Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom berörde väganläggning skulle, om den komma till verkställighet, den öfverklagade bristen på kommunikationer i betydlig mån, om ock icke fullständigt afhjelpa».
På här ofvan anförda skäl, får jag äran föreslå: att Rikets Höglofliga Ständer måtte för förenämnde af behofvet i hög grad påkallade väganläggning anvisa ett understöd af allmänna medel utan återbetalningsskyldighet, motsvarande det af Kongl. Styrelsen för Allmänna Väg- och Vattenbyggnader för bemälda företag tillstyrkta, eller 100,000 Riksdaler Riksmynt, under vilkor att ortens väghållningsskyldige innevånare utan vidare statsbidrag anlägga och framdeles underhålla sagde väg. jag anhåller vördsamligen, att denna motion må varda till vederbörligt Utskott remitterad.
Ofvan omförmälda plan och kostnadsförslag, som äro af Länsstyrelsen till Kongl. Majit insända, torde ifrån vederbörligt Stats-deparlement blifva Utskottet tillhandahållna.
Stockholm den 42 November 1862. F. O. Hörnfeldt.
N:o 42. 57 N:o 42.
Af P. O. Hörnfeldt från Westernorrlands län, om anslag till lön för Veterinärläkare inom norra Ångermanland.
En sednare tid har öfver allt i Sverige medlört stora framsteg i många rigt— ningar och ej minst i landels modernäring, jordbruket.
Äfven i min hembygd hafva ansträngningar i della hänseende egt rum och icke saknat framgång, ehuru det är tydligt, alt vid den derstädes rådande brist på kommunikalionsanstalter, det icke kan vara möjligt alt hålla jemna steg med det nedra Sverige.
Stora sträckor af sällspordt fördelaktig jordmån ligga der ännu obegagnade, enär de af nästan ofarbara trakter skiljas från de bebodda delarne af landet.
Men äfven i dessa sednare har emellertid, i följd af lokala förhållanden, i Norrland mera än annorstädes det egentliga åkerbruket fått, om ej stå tillbaka för, åtminstone intaga en jemförelsevis mot boskapsskötseln mindre framstående plats.
Boskapsskötseln och häslafveln stå i Norrland ganska högt och denna för orten vigtiga näring förtjenar allt omhuldande äfven från det offentligas sida.
Det är derföre med god förhoppning om framgång jag vänder mig täll Rikets Ständer med anhållan om afhjelpande af en högst kännbar brist härutinnan i min hembygd.
I hela norra Ångermanland finnes för närvarande ingen veterinärläkare, ulan nödgas man vid yppadt behof anlita antingen inom orten boende så kallade qvacksalvare, elier ock hemta examinerad läkare i Umeå elier Hernösand, till hvilka städer afståndet från Örnsköldsvik, som i norra Ångermanland innehar ett centralt läge, är åt hegge hållen 11 mil.
Under sådana förhållanden och vid osäkerheten att träffa den inom sin trakt mycket sysselsatte veterinärläkaren hemma samt i betraktande deraf, alt Ångermanelfven, som på vägen till Hernösand måste öfverfaras, under isläggningen och islossningen langa tider är ofarbar, eller åtminstone endast med en omväg af tre till fyra mil farbar, och alt läkaren i Umeå ej har rätt att lemna sitt län för tjenstgöring i det angränsande, är det klart att den examinerade läkaren icke ofta kan anlitas, utan man måste åtnöja sig med hjelp af den oftast bjeiplöse, ofta skadlige qvacksalfvaren; och det är fördenskull ingalunda ovanligt att bondens der på orten, i högre Bih. till R.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 4 Afd. 8 58 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 42. män än annorstädes, dyrbaraste egendom, hans bäst eller nötkreatur, gå förlorade af brist på ordentlig läkarevård.
Jag hoppas sålunda, alt min framställda begäran icke skall anses obefogad.
Norra Ångermanland med en areal af 1,557,749 tunnland egde, enligt statistiska uppgifter från år 1845, en folkmängd af 51,085 personer, innehafvande fem hundra mantal.
Efter med noggrannhet uppgjord beräkning, dervid man tagit i betraktande den olika beskaffenheten af mantalen i olika socknar, har man funnit att på dessa femhundra mantal födas, efter ytterst låg beräkning, 11,254 nötkreatur, 5,564 hästar samt 16,855 småkrealur eller, i medeltal, på hvarje mantal 6 hästar, 22 kor och 27 småkrealur.
Dessutom uppfödas, lågt taget, omkring 400 hästar lill afsalu.
Hästracen inom hela länet anses särdeles god och väl skölt, i följd hvaraf Ångermanhäslcn i södra delen af riket slår i högt pris såsom härdig, stor, liflig och äfven vacker.
Det torde vara skäl alt inom den ort, der denna hästracc uppdrages, ett tillräckligt antal veterinärläkare finnes tillhands, så alt icke, såsom nu är förhållandet, vägen från den ene till den andre må utgöra 24 mil.
En särskild anledning har dessutom på sista liden visat, hvilken stor lära detta förhållande verkligen kan innebära.
För någon lid sedan inträffade nemligen altför första gången hästsjukdomarne ”rots” och ”springormen” inom orten ulbröto, skördande, ehuru icke ovanligt svåra, många offer.
På grund af hvad jag sålunda anfört, vågar jag vördsamt föreslå: alt Rikets Ständer ville, i likhet med hvad för andra trakter skett, anslå till aflöning åt en veterinärläkare inom norra Ångermanland, med station i Örnsköldsvik, ett årligt belopp af Femhundra Riksdaler Riksmynt.
Stockholm den 12 November 1862. P. O.
Hörnfeldt, från Westernorrlands län.
N:o 43. 59 N:o 43.
Af C. <J.
Svensén från Calmar län. om vpphåfvande af stadgandena i 4 och 5 §§ 20 Iiap.
Bgggninga-Balken angående vilkoren för qvarnare och vattenverks anläggande samt utfärdande i stället af ny Förordning i ämnet.
Jordbrukets och dess binäringars, likasom industriens i allmänhet, utveckling måste ©tvifvelaktigt vara ämnen, hvaråt lagsliltaren har alt egna den omsorgsfullaste uppmärksamhet; och då den enskilde representanten erinrar om qvarstående oegentligheter i förut gällande lagar, sker det under den förutsättningen, att hans förslag egnas den granskning, som är nödvändig för frågans rättsenliga utredning.
Det är ock under sådan förutsättning, jag har velat erinra om vissa oegcnlligheter, som förefinnas i gällande sladganden om vatten- och väderqvarnars byggande.
Derförinnan torde höra erinras, att ifråga om ångqvarnar finnes ingenting positivt stadgadt.
På sätt 20 Kapitlet Byggninga-Balken och en mängd Författningar stadga,'skall Häradshöfding med Nämnden skåda lägenheten, gifva utlåtande och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande derom förordna, innan qvarnverket får byggas.
Den frågan påtränger sig ovilkorligen:
Hvari ligger nödvändigheten att ”skåda” väderqvarnens eller ångqvarnens belägenhet?
Svaret torde de föråldrade lagarnes ifriga anhängare lia svårt att nöjaktigt afgifva, ty någon sådan nödvändighet förefinnes icke, och likväl praktiseras stadgandet fortfarande, enär vederbörande anse sig icke kunna förbigå detsamma.
Hvar finnes väl ock någon nödvändighet för ett dylikt ”beskådande” af en vattenqvarns belägenhet, der qvarnen bygges vid dam, som af ålder qvarstått, samt har urminnes häfd eller legala handlingar för sig?
Svaret måste sökas, om ens något motsägande svar kan afgifvas.
Vä! har man å motsidan påstått, alt grannar deromkring, ”ofvan eller nedan” kunna hafva men af qvarnbyggnaden; och så länge skråintressen fått göra sig gällande, så lia dessa tviflare fått rätt, ehuru jag har svårt alt fatta, på hvad sätt någon som helst ”derofvan eller nedan” kan lida men af en väderqvarn.
Tidsandan har numera i någon, om än ringa mån ändrat sig och den fria verksamheten i flere riktningar har tagit ut sin rätt; — må den vinna erkännande jemväl i detta fall.
Folkmängdens och sädesproduktionens tillvext tala tillräckligt för mitt förslag och den motion, som jag afgifvit ifråga om qvarnräntans upphörande, åsyftar undanrödjandet af de iuvändningar, som deremot blifvit framställda, då, nemligen man 60 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 43. sagt alt; enär qvarnverk draga grundskatt, det måste finnas sådana föreskrifter, att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande kan få vetskap om nämnda verks tillvaro, och dessa invändningar försvinna, om. som jag vågar hoppas, sagde motion vinner Rikets Ständers bifall.
Då vattenverk uppföres vid ny damanläggning, anser jag det likväl af nöden, att behörig undersökning föregår, men denna undersökning bör ske af en i ärendet kunnig person och hans utlåtande föredragas på allmänt ting, i parternas närvaro, utan att likväl Häradshöfding och Nämnd behöfva besväras med lägenhetens synande, innan tvist härutinnan uppkommer.
Ett sådant förfaringssätt blefve onekligen besparande för den sökande, sorn derigenom vunne i både tid och penningar utan någons förnärmande.
På grund af hvad sålunda i korthet blifvit anfördt, får jag vördsamt föreslå: att 4 och 5 §§ i 20 Kapitlet Byggninga-Balken, jemte alla dertill hänförliga författningar, så vidt de angå sättet och vilkoren för qvarnars och vattenverks anläggande, begagnande och skattläggning må upphäfvas, samt en Förordning i stället utfärdas af ungefär följande lydelse: ”Vattenqvarn eller annat vattenverk, som ej till hergshandteringen kan hänföras, ege en hvar bygga, som dertill eger lagligen förvärfvad grund.
Erfordras för vattenverket ny damanläggning, bör behörigen förordnad landtmätare deröfver verkställa undersökning samt Häradsrätten, efter granskning vid tinget, bevilja eller afslå ansökningen.
För anläggande af dviikt verk vid gammal dam, som af ålder qvarstått, erfordras icke sådan undersökning; lag samma vare för väder- och ångqvarnar.
Beskattningen för qvarnar utgår endast i bevillning, för hvars åsättande qvarnanläggning bör anmälas hos kommunens Berednings-kommitté, hvilken föreslår det årliga hevillningsbeloppet.”
Att i detta förslag med qvarnar jemväl förstås sågqvarnar, derom får jag erinra.
Stockholm den 12 November 1862. C. J.
Häruti instämmer Rob. Fr.
Gross. Motioner i Bonds* Ståndet 1862.
N:o 44. 61 N:o 44.
Af Pehr Eriksson från Gefleborgs län, om hela sky ddsafgiftens anslående lill folkundervisningens befrämjande, alt af hvarje församling användas, pä sätt den finner lämpligast.
Det kan icke nekas, alt ordnandet af folkskoleundervisningen varit en af de mest nyttiga och ändamålsenliga inrättningar, som i vårt fädernesland på sednare tider blifvit genomförda, men likväl har ordnandet af denna vigtiga samhällsangelägenhet ofta mött ganska stora svårigheter, i synnerhet i de mindre församlingarne.
Behofvet af förhöjning i lönerna för folkskoielärarne har gjort sig mera kännbar för hvarje år i samma mån, som prisen å lifsförnödenheterna blifvit högre.
Tillika äro de vilkor, på hvilka anslag till rotskolor och högre folkskolor skola kunna erhållas, så svåra att kunna uppfylla och fordra så stora uppoffringar, alt de flesta församlingar afskräckas alt fullgöra dessa vilkor, och således ganska få kunna erhålla dessa anslag.
Då Staten bekostar undervisningen vid de högre lärdomsskolorna, så synes det äfven vara en Statens skyldighet att bekosta undervisningen vid våra folkskolor, som egentligen lemna undervisning för de mindre bemedlade folkklasserna.
Efter min åsigt bör hvarje församling få använda de derifrån utgående medel på det sätt, som församlingen anser vara mest nyttigt och användbart, ty hvad som är passande i en församling, kan vara mindre tjenligt i en annan.
Jag vågar derföre föreslå: alt den återstående delen af skyddsafgiften äfven måtte blifva anslagen till folkundervisningens befrämjande, och att hvarje församling måtte få uppbära de derifrån utgående medel, att använda dem på det sätt, som anses ändamålsenligast och för hvarje församling bäst passande, samt att ett särskildt statsanslag måtte anslås för upprätthållandet al seminarierna i riket.
Pehr Eriksson, från Gefleborgs län. 62 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Af Pehr Eriksson från Gefleborgs län, om ändring af 24- § i Iiongl.
December 1860 angående fördelning af utskänknings- och minulerings-afgiflerna.
Uli 24 § af Kongl. Förordningen den 7 December \ 860, angående försäljning af bränvin finnes föreskrifvet, att af de afgifter, som i stad inflyta, tillfalla Adelar staden, men af dem, som från socknar å landet ingå, aflemnas de f:deiarne i Landtränteriet, hvarifrån det för bela länet sammanlagda beloppet fördelas på länets samtliga socknar i förhållande till hvarderas folkmängd.
Denna föreskrift är, efter min åsigt, orättvis och obillig, emedan städerna derigenom alltför mycket blifvit gynnade framför landsförsamlingarne, hvaraf en del kunna erhålla några tiotal Riksdaler, då vissa städer tillfalla flera tusende, änskönt en stor qvantitet af det bränvin, som försälj es i städerna, afyttras för landsbygdens behof.
Det torde ej kunna förnekas, alt landsförsamlingarne äro i lika stort behof af denna afgift som städerna, dels för inrättande af sockenbibliolheker, som ännu torde saknas i en stor del socknar, och dels för andra nyttiga kommunala inrättningar.
Jag får derföre vördsamt föreslå: att, med ändring af ofvanberörde § i Författningen om bränvinsförsäljningen, stadgas måtte: alt
Adelar af den inom hvarje län inflytande utskänknings- och utminuterings-afgiften, som är anslagen åt kommunerna, aflernnns i Landtränteriet, hvarifrån det på hela länet sammanlagda beloppet genom Konungens Befallningshafvande fördelas på samtliga städer och socknar, i förhållande till hvarderas folkmängd, alt af dem användas till kommunala behof.
Stockholm den 12 November 1062.
Pehr Eriksson, Irån Gefleborgs län.
N:o 46. 63 N:o 46.
Af Ola Olsson från Blekinge, om åtskilliga ändringar i Kongl.
Förordningen den 26 Oktober 1860 angående bränvinsliUverkving.
Då jag nu går att föreslå nödiga förändringar i Kongl.
Förordningen den *26 Oktober 1660 angående bränvinstillverkningen, torde jag böra förulskicka den anmärkningen, att, enligt denna Förordning, dylik tillverkning är tillåten under fem terminer; att den minsta tillverkning på dygn, för hvilken anmälan får ske, är 300 kannor och den största 1,000 kannor bränvin, samt att afgiften för meranäinnde tillverkning skall erläggas förskottsvis för halfva lillverkningslerminen i sender.
Dessa föreskrifter vågar jag anse vara i hög grad orättvisa och jemväl betungande för den mindre bemedlade jordbrukaren.
Ty huru lätt kan det ej inträffa att bränvinstill— verkaren, till följd af produkternas mindre goda beskaffenhet, tillfälligtvis uppkommande bristfälligheter å bränvinsredskapen, brännmäslarens oskicklighet eller andra tillstötande oförutsedda hinder, som det är öfverflödigt att här uppräkna, ser sig urståndsati att tillverka det kannetal, för hvilket han sig anmält.
Alt Staten, under sådana omständigheter, det oaktadt uppbärer afgiften icke blott i förskott, utan ock behåller densamma hel och hållen, äfven om endast tredjedelen eller någon ännu mindre del af det anmälda kannetalet blifvit tillverkadt för hvarje dygn, är något så upprörande, att jag icke drager i betänkande alt här uttrycka milt ogillande öfver en så beskaffad lagstiftning.
Man måste nemligen erinra sig att det icke är en illgerningsman, som drabbas af denna lagens stränghet, utan en redlig, arbetsam och laglydig medborgare, som ingenting högre önskar än alt på ärligt sätt få förtjena sitt bröd och att fritt få förfoga öfver den afkastning, hvarmed en mild Försyn välsignat hans trägna arbete och ihärdiga möda.
Då nu ingen annan näring i riket finnes vara besvärad med så oerhördt hårda vilkor och då det gränsar till det orimliga, alt en bränvinstillverkare, som ofta med lanta kapitaler drifver sin rörelse och som, i händelse oberäkneliga hinder för honom inträffa att afverka det bestämda kannetalet, det oaktadt måste erlägga full afgift för ett tillverkningsbelopp, hvilket aldrig kommit honom lill godo, så inser utan svårighet en hvar, att en sådan beklagansvärd näringsidkare lätteligen kan bringas lill tiggarstafven och att han snarare förljenar lagstiftarens deltagande och bistånd än förtryck och undergång.
Det sednare utgör likväl . det perspektiv, sorn vår bränvinslagsliltning framhåller för den olycklige, då den understundom straffar honom med förlusten af hans sista tillgångar, 64 Motioner i Bonde-Ståndet. 1863.
N:o 47. fastän hela hans fel består deruti att han, till följd af oöfvervinnerliga hinder, ej kunnat producera så stor qvantitet bränvin, sorn han förbundit sig till.
Att straffa den flitige för sjelfva hans flit, torde dock få anses icke vara det rätta sättet alt befordra välstånd i landet och likhet inför lagen.
Härjemte förefinnes i vår bränvinslagstiftning äfven ett annat förbiseende, nemligen att den ej medgifver någon drawback för till utrikes ort exporteradt bränvin, fastän sudan är vanlig i andra länder.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra får jag vördsamt föreslå, alt Rikets Ständer måtte besluta: att minsta tillverkningen på dygnet må nedsättas till 100 kannor; att tillverkningstiden må inskränkas till två månader årligen samt till verkaren ega rättighet alt bränna, vare sig under en, en och en half eller två månader; alt för afgiften borgen må ställas och densamma omedelbarligen till Kronofogden i orten betalas; att afgiften bör utgå endast lör det verkligen producerade kannetalet per dygn, dock ej under minimum, såvida ej med Kontrollörs bevis styrkes att tillverkningen varit inställd till följd af oförutsedda binder, då all fråga om afgift förfaller; samt att drawback bör åtnjutas lör allt tili utländsk ort utfördt bränvin.
Ola Olsson, Häruti instämma från Blekinge.
Nils Svensson, Häkan Petersson, från Blekinge. från Blekinge.
Smedberg från Elfsborgs län, om ändring af 58 § i Kongl. Förordningen den 2i Mars 1862 angående Kommunalslyrelse pä landet.
Ehuru medgifvas måste, att de af Kongl. Maj:t under den 21 Mars innevarande år utfärdade Förordningar om kommunalslyrelse på landet, i vissa fall jemnare för - Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
65 fördela skyldigheten lör kommunens medlemmar ali bidraga till kommunens behof, qvarstår likväl den länge insedda oell öfverklagade orättvisan, att kommunalutskylder af i mantal satt jord skola utgå efter hemmantalet.
Denna grund för uttaxering af kommunal likasom andra skattebidrag, är, lindrigast sagdt, den mest olämpliga, hvilket erfarenheten nogsamt bekräftar.
Man torde hafva sig bekant hurusom fattig— vårdsbidragen, jemlikt 1847 års Kongl. Förordning om fattigvården i riket, skulle utgå efler oförmedladt hemmantal och hvilken missbelåtenhet och klagan derigenom uppstod hos alla dem, som fått sina hemman förmedlade, genom det alt de icke fmgo njuta denna förmedling till godo.
Följden biel' ock, alt Rikets Ständer sågo sig nödsakade föreslå en annan grund för desse utgifter, och denna biel' genom Kongl.
Förordningen den 15 Juli 1855 bestämd att blifva det förmedlade mantalet.
Denna grund vann icke heller erkännande utan nu biel' det egarnes af de oförmedlade hemmanens tur lill klagan och missnöje., emedan fattigvården drabbade dem utöfver all billighet relativt lill de förmedlade hemmanen; med ett ord hemmantalet, vare sig det oförmedlade, eller förmedlade, är och blir aldrig någon rättvis måttstock för utgörande af komuaunal-ulskylder, hvarföre ock en annan grund länge varit efterlängtad.
Jag kunde framdraga åtskilliga exempel på de missförhållanden, som uppstått och uppstå derigenom, alt hemmantalet utgör fördelningsgrunden, icke allenast i afseende på den i mantal salta jorden sinsemellan, utan äfven i afseende på de öfriga beskattningsföremålen; men då jag förmodar alt detta är inom riksförsamlingen en allmänt känd sak, torde exemplen vara öfverflödiga alt anföra.
Gäller den i Bevillnings-sladgan allmänt antagna grundsats, alt bevillning till Staten skall utgöras i förhållande till hvars och ens förmögenhet, så bör denna grundsats ännu mer gälla vid bestämmande af bidrag till kommunens behof, synnerligast hvad fattigvården angår; och det är derföre jag vågar föreslå: att Rikets Högloflige
Ständer måtte för sin del besluta och hos Kongl. Maj:t anhålla, att, med ändring af § 58 i Kongl. Förordningen den 21 Mars detta år, stadgas måtte det kommunal-utskylder skola utgöras i förhållande till den bevillning, som enligt Art. 2 i Bevillningssladgan, jemlikt sednast faststälda taxeringslängder, till Staten erlägges, för så väl jordbruksson! annan fastighet, frälseränta, kapital eller arbete och hvarje annat beskaltningsföremål; börande det i samma § bestämda lyrktal reduceras sålunda, att lör hvarje öres bevillning påföres en fyrk; dock så, alt der bevillning för fast egendom ej utgöres, fyrklalet bestämmes på grund af egendomens taxeringsvärde; Öfverlemnande jag till det Utskott, som kommer att handlägga frågan, att i detalj närmare föreslå ordalydelsen af de paragrafer, som i sammanhang härmed behöfva att förändras; hvarjemte det torde blifva nödigt alt det i 10 §.af Kongl.
Förordningen den 15 Juli 1855 om fattigvården i Riket förekommande stadgande, att Bih. till K.
St. Prot. 1862 fy 1863. 11 Sami. 4 Afd. 9 GG Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 48. förmedlade hemmantalet ligger till grund för utgörande af faltigvårdsbidrag, bör upphöra alt vara gällande.
Af Pehr Nilsson från Christianstads län, om brefportols nedsättande lill 10 öre Riksmynt för enkel vigt.
Enligt nu gällande författningar skall vid brefvexling emellan inrikes orter, der postanstalter finnas, utan afseende å afståndet, ett visst och lika porto af tolf öre Riksmynt erläggas för hvarje bref, som i vigt ej uppgår till fullt fyra ort.
Detta porto kunde möjligen i början, vid antagande af medelberäkningen, icke anses för högt; men sedan erfarenheten visat, att Postverket med ett sådant brefporto har en betydlig behållning, och posterne befordras på Statens jernvägar, som med hvarje år vinna allt större utsträckning, så måste postföringen utan tvifvel kunna verkställas för vida mindre kostnad, än då posterna skulle befordras med vanlig skjuts, och någon nedsättning i postportot torde kunna ske, utan att Statens påräknade inkomst af postmedlen derigenom synnerligen förminskades..
Det nu bestämda portot är äfven olämpligt derför, att intet skiljemynt finnes af jemnt motsvarande belopp, och besvär således måste uppstå såväl vid kontant liqvid, som vid inköp af frimärken.
Af sådan anledning vågar jag vördsamligen föreslå: att portot för hvarje bref af enkel vigt, eller under fyra ort, måtte bestämmas till 10 öre R:mt.
Häri instämmer Häkan Nilsson, från samma län.
Motioner i Bonde'Ståndet 1S52.
N:o 49. 67 N:o 49.
Af Daniel Danielsson från Jönköpings län, om statsanslag för sänkning af Tjurlien m. fl. sjöar samt förhöjning af del utaf Kongl. Maj.l äskade anslag till fond för befrämjande af uldikningar och aftappningar af sanka trakter och sjöar.
Då jag härmed går att fästa Rikets Ständers uppraärksamket på beliofvct af understöd från Staten lill sådana större förelag, som enskilda i cn fattig provins ej mägta utföra, år det under fullt erkännande af den nytta och förkofran, de af Rikets
Ständer beviljade extra anslag till sänkning och aftappning af sjöar och sanka trakter, som derigenom blilvit odlingsbara, redan visat.
Dock torde det vara tillräckligt kändt, alt den summa af Femtio Tusen Riksdaler, som Rikets Ständer härtill beviljat, är alltför otillräcklig, då cn mängd undersökningar af Styrelsen för allmänna Väg- och Vattenbyggnader måste anställas, hvilka ökas med hvarje år, ulan att kunna understödjas af Staten, i brist på tillräckliga medel.
Odlingar och förbättringar äro nemligen nu målet för nästan hvarje jordbrukares bemödanden.
De större företagen, som skulle medföra största gagnet för det allmänna, skulle medtaga alltför stor del af det till Kongl.
Maj:t anvisade belopp och hafva derföre måst åsidosättas och förbigås.
Bland dessa är ett af särdeles vidt omfattande egenskap, hvilket skulle till odlingsbar mark uppbringa emellan 2 å 5,000 tunnland jord, som nu utgöres, dels af sanka mossar, dels af sjöar, som genom förelaget blefve till största delen torra och till odling brukbara.
Detta företag är utdikning och aftappning af sjöarna Tjurken, Nävelssjösjön, Furu- och Stensjön i Östra härad af Jönköpings län, hvarför kostnaden, enligt deröfver för omkring 10 år sedan upprältadt kostnadsförslag, uppgår till 03,750 R:dr R:mt, hvilket företag, såsom synnerligen fördelaktigt, är i första rummet tillstyrkt af Styrelsen för allmänna Väg- och Vattenbyggnader, hvarest alla handlingar och kostnadsförslag, som röra denna fråga, äro alt tillgå.
Det är på grund af hvad jag här i största korthet anfört, som jag går alt vördsamt hemställa: det Rikets nu församlade Ständer täcktes till delta företag såsom lån bevilja på vanliga vilkor 30,000 R;dr, samt såsom statsbidrag utan återbetalnings-skyldighet 12,000 R;dr, allt R:mt, samt att Rikets Ständer till 68 Motioner i Bonde*Ståndet 1862.
N:o 50. fond för befrämjande af utdikningar och aftappningar af sanka trakter och sjöar till beredande af odlingsföretag ville, utöfver de i Kongl.