Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit, såsom de hufvudsakligaste bland de öfverklagade olägenheterna af nuvarande beskattnings-system, angifvit dels hela skatteväsendets högst invecklade beskaffenhet, i förening med ett vidlyftigt, för kontrollen å så väl den skattskyldiges som statens sida hinderligt sätt för skatternas debitering, uppbörd och redovisning, dels de rörande det indelda löningssättet nu gällande stadganden, hvilka uti sig innefatta möjlighet för de indelningshafvare, som vilja sig deraf begagna, att alltför högt uppdrifva räntornas lösningspris och hvarigenom en obillig olikhet uppstår emellan indelde räntegifvare och innehafvarne af sådane hemman, hvilkas räntor äro kronan behållne, dels äfven den betydliga skiljaktighet, som eger rum uti skatternas belopp under olika år, hvarigenom all säker beräkning i nämnde afseende göres omöjlig för så väl staten som den enskilde, och hvilken skiljaktighet är desfomera menlig för de skattdragande, som skatternes förhöjning alltid inträffar samtidigt med minskad afkastning af jordbruket samt följaktligen står i omvändt förhållande till förmågan hos de skattskyldige att räntorne utgöra.
Till afhjelpande af dessa olägenheter borde alltså de åtgärder, som utaf Kongl. Majit och Rikets Ständer vidtagas, förnämligast syfta; och enär för ernående af detta ändamål erfordrades: lio.
Förenkling af grundräntorne ; 2:o.
Ändring i sättet för de indelda hemmansräntornes utgörande; samt 3io.
Förändrade grunder för markegångens bestämmande, har Kongl. Majit, i nu uppgifna ordning, framställt de förslag, hvilka Kongl. Majit i berörde afseende ansett lämpliga och af behofvet påkallade.
Angående grundräntor nes förenkling.
Jemte det att de mångfaldiga förslag, som under olika tider blifvit i detta hänseende framställda, antagit, med få undantag, såsom medel till skatteförenklings verkställande, antingen att, efter någon viss förvandlingsgrund fastställa räntan till bestämdt och oföränderligt penningebelopp, eller ock att på ett eller annat sätt omsätta en räntepersedel till en annan, hvarigenom dessa persedlars antal skulle redu - Slals-Ulslcultels Utlåtande, J\J 167. 3 ceras till några få, hvilka sedan fortfarande skulle lösas efter markegång, hade jemväl, uti det af serskiide kommitterade år 1847 afgifne betänkande, dessa begge utvägar blifvit uppgifne sålunda, att, för den händelse Kongl. Majit ej skulle finna lämpligt föreslå fastställande af en fix penningeränta, det sednare alternativet, eller utbyte af de många räntepersedlarne emot ett mindre antal, då måtte antagas och befordras till verkställighet på det sätt, att, sedan de räntor, som hittills varit i persedlar och tjenstbarheter utsatte, blifvit efter medium af markegångs-prisen för 20 år uträknade, såsom ränta i penningar skulle upptagas ej mindre sammanlagda beloppet af hvad dittills på sådant sätt, oberoende af markegång, blifvit godtgjordt, än äfven hvad af öfriga, efter markegång förvandlade, andelen öfverstege fullt riksdalertal, dock med iakttagande, att vid summans utförande mindre tal än skilling borde uteslutas, och återstoden af den efter markegång beräknade ränteandelen förvandlas till det mindre antalet persedlar; att till vinnande af möjligaste enhet, lika persedlar för hela riket skulle bestämmas och dertill antagas spanmål och smör med den proportion emellan berörde olika varupersedlar, att spanmålen motsvarade ungefärligen två tredjedelar af värdebeloppet; samt att, på det en allmän grund för denna förvandling måtte erhållas, för hvarje län skulle uträknas, huru stor qvantitet af nämnde persedlar, som, efter faststäldt medelpris för 20 år, belöpte på en riksdaler; dock att den andel, som icke utan svåra bråk skulle kunna sålunda i persedlar beräknas, borde såsom fyllnadspenningar i kontant upptagas; och ehuru Kongl. Maj:t, vid aflåtandet af dess nådiga proposition till Rikets Ständer den 20 December 1847, yttrade den mening, att enkelhet i räkenskaperne, lättad kontroll å så väl debitering, som uppbörd och redovisning samt möjligaste inskränkning i de vid uppbördsverket anställde Ijenstemäns antal, fullkomligast skulle vinnas om,
enligt det af kommitterade framställda första alternativ, förenklingen utsträcktes ända derhän, att all på skattläggning grundad i ordinarie ränta ingående persedelskatt, blefve till en gång för alla beslämd penningeränta förvandlad, ansåg Kongl. Majit likväl, med afseende å de vigtiga betänkligheter, som härvid förekommo, samt uppå de i samma nådiga proposition utvecklade skäl, hemmansräntornas förvandling i penningar, åtminstone då icke böra ifrågakomma; hvaremot ofvanberörde af kommitterade, såsom andra alternativ framställda förslag till ränteförenkling, medelst de uti räntan ingående flere persedlars förvandling i spanmål och smör, utaf Kongl. Majit lill Rikets Ständers pröfning och godkännande öfverlemnades.
Då emedlertid jemväl emot sistnämnde förslag anmärkningar icke uteblifvit och det icke heller kan bestridas, att omflyttningar af de många räntepersedlarne till ett mindre antal, på det sätt, som uti berörde förslag blifvit ifrågastäldt, kunde komma att uti de förutvarande beskattnings-förhållanderne medföra en sådan rubbning, som 4 Slals-UlskoUets Ullålande, M 167. så vidt framdeles inträffande omständigheter kunna förutses, och efter hvad fordna tiders erfarenhet gifver anledning att befara, möjligen skulle föranleda någon stegring i skattebeloppet och således lända till de skattskyldiges skada, hvilket åter vöre helt och hållet stridande emot ålgärdens ändamål; så och enär uti farhågan för en dylik skattebeloppets stegring torde vara att igenfinna den väsendtligaste orsaken, hvarför Rikets Ständer å sednaste riksdag funno betänkligt, att till den gjorda framställningen i denna del lemna bifall, har Kongl. Maj:t under sådane förhållanden ansett sig nu icke böra förnya omförmälda förslag i den allmännare utsträckning, som genom den förra nådiga propositionen varit afsedd; hvaremot hos Kongl. Maj:t i betraktande kommit, hurusom redan i äldre lider fråga varit väckt att, med oförändradt bibehållande af de persedlar, hvilka uti grundräntan ingå såsom de hufvudsakligaste, förvandla alla öfriga eller de så kallade småpersedlarne, efter ett visst medelpris till penningar, som sedan skulle med förut varande penningeräntan sammanslås; och då, efter hvad kändt vore, sistnämnde eller de så kallade småpersedlarne, ■ hvilkas förvandling till ett bestämdt belopp i penningar här skulle ifrågakomma redan nu i allmänhet undergå ringa eller ingen förändring till sitt värde, och desamma för öfrigt till största delen äro af beskaffenhet att icke kunna in natura utgöras, utan måste med penningar lösas, har Kongl. Maj:t ansett, att genom en sådan småpersedlarnes förvandling det åsyftade ändamålet — en skalteförenkling — kunde ernås, om också ej fullkomligt, likväl i hufvudsaklig män och vida lättare, än genom antagande af någotdera utaf de, förut framställda förslagen, helst denna åtgärd hade sin grund uti redan varande förhållanden och följaktligen någon rubbning af grundskatternas belopp i det hela, vare sig till förlust för kronan eller de skattdragande, derigenom icke vore alt befara.
Ehuru emot denna förenklingsmetkod den anmärkning velat göras, att derigenom någon skiljaktighet i afseende å antalet och beskaffenheten af de i grundräntan ingående persedlar skulle komma att ega rum, ej mindre inom serskilda län, än inom olika delar af samma provins, syntes likväl denna skiljaktighet, utom det att den i allmänhet ej torde blifva serdeles betydlig, i allt fall vara af mindre vigt i jemförelse med den fördel, som i flere hänseenden kunde genom en sålunda tillvägabragt skatteförenkling åstadkommas.
Genom den på 1845 års räkenskaper grundade utredning af förhållandet inom åtskillige län, som uti den nådiga propositionen bifogadt Statsråds-piotokoll intagits, visade sig nemligen: att inom Elfsborgs län de, jemte årliga penningar, uti grundräntan ingående persedlar af icke mindre än omkring 40 serskilda slag med ett efter förenämnde års markegång beräknadt, i jemna tiotal utsatt värde af 158,500 Rdr, lämpligen skulle kunna reduceras till ett antal af endast 3:ne, nemligen spanmål, smör och dagsverken, hvilka persedlar, med till - Stals-Utskoltels Utlåtande, JVi 167. 5 lägg af dö årliga penningarne, för nu ifrågavarande år motsvarat en summa af 153,910 Rdr, hvadan sammanlagda värdet ä de persedlar, som skulle förvandlas i penningar, här endast komme att uppgå till 4,590 Rdr, utgörande icke fullt 3 procent af hela grundräntebeloppet, oberäknadt tionden; att uti Skaraborgs län, hvarest räntorna äro fastställde i ungefärligen enahanda persedlar som inom Elfsborgs län, de mindre persedlarnes förvandling skulle kunna efter samma grunder och med samma resultat verkställas: att inom Kronobergs län de serskilda slags räntepersedlarne, hvilka derstädes förekomma till ungefärligen lika antal som inom Elfsborgs och Skaraborgs län och uppgå till ett sammanlagdt värde af 184,400 Rdr, uti räntorne ingående kontanta penningar 13,650
Rdr deruti inberäknade, skulle, genom förvandling i penningar af de mindre persedlarne, hvarå värdet år 1845 utgjort 12,570 Rdr, motsvarande omkring sex procent af hela grundräntebeloppet, tionden oberäknad, kunna reduceras till 7 hufvudpersedlar, nemligen: spanmål, smör, kött, fläsk, ved, hö och dagsverken; att uti Orebro län, hvarest likaledes serskilda skattetitlar förekomma till ungefärligen enahanda betydande antal, som inom förut omnämnda län, ifrågavarande räntepersedlar, med ett värde, de årliga penningarne deri inberäknade, af 121,730 Rdr, skulle, derest de mindre persedlarne, hvilka efter 1845 års markegång, motsvarat ett belopp af 9,080 Rdr, förvandlades i penningar, kunna inskränkas till följande 8 slags persedlar, som, med tillägg af de åriiga penningarne, uti räntorne ingått till ett sammanlagdt värde af 112,640 Rdr, nemligen spanmål, smör, fläsk, kött, ved, tackjern, hö och dagsverken, samt att de lili Upsala län, till ett antal af mer än 30 förekommande räntepersedlar af olika slag, hvarå värdet, penningarne inberäknade, år 1845 uppgått till sammanlagdt 257,550 Rdr, skulle, genom förvandling i penningar af de till 10,740
Rdr beräknade och sålunda till endast omkring 4% procent af hela grundräntebeloppet, tionden oberäknad, uppgående småpersedlar, kunna inskränkas till de fyra hufvudpersedlarne: spanmål, smör, hö och dagsverken, hvilka för meranämnde år uti räntorne ingått till ett sammanlagdt värde af 246,810 Rdr; och då, genom hvad sålunda exempelvis blifvit anfördt, rörande förhållandet inom spridda län, det torde vara ådagalagdt, att medelst alla mindre persedlars förvandling i penningar, samt ej mindre reduktion under en allmännare rubrik af de hufvudpersedlar, som, ehuru af samma slag, likväl förekomma under mångfaldiga olika arter och benämningar, än äfven sammanföring till en summa af de nu på flera olika räntetitlar förekommande persedlar, hvilka skulle komma att bibehållas, de mångfaldiga persedlar, som för närvarande uti Jordeboksoch Hemmantalsräntorna ingå, till ett antal af 295 i den förra och 155 i den sednare, lämpligen kunde inskränkas för bela riket till 10 å 12 hufvudpersedlar, hvaraf likväl icke mer än 3, 4 ä 5 eller någou gång 7 ä 8 beböfde qvarstå för hvarje 6 Stats-Utskottets Utlåtande, JVf 167. län, eller distrikt, så ville det synas, som en efter dessa grunder verkställd reglering skulle, utan att medföra någon vasendtligare skiljaktighet i förhållandet mellan de olika länen, uti det nuvarande beskattningsväsendet föranleda en lika betydlig, som af behofvet påkallad förenkling; jemte det att, genom ett sådant sätt för skatteförenklingens utförande, ingen kunde komma i sämre belägenhet än förr, utan det fast heldre blefve tillfälle att vid hufvudpersedlarnes bestämmande göra afseende på de olika orternas serskilda behof.
Vidkommande derefter frågan om fastställande af de persedlar, som skulle såsom hufvudräntor bibehållas, sa har Kongl. Maj:t ansett, att i detta afseende andra räntepersedlar icke borde antagas, än sådane, hvilka dels till sitt värde årligen bestämmas genom markegångstaxa och sålunda antingen utgå i penningar efter förvandling eller levereras in natura, dels äro af beskaffenhet att kunna tjena til! grund för en skatteberäkning, dels ock i räntorna ingå lill så betydlig qvantitet, att de icke, utan alltför stor rubbning, i dessa räntors totalbelopp, kunna utlemnas; äfvensom att ifrågavarande hufvudräntor för hela riket lämpligen skulle kunna efter olika förhållanden inom serskilda orter, bestämmas endast till spanmål, dagsverken, smör, hö, kol, ved, kött, fläsk, tackjern samt strömming och lax, i hvilket fall, enär år 1843 nämnde persedlar till den qvantitet, som skulle bibehållas i räntorna, ingått till ett sammanlagdi värde i rundt tal af 2,397,000 Rdr, eller, med tillägg af de årliga penningarne, till omkring 2,900,000 Rdr, men öfriga persedlar deremot endast motsvarat ett belopp af 144,000 Rdr, förhållandet emellan de persedlar, som skulle förvandlas och dem, hvilka borde såsom hufvudräntor bibehållas, komme att blifva såsom icke fullt 5 till 100.
Men då emedlertid, innan ett så beskaffadt slutligt bestämmande af hufvudpersedlarne lämpligen kan ega rum, åtskilliga speciella utredningar och undersökningar genom vederbörande lokalmyndigheter eller serskiide kommitterade voro af nöden, hvarvid det torde böra lemnäs hemmansinnehafvarne tillfälle att sjelfve eller genom fullmäktige, i detta ämne sig yttra, samt vederbörande embetsverks utlåtanden derefter jemväl måste inhemtas, har Kongl. Majit ansett, att med hufvudräntornes fastställande för närvarande borde anstå, samt att endast grunderna för skatleförenklingens verkställande nu borde bestämmas; och har, i öfverensstämmelse härmed, Kongl. Majit i nåder föreslagit, att, jemte det de i ordinarie räntan, så väl hvad beträffar den indelda, som den kronan behållna andel deraf, ingående hufvudpersedlar på ofvan omförmälda sätt bibehållas, de mindre betydliga eller så kallade småpersedlarne, hvilka äro beroende af markegång, må efter ett, på grund af de nästföregående tjugu årens markegångar fastställdt medelpris, förvandlas i penningar till visst belopp; hvarjemte Kongl. Majit förklarat, att, sedan Rikets Ständer härom meddelat sitt beslut, Kongl. Majit, efter det nödiga upplysningar blif - Slats-Utskollels Utlåtande, JK 167. 7 vit inhemtade samt vederbörande embetsmyndigheter med underdåniga utlåtanden inkommit, ville till Rikets Ständer aflåta ytterligare nådig proposition med hänsigt till bestämmandet af de hufvudpersedlar, hvilka böra till utgående på hittills vanligt sätt bibehållas.
Angående ändring i sättet för de indelda hemmansräntornas och krono tiondens utgörande.
Uti ofvanberörde nådiga proposition af den 20 December 1847 yttrade Kongl. Maj:l den åsigt, att ehuru det af serskilde kommitterade framställde förslag, rörande indragning till Statsverket, emot bestämda ersättningsbelopp i penningar, af de indelda löneanslag, som direkte äro för vissa tjenster anvisade eller afsedde, vore ändamålsenligt för beredande af bättre ordning och större enkelhet i afseende å uppbörd och räkenskap; så förekomma likväl häremot den betänklighet, att lönerne, hvilka, serdeles inom m i I i lies ta ten, redan förut voro för de flesta tjenstemän otillräckliga, skulle, om den del deraf, hvars belopp hittills varit beroende af varuvärdet, bestämdes till en viss penningesumma, och varuvärdena sedermera stego, blifva än mer otillräckliga för lefnadsbehofven, äfvensom den vigtiga omständighet ej borde förbises, att statens tillgångar svårligen medgåfvo anvisande af den betydliga summa, som skulle erfordras för utbetalning förskottsvis hvarje år, på sätt kommitterade hemställt, af lösen för de till embets- och tjenstemannastaterna anslagna löningsräntor och tionde, ett förskott, hvartill Rikets Ständer, då de vid 1844 och 1845 årens riksdag beslölo indelningarnes indragning emot ersättning efter en för fem år i sender bestämd medelmarkegång, ej eller anvisat nödiga medel; och var Kongl. Maj:t fördenskull af den tanke, att, med undantag af landt- och skolstaterne, hvilkas löner voro föreslagna till omreglering, annan förändring i hittills gällande stadganden i afseende å löneindelningarne då icke borde komma i fråga, än att desamma skulle vederbörande lillgodokomma efter enahanda grund, som för kronans behållna räntor och tionde uti omförmälda nådiga proposition föreslogs, med serskild godtgörelse af staten för forsellön, samt att först i den mån omreglering af lönerna vid sislberörde stater, likasom vid landt- och skolstaterne, kunde komma att ske, det borde ankomma på pröfning i hvarje serskildt fall, om, vid verkställighet af sådan reglering, förändring skulle ega rum, så att löneanslagen en gång för alla bestämdes till visst belopp i penningar enligt de af kommitterade i detta afseende uppgifna grunder; äfvensom Kongl. Maj:t ansåg lämpligast, att, intilldess dessa ränte- och tiondeanslag sålunda kunde, i mån af skeende löneregleringar, varda emot visst belopp i penningar utbytte, med uppbörden af samma anslag komme att på dittills vanligt sätt förhållas, så att löneinnehafyarne skulle ega att hvad dem,
efter stadgade grunder, 8 Stals-UUkottets Utlåtande, M 167. tilikomrne, sjelfve eller genom egne vederbörande uppbördsman, direkte af de skatt— skyldige uppbära.
Den öfvertygelse, som, beträffande den ifrågaställa indragningen till Statsverket, emot ersättning i penningar, af de till vissa embets- och tjenstemän anvisade indelda löneanslag, blifvit uti ofvanberörde nådiga proposition uttryckt örn en sådan åtgärds ändamålsenlighet med hänsigt till beredande af bättre ordning och större enkelhet i afseende å så väl uppbörd som räkenskap har Kongl. Majit förklarat sig ej heller sedermera hafva funnit skäl frånträda; och då ostridigt vöre, att en så beskaffad förändring i gällande stadganden, angående sättet för indelda hemmansräntors och tiondes utgörande, skulle leda till det vigtiga och önskvärda ändamålet, att för framtiden helt och hållet undanrödja den hittills ofta och icke utan skäl öfverklagade olikhet i afseende på beskattningen, hvaruti indelde räntegifvarne, vid jemförelse med innehafvarne af sådane hemman, hvilkas räntor äro kronan behållna, sig befinna, dels derigenom, att löntagarne fortfarande äro berättigade att uppsäga räntorne och tionden till leverering in natura, hvilken rättighet kronan deremot sig afsagt, dels ock i följd af den de indelde räntegifvarne ännu åliggande skyldighet alt, då ränte- eller tiondespanmålen löses efter markegång, tillägga forsellön med 16 sk. tunnan, hvarifrån åter, vid erläggandet af de räntor och den tionde, sorn äro kronan behållna, räntegifvarne äro befriade; så hade, i öfverensstämmelse med denna åsigt, Kongl.
Majit uti serskild till Rikets Ständer den 13 sistlidne November adalen nådig proposition, gjort framställning om vissa till serskilde verk och inrättningar ingående uppbörders utbytande emot kontanta statsanslag, samt tillika tillkännagifva att, i sammanhang med blifvande lönregleringar eller på grund af andra sig företeende omständigheter, anledning framdeles torde förekomma till vidlagande af ytterligare åtgärder i denna syftning, allt eftersom, vid pröfning för hvarje serskildt fall, kan finnas lämpligt; och ehuru det sålunda, å ena sidan, ej kunde förnekas, att de indelda löningsanslagens indragning till kronan emot kontant penningeersättning skulle, i den mån sådant, ulan förnärmande af någons rätt och utan fara för vigtiga institutioners bestånd, kan ske, i flera hänseenden medföra betydliga fördelar, har Kongl. Majit likväl, å andra sidan, ansett de skäl, som uti Dess nådiga proposition af den SJO December 1847 blifvit anförda emot indragning till kronan nu genast och på en gång af alla dylika löningsanslag fortfarande vara af den vigt, att Kongl. Majit ej eller vid delta tillfälle kunnat en så beskaffad förändring föreslå.
Deremot har Kongl.
Majit, för afhjelpande af de indelde räntegifvarnes billiga klagan i ofvanberörde hänseenden, föreslagit en annan utväg, beslående deruti, att genom borttagande af den indelningshafvarne nu tillkommande optionsrätt till räntornas och tiondens utfordrande in natura samt genom befrielse för de indelde räntegifvarne - Slals-Utskottets Utlåtande, JVJ 167. g gifvarne från skyldigheten att, i de fall, då ränte- och tionde-spanmålen för deras hemman löses efter markegång, tillägga forsellön, försätta bemälde räntegifvare härutinnan i lika belägenhet med innebafvarne af sådana hemman, hvilkas räntor äro kronan behållna.
Men då en sådan förändring, så vida den ej skulle innebära eu orättvisa emot indelningshafvarne, förutsätter det oeftergifliga vilkor, att dessa hållas skadeslöse så väl för uppoffringen af deras nu egande optionsrätt, som för den förlust, de finge vidkännas genom upphörandet af forsellönen för den uti indelningarne ingående spanmål, då räntorna lösas med penningar, och delta svårligen kan ske annorlunda, än genom statens mellankomst, borde alltså, til! befordrande af det af~ sedda vigtiga ändamålet, medgifvas, att, i händelse indelningshafvarne, genom ett af Kongl. Maj:l och Rikets Ständer fattadt beslut i den syftning, som nu blifvit ifrågastäldt, skulle gå i mistning af ofvanberörde nu egande förmåner, de, såsom godtgörelse derför, af statsverket årligen skola tillgodonjuta en ersättning, motsvarande forsellönen lill det belopp, som för närvarande finnes bestämdt, äfvensom att, vid de tillfällen, då ränte- och tiondegifvarne skulle ega att räntor och tionde in natura leverera, och sig af denna rätt begagnade, indelningshafvarne, i händelse de icke vilja den indelda spanmålen på sådant sätt emottaga, då ma, emot det att nämnde spanmål, lika med kronans behållna räntor, till statsverket ingår, för densamma af statsverket uppbära betalning efter det för året fastställda markegångspris; dock borde, i händelse af ett sådant begifvande å statens sida, stadgas, dels att räntegifvarnes uppsägningsrätt skall vara inskränkt endast till spanmål, med skyldighet för dem, att under alla förhållanden erlägga kontant lösen för alla öfriga i räntorna ingående persedlar, dels ock alt, beträffande afrads- eller ränte-spanmålen, räntegifvarne skall åligga samma forselskyldighet, som i afseende å tiondespanmål redan finnes bestämd.
Vidkommande de räntor och tiondeanslag, hvilka tillgodonjutas i följd af vissa hemman åtföljande besvär, såsom auginentsräntor, anslagne till gästgifverier, färjor och färjekarlar samt postbönder och brefbärare, äfvensom de räntor och den tionde, som städer åtnjuta, så, enär den af Kongl. Maj:t, uti dess nådiga proposition den 20 December 1847, gjorda, på Rikets år 1844 och 1845 församlade
Ständers hemställan samt serskilde kommitterades tillstyrkande grundade framställning, att så beskaffade räntor och tionden måtte till statsverket indragas emot ersättning genom kontanta penningeanslag, icke blifvit af Rikets
Ständer vid sistförflutna riksdag bifallen och någon indragning af andra indelda räntor nu ej blifvit ifrågaställd, har Kongl. Maj:t ansett
Sig vid detta tillfälle icke böra omförmälda förslag förnya, men deremot förklarat
Sig vara af den tanke, att de förändringar, som i afseende å sätBih. lill R.
Prnt. 18S0 & 1831. 4 Sami., 1 Afd., 2 Band., 14 Haft. 2 10 Slats-Utskollets Utlåtande, Jfä 167. tet och grunderna för indelda räntors och tiondes utgörande kunna, i öfverensstämmelse med hvad här ofvan blifvit anfördt, varda stadgade, borde jemväl å ifrågavarande, såsom godtgörelse för de vissa hemman åliggande besvär, anvisade ränteoch tiondeanslag vinna tillämpning, helst dermed icke åsyftades något afhändande eller någon minskning i beloppet af nämnde anslag, utan hufvudsakligen endast ett närmare reglerande af ordningen för deras uppbörd till likhet med hvad beträffande kronans räntor finnes föreskrifvet, hvadan genom en dylik tillämpning å ifrågavarande ränte- och liondeanslag af de stadganden, som för räntors utgörande i allmänhet komma att gälla, något rättsanspråk icke kunde anses förnärmadt.