Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Samma grundsats, att ingen anklagelse mot Konungens Rådgifvare bör utgå från Öfra Kammaren, har ock föranledt Utskottet att från det af båda Kam ra ine tillsatta Stats-Utskotlet afskilja den detsamma i Riksdags-Ordningens 3o § 2 morn. ålagda granskning af Statsverkets räkenskaper och handlingar, och öfverflytta den på Granskniogs-Ulskottet, som, med ledning af Riksens Ständers Revisorers anmärkningar, synes böra medhinna äfven denna granskning.
En följd af Grundlags-TJtshottets sammansättning af idel ledamöter utur Andra Kammaren är ock, att detta Utskott icke kan öfvertaga befattningen att vara skiljedomare emellan representationens serskilda Kamrar.
Utskottet har ansett lämpligast att uppdraga denna befattning åt de fyra Utskott, samfäldt, hvilka båda Kam räme tillsätta; och har, i sammanhang dermed, äfven troti, att åt dessa Utskott, eller så många af dem, sorn ojäfvige äro, borde uppdragas slitningen af tvister emellan Kammare och Utskott. §§ 7°> 71* Utskottet har företagit en sådan delning af 70 och 71 §§, att den förra endast upptager frågorna om väckande af förslag, och örn deras åflemnande från Utskotten till den ena eller andra af Kamrarne; hvaremot i den 71 äro intagna de väsendtligaste stadganden om Kamrarnes inbördes förhållande.
I 70 § Tior till Conslitulions-Ulskottels Memorial, N\o 85, 37 I 7° § ^iar Utskoltet utgått från den grundsats, att i alla egentliga Iagstiftnings-frågor första rösten, hvarmed Utskottet velat beteckna rätten att först besluta i el t från Utskott inkommet mål och till Medkammaren aflemna beslutet, tillkommer den Andra Kammaren, såsom den, hvilkens ledamöter företrädesvis böra jega det förutseende och den oinsigt, hvilka i dylika frågor framför allt är o af vigt.
I 71 § har Utskoltet till de frågor, i hvilka hvar Kammare har särskildt veto, icke allenast hänfört dera, hvilka i 70 § serskildt äro uppräknade såsom sådana, der Andra Kammaren äger första rösten, utan äfven andra, vid hvilkas behandling
Utskottet ansett en starkare återhållande kraft nödig.
Just med stöd af detta skäl har Utskottet likväl ansett Grundlagsfrågor, vid den Riksdag, då de väckas, kunna undantagas från dem, i hvilka hvar af Karnrarne eger veto.
Ett vid sådan frågas afgörande begånget förhastande kan vid den följande Riksdagen lätteligen rättas, § 7.3.
' I ett Tvåkamrriar-sjstem får den gemensamma arbets-ordningen icke vara så lös, så föränderlig, som i elt Enkammar-system.
Efter att i 71 § hafva inrymt båda Kamrarne veto i frågor om åtskilliga delar af denna arbets-ordning, har Utskottet här tillagt föreskrifter, huru förfaras bör vid frågor om tillsättning af nya Utskott, om uppdrag af ökad befattning åt de i 65 § omtalade eller om förstärkning af desamma.
De serskilda Kamrarnes enskilda arbets-ordningar har Utskottet ansett böra öfverlemnas åt hvar Kammare att, efter hvad den finner godt, uppgöra och ändra. 5 7Ö
Det blir af Tvåkammar-systemets antagande, äfven med de modilicationer, Utskoltet föreslagit, en följd, att den ena Kammarens ledamöter endast tillfälligtvis komma att yttra sig i närvaro af den andras.
Detta har föranledt Utskottet att ändra 76 §, så att Stats-Råds-ledamöter, sorn äro Riksdagsmän, må, vid öfverläggning om frågor, hvilka röra deras Departement, lemnäs fritt tillträde äfven till den Kammare, der de icke ega säte och stämma; hvaremot Utskottet ock ansett dem böra åläggas, såsom en pligt, att, på kallelse, sig i samma Kammare för upplysningars afgifvande inställa.
St, Fröt, 1840 och i84t< 3 Sami, 38 Baft. 6 38 Hor till Constitutions-Utshottets Memorial, N\o 85. § 7»:
Utskottet har till den i sista perioden af denna § företagna ändring varit föranledt af den åsigt, att den Kammare, som första rösten i ett mål eger, ock bör vara fullt behörig att bedöma det behof, hvarom i denna § är fråga.
.§ »45* Likasom Utskottet i Memorialet N:o 68 föreslog införande i RegeringsFormen af en §, som komme att utur samma Regerings-Form uteslutas vid den Riksdag, då Riksförsamlingen första gången sammanträder, har Utskottet, i följd af det sätt, hvarpå Utskottet ansett Andra Kammaren böra första gången väljas, funnit sig nödgadt att i närvarande förslag ytterligare införa en §, som utur Regerings-Formen kommer att utgå vid slutet af den tredje lagtima Riksdagen, då Riksförsamlingen sammanträder.
Stockholm den i5 Februari 1841 - . I IIWIUMLITJ: 7—i STOCKHOLM.
Tryckt hos A, G.
Hellsten, x841* fHÖr till Constitutions-Ulskoltets Memorial N;o8'5.
1 Reservationer.
Äf Herr Grefve Spens: ”Mot detta Betänkande reserverar jag mig Försft på grund af det sätt, hvarpå Utskottet har förändrat sina förra förslager.
Stånd hade vid granskningen af Betänkandet N;o 38 godkänt en annan valprincip, än den at Utskottet föreslagna.
Då begärdes, efter min tanka, med fullt skäl, att frågan härom mätte, såsom principfråga , genast pröfvas i Förstärkt Utskott, och detta beviljades af alla fyra Stånden.
Af denna, den i dessa mål högsta, instancen blef allmänna valens princip antagen i afseende på de valberättigade och val-collegiernas formation.
Just härigenom hafva de tre
Stånden aldrig yttrat sig öfver val-lagens detaljer, och då, enligt Regeringsformens 56 §., detta Betänkande bör hafva naturen af en jemnknings-act, har denna jern åkning, om ingen ytterligare granskning af dessa Stånd företages, måst blifva emellan ett Slånds mening, sorn Utskottet vet, och -trenne Stånds, som Utskottet gissar.
Efter min mening hade Utskottet bordt, omedelbart efter afsändandel af det Förstärkta Utskottets Memorial om dess voteringsåtgärd, hemställa till de tre Stånden, om de, under förutsättning af samfälta val, hade något mot serskilda paragraf-lydelser att invända.
Genom uragtlåtande häraf har Utskottet inkommit på en ganska slipprig bana; jag reserverar mig i allmänhet mot följderna, ehuru jag ej har, då denna min mening om formen har blifvit inom Utskottet underkänd, kunnat undandraga mig deltagande i Utskottets öfverläggningar om sak, och derföre äfven anser mig skyldig, att i dessa afseenden reservera mig, serskildt mot hvart och ett hufvudsakligt beslut, som jag ej kunnat godkänna. i:o I det ena Ståndets gemensamma tanka har Utskottet funnit yrkandet af ”företrädesvis directa val”, förenadt med det af ståndsprincipens bibehållande; och Utskottet har ansett sig böra anse denna önskan äfven vara samma
Stånds för det nu inträffade fall, att allmänna val antagas.
Redan i min reservation mot Betänkandet N:o 38 sökte jag försvara de directa valens princip, och å min sida kan det således ej egentligen beklagas, att Utskottet genom sitt förfarande öppnat ny debatt öfver detta ämne.
Men väsendtligen samma åsigt af det directa valsättet har slutligen gjort sig gällande; man har ansett den personliga närvaron vara vid Riksdagsmannaval för hvarje väljande oundviklig, och under denna förutsättning äro visserligen directa val, i vår glest befolkade landsbygd, overkstäiibara; Bih. till R.
Prot. 1840 och 1841• 3 Sami. 3g.-dc Haft. i 2 Constilutions-Vt skottets Memorial, JV.-o 85. samma förutsättning leder äfven till farhåga för tumultuoritet, och för en mängd företeelser, hvilkas möjlighet utlänningarnas mångåriga erfarenhet vitsordat.
Jag kan ej underlåta att upprepa min i förra reservationen yttrade tanka, att genom full frihet i valsättet, genom tillåtande af så väl skrifven valsedel, som vaifullrnagt, skulle man hafva ernått de fördelagtigaste resultaten; hvar och en väljande hade då utöfvat sin rättighet på det för honom minst besvärliga vis, och allt försvårande i utöfning af den politiska rättighet man medgifver, gör vanligen mera ondt än godt.
Men under det jag i detta afseende åberopar mitt nu andra gången inom Utskottet underkända förslag, att direct val må tillåtas hvarje väljande, som åstundar, men på samma gång tillfälle öppnas för de öfriga att förena sig om pastoratfullmägtige; upptager jag tillika, såsom en annan väg till samma mål, ett annat inom Utskottet framstäldt förslag, att—såframt nödvändigt de valberätligade skola pastoratvis samlas till Electors-val — låta den dervid uppkommande minoriteten ega öppen rätt att utse för sitt röstetal en eller flere Electorer, likasom majoriteten för sitt.
Vid öppen votering är detta verkställhart, och man skulle härigenom vinna nästan alla fördelarna af direct val, och undvika de befarade olägenheterna.
Men visserligen kunde man då ej hinna det mål, som många tyckas anse alldeles oundgängligt att eftersträfva, nemligen röstandet per capita på districtets valställe, der riksdagsmännen utses.
Just häri har jag aldrig funnit någon fördel; och det motsatta valsättet har i Sverige seclers häfd på sin sida, ty vid alla val till Bonde-Ståndets riksdagsmän hafva hittills alltid sockneelectorerna voterat med cornmittenlernas röstetal.
Den practiska möjligheten, äfven hädanefter, af riksdagsmannaval utan röstande per capita, har Utskottet sjelf erkänt, just när det för stadsdistiiclen godkände directa val.
Utskottet har i Betänkandet N.'o 38 föreslagit, jemte Eleclorernas röstande per capita, att deras antal skulle kestämmas efter pastoratens folkmängd ; det föreslår nu, att bestämma detta antal efter de röster, som enligt vallagen kunna i pastoratet afgifvas.
Lika med Utskottet anser jag detta vara en förbättring, men tror att man har stannat på halfva vägen.
Det är ögonskenligt, att, om ett valdistrict består af tre gäll, A, B, C, hvaraf Ä, enligt antingen det nya eller det gamla val-lagsförslagets principer, sänder flere Electorer än B och C tillsammans, skall , så snart Eleetorerna sedan votera per capita, gällstämman inom A alltid vara den, som afgör för liela districtet, om ock de röstande inom B och C äro enhälligt af samma tanka som minoriteten inom A, och fastän härigenom deras mening är districtets verkliga majoritets.
Då jag ännu ej hört andra skäl anföras för val genom Constilutions-Utskottets Memorial, IV.o SS. 3 Electorer, än de långa resornas oläglighet för de väljande, och de stora folksamlingarnas möjliga bullersamhet vid riksdagsmannavalen; och icke kan förmoda, hvarken att det dubbla tillfället att öfverrösta andras meningar anses såsom en fördel, eller att ett resultat, stridande mot den verkliga pluraliletens vilja, kallas likgiltigt, kan jag ej annat än uttrycka den önskan, att ofvaniiämnde förslag må inom Ståndens plena vinna uppmärksamhet. 2:0
Utskottet har vidare troLt sig, på ett med Grundlagen öfverensstämmande sätt, gå Borgare-Ståndets nyssnämnde önskan om ”företrädesvis directa val” till mötes, då städerue dels blifvit fördelade i skilda valdistrict från landsbygden, dels ett eget grundlagsbud föreslaget, angående proportionen emellan desse stads-valdistricts samfälta representanl-antal, och hela rikets.
Det är möjligt att detta är Borgare-Ståndets tanka om hvad sorn godkännas bör, sedan ståndsprincipen blifvit underkänd; sådant hade kunnat utrönas, om Ståndet, på sätt ofvan nämndt är. kommit i tillfälle att efter delta underkännande å nyo granska den i Betänkandet N:o 38 föreslagna val-lagen; men, utan yttrande af Borgare-Ståndet, tror jag
Utskottet hafva saknat initiativ till sitt nu gjorda förslag.
Dock —- denna min tanka inneslutes i min bär ofvan afgifna reservation mot det formella af Utskottets förfarande; — jag vill nu endast yttra mig öfver sakfrågan, huruvida denna skilnad emellan städer och landsbygd är lämplig och gagnelig.
Härvid vill jag opåmint erkänna, att, då hela valdistrict-indelningen efter folkmängd hvilar på arbiträr grund, och är en blott nödfalls-utväg, byggd på saknaden af medel att på förhand ealculera hela rikets röstetal efter val-lagens tariff, och på den häraf härledda omöjligheten att fördela detta antal, vare sig i 145- eller ryö-delar, kan det icke i sig sjelf klandras, a»tt man för sådana medborgare-föreningar inom riket, der folkmängden gifvet- ett tydligen alltför lågt representant-antal, medgifver antagandet derjemte af andra beräkningsgrunder.
Jag vill godkänna, såsom en följd häraf, så väl en större representationsrätt än efter andelen i rikets folkmängd, sorn äfven bildandet af egna valdistricter, för de städer, der industri, förmögenhet, odling, bekantskap med allmänna ärenden, m. m., kunna anses vara concentrerade; — men detta hänvisar till Sveriges större städerj icke till Sveriges alla städer och större köpingar.
Jag kan ej anse det blotta Stads-privilegium, som sanclionerar namnet stad, och uttrycker en Regeringens förhoppning, att i denna ort framdeles en stad skall uppstå, såsom ett tillräckligt skäl att anticipera på möjliga framtida förhållanden;—icke eller kan jag i ett sådant privilegium se en talisman , som kan bibehålla stadsmannalifvets väsendlliga caracter qvar på föreskrifven plats, århundraden 4 Conslitulions-Utskottets Memorial) N?o &5v efter sedan industrien har valt sig andra vägar.
Om olägenheterna af Englands ”rotten borougbs” har det landets historie nog tydligt talat, och det har alltid synts mig såsom en utaf de större förtjpnsterna uti det förslag, som i Utskottets Betänkande N:o 38 framgå fs,, att,, när man ,- i afseende på alla de betydliga samhällsfrågor, hvilka representations-stadgarne vidröra påyrkade upphäfvandet af andra privilegii-skilnader, man utsträckte detta äfven tilt den dylika skilnaden emellan stad och länd.
Dock— redan uti Betänkandet N:o 38 föreslog Utskottet, att Stockholm borde utgöra serskildt -yaldistriet — utan minsta motsägelse mot principerna synes man mig hafva kunnat utsträcka detta till Götheborg, Carlskrona , Norrköping , Malmö,.
Gefle, hvilkas stadsmannaröreIse kan anses* berättiga dem att sända del®' flera representanter, dels åtminstone hvardera en; möjligtvis kunde, utan serdeles afsteg från princip, samma utsträckning ske till de elfva städerna •med mer än 4.000 invånare, der t vännes förening kan vara för ett valdistrict tillräcklig.
Jag har till och med velat ingå på att ännu ytterligare intaga i denna calegori de derefter följande tio, med mer än a,5oo invånare, der trenne städers förening fordras, för att erhålla en foikmäng af 8 å pooo menniskor för distrietet.
— Men åtminstone allt, sorn understiger denna gräns, synes mig vara alldeles oförtjent af, att i dessa lagstiftningsfrågor behandlas annorlunda än en lika stor By, ett lika stort fiskeläge.
— De practiska svårigheter, som uppstått vid sjelfva lag-redäctionen genom Utskottets beslut om ”ålla städer och större köpingar”, äro så synbara, att jag ej anser mig behöfva utpeka dem.
De skola visa sig än tydligare på den Riksdag, då detta förslag kan vara hvilande till antagande eller föriastelSe, och dä man ej kan undgå att sorgfälligt betänka, huru mångå detalj-anomalier serskilda paragrafer medföra; — jag kan ej undertrycka min.
Jijertliga önskan: måtte ej den principlöshet, sorn här har kommit att vidlåda Utskottets val-lag, blifva en anledning till det helas förkastande. 3:o Utskottet har genom inbjudning till Trenne Riks-Stånd, att godkänna en det Fjerdes gemensamma tanka, vidtagit ett annat steg, sorn, efter min tanka, om detta förslag blilver hvilande tili nästa Riksdag, då skall föranleda ett sådant det helas förkastande, och hvaremot jag, på grund deraf,, måste reservera mig.
Utskottet har nemligen tillstyrkt, i Val-lagens 3 §., att den, sorn å flere orter står i förhållanden, Hvilka medföra rösträtt, må sammanräkna dessa på ett ställe, och der aflemna högst sex röster, men vara strängt förbuden att rösta på mer än ett ställe.
Den Afdelning al Utskottet, sorn, förliden vår, uppgjorde första planen till dessa representations£01 ändringsförslager,, tillstyrkte sammanslagen beräkning af hvarje persons ConslUufi-onT-TJtsJiottcts Memorials N.-o vå\ rösträttighet inom valdistrictet, på det att ingen måtte kunha till' samma Riksdagsmannaval bidraga med mer än sex röster; men den ansåg sig böra lemna den större förmögenheten öppet, att f olika valdistricter utöfva serskilda, densamma åtföljande, rättigheter.
Uli Utskottets plenum ändrades detta så, att valrätt med ända till sex röster kunde utöfvas serskildt inom hvart pastorat, der den väljande kunde åberopa grund dertill, enligt vallagens tariff.
Derigenom korn den rike mannen i tillfälle alt votera flerfaldigt till samma Riksdagsmannaval.
Mot delta senare protesterade jag då, och anser äfven nu det inflytande för stort, sorti genom ett sådant bud i val-lagen skulle tillskyndas
Sveriges millionärer (ehuru visserligen de nuvarande sådana äro så få, att man ej serdeles behöfver frukta dem).
Mea det inflytande man nu åt dem bibehållit, anser jag deremot vara för litet. X länder, der ingen röst-tariff, utan blott en census-siffra, befinnes stadgad, är det tydligen principenligt, att ingen får votera på mer än ett ställe.
Hos oss har det motsatta förhållandet af ålder varit gällande och egaren af röstberättigade hemman i flera härader och socknar har alltid obestridligen1 kunnat deltaga i Eleetorers utseende till flera häraders1 Riksdagsmannaval.
Den större förmögenheten har tillika hittills på hvartdera stället kunnat ega en vida större andel i valet, än tariffen och det utsatta maximum medgifver; jag tror det vara ett oförsigtigt steg af dem, som önska representationsförändringens framgång vid en kommande Riksdag, att, så ytterligt som nu föreslaget är, minska den större förmögenhetens rättigheter på samma gång, som en så ganska stor mängd af den fattigare classen skall erhålla dels en dem hittills vägrad representationsrätt, dels vida större val-andel än förut. 0ch då Utskottet nu, genom Bonde-Ståndets gemensamma tanka, fått anledning frångå sitt förra, till de rikares förmon öfverdrifna, förslag om sex rösters möjlig beräkning i flere gäll af samma district; då derigenom ali deri väsendtliga farhågan för millionärens inflytande kan förebyggas, tror jag alt Utskottet hade bordt inskränka sig till ofvannämnde, den första afdelningens förslag i ämnet.
Många paragraf-moment i val-lagen hade härigenom blifvit vida enklare än nu; inom districtet är det ganska lätt att controllera, det samme man ej väljer på två gällstämmor.
Just derföre hade man icke, såsom nu, behöft lägga den hufvudsakliga controllen i stränga straffbestämningar; dessa senare fruktar jag skola föranleda många injurie-processer. —■
Man hade då äfven, när man ville lemna städerna serskilda valdistrict, och deras invånare större representationsrätt relativt tili iolkmängden, undvikit den besynnerlighet, som nu uppslår, att då, enligt åen föreslagna Yal-lagens 4- och *1 $§» e|i stadsbo anmäler sig att inomr 6 Gonstitutions-Utskottets Memorial, N.-o 85. stadsdistrictet få räkna sig till godo de grunder för rösträtt, han på landet eger, kan denna flyttade rösträtt sägas blifva af annan betydenhet, än den på sin ursprungliga ort hade varit.
Dock, denna sistnämnda anomali, och min nyss framställda, möjligen öfverdrifna, farhåga, att steget mot den större förmögenheten skall föranleda förslagets framtida förkastande, äro för mig hvarken de enda elier de största skälen mot sammanförandet af valrätt från flera district, och mot nekandet af dess utöfning i flera.
Jag fruktar att sådant skall blifva i sinom tid ett stort hinder för organiserandet på fullt lämpligt vis, al den för ■vårt land högst nödiga Provins-representationen.
Jag åperopar härvid mm reservation mot Betänkandet N:o 38, der jag sökt påminna om, huruledes, när ett folk uppvaknat till allmänt hehof af politisk emancipation, det är af allmänt deltagande i allmänna ärendens behandling, det aldrig ensamt är rikets ärenden, som intressera medborgaren, utan lika mycket, och ofta företrädesvis, provinsfrågor; och att just derföre bör, så snart en nv representationsform påtänkes för det eria slaget af mål, den sättas uti innerlig combination med samma folks representationsform i afseende på det andra.
Likartad röstlängd borde helst gälla för communens representation, för provinsens och för rikets; men då för den första några undantag äro oundvikliga, på grund af nödvändigheten att bibehålla i det närmaste orubbade vårt lands gamla organisationer af sockenstämman; — bör likväl den hos oss hittills saknade provinsnämnden kunna få sin fulla gemensamhet med Riksdagen.
Det olika förhållande, som för sockenstämman finnes, är dessutom till de förmögnares förmån; och de der förekommande frågorna taga alltför många enskilda intressen i anspråk, att man der nånsin skall kunna införa någon nedsatt tariff vid beräkningen af de förmögnares rösträtt.
Vid provinsnämnden, liksom vid Riksdagen, förekomma allmänna ärenden, och rikedomens oligarki är der vådligo der bör den nedsatta tariffen införas; och för att säkert få den framdeles införd der, bör, då man nu gör det i min tanka för mycket vågade försöket, att om-organisera Riks-representationen, utan att på samma gång organisera deri provinciella, man göra val-lagen och röstlängden för den förra sådan, att de kunna begagnas äfven för den senare; så att den icke behöfver låna sin organisation från sockenstämman.
Har nu en medborgare egendom i två provinser, är det ögonskenligen lika orätt att neka honom deltagande uti provinsärendena för d'en ena orten, som det skulle vara, att neka honom detta i begge orterna; för provinsnämnden kan således icke den val-lag, Utskottet nu föreslår, oförändrad antagas, och, när en gång beliafvet af denna organisation uttager sin rätt, skall man således för denna Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 85. inrättning antingen, såsom nyss sades, låna val-längd från sockenstämman, eller nödgas sammansätta ännu en tredje.
Delta är mitt egentliga skäl att bestrida denna del af Utskottets förslag. /(:o
Utskottet bär hufvudsakligen godkänt och tillstyrkt de tre Stånden att antaga, Bonde-Ståndets tanka om valrätt äfven för egare af mindre fastighetsvärde på landsbygden, än 2Öo R:dr B;ko.
Utskottet har härvid fö* reslagit, att hvarje mindre egendom än den af 1000 R:dr B:ko borde medföra af 10
R:dr är således den enda uteslutna.
Och då, vid motsvarande rättelse i Utskottets förra förslag, hvilket utsatte minimum af röstgifvande fastighet för städerne bubbelt så stort som för landsbygden, det nya minimum för städerne skulle hafva blifvit blott 20 R:dr, har Utskottet, heldre än att föreslå sådana olika minimisiffror som 10 R:dr och 20 R:dr, låtit ofvannämnde stadgande om \f\ 00 röst för hvarje 10
R:dr af fastighetsvärde under 1000 R:dr vara gemensamt för stad och land, och alldeles förbigått all i delta moment af val-lagen tala om något minimum.
Jag har, 1 afseende på detta samfälda behandlande af stad och land, godkänt Utskottets förslag, men framställt den önskan, att minimum kunde utsättas till 100 R:dr, i stället for 10; och beräkningen af hundradedels röster helt och lin 11 et upphöra.
Ordalydelsen skulle då blifva i slutet af Val-lagens 1 §.
1 mom. eller annan lägenhet, af minst 100 R:dr uppskattadt värde.
Och i dess 2 §.
1 mom. hvarjemte, då värdet understiger 100 R:dr, för hvarje fulla mo R:dr uppskattningsvärde beräknas en tiondedels röst.
Anledningar till detta milt förslag hafva varit de practiska svårigheterna af att räkna hundradedels röster vict valen; uteslutas dessa, återstår en*dast ett slag af bruten röst. hvilket på öfverensstämmande sätt förekommer i irsta och 2:dra moni. af §:n, och så, alt ingen röslegande kan inlemna på en gång hela tals och tiomiedelurs röstsedlar.
Delta skulle otvifvelagtigt betydligt lätta valförrättningen.
.Hvad för öfrigt sjelfva principfrågan angår om minimum hör vara 10 eller 100 R:dr, synes den mig nära likgiltig.
Dock finnas flera, och, i min tanka, vigtigare skäl för bestämmandet af 100 R;dr.
Det är just fördelen af Utskottets förslag om röstberäkning efter tariff, i stället för det utländska sältet, alt antingen stadga blott, en siffra, som bestämmer allt eller intet i afseende på rösträtt, eller högst två siffror genom medgifvandet af enkelt och dubbelt votum, att man, pd den af Utskottet föreslagua, och x vårt land af ålder banade, vägen, Constilu i ions-UIskoi tels Memorial, N.o 8'S. ian utan olägenhet nedgå vida längre, och icke nödgas uppställa s"å skarpa, och derigenom obilliga, gränsor emellan de rikare och fattigare; — och att den utländska principen leder till ecblekrati, om cen(Sussiffran ar för lag, och till uteslutande af en ganska stor medborgareclass, samt derigenom tili penninge-aristokrati, om samma siffra är för hög.
Vid sådant förhållande bör den minimisiffra, som här är i fråga, icke efter doctrinära grunder bestämmas, utan blott efter historiska.