Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdag i detta hänseende beslutade åtgärder redan, sedan liera år tillbaka, kommit till verkställighet, icke utgöra något oviIkorligt hinder för att deruti vidtaga någon förändring, om grundade skäl dertill förefinna» och enskildes rättigheter ej derigenom förnärmas.
Härvid torde Utskottet icke böra förtiga sin öfvertygelse derom, att, vid meddelandet af ofvan omförmälde beslut vid 1834 —1833 års Riksmöte, ej allt det afseende blifvit fästadt å båda de i frågan intresserade parternas rätt och bästa, som varit med billigheten öfverensstämmande.
Ty å ena sidan må väl medgifvas att det missförhållande emellan ränte-beloppen och rustnings-kostnaden, som genom myntvärdets försämring under tidernas längd uppkommit, måst leda derhäu, att så kallade tillskotts-tagande fiemman, som äro, skyldige att utgöra effektiv rustning för det erhållna räntetillskottet, kommit i en ofördelaktigare ställning och följaktligen måste hafva fallit i värde i jemförelse med de hemman, som erlagt öfverskotts-räntorna, Men § Stalt Utskottets Utlåtande ,M SS. andra sidan bör ej heller förbises, dels att denna förändring skett småningorh un* iler en lång tidsföljd samt följaktligen måste hafva varit mindre känbar, och dels att det ingalunda kan vara Statens skyldighet att bereda ersättning åt de enskilde lör de förluster, som genom sådane förhållanden sorn de här ifrågavarande kunnat dem tillskyndas.
Men om ock man ansett grundade anledningar vara för handen att bevilja ränte-tagarne omförmälde förmån i afseende å räntornas förändrade uppbärande, torde det likväl kunna ifrågasättas, huruvida ränte-gifvarne bordt, utan deras begifvande, åläggas en sådan tillökning i skatter, som häraf måste blifva en följd.
Utskottet anser nemligen att den af Stats- och Ekonomi-Utskotten vid oftnnamnde
Riksdag antydda farhåga att »i händelse alla ifrågavarande hemman genast skulle åläggas att i rustningen deltaga lika, det förhållande i sjelfva verket inträffade, att en del åboer, utan vederlag, åtkomme förmåner af en ränteförhöjning, som drabbade andre åboer, hvilka för samma förmån utgifvit lösen», icke vara undanröjd, om ock följderna deraf i någon mån förmildrades derigenom, att åtgärdens verkställande uppskjöts för en tid af tio år.
— Då Utskottet från nu angifna synpunkt uppfattat förevarande ämne, ligger följaktligen äfven häruti det väsendtligaste skälet hvarföre Utskottet, i likhet med hvad Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit, anser de ränte-gifvande hemmanen böra åter inträda i samma rätligheter med afseende § öfverskotts-räntornas utgörande, sorn allt ifrån indel - nings-verkets införande ända till år 1844 varit dem tillerkända.
De i den Kongl. Propositionen anförde förhållanden ådagalägga i öfrigt, att den genom 1835 års Kongl.
Bref ränte-gifvarne vilkorligen tillförsäkrade förmån af en ränte-nedsättning eller förmedling ännu ej kunnat komma lill verkställighet samt måste medföra väsendtliga svårigheter och betydliga kostnader; och i allt fall skulle, enligt Utskottets tanke, grundade anledningar till missnöje ändock förefinnas, enär endast en del af hemmanen kunde komma i åtnjutande af ränte-nedsättning, men deremot alla måste vidkännas förökade afgilter till följd af den förändrade grunden för räntornas utgörande.
— I betraktande häraf och di de hemmans-innehafvare, som åtnjuta tillskotts-räntor, enligt Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers föregående beslut, äro berättigade att framgent uppbära dessa räntor efter årlig markegång, anser Utskottet den af Kongl. Maj:t föreslagna utväg till frågans slutliga lösning, hvarigenom all anledning till klagan och missnöje för de skattskvldige undanrödjes och förändringenpkan, utan uppskof, vidtaga, förtjena allt afseende hos Rikets Ständer, fastän en årlig uppoffring för Stats-verket dermed måste blifva förenad.
Beträffande åter beloppet af denna kostnad, får Utskottet upplysningsvis meddela, att den af vakans-afgiften för ny-roterad jord inom Blekinge samlade särskilda loud, hvilken, enligt den Kongl. Propositionen, skulle, jemte de årligen inflytande vakans-afgifterna äfvensom reserv-räntorna, till Stats-verket ingå såsom ersättning för dess årliga utgift, enligt räkenskaperna vid 1855 års slut utgjorde 41,252 Slats-Utskottels Utlåtande M 59. 17 il,252 R:dr 31 sk. 7 r.st och att berörde vakans-afgifter under de fem åren '851—1855 uppgått i medeltal till 2,408 R:dr 33 sk. 1% r:st årligen.
Om nu eäerv-räntorna, i anseende till deras ringa belopp, härvid ej tagas i beräkning, tgöres således Stats-verkets ersättning för ifrågavarande utgift af dels sistnämnde elopp 2,408 R:dr 33 sk. lVs r:st och dels räntan å förstnämnde fond, som fter fem procent skulle utgöra omkring 2,000 R:dr tillsammans 4,408 R:dr 33 k. l4/5 r:st Banko eller i rundt tal 6,600 R:dr R:mt; och då det erforderliga tats-anslaget är af Kongl. Maj:t beräknadt till 16,000 R:dr, kan således antagas, tt Stats-verkets årliga uppoffring på det hela ej komme att utgöra mer än omring 9,400 R:dr R:mt, dervid dock äfven hör tagas i betraktande, att de sä■erligen ganska betjdliga kostnaderna för tillvägabringande af den ifrågaställa ^romans- och ränle-förmedlingen härigenom blifvit för Stats-verket inbesparade.
Med afseende å hvad här ofvan blifvit anlördt, får Utskottet alltså tillstyrka : i det Rikets Ständer^ i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Maj:t behagat i Nåder föreslå, måtte dels medgifva, att öfverskotts-räntegifvarne i Blekinge län, frän och med nästkommande år, må utgöra dessa räntor utan förvandling efter samma grunder som före år 1844 voro gällande, äfvensom att reserv-räntorna fortfarande må på enahanda sätt erläggas, dels ock till betäckande af den brist, som i följd of denna förändring måste uppstå vid liqviderandet af s. k. tillskotts-räntorna, hvilka ränle-tagarne äro berättigade, att, efter årlig markegång uppbära, bevilja och till utgående å Riksstatens femte Hufvud-litel anvisa ett förslags-anslag af 16,000 R:dr R:mt, under vilkor, att de uti Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition omförmälda, till ersättning härför afsedda medel komma, alt till Stats-verket och Riksgälds—kontoret, på sätt i Nåder föreslagit blifvit, inflyta.
Stockholm den 20 April 1857. liih. till nilis.
Prat. 1856 & 1857. 4 Sami. 1 Afd. 25 Haft. STOCKHOLM, TRTCKT IIOS JOH. BECKMAN, 1857. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 60. 1 SV;o 60.
Ank. lill Exp.-lllsk. d. 21 April 1857, kl. 2 e. m.
' Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående afskrifning utaf ar r ende skillnads - ersättning, ådömtl Landtbrukaren C.
Skårman, i egenskap af arrendator utaf indragna profoss-bostället Bryntesgården Lindärfva. (I. A.)
Uti en hos Bonde-ståndet väckt och lili Slals-Ulskotlets handläggning remitterad motion, liar Riksdags-fullmäkligen Johannes Linder från Skaraborgs län förmält hurusom, efier det beslut fattats alt profoss-bostället Bryntesgården Lindärfva i Kinnefjerdings härad af nämnde län, hvilket sedan år 1813 varit utarrenderadt emot en årlig afgift för tiden från nämnde år till år 1841 af 21 tunnor 6 kappar afrads-spanmål och 67 Riksdaler Banko i penningar, för sistberörde år af 4 tunnor 16 kappar, för år 1842 af 6 tunnor 16 kappar och för åren 1843—1S47 af 25 tunnor 8 kappar afrads spanmål, skulle å nyo borlarrenderas på tjugufyra år från midfastan 1847, och vid en af vederbörande skaltläggningsmän hållen undersökning det årliga arrende-beloppet, med fästad! afseende å boställets öppna åkerjord, blifvit föreslaget lill 30 tunnor afrads spanmål, Landtbrukaren Claes Th.
Skårman, vid den inför Kongl.
Kammar-kollegium lill den 5 Juni 1846 utlysta arrende-auktion, genom ombud anmält sig vilja inropa arrendet, ulan all Skårman, hvilken icke ansett sig kunna förutsätta att arrendet skulle komma att öfverstiga det af skatlläggningsmännen föreslagna beloppet, dervid iakttagit det försigtighelsmållet, att uti den af honom för ombudet utfärdade fullmakt utsätta den arrendesumma, sorn han högst ville erbjuda, hvarigenom inträffat att ombudet vid auklio Bih. till R.
4 Sami. 1 Afd. 27 Ifäft. 1 2 Stats-Ut skallets Utlåtande N:o 60. nen å Skärmans vägnar gjörl anbud ä arrendet med del oerhörda beloppet al 96 (nilnor 16 kappar spanmål, i öfverensstämmelse med hvilket af Kammar-kollegium antagna anbud arrende-kontrakt blifvit för Skårman utfiirdadl, hvarefter han midfaslan 184? jemväl (illlriidt arrendet.
Vid 1850'—185! ars riksdag väcktes motion om nedsättning af omförmälda arrende till det belopp, som kunde linnas vara med billighet och rättvisa enligt, men förklarade Rikets Ständer då, all samma framställning icke kunde (ill någon åtgärd föranleda.
Sålunda hade Skårman nödsakats ali med stor förlust utgifva det bestämda arrendet under de första fem åren, men (lii han efier nämnde lids för lopp icke kunde ställa ny godkänd borgen, blef arrenderätten Skårman frändömd, äfvensom honom ålagdt alt lill Statsverket årligen erlägga skillnaden emellan det af honom ulfästade arrende-beloppet och del, som vid en blifvande auktion kunde erhållas.
Sedan vid å nyo anställd auktion arrendet uppgått till 66 tunnor spanmål samt skillnaden således utgjorde 30 tunnor 16 kappar spanmål, hade Skårman hittills årligen affordrats denna arrendeskillnads-ersiitlning, och skulle han sålunda, i den händelse ait berörde ersättning komme ali fortfarande utgå för de återstående 19 arrende-åren tillskyndas en ren förlust af 579‘/2 tunnor spanmål.
På grund af dessa förhållanden och då, enligt den kännedom motionären hade om ifrågavarande boslälles beskaffenhet, ovedersägligt vore, ail det af bostället för närvarande utgående arrendet af 66 tunnor spanmål vore ganska drygt, och alt slaten således af bostället hade all den afgäld, sorn skäligen borde kunna påräknas, hvadan det syntes icke vara med rättvisa förenligt, alt den Skårman lill lifgifvande ådömda arrende-skillnaden skulle fortfarande utgå och staten derigenom beredas en inkomst på den enskildes bekostnad, har motionären föreslagit, alt de •30 tunnor 16 kappar afrads-spanmål, sorn Landtbrukaren Skårman vore förpliglad alt under återstående tiden af nu gällande arrende å Bryntesgården Lindärfva till Statsverket årligen utgifva, ulan au derför kunna bereda sig den ringaste ersättning, malle honom eftergifva» och utur Slalsverkets räkenskaper aiföras; varande jeinle denna motion såväl de deruti omförmälda med Skårman och hans efterträdare af Kongl. Kammar-kollegium afslulade arrende-kontrakt, sorn åtskilliga andra handlingar, lill upplysning i ämnet, Statsutskottet meddelade.
I anledning häraf får Utskottet erinra, hurusom Siats-Utskottet vid 1850—185 1 års riksdag tili sill afgifna yttrande öfver en då väckt motion om nedsättning af ifrågavarande arrende-belopp, förklarade sig, i saknad af utlåtanden i ämnet från de aukforifeler, hvilka hafva sig anförtrodd vården af kronans fasia egendomar, icke kunnat inhemta den fullständiga kännedom af frågan, som erfordrades för eli tillförlitligt bedömande huruvida den sökta nedsäilningen i arrendet kunde vara af billighet, påkallad; i anledning hvaraf Rikets Ständer, med godkännande af Uiskoltels yttrande, ansågo molin neij icke till någon åtgärd föranleda.
Sedermera har, enligt hvad Utskollet inhemta!, frågan om Landtbrukaren Skärmans befriande från den honom ådöntda ersätlnings-skyldigh, et äfven varit föremål för Kongl. Majus nådiga pröfning.
Skårman hade nemligen år 1853; till Kongl. Majit ingifvR underdånig ansökning, dels om optionsrätt lill arrendet StatK-Utskollels Utlåtande N:o 60. 3 af bostället Lindärfva Bryntesgården, dels ock att Kongl. Majit måtte till Rikets
Ständer aflåta nådig proposition om befrielse för honom från lifgifvande! af ofvan omförmälda ärrende-skillnad, 30 tunnor 16 kappar spanmål; men sedan Kammar-kollegium utlåtande i ämnet afgifvil, förklarade Kongl. Majit genom nådigt
Bref den 9 December samma år, alt då optionsrätt till samma arrende, jemlikt Kongl.
Förordningen den 17 Juli 1847, förutsatte arrendets innehafvande vid arrendetidens utgång, i förening med ådagalagd sådan omsorg för arrende-egendomens skötsel, att densamma funnes vara väl brukad, men Skårman, enligt livad vederbörande Häradsskrifvare upplyst, öfverlrädt det i andra punkten af arrende-kontraktet uttryckeligen stadgade förbud för arrendatorn, att, ulan behörigt tillstånd, förmedelst flåhackning och torfbränning verkställa odling, blifvit, för uraktlåten skyldighet att anskaffa föreskrifven borgen, arrenderätten fråndömd, fann Kongl.
Maj t icke skäl att å den gjorda ansökningen om optionsrätt till berörde arrende fästa afseende, äfvensom Kongl. Majit icke heller ansåg anledning förekomma att lill Skärmans underdåniga anhållan om utlåtande i ofvanuämude hänseende af nådig proposition till Rikets Ständer lemna nådigt bifall.
1 betraktande af hvad sålunda förekommit lärer den af ofvanbemälde motionär yttrade åsigt, det åläggandet för Landtbrukaren Skårman alt fortfarande utgifva årlig ersättning till Statsverket för den förlust, detsamma genom haus förvållande tillskyndats, ej vore med rättvisa förenligt, väl destomindre kunna godkännas, som beslutet härom blifvit i laga ordning meddeladt samt grundal sig på gällande författningar och det afslulade arrende-kontraktets innehåll; — men med afseende derå, att Rikets Ständer vid liera föregående tillfällen, uti liknande fall, funnit sig föranlåtna att eftergifva Statsverkets om ock lagligen grundade anspråk, när deras fullföljande ansetts stridande emot billighetens fordringar, har Utskottet trott sig, med anledning af motionen, böra (aga i öfvervägande, om ej sådana bevekande omständigheter äfven i detta fall förekomma; och Utskottet har dertill funnit anledning dels i den omständigheten att, kort efter det Landtbrukaren Skårman emot ett utfästadl arrende-belopp, som,'efter hvad vederbörande i orten intygat, var i förhållande till hemmanets godhet och beskaffenhet, allt för öfverdrifvet, inropade ifrågavarande arrende, en ny författning (Kongl. Kungörelsen den 17 Juli 18 47) utfärdades, angående sättet för krono-egendomars ularrendering, åsyftande alt förekomma en sådan arrendenas uppslegring, hvarigenom, lill förlust för Slaten, arrendatorn blefve oförmögen ali arreude-viikoreh, i förening med lägenhetens behöriga bruk och skötsel, i föreskrifven ordning fullgöra, och alt således om arrende-auktionen inträffat något sednare, ett så högt arrende-anbud, som det af Skårman gjorda, säkerligen ej kunnat komma att afgifvas, och dels deruti, att Skårman sedermera blifvit från samma arrende skiljd, hvadan det följaktligen numera ej är för honom möjligt alt genom uppodlingar och förbättringar af bostället eller på annat sätt förskaffa sig någon godtgörelse för de menliga följderna af det förhastade arrende-anbudet.
Till närmare upplysning om förhållandet med ifrågavarande boställe, har Ut - 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 60. skottet ansett sig bura meddela att, enligt ett af Kronofogden i orten afgifvet intyg, årliga arrendet deraf under nedannämnde år utgjort följande belopp: från åren 1813—1840, 21 tunnor 6 kappar afrads-spanmål och kontant 67 R:dr Banko, för år 1841 . . . 4 „ 16 „ enahanda spanmål, > , 18^2 ... 6 x 16 „ „ åren 1843—1846 25 „ 8 „ „ „ „ 1847—1852 96 ,, 16 „ Och har Kronofogden derjemte intygat, att sistnämnde arrende-belopp, hvilket, om ändring och rättelse ej mellankommer, enligt kontraktet fortfar till midfaslan år 187 1, är, iförhållande till hemmanets mantal, egovälde och förmåner, så utomordentligt högt, att det saknar like, och ej kan hafva tillkommit annorlunda än genom missförstånd eller en så beskaffad förhastad oell obegränsad täflan, sorn genom 1847 års Kongl.
Kungörelse blifvit för framtiden förekommen.
Då nu detta arrende likväl blifvit af Landtbrukaren Skårman till hela beloppet erlagdt för hvart och ett af åren 1847—1852, och Skårman sedan han den 19 November sistnämnde år dumts arrendet förlustig, äfven för de följande åren, åtminstone lill och med år 1855, enligt hvad Utskottet af tillgängliga räkenskaper inhemta), till Statsverket inbetalt skillnaden emellan ofvanberörde 96 tunnor 16 kappar och det af nuvarande arrendatorn erlagda arrende, samt således redan fått vidkännas betydlig uppoffring i följd af det förhastade arrende-anbudet, synes det Utskottet, att utkräfvandel för hela den återstående tiden till och med år 1871 af ifrågavarande arrende-skillnad skulle, med afseende å ofvan anförda förhållanden, innefatta en måhända öfverdrifven stränghet å statens sida; och får Utskottet således hemställa, det Rikets Ständer mätte för sin del medgifva, att Landtbrukaren C.
Skårman må från och med innevarande arrendeår och allt framgent befrias från den honom enligt Kinnefjerdiugs Härads-Rätts Utslag den 19 November 1852 åliggande skyldighet att ersätta Statsverket skillnaden emellan det genom arrende-kontrakt med Skårman af den 2 Juli 1846 af profoss-bostället Lindärfva N:o 3 Bryntesgården betingade årliga arrende, 96 tunnor 16 kappar spanmål, och det mindre belopp, som under återstående arrendetiden kan erhållas; och torde, derest denna Utskottets hemställan af Rikets- Ständer bifalles, underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, med anmälan om det fattade beslutet, varda af Rikets Ständer aflåfen.
Stats-Utskoltets Utlåtande N.o 61.
5 N:o 61.
Arik. tili Exp.-Ulsk. d. 21 April 1857, kl. 2 e. m. . Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om öfverlåtelse af en Eskilstuna kungsladugård tillhörig tomt åt Fabriksidkaren Theophron Munktell för utvidgande af hans mekaniska verkstad, äfvensom angående väckt motion om öfverlåtelse af en del utaf berörde kungsladugårds jord, jemte annan kronomark, åt staden Eskilstuna.
' (I- A.)
Af högs!berörda lill Rikets Ständer den 10
Januari innevarande är alldina nådiga proposition inhemtas, hurusom hos Kongl.
Majit Fabriksidkaren Theophron Munktell i underdånighet anhållit, ali, för utvidgande af den honom tillhörande mekaniska verkstad i Eskilstuna, eli slycke mark, utgörande, enligt behörigen upprättad karta och beskrifning, tre tunnland ljugusju kappland, måtte från det s. k.
Nort hagsgärde! under Eskilstuna kungsladugård, inom Klosters socken och Öster-Rekarne härad af Södermanlands län, få emot den afgift, som kunde komma ali bestämmas, till sökanden öfverlåta?, på det han sålunda måtte vinna ej blott erforderligt utrymme för den numera, i följd af ökadt förtroende, allt mer och mer anlitade verkstaden, ulan ock en högst behöflig plats (ill anläggning af en hamnbrygga för inlastande å fartyg af de (yngre lokomotiver, som Munktell hade för afsigt att för de större jernbanorua i Riket leverera och för hvilkas transporterande sjöledes tillfälle komme afl beredas, när den under byggnad varande, 6 Stals-Utskottets Utlåtande N:o 61. nied anslag af allmänna medel underslödda, kanal-anläggningen emellan Mälaren och Eskilstuna, lill hvars bekostande äfven Munktell i väsentlig mån bidragit, vunne fullbordan.
Öfver denna underdåniga ansökning hade Kongl. Kammar-kollegium, till följd af erhållen nådig befallning, infordrat underdåniga yttranden i ämnet så val från Kronofogden och Häradsskrifvaren i orten, som ock från Magistraten i Eskilstuna och från Kongl. Majrls Befallningshafvande i Södermanlands län, hvilka yttranden bemälde Kollegium, jemte eget underdånigt utlåtande, den 25 November nästlidet år insändt, tillika med eli af Rådmannen P. G. Schotte, som under arrenderätt intill midfastan är 1862 innehafver Eskilstuna Kungsladugård, skriftligen afgifvet samtycke lill afträdande af det ifrågasatta jordstycket utaf Kungsladugårdens mark; — och inhemtades af berörde utlåtanden: att Eskilstuna stads innevånare, enligt hvad Magistraten derstädes i underdånighet anmält, vid sammanträde den 17 September 1856 beslutat, att hos Rikets Ständer, till lastageplats för staden, begära upplåtelse af samma jordstycke, om besittning hvaraf machinfabrikanlen Munktell i underdånighet anhållit, samt att Magistraten, med undantag af Borgmästaren S. A. Hallström, ansett platsen blifva behöflig för staden i samma män, som denna utvidgas och bebygges på östra sidan af Eskilstuna å, der jord redan är, enligt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 30 Juli och Kongl. Brefvet den 28 Augusti 1829, lill byggnadstomter anslagen; hvarföre och då, efter Magistratens öfvertygelse, det enskilda intresset borde vika för del allmännas fördel, Magistraten ansåge sig ej kunna tillstyrka bifall ä Munktells ansökning.
Deremot hade samtlige öfrige i ämnet hörde personer och embetsiuyndigheter i underdånighet tillstyrkt och förordat haus förevarande begäran, enär genom bifall derå sökanden skulle försättas i tillfälle alt ät sin mekaniska verkstad gifva en utvidgning, som alltid blefve för det allmänna gagnelig, dels genom åstadkommandet inom Riket af behöfliga större machiu-arbeten, dels ock genom en mängd arbetares nyttiga sysselsättning; — varande derjemte af Borgmästaren Hallström uti hans inom Magistraten afgifna skiljaktiga yttrande, anfördi,' att för den utvidgning af Munktells mekaniska verkstad, som i hans underdåniga ansökning uppgifvits, erfordrades såsom ett oundgängligt vilkor att verkstadens egare jemväl innehade hamnplats, i likhet med andra dylika anläggningar inom riket, emedan i annat fall, och derest de machiner, som vid verkstaden koinme att förfärdigas eller iståndsätlas, skulle ut- och inlastas vid stadens blifvande hamn på vestra sidan af ån, dessa effekter mäste emellan verkstaden och hamnbryggan, med dryga kostnader, landvågen forslas öfver alla de vid Carl Gustafs stad befintliga broar och den damm, som på kronans och stadens bekostnad underhållas; att dessa broar härigenom koinme att hastigt förslitas och möjligen icke ens skulle bära tyngden af de grofsta lokomotiver och ångmachiner, som uti verkstaden förfärdigas; samt att ehuru
Eskilstuna stads innevånare beslutat att till hamnplats begära icke blott några tunnland jord af Gredby hemmans mark på den vestra sidan af ån, utan ock flere tunnland mark utaf Kungsladugårdens egor på östra sidan och deribland äfven det jordstycke invid ån, hvilket Munktell anhållit att åt sig få upplåtet, Borgmästaren likväl ansåge en hamnanläggning på östra sidan af ån kunna, till Stats-Utskottets Utlåtande N:o 61. följd af slädens läge, blifva fördelaktig endast för Munktell, hvars verkstad vöre på denna sidan belägen, och för egarne af de 4 mindre gårdar, hvilka nu derstädes befinnas, men i öfrigt icke lända till stadens gagn och bäsla, såvida ej den redan år 1829 ål staden upplåtna, men alli hittills i ringa mån bebygda jord på östra sidan af ån, skulle, i en framtid mer bebyggas samt handeln och rörelsen inom denna del af staden vinna betydligare lill vext, i hvilken händelse det åter vore stadens innevånare öppet all söka upplåtelse af en annan hamnplats nedanom det af Munktell nu underdånigst begärda jordstycke.
Med fästad! afseende å hvad vederbörande i denna fråga underdånigst yttrat, äfvensom å den gagneliga verksamhet, Fabriks-idkaren Munktell vid dess mekaniska verkstad redan ådagalagt för stål- och jernmanufakturens fullkomnande, sami då för en ytterligare utveckling af denna induslriela verksamhet erfordrades egen hamnplats jemte ökadt jordområde, har Kongl. Majli i nåder föreslagit Rikets Sländer, alt för deras del medgifva, det ofvanomförmälda jordstycke, utgörande ire tunnland ljugusju kappland af Eskilstuna kungsladugårds mark, finge, emot årlig afgäld lill Kongl. Maj:! och kronan, i enlighet med föreskriften uti 2:dra kap. 4 § af Kongl. Förordningen den 19 December 18 27, åt Munktell och hans rälts-innehafvare för alltid upplåtas.
Jemte de af samtliga Riks-slånden Slals-Ulskollet meddelade remisser å denna nådiga proposition, har Utskottet äfven fått emottaga dels från Bonde-slåndel åtskilliga inom bemälde Riks-slånd i ämnet afgifna yttranden, dem
Uiskottet jemväl vid ärendeis behandling tagit i behörigt öfvervägande, och dels från Borgare-ståndet en af Herr Heljestrand, N. väckt motion om upplåtelse lill Eskilstuna stad af en del utaf Eskilstuna kungsladugårds egor jemte annan lill staden angränsande kronojord, hvilken fråga Utskottet förehafl i sammanhang med högstberörda nådiga framställning.
Uti denna motion omfönnäles hurusom Eskilstuna slads innevånare af den liilämnade kanal-ledningen från nämnde stad tili Mälaren, till hvilken Rikets Ständer lemna! statsbidrag, väntade sig stora fördelar för slädens handel och industri.