Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De vägar, hvilka för post- eller skjutsbefordring begagnas, indelas uti: a) Postvägar, å hvilka, i den mån tillgångarne sådant medgifva, medelst kontrakt antagne posthållare skola dels besörja ordinarie postbefordring, hvarmed post och resande på bestämda tider gemensamt fortskaffas, och dels, elter beställning, åt posten och resande tillhandahålla extra poster; samt b) Bipostvägar, å hvilka genom kontrakt antagna entreprenörer, så väl efter beställning fortskaffa resande, som ock tillhandahålla den skjuts, som för postbefordringen å dessa vägar kan erfordras. § 3.
Befordringen å postvägarne ställes under Gfeneral-Poststyrelsens och å bipostvägarne under Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvandes inseende och förvaltning. 2:o. Postvägsbefordringen. § 4.
Der postvägslinia inrättas, indragas de vid vägen befintliga gästgifverier, hvilkas friheter och förmåner derefter upphöra eller till Statsverket ingå. § 5.
Stationerna vid postvägarne förläggas sålunda, att afstånden dem emellan i allmänhet ej komma att blifva mindre än 1$, eller öfverstiga 2j mil. § 6.
Ordinarie postbefordringen, som fortgår dag och natt, besörjes genom hufvudpostvagnar, åtföljde af det antal bi vagnar, som af behofvet påkallas.
Hvarje hufvudpostvagn beledsagas af en konduktör, och hvarje vagn, så väl hufvudpostvagn som bivagn, köres af en postiljon; börande både konduktörer och postiljoner vara med lämplig, deras befattningar utmärkande, mundering försedde. § 7.
Yid vissa stationer, som af Post-styrelsen bestämmas, med afstånd från hvarandra af 4 å 5 mil, är resande, som inom en timma före den för postens ankomst utsatta tid sig anmäler, ovilkorligen berättigad att med densamma blifva befordrad.
Vid öfriga stationer eger sådan rättighet rum endast i det fall, att plats finnes ledig. § 8.
Yid alla stationer erhålles extra post, bestående af så väl lösa hästar, som ock hästar med åkdon af följande slag, nemligen: hel- eller halftäckta fjeder åkdon för två hästar samt öppna åkdon för en eller två hästar, dels med och dels utan fjedrar, fotsack och dyna. § 9.
Extra post tillhandahålles inom en timma efter skedd beställning, så vida ej ett större antal hästar af resande fordras, för hvilket fall Post-styrelsen eger Samman».
Betänkande N:o 21 17 eger i kontrakt med posthållaren medgifva den förlängning i tiden för skjutsena inställande, som kan finnas skälig. § 10.
Jemväl extra post skall åtföljas af postiljon, som eger köra posthästarne.
För två, äfvensom för tre, hästars anspann erfordras ej mer än en postiljon ; men begagnar den resande 4 eller flera hästar för åkdonet, skall ytterligare l postiljon, ridande på någon af förhästarne, medfölja. § 11.
Yid befordran med ordinarie posten å postväg, erlägges af resande för täckt plats 1 R:dr och för öppen plats 80 öre milen.
För barn under 12 år betalas endast half afgift. § 12.
Då extra post begagnas, erlägges i lega 1 R:dr 60 öre för hvarje häst; —•
50 öre för hel- eller halftäckt tvåbetsåkdon med fjedrar; — 16 öre för öppet tvåbetsåkdon med fjedrar, fotsack och dyna; — 8 öre för öppet enbetsåkdon af sistnämnda beskaffenhet; allt för mil räknadt.
Ersättningen för andra i orten brukliga åkdon inberäknas i skjutslegan. § 13.
Afgift för plats med ordinarie posten, samt häst- och åkdonslega vid begagnande af extra post, beräknas efter hvarje full åttondedcls mil; skolande dock extra postlega erläggas för minst en half mil, äfven om befordriugen för än kortare vägstycke begagnas. § 14.
Å ordinarie posten får resande, utan särskild afgift, medföra effekter till 40 skålpunds vigt, men barn under 12 år endast hälften af denna vigt.
För derutöfver medförda saker betalas afgift efter paket-taxa. § 15.
Yid befordring af resande med exstra post få efter hvarje häst två personer, postiljonen ibland dem bex’äknad, färdas, och en tyngd af 420 skålpund medföras.
Denna tyngd beräknas sålunda, att en hvar åkande anses väga 180 skålpund, med undantag af barn under 12 år, som beräknas till blott 90 skålpund.
Skulle emellertid resandes medförda effekter kafva den tyngd, att vigten för hvarje häst uppgår till mer än 420 skålpund, men icke öfverstiger 450 skålpund, som är den högst tillåtna, då skall för till och med 30 skålpunds öfvervigt efter hvarje begagnad häst erläggas betalning med fjerdedels håstlega.
Postverket erlägger ej betalning för öfvervigt, utan eger, utan särskild afgift, låta efter hvaije häst föra, då hufvudpostvagn begagnas, en tyngd af 500, och eljest en tyngd af 450 skålpund, de åkande personernas och deras effekters tyngd dervid inberäknad. § 16.
Om beställd extra post ej inom två timmar efter den utsatta tiden af resande begagnas, erläggas väntningspenningar med en fjerdedels mils lega, för hvarje häst beräknad, för hvar full timma, som uppehållet utöfver första timman efter tiden för beställningen fortfarit, intill och med 4 timmar, efter hvilken tids förlopp posthållare ej är skyldig att låta betingad extra post den resande invänta, eller att honom utan ny beställning fortskaffa; härifrån likväl undantagen sådan extra post, som af Postverket betingas, hvilken skall utan väntningspenningar, afbida den tid, då ankomsten sker. § 17.
För befordran af ordinarie och extra poster, med undantag af dels snällposter, för hvilka körtiden antages i allmänhet till en timma på milen, och dels kurirer, hvilka böra, så fort ske kan, fortskaffa^, bestämmes öfver hufvud körtiden till lj timma på milen; egande dock Post-styrelsen att för ordinarie postens befordran utsträcka denna körtid, när vägarnes beskaffenhet eller andra omständigheter dertill föranleda.
Prot. 1862 åf 1863. 4 Sami. 2 A/d. 7 Haft.. 3 18 Sammans.
Betänkande N:o 21. § 18.
Vid samtliga poststationerna skola posthållarne förse de resande med herberge och för öfrigt alla sådana förnödenheter, som, enligt för gästgifverierna hittills gällande föreskrifter, skola derstädes vara för resande att tillgå; och skall posthållaren vara försedd med de för hvartdera af dessa bestyr nödiga byggnader. § 19.
Hufvud-postvagnar anskaffas genom Post-styrelsen, som jemväl bör besörja, att så många bivagnar, som för trafiken beräknas nödiga, må finnas att tillgå.
Posthållaren bör tillhandahålla, ej mindre alla beböfliga bivagnar, som ej genom Post-styrelsens omedelbara försorg anskaffas, än ock åkdon, till erforderligt antal, af de slag, som, enligt hvad ofvan är nämndt, böra för extra poster vara tillgängliga, äfvensom alla för så väl ordinarie som extra postbefordringar nödiga hästar och seldon; hvarjemte posthållaren åligger att vara försedd med tillräckligt antal ltörkunnige postiljoner, samt för dessa erforderliga munderingspersedlar. § 20.
Posthållaren är berättigad att uppbära lega, dels, enligt det af posthållaren med Post-styrelsen afslu tade kontrakt, för de hästar och de postbållarne tillhöriga bivagnar, hvilka, för ordinarie postbefordringen begagnas, och dels, enligt hvad i 12 § bestämmes, för hästar och åkdon; som användas för extra postbefordring; men för seldon erhåller posthållaren ej någon ersättning. § 21.
Postiljoner, till det antal som i kontraktet med posthållaren kan varda bestämdt, äro under den tid, de äro i sådan egenskap anställde, från beväringsskyldighet frie. § 22.
Vid postvägarne få ej enskilda skjutsinrättningar tillvägabringas. § 23.
Postbållare får ej, utöfver för honom bestämdt postskjutsningshåll, skjutsa förbi annan posthållares station, derest ej den sednare posthållaren det medgifver.
Ej heller må resande, utan posthållarens medgifvande, från poststation begagna andra skjutshästar, än som af posthållaren lemnäs. § 24.
Vid hvarje poststation, der postkontor eller postexpedition icke finnes, anställes en under Post-styrelsen lydande tillsyningsman, hvilken det tillhör, icke allenast att uppbära och redovisa vid stationen inflytande postintrader, utan ock att för öfrigt ombesörja, hvad af Postverkets angelägenheter derstädes ej på grund af kontrakt åligger posthållaren att utföra.
Till ifrågavarande befattning, som vid station med postkontor eller postexpedition utöfvas genom postpersonalen på stället, kan vid andra stationer posthållaren antagas.
I öfrigt anställas vid postkontoren och postexpeditionerna, dels särskilda tjenstemän till biträde vid de för postbefordringen förefallande göromål, och dels postdrängar, hvilka sednare det åligger att hafva vård om
Postverkets åkdon och öfriga för postbefordringen afsedda tillhörigheter, samt att ombesörja packning af resandes effekter och andra saker, som med posten sändas. § 25.
Till Post-styrelsens biträde vid postbefordringens anordnande å postlinierna, äfvensom för tillsynen öfver postförvaltningen vid samma väglinier, anställas distriktvis Öfverkontrollörer, hvilka i och för sina befattningar äro berättigade till fria resor i Postverkets vagnar. § 26.
Om till följd af jernvägsanläggning eller af annan orsak, någon å postväg inrättad befordring anses böra i dermed förenade anstalter inskränkas och ordnas på mindre kostsamt sätt, må Post-styrelsen derom gå i författning, dock med iakttagande, att resande beredes tillfälle till fortkomst för enahanda pris, som å bipostyäg, samt att åkdon af sådan beskaffenhet och mot den lega, som i 12 § Sammans.
Besa-. och Ekon.-Utsk.
Betänkande N:o 21. 19 bestämmes, skola vara att tillgå.
Väg-, hvarå befordringen i berörda måtto blifvit förändrad, bibehåller, det oaktadt, äfven framgent sin egenskap af postväg; börande i den mån trafiken det påkallar och tillgångarne sådant medgifva, bipostvägar till postvägar indelas. 3:o.
Befordringen å lipostvägarne. § 27.
Vid reglering af stationer å bipostväg bestämmes afståndet dem emellan efter samma grund, som är för gästgifveriers anläggning föreskrift en. § 28.
Skjutsbefordringen å bipostväg upplåtes åt entreprenör, som skall åt resande tillhandahålla så väl lösa hästar, som ock hästar med åkdon af det i orten brukliga slag; och är resande, som ej färdas med flere än 2 hästar, berättigad att inom en timma efter skedd beställning få skjuts inställd, men för de fall, att flere än 2 hästar begagnas, är, för skjutsens framskaffande, en anståndstid af två timmar entreprenören medgifven. § 29.
För Postverkets räkning skall entreprenören å bestämda tider lemna nödigt antal lösa hästar, eller hästar med åkdon af förenämnda slag.
Postverket eger äfven å bipostväg, då sådant finnes tjenligt, låta med eget åkdon befordra post och resande gemensamt. § 30.
Entreprenör skall hålla erforderligt antal körkunnigo skjutsdrängar. § 31.
I lega, ehvad skjutsning utgöres från stad eller station å landet, erlägges i allmänhet pr mil 1 R:dr för hvarje häst, ersättning för åkdon af det i orten brukliga slag, äfvensom för seldon, häruti inbegripen.
För den händelse, att sådana åkdon af bättre slag, som, enligt hvad ofvan är sagdt, böra vid postvägarne vara att tillgå, skulle af entreprenör vid bipostväg resande, på begäran, tillhandahållas, betalas för samma åkdon lega till lika belopp, som vid poststationerna. § 32.
Vid befordring af resande eller post få, efter hvarje häst, två personer, postiljonen ibland dem beräknad, färdas, och en tyngd af 480 skålpund medföras.
Denna tyngd beräknas sålunda, att en hvar åkande anses väga 180 skålpund med undantag af barn under tolf år, som beräknas till blott 90 skålpund.
I afseende åter å medföljande skjutsdrängar, körningstiden, väntningspenningar, minsta väglängd, hvarför lega erlägges, och legans beräkning för öfrigt efter hvarje tillryggalagd full åttondedels mil, skola för befordringen å bipostvägarne gälia samma bestämmelser, som förut äro i fråga om befordringen å postvägarne upptagna. § 33.
Vid station, der befordring till sjös, antingen utan, eller tillika med skjutsning till lands, förekommer, skall entreprenören fortskaffa post och resande sjöledes på det sätt och emot den lega, som vid entreprenadens ingående gällande taxa bestämmer. § 34.
Vid hvarje station eger resande erhålla herberge och för öfrigt alla sådana förnödenheter, som, enligt nu för gästgifverierna gällande föreskrifter, skola derstädes vara för resande att tillgå; och skall den person, som har gästgifverieller skjutshållningsbestyr sig uppdraget, vara föx^sedd med de för hvartdera af dessa bestyr nödiga byggnader. § 35.
Entreprenör vid bipostväg är berättigad att, jemte skjutsningen, öfvertaga gästgifverikållningeu, om Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande
Anner honom dertill tjenlig.
I motsatt fall uppdrages gästgifverikållningen åt annan person. 20 Sammans.
Stats- samt Allm. Besv.- och Eicon.- Utslc.
De gästgifvarne för närvarande tillkommande förmåner åtnjutas vid bipostvägs-station af den, som bestrider gästgifverikållningen. § 36.
Kontrakt om skjutsentreprenad afslutas af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i allmänhet på två år, räknadt från den 1 November, men fortfar sedermera att gälla, så vida ej uppsägning deraf å någondera sidan sker, i hvilket fall det upphör med Oktober månads slut, sedan minst ett år efter uppsägningen förflutit.
Derest omständigheterna sådant fordra, må Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande likväl kunna afsluta entreprenad-kontrakt för längre eller kortare tid, än två år. § 37.
Entreprenad-auktion å skjutsningens bestridande bör, genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes försorg, anställas minst ett halft år före entreprenadens början, samt förrättas, om så lämpligt finnes, på ett ställe för flere närbelägna stationer, sedan förut varit konkurenter öppet lemnadt att förseglade anbud till auktionsförrättaren ingifva.
Yid auktionen utbjudes tillhandahållandet af de för befordringen behöfliga hästar och åkdon med seltyg, jemte skjutsdrängar, utan inskränkning till visst antal; och skall dervid först utrop ske å öfvertagande af skjutsningen mot den bestämda legans uppbärande.
Skulle dervid göras mera än ett anbud, utbjudes skjutsningen med vilkor, att entreprenören, mot rättighet att uppbära nämnda lega, erlägger årlig kontant afgift.
Göres åter intet anbud att, allenast mot rättigheten till skjutslegans erhållande, skjutsningen bestrida, utropas skjutsningen med vilkor, att entreprenören skall, utom legan, bekomma årlig kontant ersättning.
Maj:ts Befallningshafvande, som eger pröfva auktionsanbuden, bör dervid tillse, att endast välfrejdad och pålitlig person till entreprenör antages, samt att fullgod säkerhet ställes för entreprenadens fullgörande; börande bland gjorda anbud det förmånligaste antagas, så vida detta, jemte billiga vilkor, anses erbjuda nöjaktig säkerhet för entreprenadens fullgörande.
Skulle intet anbud erhållas, eller de gjorda anbuden, med afseende å förhållandena i orten, befinnas oskäliga, eller ock bland erhållna anbud intetdera anses medföra tillbörlig säkerhet, bör Kongl. Maj:ts Befallningshafvande antingen låta anställa ny entreprenad-auktion, eller ock vidtaga annan åtgärd för skjutsbefordringens besörjande tills vidare för så billig kostnad, som må kunna betingas, med rättighet att höja skjutslegan, dock ej utöfver 1 R:dr 50 öre så i stad som å landet. § 38.
Önskar enskild person vid bipostväg tillvägabringa anstalt för resandes befordran, bör ansökning derom göras hos Post-styrelsen.
Till ej nämnde
Styrelse å den ifrågavarande väglinien dylik anstalt i sammanhang med postbefordringen för Statens räkning inrätta, då må Styrelsen icke ega att ansökningen afslå.
Tillstånd till sådan enskild befordringsanstalt, bör dock medgifvas endast för viss efter omständigheterna lämpad tid.
Enskild person eller bolag, som erhållit tillstånd att vid bipostväg hålla befordringsanstalt, åligger, ej mindre att å hvarje åkdon, som dertill begagnas, utan ersättning medföra en breflåda för emottagande af obetalda eller med frimärken försedda bref, samt, genast efter ankomsten till nästa postexpedition, låta dit aflemna densamma, än äfven att annan brefpost, om Post-styrelsen det äskar, mot skälig ersättning befordra.
Besv- och Ekon.-TJtsk.
Betänkande N:o 21. 21 4:0.
Kostnaden för befordringen å så väl postvägar, som bipostvägar. § 39.
All den kostnad, befordringsanstalterna å postvägarne kunna komma att medföra, åligger Statsverket att genom Post-styrelsen bestrida. § 40.
De ersättningsbelopp, som, i följd af upprättade kontrakt om skjutsningens bestridande å bipostvägarne, skola till entreprenörerna derstädes utgå, bekostas jemväl af Statsverket och utbetalas genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som äfven besörjer om uppbörd af de kontanta afgifter, till hvilkas erläggande tilläfventyrs entreprenörer vid en del stationer kunna sig utfästa. § 41.
Derest, i följd af posthållares eller skjutsentreprenörs oförmåga att fullgöra skjutsningen, eller af annan orsak, post- eller skjutsbefordringen möjligen skulle komma att tillfälligtvis afstadna, åligge det på landet innehafvare af hittills skjutsningsskyldige hemman, och i stad hittills skjutsningsskyldige invånare att, mot den vid stationen gällande lega, bestrida skjutsningen intill dess denna kan genom Post-styrelsens eller Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes försorg åter blifva ordnad.
Om, under skjutsningen, häst störtar eller upptröttnar, eller annat för befordringen hinderligt fall inträffar, åligge det innehafvare af närbelägna hemman, att, mot full godtgörelse, genast lemna det biträde, hvarmed de kunna för befordringens understödjande tillhandagå.
Slutligen har Jonas Andersson, i 3:dje punkten af sin motion yrkat att behöfliga medel för ändamålets vinnande nu måtte anslås; och beträffande således beloppet af dessa för ändamålet i allmänhet erforderliga medel, så har, på sätt här förut är omförmäldt, sammansatta Utskottet vid sistförflutna riksdag, på anförda skäl uppskattat detsamma till 600,000 R:dr R:mt.
Någon anledning finnes icke att antaga, det förslagets genomförande nu skulle föranleda till andra kostnader, än som då ansågos derföre erforderliga; utan lära fast mera de under sednare åren öppnade jernvägslinier och införda postdiligenser snarare underlätta det afsedda företaget; och tillstyrker således Utskottet Rikets
Ständer att besluta det till betäckande af kostnaderna för skjutsningsbestyrets öfver tagande anvisas å 6:te Hufvudtiteln ett förslagsanslag af 600,000 R:dr R:mt årligen under nästa statsregleringsperiod.
Hvad särskildt vidkommer frågan om postskjutslegans höjande till likhet med den för entreprenadskjuts gällande, samt om de kostnader, hvilka derigenom borde för Postverket uppstå; så hafva dessa kostnader blifvit, på sätt nämndt är, vid sistförflutna riksdag beräknade till 70,000 R:dr R:mt, till hvilket belopp Rikets
Ständer då anvisat ett årligt reservationsanslag att för ändamålet utgå; nion, efter hvad Utskottet inhemtat hafva dessa medel icke blifvit af Postverket använde, äfvensom Kongl. Haj:ts nådiga Skrifvelse till G-eneral-Post-styrelsen den 21 Juni 1861 angående dispositionen af desamma ej heller synes innefatta före skrifter, föranledande till ifrågavarande anslags användande till vinnande af det ändamål, som dermed egentligen var afsedt, hvadan Rikets Ständers mening med detta anslag vill synas hafva blifvit missförstådd.
Erkännas måste ock att den 22 Sammans.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-XJtsh. Betänkande N:o 21. afsedda förändringen med postskjutsen föga lämpar sig för behandling, särskild från de åtgärder, hvilka för skjutsbefordringen i sin helhet kunna erfordras.
Utskottet anser sig således vid denna riksdag ej böra obetingadt föreslå Rikets Ständer förnyandet af det ifrågavarande anslaget, hvadan Utskottet, blott under förutsättning att den af Utskottet redan föreslagna grund för skjutsbesvärets ordnande varder af Rikets Ständer gillad, tillstyrker det måtte å Riksstatens sjunde Hufvudtitel anvisas ett årligt reservationsanslag af 70,000 R:dr R:mt, att till Postverket utgå såsom ersättning för den ökade kostnad, som genom postskjutslegans höjande till likhet med gällande entreprenadlega komme att uppstå; med bemyndigande tillika för Poststyrelsen att använda de besparingar, som å detta anslag kunna göras, till ordnande å postvägar af gemensam befordran af post och resande.
Genom hvad Utskottet i detta betänkande yttrat och föreslagit i anledning af Jonas Anderssons motion lära öfriga i ämnet väckta, här förut omförmälda motioner få anses såsom besvarade; hvadan något särskildt yttrande öfver en hvar af dem ej torde vara erforderligt.
Reserv at zoner: af Herr Grefve Björntjerna, C. M.: ”Lika med Utskottets flertal erkänner jag det felaktiga i vårt nuvarande skjutsningsbestyr och det önskvärda i att jordbruket snart derifrån befrias, men, vid förbättringars genomförande måste man se, icke blott på| det teoretiskt rigtiga, utan äfven på det praktiskt verkställbara.
Detta har Utskottet, enligt min förmening, uraktlåtit då det förnyat ett vid sednaste riksdag förkastadt förslag och tillstyrkt att hela skjutsningsskyldigheten skall, utan all ersättning, af Staten öfvertagas.
Utskottet anser ett anslag af 600,000 R:dr årligen vara härtill tillräckligt.
Äfven om så vore torde ett dylikt tillägg till budgeten, för närvarande, vara mindre lämpligt; då nu dessutom Utskottets hela beräkning endast grundar sig på förmodanden, skulle Rikets Ständer, genom ett bifall, beträda en väg, som kunde leda till icke anade utgifter.
Den år 1859 nedsatta kommitté beräknar skjutsregleringskostnaden till 1,000,000 R:dr årligen.
Äfven denna siffra torde vara väl låg då den stödjer sig på nuvarande förhållanden de der, när kommunerna icke vidare hafva fördel af billiga entreprenader, säkerligen komma att betydligt förändras.
Någon Statens skyldighet att, utan bidrag från de skjutsskyldiges sida, åtaga sig denna stora utgift finnes, i min tanke, icke.
Om än skjutsskyldigheten från början icke varit någon hemmanen ålagd skatt, var den dock onekligen ett onus, som nu, genom 600-årig häfd, antagit skatte-natur och som till stor del bestämt hemmanens såväl upp - Sammans.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-TJtsk. Betänkande N:o 21. 23 skattnings- som försäljningsvärden.
Ingen rättsgrund kan således af nuvarande innehafvare åberopas hvarföre desse skulle af Staten erhålla en skänk på andra samhällsklassers bekostnad.
Det enda sätt att förena jordbrukets och det allmännas rätt blir att skjutsskyldigheten förvandlas från en natura prestation till en hemmanen åsatt bestämd penninge-afgift, hvarvid afseende fästes vid Ridderskapet och Adelns samt Bonde-Ståndets beslut vid sednaste riksdag, att Staten bör till någon del öfvertaga utgiften.
En dylik uppgörelse torde dock icke böra företagas innan tydligare visat sig hvad inflytande jernvägarne samt de nyss inrättade postdiligenserna utöfva på skjutsningsbestyret i siu helhet.
Den tunga, som det nuvarande systemet medför, synnerligast för rikets norra län, påkallar likväl ett skyndsamt behjertande.
Det är detta Grefve Liljencrants med sin motion afsett och vågar jag tro att Utskottet uppnått ett mera praktiskt resultat om det tillstyrkt ofvannämnda motion än då det uppstäldt ett visserligen vackert, men för närvarande outförbart förslag.
Med anledning häraf föreslår jag att l:sta punkten i betänkandet erhåller följande lydelse: ”Gästgifveri-, håll- och reservskjutsen kan för närvarande icke från jordbruket skiljas.”