Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu gällande Tryckfrihetsförordning innehåller likväl, att innan Nämnden utses skall ransakningen medelst parternas förhör, åklagarens slutpåstående och den tilltalades förklaring deröfver vara fulländad, äfvensom 10 mom. af 5 § utvisar, att af åklagarens slutpåstående bör kunna inheintas, huruvida åtalad skrift är af så brottslig beskaffenhet, att urbota bestraffning derå följa bör; och då härtill kommer, dels att formen för den fråga, som i alla tryckfrihetsåtal skall till Nämnden framställas, den nemligen: »Ar skriften brottslig efter det lagens rum Åklagaren åberopat», qvarstår sådan den förefinnes uti 1810 års Konstitutions-Utskotts förslag, hvilket i den delen ostridigt grundar sig på föreskriften om åklagarens skyldighet att tydligen bestämma brottets beskaffenhet och den § eller moment af Tryckfrihets- eller allmän lag, hvarefter han yrkar brottet böra anses; dels ock att Tryckfrihetsordningen bjuder, att, derest
Nämnden med ja besvarat den framstälda frågan, skall domaren ofördröjligen för parterne afkunna Utslag, med tillägg af den bestraffning, hvartill den brottslige sig skyldig gjort, ett stadgande, som, efter mitt omdöme, förutsätter en sådan hos
Nämnden förutgången pröfning af skriften, att densammas svårare eller lindrigare brottslighetsgrad derigenom är vorden bestämd; så har hos mig förekommit den föreställning, att i de tryckfrihetsåtal, der ansvaret beror af brottslighets— graden, är det, enligt Tryckfrihetsförordningen, åklagarens åliggande att tydligen angifva den grad af brottslighet, han anser åklagad skrift innebära; hvarefter det tillkommer
Nämnden att deröfver i föreskrifven ordning sig utlåta, samt domaren att, i händelse
Nämnden fäller, då utsätta den bestraffning, lagen på en sålunda bestämdt gifven brottslighet utstakar.
Skulle i motsats härtill antagas, att i nyssnämnde fall åklagaren endast behöfver åberopa ett visst moment af Tryckfrihetsförordningen och icke, fastän samma moment lemnar en generell hänvisning till allmänna lagen, derjemte utmärka det kapitel, § och 12 moment i denna lag, hvarefter lian yrkar att skriften skall för brottslig anses, eller ock att åklagaren, såsom i förevarande mål, må äga, att, jemte det särskilta momentet i Tryckfrihetsförordningen, tillika åberopa särskilta ruin i lagen, enligt hvilka brottslighetsgraden kan anses både svårare och lindrigare; så inses lätteligen, att om icke Nämnden sönderdelar den till deni framstälda frågan med hänsigt till de olika lagrum åklagaren åberopat, utan med ja besvarar den framstälda frågan i sin helhet, har domaren genom ett sådant Nämndens utlåtande alldeles icke erhållit den ledning för bestämmande af ansvarspåföljden, sorn bort vara en följd af Nämndens pröfning af skriften och dess brottsliga beskaffenhet.
Väl har i nu anförda fall Nämnden, likasom Åklagaren, funnit skriften brottslig; men Nämnden har lika litet som Åklagaren angifvit graden af denna brottslighet.
Följden deraf blifver ett öfverlemnande åt domaren att ingå i pröfning af den åtalade skritten och dennas grad af brottslighet, änskönt, enligt Tryckfrihetsförordningen, en sådan pröfning tillkommer Nämnden, men icke domaren, hvars åliggande endast är att tillämpa Nämndens beslut, samt sålunda, i det fall att
Nämnden förklarat en åtalad skrift brottslig efter ett visst åberopadt lagens rum, då utsätta den bestraffning, hvartill den anklagade efter samma lagens rum sig skyldig gjort.
Att, då ett sådant lagens rum, d. v. s. en åberopad § eller moment af allmänna lagen eller Tryckfrihetsförordningen, för det till sin karakter bestämdt angifna brottet, innehåller ett högre eller lägre ansvar, det i sådan händelse ankommer på domarens urskiljning, hvilketdera ansvaret bör tillämpas, må gerna medgifvas; men denna domarens åtgärd, äfven om den anses innefatta en pröfning, är dock af en underordnad art och vida skild från den vigtigare och hufvudsakligare pröfning, som bör hos Nämnden föregå, till bestämmande af skriftens brottslighet och graden af denna brottslighet.
Uti 7 mom. af 5 § i Tryckfrihetsförordningen förekommer väl det stadgande:» Sedan Nämndens utlåtande således blifvit inhemtadt pröfve och afgöre domaren saken;» men icke kan domaren härigenom vara tillagd en annan eller vidsträcktare pröfningsrätt, än den, som 5 mom. nyss förut bestämmer, nemligen: »att efter inhemtad underrättelse om Nämndens åtgärd, ofördröjligen för parterne afkunna Utslag, med tillägg, antingen af den bestraffning, hvartill den brottslige sig skyldig gjort, eller af den upprättelse, hvartill den oskyldigt anklagade kan anses berättigad.»
I afseende på det praejudicat, som är vordet åberopadt till upplysning derom, att den rättegångsordning, här ofvan finnes antydd, ej alltid skall blifvit så noga iakttagen, får jag anmärka, att i det mål, hvarom praejudicatet handlar, icke varit, i afseende på rättegången, förd en så bestämd klagan, som uti förevarande mål, och att, då Högste
Domstolen, enligt hvad praejudicatet utvisar, den gången tillämpat det moment af 18 Kap 8 § M. B., sam innefattar den lingrigaste ansvarsbestämmelsen, det icke är osannolikt, att sådant till en del haft sin grund just i en förefunnen otullständighet i åklagarens sätt att rubricera brottet.
Anmärkas må jemväl, i sammanhang härmed, Kongl Maj:ts Utslag d. 13
Maj 1828 (infördt i samma års författningssamling), hvaraf, bland annat, iuhemtas, att sedan 13 Kämners-Rätten uti ett tryskfrihetsåtal till Nämnden framställt den fråga:
År skriften brottslig efter de af actor åberopade lagens rum 3 § 8 morn.
Tryckfrihetsförordningen samt 18 Rap. 8 § M. B.; men Hof-Rätten ogillat denna fråga, såsom upptagande mer än ett lagens rum; har Kongl. Maj:t funnit Kämners-Rättens åtgärd i afseende på frågans uppställning icke afvika från den rättegångsordning, som blifvit i Tryckfrihetslagen föreskrifven.
Återstår slutligen att tillse, om i det fall, att åklagaren åberopat särskilta lagens rum, efter hvilka brottets art kan anses vara både svårare och lindrigare, det må vara domstolen obetaget, att till Nämndens besvarande framställa de flera frågor, sorn, med anledning af det obestämda i ett sådant åklagarens slutpåstående, må finnas nödiga för att få den åtalade skriften och graden af dess brottslighet så pröfvad, som Tryckfrihetsförordningen bjuder.
Enligt hvad jag här ofvan anfört, skulle, då angifvelsen afser öfverträdelse af blott ett enda moment af Tryckfrihetsförordningen, endast en fråga vara af nöden, men det är ock klart, att om åklagaren icke i rätter tid, d. v. s. innan Nämnden är utsedd, till § och moment bestämt det lagens rum, hvarefter han yrkar att skriften skall brottslig anses; kaij sådant icke sedermera afhjelpas eller saken komma i behörigt skick, annorlunda, än genom framställning af de särskilda frågor, hvartill Åklagarens alternativa påståenden föranleda.
Genom en sådan åtgärd försättes
Nämnden i tillfälle att fullständigt meddela den på henne ankommande pröfning, likasom det för domstolen blir görligt, att, derest Nämnden fäller, då utsätta bestraffningen för just den grad af brottslighet, Nämnden ansett skriften innebära.
Det är på de§sa skäl jag biträdt det yttrande, hvilket kommer att utgöra Högste
Domstolens beslut i förevarande mål. / « \ RIKETS HÖOLOFLIGE STÅN HERS JUSTITIE-OMBUDSMANS EMBETSBERÄTTELSE till Riksdagen år 1865, åtfölja af Berättelse från Trychfrihets-Bomitén.
STOCKHOLM, THYCKT HOS K. WESTRELL, 1865 K INNEHÅLL.
Redovisning för åtal, anstälda emot 1) Kongl. GeneralTullstyrelsen, för underlåtenhet, att anslå lediga tjenster och att beifra underordnades tjenstefel m.
m 2. 2) Ofverståthållare-Embetet för Polisärenden, för dröjsmål med expedition af protokoll och utslag 22. 3) Pastor i en församling inom Ärkestiftet, för oriktigt förfarande med en person, som, dömd till värjemålsed, var hänvisad till sin själasörjare för erhållande af föreställningar om edens vigt och vådan af mened 25. 4) Borgmästaren i Mariefred, för underlåtenhet, att i rätt tid uppsätta dombok och Magi stratsprokokoll - 29. 5) Domhafvanden i Vestra och Ostra Hisings härad, för det han öfver inlemnandet af utdrag ur förmyndareräkningar expedierat domboksutdrag och, utan derom framstäld begäran, låtit dem tillställas förmyndarena emot lösen 31. 6) Rådstugurätten i Eskilstuna, för oriktig bötesförvandling 36. 7) Konungens Befallningshafvande i Wermlands län, för långsamhet i. ärendenas be handling 37. 8) En Magistratssekreterare i Carlstad, för det han påfört och uppburit lösen för utdrag af Magistratens protokoll, expedierade till stadens
Drätselnämnd (forts, från 1862 års Embetsberättelse) 40. 9) Domhafvanden i Hölebo härad, för dröjsmål med företagande af ransakning rörande häktade personer 41. 10) Rådstugurätten i Lindesberg, för oriktig behandling af ett mål rörande förment ut spridande af falskt mynt 43. 11) En tillförordnad ledamot, och protokollsförande i Rådstugurätten och Magistraten i Warberg, för ofullständiga domböcker och protokoll 50. 12) Ofverståthållare-Embetet för Polisärenden, för långsamhet i uppgifna ärendens be handling 53. 13) Vice Pastorn i en församling inom Göteborgs stift, för vägran att uppläsa Öfverbefäl hafvarens för en Skarpskytteförening kungörelse, angående vapenöfningar å en söndagseftermiddag 84. 14) En Prestman inom Erkestiftet, för enahanda vägran 96.
15) Konungens Pogate, för dröjsmål med häktad persons inställande inför domstol. . . 99.
16) En Afdelning af Rådstugurätten i Kalmar, för ofullständiga domböcker (forts, från 1864 års Berättelse) „ 17) Domhafvanden å Oland, för oriktig förvandling af böter och för fördröjdt afslutande af lagtima ting (forts, från 1864 års Berättelse) 100. 18) Konungens Befallningshafvande, Landshöfdinge-embetet och Landssekreteraren i Norr bottens län, för behandling af ett lagsökningsärende (forts, från 1864 års Berättelse „ Hemställan till Kongl. Göta Hofrätt, angående upphäfvande af ett vitesförbud mot qvacksalveri Underdåniga framställningar till Kongl. Maj:t a) angående en omorganisation inom Ofverståthållare-Embetet för Polisärenden, . . . 103.
Sid. b) angående en omorganisation inom Ofverståthållare-Embetets Kansli 108.
Anmälan om en af Kongl.
Majt meddelad lagförklaring 114.
Sammandrag af Revisionssekreterarnes arbetsredogörelser för år 1864 1 15.
Om Latitudsystemet 117.
Rådstufvurätternes samt »Konungens Befallningshafvandes i Stockholm» utslag efter anslag , . 123, „ Det ansvar, hvartill arbetshjon eller fattighjon må dömas för förskingring af arbets eller fattighusets tillhörigheter 124.
„ Embets- och tjenstemän» skyldighet att ersätta skada, vållad genom embetsfel, äfven sedan tiden för ansvarstalan å felet är lörsuten 128.
„ Den grund, efter hvilken fastigheters värde bör beräknas vid fråga om köpebrefs och bouppteckningars beläggande med stämpel m. m 130 ,, Stads- och Häradsarkifven, samt om förflyttning af äldre domböcker och handlingar till Stockholm „ Lagskipningen 135.
,, Embetsresorna 142.
„ De från Statsdepartemeuten imkomna uppgifter, som äro intagna bland Bilagorna . BILAGOR:
Uppgifter från Kongl. Statsdepartementen på Rikets Ständers under Riksdagen 1862 och 1863 aflåtna underdåniga skrifvelse!- och de i anledning deraf hos Kongl. Majt vidtagna åtgärder 3.
De i föregående uppgifter förekommande ännu oafgjorda ärenden 43.
Förteckning å Rikets Ständers till Kongl. Majt aflåtna skrifvelser, hvilka i Justitie-Ombudsmannens embetsberättelse till sistförflutna Riksdag finnas upptagna såsom i sin helhet eller till någon del oafgjorda, äfvensom uppgift å de åtgärder, som vid dessa sedermera ägt rum 46.
Tabell öfver förstberörda uppgifter 56.
Förteckning öfver de i Stads- och Häradsarkifven befintliga domböcker som tillhöra tiden före år 1736 57.
Berättelse af kommitterade till Tryckfrihetens vård 73.
Tryckfel och räll elser:
Sid. 13 raden 6 uppifrån atår:
Kongl. Maj:t läs: Kongl.
Maj:ts » 6 ». 34 & 35 » » Tullkammareförestånden » Tullkammareföre- föres tändare 26 » 32 » )) ett » att » 33 » 4 » )) oeftergiltiga » oeftergifliga » 37 » 1 & 2 » » senare » den senare » 40 » 25 » » angifva » afgifva » 60 » 18 » Poliskammarers » Poliskammaren » 63 » 9 » » mig icke » mig, icke » 64 )) 13 » » Öfverståthållare-embete » Öfverståthållare- em betets » » » 21 » » och >j ock » 71 » 3 » » befattning » befallning » 93 » 21 » » föreskrift; om » föreskrift om » 102 » 19 » » förlägga » förelägga » 106 » 36 » » allerfarenheten » erfarenheten » » 37 » » männa » allmänna » 108 » 16 » » berättelser » berättelsen » 114 » 19 » » den sistlidne » den 2 0 sistlidne » 128 » 4 » » Rikets Ständer vid till » till Rikets Ständer vid » 129 » 23 » » brott » fel » 130 » 6 » » skall » skola » 139 )) 35 » oriktig; att » oriktig; samt att » 140 » 3 » » och efter Bilagorna: » och om efter » 14 32 » » (139) » (193) » 16 » 2 » » (184) » (181) 35 26 32 (149) (14 7) (153) Dessutom förekomma några bokstafsfel och oriktigheter i kommatering, hvilka, såsom icke vållande otydlighet, torde af läsaren benäget öfverses.
Till Rikets Högloft Ständer.
V i<i afgifvande af den i 14 § af Instruktionen för Rikets Ständers Justitieombudsman föreskrifna allmänna redogörelse för hans embetes förvaltning, har jag först att anmäla och öfverlemna det utlåtande, hvilket, enligt samma paragrafs föreskrift, under det år, som förflutit emellan sist hållna och nu instundande Riksdag, eller år 1864, är vordet genom trycket kungjordt.
I berörda utlåtande förmäles, hurusom då, af anförda skäl, redovisningen uppskjöts för ett emot Kongl. GeneralTullstyreisen anstäldt åtal. II.
Just.-Ombudsmans-Embets-Berättelse till 1865 års Riksdag.
t 2 Sedan under tiden Kongl. Maj:ts nådiga utslag deröfver blfvit meddeladt, må detta mål intagas först bland de af mig förordnade åtal, i hvilka, efter medlet af April månad sistlidna år, utslag fallit och för hvilka jag nu bör redogöra.
Uti en den 27 Oktober 1862 till mig ingifven skrift, hade f. d.
Tullinspektören N. M. Malmros anmält Kongl.
GeneralTullstyrelsens nedannämnda åtgärder, dem han förmenat vara olagliga och hans rätt förnärmande, samt hemställt, huruvida icke samma åtgärder borde föranleda åtal emot Kongl. GeneralTullstyrelsen.
De öfverklagade förhållandena angåfvos sålunda: l:o.
Uti 6 § 4 mom. af Kongl. Maj:ts nådiga Instruktion för Kongl.
GeneralTullstyrelscn den 15 Juli 1825 stadgas, att alla tjenster, hvarå Kongl.
Maj:ts Konstitutorial icke utfärdas, tillsättas af Kongl. GeneralTullstyrelsen, som bör kungöra ledigheten genom anslag å dörren till Styrelsens Embetsrum Trettio dagar före tillsättandet.
Denna föreskrift åsidosatte vanligen dåvarande Chefen för bemälda Styrelse; lediga tjenster höllos hemliga, någon enda person uppmanades att söka, och denne nämndes genast till tjensten, under förevändning, att han varit ensam sökande; hvaruppå anfördes fyra särskilda exempel. 2:o.
I sista mom. af ofvanåberopade 6 § af bemälda Instruktion föreskrifves, att Kongl.
GeneralTullstyrelsen bör, vid inträffande ledigheter, från Exspektans-staten till Ordinarie staten inflytta sådana tullbetjente, som för lediga tjensters bestridande äga erforderlig skicklighet och hvilkas ålder derjemte medgifver, att de uti tjenstgöring kunna ingå.
Klaganden, såsom varande på exspektansstat och ännu i sin kraftfullaste ålder, hade anmält sig att komma i tjenstgöring samt erhållit till svar, att han borde inlemna ansökan till någon ledig tjenst, som kunde passa honom; men då de flesta tjenster icke ansloges till ansökning lediga, hade det varit för honom svårt att söka någon viss tjenst; åberopande klaganden härvid, till bevis på sin verksamhet och skicklighet såsom Tull-tjensteman, att han under fem års tjenstetid verkstält fjorton beslag å sådana ställen och orter, der lurendrejerier sällan förekomme. 3:o.
Klaganden förmente sin rätt, såsom delägare i Tullstatens Enkeoch Pupill-kassa, i hvilken hvarje Tulltjensteman vore tvungen att medelst dryga afgifters erläggande ingå, förnärmad derigenom, att redan ålderstigne tjenstemän, som under deras tjenstetid icke kunnat komma ur de lägre graderna, blifvit befordrade till betydligt högre lönegrad, sedan de 3 uppnått den ålder, att de antingen redan varit pensionsmessige eller ock snart blifvit det, hvarefter de genast erhållit afsked; och anfördes tre exempel till bestyrkande af denna klagopunkt.
Ehuru icke inverkande på hans rätt, hade klaganden ansett sig böra vidare anmäla 4:o. ej mindre att, sedan vederbörande Distriktchef hos Kongl. General Tullstyrelsen tillkännagifvit, att Tullförvaltaren i Sölvesborg, Friherre A., vid en hos honom hållen inspektion, befunnits vara på en större kassabalans, bemälda Styrelse låtit denna anmärkning förfalla samt inskränkt sig till att endast transportera frih.
Å. till annan tjenst och derefter befordra honom; än ock 5:o. att Tullinspektören vid Dalarö, friherre L., äfvenledes blifvit hos Kongl.
GeneralTullstyrelsen angifven, såsom den der iråkat kassabalans, hvilket synts vara så mycket uppenbarare som hans hushållerska, efter det anmärkning blifvit gjord, inbetalt en del af balansen; men att samma Styrelse, det oaktadt, icke vidtagit någon åtgärd för att närmare utreda saken.
Emot sistbemälde
Friherre skulle likaledes hafva varit angifvet, att han förhållit underlydande dem tillkommande medel, att han genom oriktiga synebevis sökt åtkomma eller åtkommit anslag för reparationer, hvilka antingen icke blifvit verlcstälde, eller icke blifvit det till den omfattning, som Friherren uppgifvit; hvilket allt Kongl. GeneralTullstyrelsen lemnat utan undersökning, hvarigenom Staten tillskyndats skada ocii förlust, om ock beloppen deraf icke varit stora, och om de äfven på något sätt sedermera blifvit godtgjorda; varande vid klagoskriften fogade åtskilliga bilagor till bestyr kande af de deri uppgifna förhållanden.
Denna klagoskrift med åtföljande handlingar meddelade jag Kongl. GeneralTullstyrelsen, som deröfver afgaf utlåtande och anförde:
Beträffande första
Idag opunkten, att,genom hvad deri förmäldes, klaganden synbarligen velat tillvita dåvarande GeneralTulldirektören att hafva uti berörda hänseende infört ett bruk, som tillförene icke ägt rum.
Sådant vore emedlertid ej förhållandet.
Då Instruktionen för Kongl.
General Tullstyrelsen i § 6, hvarest uti inledningen förklaras, att »Tulltjensters beskaffenhet fordrar — att dessa tjenster varda skyndsamt tillsatta», tydligen utmärkte, att anslag skulle ske, endast när »ledigheter inträffa», hade, alltifrån instruktionens utfärdande, nyinrättade tjenster blifvit utan anslag tillsatta — en regel, som jemväl varit af Kongl. Maj:t i tillämpningen godkänd.
Sådana voro två af de i klagoskidften omnämnda tjenster, hvilka utan anslag blifvit tillsatta.
Afven hade Kongl. GeneralTullstyrelsen, alltifrån sin första, inrättning, omedelbart till lediga tjenster transporterat tjenstemän inom lika grad.
Transporträttigheten vore Styrelsen uti Instruktionen tillförsäkrad; och det hade ansetts otjenligt att, vid tillfällen, då transport 4 funnits nödig och lämplig, genom anslag åbringa sökande besvär och kostnad medelst ansökningar, hvilka genom verkställighet af den tillämnade transporten skulle blifva utan påföljd.
Det hade varit genom sådana transporter de två andra af de i klagoskriften uppgifna tjenster blifvit tillsatta.
Utom i så beskaffade undantagsfall, som de nu beskrifna, hade
Instruktionens föreskrift om anslag alltid för de å tullverkets stat med lön uppförda tjenster blifvit tillämpad.
Beskyllningen, att »lediga tjenster hållas hemliga» ansåges af sig sjelf förfalla, då det vore klart, att inträffade ledigheter icke kunde döljas, ehvad de tillkommit genom dödsfall, afsked eller befordran.
Så vore ock uppgiften, att »någon enda person uppmanas att söka», alldeles oriktig, enär de i frågavarande tjenstetillsättningarne skedde utan ansökning, hvadan ock »någon förevändning, att han (den sökande) varit ensam sökande», ej kunde komma i fråga.
Beträffande andra
Mag opunkten, förmälde Kongl. GeneralTullstyrelsen först, att klaganden vid början af år 1852 utnämndes till Inspektor vid Stockholms rörliga tullbevakning och, efter fem års förlopp, då hälften af den vid nämnda bevakning anstälda personal indrogs, flyttades på Indragningsstaten med bibehållande af hela den ordinarie lönen; och anförde vidare, att det åberopade momentet i Kongl.
GeneralTullstyrelsens
Instruktion (6 § sista mom.) visserligen innehåller, att »vid sig yppande ledigheter», Styrelsen bör från Tullverkets exspektansstat på den ordinarie staten inflytta sådana tullbetjente, som för lediga tjensters bestridande äga erforderlig skicklighet och hvilkas ålder derjemte medgifver, att de kunna uti ständig tjenstgöring ingå; men att det icke destomindre låge i sakens natur, att Styrelsen, vid tillämpningen af detta stadgande, icke borde lemna ur sigte, i hvilken högre eller ringare grad personalen genom föregående tjenstgöring och vandel gjort sig förtjent af förmäns förtroende.
I afseende härpå upplyste åter Styrelsen, att klaganden antogs den 11 Februari 1833 till Kustuppsyningsman i Helsingborgs distrikt, men att redan den 16 derpåföljande Mars till Distriktchefen derstädes rapporterades, att klaganden försåtligen tillfogat en sofvande kamrat våld medelst slag i hufvudet, och, med insändande af förhörsprotokoll härom, tillstyrkte
Distriktchefen klagandens entledigande ur Tullverkets tjenst, hvilket Kongl. GeneralTullstyrelsen den 11 April samma år biföll; — att, klaganden den 30 April 1836, på Chefens i Sydöstra distriktet förslag, anstäldes såsom kustvakt i Carlshamns Tullkammare-distrikt och att nästföljande år, den 12 Juni, samme
Distriktchef insände ett förhörsprotokoll, enligt hvilket klaganden, jemte en annan kustvakt, vid tillfälle af ett verkstäldt beslag, utaf varuägaren ernottagit en förbindelse å 100 R:dr Banko samt derför utfäst sig att låta denne undkomma och förblifva okänd; att, uppå ansökning, som tillika insändes, 5 klaganden då ånyo blifvit från Tullverket entledigad — till närmare upplysning
. om hvilka förhållanden bestyrkta afskrifter af de officiella handlingarne åtföljde Kongl.
GeneralTullstyrelsens utlåtande; — att under de fem år klaganden sedermera innehade Inspektors-tjenst vid Stockholms rörliga tullbevakning, han, enligt en vid utlåtandet likaledes fogad uppgift från Styrelsens Advokat-Fiskals-kontor, dels i hufvudstaden dels å andra orter verkstält åtskilliga varuanhållningar, hvilka dock endast i viss mån blifvit af vederbörande domstolar godkända, till ett sammanräknadt värdebelopp af omkring 4,300 Riksdaler Banko; hvaremot klaganden i ett af dessa mål för tjenstefel dömdes att böta en månads lön; — och att, efter Tullinspektorstjenstens indragning, klaganden fyra gånger, under åren 1857 och 1859, innehaft Kongl. GeneralTullstyrelsens, enligt hans enträgna begäran, utfärdade tillfälliga förordnanden att hafva tillsyn å tullförfattningsöfverträdelser i vissa orter af riket, utan att derunder veterligen någon varuanhållning af honom blifvit verkstäld; tilläggande Styrelsen, att det visserligen måste medgifvas, att Inspektoren Malmros icke vidare blifvit af Styrelsen i ordinarie tjenst använd; men att Styrelsen ändock icke åsidosatt sin pligt, att till lediga tjenster förflytta användbara exspektanter, kunde inhemtas af en utlåtandet bilagd förteckning, som utvisade, att från och med år 1857 från Tullverkets Indragningsstat genom befordran eller transport afgått Sextionio personer, hvarigenom å nämnde stat besparats aflöningsanslag till belopp af 25,294 Riksdaler 50 öre.
Vid tredje hlag opunkten erinrade Kongl. GeneralTullstyrelsen, att de af klaganden uppgifne tre personer, hvilka skulle hafva blifvit på deras ålderdom, för vinnande af högre pensioner, befordrade, alla tre förut, lika med Revisorer, innehade andra gradens tjenst; att de vid utnämningen visserligen uppnått 59 till 62 års ålder, men att man icke rättvisligen kunde från befordran eller transport till mindre kroppsansträngande syslor inom samma grad, vid sådan ålder, utestänga fullt tjenstbara personer, då de dertill ägde skicklighet och kompetens o. s. v. Rörande fjerde klagopunkten, i afseende på tullförvaltningen i Sölvesborg, yttrade Kongl. GeneralTullstyrelsen, att af
Distriktchefens rapport, angående den af honom den 31 Maj 1859 verkställda inspektion å Tullkammaren i nämnde stad, icke kunde dragas den slutföljd, att uppbörd.stillgrepp eller propriebalans varit för handen, så att balansförfattningarnes tillämpning påkallades.
Den Tullkammaren för månaden åliggande redovisning till Kongl.