Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bergsfogdarnes nuvarande löner icke i allmänhet förslå till deras bergning, vördsamt hemställa, att Rikets Högloft.
Ständer behagade hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, att de Bergsfogdarne hittills åliggande göromål måtte, i nion af innehafvarnes afgång, öfverflyttas dels på vederbörande Kronofogdar och Häradsskrifvare i afseende på debiteringen och uppbörden af Kronans inkomster, samt actoralers utförande 111. 111., och dels på Bergmästare och Geschworner, hvad deras befattning med bergsväsendet vidkommer.
Hvad deremot beträffar den af Herr Berglund gjorda framställnin om upphäfvande af Bergs-Gollegii bref den 7 April 178G, så, enär de olä 4 Allm, Besv,- och Ekon,-Utskottets Betänkande j N'.o 121. olägenheter, som derigenom uppstått, redan finnas undanröjda genom Kongl. Majrts Nådiga Förordning den 27 April 181 o, angående värdering och försäljning af fastighet å landet, som för gäld i mät tages, anser Utskottet berörde framställning ej till någon serskild Rikets Ständers åtgärd höra föranleda.
Stockholm den 28 December 1844* N:o 121.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 9 Jan., kl. 1 t. ra.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphäfvande af alla hittills gällande stadganden , som ansetts lägga hinder i vägen för Adelsman att söka tjenstebefattning ar i Städerne.
Ridderskapet och Adeln har till Allmänna Besvärs-‘och Ekonomi-Utskottets handläggning blifvit remitterad en af Grefve Mörner, Carl Göran Detlof, väckt motion, hvaruti anförts, att, då genom Konungs och Ständers sammanstämmande beslut, den föreslagna förändringen uti 17 §.
Regeringsformen numera vore gillad, och således vid tillsättande af Ledamotsplatser uti Högste
Domstolen hädanefter intet afseende komme att fästas deruppå, huruvida sökanderne äro af Frälse eller Ofrälse
Stånd, så vore derigenom det sista stadgande upphäfdl, på grund hvaraf en Adelsman kunde, under åberopande af sin börd, framställa anspråk på befordran i Statens tjenst.
Då således Ridderskapet och Adeln hädanefter icke hade något annat att i detta afseende stödja sig vid, än skicklighet och förtjenst, så syntes det vara billigt, att der dessa qualificalioner finnas, de också böra få i allo göra sig gällande.
Detta vöre likväl icke fallet, så länge Adelsmän ansågos uteslutne från rättigheten att vinna befordran vid städernas Embetsverk.
Orättvisan utaf detta interdict mot Adelsmän vore för mycket i ögonen fallande för att kunna försvaras.
På grund här - Allm, Bcsv.- och Ekon,-Utskottets Betänkande, IV.o 121, 5 af har motionären föreslagit, ”att, med upphäfvande af alla hittills gällande stadganden, som ansetts lägga hinder i vägen för Adelsman att söka tjenstebefattningar i städerne, det måtte förklaras, att det står hvarje Svensk man, utan afseende på börd, öppet att söka lediga embeten, tjenster och beställningar i städerna, och att vid deras återbesättande kunna komma i åtanka i den ordning, för hvarje serskildt embete, tjenst eller befattning, finnes stadgadt.”
Vid motionens föredragning hos Ridderskapet och Adeln har blifvit anmärkt af Herr Cederschjöld, R.
Th.: att, så vidt han hade sig bekant, de i detta ämne utfärdade författningar endast innefattade rättighet för Borgerskapet att utvälja och föreslå Borgmästare och Rådmän, så att ”ingen skulle Städerne påtvingas;” att således något hinder af dessa författningar icke mötte för Adelsmäns utnämnande till tjenster i Städerna; samt att, om också någon sådan författning skulle finnas utfärdad, densamma måste anses hafva upphört genom stadgandena i 28 §.
Regeringsformen: att Konungen eger utnämna och befordra infödde Svenske män till alla embeten och tjenster inom riket, hvilka äro af den egenskap, att Konungen fullmagt derå utfärdar, samt att Konungen fäste vid alla befordringar afseende endast å de sökandes förtjenst och skicklighet, men ej på deras börd.
Utskottet får i anledning häraf upplysningsvis meddela, att, då det i Stads-lagen stadgade valsätt för Borgmästare och Rådmän i i6:de århundradet synes hafva kommit ur bruk samt Borgmästare i städerna utan föregånget val af Borgerskapet blifvit tillsatte, hvarvid Adelns medlemmar ofta torde hafva kommit i åtanka, så synes denna omständighet, i förening med de vid samma tid uppkommande Ståndsstridighelerna, hafva föranledt Borgerskapet att, vid försvarandet af deras gamla rättighet att genom val utse Borgmästare, anhålla om företrädesrätt för medlemmar af eget stånd till sådane tjenster.
De uti ifrågavarande ämne utfärdade Kongl. Resolutioner äro hufvudsakligen följande:
Resolutionen på Städernas besvär den 1 September 1664• §•
Såsom Riksens Borgerskap underdånigst anhåller om dess frie val af Borgmästare och Råd, Kyrkoherdar, Skolmästare, samt alle andre andlige och verldslige betjente efter privilegier och sedvanor att kesa och utvälja, alltså vill 11.
K- Maj:t härmed INådigst hafva resolverat, alt hvad Borgmästare- och Råds-valet anlangar, det skall i gemen förblifva efier Lag och att Borgmästare och Råd med Stadsens Borgerskap , föregående Landshöfdingen intåd, må hafva frihet till utvälja af 3 Allm. Besv.- och Ekon-Viskottets Betänkande, N:o I21. dess medel, den, sorn till den vacerande tjensten bäst kan vara fallen oell dägelig, och skall i detta fallet ingen hafva magt anten genom förbön eller annat medel bringa någon utom stadzens Borgerskap till förbemäldte tjenst och plats.
Kongl Resolutionen på Städernes Besvär den 3 October i6j5, §. 5.
Öfver det fria val, Städerne äska uli Borgmästare och Råds och andre Stadsbetjentes tillsättande vid förefallande vacanser af sådane personer, som äro af Borgar-Ståndet,—-—•—- bäfver Kongl. Maj:t
Sig förklarat, att
Landshöfdingarne härmed allvarligen blifva förmante att förfara härutinnan efter Lag och SLädernes priviligier.
Resolutionen pä Städernes Besvär den 3 December 1680, § 3.
Eftersom de Städer, som hafva Adelsoch Frälsemän till Presidenter och Borgmästare i anseende till det ringa förtroende, de öfriga Stadsens Ledamöter till dem hafva för Ståndzens åtskilliga intressens skull underdånigst begära, att desamma må med andra goda Ijensler förses och Magistraten deras fria val tillåtas vid Borgmästare och Rådmäns tillsättande, thy lofvar H. K. Maj:t härmed att Nådigst vilja befordra ofvanbemälte Presidenter och Borgmästare derifrån till andra anständiga tjenster, när dertill någon öppning gifves; såsom ock att handhafva Städerne vid ett fritt val uti Borgmästare och Rådmäns tillsättjande, så vida dem efter lag och Priviligier tillkomma.
Resolutionen på Städernes Besvär den iy Juli i~ig.
.§'■ %4- Andraga Städerne, huru dem högst skadeligt vara månde, att Adels- och Frälsemän på några orter äro blifne Presidenter och Borgmästare, hvilket orsakat stor oreda fär Ståndens skiljaktiga intressens skull; begärandes till bibehållande af godt förtroende emellan Magistraten och Borgerskapet, det inga Adelige personer måge antagas till Borgmästare i Städerne likmätigt Högstsalig Konung Carl Xis Resolution den 3 December 1680, så lärer Hennes K, Maj:t draga den Nådige försorg, så snart något tillfälle sig yppande varder, att kunna de personer till några andra dem anständige lägenheter befordra och förhjelpa, hvilka af Adelsståndet äro och för tiden uti någon 6tad kunna Magistrats-Embeten bekläda, Städerne då måge på det sättet i denna sin begäran blifva vilifarne, och således hädanefter komma att njuta den åberopade Kongl. Resolutionen af 1680 och flera tillförene gifne fullkomligen tillgodo.
Hvarjemte slutligen Kongl. Resolutionen pä Städernes Besvär den 8 Juli 1J20.
2. försäkrar Städerne om oförkränkt till— godonjutande af den rättighet, som, enligt åberopade Resolutioner eller hvarje Stads enskilta priviligier, deni tillkomma att få utvälja och föreslå Borgmästare, Rådmän och andra stads underbetjente.
Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskottets Betänkande, N.o 121.
Af hvad sålunda blifvit anfördt anser Utskottet stöd kunnat hemtas för den mening, att Adelsmän icke skulle ega att söka ifrågavarande tjenster, och då, enligt 31 §.
Regerings-formen, Städernes Borgerskap bibehåller den rätt, sorn de tillförene innehaft, att till Borgmästare-tjenster föreslå behörige personer, samt 114 §.
Regerings-Formen försäkrar hvarje Riksstånd 0111 fortfarande åtnjutande af dess priviligier och förmoner, hvartill borde kunna räknas rättigheten att utse deras Embetsmän inom sin egen klass, med uteslutande af andra, så anser Utskottet de ofvan åberopade Resolutiouerne, oaktadt innehållet af 28 §.
Regerings-Formen, kunna gifva skälig anledning till tvekan om Adelsmäns rättighet att i Städernes Embetsverk vinna befordran.
Då likväl de förhållanden, som gifvit anledning till dessa Resolutioner, nu icke förefinnas, och då de serskilda Ståndsintressena alltmera vika för en allmän medborgerlig anda, så anser Utskottet, med hänsigt jemväl till den i Regeringsformen uttalade grundsats, att vid alla befordringar afseende endast bör fästas å de sökandes skicklighet och förtjenst, men icke å deras börd; sig böra instämma i motionärens åsigt, att åt berörde Resolutioner bör gifvas en med tidsandan öfverensstämmande tydning; och hyser Utskottet jemväl den öfvertygelse, att, sedan Ridderskapet och Adeln uppgifvit all uteslutande eiler företrädesrätt till vissa tjenster, Borgare-Ståndet icke skall tveka att samtycka till en sådan förklaring af ifrågavarande Resolution, att intet hinder deraf må hemtas för Adelsmän att i Städernes Styrelseverk vinna befordran.
Utskottet får således vördsamt tillstyrka, att, så vida Vällofl. Borgare-Ståndet dertill samtycker, Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet ville anhålla om utfärdande af den förklaring, att det skall stå hvarje Svensk man, utan afseende på börd, öppet att, vid återbesättande af lediga embeten, tjenster och beställningar i Städerne, komma i åtanka i den ord ning, för hvarje serskildt Embete, tjenst ellar befattning finnes stadgadt.
Stockholm den 23 Dec. 1S44* 8 Ålim, Besv.~ och Ekon.-Utskottcts Betänkande j N:o 122, N:o 122.
Ank. till Exp.-CJtsk. den 10 Jan., kl. i e. m.
Betänkande, i anledning af vackt motion om ändring i de genom Kongl.
Förordningen den 7 Maji 1842 stadgade vilkor för behörigheten att föra befäl ä Svenskt Handelsfartyg.
Uti en från Ilederv.
Bonde-Ståndet till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets handläggning remitterad motion, har Riksdagsfullmägtigen Johannes Johansson från Götheborgs och Bohus Län anmärkt, att genom Kongl. Förordningen den 7 Maji 1842 blifvit, såsom vilkor för rättigheten att föra Svenskt fartyg annorledes än vid kustfart inrikes orter emellan eller lill hamnar i Norrige, Danmark och Finland, stadgadt, att Skeppare böra antingen hafva här i Riket aflagt Sjö-Oflicers-examen eller vid Navigalions-Skola genomgått Sjökaptens-examen; hvaraf blefve en nödvändig följd, att alla de, hvilka fört och nu föra fartyg med bestämmelse for inrikes kustfart, äfven om de skulle ega den största practiska skicklighet i sjömansyrket, äro oberättigade att till andfe utrikes orter föra Svenskt Handelsfartyg, i händelse de icke kunna undergå en sådan examen och således komma att sakna nödig förtjenst, sedan numera fraktförtjensten inrikes orter emellan till största delen tillfaller ångfartygen; och har af sådan anledning motionären föreslagit den ändring i Kongl.
Förordningen den 7 Maji 1842, att hvar och en, som kan visa sig ega practisk skicklighet i sjömansyrket, må erhålla rättighet att föra Svenskt Handelsfartyg till hvilken utrikes ort som helst.
Yid föredragningen af denna motion inom Hederv. Bonde-Ståndet, yttrade Riksdagsfullmägtigen Carl Gustaf Brulin från Hallands
Län: att i detta Län, hvarest mycken sjöfart idkas, skulle de egentliga sjömännen, hvilka förvärfvat practisk kännedom af yrket, mycket förlora derigenom, att de icke aflagt föreskrifna examina, hvilka blifvit så försvårade, att ganska få af allmogens söner kunna genomgå dem; att de handelshus, hvilka hittills till utrikes sjöfart användt oexaminerade skeppare, icke haft skäl att beklaga sig öfver dem, samt att således någon förändring uti Allm, Besv,- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 128, 9 uli de i berörde Kongl. Förordning gifne föreskrifter vore önskvärd.
Hvad sålunda förekommit har Utskottet i öfvervägande tagit, men, som lör den större insigt i navigationen, hvilken erfordras, för att under vidsträcktare sjöresor kunna med erforderlig skicklighet föra befäl å fartyg, måste förutsättas den grundligare vetenskapliga bildning, som med de i Kongl.
Förordningen den 7 Maji 1842 föreskrifna examina blifvit afsedd, synas dessa för behörigheten att föra fartyg till aflägsnare orter stadgade vilkor vara påkallade af skyldig omtanka så väl för besättningarnes och passagerares, som skepps- och godsegares säkerhet; och då härtill kommer att de, hvilka, utan att hafva tagit ifrågavarande examina, idka utrikes sjöfart, jemväl ega att föra fartyg till närmare utrikes orter, samt dessutom genom 2 §. af nämnde Förordning blifvit från dessa examina befriade, så väl de, hvilka vid Förordningens utfärdande redan i behörig ordning förvärfva! sig rättighet att under vidsträcktare utrikes fart, än till Norrige, Danmark och Finland föra Svenskt handelsfartyg, som ock de, hvilka före den 1 October 1845 undergå examen i de kunskapsämnen, som i Commerce-Collegii Kungörelse den 1 Mars 1827 för Coopvaerdi-Skeppare äro bestämde, så har, i Utskottets tanke, jemväl de oexaminerade skepparnes rätt blifvit behörigen afsedd; hvadan Utskottet, som alltså icke anser sig hafva någon anledning att tillstyrka ändring uti ifrågavarande, så nyligen utfärdade, författning, hemställer att Johannes Johanssons ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Ant. till Exp.-Utsk. d. 10 Jan., kl. i e. ta.
Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss af Betänkandet N:o 28.
Uti detta Betänkande, sorn Preste- och Bonde-Stånden bifallit, Borgare-Ståndet afslagit och Ridderskapet och Adeln återremitterat, hade Utgift. till R.
St, Prot. 1845, 8 Sami, 21 Haft, 2 10 Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, lY:o 123, skottet föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla: att 1, 5 och 6 momenten i Kongl.
Commerce-Collegii Kungörelse af den g Februari 1824, angående lumpsamlingen, måtte sålunda i Nåder förklaras, att inga andra personer må till lumpsamling användas, än sådane, hvilka äro hos Pappersbruksägaren mantals- och skattskrifne samt derstädes ega sin bostad; att dertill företrädesvis böra användas personer, hvilka till annat arbete äro mindre tjenlige, såsom afskedade krigsmän m. fl.; att desse icke, under hvilken förevändning som helst, få medhafva hustru och barn; att passet dels icke må för hvarje gång utfärdas för längre tid än tre månader, dels icke gälla för flere än en enda person, och dels innehålla bestämd uppgift, huruvida passhafvaren eger att medföra något eller några slag af bytesvaror, och i sådant fall äfven bestämdt utsatt, hvilka slag; samt att y:de momentet måtte erhålla den förändrade lydelse, att ”om lumpsamlare, som med pass är försedd, besvärar allmänheten med tiggande eller idkar annan handel eller rörelse än den, hvarå passet lyder, eller eljest öfverträder ordning och sedlighet, han skall anses hafva förverkat rättigheten att vidare begagna sig af passet, och då böra genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes försorg försändas till sin hemort, på husbondens bekostnad, så vida han icke sjelf eger tillgångar att ersätta kostnaden för sitt hemförskaffande; äfvensom att Kongl. Majit i Nåder måtte anbefalla noggrann efterlefnad af nu gällande stadgande om Konungens Befallningshafvandes åliggande att uppmana pappersbruksägarne att i hvarje socken, der de vilja samla lump, hålla en bofast man såsom ombud, genom hvilkens försorg lumpen uppköpes och till Bruken afsändes, så att dymedelst behofvet af kringstrykande lumpsamlare undanrödjes.
De anmärkningar, hvilka föranledt återremissen hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, innehålla hufvudsakligen: att, i afseende å föreskriften, att lumpsamlarne borde vara vid Bruken skattskrifne och derstädes hafva deras bostad, det vore nära nog omöjligt, att för den mängd af ofta öfver 100 Lumpsamlare, som för de större Verken erfordrades, hafva bostäder vid Bruken uppbyggde; att Utskottets förslag, det
Pappersbruksegarne skulle hålla en beständig commissionär i hvarje socken, hvarest nu lumpsamlare infinna sig, vore opractiskt och för Bruksegarne särdeles betungande; att det vore olämpligt tillstyrka, det Kongl, Maj:t skulle utse den ena eller andra klassen af fattige till denna sysselsättning; att det icke vöre ändamålsenligt, att i en författning gifva föreskrifter, som man Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlets Utlåtande, N\o 123.
11 icke kan absolut sätta i verket; samt att, hvad angick frågan om controll derå, alt de pass, hvarmed Lumpsamlare förses, icke må kunna begagnas af andra personer, det redan vore uti Kungörelsen den 9 Februari 1824 stadgadt, att passet bör vara stäldt på en viss person, hvilken föreskrift, noggrannt handhafd, borde för det åsyftade ändamålet vara tillfyllestgörande.
Dessa anmärkningar har "Utskottet i öfvervägande tagit; och ehuru Utskottet icke vill bestrida, att de föreslagna ytterligare controllerna, serdeles hvad beträffar den i irsta punkten gifna föreskrift, att Lumpsamlarne böra vara hos Pappersbruksegaren skattskrifne, samt derstädes ega deras bostad, möjligen kunna i vissa fall medföra svårigheter för Bruksegarne, tror likväl Utskottet, att å andra sidan allmänheten eger rätt att fordra, det behörigt afseende fästes å afhjelpandet af de uti nu förevarande förhållanden länge och allmänt öfverklagade missbruken.
Dessutom innehåller denna föreskrift icke något så betungande, att
Pappersbruks-egarne derigenom kunna anses försatte i svårare ställning, än andre näringsidkare, hvilka måste hafva de till deras näringars bedrifvande behöflige personer hos sig skattskrifne och bosatte.
Några synnerliga betänkligheter böra, i Utskottets tanka, alltså icke uppslå emot bifall till de af Utskottet föreslagne och redan af Rikets Ständer vid förra Riksdagen godkände strängare controller.
Och hemtar
Utskottet ytterligare stöd för denna åsigt af den uppgift, att hvartdera af de större Pappersbruken ofta utskicka öfver 100 Lumpsamlare, hvilket förhållande tyckes påkalla en serskild och närmare uppmärksamhet å bestämmandet af de vilkor, under hvilka ett så stort antal dylika personer får i Riket kringvandra, helst då, med föranledande af anmärkta oordentligheter, fråga härom flere gånger blifvit väckt.
För öfrigt och då, i händelse, lill följd af de nu föreslagne controllerne och deraf följande inskränkningar i afseende å dylika personers kringvandrande, svårigheter skulle möta för antagande af erforderligt antal Lumpsamlare, det alltid står Papparsbruks-egarne öppet, att begagna den, vid ett och annat af de större Bruken redan vidtagna, med god ordning mest öfverensstämmande och så väl för allmänheten som troligen äfven för Bruksegarne sjelfva fördelaktigaste methoden för deras rudimateriersupphandling, nemligen att för vissa district hafva bestämda upplagsställen, deraf dem utsedde, i orten boende, ombud emottaga lumpen och se - 12 Allm, Besvoch Ekon.-Utskottets Betänkande, N'.o 124, dermera densamma i större partier till Bruken afsända, anser vid sådant förhållande Utskottet sig icke hafva någon anledning att frånträda sitt uti förra Betänkandet afgifna, af a:ne Riks-Stånd dessutom redan bifallna, förslag , hvadan Utskottet detsamma i allo vidblifver.
Stockholm den 23 December 1844* Häremot reserverade sig Herr Grefve Hamilton, Malcolm. N:o 124.
Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Jan., kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om tillsättande vid Gijmnasierne af ser skilde Lector er för Natural-Historien m, m.
Preste-Stånde! har en motion i detta afseende blifvit af Herr Professor Wahlberg väckt, samt derefter till detta Utskott remitterad.
Uti densamma anföres, att organisationen af våra Gymnasier härleder sig från den tid, då den så kallade klassiska bildningen nästan ensamt afsågs vid undervisningen.
Berörde läroanstalter besöktes då till största delen af dem, som egnade sig åt det andliga ståndet, hvadan äfven serskildt afseende måste fästas å desses behof af läroämnen, till följd hvaraf åter Gymnasierne erhöllo serskilda lärostolar för Theologi, Hebreiska och Philosophi.
Sednare lider hafva utvecklat nya bildningsmedel, hvaribland finnas flere, som numera visa sig vara oumbärliga och med afseende härå hafva äfven åtskilliga förändringar vid Läroverken blifvit vidtagne, såsom, att af de gamla läroämnena Hebreiska språket upphört att utgöra föremål för en serskild lection m. m.; dock synes ännu mången förändring återstå, om de till fullo skola motsvara vår tids behof. 1843 års Skol - Ålim, Besv- och Ekon.~Utskottels BetänkandeN;o 124.
IX Skol-Revision har ansett Lectorerne i Tiieologi och Philosophi, med hänsyn till de delar af deras vetenskaper, sorn för Gymnasii-undervisningen •aro nödige, ej behöfva använda hela den hitintills vanliga leclions-tiden, hvarföre deras läroämnens förenande i en Lärares hand inom Revisionen varit ifrågasatt, och då man slutligen funnit skäl att bibehålla dem åtskiljda, hafva nya undervisningsämnen för hvardera läraren blifvit tillsgde.
Revisionen har äfven föreslagit förbättring i lönvilkoren för läraren i Natural-Historien, likväl ingalunda motsvarande lectorernes.
Motionären anser att, vid afgifvandet af ett sådant förslag, alltför liten vigt blifvit lagd å sislberörde ämne, enär den allmänna elementära undervisningen icke bör omfatta de slag af läroämnen, hvilka blott afse ett visst stånd eller yrke, utan synnerligast dem, som erfordras till allmän bildning i vidsträcktare mening.
Ibland dessa räknar motionären naturvetenskaperne, i betraktande af deras värde såsom bildningsmedel.
De utgöra nemligen en väsendtlig grund för flere vetenskaper och yrken, de vänja ynglingen vid oafbruten sysselsättning, än i studerkammaren, än i den fria naturen, de leda honom till sjelfverksamhet, utbilda ordningssinne, uppöfva minne, observationsförmåga och eftertanke, de medverka i alla lefnadsåldrar till menniskans andliga och kroppsliga helsa, de utöfva ett förädlande och förmildrande inflytande och bereda en af de skönaste njutningar, då de uppväcka beundran af skapelsens mångfald, samt ingifva slutligen, genom den orubbliga ordning och höga fulländning de i det hela, likasom i hvarje föremåls minsta delar, upptäcka, en innerlig kärlek och förtröstan till den allsmäktige Skaparen.
Stor vigt är dem ock tillerkänd öfver nästan hela Europa och hos oss påkallar undervisningen i dem en vida större uppmärksamhet, än som hittills blifvit deråt lemnad.
Motionären har, på grund af hvad sålunda blifvit anfördt, (framslällt den önskan, att, vid Rikets Gymnasier, en Lector i, Natural-Historien måtte anställas, med lika förmoner, som tillkomma öfriga Lectorer.
Detta skulle, enligt motionärens förmenande, kunna vid de flesta Gymnasier åstadkommas utan något serskildt Statens penningebidrag, om, efter nuvarande innehafvares afgång, Theologiska och Philosophiska Lectionerne förenades, och den ledigblifvande lönen ansloges åt en Lector i NaturalHistorien, då åter dennes förra lön kunde användas till af behofvet på Bih. till R.
Prot. 1845j & Sami. 21 Haft, 3 14 Allm. Besv.- och Ekon,-Utskottets Betänkandcj N-.o a4' kallad förbättring i lön vill koren för läraren i moderna språken.
Motionären har slutligen föreslagit, att Rikets Ständer ville bos Kongl. Maj:t härom göra en underdånig framställning, så att en serskild Lector - för Natural-Ilistorien blefve tillsatt, med lika förmoner som de öfrige Lectorerne åtnjuta, och för hvilkens aflönande tillgång på ofvanberörde sätt bereddes.
Vid remitterandet af denna motion hafva inom Presle-Ståndet åtskilliga yttranden afgifvits, dels för, och dels emot motionärens förslag, hvarförutan, i sammanhang härmed, framställningar blifvit gjorda: af Herr Lector Ljungdahl, om lönetillökning för Lärarne i moderna språken vid Gymnasierne, m. m., samt af Herr Doctor Sandberg, i afseende på nödig ansedd förbättring af läromethoden samt äfven af läroböckerne vid Gymnasierne, m. m.