Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kammarkollegium genom utslag den 18 Mars innevarande år bifallen, men att denna fråga, i anledning af räntetagarnes öfver nyssnämnda beslut i underdånighet anförda besvär, ännu är på Kongl. Majits nådiga pröfning beroende, vid hvilket förhållande 22 Stats-Utskottets Utlåtande JM 04. det icke synes lämpligt att samma fråga af Rikets Ständer till pröfning upptages, får Utskottet följaktligen hemställa, att denna framställning för närvarande ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 17 Juli 1857, Reservation; af David Andersson från Hallands län, emot den förra delen af utlåtandet, under åberopande af Inkomst-afdelningens förslag, så lydande: »att Rikets Ständer, jemte anmälan om hvad sålunda förekommit, måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, att, derest Kongl.
Majit, efter det alla på denna fråga inverkande förhållanden blifvit utredde och vederbörande embetsverk i ämnet hörde, skulle finna skäl dertill förekomma, Kongl.
Maj:t täcktes till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig fran^gtällmng i ändamål att, för de ränte- och tionde-gifvare, som äro indelte på embets- och tjenstemän, hvilka vid ränteförenklings-frågans afgörande varit berättigade till uppsägning af sina räntor och tionde, genom Statens mellankomst bereda tillfälle att skyndsammare komma i åtnjutande af de med ränte-förenklingen afsedda fördelar.» Stats-Utskottels Utlåtande JM 95. 23 Ank. till Exp.-Utsk. den 18 Juli 1857, kl. 1 e. ni.
Utlåtande, i anledning af förnyade framställningar om nedsättning af den föreskrifna räntan för Hjelmare kanals och slussverks underhulls-fond samt om förändring af hittills gällande stadgande, angående bevaknings-åtgärderne i afseende på samma /onds tånehandlingar.
Såsom vilkor för den vid 1828, 1829 och 1830 års riksdag beviljade eftergift och afskrifning af Rikets Ständers Banks och Riksgälds-kontors fordringar för derifrån till Hjelmare kanal- och slussverks ombyggnad utbekomna lån å tillsammans 730,000 R:dr banko, stadgades, att nämnde kanal- och slussverks-bolag skulle visa sig, inom en tid af högst 6 år från kanalens fullbordande, hafva till fond för den sammas framtida underhållande afsatt en summa af åtminstone 15,000 R:dr sagde mynt.
Sedermera medgåfvo Rikets Ständer vid 1834 och 1835 års riksdag, att det sålunda stadgade vilkoret för afskrifningen af omförmälde skuld finge anses fullgjordt derigenom, att en utaf Hjelmare kanal-direktion, å bolagets vägnar, utgifven och med första inteckningen uti bolagets egendomar Stora Wallby och Oppeby försedd skuldförbindelse å samma summa eller 15,000 R:dr B:ko före år 1840 till Riksgälds-kontoret aflemnades, hvarvid föreskrefs, att den enligt denna förbindelse upplöpande och till 5 procent årligen bestämda ränta jemväl skulle ingå tili Riksgälds-kontoret för att derstädes innestå.
Med godkännande af ett i sådant afseende af bemälde
Direktion uppgjordt och till Fullmäktige i Riksgälds-kontoret inlemnadt förslag, beslöto och stadgade Rikets åren 1840 och 1841 församlade
Ständer i afseende på förräntningen af meranämnde fond samt derigenom uppkommande me - u Stats-Utskottets Utlåtande M 95. dels förvaltande och användande, bland annat; att räntan för den i ofvan uppgifna egendomar intecknade förskrifning, jemte fondens öfriga utlånta medel, skulle förblifva under kanal-direktionens vård och förvaltning, intill dess en viss betydligare summa af högst 6,000 R:dr banko blifvit bildad; att det sålunda uppkomna ränlebeloppet skulle derefter till
Riksgälds kontoret aflemnas i sådana lånehandlingar, som öfverensstämde med det för dessa medels utlåning fastställda reglemente; att direktionen skulle vara Riksgälds-kontoret ansvarig, ' att den för hvarje år upplupna ränta å ej mindre ofvanberörde intecknade skuldförbindelse, än då samlade räntemedel, äfvensom de utaf bolaget erbjudna tillskott vid årets slut blefve för fondens räkning räntebärande efter en tillsvidare till 5 procent bestämd räntefot, så att fonden under hvarje års lopp tillvexte med en summa, motsvarande 5 procent af fondens ursprungliga belopp, jemte den vid början af samma år befintliga räntebehallningen; samt, att, när någon intecknings förnyelse, bevakning eller utsökning i afseende på de till Riksgälds kontoret aflemnade säkerhets-handlingar erfordrades, direktionen borde derom foga anstalt, utan att Riksgälds-kontoret behöfde härmed taga någon befattning, hvarföre de lånehandlingar. som direktionen för detta åliggandes fullgörande måste begagna, skulle uppå skeende anmälan och emot skyldighet att desamma efter deras begagnande, till Riksgälds-kontoret återställa, direktionen tillhandahållas
Under 1850 och 1851 års riksdag föieslogos, uti derom väckt motion, åtskilliga förändringar i de angående ifrågavarande underhållsfond meddelade föreskrifter, men de förslag och framställningar, denna motion innefattade, blefvo icke i något hänseende af Rikets Ständer gillade.
Vid påföljande eller sednast förlidne riksdag förnyades jemväl i motionsväg det förut framställda yrkandet om minskning i den till 5 procent bestämda räntefoten för fonden tillhöriga medel samt hemställdes, att räntan vid utlåningen af dessa medel måtte få nedsättas till i eller åtminstone till i| procent; men denna således ånyo föreslagna ränte-nedsättning biel’ ej heller af Rikets Ständer beviljad.
Under nuvarande riksdag har fråga om minskning \ utlånings-räntan för de medel, som tillhöra meranämnde fond, ytterligare väckts genom en af Herr Anckarsvärd.
August, inom Ridderskapet och Adeln afgifven samt till Stats-Utskottet remitterad motion, deruti motionären, hvilken är ordförande i Hjelmare kanal-direktion, — efter omförmälande hurusom svårigheten att erhålla enligt gällande reglemente antagliga och med 5 procent ränta löpande inteckningar för utlåningen af denna fonds medel redan länge förorsakat direktionen bekymmer, och direktionen funnit sig nödsakad att för samma fonds genom ränte-afkfsträngen närmast i ordningen sig bildande tiilöknings-summor förskaffa sådana med kapitalrabatt utlemnade hypotheks-förenings-obligationer, hvaraf omkring ii procent ränta kunde påräknas — hemställt, att utlånings-räntan för den del utaf oftaberörde fond, för hvilken säkerhets-handlingar böra till Riksgälds-kontoret aflemnas, måtte af Rikets Ständer desto hellre bestämmas till minst i procent, sorn det kunde antagas, att kanal - Stats-Utskottets Utlåtande M 95.
25 kanal-bolaget icke skulle underlåta att söka bereda den högsta möjliga ränta å kanalverkets utlånla och för detta verks bestånd afsedda tillgångar; hvarjemte motionären yttrat, att oaktadt den äskade förändringen af räntefoten visserligen komme att något rubba de serie-beräkningar, som i den för fondens förökande uppgjorda plan vore antagna, syntes denna omständighet dock vara af ringa betydenhet, enär det med fondens samlande och tillvext åsyftade ändamål i allt fall kunde vinnas, utan att räntenedsättningen komme att förorsaka någon uppoffring å statens sida eller minska den genom fonden beredda säkerhet för Stats-verket att framdeles ej behöfva anlitas i och för Hjelmare kanal- och slussverks underhållande.
Dessutom har samme motionär, uti en annan inom ofvanbemälde Riks-stånd äfven väckt motion, som likaledes blifvit till Stats-Utskottets förberedande behandling öfverlemnad, anmärkt den förmenta oriktigheten och oformligheten af stadgandet, att Hjelmare kanal-direktionen, hvilken bestode af personer, som vore bosatte på spridda ställen i landsorterna, och hvilka, så vidt sig göra lät, borde bo i kanalens granskap, skulle hafva sig ålagdt att iakttaga erforderliga förnyelser och andra be vakriings-åtgärder i afseende på kanalens underhålls-fond tillhöriga inteckningar och säkerhets-handlingar, som af Riksgälds-kontoret blifvit godkända och till förvarande emottagna.
Hittills hade direktionen visserligen åtnjutit biträde i sagde hänseende utaf en bland kanalverkets i -hufvudstaden boende aktieegare utsedd direktionsledamot; men detta biträde vore så mycket mindre att fortfarande påräkna, som det ingalunda kunde antagas, att en till deltagande i verkets styrelse lämplig och villig aktieegare alltid funnes i nämnde stad. bosatt.
I allt fall syntes det vara ett både oriktigt och ovanligt samt för fonden möjligen äfven vådligt förhållande, att en direktion, hvars medlemmar vistades på olika ställen, innehade det maktpåliggande bestyret, att i alla afseenden bevaka säkerheten för en fond, hvars handlingar icke funnes under samma direktions vård, utan enligt Rikets Ständers beslut voro öfverlemnade till Riksgälds-kontoret.
Enär nu härtill korn, att nyssnämnde embetsverk hade ett juridiskt ombud, af hvilket ifrågavarande fonds under samma verks vård varande säkerhets handlingar kunde bevakas emot skälig ersättning utaf kanalverkets medel, ansåg motionären bevakningarnes verkställande på sådant sätt öfverensstämma ej allenast med fondens säkerhet, utan äfven med god ordning och billighet, samt Rikets Ständers genom åberopade beslut uttryckta afsigt; och har han derföre anhållit, att de föreskrifter, som härvid erfordrades, måtte varda af Rikets Ständer meddelade. 1:o
Uti det vid sistförflutna riksdag af dåvarande Stats-Utskott under JVS 48 afgifna och af Rikets Ständer godkända utlåtande, angående nedsättning af den till fem procent fastställda räntan för Hjelmare kanal- och slussverks underhålJs-fond, anmärktes, att då den ifrågasatta ränte-nedsättningen icke gerna kunde komma att Bih. till R.
Prot. 1856 & 1857. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 14 Häft. 4 26 Stats-Utskottets Utlåtande JVi 95. tillämpas å de medel, för hvilka fem procents ränta i de afgifna förbindelserna vöre förskrifven, skulle visserligen en sådan nedsättning i räntebeloppet för fondens dädanefter utlånta tillgångar under den närmaste framtiden blifva af mindre betydenhet, men deremot skulle härigenom alla beräkningar å den af direktionen sjelf föreslagna och af Rikets Ständer godkända planen för hela den kommande tiden blifva rubbade i afseende på ej mindre serie-indelningen än de räntesummor, för hvilka lånehandlingar, vid förloppet af hvarje särskild i planen bestämd tidsperiod, skulle till Riksgälds-kontoret aflemnas.
Derjemte erinrade samma Utskott ej mindre om de högst betydliga belopp, som de tillförene efterskänkta och afskrifna fordringarne för det allmännas lånebidrag till Hjelmare kanal- och slussverks ombyggande utgjort, än om de för samma byggnadsföretag i egenskap af anslag utan återbetalnings-skyldighet anvisade medel, utgörande tillsammans 50,000 R:dr b:ko, samt den ränta af fem procent årligen, som
Stats-verket under hela byggnadstiden eller till och med år 1833 godtgjorde å hela aktiekapitalet.
Enligt nämnde Utskotts för öfrigt yttrade åsigt, skulle Stats-verket icke kunna anses fullt betryggadt emot nödvändigheten att vidkännas ytterligare uppoffringar för kanal- och slussverkets framgena underhållande, innan underhålls-fonden uppnått ett så högt belopp att erforderliga reparations- och nybyggnads-arbeten kunde bestridas af dess samlade ränte-besparingar, hvarföre det vore af synerlig vigt för det allmänna att denna fonds årliga tillvext, såvida icke densamma komme att genom oförutsedda omständigheter förhindras, både oafbrutet och oförminskadt fortginge, intilldess fonden kunde anses verkligen motsvara det dermed afsedda ändamål.
Delande de åsigter i enahanda fråga, hvilka sålunda under sednaste riksdagar gjort sig gällande, och då den nuvarande allmänna penningeställningen inom landet icke gifver anledning antaga att Hjelmare kanal-direktion skall åtminstone under tiden intill Rikets Ständers nästa sammankomst sakna tillfälle att fortfarande efter samma räntefot, som under den förflutna tiden, i stadgad ordning förränta de till kanalens underhållsfond hörande medel, får Utskottet, med tillägg af den upplysning, att denna fonds belopp, enligt
Riksgälds-kontorets räkenskaper vid sistlidet års slut, endast uppgick till 34,380 R:dr 13 sk. 5 rst. banko, äfven afstyrka Rikets Ständers bifall till den förnyade framställningen om nedsättning i den tills vidare bestämda räntan af 5 procent årligen för nu ifrågavarande medel. 2:o I anledning af Hjelmare kanal-bolags redan under 1834 och 1835 års riksdag framställda förslag, att Riksgälds-kontoret borde, i den mån räntemedlen för bolagets intecknade och till detta verk aflemnade skuldförbindelse å 15,000 R:dr inflöte, utlåna dessa medel, så att den för kanalens framtida underhållande afsedda fond år från år ökades genom ränta på ränta, beräknad till 5 för 100, — förklarade Stats-Utskottets Utlåtande Jtt 95. 27 Rikets då församlade Ständer, som icke funno skäl bifalla detta förslag, att omsorgen med räntemedlens utlåning borde åligga kanal-direktionen, hvilken, om och när någon bevakning eller utsöknings-åtgärd i afseende på de till Riksgälds-kontoret aflemnade säkerhetshandlingarne erfordrades, borde sådant ombesörja samt derföre skulle ega att från Riksgälds-kontoret utbekomma de vid dylik bevaknings eller utsöknings anställande nödiga handlingar.
Den hos Rikets Ständer under 1850 och 1851 års Riksdag gjorda framställning derom, att
Riksgälds-kontoret måtte få sig ålagdt föranstalta om erforderliga intecknings-förnyelser, bevakningar och utsökningar för de lånehandlingar, detta verk af Hjelmare kanal-direktion emottagit, äfvensom att de för samma handlingar upplöpande räntor måtte af Riksgälds-kontoret uppbäras och förvaltas, blef i dåvarande Stats-Utskotts af Rikets Ständer bifallna utlåtande, JV2 78, afstyrkt, hvarvid såsom skäl hufvudsakligen anfördes, att några oförutsedda förhållanden, hvilka möjligen kunde påkalla förändring i hvad Rikets åren 1834 och 1835 församlade
Ständer rörande samma fråga beslutat, icke sedermera inträffat, samt att utlånings- och förvaltnings-bestyrens öfverflyttning på Riksgälds-kontoret skulle medföra en alltför väsentlig rubbning uti och afvikelse från den af direktionen uppgjorda samt af Rikets Ständer fastställda planen för fondens bildande och tillvext.
Uti nu förevarande, i afseende å oftanämnde handlingar under denna riksdag väckte, motion, har visserligen motionären medgifvit, att något ej vore att erinra deremot, att kanal-verket ansvarade för de underhålls-fonden tillhörande kontanta medel och derå uppkommande räntor, äfvensom för dessa medels utlånande i öfverensstämmelse med hvad gällande reglemente härom stadgade; men han har dock yrkat, att kanal-direktionen måtte befrias från bestyret med förnyelser och bevakningar af lånehandlingarne samt detta bestyr i stället öfverflyttas på Riksgälds-kontoret och ombesörjas af en dess tjensteman.
Efter erhållen del af det i nyssberörde hänseende framställda förslag, hafva fullmäktige i Riksgälds-kontoret uti häröfver infordradt yttrande hufvudsakligen åbepat hvad Stats-Utskottets ofvan omförmälde, under 1850 och 1851 års Riksdag afgifna, utlåtande angående de med ifrågavarande fonds förvaltning förenade åligganden innehåller samt derjemte erinrat, att samma myndighet, som hade sig ålagdt att utlåna och förränta fondens medel, äfven borde vara skyldig ansvara för och hålla hand öfver erforderliga intecknings-förnyelser, bevakningar och utsökningar; att fastän de fonden tillhörande säkerhetshandlingarne för närvarande icke vore synnerligen vidlyftiga och således öfverflyttningen af befattningen med dessa handlingars förnyelse och bevakning för den närmaste framtiden icke skulle förorsaka Riksgäldskontorets styrelse och tjenstemän något särdeles stort besvär eller ansvar, komme dock bestyret härmed framdeles, då fonden ökats till dess påräknade ansenliga belopp, att blifva ganska besvärligt och ansvarsfullt samt dertill hörande göromål sannolikt icke kunna ombesörjas utan tillökning i kontorets aflönings-stat; och att, 28 Stats-Utskottets Utlåtande JM 95. då kanal-bolaget genom den beviljade eftergiften af dess stora skulder till Banken och Riksgälds-kontoret redan af det allmänna åtnjutit högst betydliga fördelar, Staten icke syntes böra ådragas ytterligare kostnader för att befria bolagets direktion från ansvaret för bevakandet och förnyandet af fordrings-handlingar, hvilka utgöra en genom denna eftergift bolaget beredd tillgång.
Fullmäktige hafva alltså afstyrkt ifrågavarande framställning, såvidt dermed åsyftades att från Hjelmare kanal-direktion till Riksgälds-kontorets styrelse öfverflytta ansvarigheten för kanal-bolagets hos Riksgälds-kontoret förvarade säkerhets-handlingars behöriga bevakande och förnyande; men derjemte och under förutsättning att fråga endast vore derom, att direktionen vid förefallande förnyelser och bevakningar skulle ega att emot särskild vedergällning erhålla erforderligt biträde af Riksgälds-kontorets ombudsman, hafva fullmäktige tillkännagifvit, att den nuvarande ombudsmannen förklarat sig villig detta uppdrag sig åtaga, såvida detsamma läte sig förenas med hans vid nämnde verk innehafvande befattning, samt att fullmäktige icke funne något hinder möta för nämnde tjensteman att för direktionens räkning verkställa de förnyelser och bevakningar af oftaberörde handlingar, hvartill han af direktionen kunde erhålla uppdrag; och hafva fullmäktige derföre hemställt, att lämpligt stadgande härom måtte af Rikets Ständer meddelas, dock med frikallelse för Riksgälds-kontorets fullmäktige och kommissariat att utöfva någon kontrollerande tillsyn öfver ombudsmannens åtgärder i sådant hänseende
Lika med fullmäktige i Riksgälds-kontoret, finner Utskottet Rikets Ständer icke ega skäl till upphäfvande eller förändrande af de vid föregående riksdagar meddelade beslut och stadganden angående ansvarigheten för och bestyret med erforderliga bevaknings- och förnyelse- samt indrifnings-åtgärders vidtagande i afseende på de Hjelmare kanal- och sluss-verks underhålls-fond tillhöriga och till förvarande under Riksgälds-kontorets vård aflemnade låne- och säkerhets-handlingar; hvadan och enär Rikets Ständer icke synas behöfva genom särskildt beslut eller förklarande berättiga Hjelmare kanal-direktion att, med fullmäktiges begifvande och under de af dem uppgifna vilkor och förbehåll, anlita den vid Riksgälds-kontoret anställde ombudsmans biträde, vid de fall, då omförmälde handlingar måste förnyas eller på dem grundade fordringar bevakas eller indrifvas, Utkottet anser sig böra hemställa, att den under innevarande riksdag af Herr Anckarsvärd väckta motion i fråga om befattningen med dessa låne- och säkerhetshandlingars bevakande och förnyande ra. m. icke må föranleda någon Rikets Ständers åtgärd.
Reservation: Siats-Utskottets Utlåtande M 05. ■».)
Af Herr C. C. Hörnstein, som ansåg räntan icke böra bestämmas högre än Staten sjelf högst förskrifver uti sina blifvande stats-obligationer, hvarigenom förvaltningen förenklas samt omkostnader, besvär, omvägar m. fl. svårigheter, som åtfölja inteckningar, helt och hållet undvikas.
Prot. 1856 & 1857. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 14 Haft. 5 STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 4857. Siats-Utskottets Utlåtande Jt? 96. i JW 96.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 24 Juli 1857, kl. 2 c. m.
Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss d Betänkandet 53, i fråga om inrättande af ett Landtbruksinstitut i Skåne. (U. A.) Sedan, vid föredragningen af förenämnda betänkande, detsamma blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste- och Borgare-stånden återremilteradt, får Stats-Utskottet med anledning häraf förnyadt utlåtande nu afgifva och dervid redogöra för de hufvudsakliga anmärkningar, som emot nämnde betänkande blifvit framställda.
Nästan alla de ledamöter af Riks-stånden, som yrkat återremiss af ifrågavarande utlåtande, hafva, jemte det de instämt i Ulskoltets uttalade åsigt om det gagneliga inflytande ett väl ordnadt Landtbruks-institut. bör kunna utöfva på jordbruket i allmänhet, ansett Utskottet hafva bort komma till ett helt annat resultat, lin det som innefattas i Utskottets betänkande.
Till stöd för ålerremissen är hufvudsakligen anfördti bos Ridderskapet och Adeln, att dä behofvet af ytterligare ett Landtbruks-institut blifvit vitsordadt icke blott vid 2:ne större Landtbruksmöten, ulan jemväl af Landtbruks-akademien och ganska många af Sveriges största jordbrukare, det vore Slaleus pligt alt tillse, det delta behof afbjelptes.
Erfarenheten hade ock visat alt vid de i Sverige befintliga undervisnings-anstalter för jordbruket vida större antal personer sökt inträde, än som kunnat emot— lagas.
Så hade under åren 1849—1856 vid sju af dessa läro-anstaller, deribland Ultuna, af 602 sökande icke mindre än 450 mast af brist på utrymme bortvisas, och under år 1856 och den redan tilländalupna tiden af innevarande år bade vid 4 läroverk af 231 sökande endast 58 kunnat vinna inträde.
Beträffande frågan om den provins, hvari ett nytt Landtbruks-institut företrädesvis borde Bih. lill R.
Prof. 185G & 1857.
4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 15 Haft. 1 2 Stats Utskottets Utlåtande M 96. inrättas, så, enär en dylik läro-anstalt redan funnes i mellersta delen af riket, syntes allt skäl vara för handen att förlägga det nya Institutet i södra delen af landet, der både jordmån och klimatiska förhållanden vore väsentligen olika de mera nordligt belägna landskapen.
Då emellertid grunderna för landtbruket öfver hufvud taget vore lika i Skåne, Blekinge, Småland och större delen af Westergötland, kunde det, ur denna synpunkt betraktadt, vara likgiltigt, i hvilken af dessa provinser Institutet förlädes, men Skånes företräde i detta afseende vore likväl temligen allmänt erkändt.
De embetsmyndigheter, som i frågan sig utlåtit, hade delat denna åsigt, ty af handlingarne inhemtades, att, sedan dels sednaste Landlbruksmölet hos Kongl. Maj:t underdånigst anhållit om anläggande af ett Landlbruks-läroverk i södra Sverige, dels ock Landtbruks-akademien yttrat sig i samma syfte, Kongl. Maj:t infordrat förslag häröfver från Landshöfdinge-embetena i Malmöhus och Christianstads län, hvilka, efter anställda undersökningar och efter det bemälde Akademi och Kongl.
Kammar-kollegium, i ämnet hörde, tillstyrkt att detsamma borde förläggas i Skåne, föreslagit, att Alnarps kungsgård måtte härtill få användas.
Alnarp egde många företräden framför de uppgifne kungsgårdarne Flyinge och Dalby; och man borde dessutom ihågkomma att frågan om förläggande af ett högre Landtbruks-Iäroverk vid någondera af dessa egendomar redan blifvit af Kongl. Maj:t pröfvad och afslagen.
Vid Alnarp funnes ganska omvexlande jordmån, både ler- och sandjord, samt tillfälle till skogsplantering, och vid flere närbelägne större egendomar kunde eleverne lätt få inhemta nödig kunskap i skogsskötsel.
För öfrigt och dä detta ställe läge nära intill den mellan Malmö och Lund gående jernvägen, vöre det möjligt alt för billigt pris bland Akademiens yngre lärarepersonal erhålla lärare för Institutet, då desse icke behöfde vara boende på stället, utan kunde på omkring
Vi timmas tid förflytta sig från Lund till Alnarp.
Att Staten icke skulle ega full dispositionsrätt öfver Alnarp grundade sig på ett misstag.
Berörde kungsgård vore nemligen icke att anse såsom ett boställe i ordets egentliga mening, ty genom Kongl. Brefvet den 24 Februari 4837 vore föreskrifvet, alt Alnarp allt framgent skulle utarrenderas på 30 år; att den dåvarande arrende-afgiften skulle såsom lön tillfalla landshöfdingen i Malmöhus län, men att, om egendomen framdeles utarrenderades för en högre summa, det skulle bero på Kongl. Maj:t att bestämma, huruvida detta öfverskott skulle tillkomma landshöfdingen eller icke; och det vöre häraf uppenbart, att bemälde embetsman icke hade sådan dispositionsrätt öfver kungsgården, som indelningshafvare i allmänhet öfver sina boställen.
Hvad anginge kostnaden, så vore visserligen sannt, alt, om Alnarp skulle tillträdas år 1858, hvilket en del talare ansett mest fördelaktigt, Staten finge vidkännas en utgift af 45,000 R:dr; men denna uppoffring vore obetydlig i jemförelse med den stora förmånen att Institutet derigenom 4 år förr komme till stånd, än om arrendetidens slut skulle afbidas; äfvensom afseende borde fästas derå, att af denna summa endast en Stals-UtskoUets Utlåtande JVs 96. 3 mindre del eller 6,000 R:dr utgjorde egentlig afträdes-summa, hvaremot återstoden vore beräknad såsom ersättning för nuvarande arrendatorn tillhöriga byggnader, för jordens höstkörning samt vintersäds och klöfverfrös utsåning, äfvensom för betydliga qvantiteter hö och halm, som behöfde användas lill vårfoder.