Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då erfarenheten visar, huru mycket goda efterdömen verka på de lägre classerne; hvilar i detta afseende ett stort ansvar hos de bättre classerne, serdeles hos husbönder.
Uppoffringen bör icke vara stor för dem, Sevillu• och Ekon.
Utskottens Betänkande, N:0 2, hvilkas intellectuella och materiella tillgångar tillåta dem så mången annan njutning.
Det är således denna öfvertygelse om det omoraliska, det skadliga, det skamliga och menniskovärdet förnedrande al fyllerilasten, man allt mer och mer skall söka inpregla; det är på denna väg, vårt agtningsvärda Presterskap redan förmått uträtta så mycket godt; jag vill blott önska, alt man genom för mycken välmening icke snarare hämmar, än befordrar deras hittills på resultat rika bemödanden.
Äfven den med skal så mycket öfverklagade luxen torde i detta afseende hafva uträttat något godt.
Det, sorn förr användes till inre välplägnad, användes nu lill yttre prydnad.
På landet anmärkes i allmänhet, att, der välmågan är störst, der är äfven fylleriet minst, der fattigdomen är störst äfven fylleriet störst.
I en förbättrad folkundervisning, uppmuntrad industri, förminskade skatter och i följd deraf ökad välmåga hos folket, skall man således finna ett säkrare correctiv mot fyllerilasten, än i okloka och orättvisa laghud.
Under tiden måste man vara något fördragsam mot de arbetande classerne; deras fattigdom tillåter dem en enda njutning; förbättra deras moraliska och materiella tillstånd, och de skola finna smak äfven i ädlare nöjen.’’ Med Herr Friherre Klingsporr förenade sig Herr Biskopen Bruhn samt Herrar Prostarne Lindmark och Gahne, äfvensom Anders Larsson från ^Vesterås Län, Jonas Kylander från Wermlands Län, Ilans Hansson från Bohus Län, Anders Larsson från Upsala Län, Mans Månsson från Calmar Län, Ola Jeppsson och Lars Pettersson från Blekinge Län och Olof Olofsson från Westerbotten.
Af Herr Lilliehöök till Gälared, L. : ”Då majoriteten inom de sammansatta Utskotten bestämt, att bränvins-bränningen ännu fortfarande och uteslutande skall tillhöra jorden, så får jag härmedelst reservera mig mot Utskottens i 4 §• af 1 Ari. fattade beslut, då de deruti icke bestämt något större jordvärde för rättigheten till bränvins-bränning med redskap tillhörande en högre dass.
Jag anser detta beslut vara både principlöst och stridande mot hvad Utskotten för öfrigt stadgat i samma §., att ett högre jordvärde erfordras för rättighet att tillverka bränvin med panna af större kannerymd.
Hvar och en, som har någon ide" om bränvins-bränning, torde nogsamt hafva sig bekant, och hvilket Utskotten äfven erkänt genom den afverkningsförmåga, de bestämt för de olika classerne, att denna är vida större med en tjugo kannors panna i 4:de clasS,än med en 4o kannors panna i irsla dass.
Utskotten hafva således endast nu beslutit: att innehafvare af t. ex. en henimansdeli i taxeringsvärde upptagen till 5oo JSLdr Banco, icke eger 32 B ev ilin. och Ekon.
Utskottens Betänkande, N'.o 2. rättighet att tillverka bränvin med en panna, öfverstigande 20 kannors rymd; men de hafva för samma jordvärde medgifvit honom tillåtelse att tillverka mera bränvin, än han kan med en 4°~ ja med en 60 kannors panna enkel redskap.
Jag tillhör icke dem, som ifra för att bränvins-bränningen uteslutande skall tillhöra jorden, men jag hade dock föreställt mig, att, så länge detta previlegium ännu bibehålies, vore meningen med det 0- lika jordvärdet för rättigheten till bränvins-bränning, alt dermed sätta en gräns å tillverkningen för innehafvare af ett visst jordvärde, och, icke såsom nu, medgifva egare af större och mindre jordvärde samma rättighet', fastän med olika redskap.
Jag får derföre nu föreslå elt project till tabell af olika taxeringsvärde för de olika classerne af bränvins-redskapen; denna tabell står i förhållande till den afverknings-förmåga, Utskotten för dessa classer bestämt, dock med någon nedsättning proportionsvis för dem alla beräknad.
Med undantag af den femte classen, som jag ansett endast kunna afverka 48 gånger pannans rymd i månaden; denna nedsättning å taxerings-värdet, i förhållande lill afverknings-förmågan, har jag ansett billig, dels derföre, att denna nu är högre beräknad för de olika classerne, än den är i förhållande till den olika kanneryrnden, och dels på det att, i händelse denna tabell skulle antagas, den hos så få som möjligt skulle åstadkomma någon rubbning i deras en gång inrättade hushållning.
Jag anser det nu vara så mycket nödvändigare att i någon mon göra en förändring, sådan som den jag föreslagit, som i den händelse både den nu af Utskotten projecterade inskränkning i tiden och den förhöjda beskattningen skulle af Stånden bifallas, frestelsen hos mången troligen skulle blifva stor, att endast upphöja sin bränvins-redskap i en högre dass, och således komma till samma production på de nu föreslagne trenne, som under de hitintills varande sex månaderne.
Utom detta correcliv kommer den härmed åsyftade inskränkningen i bränvins-tillverkningen nog endast blifva ett önskningsmål.
Upplysningsvis får jag slutligen nämna, att den nu af mig föreslagna förändringen icke uteslutande är min egen åsigt, utan att motioner från olika delar af landet inkommit i samma syftning.” Project B evilla, och Ekon.
Utskottens Betänkande, N:o 2. 33 PROJECT till TARIFF « taxcrings-värde för de olika Classcrne.
Kannerymd. | i Class. | 2 Class. | 3 Class. | 4 Class. | 5 Class. j I I I I 1 1 20 5oo 6a5 780 I ,280 __ 1,750 — 25 75o — 9^7 24 1,125 — I»?75 2,625 — 3o 1,000 — I,25o — i,5oo 2,500 — 3,5oo — 35 2,000 — 2,5f»0 — 3,ooo —- 5,000 — 7,000 — 4 0 3,ooo — 3,y5o — 4,5oo — 7,5oo — 1 o,5oo — 45 4,000 — 5,ooo — 6,0 0 0 — I 0,000 — 14,000 — 5o 5,ooo — 6,280 — 7>5oo — I2,5oO — 1 7,5oo — 55 6,000 — 7>5oo — 9,000 — I 5,000 — 21,000 — 60 7,000 — 8,780 — 1 o,5oo — 17,500 —. 24,5oO 65 8,000 — 10,000 — 12,000 — 20,000 — 28,000 70 9,000 — 11,280 — i3,5oo — 2 2 ,5o 0 — 3 t,5oo — 75 10,000 — I 2,5oo — 15,ooo — 25,000 35,ooo 78 11,000 — i3,75o — i6,5oo 27,500 — 38,5oo .— 81 12,000 — i 5,ooo — 18,000 — 3o,ooo — 42,000 — 84 13,ooo — 18,5oo — 19,500 33,5oo — 46,5oo — 87 14,000 — 1 7>5oo — 21,000 — 35,ooo — 49,000 — 9° 15,000 — 18,780 — 22,5o0 — 37,5oo — 52,5oo — Med Herr Lilliehöök förenade sig Herr Grefve Posse, i afseende å Tariffen för Taxerings-värdet.
Af Herr von Post, E. J.: ”Förslaget innehåller nti 26 att förseglings-arfrode bör utgå af ”inmurad panna” med 1 sk. banco, och af ”lyftpanna” med 6 rst. banco per kannerum.
Detta stadgande torde synas mången Bih. till R.
Prot. i84«- 5 Sami. a Jfd. 2 Haft. 5 34 Bcvilln. och Ekon.
Utskottens Betänkande, N:o 2. vara af så ringa vigt, att det möjligen obilliga deri förtjenar föga afseende; men då ideen är ny och främmande för bränvins-brännings-lagstiflningen hitintills, så synes det mig kräfva noggrann uppmärksamhet.
Jag skulle tro det vara obilligt alt ålägga något förseglings-arfvode, då panna, af hvad beskaffenhet som helst, såväl inmurad, som lyftpanna, eller de delar deraf, som, enligt författningen, skola förseglas, föras till förseglings-ställe å, för sådan förrättning, utsatt dag; hvaremot jag finner ganska billigt, att panne-egare, som kan undvika ett slikt besvär, må vidkännas en utgift, svarande emot fördelen.
Jag ville derföre tillstyrka ett förseglings-arfvode af i sk. 6 rst.
Banco per kannerum för pannor med fasta bröst, och i allmänhet, då redskap förseglas hemma hos egaren.
Det är kändt, att orter finnas, der redskapen måste föras flere mil, i ändamål att förseglas; detta besvär jemte tidspillan, kostnad och äfventyret af redskapens skadande, synes mig i sanning förtjena fullt frilagande från förseglings-arfvode, och fördelen af att, genom pannans construclion, kunna undvika dess och öfrige redskapens transport, samt tvinga förseglaren att, utan tractamenle och resekostnad, verkställa förseglingen hemma i panne-egarens bränneri, synes mig väl värd i sk. 6 rst. per kannerum och derutöfver.” Af Herr Friherre Hamilton, Hugo: ”Emot de sammansatte Utskottens be tänkande i den, för liela landet numera så vigtiga, bränvins-bränningsfrågan, anhåller jag alt få reservera mig af det skäl, alt, enligt min förmening, Utskotten utgått ifrån en origtig princip för detsamma, då de ansett, att bränvins-bränningen bör fortfarande vara ett privilegium för jorden., Derigenom hafva Utskotten ock förklarat, att det sätt, hvarpå denna näring, i följd af detta privilegium, bedrifvits, eller den så kallade husbehofs-bränningen, är det rälta och för landet gagneliga, ehuru en bedröflig erfarenhet visat motsatsen.
Det är just della olyckliga privilegium, som, enligt min tanke, varit ursprunget till det onda.
Det har inlockat äfven de minsta jordegare på denna, både i ekonomiskt och moraliskt hänseende förderfliga, bana, och derigenom salt de båda Slats-magterne i den sorgliga ställning, alt redan under en följd af år se en skadlig näring utveckla sina, för nationens framtida bestånd, vådliga följder, utan att de ännu ansett sig kunna taga något afgörande steg deremot, då det onda, just genom föregående Bevilln. och Ekon.
Utskottens Betänkande, N:o a. 35 författningars principlöshet i detta fall, blifvit allt för vida kringspridt, för att på en gång kunna afhjelpas.
Den ena Stats-magten liar likväl uti Kongl. Majrts
Proposition gjort sig högt förtjent af nationen, då, i ingressen till denna Proposition, sjelfva orsaken till det onda öppet uttalas.
Maj:t förklarar deruti, att det är bränvins-bränningens förening med jordbruket, eller den så kallade husbehofs-bränningen, sorn skäligen kan anses såsom en hufvudsaklig anledning till den ökade bi änvins-consumtionen och deraf alstrade olägenheter, som väckt grundade bekymmer för bibehållandet af ordning och sedlighet, serdeles bland de lägre folk-classerne, äfvensom för betryggande af satntids och eflerverlds väl och trefnad, i så väl ekonomiskt, som moraliskt hänseende.
Maj:t har ansett det mera än sannolikt, att bränvins* brännings-rältighetens skiljande från jordbruket och förvandlande till en högt beskattad, och jemförelsevis lättare controllerad, fabriksnäring skulle, bland alla medel, hemtade från den ekonomiska lagstiftningens område, verksammast bidraga till det ondas botande.
Maj:t förklarar dock sedan, alt ett bestämdt påbud, stödt på dessa grundsatser, under nuvarande förhållanden, skulle för våldsamt ingripa i de fleste hemmans-brukares vanor och hushållnings-sält, och att ett sådant påbud derföre nu ej kan utgifvas.
Då den ena Statsmagten med en så faderlig vishet öppet uttalat sin tanka om ursprunget till det onda, tror jag, det hade varit den andras pligt att ej låta detta ord falla, utan att den borde hafva med tacksamhet emottagit detsamma, erkänt dess läglighet och tillika undersökt, om ej det stora ändamålet kan vinnas på någon annan väg, än genom detta af Kongl. Majit såsom äfventyrligt ansedda påbud, mera lämplig för och mindre våldsamt ingripande i de nuvarande förhållandena.
Då man nögdas medgifva, att ett fabriks-system, grundadt på ett bestämdt förbud emot den hittills tillåtna husbehofs-bränningen, ej kan med hopp om efterföljd nu genast anbefallas, så tror jag, alt Utskotten, vid närmare betraktande af saken, hade kunnat finna denna andra väg, som leder lika säkert, ehuru mindre våldsamt, lill samma mål, och att, om den blifvit funnen, Utskotten hade bordt öppet tillstyrka Piikets Ständer alt beträda densamma.
Denna väg är lätt att finna, om man blott vill medgifva, att äfven denna näring en gång får betraktas ur en sann stats-ekonomisk synpunkt. 36 Sevillu. och Ekon.
Man skall då finna, hvad efter min förmening alltid skall blifva följden, att hvad som ur denna synpunkt är det enda rätta och rättvisa, äfven är det, om man ser frågan ur dess moraliska.
Denna väg är nemligen frihet — samma frihet för denna näring, som för alla andra af lagen tillåtna, att af hvar och en bedrifvas, så som honom bäst synes, dock emot en lämplig skatt, beräknad efter den verkliga tillverkningen.
Att denna princip är den enda rätta, då frågan betraktas ur dess stats-ekonomiska synpunkt, torde numera få vilja bestrida.
Det återstår då blott att bevisa, att den är det äfven ur den moraliska, att den leder mera långsamt men säkert, till det mål, Kongl. Maj:t i sin Nådiga Proposition åsjrflat.
Hvar och en, som tänkt i sådana frågor och sett de följder, som friheten haft, då den tillämpats i andra näringar,- skall då inse, att samma åsigter snart skola göra sig gällande äfven inom denna näring, om den fritt får utvecklas och bedrifvas, på det sätt, hvar och en finner för sig nyttigt och lämpligt.
Större fabriker skola snart uppslå, som, väl skötte, kunna med säkerhet betala jordbrukets produeter med ett högre pris, än hvad de nu frambringa, då de i en illa skött bränvinspanna förvandlas till en för egarens bestånd förderflig produet.
Denna rörelse skall, i följd af all närings natur, inom få år concentrera sig på de ställen, der den i anseende till afstånd från försäljningsorten samt transport af bränsle och råämne blir mest lönande.
De mindre jordegarne skola då säkert finna större uträkning vid alt sälja sina produeter till egaren af dessa fabriker, än att sjelfve med förlust drifva sina små brännerier; och sålunda skall, på ett billigt, med allas sanna interesse förenadt, sätt målet nås.
Måhända skola några af allmogen ändå fortsätta att sjelfve tillverka sitt behof af denna vara under några år; men äfven de skola säkert slutligen inse, att de göra det till sin skada, och följa det exempel, som de större jordegarne ej skola dröja att gifva dem, samt öfvergifva bedrifvandet af en näring, som aldrig bordt vara annat, än föremål för den större speculationen.
Husbehofs-bränningen skall sålunda på denna väg frivilligt och utan tvång upphöra och derigenom är det mägtigaste steget till fylleri-lastens hämmande vunnet, det stora moraliska målet uppnådt.
De missbruk af bränvin, som äfven sedan, i följd af den menskliga svagheten, alltid skola bär och der qvarstå, blifva sedan jemförelsevis lätta för Styrelsen att småpin - Bevilln. och Ekon.
Utskottens Betänkande, N.o 2. 37 gom utrota, dels genom stränga controllér på krögeri-rörelsen, dels ock genom noggran polis-uppsigt för öfrigt.
Ingen kan med log klaga, ingen anse sin rätt förnärmad, ty denna frihet blir lika tillgänglig för alla, som anse för sig förmonligt att densamma begagna.
Öfvergången blir lindrig och föga tryckande för jordbru karen, som får mer än full ersättning genom den större och säkrare afsättning på sina producter, som han derigenom erhåller, äfven om han ej gör afseende på den större och moraliska vinsten.
Den vinst, som genom en sådan frihet skulle uppkomma för landet i det hela, är oberäknelig, då man i följd af säkra uppgifter kan antaga, att ej stort mera än hälften af de råämnen, som nu åtgå till denna tillverkning, skulle sedan behöfvas för att i väl skötte fabriker producera samma quantum vara, hvarigenom en ofantlig massa af dessa råämnen skall blifva disponibel till nj^ttigare ändamål, till föda, ej till förderf, åt men niskor och kreatur. —■
Dernäst kan först då en säker och rigtig be skattning å denna näring utöfvas, hvaraf inkomsten med visshet kommer att uppgå till tredubbelt emot hvad Staten nu erhåller deraf, och i samma nion kunna och böra de bördor, som nu alltför tungt trycka de jordbrukande classerne, lättast och småningom försvinna.
I stället för det lill sin princip origtiga och skadliga privilegium, som jordegarne nu haft på denna tillverkning, skulle han i utbyte erhålla återvunnen sedlighet och ordning, rikligare tillgångar på födoämnen, en bättre och tillökad krealurs-afvel, en lättad afsättning på landtmanna-produpter, en betydligt minskad skattebörda.
Det enda inkast af vigt emot ett sålunda utbildadt fabriks-system göres troligen af nykterhets-vännen, som fruktar, att priset, oagtadt höjde skatter, skall falla ändå lägre, då varan tillverkas med mera vinst, och att frestelsen för fylleriets olyckliga offer derigenom skall blifva än större, än förut.
Äfven denna fruktan synes utan grund för den, som vet, att mängden alltid hushållar bättre med en för contant köpt vara, om den också i sjelfva verket kostar mindre, än om den tillverkas i hvarje hus, då traeteringen nästan oafbrutet fortgår.
Den för penningar köpta varan gömmes till verklig nödtorft, till resor eller arbete i hårdt väder, och frestelsen bortfaller derigenom för den stora delen af befolkningen, och i synnerhet för det uppväxande släglct, som hittills varit mest utsatt derför. 38 Bevilln. och Ekon.
Utskottent Betänkande, N.o 2.
Både ur moraliskt och ekonomiskt hänseende är en fri bränvinsbränning derföre, efter min Öfvertygelse, det enda, som, under nuvarande förhållanden, kan bota det onda, och leda till det önskade målet, husbeliofs-bränningens upphörande.
I enlighet med denna princip, hade den nya Bi änvins-förordningen både kunnat och bordt uppställas enkelt och rationelt på följande tvänne liufvudgrunder: 1:0.
Bränvins-tillverkning förklaras hädanefter och för alltid vara en för hvarje Svensk man fri näring, att bedrifvas, på huru lång tid af året, med huru stor pannerymd, och med hvad slags redskap som helst. 2:0
Beskattningen beräknas efter det under den anmälda tiden möjliga tillverknings-belopp, beräknadt efter mäske-karens cubik-innehåll, samt verkets afverknings-förmåga.
Vid årliga mantals-skrifningarne uppgifves verkets beskaffenhet, pannans storlek, mäske-karens cubik-innehåll, samt den tid på året, under hvilken man önskar bränvins-bränning bedrifva.
Som likväl beskattningen efter mäske-kar är besvärlig för mindre verk, och billigt afseende bör vid öfvergången lill det nya systemet fästas på de mindre jordegarne, som hittills varit af författningar inlockade på denna bana, torde det vara nödvändigt att för enkla pannor under a5 kannors rymd tills vidare bibehålla den gamla skatten efter pannerymd, ehuru något höjd.
I sammanhang med dessa grunder, hvilkas mera detaillerade utveckling nu ej är behöflig, hade jag trott, att medel mot fylleri-lasten, i och för sig, bade bordt sökas i de strängaste controller på krögeri-rörelsen, samt att äfven Utskotten bade bordt tillstyrka Rikets Ständer alt, genom exportpremier eller en så kallad Drawback, bereda en utförsel af bränvin, som ej kan annat än i dubbelt hänseende vara nyttig.
De sammansatta Utskottens majoritet hafva förkastat, så väl ofvan uttalade, af mig yrkade, princip, som dess tillämpning vid det nu afgifna förslaget till Bränvins-förordning, och återstår det då endast för mig att emot delta beslut mig vördsamt reservera.
Jag respecterär det alfvar, hvarmed Utskotten sökt genom inskränkning i tid, förhöjning af skatt och andra försvårande vilkor afvärja de svåra följder, sorn Utskotten sjelfva synas hafva befarat af sitt beslut om husbehofs-bränningens fortfarande; men jag tror, att inga sådane, efter min förmening halfva, mått och steg kunna afhjelpa det onda; jag tror ock, alt Bevilln. och Ekon.
Utskottens Betänkande, N:o 2. 39 aldrig en författning kan blifva nyttig och ändamålsenlig, då sjelfva principen för densamma är falsk.’' Med Herr Friherre Hamilton förenade sig Herr Biskopen Agardh samt Prosta i ne Lundblad, Gumcelius och Sylvan, äfvensom Herrar Billberg och Engström, samt Johannes Andersson från Skaraborgs Län. Af Herr Friherre von Kr cerner, R.\ ”1:0
Den medgifna rättigheten att när som helst, efter mantals- och skatlskrifningen, hos Konungens Befallningshafvande söka tillstånd att bränna bränvin, anser jag bör sålunda inskränkas, alt anmälan derom endast kan få göras under September och October månader.
Vid den tid, då mantalsskrifningen inträffar, känner hvar och en landtman, hvad han eger af sin inbärgade gröda att bränna upp i bränvin under vintern och våren, och kan således då bestämma sitt val af månader; men icke så i afseende på den blifvande skörden, hvarföre rättigheten att om hösten göra anmälan för den återstående tiden af bränvins-bränningsåret, så framt ej denna rättighet redan till fullo blifvit begagnad, bör lemnäs öppen, äfven för det fail, att ny egare om våren tillträdt jordegendomen.
Fördelarne häraf äro, dels att controllen öfver bränvins-bränning och pannors försegling blir betydligen lättad, dels att den nyttiga föreskriften om skattens erläggande i förskott vid mantals- och skattskrifningen icke må kunna eluderas; 2:0.
Då sakkunnige personer vitsordat, att
So procents förhöjning är den högsta, som skäligen bör kunna påläggas i skatt för bränvins-bränning med änga, anser jag, att den af Utskotten föreslagna 100 procents förhöjningen, utgörande nära nog ett förbud, bör till hälften nedsättas.” Med Herr Friherre von Krcemers åsigt, i fråga om ång-apparaterne, förenade sig Herr Lilliehöök, Herr Grefve Posse och Herr Wästfelt samt i fråga om anmälan hos Konungens Befallningshafvande, Herr ContractsProsten Nibelius.
Af Herr Friherre von Nolcken, C. A.: ”Öfvertygad om bränvins bränningens skadliga inflytande på det Svenska folket, har det varit min lifligaste önskan att vid innevarande
Riksdag i min ringa mon kunna medverka till en i delta hänseende ändamålsenligare lagstiftning.
Jag tror och hoppas, att detta varit en allmän önskan hos det sammansatta Utskottets ledamöter; men jag kan dock ingalunda i sin helhet gilla resultatet af vårt gemensamma arbete.
Jag får reservera mig emot den i Utskottet antagna 4° Sevilla* och Ekon* Utskottens Betänkande, No a. hufvud-princip, att bränvins-brännings-rättigheten fortfai’ande skulle förblifva ett pidvilegiura för jordbruket.
Jag deremot hade önskat, att bränvin*-bran/ringen skulle blifva fri för hvar och en Svensk medborgare emot erläggandet af en högre skatt.
Jag tror, att denna näring derigenom skulle blifva en fabriksrörelse, hvilket i alla afseenden vöre högst gagneligt, — och jag finner det dessutom vai’a en orimlighet, att joi’dbruket ensamt skulle ega privilegium på något för jordbruket i allmänhet så skadligt, som bränvins-bränniugen.
Om äfven tilläfventyrs någon ögonblicklig vinst dermed skulle vara förenad, så förefaller det mig dock såsom om en vinst, hvilken grundar sig på ett allmänt erkändt ondt, ja hela folkets förderf, icke borde komma i betraktande eller tillerkännas något skydd af lagarne.
Genom en sådan fri bränvins-bränning skulle den nu allrådande fördcrfliga husbehols-bränningen af sig sjelf försvinna.
Jag vet väl, att denna är för allmogen en klenod, som det är ömtåligt att vidröra; men, i en för det allmänna vigtig sak, anser jag det varå medborgarens pligt att öppet oeh oförställdt framställa sina tankar, äfven om derigenom något misshag skulle uppstå, det må vara inom högre eller lägre classen.
Ilusbehofs-bränningen är, enligt min tanka, en af hufvudorsakerne lill fattigdomens och brottens beklagliga tilltagande inom fäderneslandet.
Och då den allmänna uppmärksamheten i närvarande stund så ifrigt blifvit fästad vid dessa båda onda tidens tecken, hoppas jag, att man med värma skall omfatta hvarje tillfälle att dem förekomma, och derföre med kraft söka hämma husbehofs-bränningen.
Dess skada är både moi’alisk och ekonomisk.
Man är i allmänhet ense om det förra, men tvistar stundom om det senare.
Är det då icke för bränvins-bränningens afskaffande från jordbruket tillräckligt, att den moi’aliska förderfligheten, om hvilken man är ense, ej kan förnekas, då likväl denna under alla omständigheter i fränjsla rummet bör tagas i betraktande.
Bränvinspannan uti bondens hus störer familjelifvets heligaste förhållanden och förgiftar merendels sedligheten, källan för alla borgerliga dygder.
Husfadern, som bör vaka öfver sina tjenares uppförande, ikläder sig genom hem-biänningen allt mer och mer en krögares skepnad, i det intresset och egennyttan drifver honom att söka en vinning på hans eget falks förderf; och den trefliga bondegården blir, så tili sägandes, en familjekrog.
Det är i sanning beklagansvärdt, att bränvinspannan blifvit en af den Svenska bondens käraste tillhörigheter och bränvins-bränningen en favo - B evilla. och Ekon.
Utskottens Betänkande, N'.o 2. favorit-sysselsättning för den fordom för sitt redbara väsende oell sina rena •seder så ryktbara Svenske Odalmannen.
Det är tid att hämma detta missbruk, och man bör icke låta dåra sig af skriket om nödvändigheten af denna tillverkning för allmogens ekonomiska bestånd inom någon viss provins.