Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är trefligt a t t se klara rutor både p å ytter- bland löfven befintliga bakterierna, som spela e n och irinanfönster, det är d e t visst, det.
H u r fru verksam roll vid syrsättningen, godtgöra sig för r å d m a n s k a n hade förutbehandlat sina fönster, sitt besvär i det värme, som utvecklas u n d e r det vet inte jag, m e n hvad jag v e t är, a t t m a n processen.
Inom människokroppen k a n cellulosa nu för tiden på en del orter både n o r r u t och ej förbrännas, hvilket m e d a n d r a ord vill säga, söderut i vårt land behandlar sina innanfönster att detta ämne ej k a n tjäna oss till näring.
Frisk oförståndigt.
P å våren vid d e n stora rengö- ved värmer bättre ä n m u r k e n, emedan d e n se- ringen ä r m a n nämligen så angelägen a t t bara nare redan delvis är syrsatt.
Vid förruttnelse få u n d a n fönsterna, att m a n ej ger sig tid a t t bildas en illaluktande produkt af kväfvehaltiga då genast blöta af klisterpapperet.
Det får såle- ämnen.
des sitta kvar öfver sommaren i 20 å 35 graders Organisk kemi kallas äfven kol föreningarnas värme, så det torkar fast så väl som möjligt.
kemi.
De i n a t u r e n förekommande kolförenin- Så på hösten, n ä r kylan kommer och d e t blir garna bildas ' uteslutande inom d e n organiska brådt a t t få in fönsterna igen, blir det ett » rif- världen, växt- och djurriket.
Hittills upptäckta vande ».
Då är det a t t i all hast blöta af pap- och namngifna äro m e r ä n 20,000 naturliga eller peret m e d varmt vatten, hvilket förfaringssätt med konst framställda dylika.
Denna utomor- har två olägenheter m e d sig.
dentliga myckenhet beror dels därpå, a t t kol- K.
Juvelerare A N D E B S © É T 1 JaJsobstorg- 1 Singar, Broscher, Begär Armband, Kedjearmband, prisuppgift innan, vippköp göres En märkesdag för en af våra.
medar- betare är förestående: d e n 26 dennes fyller Daniel Fallström, den k ä n d e och ej minst af vårt lands kvinnliga läsekrets u p p b u r n e skalden, 40 år.
Vi äro öfvertygade, a t t många, många af I d u n s läsarinnor hjärtligt förena sig i de lyckönskningar, vi af denna anledning bringa honom, och i d e n förhoppning, vi uttala, a t t h a n allt framgent skall hålla I d u n s spalter sär- skildt kära.
E t t bevis därpå h a r h a n j u ock lämnat oss i den vackra dikt » Den nötta ringen », som finnes införd i dagens n u m m e r.
Ännu en kvinnlig läkare.
Medicine licen- tiatexamen h a r i Lund aflagts af filosofie och medicine kandidaten Sanna Linnea Christer- Nilsson.
Damer på velociped.
Under velocipedsä- songen eller från maj till 1 oktober h a icke min- dre än 187 damer i hufvudstaden bötfällts för öfverdådig framfart eller a n n a n förseelse m o t velocipedreglementet.
Hvad säga våra läsarinnor om det?
* Silfverarbsten, Bordsilfver.
Kedjor.
Nålar, på annat håll.
Modernast!
Soiidasti Billigast
Fröken Emma Klint / berg, som i 32 år v e r k a t i sjukvårdens tjänst, h a r n u afgått från sin befattning som öfversköterska vid Sahl- grenska sjukhuset i Göteborg, hvilken h o n in- nehaft sedan 1871.
Vid sitt för två år sedan inträffade 25-års-jubileum som öfversköterska vid sjukhuset mottog fröken Klingberg Patriotiska sällskapets stora guldmedalj.
Sin rikaste belö- ning äger hon dock i de många lidandes tack- samhet, hvilka hon vårdat under de gångna åren.
I d u n bragte redan år 1895 (i n r 18) den för- tjänstfulla kvinnans bild och biografi.
Karlskoga praktiska skola för kvinnor afslutade den 14 oktober sin 6:te lärokurs med 104 elever från skilda delar af landet.
E n rik- haltig utställning af arbeten i huslig ekonomi, sömnad, väfnad, slöjd, glansstrykning och bok- föring, utförda af eleverna, förevisades.
E x a m e n förekom i bibelkunskap, svenska språket, hus- hållslära, räkning och sång.
Praktiska skolan för män öppnas den l:sta november.
Gustaf Bergströms 335 D U N 1698 40-års-jubi !eum som skådespelare firades i m å n d a g s kväll å Sö- dra teatern m e d en festföreställning, och don u t m ä r k t e komikern mottog därvid från en full- satt och entusiastisk salong en d e n hjärtligaste hyllning — ett tack för de många oförgätligt glada s t u n d e r, h a n s konst u n d e r ett långt och plikt- troget teaterlif beredt hufvudstadspubliken.
Till program för sin hedersföreställning h a d e jubila- ren valt d e n lustiga, för några år sedan gifna tyska farsen » Neckens dotter », d ä r h a n som den gemytlige kapitalisten Heinzelmann h a r en af sina m å n g a glänsande roller.
Redan vid sitt första f r a m t r ä d a n d e hälsades h a n af d å n a n d e applåder och hyllande lager, och för hvarje akt- slut upprepades sedan ovationerna i oafbrutet crescendo.
Det låg en sällsynt hjärtlighet öfver hela d e n n a hyllning, en hjärtlighet som vittnade om, att Gustaf Bergströms trogna tempeltjänst i Thalias gårdar förvärfvat honom lika varma vänner som uppriktiga beundrare.
När till sist, efter styckets slut, ridån åter en gång gick u p p, stod kvällens hjälte d ä r formligen höljd af lager och blommor och omgifven af hela t e a t e r n s per- sonal.
Direktör Wagner öfverlämnade å kam- raternas vägnar en lagerkrans af gediget silfver, och publiken jublade sitt i n s t ä m m a n d e i d e n n a förtjänta hyllning å t en gedigen konst.
Efter representationens slut v a r ett festligt samkväm o r d n a d t på d e n flaggprydda foyern, hvarvid k a m r a t e r och talrika vänner i många hjärtliga tal och skålar ytterligare fingo lägga sina känslor i dagen för den aktade jubilaren.
teatern återupptog den 13 dennes » Tann- häuser », och h a r Wagner därmed gjort sitt in- träde å d e n n y a operascenen.
Vi hälsa honom välkommen och hoppas, att vederbörande ofta måtte låta den genialiske m ä s t a r e n u p p e n b a r a sig i såväl gamla som för vår opera n y a verk.
Tannhäuserföreställningen i fråga lämnade emel- lertid åtskilligt öfrigt att önska.
Flere af de u p p t r ä d a n d e tycktes ej vara synnerligen väl di- sponerade och åtskilliga slitningar förekommo.
H v a d som dock — utom verket själft — förlä- n a d e föreställningen ett visst intresse var dels fröken Nordins fortsatta debut som Elisabeth, dels åtskilliga förändringar beträffande utstyrsel och regie, de senare afgjordt till förmån för det hela.
H v a d fröken Nordin beträffar m å s t e nog h e n n e s debut betraktas som ganska lofvande.
H o n h a r ett präktigt yttre och en klangfull stämma, hvilken senare dock ä n n u ej är tillräck- ligt utbildad för att k u n n a göra sig gällande.
Intonationen ä r ej ren, och föredraget saknar de egenskaper, som fordras a t t förläna glans och intresse åt partiet.
Genom trägna studier och förståndig ledning borde dock fröken N. k u n n a varda en god ackvisition för vår opera.
Som Venus visade fru Lindberg afgjordt ett godt framsteg, såväl i vokalt som dramatiskt hänse- ende, och äfven h r Bratbost hade bättre utmejs- lat sin Tannhäuser.
Sträfvan att sjunga drama- tiskt bör dock ej få inkräkta p å konsten a t t sjunga vackert.
E n som h a r förmågan att vär- m a åhörarne m e d sin vackra sång är emellertid h r Lundgvist.
Så ock h ä r i » Tannhäuser ».
— Första abonnementsföresiällningen ägde r u m i onsdags, då » Vilhelm Tell » uppfördes.
Vi torde i nästa n u m m e r få tillfälle återkomma till denna repris.
S v e n s k a teatern bjuder för n ä r v a r a n d e p å ett program af den lätta halt, som tydligen ej ef- tersträfvar något högre mål än att bereda åskå- darne en sorglös afton.
Inledningspjesen, ett » skottdagsskämt » i 2 tablåer, b e n ä m n d t » Flic- korna fria », k u n d e saklöst h a fått hvila i den anonyme förf:a skrifbordslåda — åtminstone till nästa skoitdag.
Den genomnaiva lilla pensions- fiickehistorien spelas emellertid nätt, och sär- skildt fröken Åberg k u n d e förtjäna ett litet spre- mium ».
För hvad m a n n u k a n beskylla den därpå föl- jande franska farsen — » Kontrollören vid sof- vagnarne » af Bisson — icke är det för naivitet.
Det bör åtminstone vara så pass brådmogna barn, som vi, » det dalande seklets söner », äro, för att ledigt k u n n a smälta d e n n a blandning af hård- kokad frivolitet och glödhalstrade tokstoliighe- ter.
Men vår digestion är syperb — Gud för- därfve den!
De äro n u ock ena riktiga virtuoser att ser- vera dylik andlig föda, den Ranftska liftruppen.
Direktören själf och h r Eliason och h r V. Lund- berg och h r Hedlund och fröknarna Oottschalk, Borgström och Eustan bilda en briljant lustspels- ensemble, det måste medgifvasl Ej ens en fo- nograf, som genom t r e akter spelar ärkeengeln Gabriel, kan på allvar taga u p p täflan.
Men här är ju ej heller fråga om något allvar, allra- minst något etiskt.
F ö r det estetiska svare h r Bisson och teaterdirektionen.
Filharmoniska sällskapet ä m n a r u n d e r inneva- rande musikår gifva två abonnementskonserter.
Vid d e n första, som hålles i första veckan af februari 1899, skall utföras Beethovens väldiga Missa solemnis (D-dur messan), som Sällskapet introducerade i Sverige för 4 ' / år sedan.
Andra konserten upptager Liszts oratorium » Legenden om den heliga Elisabeths, h v a r u r förut endast spridda stycken sjungits h ä r vid en Sällskapets konsert 1887.
Att abonnementskonserternas an- tal för denna säsong inskränkes till två i st. f. de sedvanliga tre, beror n ä r m a s t därpå a t t in- öfningarna af Beethovens stora messa erfordrar ansenligare tid för att mogna.
Dirigent är h r Wilhelm Stenhammar.
Abonnement å 6 kronor kan tecknas i Lund- quists hofmusikhandel, Malmtorgsgatan 8, samt vid Sällskapets repetitioner måndagsaftnar i Mu- sikaliska akademien.
Abonnent äger disponera en biljett till dyraste plats vid hvardera af de två ofvannämnda konserterna samt h a r tillträde till sällskapets öfningar, musikföredrag och sam- kväm.
2 Fru Dagmar Möller gifver sin tiedje svenska romansafton i n s t u n d a n d e onsdag med benäget biträde af h r V. Stenhammar.
P r o g r a m m e t upp- tager kompositioner af J.
A. Josephson och Emil Sjögren.
" Familjemeddelanden ".
Under rubriken » Familjemeddelanden * ha vi anslagit en bestämd plats på andra sidan i vår an- nonsbilaga för s. k. legala annonser och för dem fast- ställt ett pris, som rätt mycket understiger vårt annars beräknade annmspris, eller för födelse-, förlofnings- och vigselannons kr.
1: 50 samt for dödsannons inom ram kr.
5: — ett pris som måste betraktas som synnerligen mode- rat, då hänsyn tages till vår upplagas ovanliga storlek och den jämna och utbredda spridning till- kännayifvandet därigenom erhåller.
u t r o t a s V ä g g o h y r a, M a l och Bakterier a f D e n h v i t a m ö s s a n.
Skiss för I d u n af E.
1 Je sutto därute p å v e r a n d a n, far o c h son, d e n senare m e d blicken följande m o d e r n s s m ä r t a o c h s p ä n s t i g a g e s t a l t och d e n lilla y r h ä t t a n, s o m fladdrade o m k r i n g henne.
H a n h a d e k a s t a t af s i g d e n nyförvärf- v a d e h v i t a m ö s s a n o c h strök m e d en käck rörelse d e t mörka v å g i g a håret.
Det låg någonting starkt o c h friskt öfver h e l a h a n s u n g d o m l i g a person, s o m fadern satt o c h iakttog.
» D e t är e n historia, j a g skulle vilja be- rätta dig, Gunnar, » sade h a n.
S o n e n s å g h a s t i g t u p p — d e t v a r e n s å d a n underlig k l a n g i faderns röst, t y c k t e h a n — o c h deras ö g o n m ö t t e s m e d d e n n a s y m p a t i, s o m alltid hade funnits mellan dem, m e n n u m e d en tillsats af sorg i faderns.
» Ja, e n historia G u n n a r; historien o m ett lif — eller o m e t t ögonblick.
D e t k a n k o m m a p å e t t u t.
E t t ögonblick k a n v ä x a u t till e n e v i g h e t, o c h e t t lif är ofta icke l å n g t n o g för det, s o m skall b o t a s o c h göras helt i g e n — — — J a g h a d e också e n g å n g rätt a t t bära e n s å d a n där h v i t m ö s s a — d e t var e n j u b l a n d e g l a d s o m m a r, solig o c h ljus m e d lifvet s o m e t t l å n g t, fritt perspektiv, hjärtat ö p p e t o c h f a m n e n v i d.
D e t var d ä r h e m m a på H e l g e s t a d, s o m m o r var s å d u k t i g a t t sköta, e n landtbrukare i hvar t u m.
Far, s o m d o g när j a g v a r å r s g a m m a l, h a d e varit e n g o d, g l a d m ä n n i s k a m e d p u n g e n lika öppen s o m dörren till sitt h u s.
D ä r gick folk u t o c h in — till kalas o c h l å n o m h v a r a n n, o c h s å k o m d e t sig, a t t h a n l ä m n a d e m i n d r e ä n i n t e t till änka o c h s o n.
Mor hade a f g u d a t h o n o m, o c h m å n g a trodde, h o n skulle dö af d e n v a n s i n n i g a sorgen — h o n ville h v a r k e n ä t a eller tala eller se e n människa.
D ä r foro v ä n n e r o c h allt slags lagfolk fram o c h åter, rotade i papper o c h t a l a d e o m skuld o c h försäljning af gården.
D å var det, s o m o m h o n v a k n a t.
H o n v i s a d e d e m a l l e s a m m a n s höfligt, m e n be- s t ä m d t p å dörren, t o g själf affärer och gård o m h a n d o c h skötte d e t s e d a n s o m e n hel karl.
; M e n e n a n n a n h a d e h o n blifvit.
Hon h a d e varit e n u n g o c h sorglös flicka, när far m e d de svarta hästarna i s p a n n k o m körande till g å r d e n m e d h e n n e.
O c h lyn- n e t v a r s o m aprilväder.
Nu l o g h o n aldrig, talade litet, var alltid j ä m n och l u g n o c h blef aldrig vred.
Men folket h a d e cn oge- m e n respekt för h e n n e.
Mellan h e n n e o c h m i g f a n n s e t t starkt, oslitligt b a n d, e n t y s t s y m p a t i o c h förstå- else, s o m v ä x t e s i g starkare år från år, fast vi sällan v ä x l a d e m å n g a ord m e d hvarandra.
J a g v i s s t e, att j a g v a r h e n n e s lif o c h e n d a glädje, d e n för h v i l k e n h o n arbetade.
D e t var också m i n h ö g s t a fröjd a t t få v i s a h e n n e vackra b e t y g, ehuru h e n n e s e n d a erkän- n a n d e oftast bestod i e t t kort: » Tack, m i n g o s s e!
» M e n d e t gjorde m i g stoltare ä n n å g o n j o r d e n s k u n g.
Och d e n v å r e n, j a g k o m h e m o c h k u n d e s v ä n g a d e n h v i t a m ö s s a n till h ä l s n i n g, där h o n stod på d e n h ö g a trappan!
J a g sprang ur v a g n e n, t o g trappan i t v å, tre s k u t t och var där i h e n n e s v a r m a f a m n, i n n a n j a g v i s s t e d e t själf — d å s å g j a g h e n n e A k t i e b o l a g e t D e s i a f e c t i o n i rum, fartyg och bostäder, allt på stället — nian bortförande af möbU-r.
Rikstel.
— K o n t o r: 4 Stallgatan 4.
— Alltn.
T e l.
7494.
1DUN le för första gången, ett stolt, gladt le- — — p Q. e n d H e v i — lken sommar!
D e t var s o m n å g o n t i n g s m ä l t h o s h e n n e, h o n var så god, så mild • — — För m i g var d e t s j u d a n d e vår, allt var eld, var lif, var v ä r m e — d e t var 59 " 3 så lätt att lefva, lätt att tala, lätt a t t skratta.
M e n ibland k o m d e t öfver m i g ett allvar, s o m j a g inte själf förstod, o c h O: ^ j a g m å s t e u t för m i g själf att grubbla och undra öfver lifvets gåtor.
Och när j a g så k o m h e m, s å g mor m i g in i ö g o n e n och d- sade så m j u k t och v a r m t: O P O p s » Gud bevare dig, g o s s e n m i n!
» Och j a g blef v e k o m hjärtat, så gråten s t e g m i g u p p i halsen.
Där var m y c k e t folk på gården, och d e t var m i n fröjd att vara m e d d e m — de s k ä m d e bort m i g och skrattade åt m i n a upptåg.
J a g var m e d d e m på åker o c h i n g, i stall och ladugård.
Om kvällarne, när korna skulle fordras, var j a g där o c h s k ä m t a d e m e d flickorna, k a s t a d e hö på d e m o c h rasade s o m e n tosing.
D e t var lek, och i n g e n af oss t ä n k t e på ondt.
M e n så k o m där e n kväll • — d e n sista j a g var h e m m a — h o n var e n s a m i l a d u g å r d e n, en " 5 B) af d e m, och så h ä n d e det, s o m aldrig borde fått h ä n d a — — — — — — — O m m o r g o n e n reste j a g till U p s a l a.
J a g beredde m i g att fara h e m till j u l e n, m e n e t t par dagar, i n n a n j a g skulle resa, k o m bref från mor.
J a g läste d e t e n g å n g, t v å g å n g e r och h v a d j a g s e d a n gjorde, m i n n s j a g inte.
J a g m i n n s bara e n förfärligt p i n a n d e för- tviflan.
» Är d e t m i n Gunnar, m i n Gunnar, s o m CD GG l — har gjort detta, » skref mor — — » Ditt lif är fläckadt, din ära s m u t s a d, du har i n g e n rätt m e r att bära d e n h v i t a m ö s s a n, s y m - bolen af ett rent lif, e n ofläckad heder. » Gunnar, j a g har aldrig burit d e n s e d a n d e s s — — — H o n skref också, att j a g fick inte k o m m a till H e l g e s t a d, h o n m å s t e få t i d på sig — o c h d e t var det värsta.
D e t skulle h a varit e n lisa till och m e d att se den stora sorgen i h e n n e s ögon.
— D e t gick år.
J a g fick pengar o c h ett och a n n a t kortbref.
D e berättade där h e m - ifrån, att h o n var sig lik u t o m håret, s o m blifvit grått.
Hon h a d e t a g i t h a n d om flickan och barnet — — det var e n liten g o s s e, s o m j a g aldrig fick se, h a n d o g efter ett par år.
A r e n läkte så s m å n i n g o m såret — m e n det a g g a n d e m i n n e t f a n n s kvar, d e t för- giftade hvarje glädje i lifvet.
H v a d värde h a d e m i n a vackra b e t y g o c h framgångar, då j a g inte fick göra mor g l a d m e d d e m!
D e n k v i n n a, j a g lärde älska, k u n d e j a g icke b j u d a e n r e n h a n d — j a g m å s t e g j u t a sorg i h e n n e s glada, sorgfria s i n n e.
H o n var n o g storsinnad att förlåta, m e n d e t var ä n d å inte s a m m a glädje, s o m det k u n n a t vara.
» D e t är för m i n skull, för att göra m i g stark, h a n berättar det. » Bitterheten v e k — h a d e icke f r e s t e l s e n också s n u d d a t v i d h o n o m — jo, jo!
Och h v e m var h a n, att han skulle d ö m a.
I n t e var det h a n s förtjänst, Så k o m du, vår förstfödde.
Äfven den g l ä d j e n var förbittrad.
I n t e sant, Gunnar, d e t finns m i n u t e r, s o m v ä x a u t och fylla h e l a lifvet. » — D e sutto t y s t a.
S o n e n satt m e d b u f v a d e t i h a n d e n o c h s k y l d e öfver ö g o n e n.
D e t var bittra tankar, s o m brusade g e n o m h o n o m — fadern, h a n s far — o, n e j d e t k u n d e inte vara sant!
— — M e n så k o m d e n försonande t a n k e n: Innehållsförteckning: Samt något som är ganska sött.
Nu är dock bäst att gåtan lämna, På den en h v a r kan vara trött.
TIDSFÖRDRIF: 9&gt; E3 Bidrag mottagas med tacksamhet.
Gammal dam.
Prokop.
va BS S 2 e Jag vara kan rabattens prydnad, Men också ett djurplågeri, När djuret tvingas skall till lydnad För någons öfversitteri.
Dock finnes jag uppå rabatten (Nu m e r a sällsynt det nog är), J a g s k r ä m m e r inte en gång katterj, Respekt för mig han icke bär.
Men fick h a n a n d r a sorten pröfva, Likt långt förnämligare djur, Det vore annat än sig öfva Dels ligga på — dels ta sig lur.
Härmed mitt hela är beskrifvet, Dess småord endast återstå, Och gåtan, kan man ta för gifvet, Sin lösning utaf dem skall få.
CD S ra Två socknar, uti Dalom båda, Man finner u t a n stort besvär.
0 Sä Och en förrättning skön att skåda, Om den ej profanerad är.
Namn på två fåglar uli l u n d e n; Den ena b r u k a r vanligtvis Med döfhet slagen bli den s t u n d e n Han ifrig är i sin kurtis.
I-I.
y \ Hvad ej är skäl att ägna dagen, 5 g Hvars afton ingen än h a r sett.
hvad vi h a till vinst för magen.
SS »!
Så, Hvem på en sjöfart fart oss gett.
01 g, " Hvad eftersträfvas vid en skjutning Jj o C * ET « •8 9 t * På därtill afsedd lämplig p l a n?
P Förvaringsrum för näsans njutning.
3 • 0 o 0 Och en fyrfotings luktorgan.
w E n hufvudstad man ock kan n ä m n a, » si gli s » • En bildad människa är icke den, på hvilken naturen slösat sina gåfvor, utan den, som väl, vist, rikligt och på högsta sätt använder de gåfvor, hon har; som med fast blick kan se, hvarest något fattas henne, och förstår att inse, hvad det är.
L. Rakel.
p K ^ T R E P Ä D j ^ l DN ING FOR • K V I N N A N N:R 50 (625).
LÖRDAGEN REDAKTÖR PRENUMERATIONSPRIS PR ÅR: UTGIFNINGSDAGAR: IDUN - - KR.
IDUNS MODETIDN.
5: - 3: - OCH FRITHIOF 24 JUNI 12; TE 1899.
UTGIFVARE: HELLBERG HVARJE ÅRG.
KOMMISSIONARER BYRÅ OCH EXPEDITION: ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÅ ALL- KLARA S.
KYRKOGATA 1 6, 1 TR. DELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL.
O N S D A G OCH L Ö R D A G.
&gt; &gt; DEN ÖPPNA KL. 1 0 — 5.
: JOHAN N O R D L I N G.
TEL. 6 1 4 7.
IDUNS KUNGL.
MIDSOMMAR.
N U S O M M A R N S stora och bräddad g ä s t a b u d är d u k a d t, bägarn står på strå och stam.
Så t å g o m ut, s o m v i a f å l d e r brukat, att taga d e l i all n a t u r e n s g l a m!
Själf h i m l a d r o t t e n en stund Se ljusa l o f v a t att s o m gäst f ö r d r ö j a sig p å j o r d e n s fest.
blomstret öfver trädets krona, likt lätta s k u m m e t ö f v e r ä d e l t v i n l Och u r d e s s g r ö n a d j u p h ö r s kvittret som d r ö m ur bägarn Och i n s j ö n l i g g e r s o m en där hälsan Bort GERTRUD ADELBORG.
ELLEN ANNA " WHITLOCK.
med stiger s k ä r tona, o c h lin.
jättebål, d r i c k e r kraft, j u m e r d e n allt s t ö k!
L å s d ö r r ' n tål.
o m hvart be- kymmer!
F r å n m ö d a n s stråt flyg in i g l ä d j e n s r i n g!
• SVERIGES DELEGERADE VID KVINNOKONGRESSEN I LONDON.
Tag l ö f o c h b l o m, så m y c k e t f a m n e n och skruda vänligt nyttans trogna rymmer, ting!
Sätt g r ö n t i hatten, tag d i n ä l s k l i n g s I D E S S A D A G A R öppnas i Englands hufvudstad den internationella kvin- n o k o n g r e s s e n, viol h v i l k e n r e p r e s e n - tanter för en m ä n g d europeiska o c h u t o m e u r o p e i s k a l ä n d e r, s o m b e k a n t, k o m m a att närvara.
G r u n d i d é n f ö r The International Council of Women är, att n a t i o n a l f ö r b u n d s k o l a b i l d a s i h v a r j e l a n d o c h d ä r o m f a t t a flere eller färre af d ä r s t ä d e s b e f i n t l i g a K v i n n o f ö r e n i n g a r.
R e p r e s e n t a n t e r f ö r d e s s a n a t i o n a l f ö r b u n d — • sådana äro n u bildade i Förenta staterna, K a - nada, Tyskland, Sverige, England, N y a Syd- wales, Danmark, Holland o c h N y a Zeeland — sammanträda h v a r t f e m t e år, o c h m e d d e r a s s a m m a n t r ä d e n för de administrativa angelägen- heterna äro f ö r b u n d n a stora kongresser.
I d u n har r e d a n i ett f ö r e g å e n d e n u m m e r m e d d e l a t n a m n e n p å S v e r i g e s tre d e l e g e r a d e vid den nu stundande kongressen, o c h i dag b j u d a v i vår läsekrets deras porträtt.
Om fru A n n a R e t z i u s ' o c h f r ö k e n G e r t r u d Adelborgs betydande lifsverksamhet, hvar på s i n a o m r å d e n, till k v i n n o s a k e n s f r ä m j a n d e, h a r I d u n redan tillförene haft längre uppsatser i sina spalter.
S å l u n d a å t e r f i n n e s d e n förras b i o g r a f i i I d u n s f ö r s t a n u m m e r f ö r år 1 8 9 8, och d e n ' s e n a r e s l ä s e s i n:r 2 1 a f I d u n för år 1 8 9 5, d i t v i h ä n v i s a.
T i l l f r ö k e n E l l e n " Whitlocks p o r t r ä t t f o g a v i nedanstående biografiska notiser.
E l l e n W h i t l o c k är f ö d d d e n 17 n o v e m b e r 1848.
Efter g e n o m g å n g e n kurs v i d h ö g r e l ä r a r i n n e s e m i n a r i e t k a l l a d e s h o n till l ä r a r i n n a v i d s a g d a läroverk, där h o n k v a r s t a n n a d e en följd a f år, tills e n s t r u p å k o m m a n ö d g a d e h e n n e att a f b r y t a d e n a n s t r ä n g a n d e s y s s e l - sättningen.
U n d e r de därefter följande åren arbetade hon å Nordisk Familjeboks redaktionsbyrå; hennes s m å n i n g o m återvunna hälsa möjlig- g j o r d e d o c k å t e r u p p t a g a n d e t a f d e n h e n n e så kära lärarinneverksamheten, o c h de elfva senare åren af d e n n a sin v e r k s a m h e t var h o n före- ståndarinna f ö r d e m e d L y c e u m för f l i c k o r förenade student- o c h gymnasiekurserna.
Å t e r g å n g e n till h e m l i f v e t h a r h o n p å l e d i g a stunder sysslat m e d litterärt arbete, hvaraf h o n för ett p a r år s e d a n u t g i f v i t e t t h ä f t e v a r m t o c h fint s k r i f n a d i k t e r.
Det som ska sista å r e t h a r f r ö k e n W h i t l o c k Internationella sekreterare.
tjänstgjort Kvinnoförbandets utländ- Och ut att dansa yr själen riktigt Och polskan Den fega t r u m p e n h e t e n omkring midsommarstången.
flytt sin k o s.
Nu k l i n g a r skratt m e r friskt Nu r o d n a r s o m m a r n s allra Och enkle spelmans ystra än lärkesången.
skönsta harmoni.