Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så där offentligt inför allas ögon — — — Och att han kunde välja en sådan som Lida Bergfors till föremål för sin uppmärk- samhet, det var det, som var det förödmju- kande.
Talet var slut.
Och Evi smög sig obemärkt ut i salen för att inte behöfva gå fram och skåla.
Och där satte hon sig ned vid ett litet hörnbord, nervös och upprörd.
Gästerna började strömma ut i salen.
» Åh, så ni smickrar, doktor Bouchardt!
Aj, förlåt, Stark-Bouchardt menade jag.
Jag kan aldrig komma ihåg, att ni nu är en annan än i forna tider. » » För er, fröken, hoppas jag alltid förbli densamma. » Fröken Bergfors såg upp på honom med en smäktande blick under den svarta, frise- rade pannluggen.
Och de hade gått förbi.
Det stack till i Evis bjärta.
Sådana voro alla män — — alla — — alla — — Och hon, som kunnat tro, att Wolter vore ett undantag.
Å h — huru hon misstagit sig!
Men den triumfen skulle han inte få att se henne förödmjukad.
- ypr Priset i t ä f l i n g e n i n o m » Iduns julklappsbasar har nu, genom den bland våra läsarinnor för- anstaltade omröstningen, tillerkänts signaturen Kaima, hvilken alltså äger att för Redaktionen upp- gifva namn och adress, då de utfästa 25 kr.
omgående öfversändas.
ningskort genom någon valrättsförenings försorg till medlemmar och andra personer, som man önskar in- tressera för saken.
Korten innehålla att mr eller mrs så och så vill presidera (» take the cliair ») vid ett » drawing room meeting », som hålles där och där, » by kind permission of mrs X.
» Vidare upplyses om dag och timme samt hvilka bland kända talare och talarinnor, som skola gifva adresser » on women ' s suffrage ».
Längst ner i ena hörnet står » Tea and Coffee. » Vanligasle tiden är 3,30 e. m., och bäit är infin- na sig i tid, ty oaktadt de stora ståtliga salongerna — hvars hela golf äro upptagna af stolrader — fin- ner man snart svårighet alt få en god plats.
Ofta är en upphöjning föranstaltad för den presiderande och för dem, som skola uppträda.
De förnämsta ta- larinnorna äro: mrs Henry Fawcatt, mrs Ormiston Chaut, mrs Wynford Philipps, mrs Morgan-Brown, mrs Stopee, mrs Bateman samt den nyligen aflidne och djupt saknade lady Sandhurst m. fl.
Och det är ej tu tal om att icke dessa kvinnor i flytande vältalighet, i klart och logiskt (öredragande, i rikt och djupt innehåll, kunna täfla med ruåoga fram- stående talare.
Med öfvertygande kraft bemötas de vanliga invändningarna, och nödvändigheten liksom rättvisan a: den önskade reformen framhålles med öfvertygande värme af både talare och talarinnor.
En ny uppfinning.
$) u kanske liksom Alt Edison, En upptäckt, jag har sport, den trollkarVn, gjort hvartill ej hörts Hur man, så länge man år Kan lysa Som inte jag förstår Men själf på något har den tänkt Att när det lider Vi skola Som En vis, precis, det gör ingenting Jag till liten fråga Om gör, må själf lågorna Fast tändsticksställen.
dock jag Edison besvara, bli lika klara, det år dunkelt Här finns Som innanför.
ju folk, hyser som hvar om sig höga Och då hvad Om de med all sin Ej lyste Och och stor fotogen Ej mera dankar.
på och ljus kunde förtret, riktighet besparing Ty Och grym man vet, tankar, mer ån simpla hvad så här, kcäUen, unge / är de bekanta Som saken.
mig just emot skina kalas, och gas man om man ville behöfoa.
ha en fest, Så bjöd man dem, som lyste Det gick ju an förut Men Ty vansklig tänk, alt vore Ju alla längre Fastån Jag Den Då lågor stackars led, tända!
mig till arma slut fruns en förfäran, minut ut på kokerskans Från pigan •&gt;Frun, begäran når det fasans utanför i det är kolmörkt har dom slockna / - ned, sökte tänker hon i köket Och henne Nu supén att så kan hända sjönko värdinnan Gått idén, blef det på kvällen lifligt bäst, pröfca.
dock om ledsam — - Man vet gu ' nås, Och maken; vaken, rop gången: i salongen, allihop. » Snmi ' e.
Frågan om " kvinnans valrätt " i England.
I salongerna och i kyrkan.
B r e f till I d u n.
London i februari 1892.
Den sida af kvinnofrågan i England, som åtmin- stone trader de tvänne sista åren stått först på dag- kvinnans valrätt.
Många och varma äro den frågans förkämpar bland män lika väl som bland kvinnor.
Förra året var, som torde vara be- kant, saken åter väl förberedd vid parlamentet, och dagen för motionens åtgörande var bestämd, men i sista stunden fanns ej tid därtill — och därmed var ännu ett års uppskof.
Detta år har också agitatio- nen varit lifligare än någonsin, och i » House of Commons » anses frågan hafva en bestämd majoritet • — om mr Haldanes eller sir Algernon Bootbwicks motioner blott tillåtas komma före.
ordniDgen, är De olika föreningarna: » Soeiety for Women ' s suf- frage », » Franchise League », Women ' s Liberal Asso- ciation » m.
arbeta nu med full fart, isynnerhet med fästadt afseende på nästa års omval af » House of Commons ».
Vid en märjgd politiska möten äro denna frågas kvinnliga förkämpar anmodade att infinna sig för att tala, och de äro så eftersökta som talarinnor, att många af dem, som kunna ge en stor del af sin tid till det offentliga lifvet, resa från det ena mötet till det andra i olika delar af landet under vissa ti- der af året.
I London äro » drawing room meetings » (salongs- möten) kanske de mest vanliga och mycket besökta.
Hur går det då till på ett sådant salongsmöte?
Jo, sedan någon dam lofvat sin salong samt » Chair- man » — eller » Chairwoman » — talarinnor och ta- lare blifvit bestämda, kringsändas tryckta inbjud- Ej mindre än 38,000 kvinnor äro i England ägare af större eller mindre jordegendomar — utom alla husägarinrcr — och det tyckes sannerligen vara en underbar orättvisa, att de sakna den medborgerliga rättigheten — som kvinnan här dock i forna tider ägt och deras underlydande aibetare nu äga — att lägga in sin sedel i valurnan.
A r det ej antagligt att de stå högre i insikt och intelligens, såväl som i social ställning, än — d^ras kusk eller stalldräng?
Och är det ej en orättvisa, att dessa som få bära sin del af skatter och taxering äro nekade öfriga medborgares rättighet — och skyldighet — att gifva sin röst med i valet af stiftarne af landets lagar?
Men hvad tom framför allt ligger dessa ädla kvin- nor om hjärtat är det tryck, de orättvisor, hvarun- der så många af deras svaga och fattiga systrar lida.
Det är eå mycket, mycket som behöfver rättas och ändras, så många områden, där upplysta, varmhjär- tade och praktiska kvinnot behöfva ha sin hand med i spelet, både i den kommunala och i den po- litiska världen.
Det är förunderligt att höra samma ord upprepas i dag, som så varmt framhöllos för 20 a 30 år se- dan af sådaua män som Stuart Mill och Canon Char- les Kingsley, den utmärkte prtstmanneu, författaren och vetenskapsmannen.
Denne senare säger bl.
a. i en artikel för Macmillan ' s Magazine, år 1869: » Det är rättvist, att en viss inkomst eller förmc ' genhet ger en man rätt att rösta, men hvarför skulle ej en kvinna med samma förmögenhet, eller kanske mån- ga hundra gånger större, ega samma rätt? » — • » Det finne3 utan tvifvel politiska områden mera lämpade för mannen än för kvinnan, men finr.es det ej så- dana områden mera lämpade för kvinnor än för män, där kvinnor visat mycket stor förmåga att styra och ställa, råda och handla.
Hvem kan säga, att sådana kvinnor som Florence Nightingale och Elisabeth Fry eller miss Burdett Coutts ej äro åt- minstone lika lämpliga som någon manlig valman, eller att de ej skulle försvara sin plats i parlamen- tet lika väl som någon vanlig medlem af under- eller öfverhuset? » • — » Skulle det ej vara en vinst för kvinnorna själfva såväl som för samhället, om de intresserade sig för politiken?
Skulle ej deras renhet och allvar hjälpa att göra hvad som nu kal- las politik mera rent och mera allvarligt?
Månne ej mycket mera kunde ha gjorts, och kan ej mycket mera blifva gjordt härefter, om dessa — som vanligen känna vida bättre än män mänskligt lidande och följ- den af mänsklig dårskap — vore i stånd att begära vidare samhällsförbättringar, ej som en gåfva af det fysiskt starkare könet, utan som den önskan hvil- ken de som medborgare hafva rättighet att se upp- fylld, där så är rättvist och möjligt etc. » ska frågor, öfver » woman ' s Rights » (kvinnans rättig- heter), med värme och kraft framhållande rättvisan i fordringar, som i våra dagar så ifrigt påyrkas af förkämparne för de nödvändiga reformerna af kvin- nans ställning.
Om man - visst ej kan säga, att Englands kvinnor äro allmänt vakna till känslan af hvad som bör vara, är det dock säkert, att ett stort antal är väl redo att bära större plikter och nya ansvar, och det är allt skäl att antaga, att de nya förpliktelserna skola uppväcka de likgiltiga till varmare intresse.
Säkert är också, att de bästa hustrur och mödrar, de insiktsfullaste husmödrar äro att finna bland dem, som djupast känna plikten att intressera sig för samhället i stort, för dem som lida och behöfva hjälp ej blott med den enskilda och allmänna barmhertig- hetens medel, utan genom nödiga samhällsreformer.
Och hur svagt är ej arbetet härför, om ej rösträt- tens starka kraft finnes bakom!
Anna Iduns panoptikon.
Når et finns och nu att ett så Att samla medlemmar för att stärka de olika före- ningarna — som sprida skrifter, hyra byråer, aflöna där tjänstgörande m. m.
— är äfven en af dessa mötens uppgifter.
Men det är ej blott salongerna, som öppna sina porlar för möten af detta slag, utan äfven kyrkorna.
Så var jag nyligen på ett talrikt besökt möte i en fri- kyrklig förs&lt;mlings kyrka, där mrs Ormiston Cliaut — en af Englands främsta kvinnliga predikanter och talarinnor — höll elt utmärkt föredrag om kvin- nans valrätt.
En söndagseftermiddag för en kort tid sedan predikade rev.
Harry Jones, mycket fram- stående prest och skriftställare i sociala och politi- faktum, som jag mycket att jag Jag med ett bringa en grubblat så länge måste ge luft åt mina tankar.
har, ten damerna fria.
ord, på, den allvarliga afsik- för kvinnan stor och vik- tig fråga under debatt.
I våra dagar arbetar man dess bättre på alla områden oförtrutet och framgångsrikt för att bereda kvinnan full likställighet med man- nen.
Men i ett betydelsefulla, att fall, finner det största och mest man sig undergifvet i kvinnan totalt sättes tillbaka, att hennes rättigheter negligeras.
Jag ske syftar på rättare äktenskapsfrågan på den fråga, eller kan- som gifvetvis måste föregå hvarje äktenskap: på förlofnings- frågan.
Hvarför skall förbehållet att det vara få taga en förbindelse af den och betydelse?
älskvärd männen högsta tänkbara som tröttnat på titel, kunna få säga rent ut gad man med den » Albert, däremot, lyckligaste dig lycklig för om du så vill jag fröken- inte har göra dig till bland dödliga, iag vill göra lifvet. » hvarför skulle inte det Är han gå an?
förut bunden, eller skulle han va nog att säga nej, så finge man sätt, sin till en ung, stad- Ja, ordna om helgd anständiga inkomster och goda släktförbindelser: någonting ensamt initiativet i fråga Hvarför skall ej en snäll och flicka, haf- horribel smak och förhärdadt hjärta det som så, att icke i naturligtvis söka saken omtalades någon mån på vore för kvinnliga finkänsligheten kränkande.
» Har ni hört, att T. ett den ex.: fröken X.
i förrgår fria- de till notarien Y, och att notarien fick kor- gen? » Eller: » Man sat sig påstår, att om, att lighet förlofvad, I allmänhet afslutas salongsmötena med diskussion, och därefter serveras alltid i salen te och kaffe med smörgås, kakor och tebröd af några af husets unga damer eller af tjänare.
Fleetwood-Derby.
att han na hennes förvis- i hem- hand hviskas denochden sedan fröken så har aldrig kan skulle komma på Det Q. löjtnant Z.
redan är ha hon låtit honom veta, några utsikter att vin- — så framt han ej snart andra tankar. » nog ibland » friat själf », om, att och ännu fröken oftare om att äktenskap kommit till stånd, icke genom den manliga kontrahentens initiativ, utan ge- nom en resolut mamma eller tant såsom » mel- lankommande part ».
framställes till ohöljdt scenen.
svårt man på att icke I » Flickan från Arles » och med Men ett dylikt fall helt det är gemenligen bevisa sådant, och därför heller tro det.
I behöfver alla händelser höra dylika fall till undantagen.
Nu frågar jag emellertid: hvad gagnar det egentligen kvinnan, om hon kan bli telegraf- kommissarie eller doktor, postsparbanksföre- stånderska, kantor eller ordförande i fattig- vårdsstyrelse, när hon i alla fall icke kan bestämma, att hon skall bli fru, och än min- dre hvilkens fru hon skall bli!
Hvad har hon för glädje af sin äganderätt, när hon än- då icke kan få välja hvem hon vill till sin äkta » skatt »?
Hvad båtar henne kommunal och politisk rösträtt, så länge hon icke själf kan utse den man, som hon vill öfverrösta i den husliga konklaven?
Med ett ord: hvad är det inte för skyhög humbug att tala om, att kvinnan är fri, så länge mannen alltid är » friare »?
Nej, det måste bli ändring i det här.
Det är visserligen sannt, att intet lagrum finnes, som förbjuder kvinnan att muntligen eller skriftligen framställa kärlekens stora spörsmål: vill du bli min?
Men det finnes någonting, som är starkare och fruktansvär- dare än alla lagar, det är konvenansen.
Och detta despotiska begrepp har i denna sak på ett alldeles bestämdt sätt tagit parti för män- nen.
Häfden, konvenansen, medger dock i detta fall ett undantag, ett futtigt, eländigt undantag, slängdt åt mänsklighetens bättre hälft så som man kastar en allmosa åt en tiggare.
Skottdagen ha flickorna rätt att fria.
Skottdagen, kan tänka!
Sedan en stackars ungmö gått i tre långa år, utan att få öppna sitt hjärta, då skall hon på fjärde året under en enda lumpen öfverloppsdag ändtligen få lof att ge sitt känslosvallande inre luft.
Men man betänker inte, att hon då kanske är så öfverväldigad af harm öfver den långa tyst- nad, som ålagts henne, att hon på den da- gen icke ens kan tala ut, hvad hon har på hjärtat.
Och dessutom, om hon nu i tre runda år gått och täukt på löjtnant X.
, men t. ex. just den 20 februari gjort bekantskap med brukspatron Y.
, som har nästan lika stiliga mustacher, men tio gånger så stora inkomster!
Ä r det då så gifvet, att hon kan bestämma sig precis till den 24?
Den 25 redan är hon kanske på det klara med, att svärmeriet för löjtnanten varit blott ett fåfängt flicktyc- ke, och att brukspatronen är den ende, den rätte.
Men då har hon fyra långa år, innan hon får tala igen, och på den tiden har bruks- patronen mycket väl kunnat hinna att skaffa sig både en brukspatronessa — en annan na- turligtvis!
— och ett par små arftagande brukspatronstelningar.
Detta är j u upprörande.
Jag har en tant, mycket respektabel, en smula gammaldags till sätt och klädsel, men alldeles inte till åsikter.
Med henne resonne- rade jag härom dagen just i denna fråga.
I princip voro vi fullständigt öfverens.
Det rådande förhållandet var odrägligt och måste ändras.
Här om någonsin borde full likstäl- lighet råda könen emellan.
Reformen, det slutliga målet voro vi alltså på det klara med, men beträffande sättet för dess genom- förande och särskildt angående hvad man på riksdagsspråk kallar » öfvergångsstadgandena » stodo vi båda undrande och spörjande.
» Kunde det inte gå an, » sade gumman och tog sig en pris, ty den lilla ovanan har hon; » kunde det inte till en början gå an att göra skottår hvartannat år och sätta ut en eller två skottdagar i hvarje månad. » » Tants idé är utmärkt, » sade jag, » verk- ligen alldeles utmärkt.
Men jag fruktar, att den stöter på ett oöfvervinneligt hinder.
vetenskapsakademien skulle då få sin alma- nack fullkomligt intrasslad. » » Ä n se ' n, » menade tant, » kan di inte orka med att göra en ny almanack för hvart år och inte bara år för år skrifva af den gam- la, som di nu gör?
Ja, ja utom sol- och månförmörkelser förstås, som di gör nya för hvarje år. » Jag hade en smula möda att öfvertyga gumman om, att det egentligen var de pla- netariska förhållandena, som bestämde alma- nackens innehåll, och att vetenskapsakade- mien endast var att betrakta som ett slags redaktionskomité åt de i rymden roterande storheterna.
Men så lät hon då ändtligen detta sitt projekt fara.
Då kom i detsamma aftontidningen, som tant genast fördjupade sig i med stor ifver.
» Här ska ' du si, » skrek gumman och ge- stikulerade på sitt egendomliga sätt, » han har kanske hittat det rätta.
Det är då för väl, att annat folk blir klokare, se ' n den där välsignade Borgen blef bortkollrad och nar- rade k. m:t att förbjuda flickorna gifta sig i god tid. » Det var Nils Perssons i Vadensjö motion om skatt på ungkarlar.
» Det var en god idé, » menade tant, » en välsignadt god idé. » Jag, som själf är ungkarl, grumsade en smula emot, ty jag är, uppriktigt sagdt, in- gen vän af skatter.
Men då fick jag mig en ganska amper läxa af gumman.
Om man kämpar för idéer, så skall man inte ge tappt, fastän det gäller ens egen pung, inte ens om det gäller ens eget skinn, sade hon.
Jag måste ge henne rätt och försökte se saken opartiskt.
Och då medgaf jag, att Nils Perssons motion var i hög grad ägnad att befordra just den sak, som vi talat om, d. v.
s. kvinnans fri- och rätt.
., nej, kvinnans friarerättigheter.
Få bara ungkarlarne några år digna un- der en tryckande skattebörda, så skola de minsann bli både glada och tacksamma, om en flicka förbarmar sig öfver dem och för- klarar, att för framtiden vill hon blifva de- ras enda skatt.
Ja, jag tror till och med, att redan nu blotta tanken på, att detta oför- utsedda onus kunde komma att betunga de- ras budget, gör, alt många med bäfvan och hopp motse skottdagen, då kanske någon ung- mö har dem i åtanke.
» Det är skada, att Publicistkarnevalen inte blef bestämd att hållas på skottdagen, » sade tant.
» När en flicka har masken på, så kan hon komma sig för med hvad som helst.
Och dit kommer ju ändå hela världen.
Täuk så många partier det då skulle blifvit af! » » Det är sannt, » medgaf jag, » men det kunde kanske hjälpas genom en frivillig öf- verenskommelse.
Man kan ju » leka skott- dag » den dagen eller rättare den natten också.
En maskerad är just skapad för anakronismer. » » Mycket rätt, mycket rätt!
Laga du bara så, att det kommer i Idun, och då är den sa- ken hjälpt. » Bien!
— Mohren har gjort sin tjänst.
Sowvola.
S e n lill, att f i n n e s hos I ti un med Modetidning alla e d r a b e k a n t a!
(Forts. o. slut fr. n:r 6.)
ar en far eller mor insatt penningar för sina barn på en bank i afsikt att därmed bereda dem trygghet i ekonomiskt afseende för framtiden, så händer det ofta, att, sedan föräldrarne dött och barnen vid myndiga år på en gång fått ut sin förmögenhet, denna genom deras eller andras förvållanden for- skingras.
Lättheten att ur en bankinrättning få ut de insatta medlen frestar också ofta att vid minsta behof uttaga och förbruka dem.
Annorlunda blir förhållandet, då medel insättas i lifränteanstalterna.
Då lifräuteboken erhålles, måste redan vid första insatsen en bestämmelse göras angående de vilkor, hvar- under medlen till anstalten öfverlämnas.
Denna bestämmelse gäller sedan som ett kontrakt, hvilket hvarken af ränteanstalten, delägarne eller någon annan får ändras.
För- äldrar kunna sålunda därigenom på förhand bestämma, när och i hvad form de insatta penningarna få uttagas: antingen såsom en bestämd summa vid viss ålder, såsom utdel- ning under vissa år eller såsom pension för ålderdomen, och de kunna vara förvissade om, att ingen ändring kommer att göras i deras bestämmelser.
De kunna sålunda lätteligen utan nämn- värda uppoffringar lägga en säker grund för sina barns ekonomiska oberoende genom att så tidigt som möjligt göra insättningar för dem i någon lifränteanstalt.
Fortsättas dessa, tills barnen vid mognare ålder kunna taga vid, så växa beloppen i förvånansvärd grad.
Om t. ex. för en person endast 20 kr.
under hvartdera af hans 30 första lefnadsår insättas i en lifränteanstalt, som ger 6 % ränta, så har han ändå, om medlen få stå orubbade till hans 55:te lefnadsår, att lyfta antingen en behållning af 10,878 kr.
eller också årligen så länge han lefver 1,087 kr.
Hvarje omtänksam moder borde icke under- låta att efter råd och lägenhet söka bereda sina barn lifräntor.
Har man gods och rike- domar, bör man likväl icke så förlita sig på dessa, att man förgäter att med de medel, som stå till buds, trygga de sinas framtids- existens.
Det är ett sorgligt faktum, att många, som blifvit uppfödda i rikemans hem, fått sluta sitt lif i fattigdom.
Eländet och nöden erfaras ofta af dessa i dubbelt mått, emedan deras viljekraft, spänstighét och styrka slappats genom en veklig uppfostran.
Många af de förmögnares söner och döttrar hafva under sådana förhållanden tvingats in på brottets väg just därför, att de saknat det ekonomiska stöd, de från barndomen varit vana vid.
Hade de haft aldrig så litet att bygga sina förhoppningar uppå: en liten årlig utbetalning från en lifränteanslalt, en pension att vänta sig, som i framtiden kunnat trygga deras ålderdom, så kanske de kunnat hålla sig uppe.
Men man vet, huru det går, när hoppet är ute och nöden står för dörren.
Välmaktsdagarnes hederskänsla viker då lätt för frestelsens röst.
Viktigt är därför, att den som befinner sig i tryggad ekonomisk ställning i rätt tid ser sig om efter ett medel att bevara en sådan äfven åt sina barn.
Ett godt sådant äro lifränteanstalterna.
Dessa hafva emellertid sin stora betydelse icke endast för de rika.
Äfven mindre be- medlade af alla klasser och åldrar kunna
skande illusoriskt intryck af en verklig bal om bord, hvilket ytterligare förhöjes af det manskap i uniform från k. flottan, som ock blir tillstädes.
Ett godt grepp af k. operans dra Och inom denna pikanta ram komma en hel maliska afdelning synes det hafva varit att upp " serie roande och lysande upptåg och skämtsamma taga Ludvig Holbergs odödliga komedi » Jäppe på öfverraskningar alt » gå af stapeln ».
När » linien passeras », väntar man sig särskildt något extra berget » eller » Den förvandlade bonden ».
Och den Jäppe, som här framställes af hr HOLMQUIST, be- fint i den vägen — men vi äro strängeligen ålagda att icke skvallra allt för mycket ur skolan, för att höfver näppeligen stå tillbaka för någon af hans föregångare.
Uppgiften är för hr H. betydligt vansk- något litet spelrum må lämnas öfrigt åt den kända ligare, då han j u har att återgifva rollen på sven- älskvärda kvinnliga nyfikenheten.
ska språket, hvilket med det hos Holberg före- Ett brokigt vimmel hör en karneval till; men kommande rättframma språket är vida svårare att om det nu ock skulle vara någon af Eder, unga gå i land med, än då rollen återgifves på danska.
läsarinnor, som redan i fjol hedrade Publicisternas Hr Holmquist firade emellertid en i alla afseen- karneval och då tyckte, att detta vimmel ibland var någon smula FÖR kompakt, kunna vi berätta, den fullständig framgång.
Särskildt lyckades den framstående skådespelaren att åt andra och tredje att genom nya arrangement utrymmet i år är vid aktens dråpliga scener förläna den rätta måttan pass DUBBELT SÅ STORT som i fjol såväl å dansbanan Också hälsades han af som i buffeterna I Och dock säljas icke flere bil- och den rätta färgen.
jetter nu än dä.
Så att godt svängrum blir det, den nästan fullsatta salongen både med högtider af skratt och det lifligaste bifall.
— Medspelarne utan att man precis behöfver känna det ensligt, i stycket äro visserligen hufvudsakligen ej till för och det är en utmärkt sak på en karneval.
annat än att ge Jäppe hans repliker; men något För damernas toalett- och afklädningsrum komma bättre utförande af deras roller, än hvad här åt- i år de bästa och bekvämaste anordningar att vid- minstone första aftonen (i lördags) företedde, bor- tagas.
Med ett o r d: vill Ni njuta ett ovanligt och de man haft rätt att vänta.
Särskildt hade det gladt nöje — tag då er snälla man eller bror el- varit önskligt, att Nilla, Jäppes hustru, fått en ler fästman eller pappa och mamma med Eder, köp SNARAST biljetter hos fröken Nordqvist i tid- bättre representant.
ningskontoret vid Gustaf Adolfs torg och uppkalla Som fyllnadsstycke i programmet gafs fröken V i tro, att okunnighet om lifränteanstalter- er bepröfvade fyndighet för nägot riktigt » stiligt » Helene Munktells operacomique » I Firenze », som nas gagnande verksamhet är den förnämsta i toalettväg.
Vi äro i alla fall vissa om, att JUST dock gick ovanligt klent.
Mellan de båda styc- NI kommer att bli den allra mest förtjusande.
Och kena dansades en mazurka af baleltkåren.
orsaken till, att dessa icke anlitas flitigare så — om lördag kväll i nästa vecka träffas vi Dramatiska teatern bjuder sedan i tisdags åter på än som sker.