, utan i stället kraftigt bidraga till dess betryggande.
Ty det är klart att ju (lere liqvider, som kunna verkställas med samma penningar, desto mera till räcklig blir en inskränkt penningestock.
Vid sista riksdag bestämdes att dylika banker skulle erhålla understöd, men aldrig till större belopp i både lån och kreditiv än 500,000 R:dr, och den fond, som till detta ändamål anvisades, blef lill stor del dragen ifrån andra lånegrenar och var ändå allt för otillräcklig.
Orsaken dertill var den att, sedan hela banko-vinsten var bortlemnad, funnos inga tillräckliga medel härtill; och verkningen blef, att när flere filial-banker ville bildas och begärde erhålla det utlofvade understödet, så hade riks-banken inga penningar att lemna; hvaraf vidare följde, att, när denna begäran blef afslagen, bildade bolagen på samma ställe sedelutgifvande privat-banker.
Häraf ådagalägges ännu ytterligare, att uppkomsten och fortsättningen af sedelutgifvande privat-banker härleder sig från den vanmakt, hvaruti riks-banken försattes genom förlusten af sina vinstmedel.
Det är en bekant sak att för närvarande öfverläggningar pågå uti flera af rikets städer om inrättandet af filial-banker.
Uti en reservation till Banko- och Lag-Utskottens betänkande om räntans frigifning förutsättes att under nästföljande frenne år torde väl fem stycken enskilda banker om året komma att stiftas.
Vill man nu icke att äfven dessa skola skaffa sig rätt att tälla med riks-banken uti utgifvandet af sedlar, sorn för mynt i riket icke erkännas, men ändå uti landsorterna utgöra nästan det enda rörelsemedlet, så blir det nödvändigt att tillräckliga fonder anvisas till understöd åt filial-banker, som röra sig med rikets mMit.
Men Bih. lil! R.
Prof. 1856 & 1857. 6 Sami. 1 Afd. 8 Uti/l. 2 10 Banko-Utskottets Memorial JVs 16. livar skall man taga tillgångar dertill?
Jo, säger man, flera andra låne- och kreditiv-fonder skola minskas eller indragas.
Så skola fonderna för skiftes- och odlingslånen, för kopparlånen till Fahlu bergslag m. 11. indragas.
Kreditiv-fonden till sparbankerna skall minskas.
På fonden för lån med omsättnings-rätt, der redan 600,000 R:dr äro borttagna, skall ännu vidare indragning ske.
Och sedan bör fastighets-belåningen, som man jemnt framhåller såsom alldeles icke bankrnessig, släppa till af sina fonder till filial-bankerna uti landsorts-städerna.
För min del hyser jag en helt annan åsigt.
När den stora afiarsverlden har ganska betydliga låne- och kreditiv-fonder att tillgå, så är detta tillbörligt uti en riks-bank.
Men lika rättvist och tillbörligt är det att en bank, som är till för landets skull, också erbjuder tillräckliga utvägar för idkare af mindre jordbruk och industri, att också på billiga vilkor erhålla det låneunderstöd, som för deras förkofran hehöfves.
Och detta är så mycket mera af nöden hos oss, der i synnerhet jordbruks-industrien är fördelad på flere händer, än i månget annat land och innehafvarne af de små jordlotterne tillika äro sjelfständige egare.
Det är fördenskull min öfvertygelse att Riks-bankens fonder för de nuvarande lånegrenar ingalunda böra minskas, utan snarare ökas.
Och af sådan anledning anser jag både Rankens och landets verkliga fördelar häst befrämjas om hela den sista treåriga vinsten finge disponeras till understöd lör de många filial-banker, som komma att bildas och i allmänhet att befrämja landets produktion; men med lemnad rättighet åt Fullmäktige att, om penningetillgången åter i någon högre grad skulle öfverstiga behofvet, använda någon större eller mindre del af dessa medel till Bankens konsolidering ungefärligen på något af de sätt dem jag förut tagit mig friheten att antyda.
Ty det torde väl vara endast under öfverflödig tillgång på penningar, som sådant låter sig göra.
När penningebrist inträder lärer det väl icke blifva möjligt utan näringarnes förlamande och landets skada.
Men vid behandlingen af denna fråga synes det som om den hälft af Banko-Utskottet, från hvilken detta utlåtande utgått, icke blott sett på Riks-bankens åliggande, utan ock, kanske företrädesvis, på Stats-Utskottets förbindelse att utse tillgångar till de många allmänna utgifter, som nu äro i fråga.
Visserligen äro Stats-verkets behof många och stora.
Men dessa böra väl fyllas från andra håll, och för öfrigt om tillgångarne rätt fördelas, torde medel ej saknas både för de nödvändiga utgifterna och äfven för anslag till sådana produktiva företag, som äro af den stora vigt och medföra en för det allmänna så afgjord fördel, att de böra af Staten understödjas.