Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Domstolen oafgjorde mål och ärenden vid slutet af år 1841 varit vida större än nio år förut, och att denna betydligt ökade balans hade sin grund ej blott i den ovanligt långa ledighet, Högste Domstolens Ledamöter årligen åtnjuta, utan äfven i det serdeles olämpliga täta ombytet af föredragande, hvarigenom inträffade, att högst vigtiga mål kunnat, ulan handläggning, flere år vänta på föredragning, samt i allmänhet nära två år förlupit innan en revisionssak eller ett lotladt besvärsmål till afgörande förekommit; med hänsigt till hvilket, på samhällets trefnad och belåtenhet menligt inverkande, förhållande motionären föreslagit, j\tt, enär Högste
Domstolen består af tolf Ledamöter och, enligt 22 §:n Regeringsformen, mål af ringare beskaffenhet få pröfvas och afgöras af fem Ledamöter, och, då skiljaktighet ej eger rum, till och med af fyra, Högste
Domstolen, som hittills varit sysselsatt på endast en division, hädanefter borde arbeta på två divisioner.
Denna från Vällofl.
Borgare-ståndet till Lag-Utskottet remitterade motion har Utskottet tagit i öfvervägande tillika med hvad, i anledning deraf, blifvit uti Ståndet yttradt; och som 22 §:n Regeringsformen uttryckligen innehåller, dels att i Högste Domstolen, som, enligt 17 §:n nämnde Lag, består af tolf Ledamöter, icke flere än åtta få på en gång vara tjenstgörande, dels ock att i alla vigtigare saker minst sju skola döma, och att för pröfning af ringare mål fordras fem Ledamöter, samt att i mål af nämnde beskaffenhet endast i det fall, att Ledamöterne äro omslutet ense, antalet af fyra är tillräckligt; alltså och då uppenbart är, att Högste DomBili, till R.
St, Prut. i844< 7 Sami, 1 Afd, 14 Haft, 1 2 Lag-U(.skottets Betänkande, 7V:o j.6. stolen, med iakttagande af dessa Grundlagens bud, icke kan på två divisioner fördelas, enär det antingen skulle inträffa, att den ena divisionen, eller ock båda icke blefvo domföre, eller ock att det i ofvannämnde måtto bestämde högsta antalet af på en gång tjenstgörande Ledamöter skulle öfverskridas, samt en annan arbetsordning, än den, som i Högste
Domstolen för närvarande eger rum, följaktligen icke kan införas utan ändring i Grundlagens ofvannämnde föreskrifter, hvarom det icke tillkommer Lagutskottet att uppgöra förslag, anser Utskottet sig i anledning af förevarande motion icke kunna tillstyrka någon Rikets Ständers åtgärd.
Auk. till Exp.-Utsk. den 39 Hot. , kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändring af 24 Cap. 8 §:h Missgernings Balken, i afseende pa ansvaret för den, som oträngd och af vredesmode drager och begagnar vapen.
Herr Prosten Schröder bar uti ett hos Ilögv.
Preste-ståndet ingifvet och till Lag-Utskottets behandling öfverlemnadt memorial andragit, att bland de mest oroväckande företeelser bär i landet vore onekligen brottens tilltagande, så väl till antal som beskaffenhet.
Nästan dagligen inlöpte underrättelser om våldsgerningar, som förr varit sällsynte.
Det utmärkande deri vore emedlertid i synnerhet den omständigheten, alt sällan någon oenighet uppstod utan att knif eller andra lifsfarliga vapen tillgrepos och öfverdådigt begagnades.
Nu ehuru det till grunden gående botemedlet emot brott vore en högre civilisation, och samhället följaktligen borde söka att befordra densamma, måste likväl lagstiftaren äfven å sin sida motverka det onda.
Detta skedde genom stadgandet af lämpliga oc<h ändamålsenliga straff.
Såsom sådant syntes, enligt motionärens omdöme, det sena 24 Kap. 8 §:n Missgernings-Balken bestämmer för vapens dragan - Lag-Utshotlels
Betänkande } N\o 46. 3 de och begagnande dock ej kunna betraktas, enär det vore alltför mildt emot brottets art och ej eller ländande till den brottsliges förbättring, 11 vilket likväl alltid borde afses med alla straff.
Motionären, som således fann en förändring härutinnan af nöden, samt ansåg den vara af behofvet så påkallad, att den ej borde uppskjutas i afvaktan på den nya Criminallagen, emedan osäkert vore om det ej kunde komma att dröja många år innan samma lag blefve gällande, har på grund häraf föreslagit, att, med ändring af ofvauåberopade lagrum, enligt hvilket den, som oträngd af vredesmode drager knif eller svärd m. m., skall bota tjugu daler, äfven för det fall Kongl. Brefvet den 20 September 1786 afser, stadgas måtte, att den brottslige i stället skall straffas med fängelse eller fästning från tre till sex månader.
1 sammanhang härmed har Utskottet förehaft ett ifrån Hederv.
Bonde-ståndet till Utskottet remitteradt memorial, deruti Riksdagsfullmägtigen från Elfsborgs Län Johan Petter Andersson likaledes fästat uppmärksamheten på nödvändigheten att skärpa ansvaret för den, som drager knif eller annat vapen och dermed utöfvar våld, samt hemställt om icke böterne för icke allenast vapens dragande, utan ock för de sår, som med vapnet kunde tillfogas, måtte bestämmas till dubbelt emot de böter, som utsättas i oftanämnde lagbud samt 1 §:n af Missgernings-balkens 35 Cap. Då Utskottet, efter alt hafva tagit dessa motioner i öfvervägande, nu går att sitt utlåtande deröfver afgifva, får Utskottet till en början anmärka, alt, sedan det i 24 Cap. 8 §:n Missgernings-Balken är vordet stadgadt, att, om någon oträngd af vredesmode drager knif eller svärd, spänner bössa eller reser annat vapen åt annan, stinger, hugger, slår eller skjuter åt honom, men råkar annan, så att han får död deraf, då skall han straffas som för annat vilja dråp, samt att, om skada ej sker, han endast skall bota tjugu daler; så har genom Kongl. Brefvet den 20 September 1786 blifvit förklaradt, alt då skada tillfogas, utan att död följer, bör, enär tvänne brott sammanstöta, hvartdera beläggas med det i lagen utsatta straff, samt att således, då böter för lyten, sår och blånader ega rum, och det tillika inträffar, alt knif eller svärd dragés, den brottslige jemväl skall serskildt bota de i denna händelse bestämda tjugu daler.
Häraf visar sig alltså att hotelsen med knif eller annat vapen blifvit af lagstiftaren ansedd lika brottslig, som vapnets begagnande till utöfvande af våld.
Om det emedlertid, å ena sidan, icke kan förnekas, alt berörde hotelse vittnar om ett öfverdådigt och våldsamt lynne, och följaktligen ej allenast af sådfen 4 Lag-Utskottets Betänkande, N:o> 4.6. orsak, utan ock i anseende till den våda, som för andra dermed är förenad, kräfver näpst, lärer likväl, å den andra, icke kunna bestridas, att den, som begagnar knif eller annat vapen emot annan och dermed tillfogar skada, ådagalägger en större brottslighet i viljan,, ett mera våldsamt och tvggellöst lynne, en högre grad af vildsinthet, än den förre, och således äfven gör sig förtjent af ett strängare straff’, än denne, äfvensom att, med afseende å ej mindre gerningens berörde brottsliga beskaffenhet, än äfven de vådligare följder för den våldförde, som deraf kunna härflyta, skärpning i det nu bestämda straffet är af behofvet påkallad.
Utskottet har visserligen dragit i betänkande, huruvida lagstiftningen bör för det närvarande vidtaga någon serskild åtgärd för afhjelpande af detta behof eller ej, enär förslag till en ny Criminal-fog är att till pröfning förvänta;, men då sednare tiders erfarenhet ådagalagt, hurusom våldsamheter emot person, utöfvade med knif eller andra lifsfarliga vapen, i fruktansvärd grad tilltagit; då den personliga säkerheten, kräfver förändring af det lagstadgande, som, åsyftande alt skydda person, uppenbarligen visat sig overksamt, anser Utskottet lagstiftaren ej böra uppskjuta den förändring, som stundens behof i förevarande hänseende påkallar.
Då Utskottet, som således biträder molionärernes yrkande om skärpning i straffet för den, som emot annan brukar knif eller annat lifsfarligt vapen, sökt att utfinna ett ändamålsenligt och emot görningen svarande straff', har Utskottet ej kunnat förbise, huruledes ett enda ovilkorligen bestämdt straff för alla de fall, då omförmälde brott begås, ingalunda kunde uppfylla rättvisans fordran.
I följd häraf har Utskottet ansett straffbestämmelsen uti förevarande fall böra gifvas sådan utsträckning, att det åt domaren öfverlemnas att, inom vissa bestämda gränsor, efter oms-tändigheterne pröfva hvad straff, som bör ådöma» för den begångne förbrytelsen.
Med anledning häraf får Utskottet, som ej anser någon skärpning af ansvaret för hotelse med knif eller annat vapen för närvarande böra ega ram, i öfrigt på sådant sätt understödja molionärernes förslag, att Utskottet härmed vördsamt föreslår, det måtte Rikets Ständer, för deras del, besluta utfärdande af en författning, hvarigenom, med upphäfvande af Kongl..
Brefvet den 20 September 1786, stadgas, som följer:
Drager eller reser någon oträngd af vredesmode knif, Lag-Utskottets Betänkande , N:o> 47' 5 svärd eller annat ltfsfärligt vapen, och gör annan dermed skada, såsom lyte, sär eller blånad, böte för skadan serskildt enligt lag, och straffes för bruk af lifsfarligt vapen, antingen med böter från och med Sexton Riksdaler Trettiotvå skillingar till och med Trettiotre Riksdaler Sexton skillingar Banco, till treskiftes, eller med arbete ä fästning eller corrections-inrättning frän och med tre till och med sex månader , efter som gerningen är till.
Anfe. till Exp.
Utsk. dr 39 Nov.. kl. r e. nr.
Betänkande, i anledning af väckt motion om förändring af 9 §:«■ 20 Cap. Missgernings-balhcn, angående ansvaret för rån.
Herr Prosten Schröder har, 11 ti ett hos Högv.
Preste-ståndet iligt f v et och till Lag-Utskottet hänvisadt memorial, yrkat, alt 9 §:n 20 Cap. Mrssgernings-Balken måtte så ändras, att dödsstraff ej vidare må komma i fråga för rån, enär vanligen, vid detta brott, någon skada till lif eller helsa icke tillfogas, samt. om lagen utsätter lika straff för det mindre, som deL större brottet, förbrytaren liksom ”drifves” att begå det sistnämnda, fastän han kanske endast haft det förra i sinnet.
Hvad sålunda blifvit yrkadt har Utskottet tagit i öfvervägande; men enär nu väckta fråga, enligt Utskottets omdöme, icke lämpligen bör företagas utan i sammanhang med en allmän pröfning om ändamålsenligheten af dödsstraffet för de flere brott, för hvilka detsamma i gällande lag finnes bestämdt, samt dylik pröfning hvarken blifvit påkallad eller synes böra ega rum utan i förening med granskningen af det förslag till ny brottmålslag, som Kong I.
Maj:t inom kort lärer komma att till Rikets Ständers bedömande öfverlemna, får Utskottet, som. om än skäl för den påyrkade förändringen vore för handen, likväl anser densamma kunna utan våda uppskjutas i afvaktan på berörde förslag, enär Konungen, genom begagnandet af be - 6 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o nådningsrätlen, är i tillfälle mildra, då omständigheter förekomma, sota göra det obehöfligt eller tilläfventyrs hårdt, att lagens bud i hela dess stränghet tillämpas, vördsamt tillstyrka, att Herr Prosten Schröders ifrågavarande motion ej måtte till någon Rikets Ständers åtgärd f öranleda.
N:o 4P>.
Ank. till Exp.-Utsk. den a Dec., kl. i e. m.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 11 öfver Ixongl.
Maj:ts Nådiga Proposition om vissa förändrade föreskrifter i afseende på lagfart oeh nyttjanderätts inteckning.
Emot detta Betänkande, hvilket Högv.
Preste-slåndet bifallit, men öfrige Riks-stånden till Lag-Utskottet återremitterat, hafva anmärkningar blifvit framställda, hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln: af Friherre Cederström, A., som erinrat, dels alt uti 1 §:n af det i betänkandet intagna Nådiga förslag, hvars bifallande Utskottet tillstyrkt, saknades skiljetecknet komma mellan orden: ”öfverlåtelse derå”, hvarigenom meningen blifvit otydlig; dels ock att redactionen af 2 §:n, der det heter: ”upplåter någon åt tvänne nyttjande rätt till fast egendom å landet, njute den, som inteckning först söker, sin rätt till godo”, borde sålunda förändras, att orden sin rätt till godo utbytas emot ordet företrädesrätt, hvilket vore mera lämpligt; och af Friherre Ceder ström, Th., hvilken förmenat, att offentliggörelsen af ett köp, eller lagfarten, blifvit tillagd en alltför utsträckt, verkan uti den föreslagne författningen, den der han således i sjelfva principen ej velat godkänna, under yrkande, att 4 §:n af 4 Cap. Jorda-balken måtte oförändrad bibehållas, i stället för berörde Författnings 1 §, samt att den Lag-Utskottets Utlåtande , N.o 48. 7 i 3 §:n åsyftade förändring i nu gällande stadganden ej eller må ega rum; hvarförutan Friherren vidare anmärkt, att, ehuru 2 §:n stod i uppenbar strid med 16 Gap. 16 §:n Jorda-balken, sistnämnde lagrum likväl, hvarken blifvit upphäfdt eller ändradi, hvaraf skulle följa, att, om förslaget antogs, man finge två motsatta lagar i samma ämne på en gång gällande; likasom Friherren slutligen ansett Kongl.
Förklaringen den 14 Maj 1805, som ålägger domare att, när lagfart sökes, i protocollet anteckna de åtkomsthandlingar, som styrka köpet, icke kunna oförändrad stå tillsammans med förslagets 5 §•; hos Vällofl. Borgare-ståndet: af Herr Malmqvist, som jemväl ansett 16 Cap. 16 §:n Jorda-Balken böra, med afseende å stadgandet i föreslagna författningens 2 §., omnämnas bland de lagrum, som voro ämnade att ändras eller upphäfvas; och hos Hederv.
Bonde-ståndet: af Riksdagsfullmägtigen från Stockholms Län Johan August Zetterberg, hvilken gjort enahanda anmärkning som Friherre Cederström, Th., i afseende på sammanhanget emellan föreslagne författningens 2 och 5 §§. samt 16 §:n i Jorda-Balkens 16 Cap. och Kongl.
Förklaringen den 14 Maj 1805.
Efter att hafva tagit dessa anmärkningar i öfvervägande, tillika med de i anledning deraf inom Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet afgifne yttranden, får Utskottet till en början tillkännagifva, att skiljetecknet komma blifvit vid tryckningen af Utskottets Betänkande uteglömdt emellan orden: ”öfverlåtelse derå” uti förslagets 1 §.
Hvad dernäst beträffar Friherre Ceder ströms, Tli., emot sjetfva principen i föreslagne lagen riktade anmärkningar, så enär Utskottet i dess afgifna Betänkande redogjort för de grunder, som stadgat Utskottets åsigt om principens rättsenlighet och nödvändigheten af en lag i den syftning, som den ifrågaställde, får Utskottet, hvars berörde åsigt ej i någon mån kunnat rubbas af framställde anmärkningarne, såsom svar derå hänvisa till hvad Utskottet förut i denna del anfört; och som, vidkommande påyrkade redaclionsförändringen i 2 §:n, eller utbytet af orden sin rätt till godo, emot ordet företrädesrätt, förstnämnde ord allenast syfta på dera förut i §:n omtalade nyttjande-rätten, hvilken den, som först söker inteckning skulle få tillgodonjuta, anser Utskottet ifrågaställde förändring ingalunda lämplig. £ Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 4$- Hvad sedermera angår anmärkningen, att 16 Cap. 16 §:n Jorda-Balken icke blifvit, på sätt ske bordt, med afseende å stadgandet i nyssberörde 2 §. i föreslagne lagen upphäfven; så innehåller väl Jorda-Balkens nämnde §., att, om någon städjer hemman å landet eller laga hus och gård i staden till tvänne, behålle den, som först stadde eller legde, hvaremot i omförmälde nya stadgande förklaras, att, om nyttjande-rätten till fast egendom å landet upplåtes åt tvänne, den, som först söker inteckning, må njuta sin rätt till godo; men sistberörde föreskrift angår således blott det serskilda fall då inteckning för städjo-aftal på landet blifvit sökt, och detta fall kan destomindre anses vara i 16 Cap. 16 §:n Jorda-Balken arsedt, som 1734 års lagstiftare ej tilläto intecknings tagande för något slag af 1 ego-aftal.
Deremot q vars tår det äldre lagbudet i sin fulla verksamhet för alla dermed åsyfLade händelser, antingen då fråga är om lego-aftal i stad, eller om sådana städjo-aftal å landet, der den numera medgifna inteekningsrätten icke blifvit begagnad.
Begge stadgandena ega, till följd häraf, sin fulla tillämplighet bredvid hvarandra; och då någon villrådighet hos domaren om en sådan tolkning icke eller skäligen kan förutsättas, tror Utskottet sig härmed hafva tillräckligen besvarat och vederlagt den ifrågavarande anmärkningen.
Vidkommande slutligen påståendet att Kongl.
Förklaringen den 14 Maj 1805, angående hvad domare har att iagttaga vid beviljande af lagfart, icke skulle kunna oförändrad bibehållas i bredd med stadgandet i föreslagna författningens 5 §.; så och då föreskriften i nyssberörde Förklaring, att, när lagfart sökes, de handlingar, som styrka förre egarens åtkomst, ovilkorligen böra uppvisas, samt innehållet deraf kortligen i lagfarts-protocollet antecknas, icke förändras derigenom, att den tid bestämmes, hvarinom den lagfartssökande, som icke innehar åtkomsthandlingar eller dem vid ansökningen ej uppvisar, bör sådant fullgöra, helst förbudet för domare att meddela uppbud, förrän förre egarens åtkomst blifvit styrkt, qvarstår, synes anmärkningen i denna del äfven böra förfalla.
Utskottet vidhåller alltså sitt förut afgifna Betänkande, hvilket således till Rikets Ständers pröfning ånyo vördsatnligen öfverlemnas, endast med den rättelse, hvartill ofvan anmärkte tryckfel föranleder.
Re - 9 La«-U iskottets Memorial, N:o 49- 'Reservatio n, af Herr Grefve Mörner: ”För min del är jag ifrån pluralitetens beslut uti detta Betänkande i så måtto skiljaktig, att jag anser anmärkningen derom, att 16 §:n i 16 Gap. Jorda-Balken icke blifvit till ändring föreslagen, hafva förtjenat en större uppmärksamhet.
Om det äfven ej kan bestridas, altanmärkningen blifvit för långt sträckt, då den gått ut uppå yrkande, att ifrågavarande §. skulle helt och hållet upphätvas, så måste dock, enligt min tanke, å den den andra sidan inedgifvas, att det uti 2 §:n af det förslag, Kong!.
Ma j:ts Nådiga Proposition innefattar, och b vilket Utskottet olörändradt antagit, införde stadgande gör uti 16 §:n al 16 Gap.
Jorda-Balken, i hvad den rörer städsel och lego al jord å landet, alldeles samma förändring, som 1 §:n i förslaget innefattar uti 4 §:n i 4 Gap. JordaBalken, hvilken uti den Kong!.
Propositionen omnämnes såsom ändrad.
Jag vågar derföre föreslå, att Rikets Ständer för deras del, med afslag å den Kongl. Propositionen, antaga de deruti befintlige stadganden med förändring endast af inledningen, hvilken skulle erhålla följande förändrade lydelse: ’’med lindring af f S'n 4 Cap. Jorda-Balken, hvad angår stadgande!, att,, i händelse någon säljer jord, hus eller tomt, den lian förr till annan sålt häfver, det köp skall vara gildt, som först gjordes, 16 §:n i 16 Cap. Jorda-Balken, i hvad den innefattar föreskrift, att, om någon städjer hemman å landet till tvärme, den skall behålla, som först stadde eller legde, Förordningen angående lagfart och börd den i3 Juni tSoo”, &c. &c. N:o 49.
Arik. till Exp.-Ulsk: d.’ 2 Dcc., kl. 2 e. m.
Memorial, i anledning af atérremiss utaf Utskottets Betänkande bS:o 19 , öfver vackt fråga, om dels den uppenbara kyrkopliktens afskaffande, och dels ändring i straffet för första och andra resan stöld.
Välloflige Borgare-ståndet har, under den 6 nästlidne November, till Eag-Utskottet återremitterat 'nämnde Betänkande, på grund åt deremot Bih. till R.
Prat. 1844, 7 Sami. 1 Afd, tj Haft. %. 10 Lag-Utskottets Memorial, 2V:o So. framställde anmärkningar;, men som detsamma, uti livi 1 ket Utskottet afstyrkt föreslagna förändringen i straffet för stöld, men tillstyrkt uppenbara kyrkopliktens afskaffande för alla brott, derför den nu eger rum, utom 1 fråga om stöld och (få den, som är vorden dömd till döden,, derifrån njuter förskoning, blifvit afslaget af Högloflige Ridderskapet och Adeln den 2 och af Högvördiga Prest e-Stå ndét den 7 nyssnämnde månad, samt bifallet af Hedervärda Bonde-Ståndet under den 9 samma månad; så enär frågan, enligt 87 §:n Regeringsformen, alltså förfallit, lärer något yttrande öfver berörde anmärkningar ej erfordras; hvilket vördsamligen autiiäles för det Riks-Slånd, som Betänkandet återförvisat.
Stockholm; dem 2 December 1844.
Ko. 50..
Ank. till Exp.-TJtsk. dér» 2 Dec. , kl. 2 c. m.
Memorial, i anledning af äterremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 13, Öfver vackt motion om rättighet för fordring seg are att hos honungens Befallningshafvande erhälla promotorial i lagsökningsmäl.
Vällöfl.
Bonde-Ståndet hafva, under den 4 sistlidne November och den 19 nästförutgående October, återremitterat nyssnämnde Betänkande, på grund af deremot framställde anmärkningar; men som samma Betänkande, deruti Utskottet tillstyrkt att motionen måtte lemnas utan afseende, blifvit bifallet af Högloflige Ridderskapet och Adeln den 26 och Högvördige Preste-ståndet den 19 sistnämnde månad, och Utskottets yttrade åsigt således blifvit af Två Riks-Slånd godkänd; så enär frågan följaktligen, enligt Regeringsformens 87 §., förfallit, lärer något yttrande öfver de framställda anmärkningarna ej erfordras; hvilket vördsamligen anmäles för de Riks-Stånd, som Betänkandet återremitterat.
STOCKHOLM, tryckt hos P.’ G Ber&, x844* La^~Vtskottets Memorial, N-o St. t N:o 51.
Ank. till Memorial, angående serskild vedergällning för Utskottets Notarie.
Sedan Lag-Utskottet, som, i öfverensstämmelse med Riksdags-Ordningens 24 §, antagit, den 29 nästlidne Juli, en Canzlist och påföljande dag en Secreterare, efter motionstidens slut kommit i erfarenhet deraf, att nämnde personal omöjligen kunde medhinna de Utskottets Canzli åliggande göromål, och Utskottet, af sådan anledning, under den 24 påföljde Augusti, ytterligare antagit en Canzlist samt förordnat en af Canzlisterne att, i egenskap af Notarie föra Utskottets protocoll, så har Utskottet, med tillkännagifvande häraf, samt för den händelse, att serskildt biträde kunde blifva af nöden för behandlingen af de ärenden, Utskottet hade att gemensamt med andra Utskott handlägga, uti serskildt memorial sistnämnde dag hos Rikets Ständer anhållit, dels att, utom det arfvode, som tillkommer en Canzlist i Lag-Utskottet, ett Notarie-arfvode måtte Utskottet beviljas, att från och med berörde dag utgå; dels ock att, derest, vid behandlingen af de ärenden, som af Lag-Utskottet gemensamt med annat Utskott kunde komma att handläggas, serskildt biträde skulle erfordras, en Notarie måtte få antagas, med arfvode beräknadt från antagningsdagen.
D tta memorial hafva Rikets Ständer jemväl bifallit; men först den 25 sistlidne November har Utskottet i sistberörde hänseende utsett en serskild person, sedan den af Utskottet förut antagne Notarie dittills i egenskap af Secreterare biträdt vid behandlingen af de ärenden, som
Utskottet under tiden handlagt gemensamt med såväl Banco- som Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten, dervid annat biträde ej erhållits, än att en af sistnämnde Utskotts tjensteman till en början deltagit i de till samma Utskott och Lag-Utskottet hörande göromål; och då häraf varit en följd, att Lag-Utskottets
Notarie intill sistnämnde dag nära nog ensam biträdt vid behandlingen af de ärenden, som Utskottet gemensamt med omförmälte
Utskott dittills behandlat; då han, som dessutom alltjemt bestridt sin Notariebefattning inom Lag-Utskottet, således varit i högre grad anlitad, än billigtvis kunnat fordras, med afseende å den aflöning, som vanligen tillkommer en Notarie inom Lag-Utskottet; då Utskottet derigenom undvikit att under tiden antaga en serskild person till biträde vid hehandBih. till R.
Prot. t844• 7 Sami. 1 AJd, iS Håft. 1 36 Lag Utskottets Betänka dej N-0 5a. lingen af de ärenden, Utskottet gemensamt med andra Utskotten handlagt och såmedelst, intill den 25 sistlidne November, besparat det Nolarie-arfvode, som Rikets Ständer åt ett dylikt biträde beviljat; och då Utskottet derjemte åstadkommit en besparing derigenom, att Utskottet icke, på sätt i andra Utskott egt rum, genast vid början af Utskottets arbeten, utan först längre fram, då sådant ej kunde undvikas, completterat sitt Canzli, får Utskottet, med afseende å dessa förhållanden och enär Utskottets
Notarie ej skäligen bör lemnas obelönad för den osparda möda och den beredvillighet, hvarmed han i ofvanomförmälda hänseende gått tillhanda, vördsamt hemställa, det måtte Rikets Ständer tillerkänna Lag-Utskottets förenämnde Notarie en serskild vedergällning af i33 R:dr 16 sk. B co. Stockholm den 16 December 1844.
Ank. till Exp.-Ulsk. d. 20 Dec., kl. 1 e. in. Betänkande, i anledning af väckta motioner om dels en allmän organisation af Domstolarne i Riket, och dels indragning af Lagmans-j Kämners- och Riddare-Syne-Rätterne.
Ridderskapet och Adeln ingifvet memorial, har Herr Kröningssvärdj C.
G.j med framställande af åtskilliga anmärkningar dels emot Härads-Rätternes nuvarande organisation, i anseende till dessa