Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag sålunda icke kan uppfatta anledningen till Utskottets ifrågavarande beslut; Då jag för min del anser, att en jernväg emellan Norrköping och Cathrineholm, om den äfven i och för sig sjelf är af obestridlig nytta, endast derigenom att den utgör en länk af den jernväg, som måste komma att förbinda de södra och vestra stambanorna, kan såsom stambana af Staten anläggas och fullbordas; Då vigten af den östra stambanan, så väl för det allmänna, som för en stor del af landet, är så allmänt erkänd, att det icke kan vara fråga om, utan när den skall utföras; Då slutligen ett definitift fastställande af den östra stambanans rigtning för de provinser den kommer att genomgå är af oberäknelig vigt derigenom att först sedan denna rigtning blifvit bestämd, jernvägen må blifva fullbordad några år förr eller några år sednare, — dessa provinser kunna börja att, hvar för sig, arbeta på de förbättrade kommunikationer, som inom de särskilda orterna tarfvas; Vågar jag vördsamt hemställa att, med afslag på Utskottets tillstyrkande uti 10:de punkten och med gillande af Kongl. Maj:ts nådiga framställning, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. 67 Rikets Ständer må till påbörjande af östra stambanan ifrån Cathrineholm öfver Norrköping och Linköping, vester om sjön Sommen, till trakten af Nässjö, anvisa det för anläggningen af sträckan emellan Cathrineholm och Norrköping- erforderliga belopp, i jemnadt tal af 4,135,000 R:dr, hvilket belopp, derest Utskottets framställning i 7:de punkten skulle vinna Rikets Ständers bifall, bör nedsättas till 4,030,000 R:dr.“
Häruti hafva instämt: Herr Grefve Cronstedt, Fr., Herrar Leijonancker, F. W., Hammarhjelm, C., Sandels, L. G. och von Troil, S. G., Hoktorerne Emanuelsson och Lindgren, Professor Selander, Doktorerne Tellbom, Arrhenius och Söderberg samt Riksdagsfullmägtigen Per Nilsson i Espö. af Herr L. J. Hierta: “I enlighet med min här ofvan anmälda reservation emot stambanesystemets vidare utsträckning sedan södra stambanan blifvit färdigbyggd, reserverar jag mig emot beslutet att tillstyrka anslag för en statsbanas anläggande från Cathrineholm till Norrköping, och anser, om också icke med stor förtröstan om framgång för min åsigt, att Rikets Ständer i stället böra erbjuda ett lån af två tredjedelar af kostnadsförslaget för en sådan bana, emot fyra procents ränta och räntefrihet på högst tre år från lånebeloppens upptagande.
Jag tror att det vore så mycket mera skäl till en sådan åtgärd, som intet tvifvel kan vara förhanden, att ju bolag på sådana vilkor skulle bilda sig för en jernvägs anläggande ifrån Cathrineholm ända till Nässjö, då denna linie genomgår en af de folkrikaste trakter i hela landet.“ af Riksdagsfullmägtigen Jonas Andersson från Östergötlands län:
Jemte det jag instämmer uti Herr Friherre af Ugglas reservation mot Utskottets uti 10:de punkten gjorda hemställan, i afseende på ordalagen för det beviljade anslaget för en stambana emellan Cathrineholm och Norrköping, får jag mot
Utskottets förfarande härutinnan anföra ett ytterligare skäl.
Jag har visserligen reserverat mig mot förslaget att kommunerna skola kostnadsfritt upplåta den för stambanorna erforderliga jord; men om detta förslag vinner Rikets Ständers bifall, så är det klart att kommunernas ansvarighet i detta hänseende blifvor betydligt mera betungande, om denna ansvarighet inskränkes till ett mindre område, än om den utsträckes till ett större.
Om det sålunda vore på förhand bestämdt, att hela sträckningen från Cathrineholm till Nässjö borde blifva stambana, så kunde ansvaret för jordersättningarne utsträckas till större delen af provinsen Östergötland och för hela banan regleras i ett sammanhang; hvaremot, om endast sträckningen emellan Cathrineholm och Norrköping, anses såsom stambana, det icke rimligen kan begäras att andra delar af denna provins än de, som angränsa sjelfva banan, skola bidraga till expropriationskostnadernas bestridande.
Detta utgör, enligt min tanke, ett så vigtigt skäl för att redan nu bestämma östra stambanans rigtning, att jag icke kan inse, huru just de, som ifrat derför att kommunerna skola kostnadsfritt upplåta den för stambanorna erforderliga jord, kunnat anvisa medel för en stambana emellan Cathrineholm och Norrköping, i stället att till påbörjande af östra stambanan från Cahtrineholm öfver Norrköping och Linköping, vester om sjön Sommen, till trakten af Nässjö, anvisa det för anläggningen af sträckan emellan Cathrineholm och Norrköping erforderliga beloppet.“ 68 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87.
Angående norra stambanan: af Herr Grefve Cronstedt, Fr.: “Stats-Utskottets förslag i afseende på rigt ningen af norra stambanan afser en sammanjemkning emellan de båda stridiga meningarne: öster och vester om Sigtunafjärden.
Det är således ett förmedlingsförslag och dess förtjenst är att söka uti det försonande syftet.
Antagligheten måste åter bero af det sätt hvarpå, dels det allmännas fördel eller statsintresset blifvit tillgodosedt, dels lotterna åt hvardera sidan tillmätta.
De brister man tillräknat det Kongl, förslaget, hvilket afser norra stambanans ledande ifrån Stockholm öfver Stäket till Örsundsbro och vidare i rigtningen åt Sala, med en sidobana ifrån Örsundsbro till Upsala, hafva förnämligast varit, dels att en sådan bana komme att vid genomlöpandet af 2:ne till en del af Mälarens vatten omgifna härader inom Upsala län, framdragas i närheten af nämnde sjö, dels att den förbindelse emellan Stockholm och Upsala, som på detta sätt beredes, blefve omkring mil längre än om banan droges öster om Sigtunafjärden.
Emot sträckningen öster om Sigtunafjärden har blifvit anfördt: jernvägens farliga läge utur strategisk synpunkt och, ibland andra olägenheter med afseende å rigtningen, äfven den, att banan emellan Upsala och Sala komme att genomskära skogstrakter, hvilka äro i odling vida underlägsna det längre i söder belägna slättlandet.
Under den strid som utkämpades vid 1856—1858 årens riksdag om vestra stambanans ledande norr eller söder om Mälaren, tillvann sig en af den norra rigtningens vänner ett välförtjent bifall för en emot Stats-Utskottets beslut afgilven särdeles sakrik reservation, innefattande en klar och kraftig bevisning för den åsigt att der en betydlig trafik vore att förutsätta, der äro jernvägar och vattenvägar icke längre rivaler — en åsigt som vore uttalad i den grundsatsen att ”jernvägar, parallela med mycket trafikerade segelbara vatten hafva, på några undantag när, förtjent att i första rummet utföras.”
Hufvudargumentet emot vestra stambanans dragande norr om Mälaren, var otvifvelaktigt ett åberopande af den utaf 1856 års jernvägs-komité uttalade grundsats att jernvägar böra ledas så mycket sorn möjligt aflägset ifrån segelbara vatten och derpå byggdes sedermera den framkastade och idkeligen återupprepade frasen om olämpligheten af en stambanas förläggande “utmed Mälarens strand11.
Uti den ofvannämnda reservationen fästades äfven uppmärksamheten derpå, att 1856 års jernvägs-komité hade, detta oaktadt, icke tvekat att tillstyrka vestra stambanans förläggande genom Mälaredalen och att likaså Öfverste Ericson icke funnit något hinder, hvarken emot anläggningen af en annan jernvägssträckning “på ett ännu ringare afstånd ifrån Mälaren“, eller emot en jernbana löpande flere mil utåt Wenern.
Nu är det utom all tvifvel att denna jernvägssträckning på ett — såsom orden lyda — “ännu ringare afstånd ifrån Mälaren1' just är linien öster om 8igtunafjärden och man får sålunda anse att det ifrågavarande hufvudargumentet, tydande på olämpligheten af en jernbanas utläggning utmed segelled, blifvit uti förberörda reservation vederlagdt på ett sätt, fullkomligt tillfredsställande för dem, som önska norra stambanan dragen vester om Sigtunafjärden.
Norra stambanans erkända uppgift är att öppna en jernvägsförbindelse emellan de spanmålsproducerande och bergsbruksidkande orterna norr om Mälaren och denna uppgift bör vara hufvudsakligen bestämmande i afseende på sträckningen Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. 69 genom det inre af landet.
Den annorstädes antagna grundsatsen att de gamla handelsvägarnes rigtning äfven bör afgöra de blifvande jernvägarnes, antyder äfven hvarest den jernväg bör framgå, som är ämnad att sammanbinda Stockholm med de inre delarne af dess norr om Mälaren belägna förnämsta handelsområde.
— Då nu dessa vilkor endast kunna uppfyllas genom norra stambanans ledande hufvudsakligen uti den rigtning Kongl.
Maj:t föreslagit, så synes ock deraf följa att universitetsstadens fordran att på närmaste väg blifva med hufvudstaden förenad, icke får godkännas på ett sådant sätt, att banans egentliga ändamål dervid förbises.
Det beslut uti hvilket Utskottet stadnat innefattar visserligen ett erkännande att denna hufvudrigtning är den som bör antagas, men Utskottet har dock, efter min åsigt, på ett alltför knapphändigt sätt utredt skälen derför.
En af de väsendtligaste fördelarne af don rigtning ifrån Gran emot Sala Kongl. Majit föreslagit är otvifvelaktigt den, att derigenom förberedes en betydligt lättare jern vägskoinmunikation med de vesterut belägna orterna.
— Till en del har vål detta blifvit af Utskottet antydt, dock med uttryck, som synas förutsätta att fördelen häraf skulle egentligen tillfalla Westerås och dess omgifning.
Om Westerås, såsom en plats med betydlig affärsverksamhet, bör kunna draga väsendtlig fördel af en beqväm jernvägskommunikation med hufvudstaden, så är dock befrämjandet af en förening emellan det norra och vestra stambanesystemet af en än mera öfvervägande vigt.
Utskottet har helt och hållet förbigått den omständighet, att en förbindelse emellan Mälarehamn å ena sidan, samt bergslagerna, som för sina tunga varor söka denna hamn, å den andra, kan underlättas genom banans dragande utan ökad kostnad ifrån Gran till Sala öfver den af Kongl. Maj:t föreslagna punkten Sevalla, hvarigenom den ifrån norr kommande trafiken kan närma sig Mälarehamn på omkring 2 mils kortare afstånd, än i det lall att banan drages öfver Upsala till Sala.
Dessa 2 mil blifva således äfven en vinst för en framtida förbindelse emellan det norra och vestra jernvägssystemet, vare sig att en sådan förbindelse kommer att ske öfver Mälaren vid Qvieksund, eller öfver Örebro.
Det kan icke bestridas att genom den förlängning af icke fullt | mil, som den norra banan erhölle genom dess dragande emot Sala öfver Kålhammar i stället för öfver Almarestäke och Örsundsbro, tillkommer, på sätt Utskottet anfört, ett nytt trafikområde nemligen en del af landet öster om Sigtunafjärden, men å andra sidan blefve denna omväg ofördelaktig och i viss mån hinderlig för trafiken emellan Stockholm samt de norra och vestra orterna, och det visar sig äfven häraf att förmedlingsförslaget tillförsäkrar den östra sidans vänner de hufvudsakligaste fördelar de å sin sida önskat, men deremot ålägger motsidan uppoffringarne.
Om det byggnadsanslag, som, enligt Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, skulle erfordras för att framföra norra banan till Sala, med sidobaua ifrån Örsundsbro till Upsala, eller 8,830,339 R:dr, jemföres med den kostnad som erfordras för anläggandet af en bana ifrån Stockholm öfver Kålhammar och Gran till Sala, utgörande 8,351,307 R:dr, så uppstår visserligen en besparing af 479,032 R:dr, men å andra sidan måste tagas i betraktande den omständighet att om banan ledes öfver Stäket och Örsundsbro, blefve med det af Kongl. Maj:t äskade anslag, densamma i sjelfva verket framförd så mycket närmare Sala, som afståndet emellan Örsundsbro och Sala är. kortare än emellan Gran och sistnämnda stad.
Af det föregående torde inses hurusom antagandet af Kongl.
Maj:ts förslag, ehuru förbindelsen emellan Upsala och Stockholm derigenom något förlänges, likväl eger betydliga fördelar framför förmedlingsförslaget, hvarföre jag för min del ansett 70 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. att förstnämnda förslag bort af Utskottet föredragas, men om man också skulle finna förmedlingsförslaget, med hänseende till dess försonande syfte, värdt någon eftergift af den vestra sidans vänner, så bör likväl, efter mitt förmenande, hela det af Kongl. Majit för påbörjande af norra stambanan äskade anslaget, utan afdrag af det utaf Utskottet tillstyrkta lånebidraget för banan Kålhammar—Upsala, af Rikets Ständer beviljas för linien Stockholm—Kålhammar-—Sala, hvarigenom banan kunde framföras ytterligare omkring 2 mil i rigtningen emot Sala.“
Uti denna reservation hafva instämt : Herrar Q. F.
Ekholm, och L. JR.
Kistner samt vice Talmannen Anders Eriksson. af Herr Friherre af Ugglas, Gust.: “För min del har jag inom Utskottet biträdt Kongl. Maj:ts nådiga Proposition i afseende på den norra stambanans sträckning.
Mina skäl dertill hafva varit: att då hufvudändamålet med denna bana är att åstadkomma en förbindelse emellan hufvudstaden samt de nordvest derifrån belägna delar af landet den kortare sträckningen bör ega företräde, då folkmängd och andra på trafiken inverkande förhållanden icke ovilkorligen betinga valet af den längre; att dessa förhållanden gestalta sig i det närmaste lika, såväl vester som öster om Sigtunafjärden; att vägen vester om Sigtuuafjärden är den kortaste till Sala, en puukt som jag ansett ovilkorligen böra af jernvägen beröras; att vidare denna rigtning derjemte medger en förbindelse med Upsala, och att slutligen kostnaden för att förbinda Stockholm—Upsala—Sala uppgår, om den östra sträckningen väljes, till 9,222,106 R:dr, men, om den vestra godkännes, till endast 8,830,000 R:dr.
Då härtill kommer att den vestra sträckningen möjliggör eller åtminstone högst betydligt underlättar anläggande af en bibana till en Mälarehamn vid Westerås, har den synts mig i alla afseendeu ega företräde.
Utskottet har varit af en annan mening och sökt medla de stridiga åsigterna emellan.
Jag fruktar att detta försök ej kommer att tillfredsställa någon.
Utskottets förslag afser, att föra den norra stambanan öster om Sigtunafjärden till Kålhammar, derifrån rakt i vester till Gran och vidare till Sala, hvarjemte en bibana från Kålhammar skulle ledas till Upsala.
Emot detta föislag kan med skäl anmärkas: att vägen mellan Stockholm och Gran fördyras med icke mindre än 1,418,000
R:dr; att stambanan såmedelst finge den mest onaturliga krökning, enär den i grannskapet af hufvudstaden, dit vägarne väl böra sammanlöpa, kröker i rät vinkel, samt framgår lj mil parallelt med eller rättare tillbaka till Stockholm, och befinner sig vid Gran icke fullt 5 mil från Stockholm, sedan den genomlöpt en sträcka af nära 6 mil; att stambanan emellan Kålhammar och Gran passerar de s. k. halföarne der dessa äro smalast, minst odlade och befolkade; att trafiken, som uppgifvits lida genom konkurrens med sjöfarten, om vägen ledes vester om Sigtunafjärden, ovilkorligen kommer att lida ännu mera af en sådan konkurrens om vägen ledes öfver Kålhammar, emedan dels väglängden från Stockholm till Upland och Westmanland blir förökad, dels jernvägen vid Ericssund skär segelleden på ringa afstånd från hufvudstaden.
Ett förmedlingsförslag, som sålunda med omkring en mil förlänger stambanan och till följd deraf fördyrar den hufvudsaldiga trafiken, har jag icke kunnat gilla.
Dess enda fördel är att bereda en kortare förbindelse mellan hufvudstaden och Upsala, men för erhållande af en sådan fördel, som, reducerad i tid, belöper sig till en half timmes kortare färd, har jag icke ansett mig kunna uppoffra andra orters billiga anspråk.
Emellertid vill jag icke förneka att ett förmedlingsförslag, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. 71 som kunde tillfredsställa de stridiga åsigterna och på samma gång uppfylla det allmännas fordringar, borde helsås med glädje, och jag har trott mig böra underställa Rikets Ständers pröfning ett sådant, som, enligt min åsigt, åtminstone bättre än Utskottets, uppfyller dessa fordringar.
Det öfverensstämmer till sina hufvudgrunder med de, hvilka af Hans Excellens Justitie-Statsministern, Friherre De Geer samt Hans Excellens Utrikes Statsministern, Grefve Mauderström och Statsrådet, Grefve von Platen, vid ärendets föredragning inför Kongl. Maj:t, blifvit framställda.
Detta förslag afser att leda den norra stambanan till trakten af Säby-sjön, belägen något öster om Barkarby gästgifvaregård samt derifrån vidare öfver Stäket åt Gran och med undvikande af kroken till Örsundsbro i rigtning emot Sala; äfvensom att från trakten af Säby-sjön låta en bibana utgå till Upsala.
Undersökning pågår för närvarande för utarbetande af plan och kostnadsförslag, och hoppas jag, innan ärendet hos Rikets Ständer förekommer, kunna framlägga dessa handlingar.
Emellertid hafva okulära besigtningar gifvit vid handen, att genom en sådan sträckning omkring li mil i längd och 900,000 R:dr i anläggningskostnad skulle komma att inbesparas i jemförelse med det förslag Utskottet framställt, och om dessa förmodanden besannas, synes mig sorn borde de flestas intressen blifva väl tillgodosedda, ifall Rikets Ständer på sådant sätt använde det af Kongl. Maj:t ifrågasatta anslag till den norra stambanan af 5,850,000 R:dr, att, för påbörjande af norra stambanan förbi Säby-sjön öfver Stäket till Gran och vidare åt Sala i den rigtning Kongl. Majit kan finna skäligt bestämma, anvisades så stort belopp af denna summa, som icke erfordras för att med lån till fidelar af verkliga kostnaden för en bana emellan Säby-sjön och Upsala understödja det bolag, som för en sådan banas anläggning kan varda bildadt.
Efter de approximativa beräkningar, som blifvit uppgjorda, skulle en sådan bibana emellan Säby-sjön och Upsala uppgå i längd till 4j mil och i kostnad, å 800,000 R:dr per mil, till 3,600,000 R:dr, och sålunda för dess byggande ifrågakomma ett lån af 2,400,000
Ridr, till följd hvaraf ett belopp af 3,450,000 R:dr förefunnes till påbörjande af norra stambanan.
Detta belopp är tillräckligt för att framföra stambanan något längre än till Gran.
Detta förmedlingsförslag eger det stora företräde att norra stambanan erhåller den ur strategisk synpunkt vigtiga rigtningen vester om Sigtunafjärden; att det icke förlänger vägen till Sala, och att det derjemte bereder åt Upsala den kortaste förbindelse med hufvudstaden
Mig synes som detta sålunda utgör ett verkligt förmedlingsförslag; och skulle Rikets Ständer åt detsamma kunna skänka sitt bifall, vågar jag tro att den långvariga striden om sträckningen öster eller vester om Sigtunafjärden blefve bilagd på ett sätt, som uppfyllde Statens anspråk och åtminstone de flesta enskildes önskningar.” af Herr Sandels, L. G., som ansett att Utskottet bort tillstyrka bifall till hvad Kongl. Majit beträffande norra stambanan i nåder föreslagit. af Herr Leijonancker, F. W.: “Mot beslutet om norra stambanans rigtning får jag anmäla min reservation, med yrkande att denna bana bör från den af Utskottet föreslagna station dragas öfver Stäket och Örsundsbro och vidare i den rigtning mot Sala, som Kongl Majit eger att bestämma samt en bibana från Örsundsbro till Upsala, till hvilka arbetens påbörjande borde anvisas det af Kongl.
Majit äskade belopp af 5,850,000 R:dr.“ 72 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 87. af Herr von Troil, S. G., hvilken såsom sin reservation åberopat
Riksgäldsafdelningens förslag, så lydande: “På de skäl Utskottet sålunda anfört samt med hänvisning i öfrigt till den utredning, frågan erhållit uti det vid Kongl. Maj:ts nådiga Proposition fogade underdåniga Betänkande angående lämpligaste rigtningen för en jernväg norrut från hufvudstaden, hvilket Betänkande sistlidet år blifvit af dertill i nåder förordnade komiterade afgifvet, får Utskottet vördsamt hemställa, att en jernväg från Stockholm öfver Stäket till örsundsbro samt, i den rigtning Kongl. Maj:t kan finna för godt i nåder bestämma, från Örsundsbro till Sala och vidare från Sala i den sträckning, som, efter det fullständiga undersökningar blifvit verkställda, framdeles varder fastställd, skall såsom stambana på Statens bekostnad anläggas och fullbordas.
I fråga om den summa, som för ifrågavarande jernvägsanläggning vid innevarande riksdag bör beviljas, får Utskottet, med tillämpning af den förut uttryckta åsigten, att den för jernvägsanläggningen erforderliga jord skall af kommunerne kostnadsfritt upplåtas, vördsamt hemställa: att den för jernvägen mellan Stockholm och Örsundsbro erforderliga och till 4.330,890
R:dr beräknade kostnadssumma måtte, efter afdrag af det i kostnadsförslaget för expropriationer upptagna belopp 283,350
R:dr, anvisas att under nästkommande statsregleringsperiod utgå med en jemnad summa af Pyra Millioner Femtio Tusen (4,050,000) R:dr, häruti inberäknad kostnaden för anläggning af bangård i Stockholm.
Yidkommande åter det uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition framställda förslag, att den föreslagna jernvägen mellan Örsundsbro och Upsala måtte på Statens bekostnad anläggas samt dertill erforderliga medel vid innevarande riksdag anvisas, så, och ehuru Utskottet, på sätt ofvan är nämndt, anser af stor vigt, att Upsala genom jernväg sättes i förbindelse med hufvudstaden, anser dock Utskottet denna förbindelse lämpligast både kunna och böra utföras genom ett för sådant ändamål bildad t, genom lån af Staten understödt, bolag, hvilket må ega att bestämma den sträckning en sådan jernvägsanläggning bör erhålla.
Med tillämpning af dessa åsigter får Utskottet vördsamt föreslå, att, utaf den för jernvägsanläggningen mellan Örsundsbro och Upsala uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition afsedda och enligt uppgjordt kostnadsförslag erforderliga summa af 1,597,911 R:dr, ett belopp af En Million Sextiofem Tusen (1,065,000) R:dr, ungefärligen motsvarande f:delar af nämnda kostnadssumma, må ställas till Kongl.
Maj:ts nådiga disposition, för att såsom lån anvisas till det bolag, som inom 1864 års utgång kan varda bildadt för att, genom en jernvägsanläggning af samma spårvidd och byggnadssätt, som vid Statens stambanor blifvit begagnade, förena Upsala med norra stambanan, vare sig vester eller öster om Sigtunafjärden, samt att, derest sådant bolag ej inom sagde tid kommer till stånd, Kongl.
Majit må ega använda detta belopp för fortsättande af arbetena å norra stambanan från Örsundsbro i rigtning mot Sala.
Då Utskottet anser önskligt, att arbetena för norra stambanans fortsättning från Örsundsbro mot Sala må, såvidt tillgångarne det medgifva, kunna under instundande - Stats-Utskottets Utlåtande
73 stundande statsregleringsperiod påbörjas, samt då återstoden af de utaf Kongl. Maj:t för jernvägsanläggningen mellan Örsundsbro och Upsala afsedda medel synas kunna och böra för berörda ändamål anvisas, får Utskottet hemställa, att Rikets Ständer, till fortsättande af norra stambanan från Örsundsbro mot Sala, i den sträckning Kongl. Majit kan finna för godt bestämma, måtte anvisa en summa af Femhundratretiotre Tusen (533,000) R:dr.“ Häruti har Herr Hammarhielm, C., instämt.
Af Herr Doktor Lindgren:
"Då jag inom Utskottet med min röst bidrog till det s. k. förmedlingsförslaget rörande norra stambanans sträckning, skedde detta icke derföre, att jag ansåg denna lösning af den omtvistade frågan för den möjligen bästa, utan derföre, att den var den enda, som i den åsigtons interesse, som auser den norra stambanan böra dragas öster om Sigtunafjärden, kunde hafva något hopp om framgång inom Utskottet.