Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De för Jag sammanföra d e s s a t v ä n n e f ä l l d a i d u b b e l s k o t t eller nådigt afsked från direktörsbefattningen vid för- uppväxtår, att med vid en erfarenhet så viktig och hand- ling s o m äktenskap måste ' räknas m e d mån- skottlista, 1 8 6 9 erhöll öfver jägmästare Segerdahl tanke f a l l af f ö r ä l d r a r s förstånd g e n o m s. k.
double.
Ar i mina lärare, sina sina b a r n, så skulle vi få b å d e bätt- giftermåls tid från än sedermera, af mot en m o d e r s plikter m o t sin dotter beträffande morkull- mindre katekesen, plikter orsak och följd, framför cifikt ofta h e m f ö r a tre fyra dussin älgar stå p å h e n n e s af n a s ä g a s, m e n d e n n a u p p s a t s g ä l l e r ett s p e - sällskap väl och säkert, och stämningsrika plik- och bevis härför skulle ofantligt m y c k e t k u n - fröken vid denna allt barnens re b a r n o c h b ä t t r e f ö r ä l d r a r.
m e d j ä g m ä s t a r e n, friherre C o n o n Cederström och några ter m o t S e g e r d a h l sin första älg, h v i l k e t tilldrog sig å egendomen hafva ran träder sköt utan mellan när en d a m i större och verkligen energiskt denna att e n d a s t p å d e n n a g r u n d, d e t t a f ö r h å l l a n d e » d e t s v a g a r e », ä n a t t d e t alltid b l i r s ä r d e - utsträckning till » föräldrars exempel på, huru detta tillämpades oftast detta lifvet, r ä t t eller o r ä t t b e t e c k n a s å s o m les a n m ä r k n i n g s v ä r d t, är: I min b a r n d o m inplan- att lyckligt k ä m p a att b l i f v a a l l m ä n n a r e i n o m d e t k ö n, som vi m e d i öfverskriften tanken är d e t j u f ö r ä l d r a r n e, vara idrott och såg j a g än s å t. e x.
g j o r t s i g k ä n d a s å s o m k ä c k a » jägarinnor ».
framför föräldrar äldrar, — • flere af v å r a d r o t t n i n g a r prinsessor hafva tades bio- det täcka könet Den ter m o t sina b a r n.
» jaktens har skänkt föremålet för denna ligger uppsats.
bäras ».
idrott täflingsartiheln.
att k o m m a skall till e t t nu försöka de största och här lyokligt nedan viktigaste.
äro: 1.
K o n t r a h e n t e r n a s ekonomi, 2. d:o. inbördes 3. d:o släktlif, h ä l s a o c h å l d e r, kärlek, 4. d:o religiösa 5. d:o uppfostran, grad, 6. d:o mål.
åskådning, bildnings- begåfning,
IDUN 1897 Hvad så nu den första punkten beträffar, Med har j a g satt d e n först, e m e d a n j a g an- ser, a t t e t t l y c k l i g t ä k t e n s k a p om icke d e n punkten erkänner, att d e n af de flesta Jag mödrar väl beaktas, tyvärr m å n g a gånger på bekostnad af ö f r i g a h ä r p å p e k a d e Men erfarenheten faktorer.
måste v i k t e n af d e n n a f a k t o r.
komstsiffra, så månget erkänna en i n - s o m är o m ö j l i g att underskrida ungt m e n det gifves ock- par, s o m m e d i öfrigt d e bästa förutsättningar, genom som en giftermål m e d en ung man, har fast anställning anställning, ter, all h a n s m e d måttlig lön, s o m kräfver tid.
alla h a n s k r a f - T y v i se ofta på, att r i k e d o m e n exempel g ö r sysslolös, o c h vi veta att s y s s l o l ö s h e t e n ä r a l l a l a s t e r s m o d e r.
J a g också D e t gifves vid lefnadsinkomsterna, största glädje b ö r dock m o d e r n kun- na förorda,ett är o m ö j l i g t, f ö r s t är o r d n a d.
35 m a k t e n af sin menar, att dottern kunna bibehålla icke Är har tid o c h tillfälle så framtiden eller så p a s s årligen har större utsikter att sin m a n s kärlek, n ä r d e n n e till snedsprång.
betryggad genom stor afsättas inkomst, pension att något kan för gamla dagar, då tror före- jag ställningar, » rusa sta ' o c h gifta s i g », s å s o m vi let, säga, trots o f v a n n ä m n d a lägsta inkomstsiffra.
äktenskap, s o m j a g n u skall behandla, kärlek, Så utan att reflektera, komma barnen, t r o t s alla därmed äfven ökade unga flickan har förut lefvat, knappt om äfven d e f a k t o r e r till e t t l y c k l i g t fin- nas.
utgifter, så s m å n i n g o m f a t t i g d o m o c h elände.
Den modern kan m e d lugn förorda giftermå- Den andra kärlek.
faktorn kallar Ett ömsesidigt jag tycke inbördes borde vara kanske, m e n d o c k i lugn i sina föräldrars fa- u p p s l a g e t till h v a r j e ä k t e n s k a p.
I, s o m h a f v e n m i l j.
O c h så, k a n s k e t v å å r d ä r e f t e r, r å k a r h o n den i själfva n ö d i e g e n f a m i l j, o c h till r å g a p å o l y c - kan mister h o n sin m a n s kärlek.
sant, det gamla o r d s p r å k e t: » när men tittar ken genom ' fönstret. » in genom naturliga, fysiska följa smuts, T y d e t är fattigdo- d ö r r e n, så flyr O c h detta kärle- af helt orsaker.
M e d fattigdomen slarf, t r a s o r o c h otrefnad.
nittio fall af h u n d r a är m a n n e n s natur så- är, r e n o c h h e l o c h s n y g g t k l ä d d, m e n n ä r h o n börjar blifva ' ' osnygg, får h a n leda känt bara förstår smutsig o c h trasig, d å för henne, j H a r ni en gång denna lukten af också detta.
D e t är icke ni fattigdom, då lätt för e n hustru, s o m knappt har brödbiten för dagen, a t t f å tillfälle till e t t b a d eller a t t hålla sig hel, afhålla smuts och ohyra, s o m är vanlig i f a t t i g m a n s bostad, ditförd ske af f ö r e g å e n d e generationer.
kan- H u r u skall h o n d å k u n n a v a r a t i l l d r a g a n d e f ö r sin m a n?
Det b ö r vara en moders plikt att framhålla allt d e t t a f ö r s i n d o t t e r, o m h o n står i b e - grepp att kasta sig i e t t d y l i k t Motsatsen härtill, äktenskap.
när dottern vill taga en m a n endast för hans r i k e d o m s skull, synes mig icke böra förordas, m e n är lyckligare ä n a t t g i f t a s i g till f a t t i g d o m.
kan en moder ter.
på vilja Fattigdomen tillönska sin dot- D e t ser ibland så vackert, poetiskt u t papperet, hjärta », det i icke är i romanen, såsom det bedrägeri.
så verkligheten, I unga se!
» e n k o j a och ett skönt Studeren flickor, heter.
Men det i lifvet, fån I själfva D e n första t i d e n af ä k t e n s k a p e t håller den varma kärleken tycke uppe- den mera ide- icke kunnen förklara, hvarpå beror.
de bägge ungdomarna ofta alldeles den unga om detta D e t är ett visst n å g o t, s o m drar I d a n, att h a n älskar sin hustru, så l ä n g e h o n personliga erfarenheten, I veten, att I omedvetet, flickan till hvarandra, men modern bör kunna varsna till det, h o n är v a k e n o c h intelligent.
H u r u o f t a s e vi i c k e, a t t e t t s å d a n t t y c - ke träffar o v ä r d i g har g e n o m ningar, fått osunda den person, och romaner, osunda föredömen högst att dottern teaterföreställ- i verkliga lifvet oriktiga uppfattningen, att kärleken icke låter h i n d r a sig, o c h s å h ä n - gifver sig d e n unga flickan åt sin böjelse e g e n t l i g e n e n d a s t af d u m h e t.
K ä r l e k e n lå- ter visst leda sig o c h det utan vidare obe- hagliga följder, o m bara modern, som ju bör stå sin dotter närmast, har klokhet n o g att upplysa förnuftets mot dotterns känsloruset.
klart bör gryende böjelse med ljus o c h stöder dottern i k a m p e n H o n b ö r ifrån b ö r j a n f å f ö r s i g, a t t d e t är- m ä n n i s k a n, s o m behärska behärskas.
sina Det känslor, fordras b e g ä r, m e r än s t u n d e n s aldrig låta sig mer än tillfällets ljufhet för att m e d n å g r a u t s i k t e r till v a r a k t i g l y c k a b i n d a s i g för lifvet.
af Många hafva blifvit tillfälliga o m s t ä n d i g h e t e r, nesförvirrande bedragna såsom bal, en förtjusande en sin- skogsut- f ä r d, e n b å t f ä r d i h ä r l i g t m å n s k e n m.
, till att b i n d a s i g till e n f ö r e n i n g, s o m kanske k o r t d ä r p å v i s a t s i g v a r a d e r a s lifs s t ö r s t a misstag.
M e n u n g d o m e n har ofta stor skuld härtill själf, d å d e n icke tager h ä n s y n till äldres erfarna råd.
Men j a g måste också varna för att leda ala k ä n s l a n, t r o t s s o r g l i g a o m g i f n i n g a r, m e n dottern in i ett äktenskap utan eget tycke.
vänta, när mättnaden Sådana äktenskap borde kommit, nyhetens be- hag försvunnit för mannen men kallt o c h så fattigdo- g r i n a r till m ö t e s f ö r h e l a lifvet, ma.
hon I aldrig få förekom- ett sådant förnedrar h o n sig själf, g e r s i g till s p i l l o k a n s k e f ö r a t t l y d a d å är s ä l l h e t e n s l u t.
O c h b e t a n k e n a n s v a r e t viljan h o s föräldrar, för att få ett h e m, för a t t s k a f f a till v ä r l d e n b a r n, f r å n f ö r s t a l e f n a d s - att blifva d a g e n p r e d e s t i n e r a d e till f a t t i g d o m, till p r o - sakerna k u n n a vara m å n g a h a n d a.
letariat.
ömsesidiga t y c k e t b ö r finnas, vörda De komma icke i en framtid att o c h välsigna sina föräldrar, n e j, d e, kanske fördöma den stund de födts.
— dotter e n dräglig tillvaro, trots att dottern älskar h o n o m, skar h a n h e n n e.
ende m e n i de flesta f a l l äl- friarens ut för d e n olyckan, till slut icke b r y r sig o m h e n n e.
M e n h o n b e - af t r y c - Fördelaktigare för dottern är d o c k n a t u r l i g t v i s, o m h e n n e s k ä n s l a f ö r e - nas m e d d e n rike, oberoende p å så sätt, att h o n föregående lif m.
s a m t till- eller a f r å d e r g i f t e r m å l e t och genom e t t eller t v å å r s f ö r l o f n i n g s t i d pröfvar tyckets värde.
- (Slut i nästa n:r.)
* i Natur- att m a n n e n höfver icke dessutom bära olyckan Nej, det men det bör karaktär, I c k e valde en rik, obero- l i g t v i s k a n h o n ä f v e n i e+t s å d a n t ä k t e n s k a p kande fattigdom.
för att f å en titel, j a, or- af m o d e r n m a n till h u s t r u e n flicka u t a n f ö r m ö - genhet, o m h a n icke älskade henne.
råka kontrolleras efterforskar D e n rike friaren d ä r e m o t k a n b e r e d a e d e r icke försörjd, mannens.
V i d R a f f e t.
» Hvad skola vi äta? » I illa fru Eva var alldeles öfver sig gifven.
Det var e j m e r än nätt o c h jämnt, att hon icke snyftade högt, där h o n satt o c h vände bladen i Hagdahl, s o m j u annars är unga fruars säkra tröst o c h hjälp, när d e t tar slut på matlagnings- m i n n e n a — vanligen särdeles d i m m i g a — h e m - ifrån.
Nu hade h o n gett sin doktor f e m mid- dagar, o c h m e d den sista v o r o hennes kunskaper på köksgebitet totalt slut.
Också s k y m d e s hen- nes vackra bruna ö g o n af svällande tårar, då h o n lät d e m ila sida efter sida, u p p o c h n e d i Hagdahl f ö r att finna något s o m kunde smaka &gt;d:r Erik N o r d e n s t a m, m o t t a g n i n g k l.
i l — 1, sön- o c h helgdagar 2 — .3, » s o m det s t o d p å d e n n y målade skylten v i d portgången.
Till slut skjutsade hon både K a j s a Varg, Hagdahl, Cadier o c h Kall- stenius åt sidan o c h började helt bitterligen gråta, ty h o n var absolut au bout de son latin, o c h intet annat återstod än att flytta h e m till sina dyra föräldrar igen — hvarför skulle h o n vara en laggift u n g fru, då hon e j ens k u n d e b j u d a sin utarbetade o c h varghungrige äkta m a n så m y c k e t s o m en enkel k la daube, då h a n k o m från sina utslitande g ö r o m å l?
Och ingen hade h o n att vända sig till, ty d e n varelse, s o m platsbyrån påstått vara en ren ängel i en kokerskas h a m n, hade e j visat sin förmåga i annat än att slå s ö n d e r en af d e äkta blåhvita tekopparne — dussin et var ohjälpligt defekt — och att m e d sura m i n e r drifva frun från sina bäddningsbestyr, då den unga m a t m o d e r n i all- sköns välmening ville lära henne att vika lakanet jämnt öfver täcket.
Men g e n o m tårarne kastade fru E v a emellertid en blick på klockan o c h sprang bestört u p p, glömmande sin rättmätiga harm m o t föräldrar- ne, s o m e j strängt hållit henne ifrån franska grammatiken o c h till spiseln o c h dess mysterier, ty klockan slog jämnt fyra klingande slag o c h kl. 5 på minuten skulle maten stå på bordet.
Hur hon vredgades öfver den malplacerade spar- samhet, s o m k o m m i t hennes m a n o c h henne att nöja sig med en enda tjänarihnå det första året!
H a d e d e t också kostat litet mera, så hade h o n d o c k e j riskerat att se sin arme man d ö af svält!
Emellertid var allt detta n u ingenting att göra vid, maten måste kokas, huru det än skulle gå till.
Och efter långt betänkande.
bestämde h o n sig för » klar buljong » — d e n beskrifningen lät så ledig i kokboken.
Sedan kunde man då taga » blandadt kött », ty det b o r d e heller e j vara så särdeles svårt att åstadkomma.
O m h o n ändå hade vågat k o m m a m e d » lamkött m e d dillsås » o c h turska b ö n o r — ty det kunde h o n så ut- märkt väl laga, m e n f ö r det första hade h o n ut- fodrat sin herre o c h m a n m e d turska b ö n o r i onsdags o c h m e d lamkött i torsdags, så att det var nog inte lönt att upprepa experimentet på freda- gen, o c h f ö r det andra hade h o n inte så alldeles klart f ö r sig, o m dessa två goda saker passade så synnerligen väl tillsammans.
Stackars lilla fru E v a!
Så roligt det är att vänta sin man, då man är i d e t stolta medvetandet att en oklanderlig middag står på bordet, så oroligt kan det vara, då man har allt skäl i världen att förmoda, d e t middagen minst af allt är idealet af » dagens y p - persta njutning ».
M e n u p p n u bara!
Buljong o c h blandadt kött samt e n syltad ananas sen i förrgår.
D e t låter j u inte så illa.
Men vid spisen lät det inte uppmuntrande.
Oaktadt elden — alldeles efter läroboken — var » svag m e n j ä m n », puttrade den på ett minst sagdt retsamt o c h oppositionellt sätt, o c h frun blef allt nervösare v i d d e ironiska sidoblickarne från Matilda — tjänsteanden — s o m, hur h o n vände sig, likväl tyckte hafva till sin speciella uppgift att hålla ett vaksamt öga på sin mat- moder.
H u r det n u blef — kl. i) var bordet dukadt m e d en extra uppsats b l o m m o r för att öfverskyla middagens skröplighet, o c h frun själf var så söt o c h rar, att man godt skulle kunnat äta u p p henne i stället för hennes kokboksmiddag.
Pingeliping — n u ringde det, o c h hemmets manlige behärskare trädde in i helgedomen.
Hans i anatomisalar o c h laboratoier tränade näsa kände genast doften af vidbrändt, m e n till hans berömmelse vill jag nämna, att han ej alls b r y d d e sig därom, utan hälsade sin lilla hustru m e d en hjärtlig kyss.
Så satte de sig då till bordet, där Erik, s o m j u i alla fall var sig själf närmast, började beskrifva ett intressant sjukdomsfall — » och kan du tänka dig, Eva, att gumman blef så förtjust i mig, då j a g blåste bort lmfvud- värken, att j a g måste frukostera m e d henne.
Två stora kal (kotletter o c h ett stort päron, héd- sköljdt ined ett glas gammal madeira, som verk- ligen inte var oäfven. » Fru E v a drog en suck af lättnad, men såg på samma gång rätt bekymrad på sin man, s o m åt
IDUN 36 sin soppa m e d ett hjältemod, s o m stod öfver allt beröm.
(Hvad är för öfrigt en halftimmes pina m o t ett m o l n på din hustrus vackra, hvita pan- na, Erik?)
Denna lilla parentes måtte han hafva tänkt på själf, ty när han tömt sista droppen af soppan, bad han o m en portion till m e d en så förtjust min, att Eva, så middag det var, inte kunde låta bli att sträcka sig öfver bordet och ge h o n o m en kyss rätt på munnen.
Så k o m då det blandade köttet.
All själf öfver- vinnelse har sin gräns, o c h Erik kunde ej un- dertrycka en rysning, då han såg locket tagas af anrättningen.
Nog var det blandadt alltid, m e n ack hvilken blandning!
Det såg ungefär ut, s o m om man slaktat hela Noaks ark — in- klusive den förhistoriska farkostens ägare m e d familj — o c h rört h o p det i en karott.
Försik- tigt lade den ö m m e äkta mannen för sig ett par af de bitar, s o m sågo naturligast ut, och ankla- gande den förskräckliga änkenåden o c h hennes kalfkotletter, för att han ej kunde förtära mer, sväljde han bitarne utan allt för många grimaser, o c h hade till och m e d det modet att fiska u p p en bråkdel » l e g y m e r ».
Men huru mästerligt spelade ej sen unge h y c k - laren efter middagens slut fråssaren, som håller på att få slag af öfvermättnad!
Och huru rasade han inte öfver sin otur att behöfva åter besöka den odrägliga änkefrun — hon m e d hufvudvär- ken o c h kalfkotletterna!
M e n bara på en half- timme.
Ville lilla Eva vänta m e d kaffet?
Och med tragisk resignation drog han på sig öfver- rocken för att begifva sig till sin besvärliga patient.
På tre kvart var herr doktorn åter hemma.
Med en suck af lättnad slog han sig ned i län- stolen o c h drack sitt sköna kaffe i ljuflig mak- lighet.
Och m e d en lustig liten min snoppade nådig frun hans cigarr o c h skålade m e d h o n o m i ett glas curacao triple sec, s o m hon till hans båtnad o c h belöning ställt fram.
Och hur kelade h o n inte m e d h o n o m, drog kudden rätt bakom hans nacke och flyttade fram cigarrkoppen o c h gjorde allt för sin stackars, utsläpade o c h utslit- ne m a n!
Och hur o n d var h o n inte på den gamla frun, s o m skulle hafva hufvudvärk just strax efter middagen, och hur villigt instämde han inte i hennes missnöjesutbrott!
Men hvad skulle fru Eva hafva sagt, o m h o n vetat att han visserligen ordinerat ett pulfver antipyrin åt en gammal g u m m a på förmiddagen, m e n att denna aldrig i sitt lif bjudit någon på kalfkotletter — tacka Gud att de räckte åt henne själf — o c h att den förnyade konsultationen på eftermiddagen bestod i att doktor Erik kilade af till närmaste restaurant, där han förtärde en stor portion rostbeaf m e d portugisisk lök o c h drack två half va pilsner?
H v a d skulle h o n hafva sagt?
Jo, sådana kunna de vara, de där äkta m ä n n e n!
ingen - 1 jubileum.
onsdags, köping &gt;A fest — den en den flickskolans Redan 3 dennes, anslående högt i Jön- betydelsefull ansedda Storckenfeldtska femtioårsjubileum.
år 1 8 9 3, i s i t t n u m m e r f ö r d e n 5 Vi den flickor, om s i g att ä g a g r u n d l i g a och därför äfven da nes ofvannämnda platser.
h ö g a ålder n u m e r a dervisningen, sin skola Den ma i bildningsanstalten.
lifsgärning som nyss samt o m firats.
ej längre deltaga i un- m e n h o n följer med den lärarinnans förmån, ställt sig åldriga som gjorts i anledning hade — när kert b e l o p p, o c h ä n n u inflöto då nästan dagli- gen penningar, ej voro ehuru bidragen i allmänhet så stora, e m e d a n verna utgjorts Angående e n s t o r d e l af ele- af m i n d r e b e m e d l a d e själfva flickor.
högtidsdagens firande v a r af s i k t e n a t t p å f ö r m i d d a g e n s k o l a n s n u - varande elever uppvaktning att på e. gamla af lärare fröken en och del åtsk.
skulle firande och hos m. prästmän skulle göra sin Storckenfeldt, forna elever, och några a n d r a v ä n n e r till samlas i hennes den bostad en enkel fest, då äfven till den in- s a m l a d e g å f v a n s k u l l e ö f v e r l ä m n a s till h e n n e.
Bland fanns de präster, s o m då voro i n b j u d n a, äfven e t t p a r af f r ö k e n S t o r c k e n f e l d t s i spetsen för festar- Aurora Storckenfeldt hon först fyllde sist- år.
V i d 3 0 års å l d e r sin skola, o c h har den Ja, vintern är behaglig, uppfriskande, fastän jämföras sommaren med ljumma luft o c h gröna de, som mer om mig ofattbart, draga påstå Kära och än s o m m a r e n.
hela var ej afundsjuk våra glada är e n g a m m a l genäm som är idrott.
all att luften.
Den unga tagen genom det kontoret och flicka, blott skidvädret?
Aftonen sysselsatte sång och roande Fröken d e m m e d bibelläsning, berättelser.
Storckenfeldt t i d v a r i t en v a r m träget hela dagen begifva hvar dessutom all- missionsverksam- heten, och under en lång följd af år sam- förstås, nen.
En ning kan då trött, dels kan skarpt och » Jag v e t af e g e n erfarenhet » s k r i f v e r till I d u n e n af h e n n e s f o r n a e l e v e r t. ex. hennes voro och vi motsågo uti hennes ä m n e n — är synnerligen alltid examen den m e d heder, — nå- h e l l e r i c k e s l o g f e l.
— N u m e r a är naturligtvis alls icke h v a d hon utan m a n märker nog, både på men kärleken komma ett allmän hennes varit, att å r e n t a g i t h å r d t kropps- och själskrafter, till o c h i n t r e s s e t f ö r skolan s ä k e r l i g e n a t t, så l ä n g e h o n l e f v e r, v a r a d e t s o m lifligast u p p f y l l e r h e n n e s s i n n e.
» på står du nu, häst, och väntar månader tambur.
jag, min Du fastän skidor.
ditt du kappa, som ej bit socker.
i synnerhet varit u t m ä r k a n d e f ö r d e n S t o r c k e n - tiender, feldska s k o l a n, är a t t alltid e t t s t o r t a n t a l af vrån, som e l e v e r n a g e n o m g å t t d e n s a m m a m o t h a l f eller snart är sedan skärp jag stål- stall, d. v.
s. min lika otålig som känslor.
dig för att d o c k, att hämta jag hör ens förstår att n j u t a af Du sneglar skidorna, ville det min som du skadeglad stå säga: tur, klädedräkt.
Men r e n t af t r ö t t n a r d ä r p å.
äro en kort k l ä d n i n g den d e m i ett s t y c k e om midjan.
delade trikåbyxor, äro i mitt hindra tycke alltid oundvikliga liga.
vid sitta att och öfverflödig, börja vara sig v a r m äfven D e t k a n låta öfver- sant, att en vanlig ändå klädningslifvet Har man genom med är af t j o c k t, ett v ä g s t y c k e att gå, staden, innan m a n vill löpningen, de förarg- är till f y l l e s, j a, till o c h om mjukt tyg.
ex. kjolar får p å i n g a villkor är sommarkofta ylle- knäna, mycket snart löper m a n men Men till v i d i synnerhet vid kullerbyttorna 10 graders köld.
drifvet, Madningen föredraga, ty äro Ytterplagget för tjockt, t. som och Man kan o c h.
sätta Under kjolen lämplig.
och behöfver man jag på bredvid » ja, vänta af vaktar en dina dig med skidorna under armen, ja, blotta ken på jag, mer än två kan visa dina tycker att m a n det förestående värma blodet.
och j a g tycker riktigt s y n d o m icke s e d a n f o r t g å t t u n d e r a l l a d e s s a år.
H v a d s o m min hederliga bestämclt då j a g går förbi dig stampa, dig, i är den Huf- eller ändå ej frukta förkylning, ty den raska marschen $ är och för hela dagen.
är e n l ä m p l i g skidlöpning kan D a m e r vintermorgo- g o d t stå ut m e d, ck förfärdiga — m e d l u g n visshet o m att skulle g e n o m g å som uti n å g o t i sitt s l a g framstående, vi lektioner sig i v ä g, i trefligt e t t l ö s t s i t t a n d e lif o u n d g ä n g l i g a.
klart h u f v u d s a m t en ovanlig u n d e r v i s n i n g s - förmåga.
är i b ö r j a n tror, att j u s t n u talas så m y c k e t o m k v i n n o d r ä k t e n s förbättring, H o n h a r a l l t i d ä g t ett o v a n l i g t man Det v u d v i l l k o r e t u t o m f ö r e t a g s a m h e t o c h en rör- lig kropp Vid — mindre lämp- i den friska man missionen vecka i hennes hem.
dag, behålla o c h e n h a l f till t v å t i m m a r s l ö p - l a d e s e n s t o r a r b e t s f ö r e n i n g till f ö r m å n f ö r hvarje Men sjunde sig af l å n g t i mörkret.
piggar upp humöret har v ä n af eller a f t o n e n, så- är n o g stiga u p p tidigt o c h g e en stund på använda l i g f ö r l ö p n i n g, t y d e l s är d e n s o m a r b e t a t sällskap o m k r i n g på gatan utan tillsyn, och arbetet vet, hur länge m a n får skoleverksamheten, d ä r i g e n o m att h o n u n d e r sprungo friska h v a r s d a g är u p p - regelbundna återkomma öf- an- ej n ö j e r sig m e d s ö n d a g a r n e.
hvem du är l i k - locka ut i den den tidiga morgonstunden dessa väl äro en mycket eller a n n o r s t ä d e s, m å s t e vida hon då oss; Dess första förtjänst annans söndagen som snö skidlöpning e j alls s å s v å r t, s o m m a n en del barn, ski- svårigheterna den, som i Jönköping först började söndags- sig i n b j ö d på midt bland bekantskaper.
första verståndna, mer b e p r ö f v a d v ä n, skidorna där- e m o t alldeles n y a de är före- sommarfärder, ej till s o m att världen tycktes ligga framför När ja, Detta ljuset, s o m att pårninuer m i g om finnas lifvet.
stålhäst, is kan Visst det vore mig än Du och ej m e d dess solsken, ängar.
mörkret framför dorna!
förstås, sig t y c k a lika m y c k e t, vintern älska d ö d e n härdande den, allra f ö r s t a s ö n d a g s s k o l e b a r n; h o n v a r n ä n i l.
Ibland lidne annandag jul 80 öppnade den d e t t a s k r e f s — r e d a n u p p g å t t till ett r ä t t v a c - fram- h e n n e s f o r n a ele- rangementen.
Fröken alltjämt intresse.