Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty den ogudaktige berömmer sig af sitt sjelfsvåld; och den giruge välsignar sig, och lastar Herran.
Den ogudaktige är så stolt och vred, att han frågar efter ingen; uti alla sina tankar håller han Gud för intet.
Han håller fram med det han förehafver; dine domar äro fjerran ifrå honom; han handlar högmodeliga med alla sina fiendar.
Han säger i sitt hjerta: Jag varder aldrig omstött; det skall ingen nöd hafva i evig tid.
Hans mun är full med bannor, falskhet och bedrägeri; hans tunga kommer mödo och arbete åstad.
Han sitter i försåt i gårdomen; han dräper de oskyldiga hemliga; hans ögon vakta efter de fattiga.
Han vaktar i hemlig rum, såsom ett lejon i kulone; han vaktar efter, att han må gripa den elända; och han griper honom, då han drager honom i sitt nät.
Han förkrossar och nedertrycker, och till jordena slår den fattiga med våld.
Han säger i sitt hjerta: Gud hafver förgätit det; han hafver bortdolt sitt ansigte, han ser det aldrig.
Statt upp, Herre Gud; upphäf dina hand; förgät icke den elända.
Hvi skall den ogudaktige försmäda Gud, och i sitt hjerta säga: Du sköter der intet om?
Du ser det ju; förty du skådar vedermödo och jämmer, det står i dina händer; de fattige befalla det dig; du äst de faderlösas hjelpare.
Bryt sönder dens ogudaktigas arm, och besök det onda; så skall man hans ogudaktiga väsende intet mer finna.
Herren är Konung alltid och evinnerliga; Hedningarna måste förgås utu hans land.
De fattigas trängtan hörer du, Herre; deras hjerta är visst, att ditt öra aktar deruppå;
Att du skaffar dem faderlösa och fattiga rätt; att menniskan icke mer skall högmodas på jordene.
En Psalm Davids, till att föresjunga.
Jag förtröstar på Herran; huru sägen I då till mina själ, att hon skall flyga, såsom en fogel på edro berge?
Ty si, de ogudaktige spänna bågan, och lägga sina pilar på strängen, till att dermed hemliga skjuta de fromma.
Ty de sönderrifva grunden; hvad skulle den rättfärdige uträtta?
Herren är i sitt helga tempel; Herrans stol är i himmelen; hans ögon se deruppå; hans ögnahvarf pröfva menniskors barn.
Herren pröfvar den rättfärdiga; hans själ hatar den ogudaktiga, och dem der gerna orätt bruka.
Han skall låta regna öfver de ogudaktiga ljungande, eld och svafvel; och skall gifva dem oväder till löna.
Herren är rättfärdig, och hafver rätthetena kär; derföre, att deras ansigte skådar uppå det rätt är.
Hjelp, Herre; de helige äro förminskade; och de trogne äro få ibland menniskors barn.
Den ene talar med den andra onyttig ting; och skrymta, och lära utaf oens hjerta.
Herren utrote allt skrymteri och de tungo, som stor ord talar;
De der säga: Vår tunga skall hafva öfverhandena; oss bör tala; ho är vår herre?
Efter nu de elände förtryckte varda, och de fattige sucka, vill jag upp, säger Herren; jag vill skaffa en hjelp, att man frimodeliga lära skall.
Herrans tal är klart, såsom genomluttradt silfver i enom lerdegel, bepröfvadt sju resor.
Du Herre, bevara dem, och förvara oss för detta slägtet, till evig tid.
Ty det varder allestäds fullt med ogudaktiga, der sådana löst folk ibland menniskorna rådande är.
Herre, huru länge vill du så platt förgäta mig?
Huru länge fördöljer du ditt ansigte för mig?
Huru länge skall jag sörja i mine själ, och ängslas i mitt hjerta dagliga?
Huru länge skall min ovän förhäfva sig öfver mig?
Skåda dock, och hör mig, Herre min Gud; upplys min ögon, att jag icke bortsomnar i dödenom:
Att min ovän icke skall berömma sig att han är mig öfvermägtig vorden, och mine motståndare glädja sig att jag nedre ligger.
Men jag tröstar deruppå, att du så nådelig äst; mitt hjerta gläder sig, att du så gerna hjelper.
Jag vill sjunga Herranom, att han så väl emot mig gör.
De dårar säga i sitt hjerta: Det är ingen Gud till; de doga intet, och äro en styggelse med sitt väsende; det är ingen, som väl gör.
Herren såg af himmelen uppå menniskors barn, att han se skulle om der någor förståndig vore, och efter Gud frågade.
Men de äro alle afvekne, och allesammans odogse; det är ingen, som väl gör, ja icke en.
Vill då ingen af de ogerningsmän det märka?
de som mitt folk uppfräta, på det de måga föda sig; men Herran åkalla de intet.
Der frukta de sig; men Gud är när de rättfärdigas slägte.
I skämmen den fattigas råd; men Gud är hans tröst.
att hjelpen af Zion öfver Israel komme, och Herren sitt fångna folk förlossade; så skulle Jacob glad vara, och Israel fröjda sig.
En Psalm Davids.
Herre, ho skall bo i dine hyddo?
Ho skall blifva på ditt helga berg?
Den som vandrar utan vank, och gör rätt, och talar sanningen af hjertat;
Den med sine tungo icke förtalar, och icke gör sin nästa ondt, och sin nästa icke skämmer.
Den som de ogudaktiga för intet aktar; men dem som Herran frukta, ärar han, den som sinom nästa svär, och håller det;
Den som icke gifver sina penningar på ocker, och tager icke skänker öfver den oskyldiga.
Den det gör, han skall blifva vid sig evinnerliga.
Ett gyldene klenodium Davids.
Bevara mig, Gud; förty jag tröstar uppå dig.
Jag hafver sagt till Herran: Du äst ju Herren; jag måste för dina skull lida.
För de heliga, som på jordene äro, och för de härliga, till dem hafver jag allt mitt behag.
Men de som efter en annan löpa, skola stor bedröfvelse hafva; jag vill icke offra deras drickoffer med blod, eller föra deras namn i minom mun.
Men Herren är mitt gods och min del; du uppehåller min arfvedel.
Lotten är mig fallen i det lustiga; mig är en skön arfvedel tillfallen.
Jag lofvar Herran, den mig råd gifvit hafver; tukta mig också mine njurar om nattena.
Jag hafver Herran för ögon alltid: ty han är mig på högra handene; derföre skall jag väl blifva vid mig.
Derföre gläder sig mitt hjerta, och min ära är glad, och mitt kött skall säkert ligga.
Ty du skall icke låta mina själ uti helvete; och icke tillstädja, att din Helige ser förgängelse.
Du kungör mig vägen till lifvet; för dig är glädje tillfyllest, och lustigt väsende på dine högra hand evinnerliga.
En bön Davids.
Herre, hör rätthetena; gif akt uppå mitt rop, förnim mina bön, den icke utaf en falsk mun går.
Tala du i mine sak, och se du uppå hvad rätt är.
Du pröfvar mitt hjerta, och besöker det om nattena, och ransakar mig, och finner intet; jag hafver satt mig före, att min mun icke öfverträda skall.
Jag förvarar mig i dina läppars orde, för menniskors gerningar, på mördarens väg.
Behåll min gång på dinom stigom, att min steg icke slinta.
Jag ropar till dig, att du Gud ville höra, mig; böj din öron till mig, hör mitt tal.
Bevisa, dina underliga godhet, du, deras Frälsare, som trösta uppå dig, emot dem som sig emot dina högra hand sätta.
Bevara mig såsom en ögnasten; beskärma mig under dina vingars skugga;
För de ogudaktiga, som mig förhärja; för mina ovänner, som efter mina själ stå allt omkring.
Deras fete hålla tillsamman; de tala med sin mun stor ord.
Hvar vi gå, så äro de kringom oss; sina ögon ställa de derefter, att de måga slå oss till jordena;
Såsom ett lejon, som rof begärar; såsom ett ungt lejon, som i kulone sitter.
Herre, statt upp, öfverfall honom, och nederslå honom; undsätt mina själ ifrå de ogudaktiga, med ditt svärd;
Ifrå dine hands menniskom, Herre, ifrå denne verldenes menniskom, hvilka sin del hafva medan de lefva; dem du buken fyller med dina håfvor; de der barn nog hafva, och låta sina återlefvor sinom barnom.
Men jag vill skåda ditt ansigte i rättfärdighet; jag vill mätt varda, när jag uppvakar efter ditt beläte.
En Psalm, till att föresjunga, Davids, Herrans tjenares; hvilken denna visos ord talade till Herran, på den tid Herren honom hulpit hade ifrå hans fiendars hand, och ifrå Sauls hand;
Och sade: Hjerteliga, kär hafver jag dig, Herre, min starkhet; Herre, min klippa, min borg, min förlossare; min Gud, min tröst, den jag mig vid håller; min sköld, och min salighets horn, och mitt beskydd.
Jag vill lofva och åkalla Herren; så blifver jag ifrå mina ovänner förlöst.
Ty dödsens band hafva, omfattat mig, och Belials bäcker förskräckt mig.
Helvetes band hafva omfattat mig, och dödsens snaror öfverfallit mig.
När jag är i ångest, så åkallar jag Herran, och ropar till min Gud; så hörer han mina röst af sitt tempel, och mitt rop kommer för honom till hans öron.
Jorden bäfvade och gaf sig, och bergens grundvalar rördes och bäfvade, då han vred var.
Damb gick upp af hans näso, och förtärande eld af hans mun; så att det ljungade deraf.
Han böjde himmelen, och for neder, och mörker var under hans fötter.
Och han för uppå Cherub, och flög; han sväfde på vädrens vingar.
Hans tjäll omkring honom var mörker, och svart tjockt moln, der han inne fördold var.
Af skenet för honom delte sig skyn, med hagel och ljungande.
Och Herren dundrade i himmelen; och den Högste lät sitt dunder ut, med hagel och ljungande.
Han sköt sina skott, och förströdde dem; han lät fast ljunga, och förskräckte dem.
Der såg man vattuådrorna; och jordenes grund vardt blottad, Herre, af ditt straff, af dine näsos anda och blåst.
Han sände utaf höjdene, och hemtade mig; och drog mig utu stor vatten.
Han halp mig ifrå mina starka fiendar; ifrå mina hatare, som mig för mägtige voro;
De mig öfverföllo i mins motgångs tid; och Herren vardt min tröst.
Och han förde mig ut på rymdena; han tog mig derut; ty han hade lust till mig.
Herren gör väl emot mig, efter mina rättfärdighet; han vedergäller mig efter mina händers renhet.
Ty jag håller Herrans vägar, och är icke ogudaktig emot min Gud.
Ty alla hans rätter hafver jag för ögon, och hans bud kastar jag icke ifrå mig.
Men jag; är utan vank för honom, och bevarar mig för min synd.
Derföre vedergäller mig Herren, efter mina rättfärdighet; efter mina händers renhet för hans ögon.
Med de heliga äst du helig; och med de fromma, äst du from;
Och med de rena äst du ren; och vid de afvoga ställer du dig afvog.
Ty du hjelper det elända folket, och de höga ögon förnedrar du.
Ty du upplyser mina lykto; Herren, min Gud, gör mitt mörker ljust.
Ty med dig kan jag nederlägga krigsfolk, och med minom Gud öfver muren springa.
Guds vägar äro utan vank; Herrans tal äro genomluttrad; han är en sköld allom dem som trösta uppå honom.
Ty ho är en Gud, utan Herren; eller en starker, utan vår Gud?
Gud omgjordar mig med kraft, och gör mina vägar utan vank.
Han gör mina fötter lika som hjortars, och sätter mig på mina höjder.
Han lärer mina hand strida, och min arm spänna kopparbågan.
Och du gifver mig dins salighets sköld, och din högra hand stärker mig; och när du förnedrar mig, gör du mig storan.
Du gör under mig rum till att gå, att mina fötter icke skola slinta.
Jag vill jaga efter mina fiendar, och gripa dem; och intet omvända, tilldess jag hafver nederlagt dem.
Jag skall slå dem, och de skola icke kunna mig emotstå; de måste falla under mina fötter.
Du kan rusta mig med starkhet till strid; du kan kasta dem under mig, som sig emot mig sätta.
Du gifver mig mina fiendar på flyktena, att jag må förstöra mina hatare.
De ropa, men der är ingen hjelpare: till Herran, men han svarar dem intet.
Jag skall sönderstöta dem som stoft för vädret; jag skall bortkasta dem såsom träck på gatomen.
Du hjelper mig ifrå det trätosamma folket, och gör mig till ett hufvud ibland Hedningarna; ett folk, som jag intet kände, tjenar mig.
Det hörer mig med hörsam öron; men de främmande barn förneka mig.
De främmande barn försmäkta, och brytas i sina bojor.
Herren lefver, och lofvad vare min tröst; och mins salighets Gud varde upphöjd.
Gud, som mig hämnd gifver, och tvingar folken under mig;
Den mig hjelper ifrå mina fiendar, och upphöjer mig ifrå dem, som sätta sig emot mig; du hjelper mig ifrå de vrånga.
Derföre vill jag tacka dig, Herre, ibland Hedningarna, och lofsjunga dino Namne;
Den sinom Konung stor salighet bevisar, och gör sinom smorda godt; David, och hans säd evinnerliga.
Himlarna förtälja Guds äro, och fästet förkunnar hans händers verk.
En dag säger det dem andra, och en natt kungör det de andro.
Intet mål eller tal är, der man deras röst icke hörer.
Deras snöre går ut i all land, och deras tal intill verldenes ändar; han hafver gjort solene ena hyddo i dem;
Och hon går ut såsom en brudgumme utu sinom kammar, och fröjdar sig såsom en hjelte till att löpa vägen.
Hon går upp vid himmelens ända, och löper omkring åter till samma ändan; och intet blifver för hennes hetta förskyldt.
Herrans lag är utan vank, och vederqvicker själarna; Herrans vittnesbörd är visst, och gör de enfaldiga visa.
Herrans befallningar äro rätta, och fröjda hjertat; Herrans bud äro klar, och upplysa ögonen.
Herrans fruktan är ren, och blifver evinnerliga; Herrans rätter äro sanne, allesamman rättfärdige.
De äro kosteligare än guld, och mycket fint guld; de äro sötare än hannog, och hannogskaka.
Ock varder din tjenare igenom dem förmanad; och den dem håller, han hafver stor lön.
Ho kan märka huru ofta han bryter?
Förlåt mig mina hemliga brister.
Bevara ock din tjenare för de stolta, att de icke få råda öfver mig; så blifver jag utan vank, och oskyldig för stor missgerning.
Låt dig täckas mins muns tal, och mins hjertans tankar för dig, Herre, min tröst och min förlossare.
Herren höre dig i nödene; Jacobs Guds Namn beskydde dig.
Han sände dig hjelp af helgedomenom, och styrke dig utaf Zion.
Han tänke uppå all din spisoffer; och din bränneoffer vare fet.
Han gifve dig hvad ditt hjerta begärar, och fullborde all din anslag.
Vi fröjde oss, att du oss hjelper; och i vår Guds Namn rese vi baneret upp; Herren fullborde alla dina böner.
Nu märker jag, att Herren hjelper sin smorda, och hörer honom i sinom helga himmel; hans högra hand hjelper väldeliga.
De andre förlåta sig på vagnar och hästar; men vi tänke på Herrans vår Guds Namn.
De äro nederstötte och fallne; men vi stå upprätte.
Hjelp, Herre; Konungen höre oss, när vi rope.
Herre, Konungen fröjdar sig i dine kraft; och huru ganska glad är han af dine hjelp!
Du gifver honom hans hjertas önskan, och förvägrar intet hvad hans mun beder.
Ty du öfverskuddar honom med god välsignelse; du sätter ena gyldene krono uppå hans hufvud.
Han beder dig om lif; så gifver du honom ett långt lif, alltid och evinnerliga.
Han hafver stora äro af dine hjelp; du lägger lof och prydelse uppå honom.
Ty du sätter honom till en välsignelse evinnerliga; du fröjdar honom med dins anletes fröjd.
Ty Konungen hoppas uppå Herran, och skall igenom dens Högstas godhet fast blifva.
Din hand skall finna alla dina fiendar; din högra hand skall finna dem som dig hata.
Du skall göra dem såsom en glödande ugn, när du dertill ser; Herren skall uppsluka dem i sine vrede; elden skall uppfräta dem.
Deras frukt skall du förgöra utaf jordene, och deras säd ifrå menniskors barn.
Ty de tänkte att göra dig ondt, och togo de råd före, som de icke fullborda kunde.
Ty du skall göra dem till skuldror; med dina strängar skall du emot deras anlete skjuta.
Herre, upphöj dig i dine kraft; så vilje vi sjunga och lofva dina magt.
En Psalm Davids, till att föresjunga, om hindena som bittida jagad varder.
Min Gud, min Gud, hvi hafver du öfvergifvit mig?
Jag ryter; men min hjelp är fjerran.
Min Gud, om dagen ropar jag, så svarar du intet; och om nattena tiger jag ock intet.
Men du äst helig, du som bor ibland Israels lof.
Våre fäder hoppades uppå dig; och då de hoppades, halp du dem ut.
Till dig ropade de, och vordo hulpne; de hoppades på dig, och vordo icke till skam.
Men jag är en matk, och icke menniska; menniskors gabberi, och folks föraktelse.
Alle de som mig se, bespotta mig, gapa upp med munnen, och rista hufvudet:
Han klage det Herranom; han hjelpe honom ut, och undsätte honom, om han hafver lust till honom.
Ty du hafver dragit mig utu mitt moderlif; och vast min tröst, då jag än vid mine moders bröst låg.
På dig är jag kastad utaf moderlifvet; du äst min Gud, allt ifrå mine moders lif.
Var icke långt ifrå mig; ty ångest är hardt när; ty här är ingen hjelpare.
Store stutar hafva belagt mig; fete oxar hafva omhvärft mig.
De uppgapa med sin mun emot mig, såsom ett glupande och rytande lejon.
Jag är utgjuten såsom vatten; all min ben hafva skiljts åt; mitt hjerta i mitt lif är såsom ett smält vax.
Mina krafter äro borttorkade, såsom ett stycke af en potto; och min tunga lådar vid min gom, och du lägger mig uti dödsens stoft.
Ty hundar hafva kringhvärft mig, och de ondas rote hafver ställt sig omkring mig; mina händer och fötter hafva de genomborrat.
Jag måtte tälja all min ben; men de skåda och se sin lust på mig.
De byta min kläder emellan sig, och kasta lott om min klädnad.
Men du, Herre, var icke fjerran; min starkhet, skynda dig till att hjelpa mig.
Fria mina själ ifrå svärdet, mina ensamma ifrå hundarna.
Hjelp mig utu lejonens mun, och fria mig ifrån enhörningarna.
Jag vill predika ditt Namn minom brödrom; jag vill prisa dig i församlingene.
Lofver Herran, I som frukten honom; honom äre all Jacobs säd, och honom vörde all Israels säd.
Ty han hafver icke föraktat eller försmått dens fattiga eländhet; och icke förskylt sitt ansigte för honom; och då han ropade till honom, hörde han det.
Dig vill jag prisa, uti den stora församlingene; jag vill betala mitt löfte inför dem som frukta honom.
De elände skola äta, att de mätte varda; och de som efter Herran fråga, skola prisa honom; edart hjerta skall lefva evinnerliga.
Tänke derpå alla verldenes ändar, och omvände sig till Herran; och alla Hedningars slägter tillbedje för honom.
Herren hafver ett rike, och han råder ibland Hedningarna.
Alle fete på jordene skola äta, och tillbedja; för honom skola knäböja alle de som i stoft ligga, och de der med bekymmer lefva.
Han skall få ena säd, den honom tjenar; om Herran skall man förkunna intill barnabarn.
De skola, komma och predika hans rättfärdighet de folke, som födas skall, att han det gör.
Herren är min herde, mig skall intet fattas.
Han föder mig på en grön äng, och förer mig till friskt vatten.
Han vederqvicker mina själ; han förer mig in på rätta vägen, för sitt Namns skull.
Och om jag än vandrade i enom mörkom dal, fruktade jag intet ondt; ty du äst när mig; din käpp och staf trösta mig.
Du bereder till mig ett bord emot mins fiendar; du smörjer mitt hufvud med oljo, och inskänker fullt för mig.
Godhet och barmhertighet skola följa mig i alla mina lifsdagar; och jag skall blifva i Herrans hus evinnerliga.
Jorden är Herrans, och hvad deruti är; jordenes krets, och hvad derpå bor.
Ty han hafver grundat henne på hafvena, och på floderna beredt henne.
Och ho kan stå uti hans helga rum?
Den oskyldiga händer hafver, och renhjertad är; den ej lust hafver till lösaktiga läro, och svär icke falskeliga;
Han skall undfå välsignelse af Herranom, och rättfärdighet af sins helsos Gud.
Detta är den slägt, som efter honom frågar, den ditt ansigte, Jacob, söker.
Görer portarna vida, och dörrarna i verldene höga, att ärones Konung må draga derin.
Hvilken är den samme ärones Konung?
Det är Herren, stark och mägtig, Herren mägtig i strid.
Det är Herren Zebaoth; han är ärones Konung.
Efter dig, Herre, längtar jag.
Min Gud, Jag hoppas uppå dig; låt mig icke komma på skam, att mine ovänner icke skola glädja sig öfver mig.
Ty ingen kommer på skam, den dig förbidar; men de löse föraktare komma på skam.
Herre, visa mig dina vägar, och lär mig dina stigar.
Led mig i dine sanning, och lär mig; ty du äst den Gud, som mig hjelper; dagliga förbidar jag dig.
Tänk Herre, på dina barmhertighet, och uppå dina godhet, den af verldenes begynnelse varit hafver.
Tänk icke uppå mins ungdoms synder, och min öfverträdelse; men tänk uppå mig, efter dina barmhertighet, för dina godhets skull, Herre.
Herren är god och from; derföre undervisar han syndarena på vägenom.
Han leder de elända rätt, och lärer de elända sin väg.
Alle Herrans vägar äro godhet och sanning, dem som hans förbund och vittnesbörd hålla.
För ditt Namns skull, Herre, var mine missgerning nådelig, den stor är.
Hvilken är den der fruktar Herran, han skall lära honom den bästa vägen.
Hans själ skall bo i det goda, och hans säd skall besitta landet.
Herrans hemlighet är ibland dem som frukta honom; och sitt förbund låter han dem få veta.
Mine ögon se alltid till Herran; ty han skall taga min fot utu nätet.
Vänd dig till mig, och var mig nådelig; ty jag är ensam och elände.
Mins hjertans ångest är stor; för mig utu mine nöd.
Se uppå min jämmer och eländhet, och förlåt mig alla mina synder.
Se deruppå, att mine fiender så månge äro, och hata mig med orätt.
Bevara min själ, och fräls mig; låt mig icke komma på skam, ty jag förtröstar uppå dig.
Fromhet och rätthet, bevare mig; ty jag förbidar dig.
Gud löse Israel utaf allo sine nöd.
Herre, skaffa mig rätt; ty jag är oskyldig.
Jag hoppas på Herran; derföre skall jag icke falla.
Pröfva mig, Herre, och försök mig; ransaka mina njurar och mitt hjerta.
Ty din godhet är för min ögon, och jag vandrar i dine sanning.
Jag sitter icke när de fåfänga, menniskor, och hafver icke omgängelse med de falska.
Jag hatar de ondas församling, och sitter icke när de ogudaktiga.
Jag tvår mina händer med oskyldighet, och håller mig, Herre, intill ditt altare;
Der man hörer tacksägelses röst, och der man predikar all din under.
Herre, jag hafver dins hus boning kär, och det rum der din ära bor.
Ryck icke mina själ bort med syndarena, eller mitt lif med de blodgiruga;
Hvilke omgå med arga list, och taga gerna gåfvor.
Men jag vandrar oskyldeliga; förlös mig, och var mig nådelig.
Min fot går rätt; i församlingene vill jag lofva dig, Herre.
Herren är mitt ljus och min helsa; för hvem skall jag frukta mig?
Herren är mins lifs kraft; för hvem skulle jag grufva mig?
Derföre, om de onde mine motståndare och fiender till mig vilja, till att fräta mitt kött, måste de stöta sig och falla.
Om än en här lade sig emot mig, så fruktade sig ändå mitt hjerta intet; om en strid hofve sig upp emot mig, så förlåter jag mig uppå honom.
Ett beder jag af Herranom, det hade jag gerna; att jag i Herrans hus blifva må i alla mina lifsdagar, till att skåda den sköna Herrans Gudstjenst, och besöka hans tempel.
Ty han öfvertäcker mig i sine hyddo i ondom tid; han förgömmer mig hemliga i sitt tjäll, och upphöjer mig på ene klippo;
Och skall nu upphöja mitt hufvud öfver mina fiendar, som omkring mig äro; så vill jag i hans hyddo lof offra; jag vill sjunga och lofsäga Herranom.
Herre, hör mina röst, när jag ropar; var mig nådelig, och hör mig.
Mitt hjerta håller dig ditt ord före: I skolen söka mitt ansigte; derföre söker jag ock, Herre, ditt ansigte.
Fördölj icke ditt ansigte för mig, och bortdrif icke din tjenare i vredene; ty du äst min hjelp; öfvergif mig icke, och drag icke handena ifrå mig, Gud, min salighet.
Ty min fader och min moder öfvergifva mig; men Herren upptager mig.
Herre, visa mig din väg, och led mig på den rätta stigen, för mina fiendars skull.
Gif mig icke uti mina fiendars vilja; ty falsk vittne stå emot mig, och göra mig orätt skamlöst.
Men jag tror dock, att jag se skall Herrans goda, uti de lefvandes lande.
Förbida Herran; var tröst och oförfärad, och förbida Herran.
När jag ropar till dig, Herre, min tröst, så tig mig icke; på det, när du tiger, jag icke varder dem lik, som i kulona fara.
Hör mine böns röst, när jag ropar till dig; när jag upplyfter mina händer till din helga chor.
Drag mig icke bort ibland de ogudaktiga, och ibland de ogerningsmän, som vänliga tala med sin nästa, och hafva ondt i hjertat.
Gif dem efter sina gerningar, och efter sitt onda väsende; gif dem efter sina händers verk; betala dem det de förtjent hafva.
Ty de vilja icke akta uppå Herrans gerningar, eller uppå hans händers verk; derföre skall han nederslå, och icke uppbygga dem.
Lofvad vare Herran; ty han hafver hört mine böns röst.
Herren är min starkhet, och min sköld; uppå honom hoppades mitt hjerta, och mig är hulpet; och mitt hjerta är gladt, och jag vill tacka honom med mine viso.
Herren är deras starkhet; han är den starke, som sin smorda hjelper.
Hjelp ditt folk, och välsigna ditt arf, och föd dem, och upphöj dem till evig tid.
Bärer fram Herranom, I väldige; bärer fram Herranom äro och starkhet.
Bärer fram Herranom hans Namns äro; tillbedjer Herran i heligo prydning.
Herrans röst går på vattnen; ärones Gud dundrar; Herren på stor vatten.
Herrans röst går med magt; Herrans röst går härliga.
Herrans röst sönderbryter cedrer; Herren sönderbryter cedrer i Libanon;
Och låter dem springa såsom en kalf; Libanon och Sirion, såsom en ung enhörning.
Herrans röst afhugger såsom en eldslåge.
Herrans röst berörer öknena; Herrans röst berörer öknena Kades.
Herrans röst berörer hinderna, och blottar skogarna; och i hans tempel skall hvar och en säga honom äro.
Herren sitter till att göra ena flod, och Herren blifver en Konung i evighet.