Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskotten förehaft detta ämne till öfvervägande och dervid, i afseende på Friherre Palmstjerna.r ofvanberörde Förslag, rörande Afrads- och Krono-Tiondens framtida utgörande, funnit sig först böra fästa Rikets Höglollige Ständers uppmäi ksamhet derå, att Herr Friherren uti detta Förslag äfven inbegripit Skatte frälse-Räu tespannmål en.
Vid pröfningen af denna fråga förekommer, att sättet för utgörandet och liqviderandet af denna senare Ränte-Spannmål helt och hållet beror af de Lagligen stadfästade Köpeafhand - 6 Stats- Bev.- samt Oec.-UtsA.
N:o go. lingar, hvarigenom Frälsehemmans egare till andra personer upplåtit besittningsrätten af hemmanen, men sjelfva förbehållit sig räntans åtnjutande, och att således all förändring häruti skulle rubba egandgrättens helgd, på hvilken grund Utskotten anse sig bpra tillstyrka afslag å denna del af Herr Friherre Palmstjertias Motion, Hvad dernäst angår bemälde Friherres förslag, att grundräntor eller tionde af hvad namn som helst, sorn af Hemman eller Lägenheter böra in natura utgöras till Kronan, Löntagare, Allmänna Verk och Inrättningar, eller såsom Augmentsränta erläggas, skola på det sättet med contant betalas, att årets Markegångspris skall hopsummeras med Markegångsprisen för de senast förflutna 4 åren, och räntorne för året erläggas med i-5:tedel af det pris, som genom denna summa erhålles, hvarvid Friherren gjort (let tillägg, att uppsägning till leverering in natura endast skulle få ske af Räntegifvaren; så anse Utskotten, att de Räntetagare, hvilka endast a å 3 år under högre pris å varor skulle uppbära den indelta räntan efter en deremot icke svarande beräkningsgrund, finge vidkännas en obillig förlust, då andra, vid ett omvändt förhållande, erhöllo en lika obillig vinst, och då Utskotten dessutom finna, å ena sidan, att, genom det sistnämnde tillägget om uppsägningsrätt för Räntegifvaren allena, en obillig olikhet
Stats- J5av.- samt Oeo.-UtsL Bet..
N:o 90. 7 uppkommer emellan Räntegifvares och Ränte» tagares rättigheter, och å den andra,ater, att om uppsägningsrätten äfven skulle tillhöra Räntetagarne, den mera Jemnhet i räntornes contanta licjviderande, som Motionairen åsyftat, icke med säkerhet kan påräknas, hvarföre Utskotten icke eller kunna tillstyrka bifall på denna del af Motionen.
Herr von QvantenS framställning, att Markegången borde bestämmas för 5 år, så kunna Utskotten så mycket mindre tillstyrka bifall derå, som en sådan markegångssättning icke kunde grundas på kända, utan endast på supponerade pris och troligen skulle förorsaka, att uppsägningsrätten och de följder deraf, man söker att undvika, skulle ännu melan hittills blifva begagnade; Utskotten fa derföre vördsamt tillstyrka, att Herr von
Qvanten!
Motion äfven må förfalla.
Efter att sålunda hafva afgifvit Utlåtande öfver Friherre Palmstjerna! och Herr von Qvanten!
Motioner, återstår lör Utskotten att yttra sig i anledning af de flera inom Hedervärda Bonde-Ståndet frambragta förslag och påståenden, i afsigt att åstadkomma ett på mera billighet grundadt förhållande emellan Räntegilvare och Räntetagare, hvilket vigtiga ämne under flera Riksdagar varit föremål för Rikets Högloflige Ständers öfyerläggningar.
Och då det icke lärer kunna besnidas, att till dt upprepa - 8 Stats- Dev,- samt Oec. Utsk, Bet.
N:o 90. de klagomålen för Räntegifvarne icke saknas skäliga anledningar, och att således förändrade stadganden erfordras, hvarigenom dessa anledningar kunna undanrödjas, på ett sätt, som ické störer jemn vigten emellan Räntegifvares och Räritetägares ömsesidiga rättigheter; få Utskotten , i sådant ändamål och i öfverensstämmelse med sina efter noggrannt öfvervägande fattade åsigter, till Rikets Högloflige Ständers pröfning öfverlemna följande förslag: 1:0
Att, vid utgörande af så väl Krono-Tionde- och Afrads-Spannmål, sorn äfven alla andra å Hemman och Lägenheter indelta Räntor, hvilka in natura utgå, det må vara Räntegifvaren tillåtet, att löre Thomsedag hvarje år tillsäga, om han vill utgöra prasstationer in natura ellet betala desamma med penningar efter den för året fastställda markegång. 2:0 Att, derest Räntegifvaren icke före Thomaedag begagnat denna sin uppsägningsrätt, eger Räntetagare;! lika rättighet att fordra räntornes erläggande in natura, eller med contant, så vida han derom tillsäger inom den s 5 derpåföljande Januarii. 3:0 Om Räntegifvaren före Thonnedag verkställer en sådan uppsägning, skola räntepersedlarne vara levererade inom den 25 påföljande Januarii; Stats- Bev.- samt Oec.-Uts7(.
Bet N:o go. q sker ater uppsägningen af Räntetagare n.. pä sätt förut stadgadt är, bör levereringen vara verkställd inom den 25 påföljande Februarii. 4:0
För att med ömsesidig säkerhet kunna begagna uppsägningsrätten, och till förekommande af onödiga kostnader, må det vara sä väl Räntegifvare, som Räntetagare tillåtet, att, senast 14 dagar före den stadgade uppsägningstiden, sig hos Konungens Befallningshafvande anmäla , för att om samma uppsägning erhålla Allmänna Kungörelser, hvilka då, inom uppsägningstiden, böra kungöras till ömsesidig efterrättelse. 5:0
Om hvarken Räntegifvaren eller Räntetagaren verkställer uppsägningen till leverering in natura, skola räntorne ovilkorligen betalas med contant efter markegångspris, och enär Räntegifvaren, i fall Utskottens förenämnde förslag vinner bifall, således är befriad från skyldigheten att vid andra tillfällen , än då han sjelf sådant åstundar, lemna Spannmålen in natura, anse Utskotten billigt, att, då Räntespanninålen med contant betalas, den forseliön, som hittils varit stadgad till 16 sk.
Banco för en tunna Råg och Korn samt ta sk. för en tunna
Haf - ?Q (Stats* B ev.- samt Oec.-Utsk, Bet, N:o 90. re, hädanefter bor fördubblas, helst skjutslegan j allmänhet, sedan den tid, v då forlönen för Afrads-Spannmalen bestämdes, blifvit till ett icke obetydligt belopp förhöjd, 6:0
Få Utskotten föreslå, att Rikets Högloflige Ständer hos Kongl.
Maj:t i underdånighet anhålla, att det måtte tillåtas Räntegifvaren, att antingen jn natura på Kronans närmast belägne Magazin leverera Kronans behållna Ränte-, Krono-tionde- eller Afradsspannmål, eller ock densamma meri contant betala efter hvarje års Markegångspris, utan tillökning af forsellönen, hvilketdera Räntegifvaren helst åstundar, dock att det alltid på Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och godtfinnande skulle bero, att låta uttaga Kronans iinmediate behållna Spannmål in natura, vid alla de tillfällen, då behofvet gjorde sådant oundgängligen nödvändigt. 7:0 Som Utskotten äro öfvertygade, att manga af de, i och för räntornes utgörande, öfverklagade olägenheter redan för detta skulle hafva upphört, om beständiga Tionde-anslag blifvit uppgjorda, hvarvid Tiondegifvare bordt blifva fördelta till närmast belägne Tiondetagare, och Byar samt nästgrän - Bil. till Stats? Bev.- s.
Öec.-ZJtsk.
N:o go, 11 sande Hemman, så vidt möjligt varit, anslagne till en, och icke flera, och Utskotten inbemtat, att flere förberedande åtgärder blifvit vidtagne inom Rikets serskilda Provincer, till sådana ständiga Tionde-anslag; alltså få Ut-r skotten föreslå Rikets Högloflige Ständer att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om Nådig Befallning till vederbörande att meri all möjlig skyndsamhet bringa de ständiga Tionr deanslagen till fullbordan, Några Ledamöters serskilda tankar bifogas, Stockholm den a?
October 1829.
Af Herr Prosten Astrand:
Hittills gällan-t de Författningar, rörande Afrads- och Kronotionde-Spannmål, stadga: att Räntetagaren och Räntegifvaren skola hafva lika rättigheter; att den förre är skyldig emottaga, den senare skyldig utgöra prestationen in natura, derest de icke åsämjas om ett lösnjngspris.
Denna princip synes mig icke, utan den största våda och orättvisa, kunna rubbas.
En tvångslösen är å ena sidan äfventyrlig för Räntegifvaren, sorn torde hafva nog svårighet att sammanbringa de contanta penningar, han behöfver till sina utskyldtr, och derföre ej bör tvingas till en penning - is. Bil. t.
Stats- Bev.-s. Oec.-Utsh.
N:o 90. utlaga i stället för en natura-prasstation; a andra sidan är det icke mindre orättvist att, efter sammansatta Utskottens förslag, helt och hållet öfverlemna Räntetagaren åt Räntegifv.arens sodtycko.
Beredningen har tillstyrkt, att Räntegiivarén skall hafva rättighet att före Thomzedag tillsäga, antingen han vill in natura eller med penningar, efter markegång, med 33 skillinge r$ förhöjning, afbörda sig sin prestation.
Följden af detta förslag skulle alltid blifva den, att, örn markegångspriset blifver högt, så levererar Räntegifvaren Spannmålen in natura, men om det blifver för lågt, hvilket oftast är händelsen, så länge Markegången sättes i slutet af October eller första dagarna af November, då spannmålsprisen annu icke hafva satt sig, utan hållas nere af concurrencen mellan de Jordbrukare, som äro stadde i penningförlägenhet, och för nöd skull sälja ä tout pris, så skall alltid Räntetagaren blifva . lidande genom en lösen, långt under det pris, till hvilket han sedan sjelf måste köpa sitt spannmålsbehof.
Vinner detta förslag framgång, så förutser jag, att Regeringen och Rikets Ständer skola blifva öfverhopade af Löntagares Klagomål och anspråk på ersättning af Staten för härigenom lidna förluster.
Dessa klagomål och anspråk torde blifva så mycket oafvisligäré, sorn Grurid-Lagéh och naturliga billigheten kräfva, att Löntagarnes rättigheter förvaras o förkränkta.
Förordningaroe af den 33 Julli. 1803 och deri 30 Sep - Bil. till Stats-Bev.-s. Oec.-Utsl.
1 > temher 1815 synas mig innefatta sä visa och tydliga stadganden, att klagomålen öfver Räntetagares prejeri troligtvis icke böra tillski ifvås annan orsak, än Räntegifvares okunnighet om sina i Författningarne grundade rättigheter, eller ock missbruk och olagligheter vid Författningarnes handhafvande.
Der finnes noga bestämd forslingsvägens längd, och tiden inom hvilken forsedel skall utfärdas, samt tiden inom hvilken natura-praestationen skall vara fullgjord, eller lösen erlagd.
Der finnes bestämdt, huru förhållas bör, då tvist om Spannmålens duglighet uppstår.
Der finnes uttryckligt förbud emot det missbruk, att till skiljda levereringsställen anordna grannar inom samma trakt eller by.
Vid sammansatta Utskottens tillstyrkande i 6 morn. får jag anmärka, att jag anser den RäntegifVarne medgifna frihet, att, efter markegång, utan forlön betala Kronans behållna Räntespannmål, högst betänklig, då den kränker Kronans rätt, på hvilken öfrige Räntetagares rätt att erhålla Ränte-Spannmålen forslad, eller för densamma få lösen med beräkning af forlön, grtindar sig.
Denna partiela lindring är tillika ett ingrepp i eganderätten, emedan ju mindre inkomst Staten erhåller för den Kronan behållna Ränte-Spannmålen, desto större summa uppkommer att af alla genom allmän Bevillning fyllas.
Den ojemnhet i bördor, sorti gtnorn denna frihet åstadkommes, skall dessutom leda till inbördes afund grannar emellan, samt så - 14 Bil. t.
Stats- Bev.-s. Oec.-Utsk.
N:o qd lunda underhålla och föröka klagomålen öfver ojemn beskattning och bemödandet att afskaffa den Räntetagarne tillkommande forlön.
På dessa grunder afstyrker jag allt afseende å de väckta motionérne.
Häruti instämde Heirar Contracts-Prostarne Forsslind, Grevillins och Dedekind.
Af Herr Professor Gravander:
Emot det Beslut, sorn Högloflige
Utskotten nu fattat, anmäler jag min Reservation, och anhåller'vördsammast; att denna ma få åtfölja Betänkandet till de Respective Riks-Stånden.
Hå man tillbakaser och besinnar, hurri ifrån ålder med all Tionde varit beskaffadt, är det väl bekant, att densamma både blifvit lemnad och emottagen in natura, denna tionde måtte hafva utgått under hvad namn som helst, och till hvad ändamål som helst, antingen Kronan behållen, eller förlänt till Militaire, Civile och Ecclesiastique Embetsinän, till inkomster för Kyrkor, eller till anslag för Fromma Stiftelser rn. m.
Den längre obestämda tiden till dess lemnande och emottagande bestämdes efter hand igenom utkommande Författningar till i synnerhet gifvarens fromma; likasom tionden ifrån en större qvantitet nedsattes till en mindre, men bestämd; också hufvudsäkligast till Tiöndegifvarens förmon.
Den tid var, då Afrads* och Krono-Tionden skulle forslas till hvad ort som helst inom Lagsagan, hvarest Tiondetagare!) fann afsättning för sin vara.
Kungörelsen af Bil. till Stats- B ev.- s. Oee.-Utsh. Bet.
N:o 90. i5
ISoj gaf en inskränkning uti miltalet; härigenom vann också Tiondegifvaren.
Rörande Uppsägningstiden till leverering in natura, mäste denna rättvisa i princip och tillämpning lika afse håde Tiondegifvare» och Tiondetagare» ömsesidiga samma rätt; eljest är afseendet skeft och tidsbestämmelsen ensidig.
Stadganden kunna icke lagligen så göras* Kongl. Kungörelsen af 1803* den ao September 1815 och den I October 1823 stadga rigtigt och fullständigt om tiden och sattet till uppsägning.
Jag yrkar dessa Författningars orubbliga efterlefnad hädanefter som hittills; de ärö rättvisa; de afse Ömsesidiga billiga rättigheter.
Sedan laglig uppsägning skett* är det Spannmålen som skall lemnäs.
Föräridring häruti är sedermera ett köp och beror rättvisligen af ömsesidig frivillig öfverenskommelse.
Ingendera Contraheiiten har dervid lagligt företräde, och kan icke eller få det.
Vill Tiondetagaren sälja sin Spannmål, och Tiondégifvaren köpa den* stånde det dem fritt, örn de så åsämjas; men denna Spannmål är Tiondetagarens till full och laglig disposition.
Den * som genom arf, gåfva eller köp* tillträder en egendom, tillträder honom med alla deraf utgående onera.
Afrads- .och Kronö-Tionden äro, ibland dessa, icke för honom nya.
Förslaget om Losningsprisei efter Markegång är icke för mig i något afseende tänkbart, såsom antagligt.
Markegångspriset är i det liela i6 Bil, till Stats- Bev.- s Oec.-TJtsl:.
N:o go. icke att anse för årets stadgade pris.
Vid deri tid, då Markegångarne nu sättas, är det hvarken i allmänhet för landet kändt, hvilka tillgångarne äro i olika landsorter, och med hvilka den ena kan med afseende å behof biträda dea andra , ej eller uti enskilda Landskap, Enskilde känna då ännu icke, huru stort deras Spannmålsförråd kan blifva, och kunna således ej eller döma, om det för dem blifver förmonligt att påtänka köpet af den ifrån dem utgående Krono-Tionden, eller icke.
Let har händt, att Markegången blifvit satt högre, än det sedermera stadgade sädespriset.
Då har Tiondegifvaren uppsagt sin Spannmål.
Den ömsesidiga rättigheten är bevarad genom Författningar, och jag kan icke vika ifrån yrkandet om dessas äfven hädanefter bevarade helgd.
Man bör aldrig ens vilja stifta nya Lagar, da varande gamla äro goda och rättvisa.
Lämpligaste tiden till Markegångssättning, i hvad Afrads- och Krono-Tiondepriset angår, var onekligen Thomas dag; då kände man sitt Spannmålsförråd; då voro vinterprisen mera eller åtminstone närmare stadgade; då inträffar tiden för Tiondens utgörande.
Ändring häruti har medfört flera olägenheter.
Återförande skulle vara af högt värde, ehuru icke inverkande på åtskilliga Staters försäkrade fria disposition af den dem anslagna Tionde och andra Räntepersedlar.
Att Spannmålsprisen vid nuvarande tid Bil. till Stats- B ev.- s, Oec.-Utsii.
N:o 90. i 7 tid för Markegångssättningarne äro understundom lägre, än vintertiden , är af fléra skäl naturligt.
Den enda punkt, som jag skulle kunna bifalla möjligen behöfva förtydligande, dl Författningen varit olika förstadd och tillämpad , är i förslaget det, att, i händelse af Utsökning om Restantier, hos Konungens Befallningshafvande gjord, ingen losen, och ingå omkostnader dervid ina egä runi, icke ens Sorti förskott.
För min del anser jag sista Kongl.
Författningen härom för så tydlig, att hon ej tatfvar någon förklaring.
Den rättvisan bör jag här offentligen göra Konungens Befallningshafvande i Nyköpings Lall och underordnade Kröno-Betjente, att derstädes aldrig fordras, aldrig tagéS någon sådan lösen eller Urngäid, utan att villig, prompt och kostnadsfri Émbetsatgärd lemnäs till Restantiers infordrande och öfverstyrandé.
Så förstås och tillämpas der Kongl. Författningen.
Hvad serskildt angår den Kronotionde, sorti är anslagen till Ecclesiastitpae ändamål, är derom serskildt och sä bestämdt stadgadt, att ingen öfverläggning
Och intet beslutande örn sättet till dess utgående
Och emottagande äro förenlige med bestående Lagar och Privilegier.
Kgl. Resolutionen på Presterskapets Besvär 1719 stadgar, att ”Kronotionde varder, på tätt Kongl. Eili. till R.
Prat. 182S och 1829, 4 Sami. 2 Afd. 2 Band, 6:te Haft. 2 i8 Bil. till B ev.- Stals- s. Oee.-tJtsk. Bet.
N:o ga; Förordningen idys in fl- föreskrifva, in natura afllevereradKongl.
Brefvet af den as December 1699 innehåller: ”anbelangande Presterskapets samt den Tionde-Spannmål, sorn till Gymnasii- och Schola Betjent emes underhåll
År anslagen, håller Kongl. Majit betänkligt att förklara densamma under Reglementet, utan hafva de hädanefter, som förr, att uppbara deras anslagne Kronotionde in natura, eller som de med Allmogen sig förena hinna."
I anledning af dessa och Hera Kongl, Stadganden, innehålla Presterskapets
Privilegier af ar 1723» uti 3:<lje §, att ”alla personer af Prediko Embetet och Laroståndet skola oförryckt behålla alla sina vSlfångna friheter, donationer, forlaningar, vederlag, alldeles efter Brefvens innehåll."
Uti 4:de §. stadgas vidare, bland annat, om Tionde anslag till Atädemier och andra Läroverk, till Kyrkor och Hospital, samt till Riskopars och Lärares aflöning m. rn., äfvensom- att ''ali Presttionden skall ovagerligen utgöras efter idys års RiksdagsBeslut och OrdningLandshöfdingarne, ibland andra, skola häröfver, enligt 27 §.
Presterskapets Privilegier, vaka.
Så länge 114 §. af Regerings-Formen förblifver oförändrad och i helgd, tryggar jag mig dervid, hvad serskildt angår den här omnämnda Kronotionde, att derom ingen granskning, rörande förändring i sättet till dess Utgörande, kan företagas.
Slutligen får jag reservera mig emot sjelfva Voterings-Propositionen.
Före dess fattan - Bil. till Bev, Stats. t.. Oec.-Utsh Bet.
N:o go. 19 de uppgjordes härtill flera förslag.
Mitt var, då Herr Friherre Palmstjerlias
Motion åsyftar ändring uti hittills varande sätt till Kronotiondens utgörande, så: den som bifaller tillstyrkandet dertill, lagge fjfa; —— den det ej vill, lagge Nej; vinner Nej, anses Motionen böra förfalla.
Jag har talat och talar för afslag å Motionen, och för afslag å alla de Motioner, som blifvit gjorda och sorn åsyfta förändring uti gällande Författningar, rörande Afrads- och Kronotionde-Spannmålen.
Af Prosten Doctor Häggblad:
Jag reserverar mig äfven emot detta Ue»lut, icke allenast af de skäl, som Herr Prosten Astrand anfört, utan ock i synnerhet derföre, att härigenom, emot 114 §.
Regerings-Formen, rubbning sker uti Presterskapets Privilegier, hvarigenom Kyrkor, Academier, Gymnasier och Scholor, samt Ecclesiastique Indelningshafvare, äro försäkrade om fri disposition af de Spannmålsanslag in natura, hvilka dem förlänta blifvit.
Med Doctcr Haggblad förenade sig Domprosten Fellenius och Doctor Rönbeck.
Af Herr af Sillén, L. G.:
För min del instämmer jag i så måtto uti Herr Friherre Palmstjernas Förslag, att Lösningspriset för Kronotionde- och Afrads-SpannroSlen, antingen den är Kronan bespard eller anslagen till Lö^ ningar, Undervisningsverk eller andra Allmänna Inrättningar, bör bestämmas af skatteårets markegång, sammanlagd med de fyra nästförflut' 3P Bil. till Stats- Bev.-s.
Oec, Utsk.Bet. N:o 90. 11a Srens markegangspris, sS att en femtedel deraf blifver den lösen, sorn skall erläggas, med tillägg af den forsellon, sorn hittills varit stadgad.
Derigenom skulle, efter min tanka, dessa skatters utgörande under missväxtår blifva mindre tryckande, så väl Räntegifvare sorn Räntetagare närmare känna hvad den ena borde utgifva och den andra hade att påräkna, samt detta losningssätt jemväl i sin mon förekomma mera betydliga förändringar i Spannmålsprisen.
Deremot anser jag uppsägningsrätten till leverering in natura böra vara lika på Räntegifvarens och Räntetagareps sida, och tiden derföre såsom hittills förblifva Tliomsedag, hvarigenom alla de konstlade och invecklade förhållanden undvikas, hvaraf Utskottens förslag utmärker sig, men under det af mig ofvan föreslagna vilkor, att forsellönen förblifver oförändrad till det belopp, som hittills.
Den förhöjning deruti, som Utskotten föreslagit, synes mig utgöra en tillökning i Skattebördor, och skall hafva den följd, att Räntegifvaren nästan alltid finner fördel vid att uppsäga Spannmålen till leverering in natura, hvilket sällan sker till Räntetagarens båtnad.
Denna forsellön bör likväl jemväl erläggas till Stats-Verket, lika så väl som till andra Räntetagare; ty jag inser ej skälet dertill, att Stats-Verkets behållna Räntor skulle vara af sämre egenskap, ändem Staten till andra förlänt, och det förekommer mig lika oförklarligt, att Rikets Ständer skulle besluta, att den ena Rän - Bil. till Stats- Bev.- s, Oec -Utsh.
N:o ga. 21 tegifvaren borde gifva 3?
sk, mera i lösen för sin Räntetunna, än den andra.
Man invänder, måhända, att Stats-Verket eljest skulle blifva belastadt med för mvcken Spannmål, och förlust deraf uppkomma.
Jag svarar derpå, att rättvisa och ett jemlikt utgörande af skattebidragen äro, i min tanka, de vigtigaste föremålen för Rikets Ständers åtgärder, och jag befarar icke eller, att Stats-Verket skall blifva besväradt med för mycken Spannmål, om lösnjngspriset bestämmes på det sätt jag tillstyrkt, samt de hittills gällande
Författningar om forslingsakyldigheten varda bibehållna.
STOCKHOLM, mos Cari.
Pihi, 1829. • t-.- r r?-;* • - - ■ — ■ " . •• . 1 I. . ■ <•»!; , il '* ' |(M J t ,. ' i - ■ * vät t ;r> i * v./.-. 7. i.
;• 1. .*■ • ' . . v„ i ■ V i<*i....
.".i./; • • ' ■ ■ 1 . .... ■ -- f. * i..-. -1* i; ■ Jw / I T 1 " . ■ \ v:i > .»:r / • •' •; . '■;»*> -...v i •' . 1! '/ ..
. ,-;o«.l i Cl . . . 'i . ■* ? ■ i -.... ■. Stais- samt Allm. Besv.- o. Oee.-Utsfc.
N.o gi. t N:ö gu Ankom till Exped.-Utsk. d. io Nov. 182g.
Utlåtande , med anledning af gjorda heinställanden om lindring för åtskilliga
Län i vilkor en för betalandet af Undsättnings-skulderna efter 1826 års missväxt.
O ti Protocolls Utdrag, af den t och 9 Junii innevarande år, hafva, från Hedervårda BondeStåndet, till de förenade Utskottens Utlåtande, blifvit ofverlemnade samtlige närvarande Piiksdags-Fullmägtiges från Jönköpings, Kronobergs och Calmare Län, Fullmågtige Eric Anderssons och Anders Anderssons från tVestmanlands Län, Olof Carlssons, Anders Anderssons i Fogelsrum och Jacob Better Anderssons från Östergöthlands
Län, Johan Bengtssons från Wester.-Norrlands
Län, Pehr Pehrsson Lundströms från L,Vesterbottens
Län , L,ars Ols - Bih, till R.
Pro t. 1S28 och 1829. 4 S. 2 Afd, 2 B. 1 ^tde Häftet.
2 Stats- samt Allm. Besv.- o. Oec.-Utsk. Uti.
N.o gt. sons , Anders Erikssons oell Eric Anderssons frim Jemtlands Län, Carl Gus'af Fahlanders oell Lars Olssons från Stora Kopparbergs
Län, f. B.
Talemannen och Riddaren Lars Olssons sami Erie Svenssons frän Bohus Län, Bengt Ericssons och Daniel Anderssons frän Wermlands Lian, Olof Pehrs, sons från Stockholms Län, Anders Håkanssons frän Elfsborgs Län, Anders Anderssons frän Upsala Län, Anders Svenssons och Börje Börjessons frän Hallands Län samt Fale Burmans frän Norrbottens
Län, livar för sig gjorda yrkanden , ”ali enahanda för - ”trion,'sorn beviljats Skaraborgs Läns invånare, ”i fråga om liqviderandeb-af den år 1826 erhåll”11a Undsåttnings-spannmal, jemväl måtte de gäld”skyldige inom Jönköpings, Kronobergs, Calmars, ”Westerås, Östergöthlands, Wesler-Norrlitnds , ”Westerbottens, Upsala, Jemtlands, Stora Kopparbergs, Götheborgs- och Bohus, Werm
Ian di och ”Hallands
Län tiilgodokommai sammanhang hvarmed af lÄiksdags-Fullmågiigcn från Malmohus Ijån, Nils Mänsson, jemte flere af ofvanuppråknade Motionairer, under yttrad förmodan, att den lindring i betalnings-vilkoren för ifrågavarande Undsåttnings-spannmål, sorn redan år Skaraborgs
Lån förunnad, endast blifvit för de faltigares skuld ifrågastålld/, och således ej kommer att lill de förmögnare utslråckas, hemställt, att sist - i5'lali- samt Allm.
Bcsvi- o. Oec.-Ulsk.
Ull. N:o
Q1. 3 berörde grundsatts för lindrings beviljande åt de Läns invånare, för hvilka Motioner nu våckta blifvit , äfvenväl måtte tillämpas och bestämmas, Hvad sålunda yrkadt och föreslaget blifvit hafva de förenade Utskotten i öfvervägande tagit 5 men då Rikets Hoglofl.
Stander, genom deras till Utskottens Betänkande N;o 55, af den 25 sistl.