Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Derjemte skulle det obefordrade presterskapets aflöning, utan någon lagbestämmelse, blifva reglerad af sig sjelf, samt under sådana fria förhållanden blifva uppgjord till ömsesidig belåtenhet.
På grund af hvad jag sålunda anfört, föreslår jag upphäfvande af presterskapets indiginatsrätt och Konsistoriernas missiveringsrätt.
Om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott anhålles vördsammast.
Stockholm den 11 November 1865. J. Andersson, från Göteborgs och Bohus lån. / IVo 150.
Af Olof Olsson från Slängserud af Wermlands län, om förändrad grund för väghållningen, m. m.
Bland de onera, som ensamt hvila på jordbruket, är anläggandet och underhållet af de allmänna landsvägarne ej den minst orättvisa.
Jag förmår ej uttala ett enda skäl till att jordbrukaren ensam skall vara skyldig bygga och underhålla vägar och broar, ty vägarne äro lika så nödvändiga för andra samhällsklasser som för jordbrukaren.
Det finns ingen menniska, som ej är i behof af vägar, och jag vädjar till rättkänslan och frågar tillika, om någon med godt samvete kan påstå, att jordbrukaren ensam bör bygga och underhålla vägarne, hvilka för alla 216 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 151. både sämre och bättre medlemmar i samhället äro lika nödvändiga.
För mig synes det vara så klart och naturligt, att en sak, som för allmänheten är så högst nödvändig, att den lika allmänt skall byggas och underhållas, hvilket så lätt och med helt ringa kostnad kan verkställas, endast delningsgrunden förändras, så att hvarken landtmätare eller taxeringsman blifva behöflige och likväl blifva mycket mera rättvis än nämnde embetsman med deras noggrannaste möda är i stånd att verkställa, och alla samhällsklasser i mån af sin rörelse komma att deltaga i vägunderhållet; hvilket jag vågar föreslå att tillgå på följande sätt:
Hvarje vägsträcka inom socken eller härad uppmätes af tvänne gode män i vissa skiften, hvilkas längd socken- eller häradsboerna sjelfva finge bestämma, t. ex. 6 eller 800 fot i hvarje skifte och numererade från N:o 1 och så långt nummerföljden uppginge på hvarje särskildt vägsträcka, och om några mindre broar eller trummor inträffade på något skifte, skulle sådant antecknas.
Derefter skulle genom kronofogdens eller länsmannens försorg entreprenadauktion förrättas, då till den minstbjudande årliga underhållet af hvarje skifte skulle öfverlåtas.
Den sålunda uppkomna entreprenadsumman skulle uttaxeras att utgå efter fyrktal, hvilken summa af kronofogden indrifves att till entreprenören utbetalas.
Inom 5 eller högst 10 år skall ny entreprenadauktion förrättas.
O. Olsson från Slängserud, af Wermlands län.
K:» 151.
Af Olof Olsson från Slängserud af Wermlands län, om ändring af SS Kap. S § Rättegångs-Balken, i fråga om häradsnämnds rösträtt.
Den. som erfarit med hvilken ovilja nämudemansbefattningen vid Häradsrätten uti de flesta härader emottages, och huru de eljest mest erfarne och duglige medlemmarne inom församlingarne ofta undandraga sig slika befattningar, gör sig alltid den frågan, hvad kan orsaken härtill vara?
Svaret är lättast funnet, då man eftersinna!', huru litet en nämndeman gäller vid ett domslut, hvarest elfva röster utaf nämnden icke förmå uppväga två af domaren och en nämndeman.
Detta Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
217 Detta missförhållande måste leda sitt ursprung från en aflägsnare tid, då allmogen ansågs så obildad, att den icke ens förstod att tillämpa en tydlig lag.
Under en sednare tid hafva sundare åsigter gjort sig gällande.
Så stadgade redan 1827 års Kongl.
Skiftesstadga, att två gode män ega besluta i tvister under laga skiften samt tre ledamöter kunna öfverrösta domaren i egodelningsrättsmål.
Då det icke torde vara lämpligt att minska antalet ledamöter i häradsnämnden, anser jag dock med närvarande tids kraf förenligt, att åt dessa tillägges en högre rösträtt vid utöfvandet af deras befattningar, och får jag fördenskull föreslå den förändring i allmänna lagen: att två tredjedelar af de i besluten deltagande nämndemän må ega öfverrösta domaren och den återstående tredje delen af nämnden.
Ehuru en slik rösträtt sällan blefve begagnad, är jag dock förvissad att aktningen för nämndemannabefattningen skulle stiga derigenom, att desse icke ansågos såsom helt och hållet viljelösa redskap i en domstol.
O. Olsson från Slängserud, af Wermlands län. 1:0 159.
Af Carl Gustafson från Calmar län, om anslag för utsträckning af Kinda båtled från sjön Asunden till närheten af Wimmerby.
Efter att fråga derom uppstått för mer än ett halft århundrade tillbaka, äfvensom flera gånger sedermera, fastän då utan framgång, man likväl nu mera med byggandet af Kinda båtled hunnit så långt, att mellersta sträckan deraf, nemligen från och med sjön Åsunden genom sjöarne Jernlunden och Rengen till Labbenäs, redan under några år kunnat trafikeras, och den nedre eller nordligare delen, från Labbenäs till Linköpings hamn, är under arbete, som inom få års förlopp blifver fullbordadt — torde jemväl tidpunkten vara inne för dess utsträckande åt söder, nemligen från Åsunden genom sjöarne Erlången, Juttern och Krön till inemot Wimmerby.
Att denna utsträckning af omkring 3 mils längd, för såväl de närmast omgifvande trakterna som orten i allmänhet är af största vigt och behof, torde knappast behöfva påpekas, synnerligen om man besinnar, hurusom afståndet från Wimmerby, båtledens naturliga ändpunkt och ortens handelsplats, utgör till närmaste sjöstad Bih. till It.
Prot. 1865 fy 1866. 11 Sami. 4 Afd. 28 218 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
Westervik icke mindre än sex och till jernvägsstationen Nässjö åtta mil, till det mesta ojemna och backiga vägar.
Billighet och rättvisa främjas likväl tydligen derigenom, att en ort, hvilken likasom den ifrågavarande så länge, om än indirekt, måst bidraga till byggandet al jernvägar, kanaler och andra arbeten, hvilka med allmänna medel blifvit utförda till nytta för så många aflägsna orter, äfven sjelf någon gång må komma i åtnjutande af understöd för ett så högt af behofvet påkalladt och allmännyttigt ändamål, som det här omförmälda.
Uti den af framlidne Friherre G.
De Geer år 1856 uppgjorda plan för hela kanalleden från Roxen till Wimmerby upptages kostnaden för nu ifrågavarande del deraf till 518,304 R:dr R:mt; — visserligen en betydande summa, men som dock motsvarar endast en tredjedel af medelkostnaden för anläggning af jernväg af samma längd.
Mig torde tillåtas erinra att, enligt hvad en längre tid varit vanligt, Rikets Ständer för understöd till vägauläggningar och kanaler plägat bevilja minst tvåtredjedelar af arbetskostnaden att utgå såsom anslag utan återbetalningsskyldighet, emot det att de bolag eller menigheter, som åtaga sig arbetets utförande, förbinda sig bekosta återstoden, samt att det ock endast på sådant sätt kan blifva möjligt att bilda bolag, enär erfarenheten visat, att aktieegarne, i anseende till arbetenas dyrhet och den långa arbetstiden, icke kunna på flera år påräkna ränta å sina i sådana företag nedlagda penningar.
Såsom ytterligare skäl för förhoppningen att Rikets Ständer skola bevilja de erforderliga medlen torde få citeras följande af Stats-Utskottet vid 1856—1858 årens riksdag, i anledning al då väckt fråga i samma syftning, om anslag för båtledens utsträckning från sjön Åsunden genom sjöarne Erlången, Juttern och Krön till Wimmerbytrakten, gifna — saken varmt förordande — yttrande.
I Statsutskottets den 10 November 1857 afgifna betänkande N:o 158, pag. 46, yttras nemligen: “Med begagnande af de flera nära hvarandra liggande och nästan sammanhängande samt hufvudsakligen i samma rigtning sig sträckande sjöar, hvilka söder om den midt i Östergötland belägna sjön Roxen genomskära denna provins och en del af norra Småland, synes visserligen en både naturlig och ändamålsenlig kommunikationsled genom och mellan nyssnämnda landsorter böra åstadkommas, och Stats-Utskottet tror sig kunna antaga, att denna kommunikationsled inom en föga aflägsen framtid skall vara både öppnad och allmänt begagnad för transporterandet af samma orters naturprodukter.
Utskottet tager alltså för gifvet att Rikets Ständer, som under seduaste riksdag beviljade ett ingalunda obetydligt bidrag af allmänna medel, för att, jemte den sedermera påbörjade sänkningen af några bland ofvan uppräknade sjöar, bereda en båtled mellan dem, framdeles icke skola vägra att med ytterligare statsbidrag understödja samma kommunikations-utsträckning till dess nu uppgifna ändpunkter.“
På de skäl jag nu haft äran anföra, vågar jag hos Rikets Höglofliga Ständer vördsamt föreslå : att ett anslag utan återbetalningsskyldighet, stort 345,500 R:dr R:mt, motsvarande tvåtredjedelar af den beräknade kostnaden, måtte varda beviljadt att successive under de trenne nästföljande åren utgå till utsträckande af Kinda båtled från sjön Åsunden — medelst kanalisering af Stångån samt med begagnande af sjöarne Erlången, Juttern och Krön — till inemot Wimmerby, under vilkor att ett bolag varder bildadt, som förbinder sig att, emot åtnjutande af detta understöd, i en - Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
219 lighet med det kontrakt, som derom kan varda afslutadt, behörigen fullborda arbetet.
Jemte det jag anhåller, att denna min motion varder till Stats-Utskottet remitterad, får jag framställa den önskan, att Utskottet behagade infordra de uppgjorda planerna och kostnadsförslagen samt öfriga till saken hörande handlingar.
Stockholm den 14 November 1865. G. Gustafson, från Calmar län
I ofvanstående motion instämmer till alla delar: C. J. Johansson, från Östergötland.
K:o 153.
Af Carl Gustafson från Calmar län, om ändring af 20 § Jagtstadgan den 21 Oktober 1864.
Enär Kongl. Maj:ts förnyade nådiga Jagt-stadga den 21 Oktober 1864 ganska tillbörligt bestämmer belöning för dödande af sådana skadliga rofdjur och roffoglar, som i Stadgans 20 § uppräknas, och bland dessa sistnämnda finnes upptagen äfven hök, men endast ett species, nemligen duf- eller hönshök, fastän, som bekant är, alla öfriga sorters hökar torde vara lika “skadliga" som denna — den lilla sparfhöken, såsom borttagande nyttiga villebråds spädare afvel icke undantagen, — hvadan belöning jemväl bör utbekommas för dödande af hök, hvilket slag det än vara må, får jag vördsamt föreslå, det Rikets Höglofliga Ständer måtte besluta den förändring af bemälda Kongl. Stadgas 20 §, att orden “duf- eller hönshök" uteslutas och ersättas med orden: hök, alla species.
Gustafson, från Calmar län. 220 Motioner i Bonde-Slåndet 1865.
N.o 154.
\:o 154.
Af Andreas Eskilsson från Blekinge län, om anslag till ersättning åt Kyrkhults församling i nämnda lån, för kyrkobyggnad, m. m.
Sedan, till följd af Kongl. Maj:ts nådiga beslut, Jemshögs församling i Listers härad af Blekinge län blifvit fördelad i tvänne särskilda församlingar, Jemshög och Kyrkhult, har den sednare församlingen, utgörande 35| mantal, varit nödsakad att uppbygga egen kyrka, inköpa och bebygga pastorsboställe, anlägga vägar till kyrkan samt anskaffa behöfliga inventarier till kyrkan, m. m.
Till bestridande af utgifterna härför har åtgått 62,000 R:dr Runt.
Häraf har dock, dels genom bidrag från moderförsamlingen med 9,825 R:dr och dels genom gåfvor från enskilda personer med 2,000 R:dr, utgjorts tillsammans 11,825 R:dr, så att för församlingen återstår att utgifva 50,175 R:dr R:mt.
Då Kyrkhults församling ej förmår, utan bidrag från Statens sida, vidkännas denna betydliga utgift, och den inkomst, som möjligen kan erhållas genom den af Kongl. Majit i nåder medgifna kollekt, ej lärer kunna uppgå till något större belopp, får jag, med tillkännagifvande att församlingen för de omförmälda byggnaderne, m. m., användt omkring 18,000 dagsverken, vördsamt anhålla, det måtte dels anslag af 10,000 R:dr utan återbetalningsskyldighet
Kyrkhults församling beviljas, dels församlingen erhålla ett amorteringslån af 25,000 R:dr, att under de för liknande fall bestämda vilkor återbetalas.
Jemte anhållan om remiss af denna min motion till behörigt Utskott, torde mig tillåtas att framdeles till Utskottet aflemna till upplysning i ämnet tjenande, för mig nu ej tillgängliga handlingar.
Uti ofvanstående förenar jag mig till alla delar: / Pehr Andersson, från Blekinge län.
N:o 155. 221 N:o 155.
Af Andreas Eskilsson från Blekinge län, om andag för anläggning af jernväg emellan Christianstad och Sölvesborg.
Sådant är förhållandet inom Blekinge län och har fråga derföre uppstått om åstadkommande af tre särskilda jernvägar, utgående en från Carlskrona, en från Carlshamn och en från Sölvesborg.
Denna sistnämnda stads innevånare hafva föreslagit att en jernväg skulle byggas till Christianstad och der komma i samband med Christianstad— Hessleholms-banan och sålunda med Statens södra stambana.
För detta ändamål beslutades en undersökning, hvilken, verkställd af Majoren och Riddaren Adelsköld och till största delen bekostad af Blekinge läns landsting, ådagalagt, att hela väglängden är 2 mil 30,000 fot i oafbruten fortsättning af Christianstad— Hessleholms-banan; att kostnaden uppgår till 1,400,000 R:dr, under antagande att Christianstad—Hessleholms-bolaget besörjer trafiken emot skälig ersättning, derom öfverenskommelse redan blifvit träffad.
Aktieteckning har sedan blifvit börjad och fortgår ännu samt hade, då sista underrättelse ingick, uppgått till 200,000
Bolagsordning för det blifvande Sölvesborgs—Christianstads-jernvägs-aktiebolaget är redan förslagsvis uppgjord och tryckt.
Fördelarne af denna bibana, ej mindre för städerna Sölvesborg och Christianstad, än för den omkringliggande orten, äro lika betydande som lätt insedda.
För den vestra delen af Blekinge län skall en snabb och ordnad gemenskap med det bördiga rika Skåne otvifvelaktigt bidraga till hastig utveckling af åkerbruk och boskapsskötsel, hvarigenom bränvinshränningen, som nu är ortens hufvudnäring, sannolikt kommer att småningom utträngas och skola de stora qvantiteter sill, som vid tillfällen af rik fångst nu måste afyttras till underpris, i brist af fortskaffningsmedel, då denna bana blir färdig, kunna betinga ett högre och jemnare pris på Wexiö torg och i landsbygden omkring södra stambanan.
Fördelarna för Christianstad och hela nordöstra delen af Skåne äro ej mindre betydande.
Den redan anlagda bibanan från Hessleholm till Christianstad skall aldrig komma att tillskynda denna ort de åsyftade fördelarna förr, än den blifvit utsträckt till hafvet.
Att särskildt för Sölvesborg ljusare utsigtcr för framtiden sålunda öppnas torde vara obestridligt.
Efter att hafva blifvit en ändpunkt vid hafvet för rikets jernvägsnät och såmedelst hafva fått sitt handels- och trafikområde betydligt vidgadt, skall inom kort tid en behöflig lyftning gifvas åt dess handel, sjöfart och 222 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 156. industri och detta idoga samhälle skall blifva satt i tillfälle att använda och utveckla inom detsamma befintliga arbetskrafter, verksamhetshåg och företagsamhet.
På grund af dessa, med flera skäl, hafva ortens innevånare genom en utsedd direktion till Kongl. Maj:t ingifvit en af Konungens Befallningshafvande understödd underdånig ansökning om nådig Proposition till Rikets Ständer att med lån understödja detta företag; men då det ännu är ovisst hvad Kongl. Maj:t täckes härom besluta, får jag vördsamt föreslå och anhålla: att Rikets Höglofliga Ständer ville anslå såsom lån två tredjedelar af den beräknade kostnaden för anläggning af en bibana mellan Sölvesborg och Christianstad med samma spårvidd och öfverbyggnad som på Christianstad — Hessleholmsbanan, eller Nio Hundratrettiotre Tusen (933,000) Riksdaler Riksmynt, mot sådan ränta och amortering, som blifvit bestämda för Christianstad—Hessleholmsbanans bolag.
Jemte det jag vördsamt anhåller om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott, får jag äfven anhålla att sedermera dit få inkomma med erforderliga handlingar.
Eskilsson, från Blekinge län. iVo 156.
Af Samuel Johnsson från Jönköpings län, om statsanslag för omläggning af landsvägen mellan Serarps och Hvetlanda gästgifvaregårdar i nämnda län.
Redan för flera år sedan har tid efter annan fråga uppstått, angående omläggning af landsvägen emellan Serarps och Hvetlanda gästgifvaregårdar, utgörande 2f:dels mil, deraf endast f:dels mil närmast Hvetlanda äro backfria, men af mötande hinder har detta förslag hittills strandat.
223 Det är först under sista åren man i allmänhet kommit till full insigt af behofvet att genom lätta kommunikationer sätta sig i förbindelse med de större afsättningsorterna och således att på lämpliga punkter beröra Statens jernvägar, hvarförutan dessa ej tillskynda den aflägset boende landtmannen någon fördel, kanske snarare tvärtom.
Den del af Östra härad inom Jönköpings län, som bär är i fråga, torde, i betraktande af densammas bördighet och folkmängd, vara att anse såsom den mest vanlottade på kommunikationer.
Afståndet från Jönköping, oberäknadt svåra backar, gör tydligen all lifligare kommunikation derpå omöjlig, ehuru flerfaldiga resor i allmänna värf dock allt som oftast måste ske dit.
Oscarshamn har hittills varit ortens egentliga handelsstad, men sedan jernvägen blef färdig emellan Malmö och Jönköping, har det befunnits vara stor förlust att göra affärer derstädes, hvarest dessutom handeln med trävaror är hufvudsak, utan har man nödgats att med stort besvär forsla sina produkter uppför backarna till Hvetlanda och vidare till jernvägsstationerna Säfsjö eller Sandsjö, för att afgå på Malmö, Göteborg eller Stockholm.
De fem socknar, som hos Kongl.
Majit under sistlidne Juli månad gjort underdånig ansökning om statsbidrag till denna för vår ort så vigtiga vägomläggnhig, innehålla cirka 200 hemman med 8,000 innevånare, hvilka siffror visserligen kunna tyckas obetydliga, men utom det allmännyttiga i företaget, torde böra uppmärksammas att denna ort är kanske bland de bördigaste och vackraste i Småland, med rik tillgång öfver behofvet af spanmål, ladugårdsprodukter och slagtboskap, befolkningen nykter och arbetsam samt tyckes mer än hvad i allmänhet skett, tillegnat sig nutidens åsigter beträffande landthushållning.
Orten kan ej påräkna annan inkomst än af jordbruket och måste för att beröra närmaste jernvägsstation, Säfsjö, som numera är nästan enda afsättningsorten, forsla sina produkter vid pass två mil i dessa kanske bland de svåraste backar i Sverige, hvilken olägenhet betydligt minskar behållningen af salupriset, alldenstund man nödgas använda större antal dragare, eller köra på två lass samma qvantitet, som eljest kan köras i ett.
Utan att tala om svårigheten att underhålla väg i så kuperad mark och det verkliga djurplågeri skjutshästarne äro underkastade, har äfven händt att dessa blifvit förstörda, då de gått för större vagnar.
Har man nu lyckligen passerat backarna till Hvetlanda, så återstå ännu visserligen 2j mil till Säfsjö, men denna vägsträcka är nu under omläggning och man har alltså att med snaraste förvänta en nästan jemn väg till denna station.
Det synes derföre bra hårdt, om vår ort, som är aflägsen och således i ännu större behof af goda vägar, i följd af dessa backar, hvilka vi nödvändigt måste färdas, ej skulle kunna begagna sig af de fördelar, lätta och hastiga kommunikationer medföra, hvarförutan ingen näring numera torde hafva hopp om framgång.
Den här ifrågavarande landsvägen är derjemte den genaste vägen emellan Jönköping—Eksjö och Calmar, hvilken, med undantag af denna sträcka, i allmänhet är backfri och lättkörd.
Såsom det synes af till Kongl. Majit aflemnade handlingar har orten, dels på egen bekostnad och dels med biträde af landstingsmedel, låtit uppgå den nya väglinien, hvars anläggning beräknas kosta 92,000 R:dr R:mt, en summa alltför stor att, synnerligast under nu för landtmannen tryckande penningeställning, kunna tillskjutas af en mindre kommun.
Den ansvarsskyldighet till J:del kommunen 224 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 156. åtagit sig, cirka 150 R:dr per hemman, tyckes ej vara obetydlig och visar bäst huru väganläggningen är af behofvet påkallad, hvilket också blir påtagligt, då en jemförelse anställes mellan gamla och föreslagna nya vägens lutningsförhållande: t. ex. gamla vägen med lutning af 1 fot på 7—10 på en sträcka af 6,000 fot och 1 på 20 fot på en sträcka af 20,000 fot — nya vägen med en lutning af 1 på 20 på 1,800 fot I följd af hvad här blifvit anfördt och då denna vägomläggning kan anses utgöra en lifsfråga för orten, torde vara klart att man, så fort möjligt är, önskar bereda densamma tillgångar härtill; men som för närvarande ej lärer finnas några tillgängliga, för dylika ändamål anslagna medel, får jag härmed i ödmjukhet anhålla hos Rikets nu församlade Städer om extra statsanslag af adelar, eller 61,333j R:dr
R:mt af kostnadssumman, hvarförutan det för vår ort högst vigtiga företaget ej kan utföras.
Såsom exempel på den förlust orten har af backarna, kan anföras följande: dessa 200 hemman afkasta till försäljning i minsta 30,000 kubikfot råg, 60,000 kubikfot hafre, 1,000 centner smör, 500 centner ost, 1,000 centner fläsk och 600 centner lin, och för att transportera detta till Hvetlanda åtgå vid pass 6,666 hästar, som, beräknadt efter 3 R:dr per häst, gör en summa af 20,000 R:dr, men om nya vägen blir anlagd, kan hästantalet säkerligen nedsättas med hälften, hvarigenom uppstår en årlig vinst af 10,000 R:dr, härvid ej upptagen transport af kol till Kibbe nickel- och rödfärgsverk samt malm till Klafreströms jernbruk, m. m.
Om nu äfven beräknas hvad hvarje hemman hehöfver köpa från städerna af sill och salt och andra handelsvaror, så blir skilnaden ännu större.
Äfven kan med säkerhet antagas, att, ifall nya vägen kommer till stånd, produktionen genom odling af en större areal fruktbar mark skulle inom ett tiotal af år mångdubblas, alldenstund landtbrukaren genom lättad afsättning skulle få uppmuntran för sina kostnader och mödor.
Anhålles härjemte, att till vederbörligt
Utskott få inkomma med nödiga handlingar för ärendets grundliga utredande.
Remiss till Utskott, som vederbör, begäres.
Stockholm den 14 November 1865. S. Johnsson, från Jönköpings län.
225 \o 157.
Af Samuel Johnson från Jönköpings län, om upphörande af den s. k. kronobonden, m. m.
Det är af historien kändt, att tionde af säd tillkom, såsom en skatt af svenska jorden, först under katholska tiden, genom ett beslut vid Skeninge möte år 1164.
Andamålet, hvarför denna skatt beviljades, visar sig deraf, att af densamma anslogs i äldsta tider \ till sockenpresten, § till biskopen, f till sockenkyrkan och $ till de fattiga.
Först genom den så kallade Westerås Recess år 1527 blef den andel af tionden, som icke utgått till sockenprestens aflönande, indragen till Kronan, och derigenom uppkom den grundskatt, som nu i statsregleringarna beräknas under benämningen kronotionde.
Utan att våga uttala något omdöme, huruvida den år 1164 beviljade tiondeskatten var en efter dåvarande förhållanden särdeles tryckande börda för jordbrukaren, eller huruvida någon annan lämpligare beskattningsgrund varit vid den tiden att finna för vinnandet af erforderligt sammanskott till de afsedda ändamålens befrämjande, tror jag mig ega giltiga skäl att anse kronotiondeskatten, så disponerad, som den nu är, till hvarjehanda för de ursprungliga ändamålen alldeles främmande behof, utgöra en obillig börda på jordbruket.
Till biskoparnas aflönande och till domkyrkornas underhållande samt till hospitalfonderna utgår visserligen ännu någon del af kronotionden, men till de öfriga kyrkorna anslås sällan något mera än vin- och byggnads-säden, som icke belöper sig till något betydligare belopp inom hvarje såkalladt gäll, och till de fattiga anslås intet.
Riksstaten utvisar deremot, att af den till 1,599,000 R:dr beräknade kronotionden äro anslagna 613,000 R:dr till militiestaten och flottan, 26,000 R:dr till landshöfdingarnas aflönande och 347,000
R:dr till universiteterna och de högre elementarläroverken, o. s. v. Utan något annat bidrag af kronotionden än en tunna spanmål årligen bygges och underlålles numera sockenkyrkan utaf församlingsboerna sjelfva och på landet hufvudsakligast af just densamma jordbrukande befolkning, som derjemte drager bördan af kronotiondeskatten.