Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det ligger något så sundt och så upplyst i hans världsåskådning; men därför hatar min fader honom...
Du ska inte säga ondt om din far; det låter så illa!
Ja förlåt!
Men när han uppför sig illa, så må man väl få säga det.
För resten hatar jag honom!
Säg inte så, säg inte så!
Din konungslige fader är så oändligt stor att.
Du icke kan fatta hans storhet...
Det ser så ut bara, jag vet det!
Kan Du tänka dig, i går afton nalkades han mig och lade armen på min axel -- för första gången i mitt lif -- och
ANDRA AKTEN som jag lefvat i den tron att jag bara nådde honom till höften, så fann jag till min förvåning att jag var lika lång som han.
Men när jag igen såg honom på afstånd växte han och blef till en jätte.
Det är han också; och han liknar en af Buonarrotis profeter... jag tror Jesajas!
Och i sanning, Gud, den Högste, är med honom.
Tror Du på Gud, Du?
Fy! fy!
Skäm dig!
Jaa; hvad skall man tro i dessa tider då konung och prester förfölja de troende och skända allt hvad heligt var hållet?
Och ändå ge de sig ut att vara trons försvarare!
Få vi tala om något annat?
Få vi?
Så säger alltid kungen också när man ansätter honom, och därför hatar jag honom ytterligare!
Så som han hatar mig! -- Vet
Du det att din far var den som skaffade honom min mor från Lauenburg?
Jo; men det äktenskapet gick illa; de hatade hvarandra nämligen så gränslöst -- och reser sig upprörd ryter
en dag såg jag huru han lyfte sin käpp mot henne -- mot min mor; och han slog henne! -- Sedan den dagen upphörde jag att vara ung -- och jag förlåter honom aldrig -- aldrig!
JAKOB upp och tar Prins Erik i famnen.
Erik! se på mig! se på mig! -- Jag har också styfmor -- hon låter mig när jag är hemma... men tyst, tyst!
Kan det trösta dig att jag har det sämre, ack, mycket, mycket sämre än Du, så hör det!
Men tänk också, att det har en öfvergång, då vi ju växa ut till frihet...
PRINS E. Och Du hatar icke henne?
Den känslan rymmes icke tillsammans med den nya, som nu uppfyller hela min själ.
ANDRA AKTEN PRINS E.
Vi kunna ju kalla det så...
Och när din stund kommer skall
Du se ditt hat förvandlas eller försvinna.
Det ville jag se! -- Men kanske Du har rätt!
Denna kärlekslöshet i hvilken jag är född och uppfödd är blifven i min själ en brand, som förtär mig; mitt blod är förgiftadt i födseln och jag tror icke något motgift finnes. -- Hvarför går Du ifrån mig?
Emedan... emedan vi icke få vara vänner, icke kunna vara vänner.
PRINS E. Tycker Du jag är för dålig?
Icke så! -- Jag kan icke säga mer.
Låtom oss gå ifrån hvarann.
Ditt öde skall jag alltid följa med deltagande, ty Du är född till olycka!
Du säga det jag tänkt så ofta?
Du att jag äfven är född till att gå i vägen;
jag går i vägen för min fars önskan att se Johan som konung; jag går i vägen för min fars önskan att kunna glömma den hatade tyskan; mitt tyska blod går i vägen för en rätt svenskhet som mitt sinne saknar, ty jag är Vasa men äfven Sachsen, och Lauenburg och Braunschweig.
Jag är så litet svensk att det gläder mig när Lübeck, den fria riksstaten, lägger straffskatt på mitt land -- och håller det förödmjukadt.
JAKOB fixerar honom.
Är det så, eller säger
Du det endast för att vara artig?
PRINS E. fattar efter svärdet; lugnar sig.
Märker
Du huru högt jag håller af dig, då jag tillåter dig en sådan fråga?
-- Jo, min vän, på tyska lärde min mor mig jollra och på det språket sade jag mina aftonböner, de gamla vackra »Heil Dir Maria Mutter Gottes... ja, det var då... då... Gråter.
Fy fan! jag tror jag gråter! -- Jakob, kom till Blå Dufvan i afton...
Där fins rhenskt vin och glada flickor!
Göran skall bli med; det är en bekantskap för dig!
JAKOB kallt, slugt.
Jag -- skall -- komma.
ANDRA AKTEN PRINS E. Tack, min vän!
Här ser verkligen ut som hos en pantlånare!
JAKOB hvasst.
Det var ursprungligen min mening.
Då äro vi ense i den punkten, åtminstone! -- Alltså: i afton.
Känner Du Agda?
JAKOB kort.
Nej! PRINS E. räcker honom högdraget två finger till afsked, hvilket Jakob ej låtsas märka.
Farväl! -- Hvart tog de små pantlånarne vägen?
JAKOB tiger.
PRINS E. öfver modigt.
Adieu med dig, Baruch! -- Har Du läst Baruchs bok?
Går mot fonden; klingar med kyrkkärlen i förbigåendet.
»Vid guldets klang när Raffeln går Och vinet gnistrar, druckna ögat glimmar.
Till glädjeflickan leda alla våta spår, När mörkret höljer nattens korta timmar.»
Den är god, hva?
-- Den har jag gjort!
Går genom fonddörren.
GUSTAV VASA HERMAN ISRAEL in från höger.
Är Du ensam?
Ja, fader.
Men jag hörde en röst.
JAKOB Det var tronföljarens.
Jag tror ej den mannen har en aning om hvad han vill.
Är han din vän?
Ja, fader, han uppger sig vara min vän, men jag är icke hans.
Men när han tror sig hedra mig med sin vänskap, smickrar han sig med att jag besvarar hans.
Du är rysligt klok, son, för att vara så ung!
ANDRA AKTEN JAKOB.
Det är ju elementa i lefnadskonsten att man icke skall vara vän med sin fiende.
Kan han begagnas?
Möjligen till att gå ärenden om man nämligen håller honom i en hälsosam okunnighet om hufvudsaken.
Eljes har jag knappast sett en tronföljare så obrukbar som denna.
Nej, mitt medlidande är för stort till det, ty han är mer olycklig än han kanske förtjänar.
Att han slutar illa är temligen gifvet, och det har han klart för sig själf och till den grad att han tyckes vilja påskynda katastrofen.
Hör Du, son; länge har jag märkt att jag icke kan ega några hemligheter för dig; därför finner jag bättre att Du af mig får veta allt.
Sitt ner och hör på mig, medan jag går på golfvet! -- jag tänker endast när jag vandrar. --
Tala, fader!
Jag tänker alltid.
Du har märkt att något stort förehafves i det fördolda...
Du har nog sett att vår fria riksstad
Lübeck håller på att kämpa för sina rättigheter i Norden; jag säger rättigheter, ty med odlarens rätt som brutit vägar, handelsvägar i detta fall, äga vi fordra vederlag och profit på det arbete vi nedlagt på detta landet.
Vi ha lärt dem att nyttja sina produkter och med fördel byta ut dem; och vi ha befriat Sverge!
Nu vill man slänga undan oss, efter att ha begagnat oss!
Begagna -- och slänga! -- Men det fins ett större och mäktigare intresse än handeln, som tvingar Norden att hålla samman med de fria riksstäderna.
-- Kejsaren och Påfven, de äro ett; de fria riksstäderna gjorde sig först lösa från Kejsaren och sedan från påfven, men när nu detta landet, med vår och dess store konungs hjälp gjort det samma, måste vi vara vänner antingen vi vilja eller ej, mot gemensamma fienden.
Ända till nyss höllo vi samman, men då tog en ond ande vid Vasa och, vare sig högmod eller trötthet bedrog honom, nu vill han beträda en ny väg, som leder oss alla till fördärfvet.
Vänta litet där! -- Oss alla?
Säg »oss, Lübeckare», ty svenskarne skola vinna på den stråten.
ANDRA AKTEN HERMAN I.
Är Du på den sidan?
Nej, det är jag icke; men jag ser hvar fördelen ligger för dem.
Och, fader, tag icke upp strid med Vasa, ty Herrans hand leder honom -- har Du icke insett det?
Tänk att jag skulle vara så narraktig och anförtro mig till en minderårig!
Det kan väl ej skada dina planer att i tid få se dem skärskådade från en annan synpunkt än din, och att Du kan lita på mig, det vet Du.
Nej, nu kan jag inte mer.
Pennan går inte längre sedan udden bröts af!
Blif icke ond, så skall Du få höra mer af mig.
MARCUS in.
Den patron väntar står där ute.
Det är väl Jon Andersson.
HERMAN I. ger Marcus tecken att gå.
Låt honom vänta!
Till Jakob sedan Marcus gått.
Känner Du honom också?
Nej, jag har aldrig sett honom, men nu kan jag räkna ut hvem han är.
HERMAN I. häpen.
Du -- kan -- räkna?
Jag adderar, det ena med det andra! -- Nu när Dalkarlarne äro kvästa, får man börja om med Småländingarne.
Småländingarne?
Ja; denna Jon Andersson är från Småland, efter hvad jag kan förstå; men han heter bestämdt icke Jon Andersson, utan -- halfhögt
Nils Dacke!
Spionerar Du?
Nej, jag hör, jag ser och adderar.
Nu bommade Du i alla fall.
Se där, nu talte Du om att det är två personer, och Dacke är den osynlige, som skall synas, när kriget bryter lös.
Nej far, det skall Du icke, ty jag vågar intet orätt göra, ty då får jag ondt.
Tror Du jag gör orätt?
Ja, förr än jag, ty Du tror icke på något, Du, alldeles som prins Erik.
Detta skall jag höra af mitt eget barn?
Du kan få höra det af andras, senare.
Två Dalamän anhålla om företräde.
Må de vänta!
MARCUS går.
Det kostar dem hufvudet.
Hvilka äro de, då?
Anders Persson på Rankhyttan och Måns Nilsson i Aspeboda, som efter att förgäfves begärt företräde hos konungen, nu i sin fåvitska harm vända sig till Herman Israel för att få hämnd.
Detta vet Du också?
Utan sidovördnad, far, men hur kan
Du vid din ålder tro att det finnes hemligheter till?
HERMAN I Tiden har gått om mig; jag vet icke mer hvar jag är hemma.
Där sade
Du sant!
Och jag tror
Du räknat vilse om ditt företags följder!
Det skall visa sig i sinom tid.
Nu går Du, ty om Du ock är medveten om företaget, får Du icke bli medbrottslig!
Jag skall lyda dig, men Du måste höra mig!
Nej, Du skall höra mig! -- Gå till Marcus och säg att jag väntar besöken i stora solennitetssalen; stanna
Du här med David och låt packa alla värdesaker i kistor, färdiga att afsändas söderut.
Ett enda ord: lita icke på mig, om Du gör orätt!
Lita Du på mig att här i huset där jag har halsrätt, skall hvarje förrädare dömas och exekveras, han må ha varit min son eller icke!
Först mitt land, sedan min slägt, och först och sist! min pligt! -- Lägger handen på svärdet.
Och nu: gå!
kannor och krus på panelerna.
Väggfasta bänkar med hyenden
Ett värdshusrum på Blå Dufvan.
Högt panelade väggar med
och bonader.
I fonden ett hörntorn med blommor och fågelburar.
Lampetter på silfverplåtar på väggarne med vaxljus; kandeoch kort; en luta.
labrar på bordet.
Fruktskålar, vinkannor, bägare, glas; tärningar
bleka och medtagna, men dricka icke mer.
Det är natt; Prins Erik och Göran Persson sitta vid bordet
Du vill hem att sofva, Göran; och jag föredrar att drömma vaken.
Att gå och lägga sig, det är som att gå till döden för mig: svepas i linlakan och sträcka ut sig i en aflångt fyrkantig säng som i en likkista; och så har man besväret att själf tvätta sitt lik och läsa jordfästningsbönen! GÖRAN PERSSON.
Är Du rädd för döden då, prins?
Ja, som barnen äro rädda för att gå och lägga sig, och jag kommer nog att skrika som de.
Bara jag visste hvad döden var.
GUSTAV VASA GÖRAN P.
Somliga säger att det är en sömn, andra att det är ett uppvaknande, men ingen vet något bestämdt.
Hur skulle man kunna veta något om det andra, då man icke vet något om det här lifvet?
GÖRAN P.
Ja, hvad är detta lifvet?
Jag tycker det är ett enda dårhus. -- Tänk bara på min genomkloka, sunda, bondförståndiga far!
Bär han sig icke åt som en dåre?
Han befriar landet från utländingen och så tar han hufvet af befriarne; han befriar landet från utländingar och så drar han in utländingar och sätter dem, Peutinger och Norrman, öfverst öfver alla rikets herrar och myndigheter; han är galen! -- Så skulle han befria kyrkan från människofunder, och så påbjuder han nya funder vid lifsstraff! -- Denne frihetshjälte är den störste tyrann som lefver; denna tyrann är den störste befriarehjälte som lefver! -- Kan Du tänka dig att han ville förbjuda mig gå hit i afton; och när jag gick ändå, kastade han sin ungerska stålhammare efter mig, som guden Tor kastar sin efter trollen.
Det var på ett hår han slagit ihjäl mig -- som de påstår -- det kanske
Du inte hört, att han slagit ihjäl min mor!
ANDRA AKTEN GÖRAN P. lystrar.
Nej, kors, det har jag aldrig hört!
PRINS E. Jo.
Och det förstår jag, det finner jag stort!
Att känna sig stå öfver mänskliga fördomar, att döda det som står i vägen och trampa sig fram öfver de andra.
Vet Du ibland när han kommer i sin stora filthatt och blå kappan och bär sitt vildsvinsspjut som käpp, då tror jag det är guden Oden själf.
När han då är vred uppe i öfversta stockverket så påstår folket att de känner det ända ner i källaren, alldeles som när åskan går.
Men jag är inte rädd för honom, och därför hatar han mig; men han har respekt för mig på samma gång.
GÖRAN P. ler tviflande.
PRINS E. Du ler, Du! -- Haha!
Det är därför att Du inte har respekt för någonting!
Inte ens för dig själf! GÖRAN P.
Det allra minst!
Är Du ett sådant as då?
Efter alla säger det så måste jag ju tro det!
PRINS E. återknyter sin förra tanke.
-- -- -- Och...
Denna tanke förföljer mig...
Jag tycker han liknar den gamle Oden, sade jag.
Oden som kommer igen och sköflar de kristnes tempel liksom de en gång plundrade hans...
Du skulle ha sett i går hos Herman Israel hur de vägde och räknade kyrkoskatterna, det var hemskt...
Du att han har lycka med sig i allt; seglar han, får han god vind; jagar han, får han opp; fiskar han, så tar det; dobblar han, så vinner han.
-- De säger också att han är född med segerhufva -- -- -- GÖRAN P.
Det är en högst ovanlig man.
Du känner inte unga Jakob, Herman Israels son; -- han hade lofvat att komma hit i afton.
-- Han är något lillgammal, men har sunda tankar i ett och annat, och jag beundrar honom för åtskilliga egenskaper, sannolikt emedan jag saknar dem.
GÖRAN P. Jaså!
För öfrigt är det nog en ryslig lymmel som fadren!
ANDRA AKTEN GÖRAN P.
Då skall det fägna mig att göra hans bekantskap.
Därför att han är en lymmel? -- Haha!
GÖRAN P. Trots det!
AGDA in från venster.
Prinsen kallade på mig?
Nej, men Du är alltid välkommen!
Sitt ner här!
Det är för stor ära för mig!
Det är visst och sant!
Därför går jag innan jag förlorar -- äran.
Mygga; sticks Du?
GUSTAV VASA AGDA.
Nej, I kände det så, allenast.
Jag är nog förståndig och ringa för att våga stöta stora herrar som I, furste! PRINS E. Bra!
Kom och tala lite mer!
Om Ers Nåd befaller så måste jag ju tala, men...
PRINS E. Gif mig din kärlek, som jag så länge tiggt om!
Man kan icke gifva hvad man icke äger.
PRINS E. Eheu! AGDA.
Jag äger ingen kärlek till Ers nåd, och kan därför ingen gifva.
PRINS E. Diantre?
-- Skänk mig din gunst då!
Sin gunst skänker man ej; den säljer man!
Nej, hör på den; det är som själfve Jakob den vise skulle filosofera. -- Till Göran.
Har Du hört maken?
Ack, sånt där snack lär sig alla slinkor af sina amurer!
Du får icke säga så; denna flicka har vunnit mitt hjärta!
Men någon annan har vunnit hennes.
Det hörs ju genast, såvida det icke syns!
Tror Du på kärleken?
På dess tillvaro tror jag, men på dess beständighet icke.
GUSTAV VASA PRINS E.
Hur skall man vinna en kvinnas kärlek?
Man behöfver bara vara »den rätte», ingenting annat.
Men är man inte det, så kan man aldrig bli det.
Det är mig en gåta!
Det är en af de stora gåtorna.
PRINS E. Hvem tror Du är min rival?
En handelskontorist, en vaktknekt eller en rik hästprånglare.
Och jag som icke rädes kasta min näsduk åt jungfru-dronningen, Britanniens stolta herskarinna.
Så är det likafullt!
PRINS E. Men Agda kanske är blygsam... vågar icke tro på mina känslors allvar.
Buller utanför fonddörren.
PRINS JOHAN in.
Tillgif min herr broder att jag intränger på denna sena timme, men herr fader sänder mig af kärlig omtanke om herr broders... PRINS E. Jöns! mycket fortare och kortare, eller också sitt ner och tag en pokal i skiljetecknen!
Summa: gubben vill att jag skall hem och lägga mig.
Tronföljaren bestämmer öfver sin softid.
PRINS J.
Det svaret vill jag icke öfverbringa, helst herr broders ohörsamhet i detta fall kan hafva ledsamma följder.
Vill inte hertigen sitta ner och ta en bägare?
PRINS J. Tack, kronprins, men jag vill icke göra min fader sorg!
Kors så allvarligt det låter.
GUSTAV VASA PRINS J.
Ja, det är mycket allvarligt; fader har stora och nya bekymmer, emedan oro förspörjes i södra provinserna, särskildt Småland, och som det är möjligt att konungen måste lämna sin hufvudstad, räknar han på tronföljarens bistånd vid regeringsärendenas skötande.
Hälften är lögn, förstås, och regeringen är det så många om ändå! -- Gå i frid, broder; jag kommer när jag kommer!
Min pligt är fylld, och jag beklagar endast att jag har så litet herr broders öra; hans hjärta har jag allsintet.
PRINS E. till Göran P.
Blir Du slug på den pojken?
GÖRAN P. Nej.
Tror han själf på sina kanslistilspredikningar?
Det är just det värsta att han tror på't. -- Vanliga skurkar som jag och Du, hvilka icke tro på
ANDRA AKTEN någonting, vi kunna icke få sådana ord öfver tandgårdarne, och därför lura vi ingen!
Du är ett as, Göran! GÖRAN P. Ja.
Fins det intet godt hos dig?
Inte ett spår:
För resten: hvad är godt?
Min mor sade alltid att jag skulle sluta i galgen; tror Du att ens öde är förutbestämdt?
PRINS E. Ja, så påstår Mäster Dionysius, som är Calvinist, och han bevisar med Den Heliga Skrift att Nådavalet ej beror af människan själf! GÖRAN P.
Låt gå för galgen då!
Det är den nåd man valt åt mig.
Tänk att den där Jakob säger att jag är född till olycka och det säger far också när han är ond.
Hvar tror
Du jag kommer att sluta?
Är det inte den helige Augustinus som först påstått att den som är slagen till slant han blir aldrig en daler?
Men inte ha vi druckit så mycket att vi behöfva disputera i teologin; här har disputerats i en mansålder så att alla profeterna ligga i håret på hvarann, och Luther själf har refuterat Augustinus, men Calvin har refuterat Luther och Zwingli Calvin och Johan af Leyden refuterade allesammans, så nu har man riktigt reda på det.
Ja, det är bara skoj alltsammans, och hade inte det här skojet varit, så vore jag aldrig född.
Hur menar Du?
Det vet Du väl att min far var munk, och när klostren stängdes gick han åstad och gifte sig.
Jag är således född i mened och tidelag, alldenstund
ANDRA AKTEN herr fader bröt sin ed och ingick oloflig beblandelse med ett orent får.
Du är ett as, Göran.
Har jag någon enda gång förnekat det?
Det fins dock gränser...
GÖRAN P. Hvar?
Här och hvar!
Den medfödda känslan för det passande brukar angifva -- den ungefärliga gränsen.
GÖRAN P. Svärmar Du, svärmare?
Det gifs gränser äfven för vänskapen... GÖRAN P.
Nej; ty min är gränslös!
JAKOB införes af Agda, hvars hand han trycker.
GUSTAV VASA PRINS E. reser sig.
Där är Jakob, ändtligen!
Du har låtit vänta på dig, och just nu längtade jag efter dig.
Förlåt, min prins, men jag hade tunga tankar, som jag icke ville införa i ett gladt samkväm.
Vi äro djefvulskt glada, Göran och jag -- Detta är nämligen Göran Persson, min sekreterare och vän; en ytterst upplyst och habil man, för öfrigt ett komplett as, som synes af hans rysliga uppsyn och falska ögon.
Till er tjänst, nådige herre!
Sitt ner Jakob och filosofera med oss!
Jag hade visserligen bjudit dig på sköna kvinnor, men vi ha bara en här, och hon är engagerad.
JAKOB upprörd.
Hvad menas med -- engagerad?
Att hon skänkt bort sitt hjärta, så att det icke är värdt att Du gräfver i barmen...
Är det Agda här är frågan om?
PRINS E. Känner Du Agda på Dygden?
Som förklarat att hon icke skänker sin gunst, men väl säljer den?
Åh Gud, Gud, det har jag aldrig, aldrig menat!
Det kan hon icke ha menat!
PRINS E. med handen på värjan.
Vet Du hut!
Detta är ett kroggräl in optima forma!
Orden i fråga ha fällts ungefär så, men uppfattats i en icke åsyftad mening!
PRINS E. till Göran.
Skälm, står Du mig emot?
GUSTAV VASA GÖRAN P. Go' vänner... hör...
För en slinka, mot sin herre?
Det är ingen slinka...
Tack, Jakob; säg, säg hur det är...
PRINS E. Jaså, det är något...
Till Göran.
Och Du träder upp till oskuldens försvar.
Sticker efter Göran, som viker undan.
Alltid skall han sticka efter mig när någon annan bär sig dumt åt!
Håll, för fanen!
PRINS E. till Jakob.
Och där är rivalen!
En sådan!
Ventre Saint-Gris!
Utom sig; faller ned på en stol epileptisk.
ANDRA AKTEN JAKOB håller Agdas hand.
Prins!
I hedrade mig en gång med er vänskap, som jag icke kunde besvara med annat än medlidande; jag ville icke vara falsk och bad att få gå...
PRINS E. rusar upp.
Gå, gå för Satan...
Ja; jag går, men I skall veta hvad mellan mig och Agda är:
Det är något som I aldrig kommer att förstå, ty
I förstår endast hat och kan därför aldrig vinna kärlek...
PRINS E. Diantre!
Jag som har jungfru-dronningen, Britanniens stolta mö för mina fötter, när jag vill... haha! haha!
David ägde fem hundra stolta mör men sällheten sökte han hos sin ringa tjänares enda hustru...
Skall jag höra mer af den sorten?
Mycket mer!
PRINS E. rusar mot Jakob.
Dö då!
VAKTEN in genom fonden.
ANFÖRAREN en gammal hvitskäggig man.
Prins Erik!
Er värja, om I behagar!
ANFÖRAREN räcker ett pergament.
Från Konungen! -- Prins Erik är arresterad! -- PRINS E.
Gå för fan gamle Stenbock!
ANFÖRAREN.
Det är icke en furstes svar på en konungs befallning!
PRINS E. Prata Du!
ANDRA AKTEN ANFÖRAREN går på och bryter värjan ur hans hand; lemnar honom åt vakten, som för honom ut.
Och så i tornet!
Det är ordern numro ett! -- Och så numro två!
Sekreteraren Persson!
Till Vakten.
På med handklofvarne!
Och sen: ner i gröna hvalfvet!
I morgon vid hanegället: tio par spö! -- VAKTEN fängslar Göran P.
Skall jag ha pisket därför att han inte vill gå hem och lägga sig?
Bären I händer på tronföljaren?
ANFÖRAREN. Gud lefver än, och Konungen! -- Marsch!
Till Agda.
Och nu stängs den krogen!
Mins det! -- Här frågas ej, så det behöfs intet svar.
Går efter vakten, som utfört Prins E. och Göran P.
Alltid denna jättehand, som man aldrig får se, blott känna på, har äfven nu stuckit fram ur mol-
net och gripit i vårt obetydliga öde, Agda.
Landsbefriaren har stigit ner i nattens mörker och befriat dig lilla fogel! -- Vill Du nu flyga med mig?
Ja, långt bort, och med dig!
Men hvarthän?
Världen är vid!
ingen dörr; fönstren med målade rutor, några öppna; utanför träd i vårgrönska, ofvan dessa synas masttoppar med flaggor, tornTill höger stor öppen spis rikt dekorerad och med Riksvapnet ofvantill; på samma sida dörr ut till väntsalen.
Till venster en en foliant-bibel, skrifdon, ljusstakar, en stålhammare etc.
På samma sida längre bort dörr inåt gemaken.
På golfvet djurskinn och mattor. spiror.
Väggfasta bänkar med brokiga hyenden under fönstren.
Fonden med stora fönster och
tronstol med baldakin framför ett långt ekbord med grönt kläde,
ögonen fallande föreställer »Herren Gud besöker Abraham i Mamre Lund».
Denna bild af Abraham har ett starkt tycke af konungen.
En arabisk lerkaraffin med en silfverbägare på ett skåpbord.
På väggarne målningar ur Gamla Testamentet; den mest i
stor svart slokhatt; bredvid står ett kort vildsvinsspjut.
Vid högra dörren hänga en stor sid blå kappa och en mycket
KUNGEN står tankfull vid ett öppet fönster, midt i solskenet; han är klädd sömmarne: kappa med sobelbräm.
Hans hår är ljust och hans kämpaskägg, som ligger ner på bröstet är något ljusare. i svart spansk drägt med gult foder, som synes i slitsorna och
DRONNINGEN in från venster; hon är klädd i gult med svarta garneringar.
GUSTAV VASA KUNGEN kysser hennes panna.
God morgon min ros!
DRONNINGEN.
En härlig morgon!
KUNGEN.
Första vårdagen på en lång vinter.
Är min konung nådig i dag?
Kungens nåd är oberoende af väder och vind! -- Fortsätt nu! -- Är det Erik det är frågan om?
DRONNINGEN. Ja.
Han har min nåd efter att ha sofvit ruset af sig i tornet.
-- Är det Göran sen?
Han har däremot icke min nåd förrän han bättrat sig.
TREDJE AKTEN DRONNINGEN. Men...
Han är en genomfördärfvad sälle, som i grund förstör Erik.
Orsakerna till Görans dålighet må vara hvilka som helst, jag. kan icke upphäfva orsaken, men måste hindra verkningarna!
Har Du fler protegéer af samma sort?
Nu säger jag ingenting mer!
Då talar vi om något annat! -- Hur har svärmor det?
Det vet Du.
KUNGEN. Och Johan?
-- Hvar är Johan?
Han är i närheten.
Jag skulle önska han vore närmare, närmare mig, så nära att han kunde följa mig en gång efter.
GUSTAV VASA DRONNINGEN.
Det är icke rätt att tänka så, ännu mindre att säga det, då Försynen annorlunda beslutat till prins Eriks förmån.
Ja, om det var min fåfänga som narrade mig den gången att söka en utländsk furstinna, om det var klokhet som dref mig från de svenska herrehemmen, det skulle jag ej kunna säga.
-- Hvem vet hvad en gör?
DRONNINGEN. Sant.
Men att jag därigenom blef svåger med danska kungen, det gagnade riket som fick fred, och därför har ingen att klaga.
Först riket!
Först och sist: riket!
-- Därför skall Erik giftas bort.
Tror Du verkligen att han har några förhoppningar hos engelska Dronningen?
TREDJE AKTEN KUNGEN.
Det vet jag inte, men därför måste man förvissa sig, dock utan att blottställa landets ära.
Omöjligt är det icke, ty vi ha förr haft en brittisk konungadotter på tronen.
Det vet Du inte?
Att Dronning
Filippa var Henrik den fjerdes dotter?
Då vet Du inte heller att Du är af Folkungaätt och tillika härstammar från Valdemar Seir?
Jag trodde Folkungarnes blodiga saga var slut!
KUNGEN. Hoppas det!