Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidare brynt lök, an- tingen portugisisk eller små charlottenlök, brynta champignoner, stufvade murklor, små köttbullar, kotletter eller biffar med lök, kalfnjure, skuren i skifvor och doppad i äggula och stötta skorpor samt löst stekt i smör på ett vanligt pannjärn, kramsfågel, stufvad kalfhjärna, som äfven kan ser- veras i lådform, då den i smör, mjöl och mjölk eller grädde stufvade hjärnan blandas med salt, peppar och något muskot, hälles i en porslins- låda och strös med rifvebröd samt gräddas i ug- nen.
Små pastejer med någon stufvad fyllning af vildt, höns, champignoner eller dylikt äro alltid omtyckta — de läggas då upp på en bruten ser- vet på ett rundt fat —, likaså en god omelett med stufvade kräftstjärtar, hummer, sparris, cham- pignoner eller murklor.
Slutligen bör man ha ett godt och svalt, dock ej för kallt öl — ölet anses skola hålla rummets temperatur — hvilket, jämte ett fullt tillräckligt antal glas, helst bör sättas på ett särskildt bord i smörgåsbordets närhet.
Här ett exempel på, huru ur ofvan meddelade sam- ling kan utväljas ett passande litet godt smörgås- bord: Förutom bränvin, smör bröd, ost, rädisor, an- jovis och inlagd sill följande 6 assietter kallsku- ret: färsk kalfstek, salt tunga, rökt lax, små bräckta prinskorfvar, kall kyckling och grafvad strömming.
Varma smårätter: ugnstekt potatis, stekt kalfnjure, små lammkotletter, stufvad hjärna i låda, krams- fågel, brynt lök, sparrisomelett samt på ett fat: stufvade kräftsjärtar med ganering af små pastejer med fyllning af stufvade champignoner.
Pastejerna läggas rundt kring fatet, kräftstjärtarne i midten.
Ett annat exempel: bränvin, smör, ost, sardi- ner, jägermatjessill och kallskuret: lefverpastej, rökt gåsbröst, salt kött, graflax, inlagd ål, brynta champignoner.
Varmt: ugnstekt potatis, små bif- far med lök, stufvad hummer, omelett med murklor.
Jag tager för gifvet att här är fråga om smör- gåsbord för en middag eller för en större supé, där redan flere varma rätter serveras.
Är ej så fallet, kan man taga till litet mera af det varma och lägga upp det på små fat.
Också kan man då på bordets midt placera en ställning, hvarpå hängas hummer och kräftor, eller kräftor och rä- kor — detta bidrager då både till att pryda bor- det och utgör ju också en omryckt rätt, men, som sagdt, det är ej lämpligt i annat fall än det, då smörgåsbordet skall utgöra hela supén, ty dels vill man gärna sitta litet bekvämt och dels får bordet ett mindre behagligt utseende däraf.
operan anordnar äfven under innevarande spelar abonnementsföreställningar, till hvilka an- teckning kan ske i operans kansli hvarje dag kl. 1 — ' hi e. m. Abonnementsdagar blifva under detta spelar fredagarne.
Första abonnementsföreställ- ni ngen gifves den 17 dennes.
Dramatiska teatern bjöd i tisdags på sitt första nya program för säsongen.
Det tillärnade första nya stycket, Frans Hedbergs » Hårda sinnen », har på grund af hr Hillbergs sjukdom måst uppskjutas, och i stället gåfvos nu Georg Nordensvans komedi » Barnet » och det franska lustspelet » Familjen Moulinard ».
Det förstnämnda stycket är ej all- deles nytt.
Det uppfördes nämligen för några år sedan å Svenska teatern med samma innehafva- rinna af titelrollen som nu, fru Backström, född Sandell.
Hennes själfulla och varma spel gaf åt denna unga, i utveckling stadda karaktär det rätta 1890 uttrycket.
De omvexlande känslostämningarna nyanserades förträffligt och spelet i dess helhet lemnade intet öfrigt att önska.
Det lifliga bifall, som egnades fru B. efter styckets slut visade nog- samt, hur uppskattad hennes, talang är af den teaterälskande allmänheten.
— Ofriga medspelande skötte likaledes på berömvärdt sätt sina roller.
Särskildt utmärkte sig fru Hartinan, hvilken här åter hade tillfälle lägga i dagen sin märkvärdiga förmåga att ända till illusion återgifva en 13-, 14-årig flicksnärtas roll, samt herr Thegerström som plåtslagareålderman Broms.
Stycket är en liten förträfflig julaftonsinteriör, som gör sin förf.
all heder.
Också hördes efter dess slut starka rop på hr Nordensoan.
Hufvudstycket för aftonen utgjordes af » Familjen Moulinard », lustspel i tre akter af Valabrégue o c h Ordonneau.
Det är en af dessa uppsluppna för- vexlingsfarser, på hvilka den franska repertoaren är så rik.
För att göra sig rätt gällande bör det därför ock spelas med en fart, som ej lemnar publiken någon lid till några som helst reflektioner.
Premieren lemnade dock i berörda afseende ett och annat öfrigt att önska.
Stycket lyckades så- lunda ej framkalla den muntra sinnesstämning, som det borde kunna göra, och som exempelvis » Duvals skilsmessa » m. fl.
dylika stycken å denna teater åstadkommit.
Antagligen varder dess verkan bättre, sedan det uppförts några gånger.
Hr Bceek- ström är alltigenom konsekvent och bra som fabri- kören-millionären Moulinard, men det skulle ej skada, om han släppte sig lös litet mera.
Bäst på sin plats äro onekligen fröken Anländer som fru Moulinard och hr Personne som underprefekten Godard.
Hr Hamrin som hotellvärd förtjänar erkännande.
Den falske underprefekten Bodard har däremot i hr Byström fått en som det synes ganska olämplig representant.
— Stycket har emel- lertid som sagdt många goda förutsättningar att verka mycket roande.
Vasateaterns första nyhet, Millöckers » Stackars Jonathan », har nu ändtligen kommit upp på tiljorna.
Den lär bafva — vi ha ännu ej haft tillfälle se den — fått en synnerligen vårdad utstyrsel och innehåller många anslående melodier.
Operetten gifves hvarje dag tills vidare.
(Forts.) enna afton spelade Elna, som hon aldrig förr hade spelat.
Melodien kom så sakta och tvekande fram till en början, det var, som om den arbetade sig fram ur ett omhölje af out- redda drömmar, men efter hand bröt den fram allt klarare, så rik, så full, så passioneradt varm.
Där var en jublande hängifvenhet i dessa toner, där voro hopp och minne och en kvinnas glada, obegränsade förmåga att försaka.
Allt starkare svällde tonerna ut, men så beslöjades de åter af aningsfulla drömmar, de dogo bort — dröjande — tvekande.
Dok- tor Ruth salt tyst kvar, sedan Elna slutat spela.
Så trefvade han sig väg till henne i mörkret, där hon satt på pianostolen, och strök famlande öfver hennes hår.
Han hade till hälften förstått denna bikt i toner, förstått, att hon nu mera än någon- sin måste sakna sin döda moder.
» Min lilla Elna », sade han smekande.
Hon slog- häftigt armarne om hans hals och kysste honom upprepade gånger, så sprang hon upp på sitt rum och stängde dörren.
Där kastade hon sig ned på soffan och grät, grät som om hennes hjärta velat brista, men det var af öfver- strömmande lycka, ej af sorg.
Det hade gripit henne så öfverväldigande, medan hon satt där och spelade, tanken på att hon var hans, hans egen.
Hon önskade ej mera, att han skulle dröja att säga, hvad hon j u ändå visste; hon längtade efter hans närhet, efter tryckningen af hans hand, hans ord, hans blick.
* * * » Kommer fröken ned och åker skridsko i mor- gon », frågade Berner i lätt ton, där han stod bredvid Elna i förmaket hos Strömmers.
» Fjär- den ligger alldeles spegelblänk ända ned i Bjärste- byviken, det är bäst att passa på, innan det kom- mer mera snö. » Tonen var så studeradt likgiltig, men så var också rummet fullt af folk.
Utan att se upp, kände dock Elna hans blick på sig; den var icke likgiltig.
» Mycket gärna », sade hon, oförmögen alt un- dertrycka en lätt darrning i rösten; » men helst på förmiddagen » » Jag går ned vid elfvatiden, kanske kommer fröken då också », sade Berner, i det han vände sig om för att taga tekoppen från fru prostinnan, hvilken först protesterade helt förtjust en liten stund, men sedan med synbar stolthet följde sin kopps vandring genom rummet i häradshöfding Berners hand.
Ute i salen stodo Lisa och löjtnant Rude i en häftig dispyt, om hvem som var längst, hvilket slutade med, att Lisa rätade på sin långa, smärta gestalt, och löjtnanten böjde sig som en krokryg- gig gubbe, så att de tillkallade skiljedomarne kunde sanningsenligt förklara, att Lisa var minst en tum längre.
Nöjd med detta lysande resultat, satte Lisa sig alt spela pekfingersvalsen, där löjt- nanten snart föll in i basen med sådan kläm, att de andra fingo en oemotståndlig lust att dansa.
Efter valsen kom en polka och så ännu en vals.
Nu var det Elna Ruth, som spelade.
Det var en af Strauss ' vackraste valser.
Tonerna strömmade ut, som om de ville dränka allt i stundens gläd- jerus, och det var också, som om häradshöfding Berner hade glömt allt, där han stod, utan att dansa, med blicken fäst på Elna.
Hvad hon var egendomligt vacker, där hon satt; det blonda hå- ret föll i vågor öfver pannan, de mörka, dröm- mande ögonen stirrade ut i fjärran med ett så underligt uttryck.
Han försökte tyda det, men lyckades endast till hälften.
Hon måste tänka på någon, som hon höll mycket kär, det såg han, men där var vemod i hennes blick.
Tänkte hon på honom, längtade hon efter de ord, som han med våld trängde tillbaka, hvarje gång de rå- kades?
Min själs älskade, kanske i mor- gon kan jag säga dig allt.
— Men plötsligt fick han klart för sig, att man såg på honom, han ryckte sig lös från drömmarne och gick bort och dansade med Anna Strömmer.
Vid elfvatiden dagen därpå gick Elna med skrid- skorna i hand ned till isen.
Det var skarpt kallt, men strålande solsken och lugnt och stilla.
Nere vid bryggan sutto några små flickor och spände på sig skridskorna.
Häradshöfding Berner syntes ej till.
Elna hjälpte sig på med skridskorna själf, och så skulle hon börja åka.
I början var hon mycket osäker, men efter en liten stund hade hon återvunnit sin gamla färdighet, och åkte med långa, säkra skridt öfver isen.
Den blanka ytan rundt omkring henne gnistrade i solskenet, granarne på stränderna stodo tyngda af snö, uppe på landsvägen kom bjällerklangen från förbifarande slädar.
Hon skulle i hela sitt lif minnas hvarje liten detalj från denna vackra vinterdag nere på isen.
Hon tyckte sig nästan aldrig hafva erfarit en sådan känsla af lefnads- lust och fröjd som nu, när hon fick sträcka ut i långa slag öfver isen, medan allt var så skönl omkring henne, och hon tänkte sig, att Ivar Ber- ner skulle komma och bedja henne blifva hans hustru.
Ty hon kunde ej hafva misstagit sig på, att det var detta, han bad henne om, när han så särskildt bad henne komma ned denna förmiddag.
Det grep henne allt mer en känsla af gränslöst jubel, obetvinglig glädje.
Det kom ett leende på läpparne, en varm rodnad på kinderna och ett solljust uttryck i de mörka ögonen.
» Ni blir säkert mycket lycklig »!
Om och om igen kommo de orden för henne med hans låga, innerliga tonfall; de voro som ett löfte, ett gåfvo- bref på lyckan.
Ingen skulle kunna taga den ifrån henne, den skulle komma hel och odelad.
Så åkte hon vidare, leende, lycklig, utan att ana, att denna färd öfver den glittrande isen skulle blifva ett sista minne från en förlorad lyckodröm.
* Med ansiktet lutadt i händerna satt Ivar Ber- ner vid sitt skrifbord.
Han hade väl suttit så, stel och orörlig, i nära en timmes tid.
Framför honom låg ett öppet bref — hans lyckas döds- dom.
Den plats, som han varit så säker på, hade gifvits åt en ung baron, en herre som hade rela- tioner, ech som nödvändigt måste hafva sina skul- der betalda.
Och för detta måste Ivar Berner vänta, vänta i åratal, för alt till slut få ett för-
IDUN 1890 ordnande, på hvars magra inkomster han kanske nätt o c h jämnt skulle kunna existera.
Där svann en fager dröm om kärlek o c h lycka, o m ett hem, ett eget hem.
Nu kunde han icke binda Elna vid sig, kunde icke bedja henne offra sin ungdom under väntan på h o n o m för att sedan åldras i ett sträfsamt, glädjetomt lif.
Länge glömda tankar började röra pä sig o c h liksom vakna till lif igen inom honom, tankar, som Elnas milda ord vaggat i sömn, bittra, hatfulla tankar öfver lifvet o c h människorna, hån och vrede mot den Gud, som bjuder oss tåligt lida, när vi mista det käraste vi ega.
Det gick som en nervös ryckning genom ho- nom, han tyckte sig se Elna framför sig, med stora, sorgsna ögon fastade på h o n o m.
Han kom ihåg, hvad Elna sagt honom, att hon trodde på en god och barmhertig Gud, en Gud, som icke låter någon frestas öfver sin förmåga.
Stackars Elna?
Hvad skulle hennes lif nu blifva?
Hon hade trott o c h hoppats pä honom, o c h nu hade han intet att bjuda henne.
Han skulle lefva ett bittert o c h glädjelöst lif, lefva för att uppehålla sig.
Och hon, hon skulle kanske kunna glömma.
Bäst vore, om de aldrig mera råkades, h o n skulle då tro, att hon misstagit sig, att han aldrig me- nat något allvarsamt, o c h så skulle hon komma öfver det med tiden och fästa sig vid någon an- nan.
Den tanken smärtade, men det måste så blifva.
Men det var icke bara detta alt lefva skild från Elna.
För h o n o m var det, s o m när den räddande plankan ryckes undan för en drunknande.
Han kände j u, huru hon var hans goda engel.
Han kunde icke icke vara bitler och hånfull, när Elna såg på h o n o m, det s o m var godt och ädelt vak- nade till lif o c h trängde undan hat och hån, vid hennes sida blef han god och ren.
Utan henne!
En olycklig barndoms och första ungdoms sorg- liga erfarenheter hade slagit djupa rötter i hans hjärta.
Den man, s o m redan som ung mistat sin tro på lifvet o c h människorna, får endast igen den genom den kvinna, han älskar.
Henne skulle han nu mista o c h med henne allt, allt, denna ny- väckta, härliga tro på lifvet.
Men minnet af henne skulle åtminstone hindra h o n o m från det, som i hans mörkaste stunder drog som en ljusning ge- nom hans elände, men s o m hans bättre natur för- bjöd honom, den utvägen att sluta allt med en kula för pannan.
(Forts.) FÖRSLAG TILL MATORDNING FÖR VECKAN 5 — 1 2 OKT.
S ö n d a g: Kalfbuljong med selleri; hummer; refstek; mandelpudding.
M å n d a g: Buljong med helgryn; köttpudding.
T i s d a g: Tisdagssoppa; kokt får- bringa med brynta rötter.
O n s d a g: Öxsvanssoppa; stufvade aborrar; äppelpudding.
T o r s d a g: Ärter och fläsk; pann- kaka med sylt.
F r e d a g: Potatispuré; stoekfiskpud- ding; risgrynstårta med syltade päron.
L ö r d a g: Julienne; kyckliug ä la Marengo; kronärtskockor; mandelfor- mar med sylt.
Kaljbuljong med selleri.
Sellerirot skares i tärningar, förvälles och lägges i kallt vatten, får afrinna och kokas helt sakta med något kalfbuljong en timmes tid, hvarefter den sättes under en halftimme på svagare eld, så att buljongen inkokar och glaserar selle- riet, hvilket därpå lägges i soppskålen; ytterligare kalfbuljong — eller vanlig klar buljong — tillsättes, serveras.
Befstek i vin.
Ryggbenet och ett ref- ben på hvardera sidan om det meller- sta refbenet borttages, köttet späckas med mager rökt skinka, inlindas med segelgarn, så att det får vacker form, oeh stekes helt sakta i buljong och något malaga eller madeira 1 täckt kastrull, till dess att det är färdigt, glaseras och upplägges med garnering af potatiskrokader.
Det feta skummas noga från såsen, som får koka med spansk sås, silas och serveras till köttet.
Spansk sås.
En kastrull smörjes 497 Till hufvudstadens musik- älskande allmänhet!
• Efter förebild af de mera betydande musikför- eningarna i utlandet, beslöt äfven Filharmoniska Sällskapet i Stockholm i oktober 1888 att inbjuda allmänheten till abonnemenlsteckning för Sällska- pets konserter.
Denna inbjudan omfattades med så lifligt intresse af Stockholms musikälskande allmänhet, att ej mindre än 424 abonnenter och passiva ledamöter under arbetsåret 1889 — 90 in- gingo i Sällskapet.
Filharmoniska Sällskapets Styrelse får äfven i år inbjuda den musikälskande allmänheten i huf- vudstaden till teckning af abonnement å de tre konserter, som Sällskapet har för afsikt att gifva under nu instundande arbetsår.
Bland de musik- verk, som, om ej oförutsedda fall inträffa, k o m m a att af Sällskapet uppföras, äro några redan om- nämnda i Idun.
Med en orkester, som under ledning af Filhar- moniska Sällskapets dirigent och under namn af Filharmoniska Symfoni-Orkestern börjar sin verk- samhet instundande november månad, har Sty- relsen för Filharmoniska Sällskapet träffat aftal o m biträds vid Sällskapets samtliga abonnements- konserter under i fråga varande arbetsår.
Likaledes har Styrelsen fogat anstalt därom, att om möjligt en gång i månaden kammarmusik kommer att af nämnde orkesters förnämsta med- lemmar utföras vid den sedvanliga pausen under Sällskapets ordinarie repetitionsaftnar.
Styrelsen vågar hoppas, att dessa åtgärder kom- ma att af hufvudstadens musikvänner omfattas med välvilja och intresse, så att Sällskapet där- igenom blir satt i tillfälle att i musikaliskt hän- seende motsvara nutidens berättigade kraf.
Abonnements-afgiften är den samma som under föregående åren eller 1 0 kronor, o c h eger abon- nent närvara vid Filharmoniska Sällskapets alla öfningar samt disponera en biljett till hvar o c h en af dess tre konsterter.
Anteckningslistor finnas tillgängliga hos de fle- sta Herrar Bok- &amp; Musikhandlare.
Filharmoniska Sällskapets Styrelse.
med smör, i densamma nedlägges en sönderskuren lök med något litet bul- jong.
Kastrullen sättes på elden; då buljongen till hälften kokat in, flyttas den på svagare eld, där oxkött och kalf kött långsamt brynas utan att brän- nas, dock ej för mörkt lör att und- vika besk smak.
Därpå aflyftes ka- strullen och står 5 minuter med lock på, sedan tillspädes den öfriga buljon- gen, kokar, uppskurarnas; en morot, en bukett — persilja och lagerbärsblad — salt, socker och peppar tillsättas, hvarefter det får koka sakta, till dess att köttet är mört, då det upplägges och beströs med salt.
Buljongen silas genom serviett.
A f smör och mjöl gö- res en afredning, som spädes med bul- jongen, får koka upp och skummas fiere gånger under kokningen, så att allt fett noga borttages.
Mandelpudding.
Socker doppas i vatten och brynes ljust, mandel, skål- lad och finstött ilägges för att blifva ljusgul.
A f båda tages lika mycket i vikt och därutöfver några skållade, fin- stötta bittermandlar.
Grädde eller mjölk tillsättes; omröres väl, får koka upp, slås upp och får kallna.
Agg-gulor — allt efter puddingens storlek — och stötta skorpor röras hårdt, något grädde tillsättes, mandelmjölken iblandas och sist ägghvitskum.
Formen smörjes och beströs med stötta skorpor, massan ifylles och gräddas i kokande vatten- bad eller i ugn.
Serveras med rom- sås eller fast sås, som uttages i små formar och lägges som garnityr; kan serveras både varm och kall.
Fast sås.
Smör — 20 gram — och strösocker — SO gram — röras noga till dess det blir som skum; kanel och konjak tillsättas småningom under flitig omröring.
Kan formas och hårdnar lagd på is.
Redogörelse f ö r i n s a m l i n g e n till i Barnhemmet Bohuslän.
Barnavänner, Sparreholm —: 80; Läsarinnor af ldun, Nyland 1: —; Gerda L.
—: 80; Iduns-läsa- rinna i Göteborg 1: —; Sofia Lange 5: —; Insam- lade genom » Bohusländska » 5: 50; Iduns-läsarin- nor i Husum 5: 90; &gt;Arbetare », Helsingborg 1: 20; » 4 danske i Skåne » 2: 50; Idunsläsarinna i Lind- holmen —: 30; Onämnd, Strömstad —: 20; Pre- numeranter i Köping 1: 50; En af Iduns prenume- ranter i Jakobsstad 1: —; Barnavänner i Lund 1: 20; Edijh Malmborg, 1 finsk mark
5: —; A. o c h E.
—: 40; Insamlade genom C. v o n Haufswolff 3: 60; Insamlade genom Eleonora Andreen 8:10; Insam- lade genom Kerstin Lundqvist 3: —; N. Dahlerus 1: —; S. Ohlsson —: 70: Insamling i Sunne ge- nom Fanny Wickman 5: —; A.
S — m —: 50; Onämnd —: 60; Friherrinnan F. Fock 1: —; Från lärare o c h elever vid folkskolan i Engelsberg 2: 20; Theodora Stenberg 1: —; Agnes Svensson 1: 20; Onämnd, Helsingborg 1: 20; Onämnd —: 50; Ciri o. Elsa 1: —; Insamlade i Piteå af fru Ida Geller- stedt 19: —; Insamlade vid Hellekis af Tinny Sköl- debrand, född Lexell 3: —; L.
2: —; Ebba —: 50: Insamlade genom fru M. Larsson 2: 60; E.
1: —; G.
—: 40- » Nickan » 1: —; Aimée o c h Karl H. samt Elsa S. 1: 50; Augusta J.
1: —; Elsa L.
—: 20; B.
—: 50; En af Iduns läsarinnor —: 50; » Mor och dotter » 10: —; Barnavän 1: 20; Onämnd, Ny- köping —: 50; Ingeborg Olsson —: 30; A. o c h M.
—: 50; Onämnd, Stockholm —: 20; Tvenne Iduns läsarinnor —: 50; Onämnd, Näs —: 50; S.
—: 30; Ur lilla Einars sparbössa 1: —; L.
—: 50; Fröken Torsk 1: —; I. Arsenius 1: —; Fru Warmuth 5: —; Hofmusikhandlaren Carl Warmuth, noter till värde af c a 40 kronor, hvaraf hittills försålts för 13: —; E — m — 10: —; Barnavän, Stockholm 10: —; Ett par af Iduns prenumeran- ter 1: —; » Pappa, Mamma och lilla Greta » 1: —.
(Forts.) H a n d a r b e t e n.
(Forts.) Jättevallmo.
Så dekoratift som den- na verkar ingen af de föregående blom- morna.
Två vallmoblommor och några knoppar jämte nödiga blad, fastade på ramen af en spegel, utgöra en högst elegant och originell rumprydnad.
Man klipper a f skarlakansrödt silkes- papper enstaka blad efter åkervallmons form, endast betydligt mycket större (bladen masta ha en genomskärming af ungefär 16 — 17 cm.
och en längd omkring 17 cm), tager dem dubbla och fastklist- rar l ä D g s ö f v e r bladet på midten mellan de båda papperen en fin omvirad ståltråd, emedan de stora bladen eljes ej kunna bi- behålla formen.
För att nu gifva dem det nästan crepelika utseendet, som är säreget för vallmon, viker man till- sammans dnbbelbladet efter ståltråden, viker en ren mjuk näsduk efter bladets form, så att detta kommer att be- finna sig inne i näsduken, lägger det hela på ett bordshörn, stöder venstra handen på den mellan näsduken lig- gande ståltråden och drager med högra handen tillsammans näsduken stramt i små fina rynkor.
Dessa meddela sig åt bladet, som därigenom blir ytters) naturligt.
Man tager nu fram det, vi- ker åter ut det efter ståltråden och gör det en smula kupigt på midten utan att skada créperingen.
Fem dy- lika dubbla vallmoblad bilda jämte nå- gra svarta ståndare med hvita knappar en naturlig medelstor vallmoblomma.
Till knopparne tager man något ud- digt utklippt skarlakansrödt papper, binder det på ståltråd och formar där- ATT FÖRFÄRDIGA PAPPERSBLOMMOR.
om, så att blott litet rödt blir synligt, en knopp af vadd efter närstående form, som man först omlindar med tråd och sedan helt och hållet lindar öfver tätt med fint mossgrönt ullgarn.
Bladen göras ungefar dubbelt så stora som till Ékervallmon och lindas fast vid blom- morna och knoppstjälkarne på ungefär 8 till 10 cm:s mellanrum.
Stjälken, till hvilken man tager dubbel ståltråd, omlindas med tämligen groft, grönt ullgarn.
Vid sammansättningen af samt- liga blommor lemnas ett vidt spelrum åt fantasien oeh om man blott har grundformen gifven, är naturen den bästa läromästaren.
(Forts.) D r y c k e r.
Recept till Punsch.
5 liter, 2 decili- ter (
Socker och vatten kokas i förtennt kärl, när det kokar upp, islås arracken genast, hvarefter det blandas väl, hvil- ket sker genom att ösa med en silf- versked.
Slås sedan varmt på butel- jerna, hvilka genast korkas.
Blir 10 k 11 buteljer.
Mera söt och simmig blir den, om man i stället tager denna satsi Till 5 liter arrack 6 deciliter 5,4 centiliter vatten och 3 kilo 401 gram socker — holländskt krossocker är bäst — men ingen citron.
I öfrigt förfares som ofvan.
M a t l a g n i n g 1.
UGNSTEKT POTATIS.
Små vackra potates urplockas, tvättas väl och torkas, läg- gas därefter på ett gråpapper i ugnen, tills de bli mjuka — en timma åtgår vanligen — då de läggas i en serviett
498 1890 i en mindre karott.
Ätas som kastanjer och äro särdeles goda pä smörgåsbordet Olga.
Den oangenäma lukten, som fastnar på knifvar och gafflar vid ätning af sill, kan ej riktigt aflägsnas endast ge- nom diskning eller skurning med sand.
För att få bort den, rör man därför af lut och träaska en tunn gröt, hvar- med man medels en yllelapp gnider knifvarne och gafflarne.
Därpå sköljer man dem i varmt vatten och putsar dem som vanligt.
L ^n ung flicka önskar sig nu genast plats i fam. för att mot ringa lön deltaga i föref.
Svar till » Agnes », Karlskrona, p. r.
[2682] T T n g, språkkunnig dam önskar sys- selsättning om eftermiddagarne som sekreterare eller lektris.
[2683] l ^ v ä n n e s y s t r a r önska plats, en som husmamsell eller värdinna i ett mindre hus, den andra, 20 år, ön- skar att gå frun tillhanda, är villig att betala litet i hvarje månad.
Svar till » Systrar », Iduns byrå.
[2685] " Wyärdinne- eller Husmamsellsplats sö- kes af en duglig, nitisk, plikttrog., musikalisk person.
Vaek.
God- hetsf.
svar till » Kompetent », Iduns byrå.
Förlofnings-, » Ung lärarinna, Säfsjö, » önskar plats i ett godt hem.
[2652] Jä " C^n ung flicka, som till våren skall gifta sig, önskar nu genast plats i familj i stad el.