Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad i sammanhang härmed vidare erbjuder sig till föremål för betraktelser i ämnet, är redan kommet lill Rikets Ständers kännedom, genom de Statsråds-prolokoll, sorn blifvit bifogade Kongl. Majlis till innevarande riksdag aflåtna nådiga proposition, angående tillägg till 61 § Regerings-formen och nådiga skrifvelsen, angående åtskilliga förändringar uti tulltaxan. 16.
Angående behandlingen af väckt fråga om åtgärder för ordnande af kredit-förhållandena och läne-anstalterna i riket.
Till Statsråds-protokollet öfver Finans-ärenden den 9 Juli 1852 anförde föredragande Statsrådet Herr Friherre Palmstjerna i underdånig - > Konstitutions-Utshottets Memorial, N:o 6. 45 het, att då Rikets Ständers nästa sammanträde var utsatt tili den 15 November 1853 och deras derefter blifvande oi’dinarie sammankomst skulle infalla 1856 eller kort innan oktrojerna för de i riket inrättade enskilda banker löpte till ända, ansåg Herr Statsrådet sin pligt vara, att å frågan örn kredit-förhållandena i allmänhet och särskildt den del af de för allmänna rörelsen erforderliga låneinrättningar, i hvilka de enskilda bankerna utgjorde en väsendtlig länk, i underdånighet påkalla Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet så tidigt, att, derest Kongl. Majit skulle finna en framställning till Rikets Ständer i detta ämne erforderlig, de häraf föranledda beslut kunde hinna vidtagas innan tiden för de enskilda bankernas verksamhet ginge till ända och, så framt dessa bankers oktrojer icke blefvo förnyade, möjligtvis andra för kreditväsendet och penninge-cirkulationen behöfliga anstalter kunde bildas samt, utan afbrott, öfvertaga de för allmänna rörelsen i landsorterna vigtiga funktioner, hvilka privatbankerna ditintills så hufvudsakligen förrättat; i sammanhang med hvilken framställning Herr Statsrådet i underdånighet åberopade, bland annat, den underdåniga skrifvelse den 28 Juni 1848, hvaruti Rikets Ständer anhållit, dels att Kongl. Majit täcktes låta utarbeta och för Rikets Ständer framlägga förslag om åtgärders vidtagande, hvarigenom penningerörelsen i landet på säkrare och mera bestående grunder måtte kunna så ordnas, att, vid de för privatbankerna stadgade oktrojtidernas slut, dessa banker, utan olägenhet för det allmänna, kunde upphöra, dels ock att, under tiden till nastinfallande eller 1850 års riksdag, oktrojer för nya privatbanker ej måtte meddelas; hvilken underdåniga framställning Kongl. Majit, vid föredragning den 27 Oktober 1848, i nåder förklarat sig vilja framdeles taga under nådigt öfvervägande; och tillstyrkte, på vidare anförda skäl, Herr Statsrådet i underdånighet, alt, för uppgörande och framläggande af ett fullständigt förslag till ordnande af rikets kredit-väsende och låne-anstalter, en kommitté måtte förordnas, sammansatt af sakkunniga män, hvilka, genom egenskapen af tle embeten de förvaltat, eller genom behandling af handels- och penninge-transaktioner eller utöfvande af näringsyrken, samfäldt förvärfvat det förråd af insigter och erfarenhet, som svårligen skulle kunna hos en person förenas; och borde denna kommitté,
bestående af en ordförande och fyra ledamöter, undfå nådigt uppdrag att, efter mogen pröfning af ämnet, till Kongl. Majit inkomma med underdånigt betänkande och förslag till sådant ordnande af kredit-förhållandena och låne-anstalterna uti riket, som, med fästadt afseende å Rikets Ständers genom grundlagarne förvarade rätt i bestämmandet af förvaltningen utaf Rikets Ständers bank, afsåge de tjenligaste utvägarne att befordra penninge-cirkulationen och att bidraga till våra näringars säkra utveckling. 46 Konstitutions- Utskottets Memorial, N:o 6, Sedan Kongl. Maj:t samma dag i nåder bifallit denna hemställan samt till ordförande och ledamöter i kommitteen förordnat de af föredraganden tillika föreslagna personer, hade den sålunda bildade kommitté under den 8 April 1853 afgilvit underdånigt betänkande, vid hvars föredragning den 13 påföljde Maj Kongl.
Maj:t dels förordnade om tryckning och utdelning af samma betänkande jemte bilagor, dels ock, uppå anmälan af chefen för Justitie-departementet, Hans Excellens Justitie-statsministern Herr Grefve
Sparretill hvars föredragning betänkandet i afseende på vissa deruti gjorda framställningar öfverlemnades, biföll Herr Justitie-statsministerns underdåniga hemställan, att förslag såväl till inrättande af handels-domstolar, med noggrant bestämmande af föremålen för deras verksamhet och af rättegången derstädes, som äfven till de ändringar i konkurs-lagen eller öfriga kredit-lagar, hvilka i sammanhang med inrättandet af nämnde slags domstolar eller eljest kunde anses vara erforderliga och af behofvet påkallade, skulle i Justitie-departementet upprättas, samt att för sådant ändamål Herr Justitie-statsministern egde tillkalla två eller tre sakkunniga personer, att vid utarbetandet af dessa förslag biträda; hvarefter samma förslag, sedan vederbörlig granskning föregått, borde underställas Kongl. Maj:ts nådiga bepröfvande; hvarjemte Kongl. Maj:t, hvad angick frågan om lagen för enskilda banker, förklarade sig vilja, uppå särskild underdånig föredragning, framdeles taga densamma i nådigt öfvervägande.
Vid ytterligare underdånig föredragning den 21 Oktober sistlidet år af ofvanbemälda kommittés betänkande, tillstyrkte chefen för Finans-departementet, Herr Friherre Palmstjernaj den nådiga skrifvelse
Rikets nu församlade- Ständer fått emottaga, deruti Kongl. Maj:t, med öfverlemnande af nämnde betänkande, och fästande Rikets Ständers uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att Riks-bankens verksamhet måtte så ordnas, att all den lättnad för allmänna rörelsen bereddes, som med dess betydliga tillgångar kunde åstadkommas, förklarat sig vilja afvakta de beslut, som i berörde hänseende koramo att af Rikets Ständer vidtagas, innan Kongl.
Maj:t till slutligt afgörande företoge dessa på Rikets penninge-ställning i så hög grad inverkande frågor.
I afseende på detta ärendes behandling har Konstitutions-Utskottet funnit sig böra anmärka: att Statsrådet Herr Friherre Palmstjernaj som den 21 Oktober 1851 till embetet utnämndes och, efter hvad hans underdåniga yttrande till Statsråds-protokollet ådagalägger, sjelf nogsamt insett ärendets mer än vanliga vigt och angelägenheten af skyndsamma åtgärders vidtagande till förekommande af de svåraste olägenheter för allmänna penninge-rörelsen, ändock fördröjt all handläggning af ärendet intill den 9 Juli 1852; i af - Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 47 seende hvarå Utskottet anser någon tillfredsställande förklaringsgrund icke kunna sökas i den mängd af ärender, hvilka vid Herr Statsrådets tillträde af embetet fordrade hans åtgärd, enär uppenbart är, att Departements-chefs första åliggande måste vara, att noga urskilja de till honom öfverlemnade ärenders beskaffenhet, så att icke vigtigare ärender komma att för mindre vigtiga ligga neder; att, ehuru det icke bör anses hafva kunnat undfalla bemälde Herr Statsråds uppmärksamhet, att de ifrågaställa åtgärderna till ordnande af kredit-förhållandena skulle förr eller sednare erfordra förslag, till hvilkas uppgörande vidsträcktare insigter och erfarenhet i allmänna lagarne och deras tillämpning vore oundgänglig, Herr Statsrådet likväl, då han föreslog antal ledamöter och personer i kommittéen, icke fästade Kongl. Maj;ts höga uppmärksamhet på angelägenheten, det kommittén så bildades, att behöfliga lag-förslag jemväl kunde af densamma utarbetas, hvarigenom den nu för sådant ändamåls vinnande uppkomna tidsutdrägt kunnat undvikas; att samme Statsråd sedermera, efter det kommittéens underdåniga betänkande inkommit och föranledt nådiga föreskrifter om de åtgärder å Justitie-departementets sida, som i vissa delar påkallades, icke beredt ärendet i öfrigt till sådan behandling, att förslag till erforderliga föreskrifter i de delar af ämnet, hvilka ej voro att till egenskap afcivil-lag hänföras, kunnat, såsom Rikets Ständer redan år 1848 begärt, af Kongl. Maj:t till ledning för Rikets
Ständers åtgärder för det vigtiga ändamålet i nåder allåtas; att Hans Excellens Justitie-statsministern Herr Grefve Sparre, som öfvervarit alla ofvan omförmälda rådslag i denna fråga och likaledes måst inse behofvet af lagkunniga personers deltagande i den förordnade kommittéen, men icke eller fästat Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet derå, under den tid, som efter emottagandet af den nådiga befallningen om lagförslagens upprättande förflutit till och med den dag, den 28 November 1853, som utgjort gränsen för Utskottets granskning af Statsråds-protokollen öfver Justitie-departements-ärenden, icke, så vidt dessa protokoll utmärka, inför Kongl.
Maj:t anmält något till följd af nämnde befallning uppgjordt lagförslag; vid hvilket förhållande och då ej eller under den nu längre framskridna tid af riksdagen någon från Kongl. Maj:l i nåder aflåten proposition med lagförslag i ofvanomförmälda ämnen till Rikets Ständer ankommit, all anledning synes vara till den farhåga, att detta vigtiga lagstiftningsvärf icke kan under denna riksdag blifva fullbordadt, hvaraf följden vore antingen saknaden af det såsom oundgängligt erkända säkrare ordnandet af kredit-förhållandena vid den tidpunkt, då privat-bankernas 48 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. verksamhet skulle upphöra, eller ock oktrojernas förlängning för dessa Banker, eller kallelse å Rikets Ständer till nytt sammanträde tidigare än eljest skolat ske.
17. ingående underlåtenhet att vidtaga åtgärder till befrämjande af allmänna Lagarnes förbättring.
Med hvad Utskottet i nästföregående punkt anmärkt ernst Hans Excellens Justitie-statsministern Herr Grefve Sparre_, i afseende på dröjsmål med åtgärder för den del af Lagstiftningen, som närmast inverkar på kredit-förhållandena, står i nära samband den erinran, hvartill Utskottet, vid granskningen af Statsråds-protokollen öfver J ustitie-departements-ärenden, särskildt kommit, nemligen, att under den tidrymd, samma granskning omfattar, någon verksamhet icke synes hafva å Herr Justitie-statsininisterns sida egt rum för fullföljande af det bemödande till allmännare förbättring af Civil-lagarne i öfriga delar och af Kriminal-lagen, som redan år 1810 börjat och sedermera intill nästförflutne riksdag fortgått.
Behofvet af en sådan väsendtlig lagförbättring är så länge och så enstämmigt erkändt, att här icke behöfves att närmare derom påminna; och för denna förbättrings tillvägabringande äro, efter mångåriga arbeten och derför använda betydliga kostnader, vidtomfattande förslag uppgjorda.
Om ock, i följd af de beslut Rikets Ständer under forflutne riksdagar fattat, då samma förslag blifvit till en del från Kongl. Maj:t och i öfrigt genom motioner af Riksstånds-ledamöter till Rikets Ständers pröfning framlagda, medgifvas må, att anledning icke varit för handen, att dessa förslag skulle i deras helhet komma att nu antagas, lider det dock icke något tvifvel, att vissa delar af Civil- och Kriminal-lagen företrädesvis fordrat sådan skyndsammare förbättring, att densamma borde särskildt för sig försökas.
Särdeles inträffar detta förhållande i afseende på Kriminal-lägen.
Den kännedom Utskottet, vid granskning af Statsråds-protokollen öfver Justitie-ärenden, haft tillfälle att vinna af företeelserna inom Kriminal-lagskipningens område öfvertygar Utskottet, att Herr Justitie-statsministern måste hafva insett, alt allmänna Lagens förbättring i denna del är så angelägen, att uppskof dermed från den ena riksdagen till den andra mäste medföra beklagliga följder.
Utskottet hade derföre förväntat sig att finna någon synbar åtgärd af Herr Justitie-statsministern för tillvägabringande af lagförbättringar åtminstone i frågorna Kon»titutions-Utfkottets Memorial, N:o 6.
49 frågorna om de brott, i afseende på hvilka det anmärkta beliofvet af ändring framträder mest synbart, t. ex. angående stöld, bedrägeri, våld å person o. s. v.
Den tid för beredning af lagförslag, som
Departements-chefen emellan riksdagarne låter förflyta obegagnad, kan icke, dd fråga är om förslag af större omfång och betydenhet, ersättas genom trägnare verksamhet å Rikets Ständers sida under riksmötena, der ärendenas mängd och mångfald, och den, i förhållande dertill, korta tiden för Ständernas sammanvaro icke medgifva det lugna, sorgfälliga utarbetande af lagförslag, som under liden emellan riksmötena kan ega rum inom Justitie-departementet, der jemväl en särskild embetsman för sådana ärender är anställd.
I anseende härtill och då Rikets
Ständer icke heller hitintills under riksdagens lopp fått emottaga någon från Kongl. Maj:t aflåten nådig proposition, som kunde anses utvisa, att den nu anförda overksamhet vore till sina följder afhulpen genom åtgärder efter den lid, hvartill Utskottets granskning af Statsråds-protokollen sig sträcker, l.ar Ulskottet, som sålunda funnit Hans Excellens Juslitie-statsministerns Herr Grefve
Sparres förhållande gifva anledning till anmärkning om bristande nit och drift i embetets utöfning, ansett sig böra sådant hos Rikets Ständer anmäla. 18.
Angående underlåtenhet att påkalla åtgärder för ordnande af Sveriges och Noriges unionela förhållanden i afseende pä dessa rikens inbördes handelsförbindelser.
Uti det inför Hans Maj:t Konungen i sammansatt svenskt och norskt Statsråd den 8 Juli 1853 hållna protokoll öfver Civil-ärender förekommer en fråga, som påkallar synnerlig uppmärksamhet på förhållandet i afseende å de förenade Rikena Sveriges och Noriges inbördes handelsförbindelser.
Ständer ansett sig föranlåtna bemyndiga Kongl. Majrt, att, der så pröfvades nödigt, intill den 1 Juli innevarande år, med högst 1 skilling på skålpundet, förhöja den, enligt gällande bestämmelser, utgående införselslull å raffineradt socker, som under tiden i landet infördes från Norige eller annan utländsk ort, hvarifrån sådan införsel, utöfver hvad tillförene egt runi, gynnades med export-premier af sådan beskaffenhet, att menliga följder för Svenska sockerfabrikationen Bih. till R.
Pral. 18S3—18S4. 3 Sami. 4 Höft. 7 50 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. och statsverket deraf skäligen kunde befaras; till följd hvaraf Kongl. Maj:t, som ansåg den äf då varande egarne af det i Fredrikshall privilegierade socker-raffinaderi betingade och af norska statsmakterna medgifna förmån, att raffinaderiet skulle intill nyssnämnde dag tillgodonjuta, jemte full restitution af å råvaran erlagd tull, en utförsels-premie af en skilling specie pr skålpund raffineradt socker, som sjöledes utfördes, vare sig till Sverige eller utrikes ort, kunna verka till skada för de svenska socker-raffinaderierna, äfvensom, genom minskad tull-inkomst, föranleda till förlust för svenska Stats-verket, medelst Kongl. Kungörelsen den 30 September 1851 tillämpat omförmälde bemyndigande i afseende på raffineradt socker, som från Norige hit infördes; så föranleddes häraf en af Kongl. Norska Regeringen föreslagen, af Kongl. Maj:t den 20 Februari 1852 i nåder bifallen provisorisk förordning om förhöjning tills vidare i tullen på raffineradt socker, som från Sverige infördes tili Norige; hvarjemte Kongl, norska regeringen var af Noriges sednast församlade Storthing anmodad att vidtaga de förberedande åtgärder, som befunnos nödiga för att till näst sammanträdande Storthing förslag skulle blifva framställdt om sådan förändring i lagen angående Noriges och Sveriges inbördes handels- och sjöfartsförliållanden af den 4 Augusti 1827, (motsvarande Kongl. Svenska Förordningen den 24 Maj 1825), att den nedsättning i införsel-tullen, som för närvarande funnes medgifven för socker och sirup af Svensk och Norsk tillverkning vid införsel deraf från det ena till det andra af de förenade rikena, komme att upphöra.
Det betänkande, Kongl, norska regeringen i anledning häraf den 3 April 1852 aflät, tillstyrkte omförmälde af Norska Storthinget ifrågasatte förändring; och förekommer häruti en utredning, som afsåg att ådagalägga anledningarne till betänklighet att oförändradt vidblifva ett förhållande, hvarunder icke allenast, till följd af en möjligen inträffande öfverpröduktion vid Sveriges högst betydliga socker-raffinaderier eller någon annan tillfällighet, utan jemväl på grund af vissa bestämmelser i afseende på Svenska tullbeskattningen, Norska Stats-verket kunde vara blott-stäldt för att förlora halfva beloppet af införsel-tullen på en vara, som i afseende på de derför utgående afgifter vore bland de väsendtligaste; hvarjemte blifvit erinradt, hurusom uti den af Svenska och Norska män sammansatta kommitté', som på nådig befallning år 1845 bildades för afgifvande af betänkande och förslag rörande nödiga förändringar i gällande föreskrifter angående de förenade rikenas inbördes handels- och sjöfarts-förhållanden, de Norska kommitterade gjort erinran om den rubbning i Norska Stats-inkomsterna, som kunde föranledas af de uti Författningen om handels-gemenskapen mellan de hegge rikena intagna bestämmelser i afseende på raffineradt socker och sirup, hvilka artiklar derföre Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 51 ansågos böra utgå från förteckningen å de varor af Svensk eller Norsk tillverkning, hvilka kunde mot half tull sjövägen införas från det ena till det andra riket; hvarefter Kongl, norska regeringen i underdåniga Betänkanden den 18 December 1847 och den 4 Juni 1851 ansett sådant uteslutande af nämnde artiklar böra ske, hvilket åter det Svenska Statsrådet afstyrka
Vid ärendets underdåniga föredragning, då samtliga nu varande ledamöter af Svenska Statsrådet jemväl sig yttrat, anförde föredragande Statsrådet Herr Fåhreeus_, att, då han den 30 Mars 1849 till Statsråds-protokollet afgifvit sitt underdåniga betänkande med anledning af Kongl, norska Regeringes ”föredrag” i afseende på de särskildt i nåder förordnade Svenska och Norska kommitterades förslag angående ändringar i förordningen om handels-gemenskapen emellan Sverige och Norige, Herr Statsrådet bland annat andragit, att, ehuru sannolikt först i en aflägsnare framtid de i hvartdera riket förekommande statsrättliga och financiella förhållanden torde kunna medgifva tillvägabringandet af ett tullförbund dem emellan, ansåg Herr Statsrådet, vid hvarje ny författning om dessa rikens ömsesidiga handels-gemenskap, lämpligt att hafva detta mål i sigte och att, om ett närmande dertill i hufvudsakligare mån för närvarande tid ej kunde eller borde ske, åtminstone icke skrida tillhaka genom inskränkning af de handelsfrihets-förmåner, som, särdeles för gräns-trafiken, redan i förut gällande författningar voro medgifna.
Af dessa skäl, hvilka för Sveriges regering erhöllo en ökad vigt derigenom att Rikets Ständers anhållan om revision genom en serskild kommitté af föreskrifterna angående handels-gemenskapen rikena emellan var hufvudsakligen föranledd af de trafikerandes önskan om utvidgning af redan befintliga lättnader i handels-kommunikationerna, och då Herr Statsrådet i öfrigt icke borde lemna utan uppmärksamhet de missgynnande följder, som för Svenska fabriks- och manufakturindustrien sannolikt skulle inträffa genom inskränkning af de tullfrihetseller tull-lindrings fördelar, som ditintills egt rum vid införsel från ena till andra riket af sådana artiklar, hvilkas tillverkning utgjorde föremål för Svensk slöjd; fann Herr Statsrådet sig föranlåten afstyrka, att, enligt de Norska kommitterades förslag, godkändt af Kongl, norska regeringens medlemmar, utom då varande chefen för Finans- och Tull-departementet, från förteckningen å varor, som vid kommunikation sjöledes voro med endast half införsels-tull belagda, skulle uteslutas artiklarna raffineradt socker och socker-sirup.
Denna åsigt, biträdd af Svenska Statsrådets då varande öfriga ledamöter, åberopades nu af Herr föredraganden; och då i det nu särskildt förekomne fall, anledningen till den föreslagna nödfalls-utvägens användande nu mera upphört, sedan det Norska export-premie-beslutet åter - 52 Konstitutions- Utskottets Memorial, N;o 6. kallats och det normala förhållandet åter in träd t, fann föredraganden sig icke kunna här tillstyrka någon rubbning af de grundsatser, hvarpå nu gällande författning hvilade.
Deremot yttrade Statsråden Herr Wallensteen och Herr Gripenstedt, att de, delande åsigten om det önskliga i ett tullförbund emellan de förenade rikena, ansågo förhållandet i alseende på ifrågakomne artikeln socker, såsom icke egande sitt ursprung från någotdera riket, vara så olika mot hvad i fråga om öfrige uti 1825 års förordning uppräknade varor sig företedde, att redan häruti kunde ligga ett skäl för bifall till förslaget; men derjemte förekomme, att, genom möjligheten att mot nedsatt tull från det ena lill det andra riket införa nämnde artikel, stor svårighet alltid mäste uppstå alt, med behörigt afseende å bibehållandet af nödig jemvigt, bestämma den allmänna tullsatsens belopp, samt sådant icke blott lätt gåfve anledning till tullens allt för stora förhöjning, utan jemväl redan visat sig för visså fall påkalla utomordentliga åtgärder från begge rikena; hvadan bemälde Statsråd icke funno betänklighet vid att biträda Kongl, norska regeringens förslag.
Öfrige Ledamöter af Svenska Statsrådet biträdde det al föredraganden i underdånighet gifna råd.
Vid Konungens rådgifvares tillstyrkande i afseende på utgången af den serskilda, sålunda afhandlade frågan har Konstitutions-Utskottet icke någon anmärkning att framställa; men redogörelsen för denna fråga och dess behandling måste ovilkorligen leda uppmärksamheten på förhållanden, som böra vara föremål för Konungens rådgifvares synnerliga omvårdnad och der följaktligen Konstitutions-Utskottet har att tillse, huruvida deras pligter må anses vara tillräckligt uppfyllda.
Det visar sig nemligen uppenbart, att svåra olägenheter förefinnas, och länge funnits i afseende på de förenade rikenas handels- och sjöfarts-förhållanden.
Förordningen den 24 Maj 1825 och Norska Lagen den 4 Augusti 1827 halva utgjort en början till ett bättre ordnande af dessa förbindelser emellan de begge rikena, som för dem ömsesidigt äro af den största vigt; men detta värf har ej med samma författningars utfärdande blifvit fulländadt; många inträffade förhållanden hafva ställt i full dager behofvet af ytterligare verksamhet för detta mål.
Redan öfver trettio år sedan, år 1823, då frågi hos Rikets Ständer blifvit väckt om indragning af den kostsamma lullbevakningen emot Norge, antydde Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t det önskvärda deruti, att förhållandet emellan de förenade rikena måtte blifva så ordnadt, att tullinkomsterne uti begge rikena för gemensam räkning uppburos, och alt, intilldess sådant kunde ske, tullafgifterne måtte, så vidt möjligt vöre, stadgas lika, så att det ena riket icke hemtade nytta af det an - Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 53 dras stada.
Det gamla förhållandet fortfor likväl, under sådan olikhet i rikenas tull-lagstiftning, att svåra olägenheter måste uppstå, hvaraf ock tid efter annan alstrades förslag till rubbningar af grunderna i ofvannämnde författning, hvilken, i anseende till dess stora vigt och betydelse för de begge rikena både i politiskt och kornmereielt hänseende, borde på det sorgfälligaste vårdas och upprätthållas intilldess ideen om en tullförening dessa länder emellan kunde verkställas.
Sådana anledningar till ofta återkommande missförhållanden förefinnas ännu i den betydliga olikheten i tulisatser å flera vigtiga varuartiklar.
Långt derifrån, att detta betänkliga förhållande skulle utöfva sin skada endast genom direkt inverkan från det ena landets industriella intressen p"å det andras, halva, åtminstone i vårt land, efter den långsträckta gränsen mot grannriket, tillika uppkommit demoraliserande frestelser till öfverträdelse af författningarne mot oloflig varuinförsel, hvaraf åter uppstått behofvet af en med dryga kostnader tillkommen vidsträckt gränsbevakning.
Det vore djupt att beklaga, om ett tullförbud emellan dessa länder, såsom Statsrådet Herr Fåhraeus antydt, vore att betrakta såsom ett mål, hvars uppnående först i en aflägsen framtid vore att förvänta; men emellertid synes förhoppningen om detta måls tidigare vinnande icke böra uppgifvas och bemödandet om lämpliga förberedelser dertill icke afstanna.