Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkande, N:o 54• 5 af varan och det i 16 1782 års Reglemente för Judiska Nationen ut satte vite; 2:0 Kongl. Brefvet till nämnde Collegium den 2 Maji 1792, derigenom Kongl. Majit i Nåder förklarat, att Kongl. Majit funnit godt i Nåder tillåta de här i Riket varande Judar att i deras tjenst få antaga sådane personer af Svenska nationen, som dertill kunna finna sig hugade och för dem till Handels-Bokhållare, ammor och tjenstepigor nödvändigt erfordras; dock att Judiska husbönder, vid förlust af denna dem således Nådigst beviljade förmon, ej måge lägga något hinder i vägen för en sådan deras Svenska betjening att å de Christna Sön- och Högtidsdagar ordentligen förrätta och utöfva sin gudstjenst. 3:o Comrnerce-Collegii enligt
Nådig befallning den 22 April 1811 utfärdade Kungörelse, som ibland annat innehåller, att Judar af god frejd, som antingen förut erhållit skyddsbref i de för deras etablerande utsedde släder eller visa sig äga ett redbart kapital af 2000 R:dr Specie, må, efter vunnet tillstånd af Kongl. Majits Befallningshafvande i Carlstad, bosätta sig i Arvika Köping, för att anlägga och drifva fabriker, och under detta vilkor äfven få idka sådan handel och de mindre handteringar, som efter det för Judiska Nationen utfärdade Reglemente af den 27 Maji 1782 äro Judarne i Stockholm, Göteborg och Norrköping tillåtne. 4:o Comrnerce-Collegii på Nådig befallning utfärdade Kungörelse af den 17 Juni 1811 angående tillåtelse för Judar att bosätta sig uti Töksmarks Köping i Wermland, under enahanda vilkor som för deras bosättning i Arvika blifvit föreskrifne. 5:o Kongl. Maj.-ts Nådiga Kungörelse af den 3i Augusti i8i5, hvarigenom det förbjudes Judar att, utan Kongl. Majits serskilta Nådiga tillstånd, till Riket inflytta och sig derstädes bosätta. 6:0 Comrnerce-Collegii i enlighet med Kongl. Majits
Nådiga förordnande utfärdade Kungörelse af den 6 December 1819, som stadgar, att hädanefter ej någon af Judiska Nationen må komma i utöfning af Grosseller Minuthandel annorlunda än efter uthållen läro- och tjenstetid i den ordning som uti förfaltningarne är fastställd för hvarje annan sökande, och att i följd häraf, då någon ingår i handelslära hos Handlande af nämnde Nation, inskrifning bör ske hos Magistraten, om lärotiden skall räknas lärlingen till godo. 710 Kongl. Brefvet af den 25 October 1821, hvarigenom Kongl.
Majit förklarat, att Kongl. Majit funnit stadgandet uti 1782 års Reglemente om skyddsbrefs anskaffande, såsom vilkor för medlemmar af Ju - 6 Lag- samt Allm. Besv.- och Ekoti.-Utsk.
Bctänkandej IY:o 5/f. diska Nationen att för egen räkning idka fabriksrörelse, ej böra tillämpas på sådane Judar, hvilkas fäder blifvit lill Svenska undersåtare i Nåder antagne, och med enahanda fri- och rättigheter som andre Svenske medborgare hugnade. 8:0 Kongl.
Maj:ts Nådiga Kungörelse af den 10 September 1828, hvarigenom det blifvit förklaradt, att Judar utan Kongl. Maj:ts serskilla Nådiga tillstånd ej äga att afsluta köp om jord, bergsbruk, manufacturinrättningar och andra lägenheter å landet, samt alt i följd deraf domare ej äga alt å dylik till Jude försåld egendom meddela uppbud och fasta, med mindre tillstånd dertill blifvit af Kongl. Maj:l beviljadt.
Härjemte hafva genom serskilla Resolutioner Judar erhållit tillåtelse att nedsätta sig i Carlskrona med, såsom det synes, fulla medborgerliga rättigheter.
Utskotten anse sig äfven böra tillkännagifva, att vid sislföiflulne Riksdag väcktes hos Rikets Ständer motion om vissa väsendlliga förändringar i Reglementet af år 1782, afseende r:o att Judar, som lofligen i Riket inkommit, må lemnäs tillstånd att ingå i hvad slags handtverk som helst, med rättighet, då de fullgjort föreskrifne vilkor, att vinna burskap och detsamma i ordentlig verkstad utöfva; 2:0 alt dem icke måtte förnekas att söka förkofran och befordran i alla slags litterära och vetenskapliga förelag; och 3:o att det malte lemnäs dessa Judar öppet att bosätta sig hvar helst i landet de önska, med rättighet att bruka jorden och förvärfva den.
Rikets Ständer funno likväl icke skäl att i vidsträcktare måtto bifalla denna motion, än att Judar lemnades frihet att besöka och njuta undervisning vid alla publika Skolor samt Gymnasierne och Akademierne i Riket, med vilkor, alt de underkasta sig gällande Skol-ordning och lagar, så att i afseende å undervisningens meddelande något undantag för Judar icke äger rum.
Den anmälan härom, som af Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet gjordes, föranledde emedlertid den Kongl.
Maj;ts Nådiga Befallning lill Commerce-Collegium, att inkomma med förslag till förändrade föreskrifter i afseende på Judarnes förhållande till samhället, hvaraf slutliga följden blef Kongl. Förordningen den 3o Juni j838, deruti Judarne ställdes i samma förhållande som öfrige Svenske undersåter, utan andra inskränkningar än Grundlagarne för utrikes fpdde män eller främmande trosbekännare bestämma, samt nämnde Kongl. Förordning innehölle i fråga om tillstånd att köpa fast egendom å landet och rättigheten att kalla och välja Prest och Kyrkobetjening i Svenska församliugarne, samt deltaga i öfverläggningar och beslut rörande Kyrko - Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkandej N:o 54> 7 ärender och Undervisningsverket.
De förändringar, Kongl.
Kungörelsen den 21 September samma år häruti gjorde, innefatta den inskränkning i rättigheten att fritt bosätta sig annorstädes än i Stockholm, Götheborg, Norrköping och Carlskrona, alt sådan bosättning heror på Kongl. Maj:ts, efter vederbörandes hörande, meddelande
Nådiga beslut för hvarje serskilt fall, saint föreskrift om vederbörande Handels-, Handtverks- eller Fabriks-Societeters hörande, innan öfver Judes ansökning att få utöfva handel, handtverk eller annan borgerlig rörelse utslag meddelas.
Sedan Utskotten sålunda redogjort för så väl de af Motionärerne gjorda framställningar, som innehållet af de alltifrån utfärdandet af JudeReglementet den 27
Maj 1782 meddelade föreskrifter och författningar rörande Judarnes borgerliga rättigheter här i Riket, gå Utskotten nu alt yttra sig öfver samma framställningar; Och då deruti innefattas Ivaline serskilta förslag — det ena — Herr Rosenc/vists •— afseende förbud för Judar att vidare i riket inkomma, samt att besitta fast egendom; det andra — de öfrige Motionärernes — att, med upphäfvande af sednare författningar rörande Judarne, till full kraft och verkan återställa ofvannämnde reglemente af den 27 Maj 1782, finna sig Utskotten jemväl höra öfver hvardera serskildt utlåtande meddela.
Vid frågan om förbud för Judar att hädanefter i Riket inkomma, äro flera serskilda omständigheter alt taga i betraktande.
Statens raItighet öfver hufvud alt, med afseende å sin egen bestämmelse, ifrån sitt område afhålla vissa främmande stammar eller individer, är i serskilda lagstiftningar erkänd och finnes i det Judiska folkets egna lagar ingalunda förnekad.
Den inskränkning, hvilken kan sålunda uppkomma i den enskildes rätt alt begifva sig och vistas hvar han behagar, rättfärdigas af hvarjehanda anledningar, såsom afseendet på statsborgarnes sedlighet, sundhetsförhållanden, fattigförsörjning och dylikt.
Dessa anledningar kunna vara af en mera öfvergående eller en mera fortfarande egenskap.
Ju mera de äro af sistnämnda beskaffenhet, desto större vigt måste man tillerkänna deni.
Yigtigast äro de ulan tvifvel, då de gälla statens enhet.
En stat kan vara med hvarjehanda olägenheter inom sina gränsor behäftad och likväl vara stat, men med upphörandet af statens enhet är staten förlorad.
I allmänhet måste staterna vara angelägna att få emottaga främlingar i sitt sköte, dels för kortare lid, dels för beständigt, ty staternas inbördes gemenskap är ett bland vilkoren för vinnandet 8 Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
N:o 54. af deras bestämmelse.
Äro främlingarne, som söka inträde, af mera nomadisk sinnesart, så upphör väl lill en tiel denna angelägenhet att emottaga personer, hvilkas tillgifvenhet för ett hem och ett fädernesland kan antagas genom ett kringflyttande lefuadssälls vanor betydligen försvagad.
Men dels kari äfven den kringvandrande idogheten bidraga lill statsändamåls uppfyllande, dels kan staten emot detta slags rörelser förhålla sig likgiltig, i medvetande af de gemensamma öfvertygelsernas och sedernas förmåga alt småningom sammansmälta de inflyttande med nationen.
Först i det fall, då en folkstam, hvars öfvertygelser och seder angifva sig vara väsendtligen skiljda ifrån den Christna verldens, i århundraden bevisat, att hvarken den omenskligaste eller den menskligasle behandling, hvarken utskjutandet ifrån samhället eller beviljandet af fullkomlig medborgerlig jemlikhet förmått införlifva dess medlemmar med de öfriga folkslagen, blir förhållandet hufvudsakligen förändradt.
En sådan folkstam ingifver visserligen de fördelaktigaste föreställningar om sin sammanhållighet och själsstyrka, men icke om det nära annalkandet af den tidpunkt, då den i de länder, hvarest den i ymnigare mängd nedsätter sig, skall ■upphöra alt vara hvad den är, en stat i slaten.
Oansedt alla dessa betänkligheter, kunde likväl de fördelar, hvilka den Svenska Staten komrae alt skörda af en vidsträcktare inflyltningsrätts beviljande åt utländske Judar, länkas i den mon betydande, alt både de nyssnämnde och flerfaldiga andra olägenheter derigenom uppvägdes.
Utskotten anse fäderneslandet icke hafva tillräckliga erfarenheter att i detta hänseende åberopa; och de exempel, som kunde ifrän andra länder bernias, kunde möjligen synas innefatta en mindre tillfyllestgörande bevisning: det säkra är, alt de icke innebära någon uppmuntran.
Någon betydligare olägenhet, som Brödrariket Norrige skulle hafva lidit genom beslutet om Judarnes uteslutande, har icke ens blifvit föreburen.
Andra länder hafva vidtagit samma åtgärd, och Utskotten anse sig sakna allt skäl till det antagande, alt någon allmännare öfvertygelse om gagneligheten af en vidsträcktare Judarnes inflyttning, eller någon större benägenhet för deras emottagande, verkligen är i delta land för handen.
Fast heldre vill det synas Utskotten ganska sannolikt, att vederviljan mot denna urgamla nation är inom landet vida större, än man borde kunna sluta till af vederbörande embetsmyndighelers i allmänhet mycket fördelaktiga vitsord om de här bosatte Judars förhållande och vandel.
Vid sådant förevetande, och då hvarken någon klagan öfver Judarnes behandling - Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkande j N:o 5 4- g ling i andra länder, ej heller någon deras allmännare åstundan att få hit i Riket inflytta blifvit förspord, hvadan rätts- och mennisko-känslan icke af sådan anledning i detta ärende serskildt kan lagas i anspråk, finna Utskotten i serskilda tidsomständigheter någon anledning till de af andra Stater vidtagna försigtighetsmåltens åsidosättande.
Antager man, att de individer vore få, hvilka skulle sig af den beviljade rättigheten till inflyttning begagna; så blir skälet så mycket mindre för Staten att utströ en välgerning, den få akta mödan värdt att upptaga, äfvensom tvifvelsutan mera välbetänkt och billigt, att dessa få individer, till hvilka den Svenska Staten bar endast de mest aflägsna förbindelser, lemna en måhända icke alltid så brinnande böjelse obesvarad, än alt Staten något väsentligt äfvertyrar på dess till fr idss ta Ilande.
Antager man åter, att inflyttningarne blefve ganska talrika, så blir det så mycket betänkligare att i alldeles oträngdt mål dertill öppna tillfällen, af hvilkas följder man icke kan förutse en enda synnerligen riksgagnelig, men väl flera äfventyrliga.
, Vid uppgörandet af detaljer för en lagbestämning rörande Judars inflyttning skulle ytterligare tvifvelsutan yppa sig svårigheter, hvilka visserligen kunna anses såsom underordnade de förut anförda, men likväl icke torde vara oförtjenta af all uppmärksamhet.
Att bevilja rättigheter ulan alla vilkor och inskränkningar, skulle svårligen låta sig förena äfven med mycket måttliga anspråk på statsklokheten af en lagstiftningsåtgärd.
Med all den hugnad man erfar af de goda vittnesbörd här i landet bosatta Judar sig förvärfvat, kan man dock icke för sig dölja orimligheten af det antagande, att icke äfven ibland denna nation skulle befinna sig en mängd af djupt förderfvade varelser.
Det gifves länder, hvilkas erfarenhet och historia i detta hänseende föranleder till ganska sorgliga misstankar, och man är fullkomligen oberättigad alt af Judarne fordra en frihet ifrån brott, hvilken den öfriga verlden icke företer.
Men vore äfven i detta afseende förhållandet ovänligen lyckligt, så qvarstår dock den sanningen, att det gifves stora hopar af i yttersta fattigdom och elände nedsjunkna Judar, sammanförda inom trånga områden, och dessa Judproietärer kunde icke här inlåtas utan att begå en orättvisa mot de här bosatte Judar, som det ålåge att föda dem, och mot landets öfrige invånare, som, då nöd vore å färde, säkerligen måste i denna omvårdnad deltaga.
Alltså återstode endast möjligheten att under vissa vilkor bevilja hvarje individ det sökta inträdet.
Men äfven genom denna £ih. till R.
Fröt. 1840 och 1841. 7 Sand. 2 Afd. 13 Haft. 2 i o Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkande_, N:o 54- inskränkning upphör icke saken att vara invecklad.
Såsom ett sådant vilkor var i Jude-Reglementet af år 1782 bestämdt ett visst kapitals egande.
Härvid förekommer först svårigheten alt kontrollera, huruvida en främling verkligen eger ett uppgifvet kapital eller icke.
Dernäst, om detta kapital bestämmes lågt, vinnes ganska ofullständigt det dermed åsyftade ändamåiet, att det skall garantera emot behofvet af understöd; bestämmes åter kapitalet till ett högt belopp, eller föreskrifves en mängd omständigheter för att förvissa sig om dess tillvaro, så erhålla dylika åtgärder alltför lätt utseendet af ett köpslagande med borgerliga rättigheter, hvilket näppeligen lärer under alla omständigheter kunna med begreppet om Statens värdighet förenas.
Ett annat i sednare lider påtänkt vilkor vore den Corporations eller Communs hörande, inom hvars krets sökanden vill inträda.
I synnerhet om antalet af inflyttningsfall blefve stort, kan detta vilkor icke utan stor obillighet förbises.
Men så vidt man kan sluta af de omständigheter, som redan visat sig, skulle de fall icke blifva sällsynta, då utlåtandet ulföll nekande och förlägenhet uppstode för den afgörande myndigheten.
Med afseende å dessa anförda skäl, och då Judiska samhället här i Riket uti dess inlaga till Commerce-Collegium den 6 Mars i835 sjelft endast begärt utvidgade rättigheter för de här boende Judar och deras efterkommande, hemställa Utskotten: att Rikets Ständer, med bifall till motionen, hos Kongl. Maj:t i underdånighet tillkännagifva sin önskan, att Judar icke må tilllåtas hädanefter i Riket sig nedsätta.
Hvad derefter beträffar frågan om upphäfvande i öfrigt af i838 års Författningar och återupplifvande af det för Judarne år 1782 utfärdade Reglemente, så, ehuruväl Utskotten anse de uti samma reglemente gifna föreskrifter i vissa delar alltför mycket inskränkande, och Utskotten hysa den åsigt, att, med detsamma Judarnes vidare insläppande i landet afböjes, man äfven bör åt de Judar, som redan finnas i Riket bosatte, lemna all den frihet, som kan med vårt lands samhällsförhållanden förenas, samt följaktligen tilldela dem alla de rättigheter, som af andra främmande trosförvandter åtnjutas, kunna ULskotlen likväl icke undgå att finna, det Kongl.
Förordningen den 3o Juni 1838 jemväl är mindre lämplig, såsom, på sätt Herr Ribbing i sin motion närmare utvecklat, genom sin ofullständighet och i vissa delar stridighet med allmänna lagen ledande till flerehanda olägenheter vid efterlefnaden.
— Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkande, N:o 54- n Utskotten anse dessa olägenheter vida öfvervägande dera, som kunna härflyta af någon tids ytterligare tillämpande af de mera inskränkande stadganden, som före år i838 för Judarne voro gällande, och Utskotten finna sig således höra tillstyrka: att Rikets Sttänder måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det tillämpningen af de under år i838 i afseende på Mosaiske trosbekännare utfärdade Författningar måtte inställas, samt Reglementet af d. 27 Maj 1782, med deruti före år 1882 gjorde ändringar och tillägg, åter för de redan i Riket med behörigt tillstånd varande Judar i kraft och verkan inträda, intilldess en ny, fullständig och ändamålsenlig Författning i afseende på Judarnes så väl borgerliga som religiösa förhållanden kan varda utarbetad och af Rikets Ständer, så vidt på dem ankommer, godkänd.
Stockholm den 5 Mars 1841 •
Af Friherre von Kraemer:
Jag tror att farhågan för olägenheterna af Judars inflyttning i Riket är mindre väl grundad, då, enligt nu gällande förfatLningar, i hvarje fall på Kongl. Maj:ls pröfning beror, att efter sig företeende omständigheter bifall eller afslag dertill lemna.
Medlemmar af denna Nation böra väl ej hårdare behandlas än andra utlänningar.
Det är allmänt känt, att så väl Vettenskaperna som de Sköna Konsterna räkna utmärkta personer af Judiska Nation, hvilka illustrera de samma.
Om någon af dessa skulle hysa en önskan att i Sverige sig bosätta, men molas med det inkast: Ni är Jude, er begäran kan icke bifallas; tror jag detta icke skulle lända lill heder för Sveriges Lagstiftning.
— Då jag således anser Utskottets förslag vara högst illiberalt, får iag mig deremot reservera.
Häruti instämde Herr Grefve Mörner, Herrar von Rosen, von Röök och von Stahl, Biskop Butsch, Professor Retzius samt Prostarne Gumcelius och Sylvan.
Herr Friherre Lejonhufvud, Abraham, åberopade sina yttranden i Utskotten och tillkännagaf med föranledande deraf sin skiljaktighet och sitt afstyrkande å de motioner, detta Betänkande upptager i två beslutande momenter. 12 Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande_, JV:o //.S. Af Herr Professoren, Doctor Thomander:
Emot det sednare momentet i de förenade Utskottens betänkande får jag mig vördsamt reservera.
Ju mindre det missnöje, hvarmed de sednaste Judförfattningarne bär i landet emottogos, kan anses vara en hemlighet och ju brydsammare det i sakens närvarande skick lärer vara för Kronans Ministrar att i detta mål laga initiativet; desto lämpligare måste jag anse det vara, att Rikets Ständer här icke inskränka sig till den lättare utvägen att klandra hvad som skett, utan fastheldre underkasta sig äfventyret af den svårare, som är att föreslå i detalj de sladganden, hvilka förmenas höra inträda i de klandrades ställe.
Ju bestämdare den form är, i hvilken dessa förslag framträda, desto mindre sätter man landets styrelse i förlägenhet, och desto större och ädelmodigare andel ålager man sig sjelf i de missnöjen, dem hvilka åtgärder som helst kunna framkalla i en angelägenhet, der så mäktiga enskilda intressen äro i verksamhet.
Rikets Ständer hafva makten: de hafva råd och lägenhet att något vedervåga:
Kronans anseende tål icke att ytterligare blottställas.
Det var i öfverensstämmelse med dessa tänkesätt jag vågade föreslå de förenade Utskotten att återremittera betänkandet till vederbörlig
Afdelning för att få ett detaljeradt förslag utarbetadt.
Jag föreställde mig, att efter allt hvad som var förut redan tillgjordt och med fullständig tillgång till handlingarne i målet, skulle omarbetningen af i838 års författningar vålla en jemförelsevis ganska ringa tidsutdrägt.
Denna hemställan har icke vunnit de Höglofl.
Utskottens bifall.
Jag utbeder mig alltså att få här bifoga ett förslag till dylik omarbetning, sådant det kunnat hinna att uppgöras under tiden mellan Utskottens afslag och beslutets justering.
Det vill synas, som om de missnöjesanledningar, hvilka äro af en sådan moralisk halt, att de kunna förtjena något afseende, hufvudsakligen vore tvenne: dels den efter mitt förmenande icke så ogrundade farhågan, att omständigheterna skulle någon gång kunna medföra en för landet skadlig öfversvämning af inflyttande Israeliter; dels den på åtskilliga ställen i landsorten nog rådande motviljan emot Judars emottatagande.
Det är klart, att under sådana förhållanden kunde för redan inflyttade
Judar den närvarande ställningen i det närmaste bibehållas, endast man vore förvissad derom, att inga flere finge i landet sig bosätta.
Bibehålles åter för framtiden utländske
Judars rätt att förskaffa sig tillåtelse lill inflyttning, så torde Svenska folket visa sig benäget för en återgång till redan afkomna inskränkningar, i afsigt att på denna väg paralysera den förment, vådliga inflyttningsrätlen.
Betänkande> N:o 4^. 13
På grund häraf skulle jag velat tillstyrka Utskotten lill det förslag
Det måtte Rikets Ständer för sin del i underdånighet förklara, att, i händelse Kongl. Majit icke skulle finna för godt att lemna Nådigt bifall till hvad i första momentet blifvit hemstäldt rö* rande förbud för Judar alt sig i Riket hädanefter bosätta, det lagliga förhållandet i afseende på Judars rättigheter och skyldigheter här i Riket bör för framtiden återgå till hvad derom före den 3o Juni 1838 stadgadt varit; men att i motsatt fall Rikets Ständer för sin del i underdånighet föreslå de förändringar i hittills gällande författningar, hvilka innefattas i följande FÖRSLAG till Förordning 3 angående Judars skyldigheter och rättigheter här i Riket. §. 1.
Riket född eller bosatt Jude skall hädanefter vara ställd i lika rättsförhållande med öfrige Svenske undersåter, enligt Svensk lag, samt åtnjuta enahanda rättigheter och förmoner som Svensk undersåte i allmänhet tillkomma, utan andra inskränkningar än dem Rikets grundlagar för utrikes födde män eller främmande trosbekännare bestämma, eller ock denna förordning serskildt stadgar: hvaremot sådan Jude så väl för sin person som för sin egendom och näring eller rörelse är underkastad Svensk undersåtes skyldigheter och åligganden. §. 2.
Åslundar Jude sig annorstädes bosätta än i Stockholm, Göteborg, Norrköping eller Carlskrona, bör underdånig ansökan hos Kongl. Majit derom göras, med uppgift om ändamålet för den sökta bosättningen; hvarefter Kongl. Maj:t, sedan vederbörande Embetsmyndigheter, så ock Borgerskap eller Magistrat blifvit hörde, vill serskildt i Nåder besluta, huruvida den ifrågaställde bosättningen må ega rum eller icke. §. 3.
Vill Jude idka handel, handtverk eller annan borgerlig rörelse, ställe sig tili efterrättelse hvad förfaltningarne för vinnande af sådan rättighet i hvarje fall föreskrifva oin frejd, läro- eller tjensteår, gesälltid, mästareprofs afläggande m. m. skolandes vederbörlig embetsmyndighet i4 Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkandej N:o ^5. öfver derom gjord ansökan höra vederbörande Handels-, Handtverkseller Fahriks-Societet, hvarefter och sedan utslag i målet blifvit meddeladt, besvär deröfver må kunna anföras och fullföljas inom den tid och i den ordning, som för hvarje fall finnes i allmänhet föreskrifvet. §•4.
Jude må ej kunna välja eller kalla Prest inom Christelig församling, ej heller i annan öfverläggning eller beslut om Christelig kyrkoeller undervisnings-angelägenhet deltaga.
Finnes sådan egendom, hvarmed patronrätt är förenad, i Judisk mans ägo, varde gället för all framtid Consistorielt gäll. §. 5.
Är Judisk myndling minderårig, galle för dess uppfostran ej hvad i 2 ii Kap.
Ärfda-Balken om evangeliska läran sägs. §‘ 6- Judisk man eller qvinna må ej ingå äktenskap med annan trosförvandt, utan Konungen gifver der lof till.
Med lysning och vigsel till sådant blandadt äktenskap skall så tillgå, som är med afseende å Christna fästehjonet i lag föreskrifvet.
Barn af detta äktenskap skall i den Christna makans trosbekännelse uppfostras. §. 7. Skall Jude vittnes- eller annan ed aflägga, gånge den efter vanligt edsformulär, dock att orden:
Lag sägas i stället för Heliga Evangelium. §. 8.
I alla de fall, då Prestbevis för annan Svensk undersåte erfordras, skall Jude förete behörigt bevis af Religionsläraren vid en synagoga. §• 9; Rättighet till anläggande af Judisk synagoga eller begrafningsplats skall hos Kongl. Maj:t i underdånighet sökas. §• io. Judarne åligger att ensamme underhålla fattiga af deras egen trosbekännelse, utan att de derföre kunna undandraga sig andel, enligt gäl - Lag- samt Jllm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkande, N:o 54. i 5 lande grunder, i afgifter till allmanna fattigvården i den församling, inom hvars område de äro boende eller äga fastighet.
Upplysningar:
Till §• /.
Skillnaden emellan Jude, som blott är bosatt, och Jude, som är Svensk undersåte, finnes här upphäfven, ehuru i i838 års författningar bibehållen.
Således en utvidgninng af Judarnes rättigheterf