Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Besv.- och Ehon.-Ulskoltets Betänkande, IV.-o tor. get utom Bohuslän, 20 mil från dess nordligaste gräns, så äro de fleste af Bohusläns invånare, hvilka i ett eller annat fall behöfva communicera sig med landshöfdinge-embetet i Götheborg, nödsakade att färdas ända lill 18 å 19 mil, hvaremot, om Uddevalla blefve residensstad, nämnde olägenhet skulle till det mesta upphöra; äfvensom svårigheten under det nuvarande förhållandet för landshöfdingen, hvars tid vore betydligt upptagen af trägna göromål i och för Götheborgs stad, att med erforderlig drift sköta sitt vigtiga kall i alla delar af länet, bortfalla; hvaremot han, med residens i Uddevalla, skulle blifva i stånd att sjelf öfvervara sammanträdena med länets invånare och icke, som nu är händelsen, behöfva kalla allmogen ända från Norrska gränsen till Göthebo g för att sitta i pröfningskommitteer eller såsom deputerade vid markegångssättning; vidare skulle en i längden betydlig besparing för statskassan till vägabringas genom den föreslagna förändringen, enär brottslingar, som skola inforslas till länshäktet, och hvilka nu måste transporteras till och med 18 mil, ofta 3 å 4 gånger för ett och samma mål fram och åter, då icke komme att skjutsas öfver 6 mil, med undantag af dem, som skulle forslas från Wede häradsting, hvilket vanligen hålles i Strömstad, hvartill komme, att fångarne då sluppe vidkännas det svåra lidandet, att under sträng vinter färdas så lång väg.
Delta förslag har vid föregående riksdagarne äfvenledes varit föremål för Rikets Ständers pröfning, men icke vunnit bifall.
Utskottet delar samma åsigter, som då härom uttalals och har sålunda ej heller förbisett, att verkställandet af motionärens förslag skulle leda till större beqvämlighet för en del af invånarne i Bohus län, men härvid trott sig böra, i likhet med hvad Utskottet funnit nödigt uti sitt utlåtande N:o 100, i anledning af väckt fråga om förflyttning af landshöfdinge-residenset för Norrbottens län, fästa uppmärksamheten derå, att en efter lokala förhållanden och öfriga omständigheter lämpad ny indelning af län och domsagor m. m. i de delar af riket, hvarest en sådan indelning, efter gjorda undersökningar, kunde finnas vara af behofvet påkallad, redan utgör föremål för Kongl. Majlis nådiga omtanka, och att derföre en sådan partiell förändring, som den nu af motionären föreslagna, eller residensets flyttning från Götheborg till
Uddevalla ej torde böra företagas förr än i sammanhang med frågan om berörde allmänna nya indelning af länen, helst det är sannolikt, att dessas områden då komma att undergå betydliga förändringar och möjligen äfven inträffa, att Götheborg ansåges böra fortfarande utgöra residens-stad.
Dessutom synas de af motionären omförmälda af landshöfdingesätets nuvarande läge förorsakade olägenhe - Allm.
Besv och Ekon.-Utskottets Betänkande> N.o tor.
23 ter inom Götheborgs och Bohus län ej heller var af sådan beskaffenhet, alt de påkalla något oundgängligen nödigt och skyndsamt afhjelpande derstädes, företrädesvis och framför flera andra län i riket, hvarifrån likartade önskningar försports.
På dessa skäl, och då verkställandet af motionärens förslag ot. vifvelaktigt skulle medföra betydliga kostnader för statsverket, anser Utskottet sig böra vördsamt tillstyrka, att ifrågavarande förslag ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
STOCKHOLM, ecksteinska. boktryckeriet, 1848.
Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 102. 1 N:o 102.
Ank. till E.xp.-utsk. den 7 Juli, kl. 7 e. m.
Utlåtande, i anledning af erhållna återremisser af Utskottets betänkande, N:o 68.
Nämnde betänkande — hvaruti Utskottet, dels livad beträffar frågan om biskopsembetenas afskaffande, utom i Upsala och Lund, om biskopsgöromålens öfverflvttande på domprostarne och lönernas indragning till statsverket samt biskopsprebendepastoraternas förklarande för konsistorielia, uppå anförda skäl, ansett sig förhindradt alt med motionerna i denna del taga befattning, dels ock, hvad vidkomme ifrågaställd minskning i biskoparnes löner, tillstyrkt, att underdånig anhållan hos Kongl. Majit måtte göras, af innehåll, att Kongl. Majit täcktes låta företaga en fullständig undersökning i afseende å biskoparnes löneförmåner, hvarigenom deras råtta belopp blefve utröndt, och derefter till Rikets nästsammanträdande
Ständer framlägga nådigt förslag till en sådan ny reglering af desamma, att stiftens styresmäns löner blefve mindre höga och jemnare fördelade än som för närvarande eger rum ; samt att alla de genom den föreslagna regleringen ledigblifvande prebende-pastorater måtte vid nuvarande biskopars frånfällen med egna kyrkoherdar förses och öfriga då möjligen uppkommande disponibla tillgångar användas till löne-förbättringar åt de prester och skollärare, som deraf kunna företrädesvis vara i behof — har blifvit uti den förra delen godkändt, men uti den sednare punkten afslaget af höglofl.
Ridderskapet och Adeln och högv.
Preste-ståndet, som ansett Rikets Ständer böra till Kongl. Majit ingå med en underdånig skrifvelse af det innehåll, som uti friherre
Cederströms vid betänkandet fogade reservation blifvit föreslaget.
Deremot har omförmäldta betänkande af vällofl.
Rorgare-ståndet och hederv.
Ronde-ståndet blifvit återremitteradt, med förklarande af det förstnämnda Ståndet att, hvad beträffade den första punkten, Stånden ansåge Utskottets skyldighet vara att till hufvudsaklig pröfning upptaga de deruti -omförmälda motioner och öfver desamma sig utlåta; varande såsom skäl för återremissen hufvudsakligen anfördti hos vällofl.
Borgareståndet: att då Utskottet icke, i den ordning 44 § 3 mom. riksdags-ordningpn föreskrifver, inom behörig lid återlemnat de till detsamma remitterade motioner, Utskottet varit pligtigt att hufvudsakligt utlåtande deröfver afgifva; att, genom Utskottets förfaBih. till R.
Prot. 1847 Sf 1848. 8 Sami. 27 Haft. 1 2 Allm. Besv.- och Ekon.-XJtskottets Utlåtande, N:o 102. rande att icke, inom stadgad tid, fullgöra denna skyldighet samt sedermera undandraga sig deras behandling, motionärens rätt att få väckta frågor afgjorda kunde helt och hållet undertryckas; att grundlagen väl innehölle, det konungen eger utnämna biskopar, och att de, såsom sjelfskrifna representanter, skola kallas till riksdagarne, men att sådant blott utgjorde rättigheter, som följa deraf, att biskops-embeten finnas och hvilka skulle af sig sjelfva förfalla, derest embetena komme att indragas; att detta Utskott i förening med Stats-utskottet i följd häraf bort, likasom vid föregående riksdagar, upptaga och afgöra frågan, helst motionärerna icke afsett alla biskops-embetens indragning på en gång, utan föreslagit att densamma skulle ske successive och i mån af innehafvarnes afgång; att den undersökning af biskopars löner, som af Utskottet blifvit föreslagen, redan vid sistlidne riksdag egt rum, hvadan Utskottet, på grund häraf, nu kunnat föreslå en lönereglering; hvarförutan af herr Norin serskildt blifvit hemstäldt, huruvida det icke vore lämpligast, att Utskottet uppgjorde ett förslag i hufvudsaklig öfverensstämmelse med det, som af bemälde ledamot vore afgifvet uti dess reservation vid Stats- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.- utskottens vid sista riksdag afgifna betänkande i detta ämne, helst nyssnämnda förslag icke i någon mån stöde i strid emot hvarken grundlagens anda eller dess bokstaf; varande nämnde reservation af det innehåll, att ”Utskottet skulle tillstyrka Rikets Ständer att i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t, efter vederbörlig utredning af ämnet, täcktes vid nästa riksdag till Rikets Ständer göra framställning, dels om och i hvad mån indragning af biskops-embetena må kunna verkställas, dels ock huruledes en förändrad disposition af ifrågavarande tillgångar må kunna för framtiden bestämmas, dervid, i den mån minskning af biskoparnes inkomster kan ega rum, företrädesvis torde böra afses undvikandet af det missförhållande, som förefinnes deri, att biskoparne tillika äro pastorer, hvardera i ett eller flera prebenden, der följaktligen pastoralvården måste skötas af tillfälliga vikarier, merendels till vida mindre båtnad för socknarnes invånare, än som kunde vara att påräkna, i händelse sådana angelägenheter vårdades af en på ordinarie fot varande pastor”; och hos hederv.
Bonde-ståndet: att, derest frågan endast anginge ”en undersökning af biskoparnes löne-förmåner” för att sedan kunna reducera dessa inkomster till ett mindre belopp, en dylik åtgärd vore obehöflig, helst en dylik utredning tvifvelsutan redan funnes att tillgå antingen uti civil- eller ecklesiastik-departementet, och tillika stridande emot bestående rättsförhållanden, enär, om biskops-embetena skola qvarstå, ingen lärer utan våld kunna fråntaga dem deras i lag och privilegier förbehållna lönevilkor; att Ut-, skottet således endast kringgått hufvudfrågan och derigenom kommit till ett resultat, Allin. Besil.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 102. 3 sorn med motionerne icke varit afsedt, helst här icke vore fråga om lönen utan om embetet; att Utskottet måtte åläggas behandla denna fråga på sätt vid föregående riksdagar egt rum; att biskops-embetena, såsom de nu i allmänhet skötas och handhafvas, hvarken för staten eller kyrkan äro till någon väsendtlig båtnad; att, derest dessa embeten fortfarande komma att bestå, folket åtminstone mätte få i biskopsvalen deltaga; att det tillägg måtte göras uti den af Utskottet föreslagna underdåniga skrifvelsen, att den undersökning, Kongl.
Maj:t kunde finna skäl att i nåder anbefalla, måtte blifva afslutad och tillgänglig temligen tidigt före motionstidens utgång vid nästa riksdag, på det att motioner i ämnet må kunna beredas; samt att genom nämnde undersökning en närmare utredning jemväl måtte erbållas i afseende på prebende-pastoraterna, till upplysning derom, huruvida en indragning i allmänhet må kunna företagas, eller om något endast bibehållande på ett eller annat ställe blir oundvikligt; varande härförutan för återremissen åberopade de skäl, som af riksdagsfullmäktigen Lars Magnus Knutsson, uti den af honom åberopade, vid betänkandet fogade reservation, finnas anförda.
När det förhållande, att Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet godkänt de skäl, som af Utskottet blifvit anförda till stöd för dess åsigt, att frågan om alla eller vissa biskops-embetens indragning tillhörer Konstitutions-utskottets handläggning, men Borgare- och Bonde-stånden denna mening icke bitrådt, samt två Stånd sålunda stannat emot två med så hufvudsaklig skiljaktighet sig emellan, att någon sammanjemkning deraf, i Utskottets tanka, icke kan ega rum, torde det uti återremisserna framställda påstående om skyldighet för Utskottet att till hufvudsaklig pröfning upptaga frågan om biskops-embetenas indragning, enligt 75 § riksdags-ordningen, få förfalla.
I afseende på sednare punkten af betänkandet, lår Utskottet vördsamt fästa uppmärksamheten derå, att den af Ridderskapet och Adein samt Preste-ståndet beslutade underdåniga skrifvelsen så till vida skiljer sig från den af Utskottet föreslagna, att den förra icke innehåller något yttrande från Rikets Ständers sida i afseende å sjelfva löne-regleringen, utan endast omfattar frågan om företagandet af en undersökning för beredande af möjligheten utaf en sådan reglering; men alt deremot Borgare- och Bonde-stånden, efter hvad af de yttranden, hvilka föranledt återremisserna, vill synas, ansett Utskottet halva oriktigt förfarit, då det underlåtit att, med ledning af den rörande biskoparnes löne-förmåner vid sista riksdag verkställda utredning, på grund deraf, nu föreslå en löne-reglering, och i stället endast begärt en förnyad undersökning.
Vid sådant förhållande, då de åsigter som härvid gjort sig gällande hos Ridderskapet och Adeln och Preste-ståndet äro i väsendtlig måtto skiljaktiga från dem, som blifvit uttalade hos Borgare- och Bonde-stånden, och enär, i Utskottets tanka, 4 Allm. Besv.~ och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 103. dess i betänkandet N:o 68 uti ifrågavarande ämne afgifna förslag innefattar en medelväg emellan berörda af 2:ne
Stånd fattade beslut och den af de öfriga 2:ne Stånden framställda mening, anser Utskottet sig böra nämnda sitt förslag vidhålla.
Ank. till Exp.-utsk. den 7 Juli, kl. 7 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om prestanda för dem, som af kronofog dar ne antagas till biträden.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottets handläggning har blifvit remitterad en af riksdagsfullmäktigen Jonas Peterson från Calmar län hos det hedervärda Bonde-ståndet väckt motion, af innehåll, att Kongl. Majit, med anledning af Rikets Ständers vid 1841 års riksdag i underdånighet gjorda framställning om angelägenheten deraf, att personer, som till länsmanstjenster befordras, icke sakna en bildning, motsvarande vigten af deras befattning, samt att de för tjensten erforderliga egenskaper genom något formelt och allmängiltigt prof ådagalades, under den 22 December 1841, genom nådigt bref till Kongl. Majits och rikets Kammar-kollegium, förordnat, att, innan någon till länsmanstjenst befordras, hvilken icke vid universitetet genomgått sådan examen, som fordras för inträde i rikets rättegångs- eller förvaltningsverk, skall han inför läns-styrelsen undergå förhör, dervid han bör gifva nöjaktiga prof af a) förmåga att i skrift redigt utlrvcka sig på svenska språket, b) färdighet att räkna i enkla och brutna tal, och c) försvarlig kännedom af allmänna lagen och serskilda författningar i de delar deraf, som afse sådana ärenden och bestyr, hvilka med kronolänsmans-tjensterna stå i beröring.
I dessa nådigst föreskrifna åligganden för kronolänsmän, som, enligt gällande författningar, få af kronofogdarne användas till sakörens och resterande kronoräntors indrifning, äfvensom till verkställande af utmätningar och exekutioner i privata skuldfordringsmål, borde väl allmänheten kunna påräkna någon kontroll emot oskicklige personers användande vid medels exekutiva indrifning samt vid utmätningar och derpå följande auktioners förrättande, hvilka ärenden äro de, som mest egna sig åt det oskick och de prejerier, hvilka så ofta framkallat allmogens klagan; men som det afsedda ändamålet icke kan fullständigt vinnas, så länge kronofogdarne få hädanefter, såsom hittills, antaga hvilka Allm. Bese.- oeh Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 103. 5 personer de behaga till sina biträden, under namn af fogde-tjenare eller fogde-skrifvare med sjelftagen eller häfdvunnen, men i allt fall tillämpad rätt, att låta dessa skrifvare på egen hand förrätta en stor del af utmätningarne inom fögderierna; så har motionären föreslagit, att kronofogdarne måtte förbjudas antaga andra personer till uppbörds-skrifvare, än sådane, som kunna förete bevis derom, att de tagit den examen, som iir länsmännen ålagd, samt att de ega erforderlig skicklighet, innan dem tillåtes att någon tjenstförrättning på egen hand utföra, äfvensom att ifrågavarande uppbörds-skrifvare derförinnan böra, enligt 1 kap. 7 § utsöknings-balken, aflägga behörig ed; anhållande motionären, att Rikets Ständer täcktes hos Kongl. Majit göra, i sådant afseende, underdånig hemställan; — och hafva med motionären sig förenat riksdagsfullmäktige från ofvanberörda lån Jan Samuelsson och Sven Isaacsson.
Detta har Utskottet i öfvervägande tagit, och härvid skolat upplysa, att med fogdeskrifvare eller så kallade fogde-tjenare, som äfven för uppbörds-skrifvare benämnas, följande förhållanden ega rum.
Enligt Björneborgs riksdagsbeslut den 9 Februari 1602 § 10, bestås häradsfogden i hvarje härad en fogde-tjenare till biträde vid krono-uppbörden, med det undantag, enligt Kongl, brefvet den 20 Augusti 1804, att kronofogden i Södra Sysslets fögderi af Vermlands län är tillslagen 2:ne sådana biträden och, enligt hvad Kongl, förordningen den 12 December 1602, att fogde-skrifvaren, om han otroligen umgås med uppbörden, belägges med lika straff som fogden.
Till fogde-tjenares allöning har staten anslagit indeld lön fem riksdaler kronovärdie, som, efter förvandling, i enlighet med markegångspris utgår.
Dessa fem riksdaler ingå uti kronofogde-lönen, på det sätt, att han, utöfver den honom anslagna indelda lön, uppbär indelningen för fogde-tjenaren, som, med det ringa anslaget icke belåten, njuter en med kronofogden öfverenskommen kontant lön.
Konungens befallningshafvande utnämner, efter kronofogdens förslag, fogdetjenare, och förser honom med fullmakt, hvari han tillförsäkras den för tjensten på stat anslagna lön.
Om en sålunda förordnad kronofogde-tjenare i tjensten förgår sig eller sig olagligt förhåller, drabbar honom, och icke kronofogden, ansvaret derför; men då ett ringa antal kronofogdar kunna medhinna sina många göromål med biträde af endast en fogde-tjenare, hafva en del kronofogdar dessutom 1, 2 å 3 skrifvare-biträden, hvilka, för att skilja dem från den med lön på stat försedda fogde-tjenaren, vanli gen benämnas uppbörds-skrifvare.
Göromålens mängd och beskaffenhet tvinga emedlertid kronofogden ganska ofta, att begagna dessa uppbörds-skrifvare till förrättande af tjenstebestyr, såsom utmätningar, auktioner m. m., dock med skyldighet för kronofogden att ansvara för deras beteenden vid utöfningen af hans tjenst. 6 Allm. Besv.- och Ekon.-lltskottets Betänkande, N:o 103.
Vid detta förhållande anser Utskottet motionären ej hafva saknat anledning till sin ofvanberörda framställning och får derföre hemställa, att Rikets höglofl.
Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af nådig föreskrift derom, att fogde-tjenare, som njuter lön på stat, före befordran till en sådan tjenst, ålägges undergående af den examen, som för länsmän uti Kongl, brefvet den 22 December 1841 blif vit föreskrifven, samt, då han fullmakt erhållit, allägger den i 7 § 1 kap. utsöknings-balken bestämda ed, tillika med den vanliga tro- och huldhetseden.
Utskottet kan deremot icke tillstyrka, att kronofogdarnes enskilda skrifvare-biträden böra tillförbindas att en sådan examen och ed aflägga, emedan deraf skulle följa, att ansvaret för deras åtgöranden i tjensten öfverflvttades från kronofogdarne på dem, hvilket för det allmänna synes mindre gagneligt, utan för af denna anled ning hemställa, att motionärens förslag i denna del må förfalla.
Af herr Hedenstjerna, W.: ”Jag kan ej dela Utskottets åsigt, att kronofogde ofta måste vid indrifning af allmänna medel begagna icke allenast fogde-tjenaren, åt hvilken lön på stat är anslagen, utan ock sina öfriga biträden, som benämnts uppbörds-skrifvare, samt att den stadgade länsmans-examen är nödig blott för fogde-tjenare, emedan de sjelfva skola stå i ansvar för sina åtgärder och försummelser, men icke för uppbördsskrifvare, enär de handla ej på eget utan på kronofogdens ansvar.
Att kronofogde har andra tjenstemän ej medgifven rättighet, att verkställa embetsförrättningar genom sina enskilde skrifvare-biträden, utan att de af närmaste förman eller högre auktoritet blifvit dertill förordnade, kan icke slutas af någon författning.
Sker det, är det en olaglighet; men jag betviflar att sådant ofta sker, än mer att det, på sätt Utskottet antydt, måste ega rum, helst kronofogde kan lagligen påkalla länsmännens äfvensom behörigen förordnade fogde-tjenares biträde vid indrifning af allmänna medel m. m.
Dessa under-uppbördsmän kunna visserligen åläggas ansvar och ersättnings-skyldighet, men att denna sednare tillkommer i främsta rummet kronofogden, som gifvit dem uppdraget i hvarje serskildt fall, synes tydligen af så väl kronofogde-instruktionen som Kongl, brefvet den 12 Juli 1738, hvilka stadga, att kronofogden är ansvarig för uppbörden inom fögderiet och att tvister emellan kronofogde och hans uppbörds-betjente icke höra till Kongl, kammarrättens utan domstols pröfning.
Den skyldighet, kronofogdar, men ej deras under - Allm. Besv.- ock Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 103. 7 ordnade hafva, att ställa uppbördsborgen, är äfven ett bevis för berörda åsigt.
I öfverensstämmelse dermed utsättes ock vanligtvis i de generella förordnanden, som kronofogdes biträden söka, hufvudsakligen för att få räkna tjenst-år såsom extra ordinarier, att de, i egenskap af fogde-tjenare eller uppbörds-skrifvare, hvilket sednare nu är den mest antagna benämningen, ega att på kronofogdens ansvar verkställa den indrifning af restantier, hvartill han lemnar dem uppdrag.
Sådana uppdrag ega dock sällan rum, emedan med dem är förenad resekostnad, som då drabbar kronofogden, men kan af honom undvikas genom att lemna dem åt länsmännen, utan användas nämnde biträden hufvudsakligast på kronofogde-kontoren och någon gång, ehuru ingalunda författningsenligt, till verkställande af utslag i enskilda mål, för att dermed bereda dem biförtjenst.
Ogillande Utskottets åsigter, dem jag, såsom frånvarande då Utskottet fattade sitt beslut, först vid justeringen kunnat motsäga, anser jag dock lämpligt och får, i motionens syftning, tillstyrka, att stadgande utfärdas derom, att kronofogde icke må till indrifning af allmänna medel eller andra embetsförrättningar begagna sina skrifvare-biträden, utan att de, efter undergången länsmans-examen, dertill erhållit
Konungens befallningshafvandes förordnande samt aflagt föreskrifven ed.” Af herr von Hohenhausen, M. S.: ”För min del anser jag att fogde-tjenare icke böra åläggas undergående af någon länsmans-examen, helst deras lön är så ringa, att, efter all sannolikhet, om ett sådant stadgande gjordes, mången kronofogde skulle blifva i saknad af det för honom nödiga biträdet af en fogde-tjenare.
Om kronofogde till indrifning af allmänna medel eller andra embets-förrättningar begagnar sina skrifvare-biträden, utan att för dem dertill hafva utverkat vederbörligt förordnande, för att dermed bereda dem biförtjenst, så är detta ett missbruk, som kan och bör åklagas; skulle emedlertid sådana missbruk sedan längre tid på ett eller annat ställe verkligen vara för handen, så har jag ingenting emot att instämma i det af herr Hedenstjerna gjorda tillstyrkandet.” 8 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o iOi.
Nio 104.
Betänkande, i anledning af vackt motion om förklaring af 9:de punkten i Kongl, kungörelsen den 3 December 1842, angående upphörande af afgift för försegling a/ kärl, lådor eller omslag, deri varor eller flyttgods transporteras.
Herr A. F. Ericson har, uti en från vällofl. Borgare-ståndet till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet remitterad motion, anmärkt, att, oaktadt Kongl. Maj:t under den 3 December 1842 låtit utfärda nådig kungörelse, angående upphörande af de såsom hufvudsakligt bidrag till tulltjenstemännens aflöning påbjudna sportelafgifter, hvilka till lättnad för de trafikerande utbyttes emot bestämda förhöjda löneanslag för dessa tjenstemän, och ehuru i samma Kongl, kungörelse uppräknas de afgifter, hvilka från 1843 års början borde försvinna, deribland i 9:de punkten förekommer afgift för försegling å kärl, lådor eller andra omslag, deri varor eller flyttgods transporteras, mäste likväl de trafikerande ännu vid tuilkamrarne i Skåne och Blekinge erlägga den i Kongl.
General-tuil-styrelsens cirkulär den 13 Augusti 1836 stadgade förseglings-afgift af fyra skillingar banko för hvarje bränvins-fastage vid inrikes transporter, hvarunder saltsjön befanns; men, då ofvanberörda Kongl, kungörelse af den 3
December 1842 måste anses upphäfva en föregående författning i samma ämne, och bränvin obestridligen måste Vara att hänföra till de uti 9:de punkten af berörda kungörelse omförmälda varor, för hvilka någon förseglingsafgift efter 1843 års ingång icke får de trafikerande affordras, har motionären hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl.
Majit antingen låta utfärda en nådig förklaring öfver oftanämnda Kongl, kungörelse i förberörda syfte eller ock i nåder anbefalla General-tull-styrelsen att förständiga samtliga tullkammar-föreståndarne, att hädanefter icke affordra de trafikerande någon afgift för den af Kongl. Majit påbjudna försegling af bränviuskärl, utan att ersättning för den sålunda minskade sportel inkomsten måtte tillerkännas vederbörande af tullmedlen, deraf dessutom kostnaden för sjelfva förseglings-materialierna utgått.
Vid föredragningen uti vällofl.
Borgare-ståndet af denna motion, hafva med motionären instämt herrar Tauson, Kock och Murén, den sistnämnde med tillkännagifvande, att dylik afgift icke debiteras af tullkammaren i Gefle.