Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då hafva de vuxne liksom trädt tillbaka för de unga för att dem skall skänkas ful- laste, rikaste glädje.
Å t julglädjen äro äfven nedanstående rader ägnade.
I DU N 400 Alltefter som tiderna skifta, skrudar sig glädjen i ständigt nya klädnader.
Det vars- nas ock snarligen, o m vi gifva akt på jul- festerna.
Hvilken himmelsvid skillnad mel- lan det sätt, hvarpå de förr firats, och deras nuvarande form!
Där de numera ej till fullo försvunnit, kvarlefva de i en förmin- skad och — vi tro det — ofördelaktigt förändrad gestalt.
I gångna tider var allt mycket enklare och (kanske just därför) ro- ligare.
Fordringarna voro mindre, man blef lättare tillfredsställd.
Själfva det trumpna allvaret, det blaserade föraktet för harmlösa nöjen gripa nu omkring sig.
Förr kunde vuxna m e d lif och lust taga del i lekar och juldansar — nu säga redan sjutton- åringarne: » V i äro för gamla. » Tegnérs ord o m släktet vid århundradets början: » dagens dvärgätt, så kraftlös, så öfverklok » passa lika väl in på släktet vid århundra- dets afton.
D e vilja glädje, men förkonst- ling och närd trifvas ej väl m e d dem, och därför låta de gångna dagars glada, god- lynta sedvänjor falla i glömska.
Men då en plägsed under tidernas lopp förlorat sin ursprungliga makt öfver sinnena, hålles den ännu till en tid vid lif genom konstlade medel.
Detta hjälper dock icke länge; snart faller den, för att antingen aflösas af något nytt eller stå upp i föryngrad gestalt.
Så har förhållandet varit m e d dansle- karne, som under växlande skick bibehållit sig så länge i norden.
Redan år 1119 be- rättas från ett gästabud på Island, att man bland andra nöjen äfven förlustat sig m e d sådana.
Tvifvelsutan äga de äfven i Sverige en lika hög ålder.
Man tror, att de upp- kommit därigenom, att episka kväden eller romanser dramatiskt uppförts — ett bruk, som törhända kunnat bringa en inhemsk dramatik till lif hos oss, o m det ej kväfts af främmande, här efterhärmade sedvänjor.
Då förvisades dessa anspråkslösare nöjen till bygden, där man ännu var tillfredsställd däraf.
Oftast utfördes de o m jularne, då ungdomen k o m talrikt tillsammans, och nämndes af denna orsak vanligen jullekar eller juldansar.
Vid en del af dessa dansar är det uppen- barligen sången, som är det hufvudsakliga.
Som prof på denna art kunna nämnas: » Ungersven spänner upp sin b å g e », » Det kommer en riddare ».
Dessa erinra o m de gamla riddarevisorna och skulle nog äfven räknats dit, om de ej upptecknats såsom sånglekar.
Förloppet är vid deras uppfö- rande ungefärligen följande: först af sjungas några strofer växelvis af herrar och damer, därpå sker uppbjudning v i d en bestämd vers, så dansas några hvarf under afsjun- gando af slutstroferna.
Till dömes meddelas här nedan en dylik sånglek vid namn » Un- gersven rider i skogen så fort ».
De deltagande bilda en ring, inom hvil- ken en ensam herre befinner sig.
Ringen dansar rundt under af sjungande af orden: U n g e r s v e n r i d e r i s k o g e n så f o r t, han rider till j u n g f r u n s g y l l e n e port.
• S k ö n jungfrun hon ståndar i höganlofts bur, o c h d ä r fick h o n se, h v a r u n g e r s v e n k o m.
O c h ungersven stiger af gångaren grå, SÅ f o r t till s k ö n j u n g f r u n m å n d e han g å.
(Uppbjudning.)
» Och och h ö r ni, s k ö n j u n g f r u, h ä r o m ni vill ha ' h a r ni m i n h a n d — m i g, så g i f m i g er hand. » 1893 » J a, n u h a r j a g fått d i g, o c h n u ä r d u o c h alltid skall j a g bli kärestan d i n.
» » O c h l å t o m o s s r i d a så h a s t e l i g, t y a n n a r s k a n n å g o n ta ' d i g ifrån min, falna ' Berg få.
S) mig. » Gifvetvis erbjuda dessa sånglekar icke så stort intresse.
Där melodien, på hvilken de sjungas, ej är särskildt tilldragande, blifva de nämligen skäligen enformiga.
De- ras dramatiska liflighet tynar lätt, därigenom att de — efter våra begrepp åtminstone — äro betydligt utdragna.
Det torde därför vara ringa utsikt för att lekar af detta slag blifva återupptagna.
Mera sannolikhet och äfven mera skäl finnes för upplifvandet af det andra slaget danslekar, det, i hvilket själfva dansen ut- gör hufvudsaken och sången endast är bifo- gad för att angifva betydelsen af de dansan- des rörelser och angifva gången af den epi- sod, som skildras.
Hit räknas t. ex. den väl ännu här och hvar kvarlefvande » Väfva vadmal », vidare den muntra » Skära ha fre » och » Simon i Sällc », hvilka m e d heder kunna sättas vid sidan af de nu upptagna nationaldansarne och så alldeles särskildt lämpa sig för jularne, då barn och ungdom komma samman till lekar och dans.
Det finnes ännu ett tredje slag af lekar, det vanligaste, som man tillgriper, när kon- versationen tynar af, eller när man vill en stund hvila ut från dansen.
Men hvilka idiotiska påfund få ej då gälla för » jeux d ' esprit », ehuru de sällan innehålla någon jeu och oftast äro i fullständigaste saknad af esprit.
Tillåt att blott erinra o m ett dy- likt torteringsinstrument, som går under namnet » klubb ».
» Leken » är införd från utlandet och modern — j a visst; och sam- tidigt meningslös och ovanligt tråkig.
D e n ständiga frågan: » är det någon, som kan en rolig lek? » och de ständiga upprepnin- garna af alltjämt samma tyda på en brist i detta hänseende, som är både tråkig och icke nödvändig.
Ä r det underligt, o m man hör äldre personer säga, att det tyckes dem, som o m ungdomen nu för tiden ej hade roligt?
Mindre kritisk som man förr var, ägde man då äfven större rikedom på ut- vägar.
Man var ej så rådlös förr, man kunde i sällskap sysselsätta sig äfven m e d något annat än prat eller dans.
Hvad lekte man då månne?
Å h, lekar sådana som fiska i vår herres rike, smussla sko, fånga tnig m.
för att nu nämna några af dessa, där humorn spelade med, där deltagarnes egna förmågor fingo sväng- rum till nöjets fromma.
Den tid, som har fått se idrotten och friluftslekarne stå upp i föryngrad lifskraftig gestalt, torde väl ock kunna återväcka innelekarne.
Mången inne- hållslös stund kunde de fylla, mycken glädje skulle de skänka.
Här har endast kunnat antydas, i hvilken riktning man borde sträfva, och några lekar hafva därför ej räknats upp.
Det gäller att väcka intresse för saken; ty sedan skall det vara lätt, att bringa halfförgätna håg- komster till lif.
Då skall man draga sig till minnes gångna dagars sed, och skratt och glädje skola väckas vid erinringen af nu ej längre glömda lekar.
.flgnes jiedenströiri och hennes " gossar "., Några penndrag från Skandinaviska sjömanshemmet i London.
E n sommardag för femton år s e d a n s y n t e s e n välklädd d a m p å n å g r a o c h t j u g u år k o m m a g å e n d e n e d f ö r en a f g a t o r n a i d e n, s y n n e r l i g e n p å den tiden, ruskiga trakt af L o n d o n, s o m utgör g r a n n s k a p e t a f » S:t C a t a r i n e o c h L o n d o n - d o c k s ».
D e t v a r en s ä l l s y n t h e t, att e n d a m s t y r d e sina s t e g d i t n e d, o c h till sin h ä p e n h e t m ä r k t e h o n snart, att hon ingalunda gick obemärkt emellan do grupper af s j ö m ä n o c h t v e t y d i g a k v i n n o r, s o m öfverallt syn- tes u t a n f ö r k r o g a r n e.
O v i s s o m sin v ä g, fann h o n sig n ö d s a k a d att fråga sig f ö r, o c h i d e t h o n v ä n d e s i g till e n a f k v i n n o r n a, b a d h o n att få v e t a v ä g e n till » S t r a n g e r s R e s t », en d å n y l i g e n u p p r ä t t a d m i s - sionsplats för sjömän.
J a, d e t g i c k visst an att få v e t a d e t, o c h i ett n u h a d e t v ä n n e grofVft k v i n n o r fattat t a g i h e n n e s l o c k a r, s o m b ö l j a d e utefter ax- larna, o c h k ö r d e h e n n e så u n d e r h ö g l j u d d a bifalls- r o p m e d g l a m o c h tjut n e d å t g a t a n, å t f ö l j d a a f e n flock a n d r a k v i n n o r o c h h a l f v u x n a g a t p o j k a r.
L y c k - l i g t v i s s t ä l l d e s d o c k k o s a n v e r k l i g e n n e d åt d e t h å l l, d ä r » S t r a n g e r s B e s t » l å g, o c h efter n å g r a m i n u t e r s ansträngande språngmarsch stod främlingen andfådd och pustande, men för öfrigt o s k a d d, utanför dör- r e n till d e n sökta l o k a l e n.
D e t t a v a r Agnrs Hedeaströms första i n t r ä d e i d e t h e m, i n o m h v i l k e t e n så s t o r k a l l e l s e v a r h e n n e förbehållen.
Sedan h o n presenterat sig för miss M ' c P h e r s o n, e n k v i n n a, h v i l k e n r e d a n d å g j o r t sig k ä n d i v i d a k r e t s a r f ö r sin s t o r a r t a d e m i s s i o n s v e r k s a m h e t bland L o n d o n s tusentals h e m l ö s a g a t b a r n, uppmanades h o n, utan allt vidare resonemang, att taga h a n d o m några skandinaviska sjömän, som v o r o samlade i en m i n d r e sal.
E f t e r n å g r a m i n u t e r fick e m e l l e r - tid m i s s M ' c P h e r s o n till sin f ö r v å n i n g se h e l a ra- den af sjömän k o m m a utsprängande, m e d missnöje och förargelse målade i sina ansigten.
Hon vände s i g d å till f r ö k e n H e d e n s t r ö m med orden: » Jag b a d er i c k e k ö r a u t d e m.
» N ä s t a n g r å t f ä r d i g sva- r a d e f r ö k e n H.
, att h o n e n d a s t b e d t d e m att s j u n g a en p s a l m.
Mii-s M ' c P h e r s o n t i l l s a d e h e n n e då, att h o n m å s t e s k ä l l a in d e m i g e n.
I n v ä n d n i n g a r h j ä l p t e i c k e, o c h efter en h a l f t i m - m e s f ö r l o p p hade det verkligen lyckats fröken H.
att l o c k a in ett dussin m ä n.
N ä r hon därpå själf g i c k in f ö r att tala till sitt e g e n d o m l i g a a u d i t o r i u m, v a r m i s s M ' c.
P h e r s o n b a k o m o c h s l o g d ö r r e n i lås.
» N o g satt hjärtat i h a l s g r o p e n p å m i g.
» t i l l a d e frö- k e n H.
, d å h o n en g å n g b e r ä t t a d e o m d e t t a sitt första m ö t e m e d s k a n d i n a v i s k a s j ö m ä n i f r ä m m a n d e l a n d, » m e n huru s o m h e l s t, v a r d e t l i k v ä l da kär- l e k e n till m i n a s j ö m ä n g r u n d l a d e s.
» Sådan var begynnelsen till d e t m å n g å r i g a, out- tröttliga arbete, s o m A g n e s H e d e n s t r ö m alltsedan d e s s n e d l a g t p å m i s s i o n e n b l a n d s k a n d i n a v i s k a sjö- män.
D e t t a a r b e t e h a r u n d e r årens l o p p b l i f v i t mor och mor kändt äfven i hennes hemland, och m å n g a ä r o d e s v e n s k a m ö d r a r o c h hustrur, h v i l k a välsigna den kvinna, som i det främmande landet r ä c k t en r ä d d a n d e h a n d åt så m å n g e n f ö r l o r a d son
1893 eller v i l s e k o m m e n äkta man.
A r b e t e t har tagit allt större d i m e n s i o n e r, o c h intresset f ö r d e t s a m m a har ö k a t s i s a m m a m å n b e h o f v e t a f ett s å d a n t ar bete g j o r t s i g allt m e r a g ä l l a n d e.
P å i n i t i a t i v a f h e n n e skaffades f ö r s t i h y r d l o k a l ett b e m f ö r s k a n d i n a v i s k a s j ö m ä n f ö r d e t i d e r d e m å s t e v i s t a s i land u n d e r v ä n t a n p å n y h y r a.
M e n d å efter t r e år r ä k e n s k a p e r n a v i s a d e ett b e t y d l i g t deficit, förklarade h e m m e t s s t y r e l s e, att d e t i c k e l ä n g r e k u n d e fortgå.
F r ö k e n H e d e n s t r ö m v a r d o c k a f a n n a n m e n i n g o c h v i d h ö l l fast o c h o r u b b l i g t, « t t G u d i c k e s k u l l e låta ett a r b e t e g å u n d e r, h v i l - k e t h a n r e d a n i m å n g t o c h m y c k e t så r i k l i g e n väl- signat.
En vecka senare skulle komitén sam m a n t r ä d a p å h e m m e t, affärerna k l a r e r a s o c h samt- l i g a s t y r e l s e m e d l e m m a r afgå.
U n d e r denna vecka v a r f r ö k e n H.
i c k e u t o m d ö r r e n m e r än f ö r d i r e k t a hushållsangelägenheter, icke heller skref hon ett b r e f till n å g o n a n n a n ä n sina b o r t a v a r a n d e » g o s s a r », m e n t i l l b r a g t e h v a r j e l e d i g s t u n d i b ö n till Gud.
N ä r d e t utsatta s t y r e l s e s a m m a n t r ä d e t v a r ö f v e r o c h o r d f ö r a n d e n m e d sorgsen röst frågade, hvad hon n u t ä n k t e g ö r a, b l e f han i c k e litet ö f v o r r a s k a d, d å h o n gladt o c h förtröstansfullt s v a r a d e: » O f v e r t a g a h e m m e t själf. » » Ä n skulderna d å?
» » T i l l d e m har G u d u n d e r f ö r l i d e n v e c k a s ä n d t i n h v a r t e n d a ö t e, d e t fattas m i g i c k e e t t.
» » Nåväl, Agnes Hedenström, » genmälde ordföran- d e n, » j a g står i c k e l ä n g r e k v a r s o m s t y r e l s e l e d a - m o t, m e n så l ä n g e G u d l å t e r m i g l e f v a, står j a g kvar v i d er sida s o m e n o r u b b l i g v ä n.
» Och d e t t a löfte h a r han t r o g e t infriat.
A l l a o m s o r g e r, f r å n, d e n största till d e n m i n s t a, v o r o från d e n n a tid s a m l a d e p å en h a n d, o c h d e t t a v i s a d e s i g i m å n g a fall g y n n s a m t, i s y n n e r h e t s o m d e n n a h a n d s f ö r m å g a att a r b e t a v a r s t ö r r e ä n d e flestas.
F r ö k e n H e d e n s t r ö n i s tro k o m ej p å s k a m.
A r b e t e t fortgick o c h utvecklades, o c h sedan 1888 har skandinaviska s j ö m a n s h e m m e t i L o n d o n sin egen lokal vid W e s t India D o c k s.
D e t ståtliga hu- set u p p t a g e r flere v å n i n g a r, a f s e d d a f ö r s j ö m ä n n e n s trefnad o c h b e k v ä m l i g h e t.
K a s t a v i i första vånin- g e n en b l i c k i n g e n o m g l a s d ö r r a r n a till v ä n s t e r, så påträffa vi d e t s. k.
» r ö k r u m m e t ».
D ä r stå m i d t på golfvet tvänne väldiga e k b o r d, o m k r i n g hvilka h o p a r a f s j ö f o l k ä r o m e r e l l e r m i n d r e i f r i g t syssel- satta m e d att läsa t i d n i n g a r, under det r ö k m o l n u p p s t i g a från den o u n d v i k l i g a t o b a k s p i p a n.
Från r ö k r u m m e t l e d e r en d ö r r till d e n s. k.
» k r o g e n ».
T i l l v a r o n a f en » k r o g » i ett p å s t r ä n g a n y k t e r h e t s - p r i n c i p e r g r u n d a d t h e m k a n j u s y n a s g a n s k a prin- c i p l ö s; s a k e n u p p l ö s e r s i g e m e l l e r t i d i ett o s k y l - digt skämt, alldenstund utskänkningen endast består i a l k o h o l f r i a l ä s k e d r y c k e r s a m t kaffe o c h t e.
Ag- n e s H e d e n s t r ö m h a r f u n n i t d e n n a lilla k r o g v a r a •ett y p p e r l i g t m e d e l att h å l l a sina » g o s s a r » i n o m h u s.
Till höger inom glasdörrarna ligger matsiden.
M e d dagsljusets i n s t r ö m m a n d e g e n o m fjorton fönster o c h v ä g g a r n a p r y d d a m e d v a c k r a taflor o c h b i b e l - texter, förefaller d e n särdeles i n b j u d a n d e.
Borden i m a t s a l e n serveras från ett a n g r ä n s a n d e r u m, s o m u t g ö r g e n o m g å n g till k ö k e t.
I nästa v å n i n g läsa vi p å en d ö r r: » G e n e r a l o f - fice ».
H ä r i n t r ä d a v i i ett p r ä k t i g t r u m, h v a r s t v ä n n e pulpeter o c h l å n g a m a h o g n y d i s k g e t i l l k ä n n a d e s s karaktär af kontor.
D e t är f ö r öfrigt p r y d t m e d k u r i o s i t e t e r från v ä r l d e n s a l l a k a n t e r, h o p s a m l a d e I D U N o c h skänkta af sjömän.
I d e t t a r u m a r b e t a s från t i d i g a m o r g o n e n till s e n a k v ä l l e n m e d d e m å n g f a l - d i g a o c h o l i k a r t a d e g ö r o m å l, s o m h ö r a till e n så omfattande verksamhet.
Folk kommer hem och f o l k m ö n s t r a s ut.
P e n n i n g a r t i l l v a r a t a g a s, insättas på banken eller h e m s ä n d a s.
Sålunda tog man här t. e x.
u n d e r ett e n d a år o m h ä n d e r 3 5 5, 0 0 0 k r.
a f sjömäns h y r o r, o c h a f dessa p e n n i n g a r öfverskicka- d e s i v ä x l a r 7 7, 6 0 0 till S k a n d i n a v i e n o c h F i n l a n d.
V i d a r e e x p e d i e r a s bref, t i d n i n g a r o c h a n d r a post- f ö r s ä n d e l s e r, råd o c h a n v i s n i n g a r g i f v a s, o r d e r ut- färdas o.
I n n a n f ö r d e t t a k o n t o r finnes ett m i n d r e, » p r i v a t e o f f i c e », d ä r b e s ö k a n d e v ä n n e r till sjömansmissionen o c h andra intresserade emottagas.
Ä f v e n detta rum är ö f v e r h o p a d t a f intresseväckande f ö r e m å l från a l l a l ä n d e r.
U t o m de tvänne konto- ren i n r y m m e r v å n i n g e n l i n n e r u m, en m i n d r e m a t s a l, förmak, sofrum för hemmets personal och gästrum.
Ofvanför denna v å n i n g befinna sig d e tvänne » sjömansvåningarna ».
Dessa ä r o hvarandra tämli- g e n lika, m e d en k o r r i d o r l ö p a n d e längs i g e n o m byggnaden.
D ö r r e n till h v a r t o c h ett a f d e å ö m s e sidor l i g g a n d e s o f r u m m e n l e d e r direkt ut till den- samma.
H v a d s o m genast ådrager sig en främlings uppmärksamhet ä r o d e i ö f r e k a n t e n p å flere d ö r - rar m å l a d e o l i k a n a m n e n.
M a n l ä s e r t. e x.
» M i s s M a c p h e r s o n », » Baroness W e d e l J a r l s b e r g » o c h en mångfald andra namn, hvaribland flera svenska.
D e t t a utvisar, att r u m m e n ä r o m ö b l e r a d e a f d e s s a d a m e r, h v i l k a s intresse f ö r h e m m e t o e h d e s s v e r k - samhet d ä r i g e n o m äger en särskild anknytnings- punkt.
K o s t n a d e n f ö r m ö b l e r i n g e n a f ett s å d a n t r u m ä r 2 4 0 kr.
M ö b l e r i n g e n u t g ö r e s a f f y r a sän- g a r, l i k a m å n g a stolar, ett b o r d o c h e n r y m l i g b y r å m e d en låsbar låda för hvarje m a n.
Ett par billiga g a r d i n e r j ä m t e å t s k i l l i g a taflor p å v ä g g a r n a b i d r a g a i v ä s e n t l i g m å n att g ö r a d e t l i l l a r u m m e t h e m t r e f - ligt.
F r i s k luft sörjes f o r m e d e l s v e n t i l e r.
Ofta n o g b o gamle skeppskamrater tillsamman, o c h då dessa i allmänhet k o m m a väl öfverens, blir belåten- h e t e n stor.
H v a d är n u h e m m e t s syfte, o e h i n o m h v i l k a grän- ser h å l l e r s i g d e s s v e r k s a m h e t?
P å d e n första a f d e s s a f r å g o r s v a r a d e en g å n g stiftarinnan, att o m d e t i c k e afsåge a n n a t än att skaffa s j ö m ä n n e n e n b e h a g l i g tillflykt u n d e r deras vistelse i land, v o r e h o n frestad att g e n a s t d e n d a g s o m v a r t a g a n e d namnplåten: » T h e scandinavian temperance Sailors h o m e » o c h i stället a n n o n s e r a: » M a g a s i n att h y r a » e l l e r n å g o t d y l i k t.
N e j, dess s y f t e s t r ä c k e r s i g l å n g t b o r t o m detta materiella, o c h gränser f ö r dess verk- s a m h e t finnas i s j ä l f v a v e r k e t e j.
B e h a n d l i n g e n a f d e m ä n.
s o m p å ett e l l e r a n n a t sätt k o m m i t i b e - r ö r i n g m e d h e m m e t, g å r i f ö r s t a h a n d u t p å att v ä c k a d e r a s fulla f ö r t r o e n d e f ö r att s e d a n o m m ö j - l i g t få d r a g a d e m in p å d e n e n d a v ä g e n t i l l frid och lycka.
Detta, det direkta missionsarbetet, o m - fattar e v a n g e l i s k a m i s s i o n s f ö r e d r a g o e h n y k t e r h e t s - tal, d e l s a f f ö r e s t å n d a r i n n a n själf, d e l s a f u t a n f ö r s t å e n d e v ä n n e r till h e m m e t.
A g n e s H e d e n s t r ö m, e l l e r n u m e r a fru W e l i n, h a r ett a l l d e l e s s ä r s k i l d t sätt att u m g å s m e d sina » g o s - s a r », d e t ä r en h u r t i g h e t o c h r a s k h e t i h e n n e s v ä - sen, s o m g ö r att h o n i h ö g g r a d b e h ä r s k a r d e m, p å samma g å n g den kärlek o c h välvilja, s o m lysa fram i allt, v i n n a d e r a s h j ä r t a n.
V i s s t är, att A g n e s H e d e n s t r ö m - W e l i n haft en s t o r l i f s u p p g i f t att f y l l a, o c h att h o n t r o g e t f y l l t d e n.
(I l l u s t r a t i o n e r n a efter p å p l a t s e n t a g n a f o t o g r a f i e r.)
407, ^ane Qemandt Kncbr mellanakten.
» ' I ' ag den.
na sabel, den s a.
beln, den A sa.
beln. » Det var » Lille Hertigen », som sprang in i sin klädloge med första aktens slutkuplett på läpparna och ' en stor bukett i famnen.
I en släpklädning af den gräsgröna färg, som aldrig existerat annat än i gamla tea- tergarderober, k o m en af hofdamerna efter henne, långsamt, m e d trötta steg, medan hon drog de stora hvita handskarna af sina magra händer.
Den unga såg sig o m efter sin påkläder- ska: » Hvar är Marie? » frågade hon.
» Lilla Fanny — Marie bad att få g å hem ett tag och se till sin flicka, och j a g lofvade, att j a g skulle hjälpa dig.
Blir du ledsen för det? » » Kära gamla Åkis, hvad är det att bli ledsen för? » Strålande af framgången dan- sade Lille Hertigen rundt omkring rummet m e d sin gamla kamrat.
» Fanny låt bli.
åh, låt bli.
D u kan vara glad, du, men det finns så många, som ha det svårt — » » Lilla Akis! » » Ah, jag talar inte o m mig, men o m den stackars Marie — — » » Marie?
Men j a g tycker, att hon är så afundsvärd.
— Jag tänker på den tid, då jag hade min lille gosse ».
» D u var lycklig.
» » Jag har aldrig haft så mycket bekym- mer.
Jag var alltid orolig för honom.
Men jag skulle inte vilja ge en enda af de små sorgerna för den största lycka i världen. » Hon log ett leende, som förvandlade hela det lilla rörliga ansiktet med dess konstlade färger.
» Han hade bara mig, » sade hon.
Jacques tyckte n o g om honom, men inte på samma sätt som j a g.
Gamla hederliga Akis, j a g vet inte, o m du gjort dina erfa- renheter, men det är en egendomlig sak — h v a d?
— Männen?
Att hålla af d e m är ett, att lefva lif vet tillsammans är ett annat.
Det finns de, som man bara borde — hålla af.
Icke gifta sig med.
D å gör man orätt.
Han hörde till dem.
Och han hade sina egna åsikter i så mycket.
» H v a d är det, som gör äktenskapet? » sade han.
» Ä r det offentligheten?
Ä r det prästen?
Eller är det två varelsers fria heliga vilja? » Jag kunde inte döma, o m det var rätt eller orätt, men han hade de där idéerna, ser du, och när han talade till mig, var j a g som ett rö för vinden, som ett intet vid min kärastes fötter.
Jag var som Katarina där i pjäsen.
O m jag sett månen gå upp och han sagt: » Det är solen, min vän, » så skulle j a g svarat: » Ja, min älskade, ja, det är solen. » O m jag också hade rätt, skulle j a g velat ge mig orätt hundra gånger, ifall han fordrade det, och vara hundrafaldt lycklig.
H v a d betyd- de min önskan emot min kärastes?
H v a d gällde min tanke emot min kärastes t a n k e?
H v a d var min ångest inför ett ord af ho- n o m?
Hvad var j a g o c h mitt lif o c h min framtid, när han talade till mig o m kärlek?
Jag har älskat, och jag ångrar det aldrig.
H v a d j a g ångrar är, att j a g någonsin til- lät andra att blanda sig i vårt förhållande, att ^ jag_tillät människor — beklaga m i g.
I D U N 408 1893 dem och såg på mig och sade: » Lilla Fanny det är inte godt att i å och gyckla. » Då Jacques dog, var min lilla Fritz tre år.
Det gällde att arbeta fara omkring i landsorten och skratta för brö- resorna midt i vintern, när det det.
var snöigt och kallt.
De an- dra kunde prata och vara gla- da, när de inte sofvo.
Jag satt i ett hörn med min Fritz, som tittade genom kupéfön- stret och frågade, o m vi inte snart voro framme.
Jag ön- skade bara, att vi hade kun- nat stiga af vid någon sta- tion hvar som helst och gå in i någon af de röda stugorna och be att få stanna.
Jag \ kan ännu se elden, som lyste genom fönstret, och vägen, som de trampat sig tvärs igenom snön.
Hans kamrater kornmo och sade till honom: » Jacques, du borde gifta dig med Fanny. » Till och med direktören ta- lade med honom, och en kväll frågade han sakta, så som endast han kunde fråga: » Min vän, hvarför inte?
V i äro fattiga, men lägg din fattigdom till min fattig- dom, lägg din börda till min börda, att vi måtte bära dem tillsamman. » Och så.
blef det, som de ville.
Men vi skulle icke gjort det.
Jag skulle icke antagit det offret af min käraste.
Det fattades honom, hvad han själf kal- lade » m o d i k a m p e n ».
Han kunde inte göra front mot de stora olyckorna, mot missräkningar, mot de små nålstyngen i lif- vet.
» Jag kan bara misslyckas, » sade han, » och det kunna alla. » Han var hvad man kallar » ett godt hufvud, » men goda hufvu- den skulle aldrig gå till teatern.
När man sätter dem till att bära omkring tebrickor och säga: » hästarna äro sadlade, » så kan det hända, att de tycka sig ha förfelat sin kallelse, och en man m e d förfelad kallelse • — j a g vet hvad det är.