Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För hela norra Uplands och deo under vintertiden betydande Norrländska trafiken Liefve, äfven om, i strid med eljest följda grunder, på Statens bekostnad anlades en bibana mellan Örsundsbro och Upsala, en betydande omväg föranledd, hvilken omväg, med deraf följande högre afgifter å trafiken, skulle under hela den tid af året, då ångbåtsförbindelse med Upsala eger rum, göra jernvägens konkurrens med ångbåtsrörelsen ytterst svår och tvifvelaktig.
Den fördel, som i detta hänseende för den kortare vägen med de lindrigare trafik-afgifterna eger rum, skulle således uppoffras utan annan hufvudsaklig motsvarighet, än en mera lättad förbindelse till hufvudstaden för en trakt, som redan förut härutinnan är lyckligt lottad.
Jag vill icke förneka, alt äfven denna rika och bördiga trakt, hvilken både från norr och vester har en genomgående trafik på hufvudstaden, ju icke har sådan betydenhet, att en jernvägsförbindelse till Stockholm för densamma framdeles bör komma till stånd och från det allmännas sida genom bidrag jemväl befrämjas; men då fråga nu är om en stambanas utläggande från hufvudstaden norrut, synes mig, sedan striden angående den vestra stambanans ledande norr om Mälaren redan förut blifvit afgjord, giltig anledning saknas att tillstyrka en afvikelse från den norra banans naturliga och, efter mitt förmenande, mest ändamålsenliga sträckning.» »Ehuru frågan om jernvägens fortsättande från Upsala nu icke torde förekomma till hufvudsaklig pröfning, anser jag mig dock böra antyda den rigtning, som, enligt mitt omdöme, deråt framdeles bör gifvas.» »Då Sala stad efter begge de olika förslagen ansetts vara af vigt att med jernvägen beröras, och härigenom en trakt, som utgör gränsen mellan de skogrika och de mera sädesodlande delarne af landet ifrån Mälaren tili Gefle—Dala jernväg, skulle komma i tillfälle att, inom der belägna vidsträckta odlingsmarker utveckla nu obegagnade källor till förkofran; samt förbindelsen ifrån Sala norrut synes, med afseende å Norrlands rättmätiga anspråk, böra undvika en anslutningspunkt å förenämnde jernväg af mera vestligt läge, än som af jernvägsliniernas rigtning i förhållande till hvarandra måste betingas, anser jag för min del, derest vid blifvande undersökningar lokala hinder icke förefinnas, norra stambanan böra ändas vid Storviks station å Gefle—Dala-vägen.» »I två af de till det sednaste Kommitté-betänkandet afgifna reservationer, hvilka afse att framhålla företrädet af den rigtning för norra stambanan, jag i underdånighet nu vågat förorda, äro de skäl och omständigheter, som gifva stöd åt denna åsigt, ytterligare utvecklade; och under hänvisande till dessa reservationers Bih. till R.
Prot. 1862 & 1863. 1 Sami. 1 Afd. 2 Band. 3 Häft. 5 54 Kongl. Måj:ts Nåd.
Prog. M 47. innehåll, får jag i underdånighet hemställa, det Eders Kongl.
Majit måtte_ föreslå Rikets Ständer att för instundande statsregleringsperiod anvisa medel till norra stambanan med det belopp, som, efter afräkning af beslutade bidrag inom orterna till exproprialionskostnaden, erfordras för utförande af jernvägslinien mellan Stockholm och Upsala med tillhörande bangårdar, elier, i jemnadt tal, 4,900,000 R:dr.»
Uti detta yttrande och förslag instämde Statsråden Herr Friherre Gripenstedt ocb Bredberg, den förre under åberopande af sitt i samma ämne till Stats-Rädsprolokollet den 28 November 1856 afgifna yttrande, äfvensom Statsrådet Malmsten, hvilken särskildt anförde: »Vid bestämmandet af den från Stockholm utgående norra stambanans rigt— ning öster eller vester om Sigtunafjärden kan jag icke tveka att i underdånighet förorda den förra.
Ehvad frågan betraktas ur den inskränktare synpunkten af de jernbanan närmast belägna or ternas relativa behof af detta kommunikationsmedel, eller ur den vidsträcktare synpunkten af de nordliga landskapens behof och fördelar samt derpå grundade billiga anspråk, eller ock slutligen med hänsigt till Statens påräkneliga inkomst af jernvägen såsom industriell företog, synas mig skälen för jernvägens dragande öster om Sigtunafjärden till Upsala och vidare derifrån i möjligen rakaste linea till Sala, på sätt Kongl.
Majit redan i nådig Proposition den 28 November 1856 antagit ocb 1859 års Jernvägsundersökningskommitté föreslagit, så öfvervägande alt, om också ur strategiska skäl den vestra rigtningcn kunde i någon mån erbjuda större trygghet, i händelse af krig, afseendet derå likväl, enligt min underdåniga tanke, bör underordnas den fredliga utvecklingens kraf.» »Genom den ekonomiska och statistiska utredning, hvilken 1859 års Jernvägsundersöknings-kommitté framlagt och hvilken blifvit ytterligare fullständigad af den sednast i nåder nedsalta Jernvägs-kommitté, synes mig vara satt utom allt tvifvel, att de trakter närmast Mälaren, hvarest jernvägen vester om Sigtunafjärden skulle framgå, oaktadt sin äldre, af närheten till segelbara valten under sekler gynnade, odling, ingalunda ega i något hänseende framstående företräden framför de trakter, hvilka, med jernvägens ostligare rigtning, skulle genomskäras.
Fastheldre gifver nämnde utredning vid handen, att dessa sednare trakter (allt med beräkning af lika afstånd från jernvägslinien), i folkmängd redan något öfvervägande och i spanmålsproduktion ungefärligen jemngoda, derjemte ega företrädet af skogstillgångar och en större areal sådan mark, som, i den mån vilkoret af lättade kommunikationer kommer dem till godo, naturligen måste erbjuda rikare tillfällen till bosättning och odling, än den af vatten begränsade, mycket inskränktare rymd, som af jernvägen vester om Sigtunafjärden skulle draga omedelbar fördel.» »Men äfven om dessa, af Sigtunafjärden skilda, trakter i statistiskt ocb ekonomiskt hänseende vore med hvarandra fullt jemnlika, — och skiljaktigheten i dessa Kongl. Majus Nåd.
SS hänseenden må villigt medgifvas vara af jemförelsevis ringa betydenhet, — förekomma likväl andra omständigheter, hvilka, enligt min mening, betinga ovilkorligt företräde åt den rigtning af jernvägen, sorn af föredragande
Departements-chefen blifvit föreslagen.
Till dessa räknar jag i främsta rummet, att i öster och norr om denna jernväg utbreder sig ett fastland af ganska stort omfång, folkrikt och fruktbart, hvilket saknar all annan farled än landsvägen, då deremot jernvägen vester om Sigtunafjärden mellan Stäket och Örsundsbro till nära nog hela sin längd kommer alt genomgå nästan kringflutna och från segelbara vatten föga aflägna trakter.
Nämnda vidsträckta fastland öster om Sigtunafjärden skulle, derest den vestliga rigtningen antoges, hell och hållet gå miste om jernvägskommunikation, då deremot trakterna vester om samma fjärd under vintertiden, då jernväg för dem egentligen voro behöflig, på den hittills brukliga vintervägen öfver Sigtunafjärden (hvilken, enligt sednaste Jernvägs-kommittés eget påstående, redan nu begagnas af 90/iOo af resande från Håbo och Bro härader), skulle äfven kunna göra sig
Lill godo en jernväg öster om denna fjärd.» »Hvad de Norrländska landskapens behof och fördelar beträffar, synes mig icke rum för tvekan återstå, alt ju stambanans dragning i nordligare rigtning, på sätt föredragande
Departements-chefen föreslagit, öfver Upsala och Sala till Storvik, framför rigtningen Örsundsbro—Sevalla — Sala—Korssnäs, vore af öfvervägande gagn.
Hela Norrlands vintertrafik söker Stockholm, antingen direkt eller ock på en omväg, förnämligast öfver Sala och Upsala, såsom hvar för sig icke obetydliga markuadsplatser för den Norrländska varuafsättningen.
I hvilketdera fallet som helst måste en jernväg, som närmar sig den norrländska trafiken och på kortaste afstånd sammanbinder hufvudorterna för densamma, vara att föredraga framför en i alla afseendeu aflägsnare.» »Tages åter hänsigt till Statens påräkneliga inkomst af stambanan, — ett föremål af visserligen icke ringa betydelse, — så torde knappast någon meningsfraktion, huru skiljaktiga åsigter för öfrigt förefinnas, kunna på fullt allvar betvifla, att en jernväg, som i rakaste linea förenar Stockholm med Uplands hufvudort och rikets första universitet, erbjuder ojemförligt större trafik af såväl passagerare som gods, än den jernväg, som endast på en omväg förenade dessa hufvudpunkter, ja, måhända till och med större trafik än någon annan jernvägslinea af lika längd i hela landet.
Här är det icke blott nya fält, hvilka i följd af jernvägsanläggningen komne till odling och lifiigaste verksamhet; redan den rörelse, som finnes utbildad och som, uppenbarad både land- och sjövägen, icke kan förnekas eller till sin betydelse förringas, påkallar så oemotsägligt nutidens mägtigaste kommunikationsmedel, att, vid frågan om hvilken jernvägsrigtning som bör väljas, svaret, enligt min underdåniga tanke, icke kan blifva mer an ett.» »Det har visserligen blifvit förmenadt, att för kommunikationen mellan Stockholm och Uplands hufvudort en omväg öfver Örsundsbro vore af jemförelsevis ringa 56 Kongl. Maj:ls Nåd.
Prop. M 47. betydenhet.
Men denna omväg af omkring 2 V3 mil skulle dock med mer än en tredjedel förlänga jernvägskommunikationen och derigenom icke blott med mer än en tredjedel stegra transportkostnaden utöfver den sjöväga, ulan i väsendtlig mån förlora det företräde af tidsvinst, som kommer den direkta jernvägstrafiken öster om Sigtunafjärden till godo, — genom hvilket allt jernvägsförbindelsen vester om samma fjärd oundgängligen skulle gå miste om en ganska betydlig både gods- och person-trafik.
Dessutom förekommer emot detta sätt att tillvägabringa stambanan mellan Stockholm och Upsala en omständighet af så ytterst betänklig beskaffenhet, att jag icke tvekar att framhålla den såsom vida äfventyrligare för Statens framtida jernvägsarbeten, än om några procents högre trafik-inkomst förlorades.
Och denna omständighet är, att Staten skulle inledas att såsom delar af stambanau bekosta afven byggandet af bibanor.
Ett sådant prejudikat, eu gång gifvet, skulle öppna fältet för hvarje orts anspråk på Statens skyldighet alt bygga äfven bibanorna, och för hvarje dylikt anspråk funnes alltid samma skäl, att bibanan icke blott vore ett ortens behof, utan ock skulle mägtigt främja hufvudbanans trafikinkomst.» »Af alla dessa skäl, hvilka finnas närmare utvecklade under jernvägsfrågans tidigare offentliga behandling, äfvensom på de ytterligare grunder, som af föredragande
Departements-chefen blifvit anförda, finner jag mig föranlåten instämma i hvad af honom angående Norra stambanan blifvit föreslaget, samt framför allt och under alla omständigheter underdånigst afstyrka, att någon framställning till Rikets Ständer göres om byggandet på Statens bekostnad af en bibana emellan Upsala och Örsundsbro.» Statsrådet Thulstrup afgaf härefter följande yttrande: »I afseende på den Norra stambanans rigtning biträder jag i det hufvudsakliga det förslag, som af pluraliteten inom den af Eders Kongl. Maj:t den 7 sist— lid ne Mars förordnade Kommitté för en ytterligare utredning af frågan om denna banas fördelaktigaste lage blifvit framstäldt, och hvartill de på statistiska och ekonomiska förhållanden grundade skälen finnas uti samma Kommittés den 17 Juni afgifna underdåniga betänkande närmare utvecklade.
Jag anser således den ifrågavarande stambanan böra ledas från Stockholm vester om Sigtunafjärden till Örsundsbro med en sidobana derifrån till Upsala; vidare från Örsundsbro i vestlig rigtning till trakten af Sevalla kyrka samt derifrån genom Sala till någon lämplig punkt inom Dalarne; och då den del af banan, hvarigenom hufvudstadens jernvägsförbindelse med Upsala kommer att tillvägabringas, först torde böra till byggnad företagas, tillstyrker jag att nådig Proposition måtte till Rikets Ständer aflåtas om beviljande af det för fullbordande af jernvägen emellan Slockholm, Örsundsbro och Upsala erforderliga belopp, uppgående i jemnad summa lill 3,830,000 Riksdaler, sedan den för arbetet beräknade kostnadssumman, 3,928,801 Riksdaler, blifvit minskad med 78,668 Riksdaler 41 öre, utgörande beloppet af de kontanta bidrag till expropriation af den för jernbanan erforderliga mark, som en del hemmansegare inom Kongl. Maj.is Nåd.
Prop. M 47. 57 Stockholms och Upsala län utfäst sig att lemna, tillsammans med värdet af den jord, som andre jordegare inom samma län förklarat sig villige att utan ersättning upplåta, i den för banan utstakade rigtning.» Statsråden Thyselius och Reuterskiöld förklarade sig biträda den af Statsrådet Thulstrup yttrade mening.
Herr Justitie Statsministern, Friherre De Geer anförde: »Då Sverige, som vid latituden af Upsala eger sin slörsla bredd, svårligen kan för framtiden hafva nog af endast en stambana för de norr om Mälaren belägna orter; samt jag anser, att Statens stambanor böra på en gång afse en långväga trafik och derföre leda till vigtiga ändpunkter samt uppsöka de mest trafikerade inre delar af landet, sä kan jag icke instämma i något af de nu afgifna underdåniga tillstyrkanden.» »Emot föredragande
Departements-chefens förslag har jag att anmärka, det hela linien emelian Upsala och Storvik icke infaller med någon redan befintlig större lokal-trafik och att den endast på ett synnerligen obeqvämt sätt kan upptaga den långväga landtrafiken emellan Stockholm och Norrland, hvilken går genom Gefle.» »Emot den sednaste Kommitténs förslag åter förekommer, dels att det allsicke tillgodoser den Norrländska trafiken, dels att det genom en grenbana på ett obeqvämt sätt upptager trafiken emellan Upsala och Stockholm, som måhända är den lifligaste inom riket, och dels att ändpunkterna för dess föreslagna linier, Fahlun och Upsala, äro belägna midt inuti landet, samt af dessa Fahlun en så mycket olämpligare ändpunkt för en stambana, som från denna i sig sjelf föga betydliga ort redan utgår en jernväg i spetsig vinkel mot den föreslagna.
För att uppfylla fordringarne af ett system, synes mig de af Kommittén föreslagna banor behöfva fortsättas med sammanbindningar emellan Upsala och Gefle samt emellan Sevalla och Köping— Hult-jernvägen.
Men med denna utsträckning skulle Staten troligen anses halva alltför frikostigt utmätt stambanor åt trakterna norr om Stockholm, utan alt ändock hafva fullständigt tillfredsställt deras behof, enär dels Upsala-trafiken underkastats en betydlig omväg och dels hela landet öster om Sigtunafjärden lemnats alldeles lottlöst.» »Efter min mening böra två stambanor norrut från Stockholm föreslås: den ena raka vägen till Upsala och vidare till Gefle; den andra öfver Stäket till Sevalla och vidare öfver Westerås till närmaste punkt på Köping—Hult-jernvägen.» »Den förstnämnda af dessa banor, som, tillgodoseende ett ganska stort lokalintresse, följer den nuvarande stora stråkvägen till Norrland, eger, jemte fördelaktiga terräng-förhållanden, den i vårt land sällsynta fördelen att på en längd af omkring 16 mil beröra tre så stora städer som Stockholm, Upsala och Gefle, i hvilken sistnämnde stad den dessutom träffar en jernväg, från hvilken kan uppfångas trafiken emellan hufvudstaden och Fahlun samt den norr oro Fahlun belägna delen af Dalarne.» 88 Kongl. Maj:ls Nåd.
Prop. JV» 47.
»Den andra linien, som ock under fördelaktiga terräng-förhällanden, går genom en af våra bördigaste trakter, der en stor stråkväg förut löper fram, synes mig ega en vida större politisk vigt än en väg från Stockholm öfver Sevalla till Fahlun, bland annat derför, att om en fiende skulle t. ex. vid Södertelje, såsom lätt kan ske, afskära den vestra stambanan, vore hufvudstadens förbindelse med samma bana på en väg norr om Mälaren af oberäkneligt värde, vare sig för försvarskrafters samlande i Stockholm, eller för bortförandet af dess dyrbarheter.
Denna bana skulle dessutom utgöra en tjenlig basis för en eller (lera bibanor norrut, hvarigenom de derstädes belägna bergslagen erhölle en lätt kommunikation både åt öster och vester.
I främsta rummet vore en del af den behöfliga förbindelsen emelian Sala och Westerås redan genom stambanan verkställd.
För öfrigt kan jag icke erkänna varu-utbytet emellan dessa bergslag och den spanmålsproducerande delen af Westmanland vara mera än ett lokal-intresse, som icke ensamt berättigar till en stambana.» »Jag förutser två giltiga anmärkningar emot mitt förslag: den ena att två banor komme alt från Stockholm eller dess närhet löpa ett slycke på föga afstånd från hvarandra; och den andra, att hela vestra banan droges för nära intill Mälaren.
Hvad den första angår, är likväl en utstrålning från hufvudstaden en vida mindre olägenhet, än en sådan från en mindre ort, t. ex Fahlun; och beträffande den andra, så vore det visserligen fördelaktigare för jernvägen, om Mälaren icke funnes, men olägenheten af dess tillvaro minskas icke genom att aflägsna jernvägen derifrån.
Det kan nemligen antagas, att ingen synnerlig trafik skulle från närheten of Mälarens hamnar uppsöka en jernväg långt norrut, hvaremot trafiken från hela norra delen af Mälaredalen, suni nu måste söka sig ned till Mälaren, sannolikt skulle åtminstone till en del icke öfverfara en jernväg, som träffades norr om sjön.
Landsvägen genom städerna utmed
Mälarens norra strand är ock mera befaren än någon nordligare i samma rigtning, ehuru en landsväg bör hafva svårare än en jernväg att tälla med en segelled.» »Enligt mitt förslag skulle den sammaulagda väglängden icke blifva större, än efter det vid 1856 års riksdag framlagda system, hvilket utom den af föredragande
Departernents-chefen nu föreslagna linie upptager en linia emellan Brovallen och Frövi.
Den skulle blifva vida kortare än de linier, som, efter mitt begrepp, nÖdvädigt påkallas af den sista Kommitténs förslag, och af hvilka linier Upsala—Gefle och Köping—Westerås icke lära byggas genom lokal-intressenas försorg, enär de just för aflägsnare intressen äro mest behöfliga.» »Hvilkendera af de banor jag föreslagit bör först fulländas, anser jag vara en fråga af underordnad vigt, om blott båda linierna bestämmas, eller åtminstone ingendera genom andra banor omöjliggöres.
Men då genom mitt förslag de östra och norra intressena onekligen blefve aldrabäst tillgodosedda, vore det skäligt att bereda det vestra intresset någon ersättning uti ett skyndsammare utförande af dess Kongl.
Prop. JV2 47. 20 väg; och jag hemställer derföre i underdånighet om en sådan framställning till Rikets Ständer, att af den för norra jernvägen under nästa slalsregleringsperiod nu högst föreslagna summa, 3.830,000 Riksdaler, måtte anvisas 4,350,000 Riksdaler till anläggande, så långt medlen förslå, af en stambana från Stockholm öfver Stäket i rigtning emot Sevalla och vidare lill Köping—Hult-jernvägen; samt 1,500,000
Riksdaler till förberedande arbeten å en stambana från Slockholm öster om Sig— tunafjärden genom Upsala till Gefle.» Statsrådet, Grefve von Platen yttrade: »Olägenheterna i strategiskt hänseende af att öster om Sigtunafjärden förlägga den jernbana, som är afsedd alt sammanbinda hufvudsladen med vestra och nordvestra delarne af Sverige, hafva städse framstått såsom icke mindre i ögonen fallande än de, i ekonomiskt och financielt afseende, mot att vester om nämnde fjärd vilja anlägga en bana, som är ämnad att på ändamålsenligaste sätt bereda förening emellan Stockholm och Upsala, hvarigenom ej allenast skulle åstadkommas en omväg, framför allt önskvärd att undvika, då rörelsen är beräknad i första rummet på resande, utan äfven opåkalladt ådagaläggas ett förbiseende af den ömsesidiga fördelen af en förbindelse emellan hufvudsladen och en landsdel, Roslagen, som, att döma efter autentika uppgifter, till icke ringa del bidrager att förse Stockholm med lifsförnödenheter.» »Om emellertid genom en särskild bana, dragen från hufvudsladen i vestlig rigtning, de omnämnda strategiska olägenheterna, — och med detsamma det förnämsta och giltigaste hindret mot banan öster om Sigluna-fjärden, — skulle kunna undanrödjas, kan jag icke annat än anse som en skyldighet att söka undgå äfven de i sednare fallet vidrörda olägenheter, och till följd deraf så myckel allvarligare fästa uppmärksamheten på de ofvan anförda företräden, som äfven den östra banan eger såsom en förening emellan Stockholm och Upsala, destomera som svårligen någon, med verklig kännedom rörande förhållandena på stället, lärer kunna betvifla, alt en utsträckning, på Statens eller enskildes bekostnad, en gång kommer att ega rum från Upsala lill Gelle.» »Det är möjligt att Statens tillgångar anses icke för tillfället böra tagas i anspråk för utförandet af ifrågavarande, af mig förordade, bana emellan Stockholm och Upsala, ehuru sannolikt det mest lönande arbete, till hvilket statsmedel komma i fråga att användas; men så mycket mera angeläget är då att hushålla med dem och icke använda dem på företag, om än icke afsedda, likväl verkande till att för framtiden, snart sagdt, omöjliggöra en för det allmänna nyttig, ytterligare jernvägsförbindelse.
Jag är ock fullt öfverlygad, att om, vid närmare granskning, man skulle finna att fråga vore om användandet af Statens tillgångar i en viss rigtning, endast eller hufvudsakligen för att förbättra do financiela utsigterna för ett annat företag, och att sådant icke kan ske utan på bekostnad af det allmännas verkliga fördel, skulle ock en hvar ogilla och motarbeta ett dylikt förslag
Sådant är, efter 40 Kongl. Majus Nåd.
Prop. JY3 47. nain uppfattning, förhållandet med den ifrågasatta statsbanan emellan Upsala oeh Örsundsbro, och detta ålägger mig att söka motverka hvarje förslag om utförande af densamma.» »Antingen blir detta företag lönande eller icke; i förra fallet kan man vara fullt öfvertygad att, om den nordvestra banan framföres i närheten af Örsundsbro och en annan bana förenar Stockholm och Upsala, kommer snart till stånd, på ett eller annat sätt och utan att det allmännas medel behöfva alt derpå äfventyras, en förening emellan ifrågavarande punkter, under det att, vid den sednare förutsättningen eller att företaget i sig sjelft icke är lönande, det synes ännu mindre välbetänkt alt förvandla denna bana till en Statens egendom.
För resten och då jag påminner mig striderna, rörande Stockholms jernvägsförbindelser norr eller söder om Mälaren, hemtar jag ur vår egen jernvägshistoria stod för den åsigt, att frågan om företrädesrätt, med afseende å tid, emellan tvänne nyttiga företag, icke är af mycken betydelse, och kan icke tveka att lemna den åt det, som Kongl.
Majit må kunna anse bäst lemna understöd åt landets försvar, men anser blott derjemte min skyldighet vara att på det kraftigaste afstyrka användande af Statens medel på ett företag, hvilket på uppgifna skäl jag måste antaga nu stå i så bestämd strid mot landets framtida fördel och bästa, som banan emellan Upsala och örsundsbro.» »De medel, som genom antagande af mitt i underdånighet framställda förslag göras tillgängliga, skulle, jag vågar derom vara öfvertygad, äfven om man icke nu vill företaga utförandet af banan emellan Stockholm och Upsala öster om SigtunaIjärden, och hvilken då torde böra mera aflägsnas från segelleden, vida ändamålsenligare kunna användas genom att, lill förkortande af den en gång blifvande banan till Upsala, utan men för den nordvestra banan, draga denna sednare till närheten af Edsberg, med en, enligt uppgjord beräkning, ökad kostnad af 630,000 Riksdaler, och att anvisa återstående 950,000 Riksdaler af de för banan emellan Upsala och Örsundsbro afsedda 1,600,000
Riksdaler till vare sig ett kraftigare framförande af banan emot Sevalla, eller af den emellan Porla och Norska gränsen.» Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, utlät sig: »Jag förenar mig uti den af Statsrådet, Grefve von Platen yttrade mening i afseende å den stambana, som från Stockholm i nordlig rigtning bör anläggas.
Lika med honom anser jag mig, hufvudsakligen på strategiska grunder, hvilkas vigt jag icke kan underkänna, föranlåten att tillstyrka denna banas anläggande vester om Sigtuna-fjärden i den rigtning mot Sevalla, som vid närmare undersökning kan pröfvas förmånligast; men, lika med honom, anser jag mig äfven böra afstyrka för— bindningsbanan emellan Örsundsbro och Upsala.
Om äfven sistnämnde stad derigenom för närvarande går miste om en jernvägsförbindelse med Stockholm, är min öfvertygelse, att denna olägenhet är af öfvergående natur, och för Upsala samt orterna norr och öster om denna stad af mindre skadlig inflytelse, än anläggandet af jern - Kongl. Maj:ts Nåd.
41 jernbana på en omväg, hvarigenom dessa trakter, äfvensom de mera nordöst om ej för alltid, dock möjligen för en lång framtid skulle uteslutas från all direkt jernvägsförbindelse med hufvudstaden och de södra delarne af landet.