Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men alt förändrade stadganden äfven i denna del vore erforderliga, visades ej mindre af ofvannämnda klagomål än äfven af en Rikets Ständer meddelad framställning derom, att för befordrande af postdiligenserna, hvilka icke vore afsedda att köras med Expeditions-Ulskotlets Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o 40. 31 två hästar, måtte få begagnas höst- och vintermånader fyra, samt vår- och sommarmånader 3 hästar.
Med anledning häraf har hos Rikets Ständer blifvit föreslaget, det Rikets Ständer måtte för sin del besluta: att de postdiligenser, hvilka äro afsedda att befordras med gästgifveri-, håll- eller reservskjuls, skola, innan sådan skjuts utgår, besigtigas al sakkunnige personer, hvilka böra lemna utlåtande angående det minsta antal hästar, hvarmed sådan vagn får fortskaffas; att bland besigtningsmännen bör vara minst en skjutsskyldig; samt att å vagnen skall utsättas minsta antalet hästar, som dertill må begagnas.
Rikets Ständer hafva vid pröfningen af denna fråga inhemtat, alt, enligt E. K. Maj:ts nådiga Bref till General-poststyrelsen af den 21 Juni 1861, diligenserna å de linier, der postdiligens-förbindelser blifvit inrättade, skola befordras å vissa linier vintertiden med tre och sommartiden med två hästar, men å andra linier med endast två hästar under hela året, hvaremot någon förhöjning i betingslegan blifvit bestämd.
Det torde emellertid ej kunna nekas, att, till följd af vägarnes olika beskaffenhet i särskilda orter och under olika årstider, del sålunda bestämda hästanlalet måste, med afseende å de ifrågavarande vagnarnes egen tyngd och konstruktion, mången gång beiinnas otillräckligt.
De anförda klagomålen af en mängd skjutsskyldige, såväl hos E. K. Maj:t, som nu hos Rikets Ständer, synas ock vitsorda behofvet af den sökta lindringen, som, jemte det den afser besparing af den skjutsskyldige jordbrukarens arbetsmedel, tillika har till mål att skona djuren från en grym behandling; och Rikets Ständer hysa derföre den åsigt, att undanrödjandet af de öfverklagade olägenheterna är af omständigheterna påkalladt.
För att emellertid bereda lika rätt till talan åt alla parter, synes den föreslagna besigtningen böra verkställas af en utaf Postverket förordnad person, en skjutsskyldig och en kronobetjent, den sistnämnde utsedd af E. K. Majrts Befallningshafvande, som kunde låta verkställa besigtning å de diligenser, hvilka befara inom länet varande postlinier.
Rikets Ständer få alltså i underdånighet anhålla, det E. K. Maj:t läcktes anbefalla Sine Befallningshafvande i de särskilda länen att, efter vederbörandes hörande, inkomma med förslag till det antal hästar, som postdiligenserna inom olika delar af länet höra under olika årstider begagna, samt derefter utlärda nådig föreskrift i ämnet.
Stockholm den 18 Februari 1863. 32 Expedilions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, M:o 4i.
H:0 41.
Upplåst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 21 Febr. 1865.
Preste-Ståndet den 25 — — Borgare Ståndet den 25 — — Bonde-Ståndet den 7 Mars — Rikets Ständers underdåniga Skrijvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående statspension åt Öfversten rn. m., Friherre Nils Ericson.
(Stats-Utskottets Utlåtande N:o 41.) S. A. K.
Sedan Chefen för Statens jernvägsbyggnader, Öfversten tn. m., Friherre Nils Ericson, sorn allt ifrån dessa arbetens början haft sig anförtrodd högsta ledningen deraf, hos E. K. Maj:t anhållit alt vid 1862 års utgång varda från sin berörda Chefsbefattning entledigad, har E. K. Maj:t, som funnit Stalsmagterna böra lemna ett offentligt bevis på deras erkännande af den utmärkta skicklighet, den oegennyttiga uppoffring af tid och krafter samt den omfattande förmåga, hvarmed Friherre Ericson ordnat och utfört de honom af Staten anförtrodda vigtiga arbeten, uti en den 25 November sistlidet år till Rikets Ständer aflåten nådig Proposition, föreslagit, att Rikets Ständer måtte åt Friherre Ericson, som redan uppnått en ålder af öfver 60 år, bevilja för hans återstående lifstid en mot två tredjedelar af hans aflöning svarande statspension af 10,000 R:dr årligen, att från och med innevarande år utgå från Rikets Allmänna Indragningsstat; hvarjemte E. K. Maj:t behagat gifva Rikets Ständer tillkänna, att, enär Friherre Ericson, uppå derom gjord framställning, förklarat sig vara benägen att, äfven efter erhållet afsked, tillhandagå med sådana upplysningar, utlåtanden och förslag, som i frågor rörande jernvägarne kunde komma att från honom infordras, samt då, enligt E. K.
Majlis tanke, det vore, för jernvägsarbetenas fortsatta bedrifvande på ändamålsenligt sätt, af synnerligt värde alt kunna framgent anlita Friherre Ericsons erfarenhet och insigter i ämnet, E. K.
Maj:t hade för afsigt att, så länge dylikt biträde i dessa angelägenheter af Friherre Ericson vore att påräkna, årligen å de anslag, som för jernvägsbyggnadernas fortsättande vore afsedda, anvisa ett belopp af 5,000 R:dr.
Vid behandlingen hos Rikets Ständer af E. K
Maj:ts ifrågavarande nådiga Proposition, hafva, — med hänsigt till Friherre Ericsons allmänt insedda och erkända förtjenster samt det utmärkta sätt, hvarpå han, såsom Chef för Statens jernvägsbyggnader, icke alle - Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 42.
33 icke allenast leck och utfört dessa arbeten, utan ock ordnat arbetskrafter och utbildat skicklighet för arbetenas fortsättning, — meningarne endast varit delade i fråga om det mest passande och värdiga sättet att härför bringa en gärd af nationens tacksamhet.
Rikets Ständer hafva nemligen, lika med E. K.
Majit, funnit Friherre Ericson, sedan han frånträdt sin ansvarsfulla befattning, så myckel heldre böra komma i åtnjutande af ett dylikt tacksamhetsbevis, som det icke kan betviflas, att han för sin återstående lifstid kunnat bereda sig en inkomst, fullt motsvarande den i E. K. Majits Nådiga Proposition afsedda summa, om han, för ordnandet och utförandet af de under hans ledning ställda arbeten, på förhand sökt betinga sig vilkor, som närmare motsvarat dem, hvilka i utlandet ät ledare af dylika arbeten beviljas; och hafva Rikets Ständer vid öfvervägande af de olika framställningar, som i detta ämne förekommit, ansett ett erkännande af Friherre Ericsons (örtjenstfulla verksamhet lämpligast och på ett med Nationens värdighet öfverensstämmande sätt ske derigenom, att en summa, motsvarande hela den årliga aflöning Friherre Ericson åtnjutit såsom Chef för Statens jernvägar, tilldelas honom såsom lifstidspension å Rikets Allmänna Indragningsstat, utan något sä beskaffad! vilkor, som E. M. Majits Nådiga Proposition innehåller och utan anlitande af jernvägsbyggnadsmedlen.
På grund häraf och då, efter hvad Rikets Ständer inhemlat, Friherre Ericson i December månad sistlidet år undfått afsked från sin ofvannämnda Chefsbefattning, hafva Rikets Ständer beslutat tillägga honom för hans återstående lifstid en statspension af Femton tusen (15,000) Riksdaler Riksmynt, att från och med innevarande år af Allmänna Indragningsstaten utgå.
Stockholm den 7 Mars 1863. i\:0 42.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 21 Febr. 1863.
Preste-Ståndet den 25 — — Borgare-Ståndet den 25 — — Bonde-Ståndet den 28 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om ytterligare undersökningar för bedömande af lämpligaste sträckningen ajNorra stambanan. (Stals-Utskottets Utlåtande N:o 44.) S. A. K.
Under behandlingen af frågan om Norra stambanans sträckning, hafva Rikets Ständer funnit angeläget, att, innan Rikets Ständer stadga sitt omdöme i denna fråga, Bih. till B.
Brot. 4862 4865. 40 Sami. 4 Afd. 2 Haji. 5 34 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 43. en fullständig undersökning eger rum i afseende på möjligheten af samt kostnaden för jernvägens framdragande dels från trakten af Märsta öfver Garnsviken förbi Sigtuna samt vidare öfver Erikssund och Warpsundet till Grans socken, der linien då skulle sammanfalla med den föreslagna vägen från Stockholm öfver Stäket lill Örsundsbro, dels från trakten af Odensala till Erikssund och vidare i nyss antydda rigtning, tills linien sammanfölle med Stockholm—Örsundsbro-Iinien; och få Rikets Ständer alltså hos E. K.
Majit måtte täckas i nåder anbefalla Styrelsen för Statens jernvägsbyggnader att i afseende å berörda två sträckningar ofördröjligen låta verkställa fullständig undersökning och upprätta derpå grundade kostnadsförslag, samt att dessa förslag derefter måtte, så fort ske kan, till Rikets Ständers Siats-Utskott aflemnas; kommande de för ifrågavarande undersökning erforderliga kostnader att af Rikets Ständers Riksgälds-kontor, uppå reqvisition, utbetalas.
Stockholm den 28 Februari 1863. Xo 43.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 21 Febr. 1868.
Presle-Slåndet den 2S —■ — Borgare-Ståndet den 2S — — Bonde-Ståndet den 28 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående åtgärder för omläggning af allmänna landsvägen genom en del provinser i Norrland.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 2.) S. A. K.
Under anförande, hurusom den del af allmänna landsvägen utmed Norrländska kusten, hvilken från Enångers kyrka i Helsingland fortgår till början af Westerbottens län, och hvilken väg, enligt hvad kändt är, för flera hundra år sedan anlagd, ännu befunne sig i det skick, som, vid tiden för dess anläggning, var för vägarne i ett bergland vanligt, således utgörande snart sagdt en oafbruten kedja af backar, — hvilket förhållande vore så mycket vådligare, som issvall och källossning vida menligare inverkade på vägarnes beskaffenhet i Norrland, än i öfriga delar af riket, — har hos Rikets Ständer blifvit föreslaget, det Rikets Ständer måtte hos E. K.
Majit anmäla behofvet af en omläggning utaf nämnde väg samt begära att E. K.
Majit täcktes anbefalla undersök - Expeditions-Utskottets Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o 44. 35 ning för en sådan vägomläggning, jemte utrönande i hvad mån vederbörande kommuner kunde förmås att i arbetet och kostnaden derför deltaga; Och som Rikets Ständer funnit det vara af vigt, ej blott för resandes förskaffande och för varutransport, utan äfven ur strategisk synpunkt, att förbindelsen med Norrland alltid må utan afbrott förblifva möjlig; men sjöfarten å Bottniska viken såväl under sex månader af hvarje år, som derförutan, i händelse af ett krig med någon Sverige öfverlägsen sjömagt, kan antagas blifva stängd; samt dertill kommer, att Norrland blott i ringa mån åtnjutit eller ännu icke på länge lärer komma att tillgodonjuta de fördelar, som genom vidgade jernvägslörbindelser tillfalla andra delar af riket, och till hvilka fördelar Norrland får i sin mån bidraga, — få Rikets Ständer hos E. K.
Majit täcktes låta anställa undersökningar och upprätta kostnadsförslag i och för omläggning af allmänna landsvägen emellan Enångers kyrka i Helsingland samt gränsen mot Westerbottens län, der sådan omläggning finnes af behofvet påkallad, samt derefter till Rikets nästsammanlrädande Ständer öfverlemna förslag till berörda arbete, omfattande jemväl fördelning emellan Statsverket och de kommuner, genom hvilkas områden vägen komme att framgå, af kostnaden för omläggningsarbetet.
Wto 44.
Presle-Ståndet den as — — Borgare-Ståndet den 25 — — Bonde-Ståndet den 28 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om upphäfvande af 11 Kap. 2 § Kyrkolagen, rörande påföljderne för uraktlåtenhet att begå Nattvarden.
Nio 27.) S. A. K.
Under erinran om det missbrukande af den Heliga Nattvarden, som blifvit en följd af den lagstiftning, hvilken gjort medborgerliga rättigheter och förmåner i viss mån beroende af nattvardsgång, har hos Rikets Ständer blifvit hemsläidt, alt Rikets Ständer 36 Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Skrifvelse, N:o 44. målte för sin del besluta en så beskaffad förklaring af 11 Kap. 2 § i Kyrkolagen, att ingen må, af fruktan för sina medborgerliga rättigheters förlust eller minskning, behöfva anse sig tvungen att begå Herrans Heliga Nattvard.
Nämnde § i Kyrkolagen är af följande lydelse: ”Den som motvilleligen sig, öfver år ■och dag, ifrån Herrans Nattvard håller, skall anses och tilltalas som en okristen, emot hvilken må förfaras på det sätt, som bär ofvanföre, om uppenbara Skrift och Bann, förmäldt är; med mindre en vore fällen uti någon sådan rättegång, att han derföre ej kunde, med godt samvete, härtill träda och tillåtas, eller ock ens samvete vore af någon sådan anfäktning besväradt att det ej vore rådligt släppa honom dertill, förr än han, genom bättre undervisning, föres till rälla igen.”
Söker man åter efter de stadganden, hvarpå den genom ordet ”ofvanföre” här gifna hänvisning syftar, så igenfinnas de uti det nästföregående, eller 10 Kapitlet af Kyrkolagen.
Genom det mindre bannet sättes den bannlyste, ”till en bestämd tid ifrån den heliga Nattvardens bruk och andra kyrkans friheter”, hvaremot det större bannet innebär, att den bannlyste jemväl ”skall vara utesluten ifrån alla samqväm och umgänge med annat folk, förutan sin hustrus, barns och tjenstehjons; och om någon derutom, som vet att han är bannlyst, honom herbergerar, eller med honom äler och dricker, den skall stå uppenbar skrift; dock må man med honom handla och vandla, i köp och bylen, men icke som med en kristen broder.”
Sådana äro de påföljder, hvarmed Kyrkolagen hotar den, som ”motvilligt sig, öfver år och dag, från Nattvarden håller.”
Men, om ock det allmänna tänkesättet gör tillämpningen af dessa stadganden nu mera omöjlig, och man således kan anse hotet om bannlysning vara i berörda hänseende kraftlöst, så qvarstår dock i ofvan förstberörda lagrum det ovilkorliga stadgande, att ett försummadt upprepande af Nattvardens begående medför äfventyret att anses för okristen.
Och det är det härigenom uttalade hot, som icke kan anses betydelselöst.
Samma uttryck, ”okristen”, möter redan bland de i 17 Kap. 7 § Bättegångs-balken upptagna vittnesjäf, och del torde jemväl kunna ifrågasättas, huruvida ej den, som enligt Kyrkolagens definition är okristen, i och med detsamma borde anses förlustig de rättigheter, för hvilkas åtnjutande den borgerliga lagen såsom vilkor uppställer egenskapen att vara kristen.
Häraf inträffar också det beklagligen alltför väl kända förhållande, alt mången, utan det religiösa behof och den sjelfpröfning, som vår lära fordrar, begår Nattvarden endast af fruktan alt eljest förlora sina borgerliga rättigheter.
Vådan för det kristliga Ii Ivel inom kyrkan af dessa dagligen upprepade missbruk lärer icke behöfva vidare bevisas; men det förargelseväckande i exemplet påkallar lagstiftningens mellankomst, och Rikets
Ständer hafva ansett denna böra ske genom ett enkelt upphäfvande af 11 Kap. 2 § Kyrkolagen.
Bortfaller detta lagrum, undanryckes ock i och med detsamma sjelfva stödet för de öfverklagade missbruken, hvaribland jemväl det, alt, om icke af tvång, dock af vana emottaga sakramentet.
1 öfverensstämmelse härmed hafva Rikets Ständer alltså, för sin del, beslutat en författning, hvarigenom förklaras, att 11 Kap. 2 § Kyrkolagen upphört att vara gällande.
N:o 45. Expeditions-Utskottets Förslug till underd.
Skrifvelse, N:o 45. 37 HT:0 45.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den '21 Febr. 1863.
Preste-Ståndet den 25 — — Borgare-Ståndet den 25 — — Bonde-Ståndet den 28 — — Rikets Ständers underdåniga Skrijvelse, angående utarbetande aj förslag till lag emot obehörig efterbildning af konstalster.
Lag- samt Allm. Besv.- oell Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 1.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit erinradt, att, då begreppet om eganderätt, ur sprungligen tillämpadt blott på materiela föremål, med en stigande kulturutveckling gjort sig gällande äfven inom tankens område, så att numera öfverallt i civiliserade länder lagstiftningen erkänt såsom en författares egendom frukterna af bans arbete, det likväl gåfves ännu en art af verksamhet, hvilken rörde sig på ett annat fält af andens område och som kräfde samma skydd, nemligen konstnärens.
Ett lagstiftning i detta hänseende vore i vår tid så mycket mer af behofvet påkallad, som konstens, i likhet med vetenskapens, alster spredes inom vida större kretsar och nya medel oupphörligt uppfunnes att befrämja denna spridning.
Gravyren, stentrycket, träsnittet, fotografien, galvanoplastiken, gipsafgjutningen mångfaldigade konstverk på ett förut icke anadt sätt, likasom boktryckeriet spred eli litterärt arbete i ett antal exemplar, hvaraf man tillförene icke baft exempel.
Yäl vore mellan en bok och en gravyr den skilnaden, att då dea tryckta boken, i sig sjelf utan större värde, meddelade författarens tanke i hela dess ursprungliga rikedom och omfattning, sådan den var i hans handskrift nedlagd, så förmådde icke gravyren återgifva taflan i hela dess skönhet, utan denna bi behölle alltid sitt sjelfständiga värde.
Men gravyren eller ljusbilden upptoge dock en del af delta värde, ty de lånade sin betydelse från den ursprungliga tanken, i det de återgåfve komposition, gruppering och karakter, och det vore derföre, då dessa efterbildningar på rent mekanisk väg åstadkommes, orättvist att beröfva konstverkets upphofsman rättigheten ali anse den bild, han frambragt, såsom sitt verk.
Ett skydd af lagen i delta hänseende påkallades ock icke blott af konstnärens, utan äfven af allmänhetens eget rätt förstådda intresse, ty en konstnär eller en förläggare skulle icke våga att på ett mera omsorgsfullt sätt göra för en större allmänhet tillgängligt ett utmärk tare konstverk, om han icke försäkrades mot faran att genom ett bättre eller sämre eftertryck plötsligen beröfvas frukterna af nedlagd möda och kostnad.
— På dessa, Bih. till R.
Prat. 1862 $ 1863. 10 Sami. i Afd. 2 Haft. 6 38 Expedilions-Ciskoltets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 45. med flera anförda skäl har blifvit dels föreslaget, att Rikets Ständer måtte hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla om utarbetande af en lag, som bestämde konstnärs eganderält till sina verk och, inom behöriga gränser, gåfve skydd mot efterbildningar af dessa, företagna utan hans eller hans rättsinnehafvares bifall, dels ock hemstäldt, det Rikets Ständer måtte, för sin del, antaga ett i sådant afseende uppgjordt förslag till ”lag om den artistiska eganderätlen”, hvilket, med några få mindre väsendtiiga förändringar, affattadt i enlighet med ett lagförslag, som Danska regeringen nyligen afgifvil lill
Danska representationen, förmenats så myckel heldre kunna här i riket antagas, som detsamma, foladt på i Danmark redan vunnen erfarenhet i ämnet, vore, i jemförelse med flera andra länders sladganden i förevarande hänseende, särdeles enkelt och redigt, samt derjemte skulle i väsendtlig mån underlätta en önskvärd internalionel lagstiftning i ämnet Sverige och Danmark emellan.
Vid ölvervägande af denna fråga hafva jemväl Rikets Ständer ansett en lag i förenämnda syfte vara af rättvisa och billighet påkallad.
Produkterna af tankens arbete äro otvifvelaktig! lika myckel lörtjenta af skydd, som någon annan produktion.
Författarens eganderält till hans verk är ock i gällande tryckfrihetslag erkänd och skyddad; och genom särskild förordning af den 20 Juli 1855 är förbjudet att, ulan författarens eller hans rättsinnehafvares tillstånd, offentligen uppföra ett dramatiskt eller för skådeplatsen lörfatladt musikaliskt arbete.
Ständer alltså anse konstnären ega lika berättigade anspråk, att eganderätten till hans verk af lagen hägnas, men för upprättande af ett fullt tillfredsställande förslag i detta för vår lagstiftning hittills främmande ämne, äfvensom för åstadkommande af en eflersträfvansvärd enhet med lagstiftningen härom i andra länder, erfordras en närmare kännedom om denna lagstiftning, samt utlåtanden i ämnet från vederbörande myndigheter inom riket lämpligen torde böra infordras; hafva Rikets Ständer, ulan alt ingå i någon närmare granskning af ofvan omförmälda förslag, funnit sig endast böra hos E. K.
Maj:l täcktes låta utarbeta och till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådigt förslag till lag mot obehörig efterbildning af inhemska konstalster.
Stockholm den 28 Februari 1863, STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1863.
Expeditions-Utskottcls Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 46. 1 i\so 40.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 21 Febr. 18G3.
Presle-Ståndet den 23 — — Borgare-Ståndet den 25 — — Bonde-Ståndet den 28 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående utarbetande af förslag till ett förbättradt ordnande af \eterinurväsendet i riket.
(Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 19 och Mern.
Nio 69.) S. A. K.
Med anledning af särskilda hos Rikets Ständer gjorda framställningar om vidtagande af åtgärder lill ett allmänt och fullständigt ordnande af Velerinärväsendet i riket, hafva Rikets
Ständer tagit denna fråga i behörigt öfvervägande, och dervid, rörande veterinärväsendets utveckling och närvarande ståndpunkt här i landet, af tillgängliga handlingar inhemtat följande.
År 1774 inrättade Professoren Petter Hernqvist å egendomen Brogården i närhehet af Skara stad en undervisningsanstalt, den han sjelf förestod ända till år 1808, då han atled.
Före sin död hade han likväl, genom ett år 1807 upprätladt gåfvobrel, till undervisningsanstalten skänkt en viss jordvidd med åbyggnader, äfvensom en samling böcker, instrumenter m. m., allt under vilkor att "gåfvan till evärdelig ägo för artis veterinaria; läroverket i Skara kotnme att anses och förblifva”.
Sedan denna donation, efter den tidens uppskattning ansedd i värde till mer än 50,000 R:dr Biko, efter Hernqvists död kommit under offentlig tillsyn, fastställdes för densamma af Kongl. Majit den 31 Mars 1813 en ordningsstadga, enligt hvilken anstaltens styrelse uppdrogs åt en Direktion, allenast med den inskränkning, att Collegium Medicum skulle yttra sig öfver ansökningar till förste lärare- och lektors-belaltningarne.
Under tiden hade bemälda Collegium erhållit nådig befallning att afgifva utlåtande rörande "utvidgning af läroverk för veterinärkunskapens inhämtande", och afgaf är 1812 ett sådant, jemte förslag till upprättande af en veterinär-inrättning i Stockholm.
Rikets år 1818 församlade Ständer hos Kongl. Majit gjort underdånig framställning om behofvet af veterinärvetenskapens "större befordran”, anbefallde Kongl. Majit, under den 24 Augusti 1819, inrättandet af en veterinär-anstalt i hufvudstaden, och Arkiatern von Weigel samt dåvarande Lektorn vid veterinärskolan i Skara, S. A. Norling, erhöllo nådigt uppdrag att utse plats för den nya inrättningen och utarbeta fullständigt förslag liih. lill It.
1862 Sf 1863. 10 Sami. 1 Afd. 3 Haft. 1 2 Eccp e dit iom-U Isko t tets Färslag till underd.
Skrifvelse, Nio 46. till dess verksamhet.
Då likväl befintliga tillgångar ej medgåfvo ett fullständigt ordnande deraf — hvarföre kostnaden beräknats till öfver 93,000 R:dr B:ko — blefvo plan och förslag upprättade till ett provisoriskt läroverks anläggande, hvilka af Kongl. Majit gillades och fastställdes.
I följd häraf blefvo sedermera den till koppympningsinrättning å Ladugårdslandet begagnade byggnad och plats, äfvensom den vid saltsjön belägna delen af samma tomt, upplåtna och öfverlemnade åt den nya veterinärinrättningen, som, provisoriskt ordnad, mot en till 29,000 R:dr Banko inskränkt kostnad, till en början ställdes under kommitterades för Garnisons-sjukhuset öfverinseende.
År 1821 trädde denna inrättning i verksamhet, och det för densamma föreslagna reglementet erhöll Kongl. Maj:(s stadfästelse den 28 Maj 1824.
Enligt delta reglemente uppdrogs nu Styrelsen öfver veterinärinrättningen åt Sundhets-kollegium, på hvars stat de för densamma anslagna medel jemväl uppfördes; och fortfor inrättningen, i sitt nydanade skick, under några tiotal af år dels såsom sjukvårds-anstalt att betjena allmänheten, och dels såsom läroanstalt alt uppamma veterinärer.