Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bemälda kommission, hvars arbeten den 18 December 18iö afsiutales, afgaf derom samma dag underdånig berättelse och » c' no öfverlemnade tillika ett uppgjör-lt förslag till rote-indelningsverk för begge de Skånska infanteri-regementena; hvarefter Kongl. Majit, ned hufvudsaklig! gillande af berörde förslag, genom Nådigt Bref den 21 November 1817, fastställde grundel ne för den .'■ålunda uppgjorda ordinarie roleringen i Skåne.
Härigenom stadgades, bland annat, att Malmöhus celi Christianstds län skulle indelas till 1,985 ständiga rotar, deraf 1.600 effektive och 383 valante saint att af dessa sistnämnda rotar, nu mera utgörande 183 vid Norra och 202 vid Södra regementet, hviikp under en tid af 50 år, räknadt från år 1816, skulle förblifva vakante, borde erläggas en årlig vakans-afgift af 6 tunner spanmål, hälften tåg och hälften korn; hvarjemte Kongl.
Majit, nöd anledning af rotehållarnes derom yttrade önskan, förklarade, att med vakans s| ann ålens lefverering borde förfaras, på sätt om kronans öfriga spanmå’s intägt vöre föreskrifvet; dock så, att då densamma in natura lefa Ul*»oUrl* Utlåtande M 30 i -5 vcfcraili-s, ilen (inge införas lill det magasin, anlingiMi i Clirislianslads eller Malmöhus län, som vore närmast intill den rote, för hvilken spanmålen utgjordes, hvarernoi dä herönle spanrnål löstes med penningar, sädant borde ske efter det länets markagäng, der roten vore belägen.
Af högstberörda Nådiga Bref inhemtas vidare, att till erhållande af dylik vakansfrihet ett vida större antal sökande anmält sig än vakansernes belopp, sä att roteiings-kommissionen funnit sig föranlåten bestämma vakanserna genom lottningar, som i båda länen verkställdes, med undantag för sådane, till hvilka vederbörande begagnat dem upplåten förmånsrätt saint en och annan, örn hvilken sockenboerna träffat särskild öfverenskommelse, en åtgärd, som af Kongl.
Maj:t gillades; hvarförutan Utskottet af flera utaf Kongl. Majit, i sammanhang med den fastställda ordinarie roleringen, samma dag och år meddeite särskilda resolutioner mfarit, alt vederbörande rotehållare varit särdeles angelägne att komma i åtnjutande af den nu bestämda vakans-friheten.
Så anhölio t ex.
Bjäre bäradsboer, af hvilka en del jemväl fört klagan deröfver alt de nödgats deltaga i den verkställda lottningen och icke, enligt träffad öfverenskommelse, fått förblifva vakande, att derest härads — bourne icke kunde erhålla tillåtelse all utgöra sin roleringsförbindelse med sjöfolk eller båtsmän i stället för soldater, häradet antingen vid extra roteringen mätte fä qvaibbfva eller undfå evärdelig vakans-frihet, emot erläggande af den derför bestämda årliga afgiften af 6 tunnor spanrnål för hvarje rote; och enahanda ansökningar inkommo samtidigt från åtskilliga åboer i Willands härad, hvilka alla önskade att af en sådan frihet fä sig begagna Äfven efter denna tid och under sednast hållna riksdagar hafva ofta framställningar blifvit gjorda om lindring i roterings-besväret och bland dessa förslag hafva en stor del afselt att sådan lindring skulle beredas på det sätt, att vederbörande tillätos bestrida sin rust- och roterings-skyldighet medelst erläggande af vakans-afgift; ett förhållande sorn säkrast och måhända mer än annat torde bevisa att den vakanta roten i allmänhet åtnjuter större fördelar än den, som blifvit indelad till effektiv rotering.
Hufvudsakligen på grund af nu anförda omständigheter, som nogsamt vittna orri den begärlighet, hvarmed vederbörande rotehållare omfattat hvarje tillfälle att för sina rotar få erlägga vakans-afgift, och då det med temlig visshet häraf lärer kunna antagas, att innehafvare af Skånska infanteri regementenas vakanta rotar i afseende å roteringen i allmänhet ii t o bättre lottade än öfrige rotehållare vid samma regementen, finnér Utskottet skäl icke vara för handen, att några undantags-förmåner dem nu beviljas, hvadan Utskottet, jemväl i betraktande deraf, att endast 9 år återstå af den tid, som blifvit bestämd för dessa vakansers utgörande, samt då Kongl, Majit icke heller ansett rubbning af nuvarande förhållanden böra ega rum eller statsanslag för dessa rotar erforderligt, hemställer, att Rikets
Ständer icke må vidtaga någon förändring i afseende å beklädnads-bidragets utgörande af oftanämnde 3813' vakanta rotar; Slats-Btskoltels Utlåtande JW 30.
Och anser sig Utskollcl härigenom liaTvu besvarat Riksdags-fullmäktigen Ola Månssons inom
Ronde-slåndet gjorda och af öfrige representanter från Christianstads och Malmöhus län understödda yrkande, att jemväl sislherörda vakanla rotar malte erhålla rotedindring med 3 Ridr 18 sk. 6 rst. för hvarje nummer, eller till ett sammanräknadt belopp af 1,303 Ridr 18 sk. 6 rst. banko.
Under förutsättning att Rikets Ständer bifalla hvad Utskottet, med anledning ej mindre af Kongl. Majlis ofvanberörde Nådiga Proposition än äfven af särskilda motionärers framställningar, här ofvan tillstyrkt och föreslagit, hemställer Utskottet, att, i stället för det å Riks-statens 4:de Uufvud-tilel nu upptagna årliga anslag, 71,000 R:dr banko till »lifmundering för indelta infanteriet», hvilket anslag skulle försvinna, Rikets Ständer, å samma hufvud-titel bland anslagen för materielen må låta uppföra ett belopp, stort 208,200 R:dr R:ml att årligen utgå, under benämning: »till lif- och släpmunderingar vid rolhulls-regcmcnlena».
Slutligen och då Kongl. Majit uttryckligen förklarat, att den sålunda för rotehållarne afsmida lindring i roterings-besväret endast kan komma att fortfara så länge Rikets Ständer vilja anvisa ett, det upphörda beklädnads-bidraget från rotebållarne motsvarande statsanslag elior, i händelse detta, till följd af inträffande stegring af prisen på beklädnads-förnödenheter, skulle befinnas otillräckligt, nödige anslagsmedel för beklädnadens anskaffning och underhåll af Rikets Ständer Kongl. Majit tillhandahållas, så anser Utskottet sig jemväl böra tillstyrka, att Rikets Ständer, för deras del, medgifva det af Kongl. Majit sålunda gjorda förbehåll; äfvensom Utskottet hemställer, att Rikets Ständer måtte gilla hvad Kongl. Majit i öfrigt beträffande det nya anslagets användande i Dess Nådiga Proposition behagat yttra och föreslå.
Reservationer : Af Herr Björnstjerna, J. M., som åberopade Utgifts-afdelningens förslag till utlåtande, så lydande : »Häraf visar sig alt, tid efter annan, åtgärder vidtagits till beredande af lindring i den roteringsbörda, som af ålder varit provinsen Jemtland pålagd, och, så vidt Utskottet varit i tillfälle inhemta, synes, vid den derstädes sednast verkställda rotering, allas, sä väl rust- som rotehållares, billiga anspråk hafva blifvit, så noga som möjligt, iakttagna.
Ty oberäknadt den lindring i rustnings- och roteringslungan, som Jemtland sedan år 1828 fått åtnjuta, dels genom den effektiva styrkans förminskning till 800 nummer, samt fördelandet på dessa nummer af de icke rekryte - Stals-Utskottets Utlåtande M 30. 17 rekryterade 200 rotarnes vakans-afgift, dels ock genom lid efter annan beviljade kontanta anslag af statsmedel, har, i följd af den nya är 1831 skedda roteringen, till hvarje rote nu blifvit anslagne i stället för endast 2% tunnland, samt, pä sätt förut omförmäldt är, provinsens bidrag med manskap till landets försvar förändrats från 100 beridna och 1,048 oberidna, eller tillsammans 1,148 nummer till 200 beridna hästjägare och 323 fältjägare, eller tillhopa 723 man; hvarförutan denna ort, såsom ersättning för de, enligt äldre indelnings-verket bestådda, men nu mera till Statsverket indragna hernmansräntor, afradspenningar m. m, erhållit ett årligt kontant stats-anslag, stort 9,800 R:dr banko.
Vid sådant förhållande och då härtill kommer att rotehållarne i Jemtland tillika fått sig anvisadt ett belopp af omkring 38,000 R:dr banko, derigenom alt Jemtlands s. k. reservmedels-kassa, — egentligen bildad i Konung Carl XI:s tid af vissa ograverade räntor i Medelpad, hvilka då, i anseende till den svaga rustningsräntan, anvisades rustbållarne, »för att sätta Jemtlands kavalleri-kompani i så fast stånd, att icke någon felaktighet skulle blifva vid en och annan afgång», men hvars kapital, ehuru afsedt till rustbållarnes nytta, likväl, enligt Kongl.
Brefvet den 18 November 1766, af dem icke fick disponeras annorlunda, »än att de af de inflytande medlen blefvo understödda till karle- och häste-munderingars betalande med så stor summa, som Krigs-kollegiurn», under hvilkets förvaltning denna fond stod, »pröfvade vid hvarje sådant tillfälle kunna behöfvas», blifvit, uppå nådig befallning den 6 April 1852 af bemälda kollegium öfverlemnad till direktionen öfver Jemt lands nya roterings-kassa, från hvilken sistnämnde kassa, såsom egande betydliga tillgångar, nu mera, ulan rotehållarnes betungande, utbetalas icke allenast legan, årliga kontanta lönen och servis till manskapet, utan ock, jemlikt 3 § mom. e och f i det för roterings-kassan den 8 Oktober 1831 fastställda reglemente, det beklädnads-bidrag, som af rotehållarne bör erläggas, äfvensom deras andel uti kostnaden för sadel-munderingens anskaffning och underhåll, finner Utskottet, då rotehållarne således åtminstone för närvarande äro befriade från hvarje direkt bidrag till ifrågavarande persedlars anskaffande och underhåll, sig- sakna skäl att understödja motionärens framställning, helst om densamma bifölles, antingen en opåräknad årlig inkomst af något mer än 3,500 R:dr komme att tillflyta en kassa, som af ett sådant tillskott icke vore i behof, elier ock en ersättning tilldelas rotehållarne, för hvilken de icke vidkändes någon motsvarande utgift.
På dessa skäl och då Kongl. Maj:t icke eller ansett anslag för rote-numren vid Jemtlands häst- och fältjägare-korpser erforderligt, hemställer Utskottet, att förenämnde motion icke må lill någon Rikets Ständers åtgärd för anleda. » af Herr Henschen, L.
]V.
»Mot ofvanstående förslag till Rikets Ständers beslut har jag mig reserverat på flera grunder, som jag under öfverläggningen i Ut Bih. till R.
Prol. 1856 & 1837. i Sami. 1 Afd. 9 Haft. 3 18 Slals-Ulskoltels Utlåtande Jtä 50. skottet uppgifvit.
Bland manga skäl lill min reservation torde böra antecknas följande : l:o Om Utskottets förslag godkännes, så minskas Statens årliga inkomst med mer än 100,000 R:dr Riksmynt, som, efter vanlig beräkning, motsvarar ett kapital af två millioner R:dr. 2:o
Denna uppoffring under nuvarande omständigheter, då alla medel beböfvas för jernvägars anläggande, är, ringast sagdt, onödig. 3:o Uppoffringen är dessutom orättvis, emedan den göres till förmån för blott en hlass af medborgare, och måste lill största delen af andra på något sätt godtgöras. 4:o Orättvisan är desto större, som berörde klass blifver, på de öfrigas bekostnad, gynnad, icke för att mildra fattigdom, utan tvärtom derföre, alt denna klass eger en mängd fastigheter. 5:o Till stor del består klassen af de rikaste i landet* af lyckan gynnade på det sätt, att de dels ärft de största possessioner, dels ock haft sådan framgång i sina företag, att de kunnat köpa fastigheter.
I de trakter, soldat-roteringen eger rum, tinnes sällan, bland egare af större fastigheter, någon, som icke i afseende å något af sina hemman är rotehållare. 6:o
Som rättigheter och skyldigheter, hvilka motsvara hvarandra, böra, vid fastigheters öfverflyltande från en till annan, åtföljas, så böra de, som förvärfva (ega) med soldat-rotering belagda hemman, samt af dem njuta afkastningen, äfven vidkännas dermed förbundne onera, helst deras företrädare å dessa hemman ej kunnat öfverlåta dem med bättre rätt, än de dem sjelf ve innehaft. 7:o Alldenstund berörde fastigheter, då de af deras nuvarande egare ärfdes eller förvärfdes, voro behäftade med ifrågavarande afgifter, hvilka alltså minskat de för samma hemman vid arfskiften och gåfvor beräknade värden, eller vid köp, byte eller annan dylik åtkomst öfverenskomna pris; fördenskull kunna omförmälde afgifter icke egentligen drabba fastigheternas nuvarande innehafvare, som, vid fastigheternas öfvertagande, tillgodoräknats motsvarande kapital; i följd hvaraf ock uttrycket, att rotehållarne äro med ifrågavarande algift, i medeltal 3 R:dr 18 sk. 6 r:st. banko å hvarje hel rote (I), »betungade», måste, såsom missledande, i hög grad ogillas. ' 8:o
Dertill kommer, att dessa fastigheters värden blifvit, under sednare åren, betydligen höjde i följd af de allmänna handels-konjunkturerna; på grund hvaraf berörde medborgareklass, som tillfälligtvis nyligen erhållit denna större vinst, och liera år fått fastigheternas afkastning väl betald, har nu, mindre än många andra, behof af en sådan eftergift eller skänk, som den ifrågavarande. 9:o Olli, såsom i Konungens Proposition i ämnet omförmäles, »Statsverkets närvarande fördelaktiga ställning synes lemna tillgång» till en dylik eftergift, bör den företrädesvis göras i afseende å mantalspenningarna (hvarom jag väckt motion), el - Slats-Ulskottels Utlåtande M 30, 19 ler ock andra direkta och personela utskylder, sorn, utan afseende å de skattdragandes tillgångar, drabba alla medborgareklasser, och således äfven de fattigare, såsom daglönare, arbetskarlar, statfolk och andra behöfvande, hvilka ofta dessutom hafva större familjer att försörja. 10:o Ifrågavarande afgifter, hvilka grunda sig på knektekontrakten, och, efter rotehållarnes hörande, blifvit fastställde att utgå till deras nuvarande belopp, böra icke egentligen kallas skatter, utan onera realia, helst Kronans rättighet uti ifrågavarande afseende är en sakrätt af särskild art (jus in re aliena); hvarföre ock af gifterna kunna, ehuru de användas till allmänna behof, betraktas likasom frälse räntor, öfver hvilkas belopp någon klagan, mig veterligen, icke försports, förmodligen emedan räntegifvarne förutsett, att sådan klagan icke skulle medföra åsyftad verkan. ll:o Sedan Konung och Rikets Ständer, enligt Kungörelsen den 6 April 1810, »förklarat hvarje svensk man, till hvilken klass af medborgare han räknas måtte, berättigad att förvärfva och besitta fast egendom» »af hvad natur som helst, och åtnjuta densamma tillhörande förmåner emot uppfyllande af dermed förknippade» vskyldigheter»; så har den betydligaste anledningen till klagan öfver de större onera på skattejorden, eller den olika beskattningen å jord, upphört, och under sednare decennier blifvit fortsatt troligen för det mesta: dels af politisk beräkning, dels af gammal vana utan besinning att omständigheterna väsendtligen ändrats, dels ock i följd af irriga begrepp, ibland hvilka några under diskussionen om ifrågavarande beslut förspordes, såsom t.
ex. att dessa afgifter voro en beskattning å produktionen (ehuru de i mån af densamma hvarken ökas eller minskas), samt att »fastigheterna» (sjelfva) »hade rättigheter», m. m. d. Och 12:o Enär den af Konung och Rikets Ständer, enligt Kongl.
Kungörelserna af den 27 Oktober 1812 och den 13 Februari 1849, bestämda skyldighet, att vid »fyllda tjugu år» »till rikets försvar ingå i allmänna beväringen», är ålagd hvarje svensk man (§ 1), med ganska få undantag (§ A), utan alt hvarken i Kungörelserna eller i § 5 i Riksdagsbeslutet af den 18 Augusti 1812 eller ens i Rikets Ständers den 23 Maj och den 23 Juli samma år aflåtna underdåniga skrifvelser i ämnet, blifvit förklaradt eller ens antydt, att nästan hela svenska manliga befolkningen skulle, genom beväringspligtens fullgörande, gälda och igenlösa Kronans ifrågavarande sakrätt i vissa med soldat-rotering behäftade hemman; — så kan något stöd för yrkandet om roteringens upphörande icke, såsom under öfverläggningarne i Utskottet och under en mångårig agitation blifvit försökt, bemtas af den omständighet, att bevärings-skyldigheten efter roteringen tillkommit.
Men då denna omständighet likväl fortfarande åberopats äfven uti ifrågavarande ärende, torde här höra meddelas följande upplysningar: a) 3:dje mom. i Konungens den 30 April 1812 till Ständerna aflåtna Pro - 20 Stats-Ulskoltets Utlåtande Jtt 30. position i ämnet innehåller, »att beväringsmanskapet antingen skall förstärka den »indelta arméen eller båtsmanshållet, eller ock utgöra särskilda korpser under sär»skildt befäl.» b) enligt ll:te mom. i Sländernas den 23
Maj 1812 justerade svar å berörde proposition och 10 mom. i ofvanåberopade § af Riksdagsbeslutet, hade Ständerna för sin del bestämt, »att den indelta arméen vid utbrottet af ett krig bör, enligt för densamma nu gällande författningar, kompletteras, hvarefter rust- och rotehållares rekryterings-skyldighet försvinner endast under så lång tid kriget varar, och vidtager, efter återställd fred, 3 månader sedan trupperna återkommit till hemorten» ; samt c) den ytterligare förklaring, som Ständerna, genom den ganska underdåniga skrifvelsen af den 3 Juli 1812 gåfvo i ämnet, innehåller, bland mycket annat, följande strof: »På det i en framtid ingen tvetydighet om rättigheter och skyldigheter »må kunna uppstå; hafva Rikets
Ständer trott sig böra anmäla en underdånig ön»skan om ett noga bestämmande, att ifall en egare af indelt båtsmans-, rytlareneller ständigt knektehåll, som för Sill Hildimer
Ilar vakans och är i ulskrifnings»åldern, sjelf utgår för sin rote, det måtte vara honom ovilkorligen förbehållet, att »efter fyllda 23 år nyttja de konskriberades rätt alt ifrån krigstjensten afgå, derest »han för roten sätter karl i sitt ställe.
Ständer hafva ansett det så myc»ket angelägnare att af Eder Kongl. Maj:t utbedja sig ett sådant stadgande, sorn »dessförutan den händelse kunde inträffa, att, om lagens och kontrakternas innehåll »bokstafligen följdes, mången hemmansegare, inom konskriptionsåldern, då han ej på »en gång kunde tjena för rolen och såsom konskriberad, kunde nödsakas gå från »sin åborätt, eller qvarblifva i krigstjenst längre än hans med andra medborgare »gemensamma pligt honom ålägger.»
Detta allt visar mer än tillräckligt, att Rikets
Ständer ingalunda åsyftat att med beväringen ersätta den indelta arméen, eller med en börda, kastad på nästan hela manliga befolkningen, gynna en klass af hemmansegare.
Beskaffenheten af premisserna till Utskottets tillstyrkande visar, mera än allt annat, att giltiga skäl till beslutet icke funnits.
Detta torde blifva klart vid en ganska kort belysning af motiverna.
Första anledningen uppgifves hafva varit »en ofta upprepad klagan».
Men denna gäller ej blott ifrågavarande onus, utan äfven alla skatter och besvärligheter.
Skulle en skyldighet efterskänkas blott derföre, att deröfver ofta klagats; så borde ju alla onera uppbäfvas.
Vidare anför Utskottet: a) att, med anledning af denna klagan, Sländerna uttalat en »önskan».
Men Slals-Utskotlels Utlåtande JYs 50. 21 denna önskan torde egentligen hafva tillkommit derför, dels alt roleringsskyldige finnas till betydlig mängd i två stånd, samt vanligen i tre om icke i alla fyra; dels alt sådana (korporations) intressen göra sig stundom gällande framför de allmänna; dels ock att många medborgareklasser, och bland dem de i 9:de mom. härofvan nämnda, icke hafva rätt att deltaga i Riksdagsmanna-valen. b) att denna önskan varit »att all den lindring» i roteringsbesväret, hvilken Omöjligen kunde åstadkommas, måtte de roteringsskyldiga beredas.»
Häraf skulle ju följa alt ali r otering sskxjldighet bör upphäfvas.
Detta torde dock vara mer än Utskottet åsyftat; och således tyckes sislanförde skäl ej för närvarande passa. c) att »Kongl. Maj:t funnit Statsverkets nuvarande tillgångar medgifva att» »ytterligare lindring i detta besvär må kunna vederbörande medgifva?.» Jag har i 9:de mom. anmärkt, att lindringen borde tillgodokomma hela del arbetande folket, ej blott en klass. d) att »de skattskyldiga redan tillförene i sådant afseende förunnats eftergifter»: d. v. s. att den, som fäll mycket, skall få ännu mer.
Detta tyckes mig snarare bordt användas såsom skäl för afslag. e) att Utskottet bör »understödja ett förslag, uteslutande afsedt att främja en» (af rotehållarne?) »länge önskad och» (af dem?) »till behofvet erkänd» (af an dra bestridd?) »jemnare och mera allmän fördelning af roteringsbördan», så att de, som icke varit skyldige den vidkännas eller hafva några dermed förknippade förmåner, likväl få smaka olägenheten deraf; samt f) att »en särskild lindring för den enskilde rotehållaren» beredes på allmän bekostnad, hvilket otvifvelaktig! är angenämt för den som gör vinsten.
I anledning af de misstydningar jag erfarit sedan Utskottets betänkande var beslutadt, måste jag här uttrycka, hvad jag trott vara nog klart för att af enhvar ins^s, d. v. s. att af de grundåsigter, från hvilka jag utgått, nemligen dels att det onus reale, som vi vanligen kalla grundskatt, är en sakrätt af särskild art, dels ock alt beskattningen bör i möjligaste måtto drabba alla endast i förhållande till deras egentliga förmögenhet och behållna inkomst, ostridigt följer, att jag, som icke vill efterskänka grundskatten, ingalunda kan tillstyrka ny grundskatts läggande å fastighet, som enskild person redan eger, derest han ej dertill samtycker eller får ett kapital, motsvarande grundskatten, betraktad såsom årlig ränta.
Grundskatts läggande å fastighet, utan egarens samtycke eller dylik ersättning, skulle utgöra ett så våldsamt ingrepp i eganderätten, att jag förmodar det sådant numera aldrig kan ifrågakomma.
Fastän jag icke vill medverka till grundskatternas efterskänkande, anser jag likväl, att de kunna, och under vissa förhållanden böra, mot ersättning afskaffas. 22 Stats-Ulskotlets Utlåtande JVI 50.
En högt aktad national-ekonom, som sedermera blef juris doktor och akademisk lärare, har i sin, af den vidtberömde Prof. Holmbergsson förordade, år 1816 tryckta •»afhandling om Statsinkomsterna», anfört många skäl mot grundskatter i allmänhet, och derföre yrkat deras afskaffande, men äfven anmärkt, att de icke borde efter skänkas, utan af jordegare inlösas med ett kapital, naturligtvis motsvarande den årliga inkomsten Kronan hade af sådan grundränta.
Och har äfven den författaren anmärkt, att, om den s. k. grundskatten eflergåfves alldeles, den nuvarande jordegaren, såvida han icke är densamme som först fått vidkännas ifrågavarande onus, skulle »få till skänks ett så stort kapital, som staten förut egde i fastigheten», samt att denna skänk skulle vara obillig, enär den ej rättades efter någon personlig förtjenst.
Alldenstund nu af nationen äskas utgifter till ett oerhördt belopp, måste alla de, som vilja antingen skaffa medel till jernvägarne eller hafva den s. k. skydds afgiften, enligt 1 Artikeln Bevillnings-stadgan, använd till folkundervisningen, eller på annat sätt gynna de fattiga t. ex. genom minskning i deras skattebidrag till Kronan eller Kommunen, noga tillse, att icke statens kapitaler eller mot dem svarande ständiga räntor bortskänkas eller utan ersättning eftergifvas.
På dessa grunder, och de flera som under öfverläggningarne anförts, hade jag önskat, alt Utskottet föreslagit Rikets Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånighet tillkännagifva, alt Ständerna vore hindrade samtycka till hvad Kongl.
Maj:t uti ifrågavarande afseende nådigsl föreslagit. af Riksdags-fullmäktigen Ola Mänsson från Christianstads län: »Fullt ense med Utskottets majoritet, så väl i afseende på eftergift af beklädnads-bidraget för de uti Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition upptagna rotar, som tillstyrkandet af enahanda förmåner för Jemtlands Häst- och Fältjägare-korpser, kan jag dock icke gilla de skäl Utskottet användt mot åtnjutande af motsvarande lindring i afgiften för de vid Skånska Infanteri-regementena befintliga 385 vakans-rote-nummer, helst bemälde motiver, till en del hemtade af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, för en opartisk granskares öga alldeles icke kunna stå profvet.
Det förhållande att någon nedsättning vid mötes-passevolansens upphörande för de effektiva rotarne, enligt Kongl. Brefvet den 50 Oktober 1846, icke tillgodokom de vakanta, vore, i min tanke, och enär det icke rätt väl kan slå tillsammans med rättvisans grundsats, att den som aldrig fått någon fördel, skall icke belter hafva någon, användbart som skäl för och icke mot den af mig föreslagna lindringen för de sednare rotarne.
Lika litet kan jag instämma i Utskottets åsigt, att, enär rote-vakanserne i den mån varit eftersökte, att lottning måste verkställas, det derigenom kan anlagas, att de vore mindre betungade än de effektive; ty säkert är att skälet för en sådan täflan icke får hemtas från skillnaden af den ålagda roterings-tungan, utan i den fruktan, som bade intagit sinnena vid de,t då slutade kriget, och farhågan, att i fall Stals-Utskoltets Ullålande Jl/s 30.