Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
39 rättas, att ej mindre undervisningen må för de lärjungar, som fullständigt genomgå skolan, fortgå såsom ett harmoniskt helt, än äfven att åt de lärjungar, hvilka tidigare afbryta sin skolgång, må beredas en i möjligaste måtto tillfredsställaude undervisning i de för dem erforderliga ämnen; e) Att den förändring af läseordningen och den inskränkning af deri anvisade pensa må vidtagas, som, tili förekommande af öfveransträngning hos lärjungarne, må synas af bchofvet påkallade, äfvensom meddelas lämpliga föreskrifter i enahanda syfte, rörande förminskning i hemarbetenas vidd, användandet af ett enklare och med elementarläroverkets uppgift mera öfverensstämmande behandlingssätt af särskilda ämnen samt ett noggrann! iakttagande vid undervisningen af det inre sammanhanget emellan med hvarandra närbeslägtade ämnen; O Alt dels till 53 § i stadgan rörande elementarläroverken göres eli tillägg, af innehåll att ingen af Gite och 7:de klassernas lärjungar må kunna åläggas kroppslig aga, dels ock att i samma stadga införas skärpta bestämmelser om ansvar för den lärare, som nämnda bestralfningsmedel missbrukar; g) Att föreskrift meddelas, det ingen bör till ordinarie lärare antagas, som icke under minst ett lä seår Ijenstgjort vid högre elementarläroverk samt under dess rektors och vederbörande lärares ledning följt undervisningens gång och sjelf i densamma deltagit, eller ock medelst tillförlitligt vittnesbörd styrker sig ega annorledes genom öfning förvärfvad, emot nyssnämnda prof svarande, undervisningsskicklighet; h)
Att de i 17 § af nu gällande stadga gifna bestämmelser, rörande det antal timmar i veckan, hvarje lärare är skyldig att lemna undervisning, ändras i enlighet med den grundsats, att ingen lärare ålägges mer än 24 timmars undervisning i hvarje vecka; iJ
Alt i afseende på den åt lärare förunnade rått till löneförhöjning livart 5:le år förordnas, all, vid sådan årsberäkning för uppflyttuing till högre lönegrad, hvarje lärare får ti.lgodoräkna sig älven den lid, han, efter alt hafva förvårfvat kompetens till ordinarie lärarebefattning, må hafva såsom extra lärare, duplikant eller vikarie varit vid elementarläroverk använd, eller såsom lärare vid universitet ijenstgjort; dock med undantag för det första året af hans så beskaffade verksamhet; k) Att lärare lillerkäunes ullighet all vid GO års ålder 40 Ålim. Besv.- och Ekon.-TJtskottcts Betänkande N:o 118. erhälla afsked med åtnjutande af hela sin lön såsom pension, derest han såsom ordinarie lärare vid elementarläroverk tjenst— gjort i 50 är, och alt den, som uppnått 55 års ålder samt varit i dylik befattning anställd i 25 år, må erhålla afsked med åtnjutande af tre fjerdedelar af lönen såsom pension; I)
Att vid högre elementarläroverk
Rektors-embetena tills vidare tillsättas endast på förordnande; och mj Att läroböcker, innan de få vid något läroverk begagnas, undergå granskning och bedömande, i enlighet med hvad Kongl. Majit rörande sättet för en sådan gransknings verkställande kan linna lämpligt föreskrifva; 2;o anhålla, ali Kongl. Moj:t täcktes, i enlighet med dessa grunder, låta omarbeta nu gällande nådiga stadga för rikets allmänna elementarläroverk; samt 5:o begära, alt Kongl. Majit täcktes taga i öfvervägande lämpligaste sättet att för elementarläroverken åstadkomma en närmare gemensam tillsyn och vård, samt i detta ämne till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådigt förslag.
Stockholm den 15 Maj 1003.
Rcscrval-oner:
Af Herr Sommelius: ”Ett af de vigt igaste skälen till min i Vällofliga Borgare Ståndet väckta motion N:o 2(5, rörande ändringar och tillägg i nu gällande skolstadga, var alt förekomma det öfveransträngande arbete, som lärjungarne mäste underkasta sig, om lagens många och stora fordringar skola uppfyllas.
Man behöfver ej mer än kasta en blick på dessa fordringar, för att inse det lärjungen vid det egna arbetet, som dock alltid är och förblilver det bästa och nyttigaste, ej lemnäs tillräcklig tid alt öfva och skärpa förståndet och omdömeskraflen, genom att noga begrunda och studera del förelagda pensum, utan måste endast öfva och anlita minnet, om han skall kunna hinna med de mångå och långa dagliga Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 118. 41 dagliga lexorna.
Hurudana följderna af eu sådan skef själsförmögenheternas utveckling mäste blifva, bebölver ej mera än påpekas.
Visserligen bar Utskottet föreslagit åtskilliga förändringar oell uttalat åsigter, som i någon mån torde afhjelpa detta onda, men i en sak så vigtig som den ifrågavarande skulle jag önskat att Utskottet uttalat sig mera bestämdt, än det gjort.
Med anledning häraf får jag i Utskottets framställning vördsamt göra följande tillägg och förslag: l:o att Filosofisk Proptedevlik — Psykologi och Logik — ej må såsom särskildt undervisningsämne vid elementarläroverken vpplagas.
På Ulskotts-afdelningen gjorde denna mening sig gällande, emedan man ansåg alt nödig insigt i Logik lämpligast inhemtas under studiet af språk och mathematik, och emedan studiet af de
Filosofiska disciplinerna i allmänhet tillhörer universitetet; en åsigt, som både erkännes och följes i Danmark och vid åtskilliga Tyska länders Gymnasier.
(Se G.
Anderssons berättelse till Kongl.
Eckles.-depart. sidan 4, intagen i Lunds kalhedralskolas årsprogram 1862).
2:o att kurserna i Lalin och Mathematik betydligen inskränkas.
Som exempel vill jag anföra de nuvarande fordringarne i Latin: utom en passande läsebok skall ynglingen läsa Cornelius Nepos, Julius Ceesar de bello Gallico 2 böcker, Urval ur Ovid ii Melamorphoser, några af Ciceros bref och tal, Livius 4 böcker, Virgilii ^Eneid 6 böcker, Ciceros Queesliones Tusculanee 1 bok, Horatii Oder 3 böcker samt hvarje vecka ett hemthema.
Kan man med sådana fordringar i ett enda ämne vid våra skolor sägas hafva följt den gamla och visa regien noa mulla sed multum?
5:o alt, sedan Utskottet tillstyrkt Latinets uppflyttande till en högre klass, detta språk bör i de högre klasserna få tillräcklig lid sig anvisad för att grundligen studeras.
4:o att ynglingarne under de 2 sista åren, de tillbringa i skolans högsta (7:de) klass, ej skola hafva mera än 4 mdervisningslimmar dagligen i skolan, på det alt de må hafva tillräcklig tid alt öfva eget arbete och sålunda bereda sig lill öfvergången till universitetet, der de, grundligt undervisade i skolan, böra på egen bond och hufvudsakligen med eget arbete fortsätta sina Bih. till B.
Brot. 1862 & 1863. 8 Sami. 31 Häft. 6 42 Allm. Besv.- och Ebon-Utskottets Betänkande N:o 118. studier.
— En dylik arbetsordning följes i flera
Danska skolor — se ofvan åberopade berättelse af G.
Andersson sid. 19.
5:o att undervisningen för yngling arne på reala linien så ordnas alt de kunna dimitteras ett år förr än yngling ar ne pä den klassiska linien.
Att en sådan anordning lätt låter sig göra, bör hvar och en kunna inse, som besinnar huru mycken tid studiet af de döda språken fordrar, från hvilka språk ynglingarne på reala linien äro befriade.
Hvad fördelarne af en sådan anordning beträffar, så får jag hänvisa till Kapten Nordenfelts reservation i denna punkt. 6:o Beträffande terminsafgiftens förhöjande förenar jag mig i den reservation som Professor Agardh afgifvit. emot punkten litt. c. af Biskop Hultman, Kontraktsprosten Janzon och Kyrkoherden Otterström; af Doktor Thyselius:
Syftningen af några vid denna riksdag väckta motioner i läroverksfrågan leder lätt lill den åsigt, att man sorgfälligt borde undvika ett nästan efter hvarje riksmöte förnyadt reglementerande i denna vigliga fråga, äfvensom att Rikets Ständer kunde åtnöja sig att inför Konungen uttala sina af verkligt behof påkallade önskningar, hvarföre ock ett så i detalj gående betänkande, som det af Ekonomi-Utskottet nu afgifna, kunnat och bort, som mig synes, på ett vida enklare sätt uppställas.
En och annan motion, hvars fall var alt förutse, har visserligen af Utskottet med skäl blifvit afstyrkt, och bland dessa den, som afsåg de 2:ne lägsta klassernas vid våra elementarläroverk förläggande till folkskolan; men Utskottet har dock genom andra fattade beslut visat sig icke hafva tagit en fullt tillräcklig kännedom om vår skollagstiftnings historia från äldre tider, ej heller om de officiela reseberättelser, erfarne skolmän till regeringen afgifvit, för att icke nämna, alt då Utskottet talar om ”en tidsenlig befordran af läroverkens utveckling”, det bort hafva fästat mera afseende på den uti England, Frankrike, Holland, Tyskland, Danmark och öfriga kulturländer vunna och allt mer befästade öfvertygelsen om de klassiska språkens och särskildt latinets vigt och betydelse såsom det säkraste stöd för allt grammalikaliskt språkstudium och såsom det bästa bildningsmedel för ungdomen, hvarföre ock i flera länder latinet till och med i många realskolor med allvar studeras.
Man har väl påstått, att Tyskarne icke böra framställas såsom mönster för oss; en annan gång torde påståendet gälla England, Frankrike och Holland; men icke är väl någon af dessa nationer ett mindre lefnadsfriskt, kraftigt och praktiskt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 118.
43 folk än vi; icke böre då vi, i strid med dessa kulturfolks erfarenhet, gifva oss in på experimenterandets vådliga bana, så mycket farligare alt beträda, då det gäller hvad menskligheten har mest dyrbart, dess ungdom; och hvad England särskildt beträffar, om man forskar efter orsakerna, hvarföre detta land är så rikt på framstående män i alla vetandets grenar, i statsmannainsigter, parlamentarisk förmåga, theologi, pbilologi, historia, mekanik, arkitektur, naturvetenskap, agrikultur m. m., så är svaret der lika allmänt som säkert, alt orsaken är att finna ”i den klassiska uppfostran, som åtnjutes af alla, ifrån Hertigens till den simplaste gentlemans son.”
(Tidskrift för Sveriges läroverk 1859—'1861, sid. 198).
Till en annan åsigt kommer Ekonomi-Utskottet, då det förklarar latinet ”nu hafva en förändrad bestämmelse såsom bildningsmedel för skolan.”
Hvilken detta språks bestämmelse nu skulle vara, finnes icke angifvet; Utskottet talar ock om ”vår tids upplysta, nyttighetsälskande anda”, hvilken tidsanda, om tecknen icke alltför mycket bedraga, gerna torde vilja uppskjuta de klassiska språkens studium icke blott till 5:te eller 6:te klassen vid våra elementarläroverk, utan till och med förflytta dem till universitetet; Utskottet finner vidare, ”efter moget öfvervägande sig uppmanadt att tillstyrka en uppflyltning af latinska språket till en sednare klass” (den femte), ”aldrahelst om, såsom Utskottet finner fullt antagligt och erfarenheten vid Nya Elementarskolan i Stockholm, enligt dess lärares utsago, lärer bekräfta, den kurs, som må anses erforderlig för dem, som böra läsa latin, kan medhinnas under vistandet i de högsta klasserna.”
Det sväfvande i denna argumentation, liksom det begagnade ordet ”kurs”, undgår icke uppmärksamheten; exemplet, hemtadt ifrån Nya Elementarskolan, är ej heller fullt tillämpligt på våra öfriga elementarläroverk.
Utaf 218 lärjungar, som upptagas i förteckningen den 6 Juni 1862, undervisas för närvarande blott 3 1, eller omkring 14 procent, i latin af en Lektor med dess biträdande Adjunkt, och det grekiska språket läses i elementarskolan af högst få, hvarföre ock genom det inskränktare antalet lärjungar på den klassiska linien delta läroverk synes mera närma sig realskolan, under det att vid Stockholms Gymnasium af dess omkring 100 lärjungar 88 tillhöra den klassiska linien.
Ifrån och med 1854 till början af detta år eller under 9 år hafva ifrån Nya Elementarskolan 29 anmält sig till studentexamen med latin, och ifrån höstterminen 1861 till Januari detta år hafva endast 5 blifvit i studentexamen pröfvade i grekiska språket, men deruti erhållit vitsord om utmärkta kunskaper.
Undervisningen i lalin och grekiska, fördelad som den är vid Nya Elementarskolan på smärre afdelningar, synes, ehuru i skolans lokal meddelad, mera närma sig till privatläsning, och på detta liksom andra förhållanden hade Utskottet bort fästa sin närmare uppmärksamhet, innan det framkommit med sitt föga motiverade förslag, som står i märklig strid med flertalet af våra skolmäns åsigter och andra länders vunna erfarenhet. 44 Allm. Besv.- och Ekon-Utskottets Betänkande N:o 118.
Väl säger Utskottet — och jag fäster mig vid dessa ord —• ”sig vara långt ifrån alt vilja tillstyrka en anordning, hvarigenom för dem, som verkligen behöfva lära latinet, ett grundligt studium deraf motverkades” —■ och att det ”håller före att med ett lämpligt undervisningssätt det skall blifva möjligt för lärjungen, att under genomgåendet af öde, G:te och 7;de klasserna, hvartill i allmänhet åtgår en lid af sex år, tillegna sig fullt ut lika god kännedom af meranämnde språk, som i allmänhet visat sig såsom frukt af 11. v. undervisningsplan”; men någon anvisning till delta ”lämpliga” undervisningssätt eller till en större lid för de klassiska språken i de öde, 6de och 7:de klasserna återfinner man icke uti betänkandet.
Men då jag reserverat mig emot heslutet, att söka få latinet framflyttadt till deu öde klassen vid våra elementarläroverk, känner jag mig derigenom förpligtad, att närmare söka angifva några af de olägenheter, hvilka detta förslag, om det skulle blifva antaget, ovilkorligen bör komma alt medföra.
Genom ett sådant stadgande l:o upphäfves eller förändras i väsendtlig män den gällande läseordningen, och detta innan den ännu tillräckligt blifvit pröfvad.
Sedan 1848, således på 10 år, håfve vi haft fyra läseordningar: 1) den gamla af 1820; 2) den genom 1849 års cirkulär bestämda; 5) 18ö6 års skolstadga; 4) 18Ö9 års skolstadga.
Efter Utskottets förslag skulle vi nu redan få emotse en femte, hvilken sannolikt skulle efterföljas af den 6:le, så vida man, såsom det är alt hoppas, låter varna sig af den erfarenhet, som i andra länder vunnits af försöken att lill sednare ålder uppskjuta de klassiska språkens läsning.
Ingen läseordning har hittills kunnat vara bestämmande för undervisningen i skolan, så länge läsningen rättar sig och måst rätta sig efter fordringarne i Student-examen, och så länge oskicket att i förtid lemna skolan, för att inträda vid universitetet, icke genom någon lag varit stäljadt.
Läsordningen har väl haft skenet af att vara regulator för skolans läsning, men den verklige regulatorn har varit Student-examen.
Deraf en brådskande examens-läsning, deraf uppdrifvandet af pensa i särskilda ämnen, deraf ock ett mindre afseende på skriftliga prof och öfningar.
Nu mera är Studentexamen upphäfd, och derefter först kan den gällande läseordningen med rättvisa bedömas.
Månne ej äfven ur delta skäl verkningarne af det nya examens-sättet borde afbidas?
2:o strider det mot språkundervisningens rälta plan.
Språkundervisning är så vigtig, emedan af alla elementära läroämnen den är den mest bildande.
Latinska språket är det tjenligaste alt fatta den allmänna grammatikens grundreglor, språkens logik, emedan formerna äro så starkt utpreglade och så enkla.
Vidare är latinet grundvalen för flera nyare språk, och bör således läras före dem och ej tvärtom.
Att närmare utveckla delta, kunde gifva ämne för en afhandling.
Jag instämmer derföre lili Doktor Landgrens och Hektor Berggrens reservationer, och är glad att särskildt kunna hänvisa till Magister Bohmans skarpsin - Allm. Besv.- och Ekon.- Utskottets Betänkande N:o 118.
45 niga och förträffliga försvar för latinstudiet, såsom den bästa grundvalen för den elementära språkundervisningen, uti skriften:
Om de döda språkens umbärlighet vid elementarläroverken och förflyttande till universitetet sid. 118—152.
3:o är det icke afpassadl efter dldrarnes olika behof.
Lärjungen lärer sig i yngre år med lätthet paradigmer o. d., han vinner då säkerhet i dem.
Vid en sednare ålder blir detta arbete för honom mera påkostande, och har ofta lill följd en osäker kunskap.
'P< 4:o strider delta förslag mot de Europeiska kulturstaternas allmänt antagna ordning.
Öfverallt anser man det vara rigtigt, alt tidigt börja med latinet, och det för lärjungens egen skuld.
Man anser skolan böra vara ett helt, som i främsta rummet måste afse undervisningens fortgång för deni, som fullständigt genomgå den, och uppoffrar icke detta hufvudändamål för deras skuld, som i förtid lemna densamma.
Följande, om än ganska ofullständiga tabell må här intagas till jemförelse emellan Sveriges förhållanden och andra länders:
Undervisningstid för Klassiska sprak.
Moderna sprik.
ÄTnskap.
Sverige . . . 33,55 % 22,37 % 22,37 % 21,71 %.
Danmark 33,73 „ 23,69 „ 21,29 „ 21,29 „ Preussen . . 49,81 „ 14,39 „ 18,29 „ 17,51 „ Bayern 52,22 ,, 14,45 „ 18,39 „ 14,44 „ Wurtemberg . 52,58 „ 14,09 „ 19,59 „ lo,74 „ Baden 43,59 ,, 19,23 ,, 20,09 „ 17,09 „ En framställning huru läsningen af de klassiska språken bedrifves vid Englands, Frankrikes och Hollands elementarläroverk vore i hög grad upplysande; men tidens korthet nödgar mig att härifrån afstå och i stället hänvisa till K. A. Sckmids Encyklopädie des gesammten Erziehungs- und Unterrichtswesens samt till Säves och Bruhns m. fl. rese-anteckningar.
5:o rättar det undervisningen efter fåtalets behof.
Inom den 5:dje och 4:de klassen utgöra efter sammanlagda uppgifter ifrån i 2 elementarläroverk inom fäderneslandet den klassiska liniens lärjungar öfver 70 procent af hela antalet.
6:o betages härigenom de treklassiga och femklassiga skolorna den fördel, de nu ega, att meddela sina lärjungar grunderna för latinska språket, och sålunda underlätta deras framsteg, då de lemna dessa skolor, för att öfvergå till ett aflägsnare, större läroverk.
7:o sammanhållningen af lärjungar ne blir försvårad, om icke gjord omöjlig.
Förslaget kan icke medföra de påräknade fördelarne, enär undervisningen för 46 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 118. klassiska och reala linien icke kan, utan att bryta bådas plan, förblifva gemensam så länge sorn lill den femte klassen.
Anledningen dertill är alt söka dels uti den olika plan, som måste ligga till grund för hvardera läseordningen, dels deruti att lärjungarne på reallinieu tidigare lemna skolan.
På den reala linien hafva lärjungarne i 5:te klassen läst Proportionsläran med dess användning på Geometri samt 2:ne grader Algebra; klassiska liniens lärjungar åter blott fyra böcker i Euclides och en grad Algebra.
Huru kunna de då i 5:dje och 4:de klassen följas åt, om icke rcalisterne skola uppehållas eller de andra onödigtvis forlskyndas.
Också hafva de förre i 5:djo och 4:de klassen betydligt flera timmar i mathematik än de sednare.
På samma sätt i språken: lärjungarne på humanistiska linien, som med större lätthet in hemta de nyare språken, behöfva i delta ämne, i 3:dje och 4:de klasserna icke så stort antal timmar, som realliniens lärjungar.
Likaså i Fysik, som de sednare böra läsa redan i 5:te klassen, men hvarför de förra icke äro nog förberedda genom mathematisk undervisning, o. s. v. Önskligt hade det derföre varit, om Utskottet ansett sig förbundet, att genom bilagda schemata eller på annat sätt ådagalägga huru det tänkt sig, att denna föreslagna vigtiga förändring skulle kunna genomföras.
8:0 afhjelper det icke den öfverklagade ansträngningen.
Uti Danmark har, efter gjord undersökning, läseordningen ej medfört någon sådan öfveransträngning; och för alt döma efter statistiska uppgifter i våra skolprogram, såsom ifrån Örebro, Calmar, Wisby, Jönköping, Cristianstad, Westerås, Nyköping m. fl., är hufvudsakligen der samma erfarenhet.
Öfveransträngningens orsaker, der den finnes, och all den finnes låter sig icke förneka, ligga annorstädes och måste genom andra medel afhjelpas.
Den ligger till en del uti den i skolans lägre klasser tidigare införda ambulatoriska methoden, hvarigenom en lärare lätt blir frestad alt fortskynda undervisningen i sitt ämne på bekostnad af de öfriga läroämnen; den är ock alt söka i den anordning i hvilken läroämnena i synnerhet språken inträda uti undervisningsplanen, den är ock ej minst att finna uti den ojemnhet och oro, som det ständiga experimenterandet inom läroverket nödvändigt måste framkalla.
Före 1856 års skolstadga hördes derom mindre.
Någon nedsättning af pensa, särdeles i Mathematik, vore ock önsklig; liksom oftare anstälda repetitioner (”repetitio est mäter studiorum”) ej heller borde förbises.
För öfrigt, och då Utskottet ej föreslagit någon hufvudsaklig förändring i ämnenas mängd eller nedsättning i pensa, förblifver undervisningen nästan lika ansträngande.
Om än annorlunda fördeladt, blir måttet af hvad som under skoltiden skall inhemtas lika stort; men fördelningen sämre, emedan den är mindre lämpad efter åldrarnes lynne och behof.
Mycket vore i denna fråga att tillägga.
”Det blåser en vind, som det kanske är fåfängt att sträfva emot.
Vår tid har sina förvillelser” har en talare inom Bor - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 118. 47 gare-Ståndet träffande yttrat, oell det tillägget lian gerna göras: vill den opinerande mängden icke hafva de klassiska studierna i skolan, ulan småningom förflytta dem till universitetet, så må den med ens taga steget ut; della vore åtminstone konseqvent; våra skolor blifva då blott oell bart real-skolor, ehuru vida sämre real-skolor än Englands, Frankrikes och Tysklands, och det just derföre, att den klassiska grundval, på hvilken skolan måste byggas, blifver borttagen.
Jag yrkar alltså afslag på Utskottets i denna punkt gjorda framställning rörande latinundervisningens framflyttande lill femte klassen vid våra elementarläroverk.
Slutligen bör jag gifva tillkänna, att jag inom Utskottet särskildt reserverat mig emot motiveringen i flera punkter samt emot ett och annat beslut af mera underordnad vigt.
Kontraksprosten Palmlund och Doktor J.
Emanuelsson.
Af Kyrkoherden Ternström och Prosten Bergvall.
Af Doktor Landgren:
Den oro, som på sednare tiden uppstått rörande öfveransträngningen vid elementarläroverken, underblåses flitigt af den klassiska bildningens motståndare, som oaflåtligen påyrka l:o att emedan öfveransträngning finnes, så måste några ämnen utmönstras; 5:o att om några ämnen verkligen behöfva inskränkas eller borttagas, så måste detta i första hand gälla de klassiska språken.
Hvad nu den första satsen angår, alt öfveransträngning icke kan minskas annorlunda än genom vissa ämnens borttagande, så är ej svårt alt inse, huruledes en lärare, som drilves af ovist nit, kan låta ett enda ämne så svälla ut under sina händer, alt det ensamt kan blifva tillräckligt att öfveianstränga yngiingarne.
Om t. ex. läraren utbreder sig öfver hvarje ordforms historia, öfver ordens Indogermaniska härkomst, öfver satsbildningens metafysik, öfver de mångfaldiga särskilda iakttagelser och lagar, som gälla för språkets användning af talaren, skalden och vetenskapsmannen; om ett vanligt kompendium i Svenska historien utbytes mot kurser, som motsvara våra större Historiska verk af Strinnholm och Fryxell, så behöfvas icke många ämnen för all öfveranstränga ungdomen.
Men om deremot lärarne inom hvarje vetenskapsgren urskilja det hufvudsakliga från det mindre vigtiga, så torde tid nog förefinnas för att inviga ungdomen i elementerna af de särskilda discipliner, som skollagen föreskrifver.
Härom har också regeringen allaredan gifvit de eftertryckligaste anmaningar till läroverkets styresmän.
I öfrigt fordrar försigtigheten att Rikets Höglofliga Ständer icke drifva klagomålen öfver öfveransträngningen derhän, att slapphet och skygghet för arbete med thy följande olater derigenom skulle se sig uppmuntrade.
Intet folk har någonsin lyftat sig till någon höjd af vetenskaplig, ekonomisk eller politisk utveckling, utan att lifvas af en lågande arbetslust, ihärdighet och uthållighet. 48 Allm. Besv.- och Ekon-Utskottets Betänkande N:o 118.
Men denna arbetslust och vana vid ihärdighet skall ifrån barndomen inhemtas.
Derföre se vi också de dugligaste och pålitligaste embetsmäo utgå just ifrån de skolor, der den bästa arbetstakt varit rådande; då deremot öfverhufvud mindre duglige tjenstemän både för kyrka och stat uppammats i de läroverk, der slapphet och maklighet herskat.
Men äfven om några ämnen verkligen behöfva utmönstras; så frågas: äro dock de klassiska språken närmast dörren?
Ja, säger man. hvarföre skall hela ungdomstiden förslitas med att lära saker, hvaraf man i mannaåldren ej har den ringaste nytta?
Nåväl, äfven jag vill ställa mig på nyttans solida grund.