Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Grefven upplyser derjemte, att förslag äro uppgjorda till afhjelpande af den så allmänt öfverlclagade brist i undervisningen, som nämnde korta exercicetid medför, hvarvid man sökt förena, så mycket som möjligt, de militaira fordringarne med Landets oaconomiska ställning och näringarnes interessen; 5:0 att det visserligen vore af väsendtlig nytta att kunna införa den Nationaldrägt, hvarom Friherre Anckarsvärd talat; att Kongl. Maj:t på ett mera lämpligt sätt sökt befordra denna vigtiga angelägenhet, emedan, utan allt slags ersättning åt dem, som den anlägga, svårigheter måhända skulle möta, enär antagandet beror af hvars och ens godtfinnande, grundadt på begreppet om nyttan deraf; att Staten ej kan undandraga sig understöd eller bidrag i detta fall, då det onekligen tillhör Staten att kläda, beväpna, föda och löna sina försvarare; 6:0 hvad Befälet för Beväringen vidkommer , så delar Grefven den af Motionairen yttrade öfvertygelsen, att bildning bereder förmåga att föra befäl öfver andra; att på den plats, hvartill Konungens förtroende kallat Grefven, det alltid, och så länge Grefven densamma innehar, skall blifva dess yttersta bemödande att befordra vetenskaplig bildning inom Svenska 8 Stats- samt Oec.-Utslt.
Hären; men att till befäl hufvudsakligen påräkna unge män, visserligen bildade, samt äfven lifvade af den bästa rnilitairiska anda, men ovane vid sitt yrke, oerfarne vid Soldatens vård och tjenstens öfriga fordringar, skulle, serdeles i fråga om det unga Beväringsmanskapets anförande, icke vara rådligt, utan borde äfven häri en medelväg sökas, genom att bland Bevärings-ynglingarne utvälja tjenliga ämn*n till SubalternOfficerare och Underbefäl, hvilka, under äldre och erfarne Officerares ledning, kunde vinna öfning i sitt yrke och derigenom bana sig väg till högre befordran efter deras förtjenster; 7:0 att Stats-Utskottet, enligt Grefvens öfvertygelse, ingalunda kan befatta sig med uppgörandet eller granskningen af Sveriges Försvarsplan, än mindre med Scandinaviska Halföns, emedan sådant tillhör uteslutande de båda förenade Rikenas Konung, i stöd af bägge Rikenas Grundlag; men att Grefven ville, till bevis för de yttrade sattserne, gå Stats-Utskottet tillhanda med alla de upplysningar, som af Stats-Utskottet möjligen äskas. jpj Grefve Cronstedt, Claes, anser Sjöförsvaret böra intaga första rummet i Scandinaviens försvar, saint yrkar, till följe deraf, icke allenast nödvändigheten att fortfarande öka och underhålla detsamma i Öfverenstärnmelse med den uppgjorda planen, utan ock att bereda utvägar till Sjö-befäls och manskaps större öfning.
Friherre af Nordin, C. J., delande i ali - Stats- samt Oec.-Utsb. litt.
N:o g4- 9 mänhet de åsigter af ämnet, Grefve Brahe uttryckt, yttrar: f:o att ett
Sjöförsvar är nödvändigt för att, sä länge som möjligt, förhindra landstigningsförsök och sedan oroa fiendens communicationer; 2:0 att fienden, i händelse han lyckas någorstädes landstiga, mäste oförtöfvadt anfallas af den närmast stäende del af Arméen och de angränsande Provincernes 5 Beväringsclasser; 3:0 att, i händelse fienden, detta oaktadt, lyckats att fästa sig i landet, verkan af Centralförsvaret dä inträder i sin fulla kraft.
Häraf följer således behofvet af Flottor; —• en forokad öfning för Beväringen—;och Central-Fastningar.
Friherren är förvissad, att vi kunna afvärja hvilket anfall som helst, blott en fast vilja och ett lugnt förtroende till Konungen sammanhåller våra bemödanden för den heliga saken:
Fäderneslandets Försvar; anseende i detta, som i många andra fall , talen göra mindre till saken och handlingen mer.
Grefve Rosen, Adolph, yrkar nödvändigheten af ett Sjöförsvar, visar möjligheten deraf, samt utreder anledningarne till den förmodan, att väsendtliga förändringar i Europas Sjökrigsanstalter, i följd af ångkraftens användande, skall komma att ega rum.
Herr Lefrén, ffohan Pehr, delar i allmänhet Grefve Brahes och Friherre af Nordins åsigter, men yrkar: 1:0 att Landets säkerket ytterst och egentligen hvilar på samtlige Medborgares förmåga och deraf uppkommande vilja io Stats- samt Oec.-Vtsh.
N:o 84. att personligen deltaga i Landets försvar, och att ett val ordnadt systern för folkets upplysning och vapenofningar utgör hufvudvilkoret för uppkomsten och bibehållandet af en sådan förmåga; anser- ej nödigt eller klokt att utsträcka nuvarande Beväringsskyldighet, icke eller att exercice eger ruin under alla Bevärings-åren, men säger bestämdt, att den närvarande är för inskränkt, samt anser 3:ne Exercice-möten vara tillfyllestgörande och nödvändiga; 2:0 att
Skärgårds-flottan är en af de väsendtligaste och minst kostsamma länkarne i Försvars-systemet, och intager, i vigt, rummet näst efter Beväringens vapenofningar; 3:0 att Central-försvaret för ingen del är afsedt för att utesluta försvaret å öppna fältet; att fienden tvärtom bör mötas med all den kraft, Landet kan åstadkomma; att ett fattigt folk bör taga till grundsatts att göra korta men alfvarsamma fälttåg, men Styrelsen vara betänkt på medlen att göra försvaret möjligt, äfven om de första kraftiga försöken misslyckats; och sålunda uppkommer begreppet af det Centrala försvaret, som till sin grund är ett nödfallsmedel, men säkert verkande och nödvändigt att förbereda.
Herr Coijet,C. F., anser Skärgårds-flottan böra utgöra Hufvud-elementet i Sveriges Sjöförsvar, men att Fregatter och mindre seglande fartyg äfven böra finnas, synnerligen för att beskydda handeln, och derunder tillika gifva öfning åt Sjöbefäl och lölk.
Stats- samt Oec.-Utsfi. Uti.
N:o 84 11 Genom remiss från Hedervärda BondeStåndet, har äfven till Utskotten ankommit Rera derstädes, i anledning af Friherre Anckar svärds ofvannämnde Memorial, afgifna yttranden, deruti Anders Håkansson fran Elfsborgs
Län, med fästadt afseende på de menliga följder för Bonde-Ståndet, hvilka, med ett utvidgadt Conscriptions-system, synas Talaren förknippade, framställer Friherrens förslag såsom ledande till hela Svenska Allmogens förtryck och förvandlande till en för alla andra slags yrken otjenlig och för Landet desto mer kostsam Soldathop.
Han anser: att stående Arméen alltid är kärnan i Landets försvar; att Allmogen i bebofvets stund otvunget offrar allt: Lif och Blod, för Konung och Fädernesland, samt anför bevis härpå ur Sveriges Historia.
Uti detta yttrande har förenat sig Johan Bingtsson från Vester-Norrland, hvarefter de flesta af Ståndets Ledamöter förklarat Anders Håkanssons åsigter uttrycka deras gemensamma tanka.
Hans Jansson från Elfsborgs Län yttrar: att Rikets försvars-anstalter äro en sak, sorn virserligen förtjenar all uppmärksamhet, ty vår sjelfständighet och frihet beror derpå.
Att sätta de förra på så respectabel fot som möjligt, är att betrygga de senare.
Men då man söker vinna detta mål genom nya inrättningar, så böra dessa afse, icke allenast en förökad personal vid Rikets Krigsinagt, utan äfven sättet att till - ii Stals- samt Öec.-Utsk.
Nro 84- skapa och möjligheten att underhålla denna Försvars-styrka, både i moraliskt, fysiskt och csconomiskt hänseende.
Han anser Friherre Anekarsvardf förslag medföra menliga följder för Religion, Sedlighet och Uppfostran, och, under en sträng tillämpning, bereda en ojemn fördelning af den med Fosterlandets försvar förenade bördan.
Vice Talmannen jjfon jonsson anser det, enligt Grundlagen, icke tillhöra någon annan, än Konungen, att framställa planer till beslut om förändring eller förminskning af Sjöförsvaret, hvilket måste blifva Rikets oundgängliga vapen.
Casper Wijkman från Upsala Län bestrider väl, att förslaget innebär en sådan våda som de förenämnde Ledamöierne af Bonde-Ståndet förmenat, men anser en utsträckning af Jdeväringsskyldigheten nu icke vara verkställbar.
Eric Andersson från Vesterås
Län befarar detsamma vara i högsta grad vådligt och ledande till sinnenas uppretande.
Vidare hafva Utskotten fått emottaga, genom ytterligare remiss från Höglotlige Ridderskapet och Adeln, anmärkningar och idéer, i anledning af Friherre Anckarsvards Tankar om Rikets Försvarsanstalter, hvilkas innehåll Författaren, Herr Montgommery, Gustaf, i slutet af afhandlingen, sammanfattat uti följande sattser:
Stats- samt Oec.-Utsh.
N:o 84. i3 1:0 att Conscriptions-Systemet är hufvudgrunden för försvaret af vär politiska sjelfständighet; s:o att Central-försvaret dermed står i ett bestämdt och ovilkorligt samband; 3:0 att en tillräcklig
Skårgårds-flotta derifrån är lika oskiljaktig, som deri af hufvudsaklig nytta och synnerlig användbarhet; 4:0 att för densamma ett Sjö-etablissement, oåtkomligt för belägring fran fasta landet, i närheten af Stockholm borde inrättas; 5:0 att Hufvudstaden borde befästas, och kan sålunda utgöra ett vigtigt och uthållande försvar; 6:0 att Wanäs Fästning är en ganska nyttig och icke planlöst uppförd, centralt belägen Hufvud-Depot; 7:0 att baserade derpå och i sammanhang dermed, längs Arméens osconomiska operationslinier, om möjligt, inom hvarje af Landets Regioner, Filial- eller Operations-Depöter borde uppföras, icke starkare befästade, än som fordras, för att sätta dem i säkerhet för fiendtliga StröfCorpser; 8:0 att vissa af Mälarens Sund och de märkvärdiga förenings-punkterne af Landets vigtigaste vägar vid Jönköping borde befästas, dock icke med kostsamma permanenta verk; 9:0 att Allmänna Beväringen och Indelta Arméen, i mon af vacancer, borde amalgameras; ,4 Stats- samt Oec.- TJtsk.
N:o 84. 10:0 att Militair-Lärare borde anställas vid alla offentliga högre och lägre Scholor; 11:0 att de i Arméen qvarstående Officerare borde årligen exercera den Beväring, sorn. icke ingått i Regementenas Numer; „is:o att
Guerilla-kriget till lands och vatten är närmast öfverensstämmande med Landets focala fordringar och det fruktansvärdaste för en inryckande fiende.
Med sistnämnde anförande hafva till Utskotten blifvit remitterade åtskilliga inom Riddeiskapet och Adeln afgifna yttranden.
Herr von Vegesack, Ernst, har framställt sina åsigter af Sveriges försvar och dervid hufvudsakligen anmärkt: 1:0 att ingen egentlig Försvars-plan kan. af Rikets Ständer uppgöras; 3:0 att nuvarande 5 Bevärings-classer, i förening med stående Arméen, äro tillräckliga för Landets försvar, men att större öfning och bildning likväl fordras; 3:0 att vi böra ega så väl Skärgårds- som Örlogsflotta, men att den senare ej behöfver vara alldeles så talrik, som andra Talare yrkat; 4:0 att Central-Försvar af sig sjelft uppkommer, sedan man är slagen vid gränserna; att Central-Fästningar böra finnas, men att Wanås icke är lämplig punkt dertill, utan snarare trakten af Kongsohr; samt att en Fästning borde finnas i Upsala-trakten.
Herr Nordensköld, Otto Gustaf, anser Or - Stats- samt Oec.-TJ tsh.
N:o 84. i5 logsflottan för Rikets försvar ovilkorligen behöflig, men nekar ej Skärgårdsflottans nytta och nödvändighet.
Grefve Platen, Baltzar Bogislaus, utvecklar Central-Försvarets grunder och nödvändigheten att under fredstid förbereda detsaminas möjlighet, samt anser Sveriges Sjöförsvar egentligen böra grundas på Skärgårds-flotta i förening med Ångfartyg och Fregatter.
Slutligen hafva Utskotten, genom remiss af den 17 sistlidne Augusti, fått från Högloflige Ridderskapet och Adeln till utlåtande emottaga ett af Heir von Qvanten, Carl, afgifvet tryckt anförande* under titel:
Tankar om Forsvars Verkets och Arméens Organisation Talaren framställer 3:ne frågor: 1:0 Hvilka äro de Nationer, på hvilka Scandinavien synnerligast bör fästa sin uppmärksamhet vid frågan om etc ändamålsenligt FörsvarsSystem? 2:0 Hvarpå bör Scandinaviens Hufvudförsvar grunda sig? 3:0
Om en fiendtlig Armée skulle gå öfver Ålands Haf på isen till Grislehamn, eller sjövägen landa på våra kuster och hota Hufvudstaden, bör då Periferiförsvaret antagas framför Centralförsvaret och, om det senare antages, huru bör det ordnas?
Efter dels politiska, dels militairiska betraktelser, besvarar Talaren dessa frågor sålunda: att då England, Preussen och Danmark hafva i6 Stats- samt Og.-UtsA.
N:o 84- i grunden lika politiskt interesse med oss, Ryssland är den Magt, som egentligen bör fästa var uppmärksamhet; att, då Sverige till det mesta är kringflutet af haf, sjöförsvaret, synnerligen eri Örlogs-Flotta, bör utgöra hufvud-försvarsrnedlet, samt att, ”om en fiendtlig
Arrnée skulle förmå lauda på våra kuster, måste den bekrigas och tillintetgöras, genom en National-armering och allmän resning i massa.”
Vidkommande dernäst Armeéns organisation, sa anser Talaren indelta Arméen böra alldeles afskaffäs, såsom, i dess tanka, både för kostsam och derjemte otjenlig och otillräcklig för ändamålet, samt i dess ställe skyldigheten till krigstjenst utsträckas till 30 års ålder för alla folkclasser utan undantag; samt Exercice-Depöter, i stället för nuvarande Regementen, inrättas, hvilka borde hållas i verksamhet från och med October till och med Maji månad hvarje år, och der det unga manskapet emellan ao:de och 2 5:te året borde exerceras afdelningsvis under bestämda tider, hvarefter en 3:ne veckors sommarmanöver borde fullborda bildningen.
Ifrån 2 5:te året skulle all exercice upphöra, men skyldigheten till krigstjenst fortfara till fyllda 30 år.
Vidare lemnär
Talaren förslag till en total förändring af indelta Cavallefiet, i hvars ställe 20 Cavalleri-Depöter, af 2 50 tnan hvardera, borde inrättas, af hvilka 4 tillsammans skulle utgöra ett Stats- samt Ofic.-Uts*.
N:o 84. 17 ett Regemente, hvarjemte meddelas ett project till aflöning för Befälet vid Infanteriet, med 25 procents förhöjning för Cavalleriet.
Slutligen anser Talaren att 3--dje HufvudTitelns anslag höra nedsättas, hvartill de inskränkningar, han föreslagit, förmenas gifva anledning; att Rikets Ständer böra taga i betraktande nyttan af att alla Embetsmäns Boställen bortarrenderas, hvarigenom en jemnare Lönereglering, äfven inom de Civila Standen, kunde komma att ega rums att Wanäs Fästningsbyggnad bör inställas, dä penningar bättre kunna användas, såsom till Sjöförsvaret, Dockbyggnader &c.; att Pionnier-Corpsen, i följd deraf, bör upplösas och fördelas pä Correctionshusen; samt att anslagen till Gottlands Nationai-Beväring mä minskas.
Med uppmärksamhet hafva de förenade Utskotten genomläst och med noggrannhet pröfvat de vidlyftiga, dels tryckta, dels skrifna Handlingar, som, rörande detta lika vigtiga som vidtomfattande ämne, blifvit till Utskotten remitterade, och hvilkas hufvudsakliga innehall nu blifvit anfördt.
Ainnet har päkallat den strängaste och mest sammanhällna uppmärksamhet ä Grundlagarnes bestämmelser för Riksdags-ärendenas behandling; det alfvarligaste bemödande att ej intränga pi Styrande Magtens område; den största varsam Bih. till R.
Prot. 1828 och 182g, 4 Sami. 2 Afd% 1 Band. Ztdje Höft. 2 i8 Stats samt Oec. Utsh, Uti.
N:o 84. het vid uttalandet af Utskottens åsigter, rörande de yttrade serskilda meningarne örn vissa delar af Rikets Försvarsanstalter.
Då, å ena sidan, Friherre Anckarsvärd yrkat: att Stats-UtskotteC, vid Stats-Förslagets uppgörande, måtte denna gång ingå uti FörsvarsSystemets granskning till alla dess detailer; att en för försvaret af Scandinaviens sjelfständighet säkerligen uppgjord och det hela omfattande defensions plan måtte af Stats-Utskottet granskas, så i anseende till uppfattningen af det hela, som till detailernc-S sammanhang dermed m. m ; samt, R andra sidan, flera Ledamöter, sa val inom Höglo fiige Ridderskapet och Adeln som Hedervärda Bonde-Ståndet, hvilka sig öfver motionen utlåtit, bestridt Stats-Utskottets och Ständernes rätt att i en så beskaffad gransknings- och förslagsåtgärd sig inlåta; så hafva förenade Utskotten trott sig, i främsta rummet,kböra till utredande upptaga denna fråga.
Utskotten hafva ej af Motionairens nyss anförda ord: ’’säkerligen uppgjord och det hela omfattande defensims plan kunnat fatta annan mening, än att dermed åsyftades en af Styrelsen uppgjord så beskaffad plan, helst en motsatt tydning af Motionairens ord, som vore meningen, att Stats-Utskottet borde en sådan plan med alla dess detailer uppgöra, skulle, enligt Utskottens tanka, innebära en i uppfattningen lika grundsattsstridig, som i verkställigheten omöjlig fordran.
Ehuru Utskotten anse önskligt, att så väl Stats- Samt Oec,-Utsh UtL N:o 84. t§ Folket, sorn dess Representanter i allmänhet, egde den kunskap, sorn fordras, för att någorlunda klart fatta och bedöma möjligheten och sättet för Rikets försvar, emedan en om Rikets väl vårdsam Styrelses omsorger och bemödanden derigenom ansenligen skulle lättas, många missförstånd uteblifva, och fördelar äfven för försvarets beredande härflyta; så anse Utskotten likväl, att folkets ombud, af omtanka för dess framtida säkerhet, böra vara lika angelägne om att icke offentligen uttrycka folkets tanka öfver detailerne af sättet att, i händelse af behof, försvara sig, som de böra vara mone om att i ord och gerning inför hela verlden i allmänhet
Uttrycka dess orubbliga föresatts, att under fredens lugn bidraga till sådana förberedande åtgärder, som fordras, för att i farans Stund kunna, med fullt hopp om framgång, försvara Konung och Land; men om ock en allmännare kunskap örn krigsväsendet inom Representationen egde rum, anse Utskotten likväl, att det Vora mindre väl betänkt, om Ständerne, med begagnande af den rättighet dem i 89 §•
RegeringsFortnen är förvarad, skulle företaga sig försöket att uppfatta en försvar&plart för Riket, emedan Lagstiftande församlingar icke sammansättas, under förutsättning att de skola befatta sig med Administrativa ärendens beredning, hvilket i alla välbeställda Stater tillhörer Styrelsen, utan med den allmänna Lagstiftningen, medBeskattningen, samt med Förvaltningsåtgärdernes granskning. 20 Stats- samt Oec.-Utsk.
Vik N:o 84 Sedan Utskotten salunda ansett sig hvarken böra eller kunna befatta sig med utarbetningen af planen för Rikets försvarsanstalter, hvilket icke eller, efter Utskottens förmenande, af Motionairen åtyftats, återstår att utreda, huruvida Rikets Ständers Stats-Utskott, i stöd af Grundlagen, eger rättighet, att af Styrelsen fordra ett offentligt framläggande af en så beskaffad plan för Rikets försvar, som Motionairen förutsatt såsom befintlig, och ansett Stats-Utskottet böra, så väl i anseende till uppfattningen i det hela, som till detailernes sammanhang dermed, granska, för att derpå grunda sina tillstyrkanden, rörande Statsutgifterne, hvilka sålunda motiverade borde för Rikets Ständer framläggas.
Å ena sidan är det klart: att Stats-Utskottet, likasom alla andra Rikets Ständers Utskott, i stöd af 4? §.
Riksdags-Ordningen, i allmänhet eger att genom sin Ordförande hos Hof-Cancelleren begära utverkandet af Konungens Nådiga befallning till vederbörande Verk oell Embetsman, att aflemna de muntliga eller skriftliga upplysningar.
Utskottet anser sig behöfva; att Konungen, enligt 5 8 §• Regerings-Formen, vid hvarje Riksdag bör låta för Stats-Utskottet uppvisa Stats-Verkets tillstånd i alla dess delar till inkomster och utgifter, fordringar och skulder; samt, enligt 59 §. Regerings-Formen, låta till Utskottets öfverläggning framställa hvad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomsterne; att Stats-Utskottet, enligt 63 §. Regerings-For - Stats- samt Oec.-VtsJu Uti.
N:o 84. 21 men, bör uppgifva och Rikets Ständer pröfva Statsverkets behof, bestämma huru serskilda summor af Beviliningen skola till serskilda ändamål användas, och dessa summor under bestämda Hufvud-Titlar uti Riks-Staten ansia; att medlen, enligt 65 §.
Regerings-Formen, icke mä annorlunda användas än fastställdt blifvit; samt att Stats-Utskottet, enligt 30 §.
Riksdagsordningen, åligger efterse och granska om, emot Rikets Ständers beslut, de till hvarje Hufvud.
Titel anslagne summor befinnas dragna till andra ändamål, än dem, som under samma Hufvud-Titel höra, eller något af Rikets Ständer fastställdt anslag, är öfverskridet.
Men å andra sidan är otvifvelaktigt: att Riket, enligt r och 4 §. Regerings-Formen, skall styras af Konungen, ej af Konungens Rådgifvare eller Folkets Representanter; att, enligt. 7 §. Regerings-Formen, alla Regeringsärenden skola i Stats-Rådet föredragas, utom dem, sorn angå Rikets förhållanden till främmande Magter, och Commando-mål, hvilka senare Konungen, i egenskap af Högste Befälhafvare öfver Krigsrnagten till Hands och Sjös, omedelbarligen besörjer; att Konungen, enligt 14 Regerings-Formen, eger högsta befälet öfver Rikets Krigsmagt till Lands och Sjös; att, enligt 36 §.3 mom.
Riksdags-Ordningen, tillvaron af sådana Riksärenden förutsättas, hvilka, tidigt Regerings-Formen, icke på Rikets Ständers åtgärd ankomma; att, enligt 90 §.
Rege - aa Stats-" samt Oec,- Utsi, Uti, N:o 84. rings-Formen, under Rikets Ständers och deras Utskotts pröfning icke må, uti något annat fall, eller på annat sätt, än Grundlagen bokstafligen föreskrifver, komma frågor om verkställigheten af någon inrättning; att blott Rikets Ständers Constitutions-Utskott, enligt 105 §.
Regeringsformen, eger tillgång till Stats-Rådets Protocoll, likväl med undantag af dem, som blifvit förda i Ministeriela ärenden och Commando• inål, hvilka endast i det, som rörer allmänt kända och af Utskottet uppgifna händelser, må kunna fordras; att Tryckfrihets-Förordningens a , som bestämmer, att Handlingar i allmänhet må af en or' hvar kunna erhållas, för att genom trycf JttentliggÖras, likväl i dess 4 mom, derifrån. iland andra, uttryckligen undantager Protoco.l, hållna i Ministeriela ärenden och Commandomål jemte Stats-Råds Protocoll och Handlingar; att 3 §.
10 mom. lika uttryckligen förbjuder allt kungörande i tryck af hvad, som rorer Statens å färda varande underhandlingar med främmande Magter, eller etjest af Konungen, i sammanhang med dem, tillernade beslut och ajsigter, samt Dess Ministrars, Ruds och Sändebuds värf, om det ej sker med Regeringens tillstånd eller med officiel tillåtelse; samt att, i fall sådant kungörande sker af den, sorn Konungens och Statens hemligheter betrodde äro, brottet då straffas , enligt 4 Cap. 5 §. Missgärnings-Balken.
Dessa äro de Grundlags-Stadgauden, hvilka Stats- samt Oec.-Utsk.
N:o 84. *3 kunna anföras såsom mer eller mindre bevisande för och emot den af Motionairen yrkade sattsj; men intet af dem alägger eller berättigar Utskotten att af Styrelsen fordra ett offentligt meddelande af planerne för Rikets försvars-anstalter, intet af dem förbinder
Konungen att sa beskaffade upplysningar meddela.
Grundlagens
Stiftare hafva i detta, likasom i flera likartade fall, befunnit sig på den icke skarpt bestämbara gränsen emellan Styrelsens och Folkombudens naturliga magtområden och derföre sett sig af sakförhållandenas kraf föranlatne att, i stället för positiva, i viss §. uttryckta, stadganden, vädja till Grundlagarnes uttalade anda, till Statsrriagternes ömsesidiga upplysning om hvad samhällets väl fordrar, till deras inbördes förtroende, vid medlens utfinnande att detsamma befordra.
Utskotten anse ej detta såsom en brist i våra Grundlagar, utan tvärtom såsom en fullkomlighet, såsom ett helsosamt medel till bibehållande af moraliskt samband emellan Konung och Folk, ett samband, sorn försvagas i samma förhållatide, som Lagstiftaren skulle försöka att genom Lagbud bestämma sådana förhållanden, som ligga utom den positiva Lagstiftningens gräns och förmåga.
Till följe af dessa nu yttrade grundsattser, har Stats-Utskottet icke ansett sig hvarken genom Grund-Lagarnes bokstaf eller anda förbundet, eller berättigadt att, i detta fall, efterkomma Motionairéns önskan, ej eller med Riket* i\
Stats- samt Oec.
N.-o 84- väl och bästa Öfverensstämmande, att af Konungen begära del oell kännedom af Rikets Försvarsplan, i afsigt att densamma offentligen meddela, såsom motiv för de af Utskottet till- eller afstyrkta anslag till Försvarsverket, hvaraf likväl ej den slutsatts får dragas, att Utskottets Ledamöter saknat de upplysningar, som varit behöflige för bestämmandet af deras röst vid Stats-regleringens uppgörande, eller att Utskottet behöft framlägga omotiverade förslag, ehuru försvarsplanerne icke kunnat, eller, efter Utskottets tanka, bordt såsom bilagor Betänkandena åtfölja, om de ock varit af Styrelsen Utskottet meddelade.
Sådan är Utskottens åsigt af motionens formela del, och Utskotten hade måhända här kunnat sluta; men då motionen blifvit till Utskottens utlåtande remitterad och densamma vidrörer blott serskilda delar af försvarsanstalteme samt framkallat manga upplysande och äfven dyrbara yttranden af så väl åtskilliga Konungens Rådgifvare, som andra Ledamöter inom RiksStåuden; så anse Utskotten sig icke böra underlåta att, i anledning af hvad sålunda förekommit, äfven sin tanka uttrycka.