Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För Odelska arfvingarne åter utgjorde den Kronan förbehållna eganderätten till verket och egendomen ett oöfverstigligt hinder för möjligheten att, på fördelaktigare sätt än nu vore händelsen, begagna samma egendom, äfvensom skyldigheten att, till hinder för andra befattningar, egna tid och arbete åt vården af appreteringsverket, förorsakade olägenheter, som måste blifva ännu större, derest vid nyttjanderättens öfvergång till ett större antal arfvingar, stridigheter dem emellan uppkomme.
Efter år 1840 hade, genom nya anläggningar, antalet af sidenappreteringsverk så förökats, att numera i Stockholm funnes, utom det Odelska, ett mycket stort å Södermalm i sammanhang med derstädes befintlig Kongl. Maj.ts Säd.
Proposition N:o 43.
II sidenfabrik inrättadt appreteringsverk, samt åtskilliga andra dylika af mindre omfång.
Deremot hade under sista tiderna qvantiteten af härstädes årligen tillverkadt sidentyg betydligt förminskats, i följd hvaraf, och då sidenfabrikörerne helst betjenade sig af egna eller i närheten af fabrikerne belägna verk, Odelska appreteringsverket, oaktadt de derstädes befintliga, af sökanderne anskaffade kostsamma maskiner borde bidraga till arbetets verkställande så fullkomligt som möjligt, numera endast i ringa mån anlitades af sidenfabrikörerne.
För sidenfabrikerne kunde alltså sagda verk numera icke anses behöfligt, och bibehållandet af en industri-inrättning, hvartill Kronan bar inskränkt eganderätt, men en enskild familj ständig besittningsrätt, syntes dessutom vara stridande emot de för utöfvande af fabrik och handtverk i gällande Fabriks- och Mandtverks-ordning lagde grunder.
Sedan Kommers-kollegium erhållit nådig befallning, att, efter det vederbörande blifvit hörde, inkomma med underdånigt utlåtande öfver nu ifrågavarande ansökning, har Kollegium i underdånighet öfverlemnat yttranden dels af fullmäktige för sidenfabriksidkarno i bufvudstaden och dels af stadens Handels- och Ekonomikollegium samt dess för besigtning och värdering å egendomen utsedde deputerade; och inhemtas af dessa handlingar: ali sidenfabriksidkarnes fulliiiägtige anfört, att det viii icke kunde bestridas, att, i följd af den år 1840 meddelade nådiga befallningen om
Odelska appreteringsverkets behöriga islåndsättande, detsamma blifvit bragt i bättre skick än förut, men att de verkställda förblittringarne derå likväl icke varit så tillfyllestgörande, att de motsvarat deri närmast förflutna och ännu mindre den närvarande tidens samt en ökad fabrikations fordringar och behof; att det sålundä måste anses ostridigt, att sidenfabriksidkarne af Odelska verket icke hemtat den fördel och nytta, som staten haft för afsigt att dem bereda, vid hvilket förhållande sidenfabriksidkarno väl kunde äga grundad anledning till ett förnyadt bestridande af sökandernes framställning om nämnde appreteringsverks öfverlåtande till dem, men att likväl, då. elter den erfarenhet, sorn vunnits, det icke kunde betviflas, att flera och stora svårigheter möta för att berörda verk må kunna lill fullt gagn för fabriksidkarne ordnas och vidmagthållas på det sätt, som sidenfäbrikationen kräfver, särdeles med afseende å förbättrade arbetsmethoder, hvilka år efter år uppkomma och görn täta förändringar i appreleringsverket nödiga, sidenfabriksidkarne ansåge sig böra tillstyrka nådigt bifall till sökandernes underdåniga hemställan, så vida fabriksidkarne undfinge ersättning, motsvarande eftergiften af de dem en gång tillförsäkrade förmåner, samt sålunda i nåder tillätes att uppbära hela den erbjudna lösningssumman, för att derigenom sättas i tillfälle att, med tillskott af enskilda medel, i bufvudstaden inrätta ett fullständigt, tidens fordringar motsvarande appreteringsverk, hvilket det skulle åligga nämnde fabriksidkare att för sin räkning framgent underhålla; hvaremot och så framt det icke medgåfves sidenfabriksidkarne att sålunda till sin disposition emottaga lösningssumman, de funne sig föranlåtne att, under bestridande af ansökningen, i underdå - 12 Kongl. Moj:fs Nåd.
Proposition N:o 43. nighet begära Odelska appreteringsvcrkefs bibehållande och dess iståndsättande i öfverensstämmelse med de i Kongl. Brefvet den 24 Februari 1840 meddelade föreskrifter ; alt Handels- och Ekonomi-kollegii deputerade, efter meddelad beskrifning å egendomen, yttrat, att inredningen af huset vore föråldrad och till större delen försliten samt tarfvade en kostsam och genomgripande reparation, för alt komma i fullgodt skick; att tomten väl, på annat sätt disponerad och bebyggd, skulle, med hänsigt till sitt utrymme och fördelaktiga läge, vara af ett högt värde,, men att, i betraktande af det skick, hvari den nu befunnes och den afkomst, som disponenten deraf kunde draga, deputerade ansågo fastigheten under närvarande förhållanden icke kunna uppskattas till högre värde än 25,000 lldr Banko: och att Handels- och Ekonomi-kollegium förklarat, att, ehuru, med afseende å hvad sorn förekommit, det kunde antagas, att ifrågavarande appreteringsverk numera ej motsvarade hvad med dess inrättande åsyftades och att detsamma ej heller vore för" sidenfabriksidkarne oundgängligen nödvändigt, det dock icke kunde nekas, att desse ginge miste om en dem tillförsäkrad fördel, derest egendomen skulle af statsverket öfverlåtas till enskilde personer och appreteringsverket derefter icke vid— magthölles; och då verkets vidmagthällande utgjorde vilkoret för sökandernes rättighet att egendomen disponera, men de likväl undfingo betalning af dem, som verket anlitade, syntes, under sådana förhållanden, den erbjudna löseskiliingen vara nog låg, hvadan Kollegium hemställde, att, om fastigheten, med hvad dertill hörer, ansåges böra afhändas staten, såsom lösen derför måtte bestämmas det värde af 25,000 ltdr Banko, dertill deputerade funnit den höra uppskattas, och att sidenlabriks-societeten åtminstone i någon mån finge njuta ersättning för hvad den förlorade genom appreleringsverkets nedläggande.
Kommers-kollegium har för egen del åberopat sina förut afgifna betänkanden i ämnet, och vidare i underdånighet anfört, att de af Kollegium år 1837 yttrade åsigter, hvilka då äfven af Kongl. .Maj:t i nåder gillades, i Kollegii tanke fortfarande egde full giltighet
Och hade under den sedermera förflutna tiden vunnit ytterligare stöd af det kända förhållandet, att det Odelska appreteringsverket, oaktadt de dervid, lill följd af föreskriften i Kongl. Brefvet den 24 Februari 1840, vidtagne våsendtliga förbättringar, varit i så obetydlig mån anlitadt, att det icke kunde anses hafva medfört särdeles gagn hvarken för sidenfabriksidkarne eller verkets innehafvare.
Det syntes Kollegium icke heller kunna bestridas, att det vid besittningsrätten af ifrågavarande egendom från början fästade vilkor af ett appreteringsverks ständiga underhållande, om det ock för den tiden, med afseende å sidenfabrikshandteringens dåvarande ståndpunkt och de då i allmänhet rådande föreställningar om bästa medlen till näringarnes befrämjande, må anses hafva varit lämpligt, och för Odel, sorn sjelf utöfvade appreteringskonsten samt en tid hade uteslutande rättighet att i Stockholm betjena allmänheten med appretering, förenadt med Koni/t.
Maj:!» Xårf.
Proposition \:o 53.
13 verklig fördel, deremot måste för dem, som elter honom innehaft egendomen, och hvilka icke egnat sig åt utöfning af någon del af sidenfabrikationen eller åtnjutit något monopol i förberörd;) hänseende, anses såsom en särdeles betungande förbindelse, hvilken svårligen kunnat eller kunde af dem uppfyllas, så vida den innebure förpligtelse att alltid motsvara de ständigt ökade anspråk, som af en stigande industriel utveckling kunde föranledas.
Frågan hade ock, sedan den sist utgjorde föremål för nådig pröfning, i så måtto kommit i förändrad! skick, att sidcnfahriksidkarne numera tillstyrkt nådigt bifall till sökandernes anhållan om verkets öfverlåtandc till dem, med vilkor att sidenfabriksidkarne finge uppbära lösningssumman såsom bidrag för inrättande i hufvudsfaden af ett fullständigt appreteringsverk.
Hvad detta förbehåll åter beträffade, ansåge Kollegium visserligen bemälde fabriksidkare icke hafva för sitt yrkande att åberopa någon dem tillförsäkrad rätt att för alltid varda bibehållna vid den förmån, som med inrättandet af det Odelska appreteringsverket varit afsedd; men då å andra sidan det icke kunde anses oförenligt med det af Rikets Ständer genom samma inrättning åsyftade ändamål, sidenfabrikationens befrämjande, alt hvad genom afyttrande af ifrågavarande egendom kunde till statsverket åter inflyta, äfven hädanefter företrädesvis användes för likartade anstalter till berörde näringsutveckling och fullkomnande, funne
Kollegium lör sin del icke något att erinra dervid, att den blifvande löseskillingen för Odelska egendomen med appreteringsverk, i händelse den komme att till nuvarande innehafvare öfverlåtas, må disponeras såsom bidrag till inrättande af det fullständigare appreteringsverk, hvarom sidenfabriksidkarne förklarat sig vilja gå i författning.
— I fråga om antagligheten af det utaf sökanderne erbjudna löseskillingsbelopp, förekomme väl, att sedan ifrågavarande fasta egendom, brand försa k rad till 3,333 Rdr 16 sk.
Banko, blifvit år 1839 af Öfverintendents-embetet med biträde af sakkunnige personer värderad till en summa af 13,333 Rdr 16 sk. och inventayierne till 2,804 Rdr 32 sk., de af Handels- och Ekonomi-kollegium för anställande af besigtning och värdering al samma fastighet utsedde deputerade förklarat densamma kunna uppskattas till 25,000 Rdr, allt banko.
Härvid borde dock, enligt Kollegii tanke, tagas i hufvudsakligt betraktande, att, då egendomen, enligt hvad Kongl. Majlis, på Rikets Ständers hemställan, den 8 Mars 1770 utfärdade resolution utvisar, till direktören Anders Odel, hans hustru och efterkommande öfverläts, sådant skedde i öfverensstämmelse med stadgandet i 2 § af 1739 års
Ma nufakturprivilegier, som bland annat innehöll, att i de städer, der sådane hus och byggnader finnas, som kunna umbäras, desamma skola öfverlåtas till dem, som der vilja inrätta nyttiga fabriker, och af dem, barn och efterkommande sedermera såsom annan välfången egendom egas, nyttjas och bibehållas, så länge de fortsätta och drifva de derstädes inrättade verken, och att således sökanderne, såsom enkan Odels barnabarn, egde ständig besittningsrätt till såväl huset som appreteringsverket, •men genom det gjorda anbudet, att få samma egendom till sig lösa, åsyftade att vinna befrielse frän den dem åliggande skyldighet att der alltid vid - 14 Kungl. Maj:ls Säd.
Proposition \:o 43. magtliålla en dylik inrättning.
Vid sådant förhållande och då berörde, egendoms öfverlåtelse lill Odel och hans efterkommande egt rum med väsendtligt afseende å de af honom ådagalagda förtjenster om den inhemska sidenappreteringskonsten, kunde det, efter Kollegii åsigt, icke med stöd af billighet fordras, alt sökandernc, för vinnande af befrielse fran förenämnda åliggande, skola erlägga fulla eller större delen af värdet för den egendom de och deras slägt pä sådane grunder och under så lång följd af år innehaft.
Sökandernc hade jemväl hos Kollegium visat, att de i flera år till Kronan erlagt bevillning för fastigheten efter ett antaget värde af 15,000 Rdr Banko; och dä det icke heller borde lemnäs utan afse ende att sökanderne, i och för de till följd af föreskriften i 1840 års bref vidtagna väsendtliga förbättringar å appreteringsverket, nedlagt betydliga kostnader, för hvilka de hvarken genom erlagd betalning för det obetydliga appreteringsarbete, hvarom de varit anlitade, kunde anses hafva fått ersättning, eller, i händelse af verkets nedläggande, genom en blifvande försäljning af inventarierne kunde påräkna godlgörelse, så ansåge Kollegium sig sakna anledning frångå sitt förut gjorda tillstyrkande, att den af sökanderne för egendomen erbjudna löseskilling må varda antagen.
I följd häraf har Kollegium i underdånighet hemställt, alt Expeditionssekreteraren Westberg och Majoren Westberg mätte, emot erläggande af 10,000 R:dr Riksmynt, tilläggas fri dispositions- och 'egande-rätt till meranämnde fasta egendom samt appreteringsverk med dertill hörande inventarier; att Kollegium matte ega, å statens vägnar, lyfta och qvittera nämnde löseskilling samt till betna
Ide personer utfärda en så beskaffad handling, som för erhållande af lagfart och lasta kunde för dem vara erforderlig; att, om Stockholms Sidenfabriksidkare inom två år elter erhållen kännedom af Kongl. Maj:ts beslut i ämnet, hos Kollegium behörigen styrkte, det de i hufvudstaden för allmänt begagnande inrättat ett mot tidens fordringar och allmänhetens bphof svarande sidenappreteringsverk, de måtte varda berättigade att hos Kollegium utbekomma förenämnda 10,000 R:dr; meri att, om detta vilkor af dem ej fullgjordes, ifrågavarande medel finge ingå till och förvaltas i sammanhang med öfriga under Kollegium ställda allmänna medel till manufakturernes befrämjande.
Majit, som tagit i nådigt öfvervägande hvad sålunda förekommit, anser, på grund af de i Komrners-koilegii underdåniga utlåtande anförda skäl, det icke vara ändamålsenligt att ifrågavarande appreteringsverk vidare vidmagthälles, och finner det äfven, med afseende ä de vilkor under hvilka den för verket, enligt Rikets Ständers beslut, inköpta fastighet blifvit till sökandernes moderfader, Direktören ödel. upplåten, vara billigt att samma fastighet må af sökanderne behållas och hädanefter under full eganderätt öfvertagas emot skälig löseskilling; i följd hvaraf och enär det af sökanderne i sådant hänseende erbjudna belopp, Tio Tusen Riksdaler Riksmynt, synes, vid betraktande af hvad Kommers-kollegium derom särskildt anfört, kunna antagas, Kongl.
Majit vill härmed föreslå Rikets Ständer att Kongl.
Maj:/» Xdil.
Proposition X:o 43.
!.') medgifva det sökatiderne, med befrielse från skyldigheten att vidare underhålla det så kallade Odelska apprcteringsverket, må tilläggas egande- och fri dispositionsrätt till ifrågavarande lästa egendom med dertill hörande inrättningar och inventarier, mot det att sökanderne derför erlägga en löseskilling af Tio Tusen Riksdaler Riksmynt, hvilken summa Kommers-kollegium må ega att å statens vägnar uppbära och qvittera, emot utfärdande till sökanderne af så beskaffad handling, som för erhållande af lagfart och fasta kan vara erforderlig, samt att nämnde löseskilling, hvars öfverlemnande till sidenfabriksidkarne i hulvudsladen, på sätt desse begärt, för inrättande och underhållande af ett annat appreteringsverk, Kongl.
Maj:t icke finnér lämpligt, må få ingå och redovisas bland de under bemälda Kollegii förvaltning ställda allmänna medel lill mnnufakturernes befrämjande, då Kongl.
Majit sedermera blifver i tillfälle att pröfva, huruvida samma löseskilling eller någon del deraf må särskildt och företrädesvis användas för anstalter till sidenfabrikationens gagn och befrämjande.
Handlingarna i målet skola tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, som med frågan kommer alt taga befallning.
Majit förbi ifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen.
C A R L. Ludv. aUrnqvist\ 16 Kongl.
Maj:ta Kitt.
Proposition \:o 43.
Utdrag af protokollet öfver Civil-ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 27 Oktober 1859.
\ävvara nde: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer.
Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Friherre Manderström.
Stats-räden Wallensteen.
Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton.
Deparlements-chefen till justering följande, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förut fattade beslut uppsätta, förslag till nådiga propositioner tili Rikets Ständer, nemligen: e) i fråga om öfverlåtelse till innehafvarne under full äganderätt, mot erbjuden lösen, af del så kallade Odelska Appreteringsverket i Stockholm med hvad dertill hörer; Enligt Stats-Rådels underdåniga tillstyrkande behagade Kongl. Majit dessa förslag i nåder gilla, samt befallde att. i öfverensstämmelse dermed, nådiga propositioner, sådane de finnas detta protokoll bilagda, skulle till Rikets Ständer allåtas.
Ex protocollo Rudolf Adelgren.
\ Korpi.
Proposition N:o 44 17 N:o 44, Ank. till Exp.-Utsk. den 21 Nov. 1859, kl. 1! f. ro. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, om anvisande af ett lån af 230,000 R:dr R:mt till förbättring och utvidgning af Helsingborgs hamn; Gifven Stockholms Slott den 23 Oktober 1859.
Uti memorial af den 5 Oktober 1852 gjorde Styrelsen tor allmänna vägoch vattenbyggnader bos Kongl. Maj:t underdånig framställning derom, att, som med samma års slut tilländaginge den tid af tio år, under hvilken, jemlikt Kongl, brefvet den 15 Augusti 1842, vården om, underhållet och förbättringen af, staden Helsingborgs hamn med dertill hörande bryggor och inventarier, äfvensom förvaltningen af dess inkomster, fortfarande, på sätt enligt Kongl, brefvet den 19 Januari 1833 under de förutgångna tio åren egt rum, skulle under Styrelsens öfverinseende af stadens Hamn-direktion ombesörjas, meri det af flera skäl vore nödigt att från statens sida kontroll fortfarande ulöfvades derå, att hamnen bibehölles vid behörigt djup och i öfrigt med noggrannhet vårdades, Kongl. Maj:t måtte i nåder förordna, att administrationen och vården af hamnen borde under ytterligare tio
Ar handhafvas på förut stadgadt sätt.
Sedan uti häröfver infordrade yttranden så väl Hamndirektionen som stadens magistrat och borgerskap, biträdt styrelsens berörda hemställan, men borgerskapet likväl dervid fästat det vilkor att, som xerfarenheten visat, att hamnen i sitt dåvarande skick icke fullt motsvarade sitt ändamål, enär inloppet till densamma vid stormig väderlek så uppfylldes af iudrifvande hafstång att icke ens en lastad mindre båt kunde bana sig väg derigenom, och flera veckor åtginge till tångens bortskaffande, staten borde sednast inom två år derefter gå i författning om hamnens ändamålsenliga förbättrande samt i sådant afseende, till nämnde olä— Vik till R, St.
Prof. 1859 & 1860.
I Sami J Afd, 15 Haft. 3 18 Kongl. Maj:t Nåd.
Proposition N-.o 44. genhets undanrödjande, låta verkställa tillbyggnad å norra pieren, förklarade Kongl. Maj: t, den 8 Januari 1853, att hamnen skulle under ytterligare tio år, räknadt från samma års början, af Hamn-direktionen underhållas och administreras under fortfarande kontroll af Styrelsen för allmänna väg- och vattenbyggnader; hvarjemte, för vinnande af tillförlitlig kännedom, huruvida, till förminskande af tångindrifningen i hamnen, en tillbyggnad derstädes behöfde utföras, eller om, i enlighet med hvad Styrelsen föreslagit, tången skulle hastigare och på ändamålsenligt sätt kunna med ångmudderverk uppfordras, Kongl. Maj:t anbefallde Styrelsen att under loppet af år 1853, låta på hamnkassans bekostnad genom Chefen för södra väg- och vattenbyggnads-distriktet verkställa de i afseende härå erforderliga undersökningar, på det att de åtgärder, hvartill samma undersökningar föranledde, måtte kunna bringas till utförande i den mån hamnkassans tillgångar sådant medgåfve.
Sedan, med anledning häraf, flera särskilda förslag blifvit uppgjorda och hos Styrelsen granskade, utan att dock något af dessa förslag, enligt hvilka blott den norra hamnarmen skulle förlängas, (unnits antagligt, samt Styrelsen derefter anmodat t. f. Chefen i södra väg- och vattenbyggnads-distriktet, Majoren A.
Remmer att utarbeta nytt förslag, i syftning att begge hamnarmarne skulle förlängas, och bemälde Major den 22 sistlidne Januari afgifvit betänkande jemte kostnadsförslag i ämnet, hufvudsakligen innefattande, att åstadkomma så väl utvidgning som förbättring af Helsingborgs hamn, sålunda, att, jemte det de nuvarande pierhufvudena och en del af hamnarmarne borttoges, desse sednare skulle tillbyggas, den norra till en längd af omkring 500 och den södra till mer än 600 fot, pierhufvudena oberäknade; att, då den nuvarande hamnen slutade vid 8 å 9 fots djup, den nya skulle utbyggas till ett djup af 18 fot; samt att tångindrifning skulle förebyggas dels genom hamnarmarnes rigtning och dels derigenom, att inloppsgattets bredd ökades från 70 till 150 fot, hafva Helsingborgs stads Magistrat och Borgerskaps Äldste, jemte deputerade lör husegare utom borgerskapet, uti en af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Malmöhus län jemte eget yttrande i ämnet insänd, till Kongl. Maj:t ställd skrifvelse, enligt dertill vid allmän rådstuga den 16 sistlidne Mars erhållet uppdrag af stadens röstberättigade invånare, i underdånighet anhållit, att, med afseende å angelägenheten af den ifrågasatta hamnförbättringen, och då detta arbete enligt Majoren Remmers förslag beräknats erfordra én kostnad af 310,885 R:dr R:mt, men hamnkassans kontanta behållning vid innevarande års början, enligt en bilagd summarisk uppgift å Helsingborgs hamns inkomster och utgifter under ann 1849—1858, endast utgjorde 73,606 B:dr, nådig proposition till Rikets Ständer måtte aflålas om anvisande, till förbättring och utvidgande af Helsingborgs hamn, enligt den af Majoren Remmer upprättade arbetsplan, af ett statsbidrag af 230,000 R:dr, att utgå med en tredjedel såsom anslag och två tredjedelar såsom lån, eller ock, derest detta icke kunde beviljas, med hela beloppet såsom lån, mot årligt erläggande af sex procent å primitiva lånebeloppet, hvaraf Kongl. Maj:/s Nåd.
Proposition N:o 44.
19 först skulle beräknas fyra eller fyra och en half procent årlig ränta för återstående kapitalbelopp och det öfriga utgöra kapitalafbetalning; och ville staden garantera ordentlig inbetalning af nämnde sex procent årligen, så att, om hamnkassans behållna inkomst något år dertill icke vore tillräcklig, staden borde fylla bristen, dock under vilkor, att staden skulle för hvad som sålunda kunde varda tillskjutet ega att undfå godtgörelse af hamnmedlen, till så väl kapital som ränta, när dessa medel dertill lemnade tillgång; varande vid den underdåniga ansökningen fogadt ett hos Helsingborgs tullkammare upprättadt sammandrag öfver de qvantiteter spanmål, som blifvit derifrån förpassade till utrikes orter under åren 1849—1858, hvaraf inhemtas att spanmålsutförseln så ökats, att densamma, som det förstnämnda året utgjorde endast 24,797 tunnor med 48 fartyg, under sistnämnde år uppgått till något öfver 134,000 tunnor, med 204 fartyg; och har Kongl. Majrts
Befallningshafvande för egen del berörde framställning i underdånighet förordat, enär, särdeles med hänsigt till den ständigt stigande spanmålsexporten, det vore för staden af oberäknelig vigt att hamnen blefve utvidgad och förbättrad, på det att mera djupgående fartyg skulle kunna inlöpa derstädes, samt de äfventyrliga och kostsamma lastningarne å redden kunna undvikas; hvarjemte Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande fästat Kongl.
Maj:ts uppmärksamhet å det förhållande, som uppkommit till följd af Öresundstullens upphörande, hvarigenom den ifrågasatta hamnförbättringen vore att betrakta såsom en lifsfråga för Helsingborgs stad; anförande Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i sådant afseende, att Helsingborgs belägenhet vid Öresund skulle göra denna stad till en beqväm tillflykts- och uppehålls—plats lör ut- och inlöpande fartyg, derest densamma alla tider kunde erbjuda en säker och lätt tillgänglig hamn; att så länge Öresunds-tull måste klareras vid Helsingörs tullkammare, de trafikerande försågo sig i sistnämnde stad med sina skeppsförnödenheter; men att numera fartyg, som passera sundet, lika väl kunde för sådant ändamål anlöpa Svensk hamn, så vida dess beskaffenhet det medgåfve, samt slutligen att Kongl. Danska regeringen nyligen anslagit en betydlig summa till ombyggnad och utvidgning af Helsingörs hamn, hvilket äfven vore en anledning att försätta hamnen å Svenska sidan i det skick, att större fartyg der kunde inlöpa, hvarigenom handeln med fartygsförnödenheter jemväl i Helsingborg skulle kunna blifva en inkomstkälla.