Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maji afgifvit och berörde dag till Banko-Utskottet remitteradt anförande , har Herr Grefve Spens, Cart Gustaf, 1 sammanhang med en hos Höglofl Ridderskapet och Adeln dä förehafd fråga , rörande publicité af Banko-Verkets tillstånd, yrkat att, då i Banken vore förvarao en af Banko-Commissarien Fredrik Silfverstolpe i lifstiden författad fullständig Historia om Bankens Oden, hvilken, genom det samband , som alltid varit emellan Bankens och Rikets Financiella affairer, förmodades innehålla en utförlig Financiel Statistik öfver Fäderneslandet under olika perioder; och, enligt Herr Grefvens åsigt, den hufvudsakeligaste orsaken att yrka Bankens publicité vore behofvet för Sveriges Representanter att äga Statistiska och Historisla kunskaper, om de rätt skola bedomina de allmänna ärenderne, samt nödvändigheten för Sveriges Allmänhet att äga samma insigter för bedöm mandet af Dess Representanters åtgärder, nyssnämnde af framlidne Commissarien Fredrik Silfverstolpe författade Historia måtte på Bankens bekostnad tryckas ; anseende Herr Grefven att, om ock ett ringa antal exemplar deraf blefve försålde , utspridandet af Statistiska uppgifter om
Landet likväl skulle betala delina kostnad mer äiv tillräckligt, samt att, enär detina Historia förmo* Silning till Riki-St, Prat, 1817 — 1818. fett Sami, N:r gr. 714 Banko-Utskottets Betänk and. en) deligen lomme att stadna flere år före rtarvaran» de tid , någon våda för Bankens credit icke vöre att befara, isynnerhet om man, der sådant funJ nes nödigt, uteslöt hvad till röjande af den näri varande Silfver-fondens belopp kunde gifva anledning.
Enär Herr Grefve Spens tillika begärt; att bfvanberörde dess motion skulle med de öfrige Eeépektive Riks-Stånden communiceras , har Utskottet, under afvagtan af remiss derå äfven från dem, låtit förevarandé ämne alltsedan den S:de sisth Junii hvila oafgjordt; Men, då under denna tid Utskottet' icke något vidare härom fått emottaga, anser Utskottet sig, i anseende till Riksdagens snart förestående slut , nu icke böra läng-i re med svar å Motionerne uteblifva.
Omförmälde , af framlidne Commissarien Silfverstolpe författade Historiska Verk , h vilket utgöres af 7 Baud in Folio om tillhopa 7842 pagina , innefattar , ehuru tillika underrättelser angående Bankens första inrättning och dess sedermera hafde Öden , likväl till större delen sådane upplysningar, rörande den inre administration nen, som endast för Verket, samt dess Embetsoch Tjenstemän kunna se.
Enär nu tryckningen af hela detta arbete skulle medföra en nog betydelig kostnad ; och dessutom ett i möjeligaste måtto oinständeligt Sammandrag deraf redan vid Riksdagen 1800 till Riksens Högloft, Ständer, uti Berättelse från Banko-Utskottet öfverlemnades , af hvilket, tryckte exemplar till betydeligt antal ännu finnas att tillgå, dem Banken, för bristande afsättning, af Förläggaren sig tillöst; finnér Utskottet, i den öfve*- SanÅo-Z/tsiottets 'Äeiunkandenl 715 tygelse att Banken utan någon motsvarande nytta skulle genom ifrågavarande tryckning tillskyndas en ej ringa förlust, sig icke äga skäl att å den väckte Motionen tillstyrka bifall.
Stockholm den 10 Julii 1818* På Högl.
Ridd. och På Högv. Preste-Stån^ På Vallöf!. Borgare-Stårf På Hedervärda Bonde*» delns Ledamöters vägnar Mag.
Palmqvisti dets Ledamöters vägnar M. A. Almqvist. dets Ledamöters vägnar L. J.
Lundgrenl Ståndets Ledamöters vägnar Jonas Andersson'. G. Helsingiusl F örtekning pä Gite Samlingens innehall.
Banko-Utskottets Betänkanden och Förklaringar angående: jN.ri.
Anmärkningar vid deri för Utskottet gällande Instruktion - - - - Sid. 3.
N;r 2, Frå gau om Liqvid med Diskont-Verkens egne Sedlar, för Lån och Omsättningar - l4. N:r 3.
Anmärkningar vid sistnämnda Betänkande - 27. N:r 4.
Skådepenning till åminnelse af deli 4:de Juli 1817. - - - - - - 6g.
N:r 5, Autalet Ledamöter i de årliga Revisionerna af Banko-Diskont-Verket - - 70.
Anmärkningar vid Betänkandet om ändringar i Instruktion för Utskottet - 73.
N:r 7, Medel till Hjelmare Slussverks ombyggnad och vidmakthållande <e - - 77. N:r 8.
Skådepenning till åminnelse af Reforraa tions-Högtiden 1817 — 82.
N.r g.
Väckt fråga om förlängning af Preskriptions-tidcn för Låiis omsättning i BankoDiskont-Verket _____ g3, N:r 10.
Lånerättigliet i Banko-Diskont-Verket för Götheborgs- och Bohus Läns Invånare - g3.
N:r 11, Kungörande af inskränkningen i Specie mynts utvexling från Banken - — g7. N:r 12.
Fidei-Kommissers pantsättning i Banken - ioi.
N:r i3.
Lånrättigliet i Banken för Fastigheter uti Philipstad ______ 108.
N:r i4.
Förhöjning i Arfvoden för Riksens Ständers Revisorer - - - - 115.
N.r lö.
Förändring i befordrings-gruriderne inom Banko-Verket - — -
Sid, 127.
N:r 17, Vidtagne åtgärder i frågan om en ny Mynt-Ordning _____ 12g.
Väckt fråga om tillåtelse att emot Svenskt / t » Speciemynt i Banken tillbyta sig omyu tadt Guld och Silfver - l35.
Stats- och Banko-Utskottens N r ig.
Om justering inför båda Utskotten af föreskrifter för Rikets Ständers båda Penninge-Verk _____ i35.
Banko-Utskottets angående: N.r 20, Åter-Remiss i frågan om förlängning af Preskriptions-tiden för Laus omsättning 1 Banko-Diskont-Verket - i42, N;r 21.
Väckt fråga 0111 tidigare föredragning och lifgifvande af Bankens Fastighets-Lån - i4g. N:r 22.
Bolags och Korporationers Lånrättighet i Banken å Fast Egendom - i53.
N:r 23, Vederhäftighetsbetyg vid Banko-DiskontVerket och förökning i antalet af Verkets Styresmän _____ N:r 24.
Understöd för Södertelje Kanal - och Sluss-Verks fullbordande - - 161.
BIHANG TILL itKtuet mm-mmmms .Pil DT DI!
ÖLL VID Urtima Riksdagen i Stockholm År 1834.
SJUNDE SAMLINGEN. ’1
Utlåtande} i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 92, öfver motion af Herr E. G. Uggla, om förtydligande af för'e skrif.terne , rörande behof vet af fullmagt vid besvärsskrifters och ansökningars ingifvande till Kongl. Maj.t samt Hof- och Öfver-Rätter_, och om upprättande af formulaire till besvärs-hänvisningar.
Omförmälde Betänkande är af Höglofl.
Preste-Ståndet återremitteradt, af Yällofl.
Borgare-Ståndet bifallet, och af Hederv.
Bonde-Ståndet på det sätt afgjordt, att
Ståndet afslagit usta, men gillat aidra punkten.
Hos Ridderskapet och Adeln har, efter äskad och vunnen upplysning om berörde utgång i öfrige Stånden, Herr Friherre Ehrenborgh förmält, att, i fall den behandling, som Bonde-Ståndet följt, syntes fullt grundlagsenlig, Herr Friherren äfven velat anhålla om densammas vidtagande hos Ridderskapet och Adeln, men nu funne Herr Friherren sig föranlåten yrka återremiss, för att vipna samma resultat, hvartill Bonde-Ståndet på en, såsom det tycktes, origtig väg kommit; och har Herr TV. F. Dalman andragit, att om, hvad han icke trodde, förklaring uti ifrågavarande ämne vore af nöden, han skulle vilja lemna en alldeles motsatt emot den af Utskottet föreslagna, och således tillstyrka, att då en skrift vore af parten sjelf undertecknad och såmedelst erkänd, fullmagt för densammas inlemnande icke måtte erfordras.
Han ansåge nemligen en tillräcklig control emot missbruk finnas deruti, att skriften är genom namnteckning erkänd af målseganden, som borde hafva så få hinder som möjligt att fullfölja sin talan.
Inom Preste-Ståndet har blifvit anmärkt af Herr Doctor Lindahl: att den af Utskottet föreslagna Författning vore, serdeles hvad dem beträffar, som sjelfve underteckna sina besvärsskrifter och ansökningar, icke allenast öfverflödig, utan ock i allmänhet för sträng, samt ledande tili ökad kostnad för sakegare, och troligtvis, åtminstone i början efter dess utfärdande, förorsakande mångens förlust af en rättvis sak, hvadan Herr Doctorn, för sin del, icke funne skäl att samma förslag biträda.
Hih. till R. £t.
Prot• iS34- 7 Sami. i Afd. 2 Band. i usta Häftet.
Lag-V tskotlets Memorial N:o i5o.
Till bemötande häraf får Utskottet vördsamt anföra, att, då erfarenheten visat, huruledes, i både lägre och högre instantier, serskilde Domare alldeles olika förstått och tillämpat den ifrågavarande Kungörelsen af år 1812, så alt den ene parten ansetts förlustig sina fatalier, men den andre, under lika omständigheter, fått sin talan upptagen till pröfning, Utskottet förmodar delta förhållande innefatta tillräckligt skäl att meddela en lagförklaring i ämnet; och som den tolkning, Utskottet härvid följt, närmast öfverensstämmer med allmänna Lagens bud i 15 Gap. 4 §•
Rättegångs-Balken, att ej någon må för annan kära eller svara, innan han antingen munteligen inför Rätten är afsakegaren dertill förordnad, eller visar fullmagt, samt jemväl, på sätt i Betänkandet anfores, är enlig med den mening om rätta förståndet af Kungörelsen, som i praxis gjort sig gällande; finner Utskottet sig ej hafva orsak att frånträda dess redan afgifna förslag, hvilket således tilt Ridderskapets och Adelns samt Preste-Slåndets ompröfvande å nyo öfverlemnas.
Stockholm den 22 October 1834* N:o 15o.
Ankom till Exp.-lJtsk. den October.
Memorial, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o g3, öfver väckt motion ont återställande af rättigheten att i ringare mål begagna muntlig stämning.
Som omförmälde af Högloft.
Bonde-SLåndet återremitterade Betänkande, hvarigenom
Utskottet afslyrkt bifall till den gjorda motionen, blifvit af de öfrige tvänne Riks-Stånden godkändt, och frågan derigenom förfallit, lärer något vidare Utlåtande i anledning af återremissen icke påkallas.
Stockholm den 22 October 1834* La°-Utskotlets Utlåtande N.o 15f. $ N:o 151 - Ankoiii till Exp.-Ulsk. den 25 October.
Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o /o2, öfver väckt motion, om förlängd tid för invånarne i Lappmarken, Norrbotten och Westerbotten att fullfölja rättegångs-är enden ifrån IIof-Rätt till Kanal Maj.t. ö ‘ Samtlige Riks-Stånden hafva till Utskottet återförvist omförmäide Betänkande, på grund af deremot gjorda anmärkningar, inom Högloft.
Ridderskapet och Adeln: af Herr Friherre Raab: att man borde betänka afståndet emellan Stockholm och de ifrågavarande orterne, och snart sagdt omöjligheten al att der inhemta kännedom om Hof-Rättens domslut så snart att i nom den nu stadgade fataiietiden, svar kunde hinna återgå derom hu" juvida målet borde fullföljas eller icke.
Herr Friherren trodde likväl" att någon allmän föreskrift i detta hänseende icke borde meddelas u’ tan ali Hol-R.tten borde ega, vid hvarje tillfälle lemna en sådan' lämpad efter pnrlernes boningsort; ’ af Herr von Troil: alt det vore en sanning, att Fullmägtige för personer i de nordligare orterne ofta, för att bevara fatalierne Tiodea des fullfölja mål, innan de hunnit inhemta hufvudmännens tanka dtr" om.
Den nu begärda utsträckning af fataiietiden ansåg han således va' ra nödvändig för de norra provincerne; inom Högvördige Preste-Ståndet: af Herr Doctor Lindahl: att, i anseende till del stora afståndet ifrån Lappmarken, Westerbotten och Norrbotten lill Hufvudstaden och svå r.gheterne af commun.cationen så aflägsna orter emellan, det'syntes bil" ligt att ifrågavarande orter finge åtnjuta en längre fatalietid än öfrige landskap i Riket; 'a1- inom Vallo fl. Borgare-Ståndet: . af He.'j TJahrl: atl lian el inse något ondt af serskild nim scnptionstid for de norra orterne, hvaremot det vore lätt att fatta svå ngheten for dessa orters invånare att söka ändring i Hof-Rätts Utslå/ 1 O * 4 Lag-Utskottets Utlåtande N.-o iSf. då de bodde i^o mil ifrån Stockholm.
Undantag för dem syntes alltså vara billigt.
Mången gång inträffade, att parten ej kunde skaffa ombud; mången gång åter vore det af vigt för ombudet, att inhemta partens önskan, huruvida saken skulle fullföljas eller icke, och dertill funnes tiden af 3o dagar alltför kort; med Herr Hahn har Herr LeJJler instämt. af Herr Olbers: att då Lagen bestämde olika lider för fullföljd af rättegångsärenden ifrån mer eller mindre aflägsna orter, trodde lian det äfven vara skäl, att den här ifrågavarande fatalietiden förlänga; inom Hedervärda B onde-Ståndet: af Motionairen Joh. Jac.
Rutberg: att rättvisa och billighet fordrade, att den, som af Hof-Rätt blefve i brottmål dömd till ansvar eller ersättning, icke beröfvades tillfälle att, i ett möjligen felaktigt beslut, hos Kongl. Maj:t söka ändring, desto hellre, som medborgares heder och välfärd ofta derpå vore beroende.
Det fordrades för berörde ändamål, att han kunde hinna få underrättelse om Hof-Rättens beslut och anskaffa nödige prestanda för sakens fullföljd, och Motionairen hade trott, att en hvar skulle finna, att den för besvärsmål nu bestämda tiden af 3o dagar, som är förunnad invånarne i en ort, belägen på mera än 100 mils afstånd ifrån hufvudstaden, så mycket mindre vore tillräcklig, som tillfället att derifrån afsända och dit erhålla bref och underrättelser vore förenadt med mera långsamhet och omgång, än communicationen med andra orter.
Han instämde visserligen med Utskottet deruti, att en märklig oreda skulle uppstå, om i hvarje mål och för hvarje part serskildt tiden för talans fullföljd i högre instantie skulle ankomma på pröfningen af den fråga, hvarest parten bade sitt hemvist, men sådan hade ej heller syftningen af motionen varit.
Han önskade, blott, att en så rymlig tid måtte varda bestämd, alt det blefve möjligt för ifrågavarande parter, att, lika med andra Rikets invånare, bevaka deras fatalier, och att man i omförmälde hänseende tillämpade samma grundsats, som förut vore följd på åtskilliga ställen i Lagen, der tiden för klagan öfver
Domstolars beslut blifvit lämpad efter provincernes afstånd ifrån den ort, der klagan skulle föras.
Då invånarne i Westerbotten och Lappmarken hade 45 dagars tid att öfver Tings-Rätternes och Konungens Befallningshafvandes Utslag anföra besvär i Svea Hof-Rätt, syntes det så mycket mera olämpligt, att besvärstiden skulle vara kortare, då fråga är om klagan hos Kongl. Maj:t öfver Hof-Rättens beslut, som ett längre rådrum då erfordrades, för att om samma beslut erhålla kännedom, och fullgöra Lag-Utskottets Utlåtande N.-o i5r. 5 livad som Sr ådömdt, samt anskaffa borgen; och hyste Motionairen således den förmodan, att Utskottet, vid frågans närmare öfvervägande, skulle dess förra yttrande frångå.
Uppå hemställan af Anders Danielsson ifrån Elfsborgs Län, har Bonde-Ståndet beledsagat återreroissen med förklarande af Ståndets allmänna önskan, att livad Rutberg föreslagit måtte vinna Rikets Ständers bifall.
Utskottet medger väl, att den stadgade tiden för klagans fullföljd i besvärsmål ifrån Svea Hof-Rätt till Kongl. Majt är kort för inbyggarne i Rikets mest nordliga orter; men att den verkligen skulle vara otillräcklig, änskönt erforderlig skyndsamhet af ombud och parter användes, kan Utskottet destomindre antaga, som densamma varit oförändrad sedan 1734 års
Lag utkom, således allt ifrån en tid, då postgång och communicationer i allmänhet voro förenade med mera tidsutdrägt och hinder än nu.
Fordom var icke heller tiden för hesvärsmåls fullföljande ifrån de norra provincernes Domstolar till Hof-Rälten mera än 3o dagar, likasom för vademål dubbelt, eller 60 dagar, men dessa futalietider blefvo genom Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 32 Mars 1770, >9 förlängde hvar för sig till hälften deröfver, utan att man då fann nödigt sträcka iagförändringen till de mål, som fullföljas ifrån Hof-Rätt till Kongl. Maj:t.
Också synes behofvet af förlängda fatalier i dessa senare mål vara mindre, enär del i Lag förutsättes, att parten är sjelf närvarande eller ock för sig ställt ombud vid Hof-Rätten, således på samma ort, der, om så erfordras, den ytterligare fullföljden eger rum.
Hvad serskildt de mål angår, som, efter 3o Cap. 1 §.
Rättegångs-Balken, hänskjutas under Konungen, eller så kallade revisionssaker, så skulle, uti dessa, inställelsedagens framflyttande vara nästan utan ändamål, derest icke tiden för nedsättande af revisionsskil14ngen med detsamma förändrades, hvilket Utskottet likväl i dess af Rikets Ständer bifallna Betänkande N:o 17, på der anförde skäl, afstyrkt.
Det förnämsta hindret emot antagande af Motionairens förslag är emedlertid den rubbning, som derigenom skulle förorsakas uti sjelfva grunderne för alla nu gällande lagbestämmelser, rörande tiden för talans fullföljd ifrån lägre till högre instantie.
Antoge man, alt berörde tid bör bero, icfce, såsom hittills, på afståndet emellan de orter der beslutet fallit och der detsamma öfverklaga», utan af partens mer eller mindre aflägsna vistelse, så komme man till den slutföljd, att, i ett och samma mål, den ena parten, sorn bodde i Norrland, borde ega längre fatalietid än den andre, så - 6 E(t»- Utskottets Utlåtande N:0 15 r. sorn bosatt i Upplanrl; äfvensom, alt t. ex. Norrbottens invånare måste erhålla förlängd fatalietid, för talans fullföljande icke blott ifrån Svea IlofRätt, utan äfven ifrån de öfrige Hof-Rätterne, i der dömde mål, hvari de möjligen kunna vara parter.
Ja, då skulle fatalier komma att bero af parternes under sjelfva rättegången förändrade hemvist, samt den i dylika frågor högst magtpåliggande säkerhet i det närmaste gå förlorad.
Ville man åter, med inskränkning af motionen, biträda den på sådant sätt, att man godkände såsom grundsats, det fatalietiden, i afseende pä fullföljd från Öfver-Rält till Kongl. Majit, borde bestämmas i förhållande till afståndet emellan Under-Rätten och Residencestaden, så skulle, i allt fall, öfverensstämmelsen i lagstiftningen fordra, att en ny reglering för bela landet uppgjordes.
Med lika mycket skäl, som inbyggarne i Westerbotten, Norrbotten och Lappmarken må hafva att åberopa, kunna äfven andra landskaps, t. ex. Gottlands invånare påyrka förändring för dem.
Det är ett misstag, om någon af de Talare, som emot Betänkandet framställt anmärkningar, trott undantag af omförmälde beskaffenhet för vissa orter redan ega rum.
Invånarne på Gottland äro de enda, för hvilka ett serskildt stadgande i afseende på rättegångars fullföljande finnes meddeldt, och detta stadgande medger dem endast den förmon, alt, i mål, sora ifrån dervarande Under-Rätter gå till Svea Hof-Rätt, inora halfva fatalietiden inlemna deras bevakningshandlingar till Lands-Cancelliet, för att, genom Konungens Befallningshafvandes försorg, fortskaffas till Hof-Rätten.
I betraktande häraf, finnér Utskottet sig föranlåtet att vidblifva dess i förra Utlåtandet redan yttrade omdöme.
Stockholm den 22 October i834« Reservation af Ledamöterne utaf Boude-Ståndel, hvilka, uppå de af Motionairen anförde skäl, tillstyrkt den yrkade lagförändringen.
Lag-Utskottets Betänkande N.-o 152. 7 N:o i5a.
Ankom till Exp-Utsk. den 20 Oclober.
Betänkande öfver Herr Ernil von T rails motion, om ansvarsbestämmelser för den, som, med uppsåt, origtigt upprättar räkenskaper och handlingar, som till allmän nytta och rättelse äro.
Uti elt ifrån Högloft.
Ridderskapet och Adeln lill Utskottet remitteradt anförande, har Herr Emil von Troil yrkat: alt Utskottet mätte för Rikets Ständer föreslå ett lagstadgande, innehållande straffbestämmelse för den, sorn uppsåtligen, i afsigt att förvilla förmän eller andra medborgare, upprättar Kronans räkenskaper och handlingar, som till allmän nytta och rättelse äro, i strid med hvad han vet rätt och sannt vara; till hvilken motion Herr von Troil förmält sig hemta anledning deraf, att Stats-Utskottels Betänkande N:o 145 visade, det ett sådant, på en gång för allmän säkerhet högst vådligt och i moraliskt afseende högst straffvärdt förfarande, enligt nu gällande Författningar, ej kunde straffas.
Utskottet kan icke biträda Motionairens mening, angående behofvet af ny straffbestämmelse i afseende å det i motionen beskrifna brott.
Straff derå är redan utstakadt i 8 Gap. 2 §. Missgernings-Balken, hvarest stadgas, att ”hvar som förfalskar Rättens domböcker, tänkeböcker och skrifter, eller Kronans räkenskaper och handlingar, sorn till allmän nytto och rättelse äro, varde ställd i halsjern vid en påla, och plikte meri arbete vid Konungens slott elter fästning på vissa år, eller hela sin lifstid, som gerningen är till.”
Uti det serskilda mål, hvarå motionen har afseende, och som omförmäles i Stats-Utskoltets åberopade Betänkande N:o 145, finnes deremot icke, så vidt af Betänkandet kan inhemtas, att några allmänna räkenskaper och handlingar blifvit upprättade i strid emot sanna förhållandet; utan förekommer der händelsen sådan: att en Tjensteman, i den dubbla egenskapen af publik Cassaförvaltare ocb enskildt ombud för en Cassans gäldenär, sig till nytta användt räntemedel, hvilka han af gäldenären, för Cassans räkning, uppburit samt qvilterat och uti Cassans räkenskaper anmärkt, men utan att, efter hvad honom, såsom låntagarens ombud, ålegat, uppvisa qvittancerne för annan controlerande Tjensteman, hvadan det blifvit möjligt, alt det obehöriga användandet af penningarne en längre tid dölja.
Uppå härföre anstäldt åtal vid Kämners-Rätt, hafva Domstolarne och Kongl. j:t förklarat Cassäförvaltaren icke kunna fällas till det å honor» 8 Lag~Utskoitets Betänkande N.o i53. yrkade ansvar för förfalskningsbrott, samt endast ålagt ersättningsskyldighet; och huruvida annat ansvar bort ega rum finnes ej hafva’ utgjort föremål för pröfning.
Af detta måls utgång torde således icke kunna hemtas grundade skäl, att tillstyrka ändring i eller tillägg till ofvanberörde lagrum; och hemställer följaktligen Utskottet, att motionen icke må till någon vidare åtgärd Jöranleda.
Stockholm den 22 Octoher 1834* N:o i53.
Ankom till Exp.-Utsk. den 25 October.
Betänkande, öfver väckt motion, att den make eller far, som saknar andra medel till hustrus ock barns försörjande, än sin arbetsförmåga, och icke densamma härtill använder, måtte kunna till arbete hos enskild person dömas.
Genom Protccolls-Utdrag för den 2 sistlidne Junii, har Högvördige Preste-Ståndet till Utskottet öfverlemnat ett, under åberopande af 56 §.
Riksdags-Ordningen, afgifvet anförande af Herr Professoren Doctor More’n, som deri förmält: att öfver allt funnos sådana personer, hvilka, utan samvete och omtanka, lika litet vårdade sig sjelfva, som hustrur och barn.
Öfverlemnande sig åt lättja och liderlighet, plägade de stryka landet eller bygden omkring, spejande efter tillfälle att lefva och njuta utan omsorg och möda, samt arbetade blott då, när hungern ej annorlunda kunde stillas, och besökte hemmet endast för att plundra de tillgångar, som der möjligen funnos, hvarefter barnen och modren öfvergifvas till rof för det yttersta elände, och till tunga för fattigvården.
Sällan eller aldrig lyckades det att till ordning återföra sådane förderfvade.
Ett botemedel emot detta onda borde vara att tillgå, men efter nu gällande Lagar finge det icke användas.
Endast tvång kunde uträtta något, och här syntes detta med all rättvisa kunna utöfvas.
Yäl hade menniskan rätt till frihet, och samhället pligt att skydda den, men man egde icke friheten att förneka sitt menniskoväriie, att undandraga sig de heligaste skyldigheter, att ostraffadt skada an - La*-Ulskoltets Betänkande N-o tS3. 9 eira.
Motionairen föreslog derföre en Lag, i kraft af hvilken, den make eller far, som, saknande egendom, icke använder sin arbetsförmåga till hustrus och barns försörjning, skall, då församlingen eller dess fattigvård sådant begär, kunna dömas till arbete hos enskild person, emot af Domstolen eller Länsstyrelsen fastställdt arfvode, hvilket billigen delas emellan honom och hans anhöriga; och skulle han, om han det ådömda arbetet sig ej underkastade, vara förfallen till allmän arbetsinrättning eller correctionshus.
Utskottet, sora i Betänkandet N:o 55 redan afstyrkt bifall till väckta motioner om stadgande af skyldighet för gäldenär, att, i brist af annan tillgäng, med arbete aftjena sin skuld, och, vid besvarande af återremisscn uti ämnet, sin förut yttrade mening vidhållit, tror de i samma Betänkande anförde skäl jemväl vara i förevarande fråga tillämplige, och anser destomindre anledning vara för handen, att det nu gjorda förslaget biträda, sorn detsamma förutsätter, att Domaren skulle intränga i husliga förhållanden af den mest enskilda och ömtåliga beskaffenhet, samt företaga undersökningar härom, hvilka ändock oftast korame att stanna uti ovisshet.
På grund häraf, och med erinran för öfrigt om olämpligheten deraf, att den, sorn ej ville underkasta sig det ådömda arbetet, skulle vara till allmän arbetsinrättning eller correctionshus förfallen, hvarigenom hustrun och barnen beröfvades äfven det ringa bidrag mannen eljest kunde lemna, och Staten betungades med ökad kostnad för en utöfver nuvarande förhållanden vida utsträckt fångvård, hemställer Utskottet vördsamt: att Herr Doctor Moréns ofvanberördc motion må förfalla.