Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Arméens euskilda enke- och pupillkassa, som stiftades år 1817 och hvars fond, utan något understöd från Statens sida, blifvit samlad och uppehållen dels genom årliga afgifter af alla delegarne i Arméens pensionskassa och dels genom inträdesafgifter af dem, hvilka frivilligt i Enkekassan ingått, Kassans utlånade kapital år 1861 utgjorde 630,000 Riksdaler, samt den till 370 dåvarande pensionärer utgående årliga pensionssumman 53,000 Riksdaler. 2:o. Kongl.
Maj:ts fond i Arméens enke- och pupillkassa, 7,500 Riksdaler, eller årliga räntan å det gåfvokapital, som i nåder blifvit anslaget till pensioner för militär-enkor och barn, att efter Kongl. Maj:ts förordnande användas och särskildt redovisas enligt Kongl. Brefvet den 9 Februari 1819, från hvilken fond år 1861 utgingo årliga pensioner till 132 enkor och barn. 40 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 51. 3:o.
Statsanslaget å nionde Hufvudtitelri, 37,500 Riksdaler årligen, till aflidne militärers i fattigdom efterlemnade enkors och barns pensionerande, hvilket anslag, intill år 1828 förvaltadt af Stats-kontoret, genom Kongl. Brefvet den 3 Januari nämnda år öfverflyttädes till Arméens pensionskassa, för vinnande af enhet i förvaltningen, och ännu af direktionen förvaltas i enlighet med Kongl. Reglementet den 21 September 1833.
Den af aflidne Grefvinnan Sofie Horn, född Blomstedt, gjorda stiftelse för fattiga militärenkors och barns pensionerande, hvars årliga inkomster, som år 1861 uppgingo till 8,700
R:dr, utdelas i årliga pensioner af 150
R:dr enligt de i stiftelseurkunden föreskrifna grunder. 5:o.
Arméeus ackords-amorteringsfond, bildad iändamål att inlösa och amortera officers-ackorderna inom arméen, på sätt Kongl. Brefvet den 17 Augusti 1833 föreskrifver, samt förvaltad enligt Kongl. Reglementet den 3 Juli 1840; belöpande sig år 1861 fondens återstående skuld i utelöpande fyra procent obligationer till 2,757,600 R:dr, hvilken skuld vore beräknad att enligt fastställd amorteringsplan vara inbetald år 1886.
För öfrigt hade direktionen upplyst, att alla dessa fonder, hvilka, så till inkomster som till utgifter vore af skiljaktig beskaffenhet och till en del för olika ändamål afsedda, förvaltades afskiljda från hvarandra och redovisades uti särskilda räkenskaper, som granskades dels af Kammar-rätten och dels af arméens egna revisorer; samt att, hvad särskildt angick Arméens enskilda enke- och pupillkassa, densammas förvaltning skulle, till följd af dess organisation i samband med pensionskassan, blifva särdeles betungande, om vid den ifrågasatta öfverflyttningen af pensionskassan till Statsverket, enke- och pupillkassan förlorade förmånen af den kostnadsfria förvaltning gemensamt med Arméens pensionskassa, under förutsättning hvaraf den stiftades och till följd hvaraf den hittills kunnat, ehuru de sednare åren med endast ett ringa årligt öfverskott, fullgöra sina förbindelser mot delegarne utan deras betungande med alltför höga afgifter.
Sedan Kongl. Maj:t derefter vid sistförflutna riksdag anmält de hinder, som dittills mött för framläggande af förslag till sådan reglering af pensionsväsendet för arméen, som af Rikets Ständer åsyftats, hade Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 17 Oktober 1863 förklarat, att Rikets då församlade Ständer, med vidhållande af de åsigter, som af förra Rikets Ständer härutinnan uttalats, funne det vara både önskvärd t och angeläget, att en ändamålsenlig pensionering för arméen, utan vidare dröjsmål, bringades till verkställighet, och anhöllo således Rikets Ständer, det Kongl. Maj:t täcktes låta vidtaga sådana förfoganden, att ej mindre Arméens krigsbefäl, än ock öfrige vederbörande blefve i tillfälle att så tidigt före påföljande riksdag i denna fråga höras och med yttrande till Kongl.
Maj:t inkomma, att Kongl. Maj: t då måtte kunna framlägga så beskaffadt förslag till reglering af arméens pensionsväsende, som uti Rikets Ständers vid 1859 och 1860 års riksdag aflåtna underdåniga skrifvelse afsågs.
Sedermera hade Landtförsvars-komitéen uti underdånigt betänkande af den 12
Maj nästlidet år yttrat sig i denna fråga och dervid, efter en öfversigt af nu gällande stadganden i ämnet, förklarat, ätt, med afseende å Arméens pensionskassas oförmåga att, äfven med sitt nuvarande understöd af Statsverket, bestrida sina delegares nödtorftiga pensionering, hvartill särskilda fyllnadspensioner måste från Statsverket påräknas, Komiterade icke kunde undgå att biträda den af Rikets - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 51. 41 keta Ständer uttalade bärofvan anförda åsigt, “att arméens pensionsväsende icke “kan blifva ändamålsenligt ordnadt, med mindre än hela pensionsväsendet öfver“lemnas åt Staten, som sålunda borde öfvertaga Arméens pensionskassa, men “deremot ock ensam besörja pensioneringen.“
Komiterade, som härvid tillagt den slutsats, att något bidrag till detta ändamål icke borde af löntagarne fordras, och uttalat den förutsättning, att Statsverket vid en dylik förändring skulle, utan rubbning ai dittills gällande förhållanden, öfvertaga pensionskassans alla förbindelser till dåvarande pensionärer, hade i sammanhang dermed framställt och med anförda skäl utvecklat förslag till de särskilda föreskrifter och stadganden, som för den nya regleringen syntes erforderliga och lämpliga, samt tillika öfverlemnat förslag till ny pensionsstat,, särskildt för arméens och särskildt för Gotlands national be värings befäl.
Att med säkerhet beräkna den kostnad, hvartill den af Komiterade föreslagna pensioneringen skulle uppgå, hade Komiterade funnit vara enligt sakens natur omöjligt.
Det enda sätt, hvarpå Komiterade i detta afseende kunnat tillvägagå, hade varit att efterse, huru många officerare och underofficerare, vid en viss tidpunkt, vore pensionsberättigade enligt den föreslagna staten.
Med ledning af 1863 års rullor öfver arméens officers- och underofficers-korpser, samt med antagande att alla pensionsberättigade afginge, skulle, enligt uppgjord beräkning, erfordras till betäckande af pensionsbeloppen vid både arméen och Gotlands nationalbeväring en summa af 273,225 R:dr; — hvaruti icke vore inberäknade de med lägre pensioner, enligt nu gällande stater, redan afskedade befäl och tjenstemän.
Maj:ts kallelse nästlidet år sammanträdt och till hvars öfvervägande Kongl. Maj:t, uti nådig Proposition, framställt, “huruvida “och på hvad sätt krigsbefälet ville ingå på reglering af arméeus pensionsväsende “i öfverensstämmelse med de af Rikets Ständer i frågan uttryckta åsigter“, hade i underdånig skrifvelse den 29 April nämnda år yttrat, bland annat, att krigsbefälet funne den af Rikets Ständer angifna utväg, att till Staten öfverflytta hela pensioneringen, vara egnad att underlätta ett ändamålsenligt ordnande af pensionsväsendet; att krigsbefälet mod tacksamhet inginge på en sådan reglering deraf, att Staten öfvertoge pensioneringen af såväl redan varande som blifvande pensionärer; samt att krigsbefälet, under förutsättning att pensioneringen komme att af Staten öfvertagas, för sin del medgåfve, att styrelsen och förvaltningen af Arméens pensionskassa måtte till Staten öfverlemnas, dock med följande vilkor och förbehåll t l:o att Arméens pensionskassa städse skulle under särskild redovisning och bokföring förvaltas af det Statens embetsverk, som förvaltade Wadstena krigsmanshuskassa eller finge arméens pensionering sig anförtrodd; 2:o att en omfattande pensioneringslag, byggd på de af Rikets Ständer augifna grunder, att underlätta afgången för det äldre befälet och förskaffa arméen en fullt tjenstbar befälspersonal, af Konung och Rikets Ständer blefve antagen; 3:o att Staten öfvertoge Arméens pensionskassas alla förbindelser af hvad namn och beskaffenhet de vara må; 4:o att arméen icke vidare betungades med afgifter för sin pensionering; och 5:o att arméen befriades såväl från förvaltningen af ackords-amorteringsfonden, som från garantien för uppfyllandet af dess förbindelser.
Direktionen öfver Arméens pensionskassa hade, uti infordradt och den 20 September afgifvet utlåtande, meddelat följande upplysningar i ämnet: Bilt. till R.
Prot. 1865 Sf 1866. 4 Sami. 1 A/d. 19 Haft. 6 42 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 51. att.
Arméens pensionskassas förmögenhet, enligt sist afslutade hufvudbok för år 1863, utgör 3,726,869 R:dr 13 öre; att uti kassans förmögenhet ingår utlånadt kapital å tillhopa 3,662,517 R:dr 3 öre, deraf mot inteckning i fastighet med 6 procent ränta 3,017,701 R:dr 14 öre och med 5 procent ränta 305,815 R:dr 89 öre, samt emot reverser med borgen och hypothek af aktier m. m. 339,000 R:dr med 6 procent ränta; att ofvanberörda emot 5 procent ränta utlånade belopp utgöres af ouppsäg bara amorteringslån; att, beträffande de Arméens pensionskassa åliggande förbindelser, det till arméens och f. d. arméens flottas befäl från kassan utgående årliga pensionsbelopp för närvarande uppgår till 469,180 R:dr, att utbetalas till 1,083 pensionärer jemte begrafningshjelp, utgående med 1 års pension, deruti icke inbegripna de af dertill anvisade statsmedel utgående fyllnadspensioner med tillhopa 146,580 R:dr; hvarförutan 40 delegare i kassan äro afskedade med rättighet att, vid framdeles uppnådd fullärighet, emot expektansafgifter tillträda pensioner till sammanlagt belopp af 14,070 R:dr. att, enligt den för Arméens pensionskassas tjenstemän och vaktbetjente fastställda aflöningsstat, de till dem utgående löner uppgå till 12,337
R:dr 50 öre jemte pension 675 R:dr till en afskedad tjensteman; att den garanti för uppfyllandet af Arméens ackords-amorteringsfonds förbindelser, som åligger Arméens pensionskassa, innefattas uti 14:do punkten af Kongl. Brefvet den 17 Augusti 1833, enligt hvilken Arméens pensionskassa är med sina fonder innehafvarne af ackordsfondens obligationer ansvarig, att de erhålla full valuta för desamma jemte derå upplupen ränta i den ordning och med de vilkor nvssberörda Kongl.
Bref bestämmer; samt att do från arméen till kassan ingående afgifter under de särskilda titlarne lör de 8 sista åren i medeltal utgjort årligen 73,167 R:dr 49 öre.
Maj:t, som, för sin del, icke funnit något att erinra emot de af krigsbefälet förutsatta vilkor och förbehåll, har, med godkännande deraf, nu föreslagit Rikets Ständer: att, från och med år 1867, Staten måtte, jemte öfvertagande af förvaltningen af Arméens pensionskassa, ikläda sig förbindelsen att besörja arméens hela pensionering i enlighet med den pensiousstat och öfriga bestämmelser, som af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer varda fastställda; att Staten, tillika med förvaltningen af Arméens pensionskassa, måtte öfvertaga kassans alla förbindelser, af hvad namn och beskaffenhet som helst; att, från 1867 års början, någon afgift från arméen för dess pensionering ej komme att erläggas; och att förvaltningen af ackords-amorteringsfonden måtte ordnas och besörjas af Staten, som äfven skulle ansvara för uppfyllandet af fondens förbindelser, emot det att Staten berättigades uppbära de från arméen nu utgående ackordsräntor, så länge dessa komme att fortfara.
En definitiv pensionsreglering för arméen funne Kongl.
Majit likväl sig icke kunna nu föreslå, enär en sådan pensionsreglering måste stå i nära samband med planen för arméens organisation och löneregleringen för befälet, hvilka för handen varande frågor ännu icke kommit till slutligt afgörande.
De af Landtförsvars-komitéen afgifna ofvan omförmälda förslag till pensionsstater, dels för arméens, dels för Gotlands nationalbevärings befäl, grundade sig ock på en sådan förutgående reglering af armée-organisationen och aflöningen, särdeles hvad angår Stats-Utskottets Utlåtande N:o 51.
43 indelta arméen.
Uti dessa pensionsstater förekomme nemligen beställningar, som ännu icke finnas, hvaremot der vore uteslutna flere nuvarande löntagare och deribland hela arméens civilstat, med undantag af handtverkare, hvilken stat Komitéen förmodat komma att innefattas under annan peusionsreglering, eller den så kallade “Allmänna pensionsstaten“.
Ehuru således, vid dessa lörhållandeu, en definitiv pensionsreglering för militärstaten icke syntes kunna ifrågakomma, har Kongl. Majit likväl, för den händelse, att Rikets Ständer skulle fimta för- godt besluta, att, på de af krigsbefälet bestämda vilkor och förbehåll, hvilka hufvudsakligen innefattades i Kongl. Majits nu gjorda framställning, Staten skall öfvertaga arméens hela pensionering, låtit uppgöra den nådiga Propositionen bifogade förslag till pensionsstat, såväl för arméen som Gotlands nationalbeväring, begge pensionsstaterna grundade på närvarande förhållanden med personalen, hvilka nya pensionsstater i nyssnämnda händelse kunde från 1867 års början och tillsvidare tillämpas, intilldess, efter den ifrågaställda arméé-organisationens samt löneregleringens fulländande, den för framtiden gällande pensionsstaten kunde varda fastställd.
Majit har alltså föreslagit Rikets Ständer, att dessa interims-pensionsstater, hvaruti för hvarje tjenst upptages såväl pensionsbeloppet, som den lefnadsålder, hvilken berättigar till pension, äfvensom den tjänstgöringsskyldighet, som, efter afsked, under viss tid åligger en del pensionärer hemma i landet uti krigstid, måtte tillsvidare få tillämpas, i öfrigt med följande bestämmelser: l:o.
Delegare i Arméens pensionskassa, hvilka icke vilja underkasta sig dessa vilkor, bibehålla sin pensionsrätt, enligt reglementet för pensionskassan af den 22 December 1857, i öfverensstämmelse hvarmed pensionerna utbetalas af Statsverket. 2:o.
Ingen kan erhålla pension i graden, som icke minst två år innehaft den beställning, hvarför pension ifrågasättes; men för åtnjutande af generalspension erfordras att fem år hafva innehaft generalsbeställning på stat. 3:o.
Tjensteåldern för åtnjutande af pension bestämmes i allmänhet till 30 år; men underofficerare vid lifgardes-regemeatena, artilleriet, husar-regementet Konung Carl XV” och ingeniörkorpsen, samt regements- och divisionstrumpetare vid artilleriet äro berättigade till pension efter 25 tjensteår vid värfvad trupp.
Den, som afgår från tjensten innan han uppfyllt de ålders- och tjenstevilkor, som för pensions erhållande i hans innehafvaude grad äro föreskrifna, skall vara berättigad till sådan förmån i den närmast derunder varande tjenstegrad, der de stadgade pensionsvilkoren äro af honom uppfyllda. 5:o.
Ingen må samtidigt åtnjuta pension å militära pensionsstaten och af andra allmänna medel. 6:o.
Ridr på Rikets stat, skall han under den tid, han sådan lön innehar afstå pensionen. 7:o.
Den, sorn i krig eller fred under utöfning af rikets tjenst vid något bestämdt tillfälle blifvit så skadad, att han varder alldeles oförmögen till vidare utöfning af sin tjenst, må, utan afseende på lefnads- och tjensteår, erhålla pension i sin grad samt, om skadan skett i krig, jemväl en förhöjning i pensionen från 100 till 500 Ridr, allt efter pensionens belopp, skadans beskaffenhet och öfriga omständigheter. 44 Stais-Utskottets Utlåtande N:o 51.
Beträffande de fonder, hvilka nu, jemte A‘rméens pensionskassa, förvaltas af dennas direktion, hade krigsbefälet ansett Arméens enskilda enke- och pupillkassa höra bibehållas samt, såsom hittills, stå under förvaltning af en af Öfverstyrelsen vald direktion, men tillika anhållit, att, hufvudsakligen till bestridande af denna kassas förvaltningskostnad, en summa af 150,000 Riksdaler måtte, vid direktionens frånträdande af Arméens pensionskassas förvaltning, af den sistnämnda kassans medel öfverlemnas till räntefritt begagnande af enke- och pupillkassan, så länge Arméens pensionskassas fond komme att af Staten förvaltas, uti hvilket belopp kassans husegondom skulle inräknas till dess bokförda värde 49,800 Riksdaler; och hade krigsbefälet, derest ett sådant understöd kunde komma enke- och pupillkassan till godo, ansett äfven öfriga med Arméens pensionsinrättning förenade, för militärenkors och barns understödjande afsedda fonder, nemligen Konungens fond, statsanslaget på Riks-statens nionde Hufvud titel, samt den af framlidna grefvinnan Horn, född Blomstedt, donerade, kunna utan vidare kostnad förvaltas af den blifvande direktionen öfver enke- och pupillkassan.
Enär Kongl. Maj:t ansåge denna krigsbefälets begäran billig och det ifrågaställda understödet äfven nödvändigt för att undvika en för enke- och pupillkassan eljest betungande utgift, samt då derigenom jemväl vunnes kostnadsfri förvaltning för öfriga ofvanuppräknade fonder och anslag, har Kongl. Maj:t föreslagit Rikets Ständer, att, om Staten, rinder förutnämnda vilkor, komme att öfvertaga förvaltningen af Arméens pensionskassa, krigsbefälets nyssberörda anhållan måtte af Rikets Ständer bifallas; men att förvaltningen i öfrigt af pensionskassan måtte uppdragas åt Armé-förvaltningen, hvilket embetsverk jemväl borde besörja pensioneringen af arméens befäl och tjenstemän enligt de grunder, som derför blofve bestämda.
Bestyret med ackords-amorteringen ansåge Kongl. Maj:t deremot lämpligen kunna öfverlemnas till Rikets Ständers Riksgälds-kontor.
Ehuru krigsbefälet i hufvudsakeu biträdt de af Rikets Ständer i förevarande ämne uttalade åsigter, i det krigsbefälet för sin del medgifvit, att styrelsen och förvaltningen af Arméens pensionskassa må till Staten öfverlemnas, hvarigenom möjlighet blifvit beredd för ett fullständigt ordnande af arméens pensionering, hade det dock, enligt Utskoitets tanke, varit önskvärdt, om krigsbefälet ansett sig kunna medgifva pensionskassans öfverlemnande till Statsverkets oinskränkta disposition, hvarigenom kunnat vinnas den enkelhet i förvaltningen, som utgjort ett utaf de vigtigaste skälen för Rikets Ständers förnyade framställningar i denna fråga.
Visserligen kan förvaltningen af kassans fonder, äfven med särskild redovisning och bokföring, icke blifva af någon synnerlig vidlyftig beskaffenhet, men en dylik anordning innebär dock ett vidhållande af den på sednare tider alltmera frånträdda principen, att för särskilda utgifter bilda och bibehålla särskilda fonder, utan att, så vidt Utskottet kan inse, samma för Statsverket betungande anordning för pensionstagarne medför någon fördel.
Jemväl de i öfrigt för kassans öfverlemnande af krigsbefälet bestämda vilkor och förbehåll hafva synts
Utskottet vara af beskaffenhet att föranleda betänkligheter vid pensionsväsendets ordnande på det föreslagna sättet, I första punkten har krigsbefälet förbehållit sig att Arméens pensionskassa städse skall förvaltas af det embetsverk, som förvaltar Wadstena krigsmanshuskassa eller får arméens pensionering sig anförtrodd; och således skulle, i händelse det finnes lämpligt att, på sätt Kongl. Maj:t föreslagit, åt Armé-förvaltningen Stats-Utskottets Utlåtande N:o 51.
45 uppdrages besörjandet af arméens pensionering, pensionskassan icke kunna till förvaltande öfverlemnas åt det embetsverk, Stats-kontoret, som är afsedt att ombänderbafva Statens penningeförvaltning och hvarifrån den vida betydligaste delen af de för pensioneringens bestridande erforderliga medel fortfarande komme att utgå, utan skulle denna kassa i stället öka antalet af de betydliga fonder, som af Armé-förvaltningen omhänderhafvas.
Vidare har krigsbefälet i andra punkten uppställt det vilkor, att en omfattande pensioneringslag, byggd på de af Rikets Ständer angifna grunder, att underlätta afgången för det äldre befälet och förskaffa arméen en fullt tjenstbar befälspersonal, af Konung och Rikets Ständer antages; och ehuru detta vilkor af Kongl.
Majit ansetts innefatta endast framställning om en i grundlagsenlig ordning fastställd pensionsstat och icke eller lärer böra annorlunda förstås, kan likväl icke förbises, att olika meningar framdeles kunna yppas om ej samma vilkor eger egenskapen af aftal, hvilken egenskap onekligen kan i viss mån anses tillhöra den ifrågasatta anordningen.
Utskottet funnit de nu anförda omständigheterna utgöra hinder för ett sådant ordnande af arméens pensionsväsende, sorn Rikets
Ständer med sina framställningar i ämnet åsyftat, har Utskottet dock ansett sig böra taga kännedom om de nu af Kongl. Majit framlagda förslag till interims-pensionsstater, i afseende å hvilka Utskottet får till den nådiga Propositionen hänvisa; men då för en tillfyllestgörande granskning af dessa förslag erfordrats att ega tillgång till utredning af förhållandet ej mindre emellan arméens nuvarande löner och de föreslagna pensionerna, än äfven emellan sistnämnda pensioner och de som enligt nu gällande stater utgå, äfvensom tillförlitlig kalkyl i afseende å de förökade kostnader, som enligt dessa förslag skulle drabba Statsverket, har i saknad af utredning i alla dessa hänseenden en sådan granskning ej kunnat af Utskottet företagas.
På sätt ofvan är anfördt har Landtförsvars-komitéen beräknat att, med antagande att alla pensionsberättigade afginge, skulle, enligt Komitéens förslag till pensionsstat, till betäckande af pensionsbeloppen vid både arméen och Gotlands nationalbeväring erfordras utöfver kassans inkomster och nu anvisade medel en summa af 273,225 Riksdaler.
Visserligen äro enligt berörda förslag pensionsbeloppen för åtskilliga klasser något högre än hvad Kongl. Majit nu föreslagit; men om dervid jemväl tages i beräkning dels att anslagsbehofvet framgent kommer att stiga, och dels att de hittills från arméen till pensionskassan ingående afgifter, öfver 73,000 Riksdaler årligen, komme att upphöra, synas de ökade anspråken på Statsverket icke stå i något förhållande till den ringa fördel, som genom pensionskassans öfverlemnande skulle för det allmänna uppkomma, helst till och med den mindre väsendtliga besparingen af aflöning för pensionskassans tjenstemän och vaktbetjente komme att till stor del motvägas af det understöd för bestridande af Arméens enskilda enke- och pupillkassa, som skulle af Arméens pensionskassas fonder utgå.
Med hänseende till hvad sålunda blifvit anfördt och erinradt finner Utskottet det nu framlagda förslaget till ordnande af pensioneringen för arméens befäl och tjenstemän icke böra af Rikets Ständer antagas; hemställande alltså Utskottet, a) att ifrågavarande nådiga framställning icke måtte af Rikets Ständer bifallas.
I den nådiga Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof har Kongl. Majit, för den händelse att arméens pensionering komme att tillsvidare 46 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 51. besörjas såsom hittills och icke helt och hållet af Staten öfvertagas, anmält behofvet af nedannämnda anslag, nemligen: till upprätthållande af Arméens pensionskassas egen pensionering . . . 76,680 R:dr, jemte medgifvande, att de för åren 1861, 1862 och 1863 uppkomna brister, utgörande 20,925 R:dr 24 öre, äfvensom den mindre brist, som ytterligare kan uppstå för år 1864, får af möjligen blifvande öfverskott under påföljande åren kassan ersättas; för fortfarande tillämpning af nu gällande pensionsstater af den 9 Februari 1858 och den 6 November 1860, ett kreditiv å 180,000 R:dr, att användas till betäckande af den skilnad, som för Arméens pensionskassa kan uppstå under år 1867 i följd af denna pensionering; och till betäckande af möjlig brist för år 1866 i det vid förra riksdagen beviljade kreditiv å 150,000 R:dr, ett fylluadskreditiv å 15,000 R:dr.
Beträffande först det för pensioneringens upprätthållande beviljade anslag, hade, på sätt af Statsråds-protokollet inbemtas, direktionen öfver Arméens pensionskassa i underdånig skrifvelse anmält, hurusom detta anslag, hvilket, — efter afdrag af det pensionskassan tillkommande förhöjda vederlag för de uti Wadstena krigsmanshuskassas äldre inkomster ingående, men till Statsverket indragna rusthållsafgifterna, — från och med år 1856 utgjort årligen 76,680 R:dr, till och med år 1860 varit för ändamålet tillräckligt och deröfver lemnat öfverskott för nämnda fem år af tillhopa 48,049 R:dr 34 öre, som blifvit till Riksgälds-kontoret återlevererade, hvaremot under åren 1861, 1862 och 1863 hela anslaget åtgått, och brister derutöfver uppkommit af tillhopa 20,925 R:dr 24 öre för dessa tre år; dock hade direktionen ansett, att sedan räntan å en del af kassans utlånta kapital under nästlidet år blifvit förhöjd från 5 till 6 procent, någon betydligare brist icke vidare borde kunna uppkomma.
Från och med 1856 har ifrågavarande kreditiv varit bestämdt till 85,500 R:dr, med skyldighet för pensionskassan att till
Riksgälds-kontoret afstå det pensionskassan för hvarje år tillkommande förhöjda vederlag för de till Statsverket indragna rustbållsafgifterna; och anser sig