Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Huru skulle en god del af vår fattiga befolkning kunna taga sig fram, o m de icke i sill och strömming o c h fläsk finge billiga, men på samma gång m y c k e t nä- rande f ö d o ä m n e n?
T y det går som sagdt m y c - ket väl an att af vegetabiliska födoämnen jämte ägg, mjölk, smör o c h ost sammansätta en föda, som tillfredsställer näringslärans alla anspråk — men en sådan föda är jämförelsevis dyr och IDUN 277 fattigt folk har icke råd att kosta på sig så mycket, Korteligeu, det finnes ingen orsak, hvarför en frisk människa skulle afsäga sig bruket af ett genom sin halt af ägghvita o c h fett, samt genom sin tilltalande smak o c h sin mångsidiga användning så utmärkt födoämne som köttet.
fallet, finge vi dock lof att vid anordnandet af vår föda taga hänsyn till densamma, ty en så djupt ingrodd inbillning eller ovana som den ifrågavarande är näppeligen möjlig att utrota.
Saken förhåller sig emellertid icke alls på det viset; tvärtom kunna vi utan svårighet ådagalägga, att njutningsmedlen i själfva verket äga en stor fysiologisk betydelse.
O m vi efter alla konstens regler skulle sam- mansätta en föda, som i tillräcklig mängd o c h i riktigt inbördes förhållande innehölle ren ägghvita, rent fett, rena kolhydrat, samt mi- neraliska beständsdelar och vatten så m y c k e t kroppen behöfver, så skulle denna likvisst icke tilltala oss, o c h vi skulle icke i längden kunna hålla ut med den.
Orsaken härtill ligger däri, att en sådan föda vore alldeles smaklös.
Det är således nödvändigt att födan jämte sina nä- rande beståndsdelar äfven innehåller ämnen, hvilka, utan att själfva utgöra några närings- ämnen, skänka åt födan en lukt o c h en smak, som göra att vi förtära densamma med nöje.
D e närande beståndsdelar, som vi intaga med vår föda, skola i våra matsmältningsverktyg undergå en förvandling, som gör d e m lämpliga att öfvergå till blodet.
Denna förvandling åstadkommes hufvudsakligen genom den kemi- ska inverkan, som matsmältningsvätskorna utöfva på näringsämnena.
Man sammanfattar alla sådana ämnen under det gemensamma namnet njutningsmedel.
1 dagligt tal förstår man m e d njutningsme- del egentligen endast sådana ämnen, som på vårt nervsystem utöfva en stimulerande inver- kan, således framför allt sprit, tobak, kaffe och te.
Såsom redan af nyss anförda defini- tion framgår, fäster näringsläran en helt annan betydelse vid detta namn.
R å t t kött har föga smak och en lukt, som icke alls är behaglig.
E n väl stekt biffstek smakar däremot förträffligt o c h redan dess lukt låter det vattnas i munnen på oss, d. v. s. framkallar afsöndring af spott.
V i d stekningen har således köttet undergått en förändring: under värmens inverkan hafva i köttet bildats vissa ämnen, som saknas i det råa köttet.
Dessa ämnen äro njutningsmedel.
E n ogräddad deg till vanligt franskt b r ö d har en fadd smak o c h det faller oss icke gärna in att tillfredsställa vår hungerkänsla genom förtäring af en sådan.
D e t nyss gräddade brö- det är däremot ytterst läckert.
Här, likasom i nyss anförda exempel, har genom tillredningen alstrats njutningsmedel.
Till njutningsmedlen höra således i främsta rummet ämnen, som äga en oss tilltalande lukt och smak, o c h hvilka bildas vid tillredningen af maten.
I allmänhet tillsätta vi vid matens tillred- ning eller vid dess servering kryddor, såsom peppar, pepparrot, lök, kanel, ingefära, senap, o. s. v.
, o. s. v. Dessa äro intet annat än njutningsmedel, af sedda att göra födan mera smaklig.
Hvarför salta vi m a t e n?
Frågan förefaller att vara enkel nog, då vi j u veta att kroppen behöf- ver koksalt för sitt underhåll, o c h att koksaltet sålunda är ett näringsämne.
M e n så mycket salt, som kroppen strängt taget behöfver, finnes nog i vår föda, utan att vi salta den.
Men vi salta maten för smakens skull.
Koksaltet är således i de, mängder, i hvilka vi förtära det, väsentligen ett njutningsmedel.
E n annan m y c k e t använd vara är likaledes på en gång ett näringsämne o c h ett njutnings- medel, nämligen sockret.
Sockret tillhör såsom vi sett kolhydratens grupp och har samma nä- ringsvärde som andra till samma grupp hö- rande ämnen.
M e n det skiljer sig från dessa genom att det äger en smak, som i hög grad tilltalar oss.
D e t är således också ett njut- ningsmedel.
M a n vore kanske frestad att säga, att b e - hofvet af njutningsmedel endast utgör en in- billning eller en ovana.
Ä f v e n o m så vore Matsmältningsvätskorna bildas af körtlar, som matsmältningsrörets väs dels finnas dels utanför densamma.
Till dessa körtlar höra mun- spottkörtlarna, som afgifva munspotten, kört- larna i magsäckens inre hinna, som bilda mag- saften, bukspottkörteln, i hvilken bukspotten tillverkas, lefvern, som afsöndrar gallan.
D e n första mera omfångsrika kemiska för- ändring, som födan undergår, äger rum under magsaftens inverkan i magsäcken.
I magsäc- ken afsöndras likvisst icke magsaft ständigt och jämt, utan i allmänhet endast då en sådan behöfves, d. ä. efter förtäring af föda.
Nu ligger betydelsen af njutningsmedlen just däri, att de förmå framkalla en liflig afsöndring af magsaft, likasom de j u också framkalla en lif- lig spottafsöndring, hvilken sistnämda icke hel- ler saknar betydelse, så till vida som spotten är m y c k e t viktig för att sväljningen skall för- siggå med lätthet.
För öfrigt kunna vi också hos djuren iakt- taga företeelser, som tydligen ådagalägga, att ett b e h o f af njutningsmedel verkligen förefin- nes.
O m man nämligen vill bibringa ett djur, t. ex. en hund, en alldeles smaklös föda, sam- mansatt af urtvättadt kött, fett o c h stärkelse, så förtär djuret icke denna, utan att med våld tvingas därtill.
(Forts.) Falska mynt.
fplllet en finns hel h o p saker, hvilka äro fg|y|g, o b e h a g l i g a f ö r o s s att h ö r a o c h lära, så l ä n g o v i ä r o m ä n s k l i g a o c h f ö l j a k t l i g e u o f u l l k o m l i g a v a r e l s e r.
V i ha att v ä l j a e m e l - l a n • att h ö r a t a l a s o m v å r a fel o c h s v a g h e - t e r — o c h m å d ä r v i d i h å g k o m m a s, att ett u p p t ä c k t o n d t är till h ä l f t e n b o t a d t — o c h att i n v a g g a o s s i d e n f a l s k a föreställnin- g e n, att v i ä r o så s k i c k l i g a, d u g l i g a, v ä l - uppfostrade, intelligenta och högsinnade, s o m v i b ö r a v a r a eller k u n n a b l i f v a, s a m t i d e n n a inbillning göra oss löjliga.
I n g e n t i n g är så l ö j l i g t o c h så f ö r r ä d i s k t s o m ett litet k o t t e r i f ö r i n b ö r d e s b e u n d r a n.
M ä n n i s k o n a t u r e n s s j ä l f v i s k h e t d ö l j e r s i g un- der det h o n n n g s ö t a talet o c h det förbind- liga l e e n d e t, o c h i n g e n är så lätt s å r a d i sin egenkärlek s o m dessa » h y p e r a i m a b l a » m ä n n i s k o r: d e tåla k n a p p t att h ö r a t a l a s o m o s t a n v i n c l e n, d ä r f ö r att d e n b l å s e r från d e r a s håll.
D e af v å r a v ä n n e r, s o m s ä g a o s s san- n i n g e n af h j ä r t a t, ä r o d e b ä s t a, m e s t själf- uppoffrande o c h trogna, vi äga.
När det är n ö d v ä n d i g t eller b e h ö f l i g t, u p p l y s a d e o s s o m s å d a n t, s o m är o b e h a g l i g t f ö r o s s att h ö r a, o c h d e t k a n v a r a s v å r a r e f ö r d e m a t t g ö r a d e t ä n att l å n a o s s s i n sista se- del.
Å andra sidan m å det j u erkännas,
IDUN 278 att d e t äfven finnes e n h e l d e l ö f v e r d r i f n a obehagligheter, hvilka ej innehålla mera sanning än d e lögner, v i kalla smicker.
A t t y t t r a s å d a n a är h v a r k e n e t t v ä n s k a p s - p r o f eller e n f ö r t j ä n s t.
Mitt syftemål b ö r vara,, lika litet a t t m i s s h a g a s o m a t t b e - haga, utan blott o c h bart att säga, h v a d s o m är, o c h u n d v i k a a t t s ä g a h v a d s o m i c k e är.
N ä r m a n b e g ä r b r ö d, skall j a g icke räcka m i n t o m m a h a n d, ej heller en i fint s i l k e s p a p p e r i n l a g d s t e n.
orientalen har sin.
A t t g ö r a jämförelser m e l l a n e n v a c k e r s v e n s k a o c h e n » snedögd » d o t t e r af K i n a eller J a p a n är s å h o p p l ö s t, j a, till o c h m e d r i s k a b e l t, a t t j a g e n d a s t m e d stor tvekan vågar g e m i g in p å detta ä m n e — p å f ö r h a n d b e d j a n d e o m alla m i n a värderade läsarinnors b e n ä g n a öfverseende för d e m i s s u p p f a t t n i n g a r, till h v i l k a j a g torde k o m m a.
V i s k u l l e e j f ö r allt i v ä r l d e n v i l j a s ä t t a i o m l o p p falska m y n t.
M e n vi b l y g a s ej att d a g l i g e n s ä t t a i o m l o p p f a l s k a o m d ö - m e n o c h falt s m i c k e r.
Ä r o v i e j d å i g r u n d o c h b o t t e n u t p r å n g l a r e af f a l s k a m y n t?
E t t h å r d t tal d e t t a, m e n a r n i.
J a, v i h a blif- vit s å pretiösa, att v i k n a p p t v å g a tala o m att m e r i d i a n e n s k ä r e k v a t o r n f ö r a t t i c k e m ö j l i g e n s å r a a n t i n g e n e k v a t o r n eller m e - ridianen.
M e n l ö g n är d e n o s a n n i n g, s o m säges i afsikt att bedraga, o c h smickra mot- svarar på pricken d e n n a definition.
S o m b e k a n t är d e n ö s t e r l ä n d s k a k v i n n a n p å g r u n d af r e l i g i ö s a o c h b o r g e r l i g a l a g a r i r e g e l n f ö r b j u d e n a t t u t o m s i n h e r r e s eller faders hus visa sitt ansikte blottadt.
Detta försvårar naturligtvis skönhetsstudiet i v ä s e n t l i g g r a d f ö r därtill icke b e r ä t t i g a d e.
M e n äfven i länder, där d e t hårda » slöj » - systemet blifvit lag, kan e n u p p m ä r k s a m s k ö n h e t s f o r s k a r e d o c k n å g o n g å n g påträffa för h o n o m g l ä d j a n d e u n d a n t a g.
Så berättar b l.
a. e n r e s e n ä r i ö s t e r l a n d e t, m r E r n e s t B o w d e n, a t t h a n s t u n d o m l y c k a t s påträffa obeslöjade skönheter såväl p å orientaliska gator s o m i bazarer och — tempel, och h a n h a r s e d a n skrifvit m å n g a v a c k r a s a k e r o m d e s s a sina rara f y n d.
Inledningsvis omta- lar, h a n, a t t cirkassiskan — s o m hellre emi- g r e r a d e till T u r k i e t ä n b l e f e n r y s k u n d e r - såte — är, ä f v e n efter g o d a e u r o p e i s k a s k ö n - h e t s b e g r e p p, e n allt i g e n o m b e h a g l i g före- teelse.
A t t d e s. k.
georginskorna, s o m till- h ö r a e n af d e t a s i a t i s k a R y s s l a n d s k a u k a - siska stammar, äro b e r y k t a d e för skönhet, torde äfven vara bekant.
Och denna skönhet, skulle vara i ä n n u h ö g r e g r a d fängslande o m d e s s a k v i n n o r läte bli att så g o d t s o m emaljera sina fagra drag m e d e n h o p o h y g g - lighet i toalettväg.
M e n modet, det obe- vekliga m o d e t, föreskrifver äfven d e m sina stränga o c h bisarra lagar.
M a n har roligare för en stund m e d en smickrare ä n m e d e n person, s o m säger sin t a n k e r e n t ut, m e n d e n s e n a r e är e n b ä t t r e vän i längden.
E n fru, j a g k ä n n e r, ä g e r f ö r m å g a n att under samtalet säga en d e m e s t a n g e n ä m a o c h ä l s k v ä r d a saker.
M a n vore färdig att slå armen kring h e n n e o c h k y s s a h e n n e s h a n d till t a c k.
E n d a g för- klarade h o n helt oförbehållsamt, att h o n är f ö r t j u s t i a t t h ö r a a r t i g h e t e r, d e m å v a r a m e n a d e eller e j.
D e t k o m s o m e n kall dusch.
Efter e t t d y l i k t y t t r a n d e l ä r v ä l ingen v a r a dåraktig n o g att finna b e h a g i hennes söta ord.
M å e n h v a r lära u r s k i l j a d e n o ä k t a m e - t a l l e n, h u r u b l a n k d e n ä n m å v a r a, från den äkta!
M å vi uppskatta efter för- tjänst d e m, s o m gifva oss falska m y n t!
Men har du vänner, s o m bruka säga d i g s a n n i n g e n, s ö k b e h å l l a d e m!
A f stå e j från d e m, vore det än för deras vikt i guld!
A t t säga s a n n i n g är kärlek.
D e t t a är d e n karaktärens stora hemlighet, vi k v i n n o r be- h ö f v a lära.
S a n n i n g, ä f v e n i s m å t i n g, är d e n j o r d m ä n, i h v i l k e n k ä r l e k e n slår d j u p a r ö t t e r o c h v ä x e r till e t t s t o r t t r ä d.
J. Österländska skönhetstyper.
» D e t i l l b r i n g a », s ä g e r e n af d e r a s beskrif- v a r e, » e n h e l d a g i v e c k a n b a r a m e d a t t ba- da, d e t v i l l h ä r s ä g a m e d a t t m å l a anlets- dragen, svärta håret, ö g o n b r y n e n och ögon- fransarna, så g r u n d l i g t a t t d e t » s t å r s i g » till n ä s t a v e c k a s » b a d » - d a g.
» (!)
F r å n K a u k a s i e n till Ceylon ä r e n l å n g sträcka.
M e n m å n g a skiftande skönhetsty- p e r finnas u n d e r d e n n a ö s h ä r l i g a o c h s k u g - g a n d e l u n d er af p a l m e r, p l a t a n e r o c h an- dra t r o p i s k a t r ä d.
S ä r s k i l d t h a f v a f l i c k o r n a af Några anteckningar för Idun af A x e l E n.
* jj^tt tvista o m s m a k e n är j u a l d r i g v ä r d t, ' jfT o c h att t v i s t a o m d e n i n d i v i d u e l l a s k ö n - h e t s s m a k e n beträffande h v a d s o m är v a c k e r t eller m i n d r e v a c k e r t h o s d e t svagare k ö n e t, s o m j u ä f v e n k a l l a s d e t täcka k ö n e t, är m i n s t s a g d t — o r i d d e r l i g t.
d e n s. k. Bodiyas-stimimen namn p å Ce} - lon o m sig att se bra ut.
S o m a l l m ä n t o m d ö m e k a n s ä g a s, a t t alla ceylonkvinnor ha synnerligen milda o c h v a c k r a ö g o n, r i k t i g a s a m m e t s b l i c k a r af s t o r själfullhet o c h djup.
En utomordentligt v a c k e r o c h j ä m n t b r o n s f ä r g a d h y är u t m ä r - k a n d e f ö r alla singalesiskor o c h jamilskor; finnar, fräknar o.
s p å r a s s ä l l a n däri.
O c h d e n n a h u d f ä r g k o m m e r s ä r s k i l d t till M o o r e s ä g e r i e n af sina v a c k r a o c h h e d e r s, n ä r m a n ser d e s s a k v i n n o r i f ö r d a v ä l l j u d a n d e sånger bl.
a: — sitt h e m l a n d s p i t t o r s k a, i l j u s a, b e h a g l i g a t o n e r h å l l n a k l ä d e d r ä k t e r.
S i n g a l e s i s k o r n a sä- » My only books were woman ' s tools, gas vara sina m ä n m y c k e t underdåniga.
P å And follies all they ' re taught me.
* g r u n d a f e k o n o m i s k ä l inträffar e j sällan, a t t t v å b r ö d e r p å C e y l o n gifta s i g m e d s a m m a L ä t o m o s s h o p p a s, att M o o r e ' s erfarenhet kvinna, M e n h u r fattig e n singalesiska än u t g j o r d e e t t u n d a n t a g s f a l l.
T y l ä r o r i k t eller m å v a r a, alltid s t y r h o n så till, a t t h o n k a n i c k e, h a r s t u d i e t af k v i n n l i g f ä g r i n g m e d sä- p r y d a s i n a a r m a r, fingrar o c h s i n h a l s m e d k e r h e t s t ä n d i g t u p p t a g i t e n g o d d e l a f clet ringar o c h s m y c k e n af snäckor.
Och hon starkare könets, — vi k u n n a j u säga — pryder sig smakfullt.
K v i n n o r n a af Jamil- lärotid.
s t a m m e n äro vanligen vackrare än d e af Litet hvar v e t n o g, att h u f v u d b e g r e p p e n s i n g a l e s s t a m m e n; b l a n d d e f ö r r a är d e t e j o m k v i n n l i g s k ö n h e t skifta b e t y d l i g t p å oli- o v a n l i g t a t t träffa p å s å b e h a g l i g a e x e m p l a r, k a d e l a r af j o r d e n.
Europeen har sin m e - n i n g, o m h u r e n s k ö n k v i n n a b ö r s e u t, o c h att m å n g e n e u r o p e i s k s k ö n h e t t o r d e k o m m a d e m efter i f ä g r i n g s r a n g, ä f v e n o m båda, i f ö r d e s s a m m a s l a g s d r ä k t efter e u r o p e i s k t mönster.
J a m i l k v i n n o r n a taga o c k s å oefter- gifligt f ö r s t a p r i s e t b l a n d alla ö s t e r l ä n d s k a skönhetstyper.
Barnen likna i regeln sina mödrar.
Oklädda s o m de springa omkring, k u n n a d e lätt t a g a s f ö r v e r k l i g a b r o n s k e r - uber.
D e allra flesta af d e f ö r m ö g n a r e h i n d u - k v i n n o r n a ä g a ej rättighet att o b e s l ö j a d e framträda för allmänhetens blickar, s o m d e t säges p å g r u n d af m u h a m e d a n i s m e n s på- tryckning.
M e n det fanns dock en tid, d å förhållandena äfven härutinnan v o r o annor- lunda.
K v i n n o r n a af d e t g a m l a I n d i e n åt- n j ö t o e n b e t y d l i g t h ö g r e g r a d af frihet ä n cleras n u t i d a s y s t r a r o c h i n t o g o e n berätti- g a d plats i dåtida societeten.
Sålunda fanns då ett g a m m a l t bruk kalladt swayamwara, s o m m a n s k u l l e k u n n a ö f v e r s ä t t a m e d » det fria vedets » b r u k.
D e t t a b e s t o d u t i e t t s l a g s s p o r t - eller t u r n e r i n g s f e s t, d ä r l a n d e t s u n g - h e r r a r täflade m e d h v a r a n d r a i ridderliga, o c h martialiska, i d r o t t e r.
Priset utgjorde n å g o n skönhets h a n d, — alldeles s o m i våra gamla tornerspel.
Ett sådant beryktadt turnament är d e t s. k.
» Mahabharata », s o m k u n g D r u p a d a a n o r d n a d e m e d sin dotter s o m pris.
E t t a n n a t s å d a n t beskrif- v e s e l e g a n t af sir E d w i n A r n o l d i h a n s v e r k • » The Light of Asia ».
Sålunda h a r m a n äfven i h i n d u e r n a s g a m l a l i t t e r a t u r e n hi- storia o m ridderlighetens k a m p för det sköna.
Kashnirs k v i n n o r ä r o b e k a n t a f ö r u t m ä r k t fägring.
M e n s v å r i g h e t e n är a t t f å se d e m o c h ä n n u s v å r a r e a t t få e n f o t o g r a f i eller annan s l a g s b i l d af d e s s a k v i n n o r.
Sär- skildt taga här d e h ö g r e klassernas kvinnor skönhetspriset.
E n typisk hinduskönhets h y är j u s t l a g o m m ö r k f ö r a t t g i f v a e n v a r m stämning åt hennes fägring, hennes drag ä r o r e g e l b u n d n a, h e n n e s s t o r a svarta, ö g o n m e d d e r a s t r o l l s k a g l a n s s k u g g a s af l ä n g a silkeslena ögonfransar, o c h hennes händer o c h f ö t t e r ä r o u t s ö k t små, o c h a f ä d e l f o r m, r ö s t e n är ljuf o c h s m e k a n d e o c h r ö r e l s e r n a fulla, af b e h a g.
M e n äfven bland kvinnor af » folket » k u n n a d y l i k a b e h a g l i g a före- t e e l s e r påträffas.
Ehuru tätt beslöjade, s o m m a n får s e d e m p å g a t o r n a, v ä c k a d e o f t a européers beundran g e n o m smidighet o c h graciös g å n g; juveler o c h andra prydnader a n v ä n d a s i s t ö r r e öfverflöd af h i u d u k v i n - n o r n a ä n af a n d r a o r i e n t a l s k o r, o c h d e n för- s k r ä c k l i g a — näsvingen är o f t a s å s t o r a t t d e n m å s t e fasthållas v i d ö r o n e n m e d e n l i t e n k e d j a f ö r a t t e j h i n d r a m u n n e n s, funk- tioner.
Ä f v e n b l a n d d e m finnas — v a r i e t é a r t i s t c r s. k.
» Naidcl / » eller d a n s e r s k o r.
Särskildt i B o m b a y äro dessa m y c k e t behagliga med sina leende, glada ansikten, stora ö g o n o c h intelligenta blickar.
Mer än e n europé har b l i f v i t h ä n f ö r d af d e s s a d a n s e r s k o r s b e h a g.
D e uppfostras i verkliga skolor, få lära s i g läsa o c h skrifva o c h b ö r a utan j ä m f ö r e l s e r ä k n a s till I n d i e n s m e s t k u l t i v e r a d e k v i n n o r.
D e k u n n a icke blott dansa o c h sjunga, utan h v a d m ä r k l i g a r e är — d e s k r i f v a sina sån- g e r själfva o c h k o m p o n e r a ä f v e n själfva m u s i k e n därtill.
L i k a s å s m a k f u l l o c h f ä n g s - l a n d e s o m d e r a s d r ä k t är, l i k a o s m a k l i g t e n - l i g t e u r o p e i s k a b e g r e p p är d e r a s s ä t t a t t an- o r d n a d e t r i k a o c h i s i g själft v a c k r a h å r e t, s o m benas m i d t äfver hjässan m o t n a c k e n o c h u p p l ä g g e s i t u n g a, fula l o c k b u b b l o r v i d tinningarna.
D e n n a f ö g a a r t i s t i s k a coiffure ger ansiktet oftast ett d u m t o c h föråldradt
IDUN utseende, och » prydnad » - låtom de ändå oss säga böra påpekas stationer skaffa vågade, 1 ingår, u t a n lig eget nog, denna — » svagheter. » att dessa danserskors pre Det p å s c e n e n ej h a f v a d e t m i n s t a m e d våra tédivors är, en af d e r a s s t ö r s t a k l e n o d e r eller tor- att m o d e r n a, europeiska varie- ekvilibristiska benspratt- ä r o d e alla u t m ä r k t a grace och aktningsvärdt 279 säsongen torde varda Massenets opera » M a n o n », hvilken på dere af utlandets operascener vunnit afgjord framgång.
Bland förestående, ej på länge hörda repriser kunna nämnas » Ingenia i Aulis » och » Trollflöjten ».
Arenateatern uppför i morgon lördag för första gången det amerikanska militärdramat » Shenan- doah ».
NOTISBOKEN.
På besök i hemlandet, för att gästa släk- tingar, befinner sig för närvarande fröken Hil- degard Werner, sedan flere år tillbaka, bosatt i England.
H o n har, såsom vi meddelat i n:r 16 af fdun för år 1893, där hennes porträtt o c k lin- nes intaget, grundlagt ett ansedt musikkonser- vatoriUm i Newcastle on Tyne och i samband därmed bildat en b e r ö m d orkester af idel damer, den enda i sitt slag i England.
Äfven på ett annat område, det publicistiska, har fröken Wer- ner skapat sig ett namn, och hon har därvid uppträdt såsom skriftställarihna icke blott på det musikaliska gebitet, utan äfven på det sociala.
Den engelska tidningsvärlden har också vetat att uppskatta den främmande kollegan.
Sålunda tillhör fröken W e r n e r det första hundratalet med- lemmar i » W o m e n s Journalists » samt är den enda utländska kvinnliga journalist, som kallats till medlem i » The royal chartered institution of journalists ».
Vårt land står i många afseenden i tacksam- hetsskuld till fröken W e r n e r för den uppmärk- samhet, hvarmed hon följer tilldragelserna i sitt hemland samt gör d e m bekanta för den engelska publiken.
1 Själf barnlös, sörjés hon närmast af anförvan- ter; men snart sagdt oräkneliga äro de, s o m skola med dem välsigna hennes minne.
godt förstånd ning, och han » Ni t y c k e r o m att vara en gick upp i det d e h v i l a d e efter Hon fläktade solfjäder » Ja, j a g h a r så r o l i g t, » s v a r a d e h o n, aldrig förr varit var bra bjuda snällt mig i Morbror i ett för henne om hennes säkta de att att sina h u s m o d e r l i g a plikter, som hvardagsmänniska, känt h v e m är Hon blef honom aning ur- var, sedan heter han Björk », vid, Björk. » alla i e n s m å s t a d Det och hans var hustru.
ju var kände målarmästar Kände han inte morbror?
Jo, honom Jonson var och hade han s e t t ett p a r g å n g e r.
en framstående kommunalman e n af d e t lilla s a m h ä l l e t s m e s t a n s e d d a borgare.
Jaså, Ne-ej var — det var hennes det var han e g e n t l i g e n alls i n t e men de voro hennes » Har ni Han ångrade kan hade släkt — med och sedan ögonlock sänktes, hennes näsduken, hennes hon har än mera? » ögon- H o n blef sig tvinnade först Hennes läppar eller Då han f ö r s t o d, att han det darrade, att en gade var ut, dans mekaniskt, i c k e s o m f ö r u t m e d lif o c h g l ä d j e.
slingrat den ned för om en hennes fina, böcker Hon från en s k y af h v i t a följde att Han tyckte, s o m e t t af d e s s a b l i c k a o s s till mötes m o l n; rent, o s k y l d i g t, o c h l i k v ä l m e d ett d j u p af t a n k a r känslor i sina Han Extra fin Marsala såg ut så änglaanleten, h v i l k a från bilder- och julgranen barnsligt, och ansikte mjuka hade dem ögon.
deras port.
sig för i syn- i hvita m o l n, höll s i g o c h frå- finge k o m m a nästa svarade, att han hand ett sina varma, ögon, o c h när han lilla h a n d e n kände den i sin, fick han att t r y c k a d e n till s i n a l ä p p a r, känna d e n m o t sin kind.
Men och moster stodo bredvid — tryckte den endast mjukt, Hon af s i g h a n d s k a r n e o c h h å l l i t hän- i muffen — morbror Sterner ö g o n b l i c k i sin.
fast tag han ömt, dröjande med i sin, i d e t h a n s a d e Ingrid ett » god- När han det hjärtat.
ögonen gick hem, tänkte han på henne, blef honom Han skulle — i adertonårigs en kommit den var dit?
han Hur var hon han, längtade Men drömde m e d otålighet, han talade till henne.
på söndags förmiddag k o m upp till J o n s o n s och.
ringde H o n var skridskorna » Skall den Intet.
o m henne s k u l l e få å t e r s e När han hade egentligen?
om henne?
tänkte och på, ö p p n a d e I n g r i d iklädd ytterplagg och h ä n g d e öfver ni gå u t?