Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Gamla, spruckna plank, hopsjunkna hus med små fyrkantiga fönster och dörrar, så låga, att man knappastekan gå, rak deri- genom, bilda facaderna iitfit gatan.
Ena sidan fjättrar upp- .märksamheten genom en arkitektonisk egendomlighet: en hög,.
svartnad stenmur, ofvan$ hvilken ligger en t erass, omgifven '
af ett murket trästaket och förfallna byggningar.
Midt emot ligger en lång byggnad med inkörsport, öfver hvilken ar an- bragt ett slags vapen i relief: en kanon på sin lavett och y&amp; ömse sidor * ett hufvud med s16 osäkert modellerad fysionomi, a t t jag ej kan saga om det är ämnadt att föreställa ett lejon- eller ett m8nniskohufvud.
Detta hus har för icke längesedan, innan Svea Artilleriregemente fick sin nuvarande kasern vid Karl XV: s port, tjiinstgjort som bostad åt något af regemen- .tets batterier.
E n sägen vill afven förtälja, att det i forna tider var drottning Kristinas jagtslott; jag går dock icke ' i borgen för denna sägens värde nr någon annan synpunkt än att den kastar ett skimmer af romantik öfver den gamla bygg- naden, ty jag har hört samma sak sägas äfven om andra gamla kvarlefvor af " det Stockholm som går. "
Men det kan ju hända att drottning Kristina hade jagtslott p&amp; flere h&amp;ll i stadens orngifningar.
Lika tstrflig som Nybergsgranden ter sig till det yttre, lika fattigt och försakande är lifvet bland befolkningen der.
Sturegatans elegans niistan tangerar en brännpunkt af nöd och bekymmer, hvarom innevharne i de luxuösa husen, hvil- kas utsigt smekes af Humlegårdens grönska, kanske knappast kunna göra sig en föreställning.
Man ser också har ingen- ting annat an fattigt folk; de små barnen som Aka i backen och skrikande ropa " se opp " åt hvarandra, äro alla af under- klassen; arbetare i slitna drägter, kvinnor med ämbar äro de enda promenerande här; bakom fönsterrutorna framblickar d&amp; och då ett ansigte med denna bleka, grtia hy, som ar nödens fabriksmärke.
Nybergs gränd är sedan gammalt illa beryktad; den har utgjort ett tillhåll för dåliga kvinnor, och oväsen och buller- samma uppträden hörde till vanligheten.
Men allt sedan i höstas har här pågått en grundlig omstöpning af förhållan- dena.
Fröken Agnes Lagersteclt *), öfver hvilkens verksamhet i Nybergs Grand jag härmed vill lemns Dagnys lasare en tyvärr ofullständig skildring, inlade d&amp; till drätselnämnden en anhållan att få bli vicevärdinna för de 6 hus staden egde i Nybergsgrand, och då denna anhållan beviljades, började *) Fröken Lngeretedt hade v&amp;ren 1889 genom ett resestipendium af stiftelsen Lara Hiertns minne, satts i tillfdle att under tv&amp; manader i Lon- don studera, Miss Octavia Hills verksamhet för fattiga hyresgäster, Dayqj.
hon genast sitt arbete med att söka höja den i saviil mora- lisk som fysisk nöd djupt sjunkna befolkningen.
Idén till denna verksamhet har fröken Lagerstedt hem- tat från Niss Octavia Hills " Homes of the poorz i London.
Det är med goda och adla företag liksom med brott och miss- gärningar, de begränsas ej inom sig sjiilfva, de sprida o m kring sig frön, hvilka träffa andra sinnen, slå rot och spira upp vare sig till godt eller ondt.
S&amp; zfven har.
Fröken La- gerstedt hade länge, gripen af det m~nniskoalskancle i Niss Hills verksamhet, kant sig manad att följa hennes exempel, och efter åtskilliga planer och försök i olika riktningar, öpp- nades slutligen för henne en utväg hä,rtill.
Arbetet i Nybergs grand skiljer sig dock i &amp; tskilligt från Miss Hills.
För det första ar det ju icke närmelsevis s&amp; stort oih omfattande; det ar ju annu i sin början, och Xiss Hill har hunnit sa långt att hon, dels eger, dels före- står flere stora hus, hvilkas alla lägenheter för ett uilittligt 8 " s uthyras å t de fattiga .. För oiet eudra erbjuder det en olikhet deri, att fröken Lagerstedt Bor midt ibland hyresga- sterna, hvilket icke Miss Hill, till följe af det stora omrade hennes verksamhet omfattar, kan göra.
I Fröken Lagerstedts plan ingar icke endast att vara sina hysesgasters vicevärdinna; utan äfven deras stöd och hjiiilp, d. v. s. Zefvo bland dem, deltaga i deras bekymmer, och p&amp; s&amp; satt fiirsöka hjälpa dem upp ur det andliga mörker, hvari de flesta af dem asro ned- sj unkna ..
De sex husen hesbergera for narvasande 18 hshA11, af hvilka hyran upptages månadsvis.
I Xiss Hills hem betalas den för hverje vecka, d. v. s. s&amp; snart veckolönen erhkllits, och meningen %r att betalningsvilkosen skola bli de samma iiifven har, men hittills har denna plan ej kunnat realiseras.
Lagenheterna bestta i bästa fall af ett kök och en kammare, men i allmanhet bo tv&amp; folk tillsammans i en dylik lokal.
I ett litet, smalt rum med spis och ett fönster bor en gammal mor med sina tv&amp; döttrar, af hvilka den ena för niimarande ligger sjuk till sangs, och den andra genom fösegieade sjuk- dom är halft idiot.
De stackars kvinnorna iiro egare af en symaskin och skola försörja sig med siimnad, men man kan första hurudan deras ställning ar, dB de i alhiinhet ha ondt om arbete, och d&amp; sjukdom och ålderdom göra handen trött och kraftlös.
Tyvärr är den moraliska nöden lika stor som den fy- siska.
Fattigdomens svåraste fiende, superiet, kräfver äfven här sina offer.
Och det är icke endast männen som dricka, det händer äfven att en eller annan kvinna öfverlemnar sig A t denna förfarliga last, som omöjliggör alla försök till upp- rättelse och välstånd.
Häromdagen måste fröken Lagerstedt efter flera varningar och försök att åstadkomma en förbätt- ring säga upp ett folk, af hvilket både hustrun och mannen söpo, hvar och en på sitt håll.
De ha två barn - det ena en gosse p&amp; 17 år - och det ar sorgligt att tänka på hvil- ket elände denna olyckliga familj går till mötes, då den vän- liga hand, som hittills velat stödja och hjälpa, undandrages dem; men om ordning och trefnad skola kunna bibehaillas i den lilla kolonien, ar det ju nödvändigt att aflägsna dem som kunna sprida omkring sig det daliga exemplets smitta.
Det ar intet lätt åliggande .att styra för dessa 43 hus- håll, hvilkas bekymmer äro lika stora och mångskiftande som deras inkomster äro små.
Än är det en sjuk, som skall ha hjälp, än tvistigheter att slita, än ekonomiska trångmål att utreda.
För nagon tid sedan insjuknade t. ex. en hustru, som ännu animade sitt lilla barn; det stackars barnet togs ifrån modern, som maste föras på sjukhuset, och lemnades till ett annat folk.
Hustrun, som tog hand om den lilla, hade redan en liten nyfödd i inackordering, ett " fosterbarnn, som den tek- niska termen lyder, samt dessutom sitt eget, men hon lofvade icke desto mindre att herbergera den stackars öfvergifna.
Häromdagen, då jag kom på besök till fröken Lagerstedt, hade emellertid anförts klagomall öfver fosterföräldrarna; mannen söp, kom hem rusig och ställde till uppträden, hvilka blefvo ännu häftigare genom hustruns gräl och förebråelser - och följden häraf blef naturligtvis att fosterbarnet ej fick den vård som iitlofvats.
Som fröken Lsgerstedt just då stod be- redd att gå dit ned för att hålla räfst och taga barnet der- ifrån, frågade jag henne om jag finge följa med, hvartill hon svarade jakande.
Sedan vi från garden stigit upp för en trappa och gHtt igenom en smal korridor med dörrar på sidorna och svagt upplyst af en fotogenlampa, gingo vi ned några trappsteg och kommo in i två rum, af hvilka det ena beboddes af det ifrågavarande folket.
Vid vårt inträde öppnades dörren till det inre rummet, w
och mannen kom ut.
Han skg hvarksn snygg eller nykter ut, och hans lynne föreföll ej att vara det bästa, mon då frö- ken Lagerstedt, hvilkens milda, bestihds satt tycktes utöfva ett välgörande inflytande på alla, böi-jade förehalla honom hans uppförande, svarade han höfligt, om än hans anklagel- ser mot hustrun vor0 nggot hetsiga.
Under tiden klagade denna på sitt håll öfver hur s v h t lion hade det, allt medan hon sakta vaggade det ena af sina dibarn p#, armarne.
Det andra barnet, upphofvet till denna scen, satt emeller- tid lugn och stilla hos en af de i rummet b e h t l i g a kvinnorna.
Det var en liten täck flicka, med stora, bl&amp; ögon, hvilka sigo sig omkring med en undrande, omedveten blick.
Stackars lilla kräk!
Jag tänkte på de rikas och lyckligas barn, hvilka i sina mjuka bäddar och varma sofrum omsorgsfullt skyddas för det minsta drag, då jag såg hur man samlade ihop den lillas små tillhörigheter och sköt a t hennes vagn, medan hon själf, för andra gangen kastad till en ny mo2 och ett nytt hem, bars ut j den kalla vinterkvällen.
Näst superiet %r arbetslösheten den värsta fienden till de små hushlllen vid Nybergs grand.
J u mera arbete som kan anskaffas och utföras, ju säkrare skall den moraliska ståndpunkten höjas och det relativa välstånd, man har rätt att hoppas, infinna sig.
För den som vill intressera sig fös ifrågavarande lilla koloni finnes tillfille att göra beställningar och lemna arbete i m&amp;nga grenar: vedsågning, sömnad, för- tenning o. s. v. En i de dagliga tidninigarue, Aftonbladet och Stockholms Dagblad, införd annons lemnar för iifrigt nar- mare besked härom.
Tre verkstäder inrymmas i lokalen: en smedja, ett tunnbinderi och en vedgård.
Dessutom har frö- ken Lagerstedt själf etablerat en liten vedhandel, der hyïes- gästerna mot ett nedsatt pris, fA göra sina uppköp af bränsle.
För folkets andliga utveckling har fröken Lagerstedt sörjt genom att anordna ett gemensamt samlingsrum, der bö- nemöten hållas söndag och thorsdag, syförening mandag, samt lördag thebjudning för karlarne och derefter högtlasning.
Detta samlingsrum är öppet hvarje eftermiddag mellan 5 och 8, då det, ljust och varmt, tyckes inbjuda hyresgiisterna att komma och en stund vederkvicka sig med liisandet af vare sig en tidning - Aftonbladet, som hvarje kväll sändes gratis till hemmet och Remlandsvannien - eller nigon af de böcker, religiösa afhandlingar, reseskildringar, o. s. v., hvilka
finnas att tillgå,.
Sanningen kräfver dock det erkännandet, att de flesta i allmänhet äro tröga att infinna sig i samlings- salen; de aftnar, da de ha hopp om att få se sin vice-var- dinnas vänliga ansigte äro de mera angelägna att komma, annars lockar dem just icke hvarken böcker eller tidningar.
Tyvärr ar krogen en fruktansvärd rival, som ännu återstår att besegra.
Naturligtvis är fröken Lagerstedts lika kloka som män- niskoälskande plan att skaffa lämpliga hem åt de fattiga och att genom personligt inflytande leda dem, endast provisoriskt realiserad.
De gamla husen vid Nybergs gr2ind höra, som redan är nämndt, till det Stockholm som går; inom kort tid skola de måhända rifvas och på de dyrbara tomterna upp- byggas palatser, i hvilka familjer ur de förmögnare klasserna flytta in.
Hvar äro då de 43 familjerna, hvilka nu hafva ett, om än anspråkslöst hemvist här?
Latom oss hoppas att den plan, som utgjort själfva drifkraften till fröken Lagerstedts adla verksamhet, blifvit förverkligad, derigenom att det.
in- tresse hon sjalf känner för de fattiga meddelats å t andra, som ha krafter och förmåga att räcka henne en hjiilpsam hand.
Ty denna plan bestar i att, efter Miss Hills mönster, vid nagon af stadens utkanter, der tomterna äro mindre vilrda, f&amp; uppbygdt ett hus med för arbetare sarskildt inredda bo- städer, å t hvilkas innebyggare hon skulle blifva såväl värdinna som stöd och rådgifverska.
Men till denna plan fordras stora krafter och lefvande intresse, och som vi veta går det hos oss lhngsamt, äfvan för de bästa idher a t t slå rötter i det allmänna medvetandet.
Vi äro tvifvelsutan ett bland jordens hyggligaste folk; vi begå inga excesser hvarken i ondt eller godt.
Med de stora kulturländernas himmelsskriande nöd och derur alstrade brott kunna vi lyckligtvis icke mäta oss, men - denna nöd ar en bördig jordmån för de maunisko- kärlekens härliga blommor, hvilka hos oss endast höra till undantagen.
Dock, om detta arbete för de fattiga an kommer att g&amp; långsamt, skall det helt säkert icke afstanna.
Ty det ligger deri ett frö till lif, som tvifvelsutan endast behöfver tid, för att n&amp; den utveckling, till hvilken den redan nu s&amp; välsig- nelsebringande verksamheten vid Nybergs grand varit ett stort och afgörande steg.
Hvad gagn kan Samskolan medföra sarskildt för kvinnan?
Det rör sig inom den narvarande tiden en förunderlig mhgfald af krafter, hvilka hvar p&amp; sitt omrhde söka gifva samhalls- och fa- rniljeförh&amp;llandena andra former.
I detta samtidens omgestaltnings- arbete p&amp;traffa vi mycket, som för det klarseende ögat milste synas osundt och som hvarje rlltthkande manniska med alla tillhtliga me- del mhste bekampa.
Det kan d&amp; ligga nara till hands att tro, det allt ar af ondo, som mer eller mindre bar nyhetens marke.
Gör man sig likval möda att narmare pröfva andarne, traffar man mAngen med rena sfsigter, mhogen, som verkligen har en god ghfva att gifva.
Och haröfver glades man, ty den som ej ar likgiltig för sitt folks.
och sina medmanniskors val, han glades deröfver att ej allt i tidens strafvan &amp; r af ondo.
Och nar man bland alla de nya idéerna finner en, som har en verkligt god innebörd, d&amp; vill man tjana denna idé med hjarta och hufvud, ja med alla till buds sthende medel.
E n sildan - och som det vill synas mig, en af de adlaste - är den, hvilken fordrar att personligheten skall f&amp; sin ursprungliga majestatsrätt &amp; ter.
Ty det &amp; r ej börd, ej penning, utan den i san- ningens tjanst utvecklade och stark vordna personligheten, som skall bygga samtidens kultur- och samhallsbyggnad.
MAngen ar genast far- dig med realiserandet af denna ide.
" Gif allt hvad manniska heter .- rika och fattiga, man och kvinna nu genast samma yttrande- och bestämmelserätt i samhällets och familjens alla angelagenheter, och saken ar klarn.
Att g8 s8 hastigt och radikalt till vaga synes mlg dock vara nAgot för brhdstörtadt.
E t t vida omkring förnummet rop ar ju emellertid att samhallet skall gifva kvinnan samrni rgtt som mannen i fr&amp;ga om samhiillets styrelse, och det torde val ocksh hos ' oss vara framtiden, en narmare eller fjarmare, förbehAllet att skanka kvinnan afven den politiska röst- ratten.
Att söka afpressa den narvarande tiden denna g&amp;fva, eller om man s+ vill, denna rattighet, torde ej lyckas.
Jag tror att för sakens och kvinnans egen skull a r detta ocks&amp; det basta.
Jag sade ofvan, att det skall vara den utvecklade personligheten, som skall Jörbattra v8r kultur och samfundsbyggnad.
Niival, saken ä r d&amp; till en borjan helt enkel: kvinnan skaffe sig en utbildning, en samhallsfostran, som st-aller henne jamsides med mannen och satter henne i s t h d att klart bedöma sin samtids verkligheter, ratt skilja ph hvad som är fr&amp; hrad som synes; att vardera en sak efter dess inre balt, ej efter dess yta.
Af ingen torde kunna nekas, att kvinnan har en stark benggenhet till
det senare.
Skall framt.iden mera an det närvarande pilverkas af kvin- nans ingenium, sil mgste hon öfva sig uti att tränga djupare in i familje- och samh&amp;llsfrilgorna.
Kvinnan gör ocksli, fastan föga gyn- nad och understödd af samhiillet, ett aktningsbjudande arbete för att komma till den erforderliga bildningsgraden.
Det är ocksh att hop- pas det samhallet skall SA smilningom j a m a den hittills ratt knaggliga vagen och derigenom underlatta arbetet.
Nar kvinnan begär af sam- hallet bildning, sa begar hon ej mer än sin oförytterliga rattighet, om samhiillet eljest trar pil det lika, manskliga varde, som kristendomen tillerkanner man och kvinna.
Med detta till utghgspunkt ar det kvin- nan bör angripa det bestilende, derest hon önskar tindring.
Antag nu, att samhallet ger med sig och sager till den bildnings- sökande unga kviunan: " jag har visserligen ej rild att bygga nya skol- hus och uppratta en uy lararekh för eder rakning, men jaa vill n&amp;- got omandra gossarnes skolor och sedaqvaren s&amp; goda och stigen in.
* En och annan skall kanske kanna sig belilten med att fli lasa och vara tillsammans med gossarne, men mer an en moder skall helt visst yttra sin motvilja med ett: " Det blir visst ingenting utaf, att main flicka filr komma i en gosskolan.
Inbjudningen till dock vid att noggrannare skarskAdas och den skall kanske vid nlrmare eftersinnande 1Augt i f r h att vara farlig, tvärtom innebara nggot godt för framtiden.
Ja, förf.
kan ej undgli att deraf vanta mycken viilsignelse, ej minst för kvinnan.
Till en början kan ju frhgas: hvarföre skulle ej gossen och flickan kunna undervisas tillsamman, d&amp; de ju bAda %ro manniskor och utgöra tvenn,e hälfter, hvilka sedan skola förenas till ett helt.
Under forna tider, d&amp; bildningen var ett mannens monopol och d&amp; kvinnan s&amp; sallan behöfde en boklig utbildning för sin utkomst i varl- den, och d&amp; man ej kommit till insigt om att hon för sin egen ut- vecklings skull och för att en ggng kunna uppfostra sina söner be- höfde kunskaper, var det ju naturligt, att skolans dUrr kom att st8 öppen endast för gossen.
Tiden a r nu en annan.
Till kampen för tillvaron maste nu äfven kvinnan smida sina vapen.
Hartill behöfver hon e n, med mannens likartad sj&amp;lsodling; hvarför skulle hon ej kunna mottaga den tillsamman med honom?
Nar systern och brodern skola utbildas till samma lifvets strid, hvarför skulle de ej f r h början f&amp; öfvas i samma led?
Vi hafva sedan att komma ihhg, att hvarje m&amp;nniska friin början ar ett stycke rgämne, som under fostrarns hand skall formas till en i och för sig skön och passande del i den stora samfundsbyggnaden.
I detta formande spelar nu sjalfva undervisningen naturligen den största
rolen, men af stor betydelse ä r dervidlag afven samarbetet med jämn- Ariga kamrater.
Genom dessas olika individualitet afn6trs SA smil- ningom den enskildes kantigheter och mangc ensidigheter bortarbetas.
Men det ligger d s i sakens natur, att dertill fordras en sik tillgang p&amp; motsatser inom kamratkretsen.
S a k m dessa, Br alldeles naturligt att barnens själffostran blir af mindre varde.
Eos flickan finnes van- ligtvis benägenhet för ett fel, som i stalle ', f 6 ~ att mCer iappfostrings- tiden betvingas, tviirtom genom lramraternas inbördes uppmuntran och exempel, p&amp; allt möjligt sätt underblises och befordras inom en skol- krets af uteslutande flickor.
Jag menar behagsjukan eller i allmanhet beghret att Adraga sig uppmiirkssrmhet.
Och jag trotsar, att niagon flickskola kan lyckas att bortarbeta detta fula drag.
Och hvarför miss- lyckas en stidan skola, afven om den g8r ett aldrig si % aktningsvärdt bemödande?
Enligt min mening derför, att denna fostran i första hand tillhör lärjungarne själfva.
Nu invänder säkerligen milngen: att slgppa flickon samman med gossarne, i den tro, att dessa skol8 kurera henne för henncs böjelse för koketteri, det vore ju ' ratt sltta bocken till &amp; radg&amp;rdsmiistsren.
Detta a r dock ett misstag.
Just det dagliga samarbetet och samvaron med gossarne kommer henne att lagga i sido all öfning i koketteriets konst, säkerligen icke minst derför, att Bion finner det löna sig s&amp; litet.
Hon vanjer sig att enkelt och okonstladt umgls med sitt motsattai k8n, och denna vana blir sedan hennes natur.
Bet blir icke först p&amp; barn- balerna i grann och öfverraskande toalett hon skall e r ö h sina goss- bekantskaper.
Hon har vid samundervisningen genom att själf blifva?
i nigon man frigjord friln ytligheten afven fhtt lara sig att bos gos- sen sOka efter karaktaren, personligheten, och bedöma honom derefter, ej efter en msngen ghng bedragande, om %n fager yta.
Hvad gagn flickan kan hafva af denna lärdom, nar Bion en gAng skall f6r alltid skänka bort sitt bjhrta och sin hand, tsrfvar ju ingen n&amp;rmsre belp- ning.
Kan det val ttlnkas nAgot mera förvändt, an n l r den ungr.
kvinnan blott söker efter en m m utan att fasta afseende gA hans BI- raktär och om hsn är, hvad ban synes vara, ja utan att ens frtigs efter om han ä r en ökhnd roué, och likaledes, när mannen blott spejar efter en rik och vacker flicka utan att taga notis om hennes person- liga värde.
Huru mycken förbannelse har icke följt sadana aktenskap, stiftade p&amp; sadana grunder.
O m det nu kunde tankas, att samskolr.
med samuppfostran kunde i niagon mln afbj2llga detta samhallsonida, s i vore ju mycket vunnet och ej minst f6r kvinnan, ty det ar ju likval hon, som lider mest af äktenskapets olycka och som fröjdas mest af dess lycka.
Denna förhoppning torde ej vara nilgot hugskott.
e j sannolikt, att d&amp; gossen och flic.kan under uppväxtAren lart kanna rhvarandras fel och förtjanster under samarbete - detta samarbete och samlif med samina uppfattning om hvad som a r rätt och oratt och med samma intressen skulle kunna fortsattas afven i aktenskapet .. Och framför allt skulle icke p&amp; detta satt far ocb mor komma att tillsam-.
mans uppfostra sina söner och döttrar med samma ideal för ögonen och efter samma grundsatser?
Men samskolan har afven en annan uppgift och denna är den sedliga.
Deri ligger enligt mitt förmenande idhens tyngdpunkt.
SA- vidt jag känner, fiunes föga att i detta fall med fog förebri flicksko- dan; jag tvtirtom kanner, att man med samvetsgrannaste omsorg vakar 4fver den unga flickan just i detta hanseende; men hvad jag ocksil vet, ar att förhiillandena inom gosskolan Atminstone p&amp; mAnga h&amp;ll .lemna i detta hanseende mycket öfrigt att önska.
Skolans ledare och darare göra nog kanske hvad göras kan, men rektor och larare &amp; ro ej alltid narvarande i klassrummet och under lekarne.
Gif flickan till- trade till dessa bAda och det skall nog visa sig, att hennes person .s&amp;sorn Jlicka är for gossen ett sedligt stöd af stor blrkraft, och ett moraliskt varn mot mycket, som ej eger det höfviskas natur.
Ingalunda tror .jag dermed, att ynglingen genast och hlirigenom skall blifva ett sedligt ideal - kanske torde han and&amp; komma i beröring med ocb .kanske duka under för lifvets siimre krafter ty har han icke yt- +terst som v&amp;rn mot lifvets onda makter ett hem, der far och mor aro: hans förtroligaste och basta vanner, s&amp; kan det handa att alla andra skyddsvgrn brista.
Ja, men har har ju fickan ingenting vunnit, sivida man ej an- tager, att afven hon behöfver ett liknande moraliskt stöd i gossens narvaro, inviinder man.
Sant; hon har ingenting vunnit for detta skede af sitt lif, men vinsten ä r henne förvarad for framtiden.
I en make med renare sedligt lif och dermed ocksi med större förm8ga att skapa lycka kring den husliga harden fAr hon en rik belöning.
Och kvin- s a n s utbildning m&amp; nu gA i hvilken riktning som helst., en faktor bör hon aldrig utelemna: möjligheten att nA sin högsta uppgift - den att blifva maka och moder.
Hon har d&amp; att vilrda sig derom, att hon som hustru kan bliha lycklig och göra lycklig.
Nogsamt skall det .ocksa visa sig, att det arbete, som hon harför underkastat sig ej &amp; r .förgtifves.
Mangen kvinna tror nu, att hon efter bröllopet skall kunna inverka ' för8dlande p5 sin man; ofta lyckas hon häri, men oftare miss- lyckas hon.
Mannens pekuniära deficit kan hon kanske utfylla, men .ej sii hans moraliska.
Den bristen ar nu vorden för stor och hennes sedliga kapital torde ej racka till för tv&amp;.
G. Svenso~.
a Spridds blad af Rosatie Ohivecrona.
Under en t.id dh de unga hade mindre brgdtom att lefva och njuta lifvet; d&amp; de icke voro som nu standigt jagtade mellan vaxlande stamningar och slitande konflikter; d&amp; sjalens strangar icke vor0 s&amp; hirdt spanda, nerverna icke SA sköra och arbetet för det dagliga brö- d&amp; genomlefde man om och omigen hvarje det icke heller sil tungt intryck man erfarit, rufvade i stillhet öfver hvarje kansla, som knop-.
pades i ens hjarta; och hvad man sillundzr upplefvat, till fröjd eller smarta, bevarade man som en hemlig skatt af oförgatliga minnen eller heliga reliker.
%t dessa osedda minnesklenoder egnades hela album fylda med pressade blommor och blad; eller fiiste man deras drag med n&amp;gra anteckningar pA " spridda blad. "
DA kom det stundom rytm och takt i den enkla ordföljden, mellan raderna smög sig ett rim, lekande som solstrillen mellan nylöfvade ungtrad eller klangrikt som gökens tonslag i vhrlig luft, och sil hade - utan att man ratt visste .huru det gAtt till - de s&amp; lange narda och sil ljuft omhuldade drömbilderna fhtt form och gestalt i poesiens spr&amp;k.
Man mtlrkte dil att detta sprhk just tlr drömmarnes, de gömda kanslornas, de stumma tankarnas mo- dersm81, ocb det blir en ljuf vana, lifvet igenom, att &amp; t " shgmön * anförtro sina basta intryck.