Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt hvad åtskilliga talare upplyst, skulle densamma å flera orter tillämpas så, att den, som innehade i mantal satt jord, jemte lön eller annan inkomst, för hvilken bevillning efter 2:dra artikeln i Bevillnings-lörordningen erla des, röstade endast för jorden, och att dylik bevillning- toges tili grund för rösträtt allenast för personer, som icke innehade sådan jord, en tilllä mpni ng, till hvilken §:s ordalydelse också fullkomligen berättigade.
Dessutom hade Rikets Ständer, uti afgifvet förslag till ifrågavarande förordning, uttalat den åsigt, att fastigheterne fortfarande borde utgöra hufvudsakliga grunden för delaktighet i de kommunala angelägenheterna, och att, der delaktigheten icke bestämdes efter fastighet, den borde bero af taxeringen i ett förhållande till fastigheterne, hvarigenom iakttoges den öfvervigt, som aiisetts böra dessa tillerkännas; hvadan det vore klart, att, såsom jemväl Ekonomi-Utskottet vid sednaste riksdagen, i anledning af Riksdagsmannen Tobias Linds med den nu förevarande likartade, motion, yttrat, socken Bih. till B.
Brot. 1863—54. 8 Sami. 15 Haft. 1 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 74. stämmo-förordningen i afseende å rösträtt vore tydlig, på det sätt nemligen, att rösträtt ä landet åtnjötes, efter regel, endast af hemmans-innehafvare, men undantagsvis äfven af dem, som, utan att ega hemmansdel, erlade bevillning; varande dock tillika den mening yttrad, att författningens ifrågavarande § tvertom vore, i enlighet med Utskottets åsigt, tydlig derutinnan, att rösträtt på grund af så väl hemmantal, som bevillning, kunde på en gång utöfvas, och att det föreslagna tillägget alltså icke vore af behofvet på kalladt; dels att det föreslagna förtydligandet i sjelfva verket vore ett nytt stadgande.
Om man nemligen betraktade ifrågakomne §:s ordalydelse och derjemte toge i öfvervägande, att Rikets Ständer, vid afgifvande af underdånigt förslag till författningen, med ogillande af vederbörligt Utskotts hemställan, att bevillning skulle utgöra enda grunden för rösträtts beräknande, i stället antagit ofvanberörde grunder, eller hemmantal, der det funnes åsatt, och, der sådant ej funnes^ bevillning, evalverad till hemmantal, så skulle, derest den sålunda vidtagna förändringen ansåges innebära något annat, än hvad sistnämnde Utskott föreslagit, icke någon tvekan kunna uppstå derom, att i författningen afsåges, det rösträtt icke finge efter båda grunderna på en gång ulölvas, helst i annat fall rösti ätligheten skulle komma att i sjelfva verket beräknas på det föreslagna, af Stäuderua förkastade sättet; dels alt, derest det i Betänkandet föreslagna förändrade stadgandet komme alt godkännas, sådant skulle, enär fattigvårds-afgift i vissa fall, och, på åtskilliga orter, äfven andra ulskylder ulgingo efter grunden för rösträtt i sockenstämma, leda till ett öfverdrifvet betungande i delta afseende för emhets- och tjenstemän, hvilka hade boställen på landet, så mycket mera obehörigt, som embets- och tjenstemännen i allmänhet voro jemförelsevis högt beskattade, samt tillika medföra betänkliga följder så till vida, att, vid afgörandet af kommunala angelägenheter, ej mindre embets- och tjenstemän, än älven innehafvare af fabriks-inrättning eller annan rörelse skulle beredas en med det allmännas fördel icke förenlig öfvervigt emot dem, som endast innehade jord, eller allmogen; och dels slutligen att, om, såsom Utskottet föreslagit, rösträtt skulle ega rum och, såsom följd deraf, fattig vårds-bidrag i vissa fall utgå efter både hemmantal och bevillning för lön eller rörelse, rättvisan fordradp, att hemmansegare i allmänhet, enär äfven desse erlade bevillning, likaledes borde rösta i sockenstämma och skatta lill fattigvården efter båda grunderna.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 74.
3 Häremot hafva flere talare anfört exempel, hurusom, derest ifrågavarande § skulle tillämpas annorlunda än i öfverensstämmelse med Utskottets åsigt, en egare till en större fabrik, taxerad till en million riksdaler, men anlagd på en hemmansdel, utgörande endast mantal, skulle vid afgörandet af kommunens angelägenheter få föra talan blott för nämnde obetydliga hemmansdel, under det en annan egare till dylik fabriksinrättning, allenast derför, att denna vore anlagd å en lägenhet, hvilken ej, funnes åsatt hemmantal, på grund af bevillning egde en rösträtt i sockenstämma, måhända vida öfverstigande hela den öfriga socknens sammanlagd, samt, under förmenande, att ett sådant missförhållande, som flerstädes skulle kunna ega rum, icke stöde väl tillsammans med författningens grund och mening, förklarat, att, äfven om en olika tillämpning på olika orter gjort sig gällande, de likväl hyste den orubbliga åsigt, alt andan af ifrågakomne § vore sådan, som Utskottet uppfattat densamma, men att ordställningen deruti möjligen kunde finnas tvetydig, så att det föreslagna förtydligandet vore af nöden.
Hvad sålunda förekommit har Utskottet i öfvervägande tagit; och som, på sätt ofvan förm ales, två Riks-stånd redan bifallit det återremitterade Betänkandet, samt vid granskning af Rikets Ständers vid 1840—1841 årens riksdag afgifna underdåniga förslag till ifrågavarande sockenstämmoförordning finnes, att såsom allmänna grunder för bestämmande af rösträtt i sockenstämma antagits förmögenhet och lön, hvaraf synes följa, hvad, i Utskottets tanke, den Nådiga förordningen äfven åsyftar, att rösträtt kan och bör utöfvas af samma person, på grund af både hemmantal och bevillning för lön eller rörelse, hvilken röstberäknings-grund icke synes kunna medföra de förespeglade olägenheterna; alltså och då den inom Högvördiga Preste-Ståndet i ämnet förda diskussion till fullo ådagalägger behöfligheten af §:s förtydligande, finner Utskottet sig böra vidblifva sitt uti Betänkandet N:o 22 afgifna yttrande och framställda förslag lill ett förtydligande tillägg vid ifrågavarande §.
Stockholm den 2'7 Mars 1854.
Emot förestående betänkande har Herr Kontrakts-prosten
Runsten afgifvit följande reservation: ”Den frågan, huruvida, enligt ifrågavarande förordnings 5 §, ”rösträtt i sockenstämma på landet må kunna af samma person utöfvas 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, iV:o 74. på grund af både hemmantal och bevillning”, är ett problem af stor vigt för samhället, men hvars lösning på sätt, det Högi.
Utskottet föreslagit, visserligen, såsom mig vill synas, skulle leda till rubbning af sjelfva den grund, hvaruppå nämnda rösträtt både uppkommit och ännu stödjer sig.
Också innebär väl det föreslagna tillägget ett dubbelt fel af något både för mycket och för litet, — såsom jag ock tror det kunna bevisas. 1.
Det ifrågavarande lagmomentet har helt enkelt denna ordalydelse: — ”rösträttighet beräknas efter hemmantal, der det finnes åsatt.
I annat fall bestämmes den pä grund af den bevillning, enligt 2 artikeln, som till staten erlägges" — och det är till ett förtydligande deraf, sorn Utskottet föreslagit detta tillägg: ”Har (?) någon rösti ätt efter båda (?) dessa grunder (ja, om sä vore, men derom är just frågan,) röste han efter båda, dock med afdrag för den del af bevillningen efter 2:dra artikeln, som utgår för fastighet, för hvilken han efter hemmantal röstar — eller samma Utskolts-mening i eftersalsen korrektare uttryckt: röste han på grund af bevillningen efter 2:dra artikeln, dock med afdrag för den del deraf ', som utgår för fastighet, m. m.
Men dermed har nu dock
Utskottet visst icke förtydligat det eljest i sig sjellt oförlydbara lagrummet, ulan fastmera, förmedelst en tillagd ny lagmening, både misstydt och i grunden förändrat detsamma, enär ju, redan i det hela taget, den föreslagna röstberäkningen efter Bevillning onekligen ligger i öppen strid emot den röstberäkning efter Hemmantal som, under 1840 års riksdag, vid förordningens motivering, antogs alt blifva den enda allmänna röstberäknings-grunden.
Väl tänkte man då som mest uppå, huruledes en mängd i socknarne inkomna, men hemmanslöse, Fabriksidkare, Handlande och Tjenstemän m. fl., skulle kunna göras röstberättigade i sockenstämmorna; och det var i enlighet med ett för sådant ändamål af den s. k. F attig-Komm ittéen afgilvet förslag, som 1841 års sammansatta Lag- och Ekonomi-Utskott lill Rikets Ständer hemställde, om ej, för sådana personers inrymmande, i stället för den gamla hemmantaisgrunden, Bevillning efter 2:dra artikeln kunde böra antagas till en ny för alla gemensam röstmätare, efter hvilken dä äfvenledes hemmantalets rösträtt skulle bordt lill visst bevillnings-belopp taxeras, såsom ock Utskottet nu föreslagit det.
— Men detta förslag biel' då af Rikets
Ständer ogilladt och i dess ställe den grundsats vidhållen, det borde fastigheterna fortfarande utgöra den allmänna hufvudgrunden för delaktighet i de kommunala angelägenheterna.
Det bestämdes då äfven, det borde sådan delaktighet först och irämsl, såsom förr varit hade, lill - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 74. 5 höra särskildt jordegendomarne efter de dem åsätta hemmantal, och dylik delaktighet visserligen derjemte tillerkännas äfven andra sådana sockeninnevånare, som erlade vissa bevillningar, de der borde till hemmantal evalveras, men att dock all sådan bevillningarnes rösträtt utgjorde ett annat fall, eller ett sådant, som, också enligt samma lag-§:s 1 morn., icke efter regel, utan endast undantagsvis gällde särskildt för ”alla de andra socknens innevånare
,” hvilka icke hade rösträtt på grund af fastighet med åsatt hemmantal, och hvilka icke heller ovilkorligen blefvo röstberättigade, utan endast för så vidt bevillningarnes rösträtt icke blefve öfvervägande fastigheternas.
Denna grundsats, sådan den tydligen linnes utsagd i Rikets Ständers till Kongl. Maj;t afgifna underdåniga förslag till ifrågavarande förordning, finnes också fasthållen ännu vid sednaste riksdag, då en dylik motion, sorn den ifrågavarande, blef af dåvarande Ekonomi-Utskott afslagen.
Och det nuvarande
Utskottet hade väl icke heller bordt kunna missförstå det, att en hemmans- eller boställs-innehafvare, fastän han erlägger bevillning, ändock icke har rösträtt efter bevillning, utan endast och allenast efter det hemmantal, som finnes åsatt hans innehafvande fastighet, alldenstund han i egenskap af skattlagd fastighets-innehafvare alls icke hörer lill de alla andra, som först i annat fall, än det af fastighetsbesiltning, erhålla rösträttighet.
Men skulle dock delta så tydliga sakförhållandes förlydning på sätt, det föreslagits, antagas, så vore visst dermed inledd i landels sockenstämmor en på det rörliga fotad omhvälfning af den fasta röstningsgrund, som der eljest af både häfd och lag fastställd är.
Men li ka så säkert det således är stadgadt, så väl å den ena sidan, att skattlagd jords innehafvare har rösträtt, icke efter bevillning, ulan endast efter det jorden åsätta hemmantalet, som ock, å den andra sidan, eller i annat full, att alla andra, sorn äro utan hemmansdelar, hafva rösträtt efter deras bevillningar, likaså säkert är det också stadgadt i förevarande lag-paragraf, att desamma alla andra hafva efter sina bevillningar att rösta utan all åtskillnad, antingen de såsom handlande, närings-idkare, eller dylika, erlägga bevillningar för fabriks- eller handelsrörelse, eller de, såsom embets- och tjenstemän, erlägga den för deras löner.
Och här är det åter som Utskottet begått, sorn mig synes, ett underlåtenbetsfel (eller felat in defectu, såsom förut in ecccessu).
Hemmanslöse Landthandlare eller Näringsidkare och Fabrikanter m. fl. må gerna ega i socknens kommunala angelägenheter delaktighet och 6 Allmänna Hes vars- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 74. rösträtt efter bevillningar, evalverade till hemmantal; och sådant hemmantal må gerna särskildt all sådan rörelse åsättas, äfven om deri hedrifves på redan förut skattlagd hemmansdel, såsom ock händelsen redan är med en mängd å hemman anlagda, och dock särskildt i hemmantal satta, tullrojölqvarnar, sågverk, manufakturer ock stångjernshärdar m. m.
Men af samma skäl och med samma rätt, sora hemmantal är åsatt eller bör åsättas en fabrik eller en mjölqvarn, bör väl icke hemmantal åsättas en Embets- eller Tjensteman för hans lönebevillning.
Eller en Embetsmans lön på stat kan väl aldrig med rätta sältas i parité med den privata vinsten af en fabriks- eller handels-rörelse.
Det är en förblandning af tvänne alldeles olikartade förhållanden, eller en inblandning af det offentliga i det enskilta — så mycket mera obehörig, som ju dermed också åt Embetsmanna-myndigheten, verkande efter lönebeloppet, är inrymdt i de kommunala angelägenheterna elt inflytande eller ett intrång, som ju också med detsamma blir ett gifvet stalsingrepp i socknens eljest endast på den privata egendomen grundade sjelf-beslutanderätt.
En General eller en Landshöfding, som i en liten socken bor t. ex. på en mindre egendom, har såsom ofvan visats, så länge han behåller egendomen, icke större rösträtt i sockenstämman än efter dess hemmantal.
Men om lian säljer egendomen, och dock bor qvar i socken, så eger han på grund endast af sin lönebevillning en ännu större rösträtt, än den han förut egde på grund endast af hemmantalet; och lian kan då sedan uppträda i sockenstugan såsom socknens General eller Socken-landshöfding, och der förer han då talan, icke för socknen, der han bor, men för flera andra socknar, derifrån han uppbär en mängd honom tillslagna löningsräntor.
Ja, invänder dervid mången nutidens Odalman: det skadar oss intet; ty om än den högt lönade Embetsmannen förer en hög talan i sockenstämman, så får han nog derför betala till fattigvården.
Men man akte sig dock, alt ej äfven härvidlag snålheten bedrar visheten.
Det är väl ej så säkert, att fattig-afgiften alltid skall utgå efter sockenstärnmo-stadgan.
Den saken bör och kan måhända förändras en gång.
Men emedlertid har då den svenske Odalmannen såll bort sin förstfödslorätt i sockenstugan för en grynvälling till fattigstugan.
Men sådant borde väl i tid både behjertas och afböjas, helst ock en sådan omhvälfning af den gamla röstgrunden icke torde åstadkommits, ulan förmedelst ett vid Förordningens stiftande, såsom mig vill synas, begånget grundlagsfel, det ock, i sådant fall, Utskottet skulle bordt, enligt slutorden i 53 § Regerings-formen, med anledning af den i ämnet väckta motionen, hos Riks-Slånden till ändring och rättelse anmäla.
Och den grundlags-förseelsen synes mig ligga derutinnan, att en så djupt in - Allvnänna Besvärs- och Ekonomi- Ltskottets Betänkande, N:o 76. 7 gripande förändring i ett helt
Stånds röstnings-privilegium icke blifvit i den ordning beredd och så Ståndsvis antagen, som del i 114 § Regeringsformen föreskrifves, ytan fastmera liksom tvångsvis medelst Utskotts-förstärknjng beslutad och anbefalld i ekonomisk lagstiftningsväg — något, som icke heller kan vara för de öfriga Riks-Ständen likgiltigt, om eljest äfven här gäller, att om en lem lider, så lida alla lemmarna med.
Ett Utlåtande, som således lider af det dubbla felet, att man i en så vigtig samhällsfråga dels har gjort, hvad man icke bordt, och dels icke gjort, hvad man bordt, — ett sådant kan jag för min del icke biträda.” H:o Auk. til] Exp.-Utsk. d. 31 Mars 1854, kl. 1 e. m.
Betänkandej i anledning af vackt motion om förändring i sättet för utarrendering af de s. k.
Akademi- och Hospitalshemnia/ien i Skåne
Under åberopande deraf, att genom Kongl.
Maj:ts nådiga Kungörelse den 17 Juli 1847 blifvit, till iakttagande vid utarrendering af kungs- och kungs-ladugårdar samt andra kronolägenheter, hvaraf arrenden till Statsverket ingå, bland annat förordnad t, att ett minimi-belopp, hvarunder, och ett maximi-belopp, hvaröfver anbuden ej få gå, skall bestämmas, och att förre arrendatorn skall ega optionsrätt att hemmanet behålla, har Riksdagsmannen Per Nilsson från Malmöhus län, uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion yrkat, att nämnde stadgauden, hvilka numera äfven gälla vid utarrendering af Lunds domkyrko-hemman, må komma att tillämpas i afseende på de så kallade Akademi- och Hospitals-hemmanen i Skåne, vid 8 Allmänna Besvärs- ock Ekonomi- Utskottets Betänkande., N:o 75. hvilkas utarrendering ännu skulle iakttagas det förr öfliga sättet, att hemmanen upplåtas till den vid auktionen högstbjudande, utan att förre arrendatorn eger optionsrätt att arrendet öfvertaga.
Motionären, som icke ville neka, att Akademien och Hospilals-inrättningen genom detta auktionssätt ju kunde ernå det högsta möjliga arrende för hemmanen, ehuruväl nämnde sätt, efter hans förmenande, äfven någon gång gifvit anledning till öfverenskommelse emellan spekulanterne att vid auktionen göra anbud vida understigande hvad som för hemmanen rätteligen borde erläggas, ansåg dock detta auktions-sätt för arrendaloren medföra en osäkerhet, som menligt inverkade på hemmanens brukning i synnerhet, och möjligen äfven på jordbruket i allmänhet; emedan, då arrendatoren icke kunde vara förvissad att vid arrendetidens slut, få fortfarande behålla hemmanet, äfven om han ville erlägga ett mot deltas afkastning någorlunda svarande arrende, tankan på egen fördel fordrade, att han å hemmanet icke gjorde andra uppoffringar än sådana, hvaraf han kunde under arrende-tiden sjelf draga nytta; hvarjemte ock derigenom icke sällan föranledis en sådan stegring i arrende-anbuden, att hemmanens afkastning icke räckt lill godtgörande af arrendet och följden blifvit att så väl arrendatorerne, som deras löftesmän råkat i obestånd, på samma gång hemmanens ändamålsenliga bruk och skötsel försummats.
Frågan om bestämmande af maximum och minimum vid utarrendering af ifrågavarande hemman, äfvensom om optionsrätt för arrendator deraf har tillförene varit föremål för så väl Kongl.
Maj:ts, som Rikets Ständers pröfning och bedömande.
Uti en den 21 Februari 1829 lill Kongl. Majit ingifven underdånig skrift anhöllo tre dåvarande Riksdagsfullmäktige af Bonde-Ståndet från Malmöhus län, att Kongl. Majit malte täckas i afseende på utarrendering af Lunds Hospitals- och Akademi-hemman i nåder medgifva tillämpning af nyssnämnde vilkor i enlighet med de rörande utarrendering af Lunds domkyrko-hemman den 18 Juni 1823 och 16 Januari 1828 utfärdade .nådiga Bref. Öfver denna framställning hördes samtlige vederbörande, bland hvilka Consistorium Academicuin anförde, att den ifrågaställde förändringen skulle blifva för Akademien skadlig, emedan maximi-priset lade hinder i vägen för akademien att vid en blifvande auktion erhålla hvad hemmanet verkligen vore värdi, utan alt förekomma arrendatorns möjliga obestånd, enär den, som för godt köp inropat arrendet, kunde afträda det lill en annan för större mellangift, än som vöre med hemmanets beskaffenhet förenlig; att sådant äfven hade inträffat vid auktionen å lägenheten Nordanå, der mellangiften skall hafva utgjort l,/77 R:dr 37 sk. 4 rst. banko; att optionsrätten afhölle spekulanter och vore Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 75. 9 vöre ett ingrepp i Akademiens egande-rätt att fritt disponera öfver sine hemman; och täcktes Kongl. Majit, i anledning af berörde anhållan, genom nådigt Bref den 28 December 1832 (N:o 17 i Svensk Författnings-samling för 1833,) i nåder förklara, dels att med utarrenderingen af Lunds Akademis prsebende-hemman skulle förhållas på enahanda sätt, som enligt Kong).
Brefvet den 11 Februari 1824 blifvit stadgadt om lika hemman, tillhörande Upsala Akademi, och enligt hvilket Consistorium Academicum vore berättigadt, att efter försiggången auktion pröfva de gjorda anbuden, utan att vara ovilkorligen förbundet att fästa sig vid det högsta bland dem, oansedt den derföre erbjudna borgen vore antaglig, och hvilken pröfning borde Akademiens kansler underställas, dels ock att, vid Hospitals-hemmans utarrendering, Serafimer-ordens-gillet egde till pröfning af de gjorde anbuden lika rätt, som Akademiei nes styrelse i anseende till deras hemman.
Frågan om de i afseende på utarrendering af Lunds domkyrko-hemman gällande stadgandens tillämpning för Lunds Akademis hemman framställdes sedermera hos Rikets Ständer vid Riksdagen 1844 —1845, då vederbörande Utskott tillstyrkte, att Rikets Ständer skulle anhålla, att Kongl.
Majit måtte, sedan rätta förhållandet med den dispositionsrätt, som Lunds Akademi eger öfver de till densamma donerade hemman, blifvit utredt samt i händelse ej deruti något hinder förefunnes, i nåder utfärda sådana stadganden, som motionären åsyftat, inen frågan förföll genom två Riks-slånds afslag å betänkandet.
Den förnyades derefter vid nästpåföljde Riksmöte, då Utskottet anförde, att Lunds Akademi blifvit i kraft af Karl XIls donationsbref af år 1666 egare af sine hemman och alt desamma följaktligen icke voro att anse lika med hemman, hvilka slaten besitter med full och fri dispositionsrätt, ulan snarare måste betraktas såsom enskild egendom, i hvars förvaltning lagstiftande, makten icke borde ingripa, hvadan Utskottet ansåg den väckta frågan ligga utom gränsen för Rikets Ständers befattning och förfoganden, samt derföre afstyrkte motionen; och kom Irågan, i anseende till de olika beslut, hvari Riks-stånden stadnade, alvert vid sistnämnde riksdag att förfalla.
I afseende å ifrågavarande fastigheter har Ulskottet inhemtat, att Lunds Akademis hemman, hvilka af Konung Karl XI blifvit donerade, från början utgjorts af 925 gårdar, förutom andra lägenheter, hvilka (öre donationen tillhört det såkallade Capitulum Lundense; att dessa gods sedermera under krigstider blifvit af samma Konung använde för upprättande af ett nytt Kavalleri-regemente; att, efter krigets slut, år 1682, Akademien dels undfått ersättning för fastigheterne uti kronotionde och dels återbekommit några deribland, hvilka af Universitetet ännu besittas och Bih. till R.
St. Prof. 18S3--18S4. 8 Sam. 15 Uäft. 2 10 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet» Betänkande, N:o 75. utgöra 10 hela hemman, belägna i Torna och Bara härader af Malmöhus län; att de Lunds kapitel tillhörige gods, enligt hvad Professor Andreas Stobaeus uppgifver, ”blifvit Capitulo tillagde uti de Påfviske liderne, merändels af privatorum enskilda jordagods^ några ock af Biskoparne och andra Canonicis för egna medel tillhandlade och Capitulo underlagde, och några deribland af Konungarne, ingalunda af kronogods, utan deras enskilda arf och Allodialgods> till Capitulum perpetuerade,” samt att hvad angår hospitals-hemmanen, dessa blifvit dels af kronan anordnade och dels af enskilde skänkte eller testamenterade; hvarjemte Utskottet slutligen skolat meddela, att så väl akademi- som hospitals-hemmanen, enligt 3 § i Kongl.
Majrts för Kammar-kollegium den 16 Februari 1838 i nåder utfärdade Instruktion, blifvit uttryckligen undantagne från det kollegium tillhörande inseende öfver statens fastigheter.
Utskottet, som tagit ifrågavarande motion i öfvervägande, får i anledning deraf anföra, att, då Lunds Akademi besitter sina hemman på grund af enskilda donationer och förhållandet till en del är enahanda med hospitals-inrältningens besittningsrätt lill de hemman, som af densamma innehafvas, Utskottet, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad vid 1847— 1848 årens riksdag i dylik fråga yttrats, anser inblandning i hushållningen med dessa fastigheter å lagstiftande magtens sida böra, så vidt ske kan, undvikas; hvadan och enär vederbörande embetsmyndigheter vid utarrendering af samma fastigheter ingalunda, såsom motionären synes hafva förmodat, äro ovilkorligen bundna vid det gjorda högsta arrende-anbudet, utan, enligt hvad ofvan är näinndt, ega att, der omständigheterna dertill föranleda, antaga ett lägre anbud och således jemväl alt fästa det afseende, som vederbör, å sådana anbud, sorn göras af personer, hvilka tillförene i egenskap af arrendatorer väl vårdat hemmanen och derföre äfven för akademiens eller hospilals-inrättningens egen fördel höra vid hemmanen bibehållas; alltså finner Utskottet sig böra hemställa. att någon åtgärd i anledning af denna motion ej må vidtagas.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, Pf:o 75. il Reservation : af f. d. Talmannen Nils Persson från Kronobergs län: ”Utskottets antagande, att Lunds akademi besitter de så kallade akademi-hemmanen på grund af enskilda donationer och att förhållandet till en del är enahanda med hospitals-inrältningens besittningsrätt till de hemman, som af densamma innehafvas, torde härleda sig mera från enskilda personers anteckningar, än från handlingar, som innefatta giltig bevisning.