Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksgäids-kontoret skulle ega att deni uppsäga till inlösen efter sex månaders förlopp, hvilken uppsägningsrätt dock icke finge begagnas förr, än efter tio år från deras lifgifvande; 5:o att räntan för den i obligationerna förskrifna lånesumma skulle utgå nied 4' procent om året och tillhandahållas obligations-innehafvaren hvarje halft år; 6:0 att vid upplåningens företagande, äfvensom under dess fortgång, finge, i fall penningar ej kunde erhållas mot den i obligationerna förskrifna ränta, af Fullmägtige lemnäs rabatt å det kapitalbelopp, derå obligationerna vore utfärdade; dock borde kostnaden för lånet derigenom icke blifva större än för 1860 års jernvägslån; 7:o att obligationernas valör finge bestämmas af Fullmägtige med iakt tagande att någon obligation icke utfärdades å lägre belopp, än 100 R:dr Runt, eller 25 R:dr silfver specie. 8:0 att till ränteliqvider och kapitalets amortering skulle anvisas ett årligt anslag till belopp af 5| procent å den summa, sorn skulle upplånas, hvilket anslag skulle årligen utgå tilldess hela lånet blifvit betaldt; 9:o att det årliga ränte- och amorterings-anslaget borde ingå till en sär skildt redovisad fond, som borde göras räntebärande; 10:o att lånets amortering alltid borde ske genom uppköp af för detsamma utgifna obligationer, då dessas allmänt gångbara värde understcge det i dem förskrifna kapitalbelopp (eller pari); men i annat fall, och, derest tillfälle sig icke erbjöde att under hand infria obligationerna, borde amorteringen verkställas genom utlottning af det antal obligationer utaf de särskilda serierna, som ansåges böra inlösas och skulle sålunda utlottade obligationer förfalla till betalning sex månader efter verkställd utlottning; samt lito att amor terings-fondens, äfvensom all den i öfrigt vid ifrågavarande statsskuld förekommande förvaltning skulle besörjas af Fullmägtige, hvilka jemväl egde att ej mindre bestämma tiden för upplåningens företagande och lånesummans belopp inom ofvan uppgifna gräns, än äfven föranstalta om uppköp af de för jernvägsbyggnads-Iånen utgifna obligationer, på sätt och tid sådant lägligast och med största fördel för Staten kunde ske.
Sedan Kongl. Majit genom nådig Kungörelse af den 29
December 1860 meddelat sin nådiga garanti å den sålunda beslutade upplåningen, företogo Fullmägtige till behandling frågan om verkställighet deraf; och hade Fulltnägtige redan dessförinnan för ärendets utredande utsett vissa kommifterade, hvilkas skriftliga utlåtande i ämnet, till sitt hufvudinnehåll finnes i revisionsberättelsen (sidd. 60, 6.) intaget.
Statt■Vltkoltelt Utlåtande N-.o IS. 27 t fråga om * förfaringssättet vid nit ifrågavarande läns upptagning*, erinrade kommitterade, att de af Riksgälds-kontoret hittills inom riket företagna upplåningar vanligen skett sålunda, att hvarje hugad långifvare fått anmäla och låtit anteckna sig för den, ett visst antal obligationer motsvarande, summa med hvilken han önskade i lånet deltaga, dervid han erhöll underrättelse om ej mindre sättet, för inbetalningens verkställande, än det belopp sorn, med inberäkning af den å obligationen upplupna ränta, borde af honom erläggas.
Vid sålunda verkställda upplåningar hade
Riksgälds-konforets styrelse endast i män af de gjorda inbetalningarne kunnat erfara de bestämda låneviikorens antaglighet, samt ej förr, än efter upplåningens afslutande varit i tillfälle bedöma till hvad belopp den genom lånet sökta tillgång verkligen vore att påräkna.
Men då Riksgäldskontorets skyldighet att utbetala alla å Kontoret anvisade summor icke vore beroende af det större eller mindre belopp, som kunde upplånas, hade upplåningens resultat icke inverkat på vederbörandes rättighet till de beviljade statsbidragens utbekommande, utan endast på de tillgångar Riksgälds-kontorets styrelse haft att disponera för utgifternas bestridande.
Ett annat förhållande förekomme likväl i afseende på .den nu ifrågavarande upplåningen, som borde ske under det i reglementets 228 § 2 mom. bestämda förbehåll.
Utaf denna upplånings framgång berodde nemligen huruvida de af Rikets Ständer beviljade bidrag för anläggningen af 3:ne särskilda jernvägar skulle komma att utgå eller icke, emedan de dertill anvisade statsbidragen beviljats under nttryckligt vilkor att desammas belopp kunde genom Riksgälds-kontoret inom landet upplånas emot fonderade obligationer å Svenskt mynt, till ett pris som icke öfverstege kostnaden för det under år 1860 utom riket upptagna jernvägslån (reglementets 133 §).
De för dessa frenne jernvägars anläggning sålunda beviljade låneunderstöd utgjorde: för jernvägen mellan Borås och vestra stambanan ett belopp som ej finge öfverstiga R:dr 1,700,000: — för jernbanan mellan södra Dellen och Ljusne eif . . „ 833,000: — samt för jernvägen förbi Hedens forsar i Luleå eif . . 93,000: — eller tillhopa R:dr 2,626,000: — hvilken summa med blott 374,000: — understege det för upplåningen under åren 1861—1863 bestämda högsta belopp R:dr 3,000,000: — Härvid förekomme äfven, att de enskilda bolag, som bildade sig för berörda företags utförande, under ofvanberörda förutsättning förklarats berättigade, att vid hvarje års ingång hos Riksgälds-kontoret lyfta en efter arbetstiden lämpad andel utaf de för hvartdera företaget beviljade lån.
Som likväl några andra medel än de, hvilka genom ifrågavarande upplåning kunde anskaffas, icke finge för dessa jernvägs-anläggningar af Riksgälds-kontoret utbetalas, så kunde bolagen endast i 28 Stals-Ultkollels Utlåtande N-.o 23. den man medlen blefve upplånta, utbekomma större eller mindre del af de tillgångar, i beräkning hvarå bolagen bildats.
Skulle de upplånta medlen icke motsvara sammanlagda lånebeloppet för dessa tre jernvägars anläggande, uppstode fråga om företrädesrätt till de influtna lånemedlens erhållande.
Att fördela medlen emellan alia tre bolagen torde sannolikt medföra den påföljd, att intetdera arbetet blefve utfördt och att den genom upplåningen beredda tillgång komme att intill nästa riksdag blifva obegagnad.
I betraktande af nu antydda jemte flera andra härvid förekommande förhållanden. syntes det oeftergifligen nödvändigt, att ej mindre Riksgälds-kontoret, än vederbörande kunde med säkerhet påräkna, att de anvisade medlen funnes att tillgå vid de tidpunkter, då desamma borde för sitt ändamål utbetalas.
Någon tillförlitlig visshet härom kunde dock icke vinnas, med mindre de, som ville åtaga sig lemna de erforderliga medlen, dertill uttryckligen förbunde sig genom ingången öfverenskommelse eller afslutadt kontrakt.
Dessutom erinrades att, ehuru den summa, som intill 1863 års slut finge inom landet upplånas, visserligen vore mindre betydlig i jemförelse ined rikets hela rörelsekapital, det likväl ej kunde antagas att densamma, så snart behofvet kräfde, skulle kunna upplånas, derest icke lånevilkoren blefve särdeles förmånliga för långifvaren och i samma mån betungande för Statsverket.
I öfverensstämmelse ined dessa åsigter, och med företrädesvis fästadt afseende å det ändamål, för hvilket medel, enligt Rikets Ständers beslut om ofvannämnda 3:ne jernvägars anläggning, måste i första rummet upplånas, föreslogo koinmitterade, att anbud å öfvertagande af hela eller visst betydligare belopp utaf det lån, 3,000,000 R:dr, för hvilket obligationer nu komme att utgifvas, måtte genom kungörelse i allmänna tidningarne infordras, hvarjemte koinmitterade uppgåfvo förslag till de uppgifter, som i dessa anbud borde meddelas.
Vidkommande derefter frågan oin »beloppet af elen kapitalrabatt eller provision, sorn vid ifrågavarande lån kunde högst medgifvas», erinrade kommitterade, att, enligt 2 mom. i reglementets 228 §, finge upplåningen "icke företasgas i annat fall, än att penningar inom riket blefve att tillgå mot ett pris, som »icke öfverstege kostnaden för det under år 1860 till fortsättning af Statens »jernvägsbyggnader utrikes upptagna lån».
Detta stadgande innefattade ett bestämdt förbud att verkställa upplåningen, så vida derigenom anskaffade medel blefve för Statsverket dyrare, än sistlidet års utländska jernvägslån.
Innan den under nu uppgifna uttryckliga förbehåll Riksgälds-kontoret ålagda upplåning företoges, måste följaktligen en noggrann beräkning uppgöras öfver hvad sistnämnda lånemedel verkligen kostat.
Emot uppgörande af en sådan beräkning förekomma väl, att den verkliga, af kursförhållanden vid derför skeende liqvider beroende, kostnaden för ett i utländskt mynt upptaget lån ej kunde med tillförlitlighet beräknas och uppgifvas förr, än samma lån blifvit återbetaldt.
Då nu 1860 års Stals-Utskottele Utlåtande N:o SS. 29 jernvägslån icke ens hunnit till hela sitt belopp inbetalas, kunde följaktligen de dermed förenade kostnader endast approximativt beräknas.
Beräkningen försvårades dessutom derigenom, att vilkoren för berörda lån voro i flera hänseenden sinsemellan skiljaktiga, hvadan kostnaden för vissa delar af de upplånta medlen vore väsendtligen olika.
Sålunda visade sig en betydlig skilnad ej allenast emellan kostnaden för den mot premie-obligationer erhållna lånesumman och det öfriga lånebeloppet, utan ock emellan kostnaden för den del af 4^-procent-lånet, som inbetalts af Tyska låneöfvertagarne och hvad som af Rikets Ständers Bank, dels redan utbetalts, dels framdeles skulle erläggas.
Efter en omständlig beräkning af kostnaderna för 1860 års jernvägslån, uppgåfvo kommitterade, att medelräntan för hela lånekapitalet, 8,400,000 Thaler, utgjorde 4,949 procent.
Sedan kommitterade vidare afgifvit. yttrande, dels »angående de obliga»tioner, som vid nu förestående upplåning skola utgifvas», dels v angående »emottagande i kronouppbörden och inlösen vid landtränterierna af förfallna »räntekuponer för ifrågavarande obligationer» öfverlemnades slutligen förslag till obligationernas lydelse.
Efter tagen kännedom om kommitterades utlåtande, företogo Fullmägtige ärendet till öfverläggning, dervid enhälligt den åsigt uttalades, att den vid inhemska låns upptagande af Riksgälds-kontoret förut begagnade, så kallade subskriptions-methoden, eller beredande af tillfälle för hvarje hugad långifvare att anteckna sig för och genast erhålla uppgifvet antal obligationer, icke, utan förbiseende af de i kommitterades yttrande omförmälda särskilda förhållanden, kunde iakttagas vid den upplåning, hvarom nu vore fråga, samt att, genom infordrande af anbud å hela lånet eller vissa betydligare delar deraf, kännedom vunnes om det pris eller den ränta, hvaremot penninge-associationer eller stö'rre kapitalister önskade emottaga ouppsägbara Svenska stats-obligationer.
Med gillande af hvad kommitterade sålunda i detta afseende föreslagit, beslöto Fullmägtige, att genom kungörelse i allmänna tidningarne tillkännagifva, att hugade inhemske långifvare egde före den 15 derpåföijande Mars till Fullmägtige inlemna förseglade anbud å öfvertagande af hela eller något visst betydligare belopp af sagde lån; och borde i anbuden, hvilka komme att inför Fullmägtige nyssberörda dag öppnas, uppgifvas: a) de särskilda vilkor hvaremot vederbörande ville öfvertaga den erbjudna lånesumman motsvarande obligationer med ofvan åberopade (4£ procents) ränta samt för öfrigt stadgade betalningsvilkor; b) de terminer, vid hvilka vissa uppgifna belopp utaf denna lånesumma skulle sednast vara till Riksgälds-kontoret inbetalda; dock finge inbetalnings-termi nerna icke utsträckas längre än till 1862 års utgång; c) erbjuden säkerhet för anbudets fullgörande. 30 Slals-UlthoUets Utlåtande N:o Si.
Vid Fullmägtiges nästa sammankomst den 4 nästföljande Mars, blefvo de grunder, hvilka vid beräknandet af kostnaderna för 1860 års jernvägslån borde följas, af Fullmägtige fastställda.
Då dessa grunder i vissa delar skiljde sig från dem, sorn af kommitterade blifvit uppställda, skulle en ny beräkning (ifver ifrågavarande kostnader uppgöras.
Uti denna nya beräkning, deruti borde tilläggas de kostnader och utgifter, som Riksgälds-kontoret, i egenskap af låntagare, mäste, utöfver den bestämda årliga räntan, bestrida för den af RiketsStänders
Bank öfvertagna andelen utaf lånet, borde i öfrigt intagas enahanda faktorer, som ingått i de förut uppgjorda beräkningarne, nemligen: a) den medgifna kapitalrabatten; b) det belopp, hvarmed kostnaderna för tillverkningen och utfärdandet af de i anledning af ifrågavarande lån utgifna dels 4|-procents-och dels premie-obligationer kunde skäligen beräknas öfverstiga tillverknings-kostnaden för inhemska obligationer; c) kursförluster vid indragningen och förvandlingen i Svenskt mynt af de i Thaler Preuss.
Kurant skedda inbetalningarne å samma lån ; d) Nordtyska Bankens provision för infriandet af Riksgälds-kontorets till länets indragning å denna bank utställda vexlar; och e) den i lånekontraktet betingade provision för utlottade obligationers och förfalna räntekuponers inlösen inom Tyskland.
Beträffande åter de oundvikliga kursförluster, hvilka vore att för Riksgäldskontoret emotse vid anskaffningen och tillhandahållandet å utländsk ort af erforderliga medel i Thaler Preuss.
Kurant för de hvarje halft år förfallande amorterings-liqviderna, så ansågos dylika, af tillfälliga förhållanden hufvudsakligen beroende, kursförluster icke böra upptagas i den på bestämdt angifna faktorer gruudade beräkning, om hvars uppgörande nu vöre fråga.
Vid Fullmägtiges sammankomst den 11 Mars blef den nya beräkningen företedd och vid påföljande sammanträde den 15 i samma månad af Fulknägtige gillad.
I öfverensstämmelse med denna beräkning antogo Fullmägtige, att lånekostnaderna för 1860 års jernvägslån uppgingo till 6j procent, till hvilket procentbelopp kapitalrabatten vid nu ifrågavarande inhemska låns upptagning alltså af Fullmägtige bestämdes; dock under förbehåll att, vid slutliga fastställandet af rabatten å detta lån eller utsättandet af det pris, emot hvilket obligationer komme att utlemnas, äfven taga i betraktande de olika lånevilkor jemte andra särskilda förhållanden, som skäligen kunde inverka på bestämmandet af de relativa kostnaderna för 1860 års jernvägslån och en emot ouppsägbara obligationer inom landet företagen upplåning.
Sedan detta beslut blifvit fatiadt öppnades samma dag det enda inom den utsatta tiden inkomna anbudet, hvilket befanns undertecknadt af Stockholms Enskilda bank, genom dess verkställande direktör, samt af bolaget D. Carnegie Stats-Utskottels Utlåtande N:o ii. 31 ■'&
C:o och Grosshandlaren C. G. Cervin, hvilka gemensamt erbjödo sig att, på de uti bilagdt kontraktsförslag uppgifna vilkor, öfvertaga lånesumman 3,000,000 R:dr R:mt, till ett pris af 92 procent af obligationernas nominela belopp, under förbehåll att vid- sista liqviden få tillgodonjuta 2 procents provision å hela obligationsbeloppet, såsom ersättning för besvär och kostnader.
Vid sammankomst den 21 Mars förklarade Fuilmägtige sig icke kunna antaga det gjorda anbudet, men i sammanhang dermed väcktes det förslag att, sådant oaktadt, åt dem som gjort detsamma, erbjuda lånet emot de betalningsoeh öfriga vilkor Fuilmägtige med tillämpning af Rikets Ständers beslut och föreskrifter, funne sig kunna för heia lånets öfvertagande medgifva.
Före slutliga afgörandet af frågan om bestämmande af beloppet utaf den kapit Irabaft samt öfriga vilkor, hvaremot lånets öfvertagande sålunda skulle åt ofvannämnda associerade utbjudas, vill dock Fuilmägtige, såsom tillägg till den redan uppgjorda och af dem godkända beräkningen öfver kostnaderna för 1860 års jernvägslån, erhålla en utredning af de ökade utgifter, hvilka, med ledning af kursförhållandena under sednaste åren, kunde förslagsvis beräknas uppkomma i och för anskaffningen af de vexlar. som komme att erfordras vid förestående liqvider af ränta och förfallna obligationer; och lemnades Fullmägtiges sekreterare uppdrag att uppgöra den i sagde hänseende äskade utredning, Vid Fullmägtiges sammanträde den 25 Mars aflemnades berörda utredning, enligt hvilken, såsom obestridligt resultat af de erhållna upplysningarne och gjorda beräkningarne antogs, att de förut uppgifna och till 6J procent beräknade kostnaderna för 1860 års utrikes upptagna jcrnvägslån, genom anskaffningen af den utländska myntsort hvarmed detta lån till kapital och ränta skall liqvideras, komme att ökas med åtminstone en procent af samma låns hela belopp, så att dessa kostnader kunde beräknas uppgå till minst sju och en tredjedels ■procent.
Då Fuilmägtige icke funno något att anmärka emot den sålunda uppgjorda nya beräkningen, ansågo de fleste bland de vid sammanträdet närvarande Fuilmägtige, hvilka alltså godkände denna beräkning, sig kunna och böra antaga, att de, enligt protokollet för den 15 Mars, till 6$ procent beräknade kostnaderna för ifrågavarande lån, då de genom kursförluster förorsakade förhöjda utgifter vid ränte- och amorterings-liqvidcrna äfven afsåges, kunde och borde beräknas till en procent utöfver det i åberopade protokoll uppgifna belopp och således till sju och en tredjedels procent af lånekapitalef, samt att följaktligen, efter afräkning af kostnader naför lånets upptagning och indragning samt liqviderande, det i Riksgäldskontoret i anledning af sagde lån inflytande kapital-belopp i sjelfva verket utgjorde endast 92| procent af den upplånta summan.
Sedan Riks-arkivarien Nordström, på anförda skäl, reserverat sig mot detta beslut samt Herr Friherre Tersmeden, såsom jemväl ledamot af Stockholms Enskilda banks direktion, förklarat sig jäfvig att deltaga i Fullmägtiges beslut angående lånets erbjudande åt nämnde bank, togo Fuilmägtige frågan om ett 32 Stati-Ulskotleli Vllålanil< No Si. sådant erbjudande under öfvervägande, dervid Fullmägtiges pluralitet, som förklarade sig vilja särskildt bestämma beloppet af den provision, som kunde anses skäligen böra låne-öfvertagarne tillerkännas såsom godtgörelse för besväret med obligationernas försäljning samt deras och derför inflytande medels redovisande, äfvensom till ersättande af andra dylika utgifter, beslöt att erbjuda Stockholms Enskilda bank samt bolaget D. Carnegie &
C:o och Grosshandlaren Cervin att, under de enligt Kongl. Kungörelsen den 29 sistlidne December af Kongl. Majit och Rikets Ständer föreskrifna vilkor och för öfrigt i afseende på meranämnde statslån meddelade bestämmelser, öfvertaga detsamma mot en kapitalrabatt af sju procent, eller med skyldighet att till Riksgälds-kontoret inbetala nittiotre procent utaf de för samma lån utfärdade 4^-procents-obligationernas nominela belopp.
Beträffande åter den väckta frågan om en till visst belopp af hela lånet bestämd sådan provision, som i det inkomna låne-anbudet fordrats för betäckande af de med lånets öfvertagande förenade kostnader, ansågo sig Fullmägtige böra taga i betraktande, dels den omständigheten att, derest de nya obligationerna skulle genom
Riksgälds-kontorets omedelbara försorg föryttras eller utom hufvudstaden tillhandahållas hugade lånegifvare, dylika särskilda kostnader svårligen kunde för detta verk undvikas, och dels det förhållande att, med afseende å den till ränte- och amorterings-liqviderna anvisade och efter lånets hela belopp lämpade annuitet, tillgång till en sådan provisions utbetalande komme att beredas genom den i beräkningen öfver de relativa kostnaderna för 1860 års jernvägslån och nu ifrågavarande lån icke upptagna kapitalvinst, som för Riksgälds-kontoret borde uppkomma genom inköp under pari af de obligationer, med hvilkas kapitalbelopp lånet skulle årligen amorteras.
Ehuru denna vinst icke kunde på förhand till något uppgifvet visst belopp beräknas, syntes dock med säkerhet kunna antagas att, åtminstone under en del af lånetiden, en sådan vinst till ett jemförelsevis icke obetydligt belopp borde komma låntagaren till godo och alltså minska dennes kostnad för det ifrågavarande lånet; och ansåg sig
Fullmägtiges pluralitet fördenskull, under ofvan fastställda vilkor, kunna bevilja den i låneanbudet äskade provision af 2 procent utaf lånesumman.
Emot detta beslut, som fattades af Ordföranden H. Exc. Herr Grefve Sparre, Herr Majoren af Geijerstam, Herr Grosshandlaren Berg, Herr Handlanden Brinck samt Riksdagsfullmägtige L. M. Knutsson och Olaus Ericsson, hafva Herr Riks-arkivarien Nordström, Herr Komministern Beckman och Herr Justitie-borgmästaren Gråå anmält sina reservationer; dervid den förstnämnde erinrat derom att, då Rikets Ständer föreskrifvit, att ifrågavarande nya, inhemska upplåning icke finge företagas i annat fall, än att penningar inom riket blefve att tillgå mot ett pris, som icke öfverstege kostnaden för det under år 1860 till fortsättning - Slals-Ultkollels Ullålande N:a 2i. 33 sättning af Statens jernvägsbyggnader utrikes upptagna lån; samt i fråga om kapitalrabatten förordnat, att, ifall penningar ej kunde erhållas mot den i obligationerna förskrifna ränta, rabatt finge lemnäs å det kapitalbelopp, derå obligationerna utfärdades, dock så att kostnaden för lånet derigenom icke blefve större än för 1860 års jernvägsbyggnads-lån, så lage uti dessa bestämda föreskrifter sä tydligt utpekad den gräns, hvarutöfver maximipriset för det nya inhemska lånet icke finge gå, eller hvarinom minimum för anbud på lånet borde hållas, att, hvilken mening man än hyste om det lämpliga och välberäknade i dessa föreskrifter, ett kontraförslag som väl, efter 7 procents kapitalrabatt, uppställde 93 procent såsom inbetalning, men derjemte åt lånets öfvertagare, under namn af provision, beviljade ett ytterligare afdrag af två procent, och sålunda reducerade den effektiva inbetalningen till 91 procent, eller till två procent under det af Fullmägtige sjelfve för 1860 års lån antagna och bestämda kapitalbelopp, med samma föreskrifter icke gerna syntes kunna förenas; hvarför reservanten tillkännagaf, att han, för sin del, icke kunde biträda kontraförslaget, i hvad anginge provisionen af två procent, eller medgifva någon annan afkortning i de lånevilkor, som af den godkända prisuträkningen för 1860 års jernvägsbyggnads-län blefve en följd.
Sedan underhandlingarne med ofvan omförmälda låneöfvertagare ytterligare fortgått, på sätt Fullmägtiges protokoller för den 28 Mars samt den 4, 6 och 1 1 April närmare gifva vid handen, blef kontrakt angående det erbjudna lånet å 3,000,000 lt:dr sistnämnde dag, uppå ömsesidigt godkända och antagna vilkor, afslutadt emellan Fullmägtige, å ena, samt Stockholms Enskilda bank, D. Carnegie &
C:o och C. G.
Cervin, ä andra sidan.
Revisorerne, hvilka, till upplysning såväl om innehållet af berörda kontrakt, som om ordalydelsen af de för lånet utfärdade obligationer samt angående lånets amorteringsplan, vid sin berättelse fogat afskrifter af dessa handlingar, hafva i denna berättelse anmält: att låne-öfvertagarne genom berörda kontrakt förbundit sig att före vissa utsatta terminer tillhandahålla Riksgälds-kontoret hvarje gång en sjettedel af det kontraherade lånet, så att detsamma med hela sitt belopp blefve inbetaldt inom slutet af September 1862, dock med rättighet för dem att äfven före de bestämda terminerna verkställa dessa inbetalningar; att låne-öfvertagarne vid hvarje skeende inbetalning skulle ega att sig tillgodoberäkna och innehålla dels såsom kapitalrabatt 7 procent, dels såsom provision 2 procent af inbetalningsbeloppet; att obligationerna skulle förskrifvas med 4| procents ränta och utfärdas å 3:ne valörer, nemligen: serien A å 2,000 R:dr
Runt eller 500 R;dr i silfver, fl B å 400 fl fl a 100 a a ” C å 100 a » a 25 a » Uih. till H. Si.
IJrot.
IS62 & IS63. i Sami. 1 Jfd. 9 Haft. 5 34 Stats-Ulskoltels Utlåtande N:o 22, att låne-öfvertagarne egde rättighet bestämma antalet obligationer af hvarje serie, i anledning hvaraf obligationerna blifvit sålunda indelade, att af serien A blifvit utfärdade 1,000 st. obligationer å 2,000 R:dr 2,000,000: — » B d:o 2,000 d:o å 400 a 800,000: — a C d:o 2,000 d:o å 100 a 200,000: — eller tillhopa 5,000 st. obligationer å .