Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Reservation: af Friherre Cederström, R.: Ehuru Höglofliga Utskottet, det jag bör med belåtenhet förnimma, behagat lemna obestridda erforderligheten och gagnet af 3:ne Häradsting om året, i stället för endast 2:ne, i en numera folkrik och lifligt rörelseidkande provins, der rättsskipningens fortskyndande onekligen synes af affärslifvets stigande utveckling vara påkaliadt, har Utskottet likväl ansett framställning derom lämpligen böra af menigheterna i orten, t. ex. genom landstingen, afgifvas till Kongl. Maj:t.
Jag vågar dock i motsats härtill föreställa mig, att Rikets Ständer i egenskap af Svenska Folkets ombud, vore fullt befogade att med befrämjandet af denna angelägenhet taga befattning; och tror jag, att, derest den utväg vidtagits, en, om ock i alla händelser sannolikt icke länge uteblifvande, förmån torde kommit den ifrågavarande delen af riket desto förr, eller redan under den närmaste framtiden, till godo; ett resultat, som nu först efter anlitande af den utaf Utskottet, såsom den rätta vägen, anvisade omväg, lärer kunna vinnas.
An k. till Eip.*Ut»k. den 19 Dec. 1862, kl. 3 e, na.
Betänkande, i anledning aj väckt motion (N:o 486) örn förbud mot befä lets inblandning vid a/slutande af kontrakt emellan rotehållare och soldal.
I en till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet från Hedervärda Bonde-Ståndet remitterad motion har Riksdagsfullmägtigeu J. O. Sundgren från Stockholms län, med erinran, att klagan vid föregående riksmöten blifvit förd öfver inblandning från befälets sida vid kontrakters uppgörande emellan rust- eller rotehållare och soldat, föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, »att vid knektars — vare sig soldaters, husarers eller båtsmäns — tillsättande, befälet måtte förbjudas att i något afseende lägga hinder i vägen för rust- eller rotehållare att med karlen öfverens - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 27. 21 komma och uppgöra så väl om lönevilkoren, som eljest bäst han gitter, eller att annorledes inblanda sig i detta bestyr, då nemligen visadt är, att karlen är välfrejdad, frisk och inom den föreskrifna åldern, samt, i fråga om soldat, att han har erforderlig längd»; och har motionären derjemte anfört, att motion i samma ämne skulle vid denna riksdag hafva blifvit väckt inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Per Nilsson från Christianstads län.
Utskottet, till hvilket icke blifvit öfverlemnad någon annan motion i berörda ämne, än den, för hvilken Utskottet nu redogjort, har inhemtat, att vid sistlidne riksdag ett alldeles likartadt förslag blifvit väckt, men af det Utskott, som detsamma pröfvat, alstyrkt af det skäl, att då Rikets Ständer tillförene, med anledning af en dylik motion, hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit om rättelse i berörda afseende Kongl.
Majit förklarat samma hemställan ej böra föranleda till någon Kongl. Majits åtgärd, emedan, enligt Krigs-kollegii uppgift, några klagomål i omförmälda syfte hvarken vid generalmönstringar eller eljest afhörts, och det för öfrigt berodde på rust- och rotehållare att i laga ordning öfverklaga dylika missbruk, der de möjligen kunde ega rum.
Af sistnämnda skäl och då gällande författningar icke gifva anledning till att befäl eger rättighet inblanda sig i de aftal emellan rotehållare, och soldat, motionären åsyftar, anser Utskottet någon särskild föreskrift i ämnet ej behöflig; hvadan Utskottet hemställer, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Ank. till Exp.-Utsk. den 19 Dec. 1862, kl. 3 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion (JVs. 510) om ändring i bestäm melserna rörande soldattorp.
Från Hedervärda Bonde-Ståndet har till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet blifvit remitterad en motion, hvaruti Per Persson från Wermlands län föreslagit, att, enär skyldigheten för rotehållare att bygga och underhålla hus å soldattorpen samt anskaffa ved och gärdsel åt soldaten vore i skoglösa orter särdeles betungande, Rikets Ständer måtte för sin del besluta en sådan förändring i 1688 års knektekontrakter, att det må stå roteintressenter och soldater fritt att sins emellan, utan befälets inblandning, öfverenskom - 22 Allmänna Besvärs- och Ekonom i-U Isko t tets Memorial JV? 28. ma antingen om årlig kontant ersättning åt soldaten i stället för bostad, eller ock om tillhandahållande åt honom af torp, hvar som helst inom kompaniet.
Detta förslag innebär en rubbning af Indelningsverket i sjelfva dess grund; hvadan Utskottet redan af detta skäl finner sig ej kunna tillstyrka detsamma.
Det enda fall, der, enligt Utskottets tanke, berörda medgifvande kunde lända till verklig fördel för begge kontrahenterna, inträffar, då soldaten besitter eget torp eller hemmansdel inom korporalskapets stånd.
Men i sådan mindre vanlig händelse lärer vederbörande befäl ej förvägra soldaten att bo på sin egen jordlägenhet.
Att åter bostaden skulle få vara belägen utom samma område, såsom motionären föreslagit, är oförenligt med disciplinens fordringar; och utan att vidare söka ådagalägga de missbruk, hvartill förslaget kunde leda, eller de olägenheter, som deraf kunde härflyta ej mindre för den derigenom på en alltför obeständig fot försatta soldaten, än för rotehållarne, hvilkas skyldighet att anskaffa och underhålla boningshus å soldattorpet ömsom skulle tillämpas, ömsom eftergifvas, allt efter d.' hvarandra efterträdande rotesoldaternas olika behof och fordringar, anser Utskottet sig ega giltiga anledningar att afstyrka bifall till ifrågavarande motion.
Ank. till Eip.-Utsk. den 19 Dec, 1862, kl. 3 e. m.
Memorxal, i anledning af väckt motion (JM 35J om dels förändrade vilkor för lärares vid elementarläroverken uppflyt/ning i högre lönegrad, deras pensionering m. m., dels ock rättighet för läraren t teckning vid Skara höyre elementarläroverk Mankell att vid fråga om uppflytlning till högre lönegrad, få beräkna äfven de år lian före år J860 vikarierat i nämnda befattning Ifrågavarande motion, som är väckt af Herr Alander, har af Vällofliga Borgare-Ståndet blifvit remitterad till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet; men då densamma, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial M 29.
23 åsyftande hufvudsakligen ett organisationsärende af allmännare uppfattning, jemväl upptager fråga om förbättring i lönevilkor för en namngifven lärare, hvilket sednare ämne, — oafsedt att detsamma, i strid med 51 § Riksdags-ordningen, är med ett och annat mål i en och samma motion sammanblandadt— icke, .enligt 34 § Riksdags-ordningen, tillhör detta Utskotts pröfning, får, med återlemnande af motionen till Vällofliga Borgare-Ståndet, Utskottet hemställa till samtlige Riks-Ståndens pröfning, till hvilket Utskott omförmälda motion bör öfverlemnas.
Auk. till Eip.-Utsk. den 22 Dec. 1862, kl. 1 e. m.
Memorial, * anledning af väckt motion om inrättandet af en pensionsfond för handelsflottan.
Omförmälda, af Herr Eneqvist väckta motion, hvari föreslås, att Rikets Ständer måtte besluta bildandet ef en pensionskassa för handelsflottans skeppare, styrmän och öfriga sjömän, till hvars åstadkommande, förutom den så kallade föringen, som redan skulle, genom Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers sammanstämmande beslut, vara för ändamålet tillgänglig, borde dels anvisas den så kallade plåtafgiften, dels ock, derest dessa medel icke försloge, tillhandahållas fyllnad af tullmedlen, har af Vällofliga Borgare-Ståndet blifvit remitterad till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet.
Men som förslaget innebär förfogande öfver och användande af statsmedel, samt följaktligen ej faller inom det i 34 § Riksdags-ordningen utstakade område för detta Utskotts pröfningsrätt, får, med densammas återlemnande till Borgare-Ståndet, Utskottet hemställa till samtlige Riks-Ståndens pröfning, till hvilket
Utskott motionen rätteligen bör öfverlemnas. Stockholm den 22 December 1862. 24 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial M 30.
Auk. til!
Exp.-Utak. den 22 Dec. 1862, kl, i e. tu.
Memorial, i anledning af väckt motion rörande manufakturdiskontens upphörande.
Vällofliga Borgare-Ståndet har infordrat Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets yttrande öfver en af Herr Wallenberg väckt motion, hvari hemställes, att Rikets Ständer måtte, med underdånig anmälan hos Kongl. Majit om deras förfogande i afseende på ifrågasatt minskning af manufakturdiskontens kreditiv i Rikets Ständers Bank, hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit, medgifvande, att manufakturdiskont-inrättningen och dess allmänna lånerörelse finge upphöra, täcktes i nåder förordna om de förberedande åtgärder, som kunde påkallas i detta hänseende och för det syfte, att denna inrättnings egna behållning må varda öfverflyttad till vård af Stats-kontoret för att, enligt Kongl.
Majits föreskrifter, fortfarande användas till förlagslån eller annorledes till ett tidsenligt främjande af industriela företag; men då den pröfning, beträffande lämpligheten af minskning utaf manufakturdiskontens nuvarande kreditiv eller hela denna lånerörelses upphörande, hvilken bör föregå en sådan underdånig hemställan till Kongl. Majit, som motionären föreslagit, icke, enligt 34 § Riksdags-ordningen, tillhör detta Utskott, får, jemte det motionen till Vällofliga Borgare-Ståndet återlemnas, Utskottet hemställa till samtlige Riks-Ståndens pröfning, till hvilket Utskott samma motion rätteligen bör öfverlemnas.
Tillägg till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 21. W:o ÄI.
Ank. till Exp.-Utsk. den 3 Jan. 1863, kl. 2 e. m.
Emot detta Betänkande har anmälts Reservation: af Riksdagsfullmäktige Ola Jönsson från Malmöhus, Jöns Persson från Blekinge o< Olof Olsson från Wermlands län. i tlMH » • lith. till R St.
Prof. 1802 4 1803. 8 ••.'■il •. I i ■ •
Rumstedt, 1863 Allmänna Besvärs- »eli lik o n o mi-Ul skulten telänkande lS':o 31, 1 u\:o 31, Auk. till Exp.-L't»k. din 13 Jaa.
ISO3, kl. 3 e. m Bntänkande i anledning af väckt motion (N:o 93) om tillägg till 5 § i Kongl. Förordningen, angående allmänt ordnande af Presterskapets inkomster, den 11 Juli 1863.
Till behandling af Ailmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har från Höglofliga Ridderskapet och Adeln blifvit remitterad en derstädes af Herr Grefve Taube, H. E., väckt motion hvari han hemställt, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta samt hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det 5 § i ofvanberörda Kongl. Förordning måtte erhålla följande tillägg.
»Ar bostads-boställe af den storlek, att derifrån kan skiftas eller författ»ningsenligt afsöndras en lägenhet, tillräcklig att förse löntagare med hans behof »af jordbruksalster, må skifte eller afsöndring ske och återstoden af bostället i »stadgad ordning utarrenderas, då församlingen, på Domkapitlets yrkande, dertill »samtycker och åtager sig bestridandet af de med åtgärden förbundna kostnader.
»Arrende af sådan jord, som i denna punkt oinförmäles, må ej kunna till annan »församling öfverflyttas.»
Motionären har erinrat, att nu föreslagna stadgande, med undantag af dess sista punkt, redan uti det af Kongl. Maj:t vid nästlidna riksmöte till Rikets Ständer öfverlemnade förslag till grunder för en förändring i sättet för utgörande af Presterskapets aflöning, fanns upptaget samt ej allenast tillstyrktes af del Utskott, som behandlade ärendet, utan äfven oförändradt antogs af Riks-Stånden med undantag af Prcste-Ståndet; och som motionären ansett afseende böra fäBili. lill 11.
Pral. 186i & 1863, 8 Sami. 8 Häfl. 1 2 Allmänna Besvär/- och Ekonomi U(/holtet/ Betänkande N:o Si. stas å de inom sistnämnde
Stånd yppade betänkligheter, hvilka vållat Ståndets afslag, hade detta varit anledningen till det tillägg, som momentet af motionären erhållit, och genom hvilket omförmälda betänkligheter förmodades vara undanröjda.
Till stöd för sin mening beträffande nödvändigheten af den sålunda ifrågasatta bestämmelsen har motionären ytterligare åberopat och citerat följande vid sednaste riksmöte af då varande Chefen för Ecklesiastik-departementet inom Ridderskapet och Adeln i ärendet afgifna yttrande: »Ifrågavarande stadgande afser hufvudsakligen de nordligare provinserna och en del af Wermland.
Förhållandet är der sådant, att prestgården i och för sig sjelf är en temligen liten lägenhet, men med ganska betydliga egovidder på ansenliga afstånd, så att en prestgård, utan att gifva pastor betydliga inkomster, dock kan hafva flera tusen tunnland jord, hufvudsakligen skogsmark, men deribland en betydlig del odlingsbar.
Det bidrag till Presterskapets aflöning, som församlingarne i dessa trakter måste utgöra, skulle kunna fyllas, om dessa jordvidder uppodlades, samt dessutom någon förbättring ske i Presterskapets inkomster.
Domkapitlen att bereda en fordel både åt församlingen och Presterskapet, utan att tvinga till en utarrendering, som detta sednare ej önskade.
Jag tror dock att detta grundat sig på något missförstånd om sjelfva punktens mening och bestämmelse.
Det är klart, såsom förut är sagdt, att enligt första punkten skulle icke ett bostads-bosiälle upphöra i denna sin egenskap derföre, att en viss del af detsamma kunde utarrenderas.
Omöjligheten att flytta inkomsten af ett pastorat från en församling till en annan förefinnes dessutom, då i aldra flesta fall bostads-bostiillena uppkommit på det sätt, att församlingarne inköpt dem eller de donerats af enskilde personer.
Således utgöra de församlingens egendom och det är följaktligen icke möjligt att vid en reglering af lönen flytta inkomsterna deraf från den ena församlingen till en annan.
Den farhåga, som förmodligen föranledt Preste-Ståndets afslag, är således efter min mening ogrundad.»
Det torde för flertalet af Riks-Ståndens ledamöter vara bekant, att ibland de grunder för Presterskapets aflöning, hvilka vid sistlidne riksdag af Kongl. Maj:t underställdes Rikets Ständers pröfning, äfven var inrymd en bestämmelse derom, att — förutom sådan till Presterskapet anslagen jord, som icke utan ©lägenhet kunde i förening med det boställe, som vore ämnadt till innehafvarens bostad, brukas — äfven sjelfva bostads-boställets jord skulle, derest detta vore Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Vtskottels Betänkande N.o 31. 3 af den storlek, att derifrån kunde skiftas eller författningsenligt afsöndras en lägenhet, som vöre tillräcklig, att förse löntagaren med hans behof af jordbruksaktör, kunna till återstående del utarrenderas, såvida församlingen, på Domkapitlets yrkande, dertill samtyckte och åtoge sig bestridandet af de med åtgärden förenade kostnader.
Detta förslag förordades äfven af det Utskottet, som behandlade ärendet och blef af tre Stånd antaget Men Högvördiga Preste-Ståndet motsatte sig detsamma; och häri måste då anledningen sökas dertill att den omförmälda bestämmelsen ej influtit i den numera i ämnet utfärdade Kongl. För ordningen.
— Då alltså förslaget i dess ofvanangifna form så nyligen blifvit pröfvadt och ansetts böra öfvergifvas, torde det desto mindre befinnas lämpligt att nu åter ifrågasätta dess genomförande i oförändrad form, som detsamma, efter hvad Utskottet tror sig hafva anledning att antaga, fortfarande lärer möta motstånd inom det Riks-Stånd, hvars rätt saken närmast rörer.
De betänkligheter, som inom bemälda Stånd yppades, gällde nemligen alldeles icke, på sätt motionären synes föreställa sig, ensamt eller ens hufvudsakligen den omständigheten, att den ifrågasatta bestämmelsen om boställsjords utarrendering förmodades ej lemna nödig säkerhet deremot, att ju inkomsten af arrendet kunde användas till aflöning af en annan församlings presterskap; och det af motionären föreslagna tillägg i berörda syfte lärer alltså ej göra tillfyllest för att häfva samma betänkligheter; utan fastmer gällde inkasten sjelfva hufvudgrunden för förslaget och ville finna stöd i den af Rikets Ständer förut, i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit den 6 Juli 1857 uttalade mening, det någon vidsträcktare utarrendering af Presterskapets boställen, än hvad beträffade sådana dertill anslagna hemman och lägenheter, hvilka ej lämpligen kunde i förening med boställena brukas, ej borde ega rum, enär för presten, lika väl som för hvarje annan å landet bosatt person, vore af icke ringa vigt att sjelf vara försedd med de jordbruksalster, som eljest mången gång endast med största svårighet eller till höga pris kunde till fyllandet af de dagliga lefnadsbehofven erhållas, jemte det att fortskaffningsinedel vore för honom behöfligare än för mången annan och han således icke borde blifva beroende af närboendes beredvillighet eller af stegrade foderpris, hvarförutan skötandet af ett mindre landtbruk hvarken kunde vara oförenligt med elier särdeles hinderligt för de presterliga embetsgöromålen.
Utskottet således anser sig oaktadt de många skäl, som tala för det omförmälda förslaget och hvilkas öfvervägande giltighet
Utskottet fortfarande hyser benägenhet att erkänna, ej kunna nu åter förorda dess antagande i den utsträckning, som Kongl. Majit funnit sig ej böra, emot Preste-Ståndets bestridande, sanktionera, har Utskottet likväl af motionen hemtat anledning att föreslå en sådan anordning, hvarigenom åtminstone från de talrika, särdeles i rikets norra orter belägna boställen, hvilka äro af den stora vidd och betydenhet, att deras skötsel visat sig hvarken stå väl tillsammans med den för Presterskapet 4 Allmänna llcsvärt- och Ekonomi-Vt skollelt Hclänhande N:o 31. vida angelägnare andliga verksamheten, till hvars försummande i någon matto en stor frestelse likväl deri förefinnes, ej heller kunna i allmänhet af boställenas innehafvare på ett ändamålsenligt sätt ombesörjas, ofta endast i anseende till det betydliga förlagskapital, som påfordras för tillgodogörande af omfattande odlingstillfällen och hvars användande å boställsjorden icke gerna af en innehafvare med oviss besinningstid kan vedervågas, må i likhet med hvad redan angående Presterskapct anslagen, men sjelfva bostads-bostället icke tillhörande jord är stadgadt, kunna frånskiljas sådana egor och lägenheter, hvilka dels äro för boställsinnehafvaren snarare umbärliga än för sambruk ined de öfriga egorna beqvämliga, dels eljest skulle komma att ständigt förblifva ouppodlade.
Förordningen om hemmansklyfning och jordafsöndring den 19 December 1827 medgifver redan innehafvare af boställe rätt att i enlighet med de i samma förordning stadgade (men genom sednare författningar något ändrade), grunder upplåta jord på viss tid, sedan det embetsverk, under hvars inseende bostället är stäldt, efter vederbörandes hörande, dertill meddelat tillåtelse och bestämt vilkoren; och lägenhetsafsöndringar från de ecklesiastika boställena kunna alltså redan nu ske, då löntagaren sjelf sådant åstundar.
Det synes då vara så mycket större skäl, att, äfven på yrkande af församlingen eller nyssnämnda embetsverk (som i förevarande fall är Domkapitlet), må kunna för församlingen och det allmänna beredas den förmån, som af ett för boställshafvaren öfverflödigt egoområdes upplåtande till annan kan, utan att den förre tillskyndas någon förlust, åstadkommas, i det att dels denna jordvidd varder uppodlad eller, derest densamma redan blifvit det, åtminstone skött med mera omsorg och till större vinst, än i boställshafvarens hand. dels ock församlingen genom inkomsten af arrendet vinner ett bidrag till aflöningen åt dess presterskap.
På det att medlen ej må dragas ifrån berörda ändamål, har Utskottet trott sig böra till den bestämmelse, Utskottet går att föreslå, göra ett tillägg i berörda syfte, och i enlighet jemväl med motionärens förslag.
Att något missbruk af den sålunda ifrågastälhla rättigheten till utarrendering af öfverflödiga eller obeqvämt belägna egor skulle kunna, till boställsinnehafvarens verkliga förfång, ega rum, deremot är, enligt Utskottets förmenande, tillräcklig säkerhet nedlagd dels i det vilkor, att framställning om afsöndringen skall göras från Domkapitlets sida, som ej kan antagas skola förbise löntagarens rätt och i de aldra flesta fall ej torde ifrågasätta någon delning af ett boställe vid andra tidpunkter, än vid inträffande kyrkoherdeledighet, dels ock i den föreskrift att församlingen skall åtaga sig alla med åtgärden förenade kostnader, hvartill en församling i allmänhet torde befinnas mindre benägen, ju större den till utarrendering ifrågasatta jordvidden är och ju kostsammare det alltså måste bli att förse densamma med åbyggnader, hvilket väl oftast torde af en arrendator påkallas och Allmänna Besvärs- ech Eltanomi-Ulskoitets Betänkande N:o 31. 5 joni väl vara ur synpunkten af jordens ändamålsenliga häfd önskvärdt.
Ilvad åter angar den farhåga, sorn torde hos någon yppas, att nemligen boställets skog härigenom skulle komma att nog hardt anlitas, torde samma inkast befinnas mindre giltigt, enär skogen på ett hemman ej lärer hafva annan bestämmelse än att tjena till hjelp och gagn åt den, som odlar jorden å dietsamma.
På grund af hvad Utskottet sålunda anfört, anser sig
Utskottet i anledning af motionen böra hemställa, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att 5 § af Kongl. Förordningen den 11 Juli 1862, angående allmänt ordnande af Presterskapets inkomster, må erhålla ett så lydande tillägg:
Ar bostadsställen af den storlek eller beskaffenhet, att derifrån kan författningsenligt afsöndras någon lägenhet, utan att afkastningén af de återstående egorna i medeltal derigenom kommer att understiga en pastors vanliga behof af jordbruksaktör, må afsöndring ske, och den afsöndrade delen af bostället i stadgad ordning utarrenderas, när, på framställning af Domkapitlet, församlingen dertill samtycker och åtager sig bestridandet af de med åtgärden förenade kostnader.
Arrendeinkomst för sådan jord, som i denna punkt omförmäles, må ej till aflöning åt annan församlings presterskap användas.
Be servaliotier: af Herr Bos, fl, E, ”Uti Afdelningens beslut, att tillstyrka det af motionären föreslagna tillägget uti författningen om ordnande af Presterskapets löner, kan jag icke instämma.
För min del anser jag detta tillägg hvarken förmånligt eller nyttigt.
Formstridigt är det, enligt min åsigt, derföre, att, genom ett sådant tillägg, andra bestämmelser skulle få plats uti författningen, än som dit rätteligen höra.
Då, i afseende härpå, nämnda författning klarligen gifver stöd för den mening, att all åt Presterskapet anslagen jord, som icke utan olägenhet kan i förening med bostads-boställe brukas, och hvilken jord alltså, för så vidt inkomsten deraf ej är erforderlig för den beställning, hvarmed jorden hittills varit förenad, skall utarrenderas för löneförmåners beredande åt andra prester, anser jag samma författning innehålla allt hvad den bör med hänsyn till förevarande fråga.
Stadganden om brukningssätt, utarrendering eller afsöndring Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskoltets Betänkande N:o 31 från bostads-boställe af större eller mindre del utaf den jord, som vid regleringsförrättning anses lämpligen utan olägenhet kunna brukas under bostället, höra otvifvelaktig^ till härom gällande författningar, nemligen Boställs-ordningen och Förordningen om hemmansklyfning och jordafsöndringar.
Hvad åter angår nyttan af dylika afsöndringar i fråga utöfver hvad, angående dem, vid lönereglerings-förrättningarne, må kunnat öfverenskommas och beslutas, så finnér jag densamma vara mycket problematisk.
Jordafsöndring för en längre tid skulle, genom den afsöndrade lägenhetens bebyggande, utom andra olägenheter, föranleda boställs-skogens större anlitande till byggnad, stängsel och vedbrand.
Vid de boställen, iler jordbruket under sednare tider erhållit större utveckling och omfång och i sammanhang dermed ökadt behof af arbetskraft, kunna aflägsnare delar af boställsjorden med tiden behöfvas för anläggning af dagsverkstorp, hvarigenom tillfälle äfven ofta lemnäs för boställsinnehafvaren att fullgöra den honom, enligt lag och författningar, åliggande odlingsskyldighet; och enär härtill kommer, att en boställsinnehafvare, som hvarken är road af jordbruk eller för sin utkomst behöfver befatta sig dermed, är oförhindrad att för sin tjenstetid utarrendera hela bostället eller delar deraf, synes ingen större fördel böra honom beredas.
Denna fördel står också bäst tillsammans med en efterträdares rätt, den der tilläfventyrs af rent intresse för jordbruket eller af behof att göra sig till godo en arrendators vinst, sjelf bruka sin boställsjord.
Jag afstyrker således bifall till motionen.
Häruti instämde Friherre Cederström R., Herr af Klint E., samt Kontraktsprosten Palmlund, Doktorerne Runsten och Thyselius, Prosten Bergvall och Kyrkoherden Ternström samt Herr Börjeson; af Doktor Collén; af Kontraktsprosten Janzon.