Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
få, men tydliga, icke korsade linier och icke för (Forts.) höga kullar, rummet mellan tummen och pekfing- ret lifligt rödt och utan rynkor, fingrarna långa, Kläderna göra nu ofantligt mycket till frun- smala och mot ändan knappt märkbart tunnare, timmers utseende, och i medvetande därom är med klara, lindrigt böjda icke för långa och fyr- kvinnan i allmänhet svag för att vara väl kantiga naglar, som böra vara afskurna endast på klädd.
Men låt detta vara hennes ensak!
en knifryggs bredd.
Hvarför skall hon ständigt och jämnt behöfva Därmed slutar författaren; skönhetstyckets dju- emat om kvinnlig skönhet intager nu för tiden paste orsaker ha förblifvit en hemlighet äfven för blotta denna lilla svaghet för en man, som till inom konstliteraturen en temligen oansenlig honom, och det äf just icke underligt — man följd af den artskilnad, som existerar könen pla ' s; med desto större intresse behandlas det af spörjer därvidlag just icke med förståndet, utan emellan, alls icke förstår ett sådant där äkta renässancens diktare.
Läser man med uppmärk- de ende taiberättigade äro hjärtat och känslan; kvinnligt intresse och blott fördömer det som samhet den tidens italienska författare, kan man den odelade kärlekens ljufva lidelse vet icke af otillbörlig fåfänga.
Egentligen borde han känna ej annat än förvåna sig öfver skärpan i beteck- några skäl, liksom intet tvifvel — hon känner en- nande af yttre drag och öfver fullständigheten af sig smickra, om han brydde sig om att tänka personalbeskrifningen.
Ännu i dag ha i synner- dast förtroende och blind hängifvenhet.
sig in i saken, ty i normala fall är det väl het romarne den särskilda förmågan att med två ändå i första rummet för att behaga honom, ord kunna karaktärisera någon, hvarom det är tal.
hon vill se så bra ut som möjligt.
Och hvad Och denna snabba uppfattning af de mest framstå- ende egenskaperna är nästan oumbärlig för det skö- förstår en herre i fråga om damtoaletten?
Ur- nas sanna begripande och framställning.
Hvilken är, enligt eder åsikt, den märkligaste säkta, jag säger: ingenting.
Må därför frun Bland alla dessa, som besjungit den kvinnliga kvinnan i er provins?
Vara fri att därvidlag råda sig själf!
Köpa sig skönheten, framstå som den allra förnämsta skal- den Firenzuola, som lefde midt i renässancetiden.
Glömmen ej, kära läsariunor, att ifylla for- hvad hon tycker om och anser nödvändigt och spara in, hvad som kan sparas.
Och må hon Hans skrift: - » Detta bétlcita delte donne- väckte muläret i n:r 3 2 och insända det till oerhördt uppseende hos hans samtida.
Måhända därför hafva sina egna toalettpenningar!
intresserar det äfven våra läsarinnor att höra Redaktionen af Idun.
Kvinnlig skönhet.
IDUN 270 Intryck från Betlehem.
Ehrnrooth.)
Betlehernitiskans d r ä k t, som h ä r s t a m m a r fråu u r m i n n e s tider, ä r b å d e k l ä d a n d e, s m a k - full och d y r b a r genom den m ä n g d g u l d m y n t och broderier, h v a r m e d den ä r u t s i r a d.
I stället för den l i l l a k a l o t t (kouffia), som sit- ter p å a n d r a j u d i n n o r s hjässa, b ä r a k v i n n o r n a i b e t l e h e m s t r a k t e n g u l d s t i c k a d e mössor, från h v i l k a h v i t a florsslöjor graciöst n e d f a l l a öfver axlarna.
Ansiktet därunder vanställes aldrig af t a t u e r i n g såsom b l a n d a r a b k v i n n o r n a eller af o s m a k l i g t s m i n k a n d e, som förstör fellah- kvinnans skönhet i Egypten.
(Adelaide V å r t lifliga intresse ä g n a d e s vid första in- t r ä d e t i s t a d e n å t d e n stora m ä n g d förtju- s a n d e b a r n — j u d e b a r n äro som s m å ofta s k ö n a — h v i l k a m y l l r a d e p å t o r g och gator, inne p å g å r d a r n a, i d e g r ö n a p l a n t a g e r n a, g l a m m a n d e och l e k a n d e i o b e g r ä n s a d frihet, öfverallt så godt som i primitivt n a t u r t i l l s t å n d.
D e t y c k t e s oss såsom en p a s s a n d e i l l u s t r a - tion till d e n s t a d, d ä r den milde b a r n a v ä n - nen haft sin v a g g a — h a n som s a d e: « L å t e r barnen k o m m a till m i g!
— — s å d a n a h ö r a h i m m e l r i k e t till. » O c h den b l å a s t e af alla h i m l a r s ä n d e r h ä r sin ljusflod öfver o s k u l d e n s hufvuden!
K y r k a n, k a l l a d den heliga H e l e n a s k y r k a, ä r en r i k t s m y c k a d b a s i l i k a, som höjer sin majestätiska k u p o l, enligt traditionen, öfver själfva platsen, till h v i l k e n stjärnan j u l n a t t e n l e d d e h e r d a r n e och k o n u n g a r n e från Ö s t e r l a n - den.
D e t v a r u n d e r d e n n a oföränderligt klar- b l å himmel, de t i l l b å d o b a r n e t och l y s s n a d e till k o r a l e n i s k y n: — » Å r a vare G u d i höj- d e n, frid p å j o r d e n och m ä n n i s k o m e n en god vilja. » F r å n dessa k u l l a r, som i m i l d a förtoningar synas omkranea staden, kunde mohabitiskan R u t h tydligt s k å d a sitt fosterlands berg, ty d ä r öfverst p å dessa t o p p a r o m f a t t a r blicken h e l a P a l e s t i n a från Medelhafvet till D ö d a hafvets spegel och å t söder bortom l a n d e t s gräns.
U t i k y r k a n nedstiger m a n p å fjorton t r a p p s t e g till » födelsegrottan », hvilken v a n l i - gen förevisas besökaren af m u n k a r, som g ö r a a n s p r å k p å obestridlig t r o v ä r d i g h e t.
O m den u r s p r u n g l i g a platsen, d ä r J e s u v a g g a stod, i verkligheten v a r här eller an- norstädes — det ä r en fråga, som m a n l ä t t ställer i b a k g r u n d e n, n ä r sinnet lyftes af s k ö n h e t e n uti de e v a n g e l i s k a b e r ä t t e l s e r n a och ö g a t söker t y d a inskriften p å en i k r y p t a n s golf i n p a s s a d m a r m o r p l a t t a af d e n n a lydelse: » H ä r ä r J e s u s Christus född af j u n g f r u Maria. » Å n s k ö n t l ä r d e och forskare med a l l e h a n - d a t u n g o m å l s t ä d s e s k o l a få s v å r t a t t be- visa » födelsegrottans » befintlighet j u s t p å detta r u m m e t, ä r det dock ett f a k t u m, förtjänt a t t o m n ä m n a s, a t t grottor b e g a g n a s som stall i J u d e e n ä n i d e n n a d a g, s a m t att de traditioner, h v i l k a u t p e k a g r o t t a n i N a t i v i t e t s k y r k a n så- som platsen för j u l n a t t e n s tilldragelse, h ä r l e d a sig r e d a n från d e t a n d r a seklet af v å r tide- räkning.
Men forskarne, gräfvande i traditionernas d a m m och a s k a, ä r o dess v ä r r e icke de e n d a, som h ä r tvista sinsemellan.
E n evinnerlig casus belli, en a l d r i g t y s t n a n d e a n l e d n i n g till fejder och d i p l o m a t i s k a n o t v ä x l i n g a r h a r j u frågan om den heliga grafvens b e s i t t n i n g ut- gjort mellan v ä r l d e n s m ä k t i g e — som k a n - 1893 t r o l l s k i a i m e r s a k t a b l e k n a d e, blef rosenrödt och s m å n i n g o m öfvergick till s a m m a s k ä r a skiftning, vi se uti h v i t a rosors k a l k.
Slut- Salomos dammar ä r o b e l ä g n a k n a p p t en ligen l ä g r a d e sig öfver n a t u r e n b l å b l e k a s k u g - mil från B e t l e h e m, å t höger n ä r m a n nedsti- gor, l i k a dem som sväfva öfver de döendes ger från s t a d e n.
D e visa ä n n u oförstörda a n s i k t e.
D e t v a r ett v ä x l a n d e färgspel, hvil- l ä m n i n g a r af kolossala a r b e t e n, som genom k e t h v a r k e n af ord eller pensel k a n återges, S a l o m o s konst- och p r a k t ä l s k a n d e sinne för- men j a g h a r sett det ofta p å österlandets h i m - v a n d l a d e hela d e n n a t r a k t till en h ä r l i g lust- mel u n d e r dess h a s t i g a öfvergång från d a g K n i p p o r af l j u s r ö d a iris, som t r a m - g å r d, omgifven af ö k n a r n a.
D e t ä r h ä r man till n a t t.
p a d e s a f v å r fot, spredo sin l ä t t a doft i den får d e t s t a r k a s t e i n t r y c k e t a f Zions storhet i D e b e r ä t t a d e p å sitt fordna d a g a r, t y från d e t t a ställe p r e s e n t e r a r g e n o m s k i n l i g a luften.
sig h e l a t r a k t e n i sitt v i d s t r ä c k t a s t e majestät.
s t u m m a b l o m s t e r s p r å k, h u r u J e s u s af N a z a r e t N ä r vi n a l k a s d a m m a r n e s t e r r i t o r i u m, i n t r ä d a v a n d r a d e med s i n a l ä r j u n g a r öfver s a m m a vi först i en t r å n g d a l m e l l a n t v å klippaf- tufvor, därifrån vi p l o c k a d e de vajande stjäl- satser, d ä r liflig g r ö n s k a s m e k e r ö g a t och ö r a t k a r n a; h u r u h a n h ä r fann stoff till de oför- tjusas af det h ä r p å orten o v a n l i g a sorlet af g ä n g l i g t s k ö n a liknelser, h v a r a f h a n s tal voro fulla.
D e s s a bilder h a ingenting förlorat af en r i n n a n d e b ä c k.
sin u r s p r u n g l i g a poesi, t y de k u n n a ej för- Vi äro i Quadi Quartas, Salomos trädgård, b l e k n a såsom S a l o m o s härlighet och j u d i s k a som blef l ä t t a t t r i k l i g t v a t t n a genom d e n n a rikets storhet.
b ä c k, sedan de stora reservoirerna u t h u g g i t s D e t blef tid för oss a t t t ä n k a p å h e m f ä r d.
i n u t i det n ä r b e l ä g n n berget, s å l u n d a n ä r a n d e och u n d e r h å l l a n d e n a t u r e n s fägring.
Ä n i Men flere af oss ö n s k a d e se b r u n n e n vid Bet- d a g ä r odlingen h å l l e n vid lif och d e n n a y p - lehem, därifrån pbilisteerna h ä m t a d e v a t t e n pighet, m i d t i J u d e e n s f ö r t o r k a d e, steniga till sitt läger, och k r i n g hvilken h e m m e t s ödslighet, återför t a n k e n p å » H ö g a visans » h ä r k ä r a minnen förenade sig för I s a i son, och vi I f r a m k v ä l l d a poesi.
T y d l i g t framställer d e n n a b å d o v å r d r a g o m a n visa oss d e n s a m m a.
sin k u n g l i g e f ö r f a t t a r e s t å e n d e p å lifvets m i d - O r i e n t e n s städer u t g ö r b r u n n e n vid inträdes- dagshöjd, d å h a n s b e v i n g a d e inspiration tog porten vanligen en b r ä n n p u n k t för det soci- H ä r v a t t n a h e r d a r n e sina s a m l a d e sina bilder från d a l e n s y p p i g a b l o m s t e r p r a k t ala lifvet.
och sin flammande glöd från den sol, som från hjordar, hit k o m m a de u n g a flickorna för a t t ö s t e r l a n d e t s h ö g a h i m m e l göt lifslust i h a n s fylla sina v a t t e n k r u k o r, h v i l k a de behagfullt blod.
Men efter d e t t a kom för s k a l d e n en tid b ä r a p å hufvudet, och h ä r slå resande sig med a n d r a s t ä m n i n g a r, som sökte sig u t t r y c k g ä r n a ned för a t t hvila och ä t a u r sin m a t - i predikareboken.
Lifvets afton s ä n k t e sin säck — eller, om de äro turister, för a t t stu- s v a l k a n e r öfver s k a l d e n, de skiftande lifs- d e r a folklifvet.
s k e ä n framdeles se sig i tillfälle a t t k u n n a fiska i g r u m l i g t vatten för sina politiska än- damål.
erfarenheternas fläktar h a d e b o r t b l å s t färg- stoftet från u n g d o m s g l ä d j e n s fjärilsvingar, och nu utbrister vällustens sångare: » J a g gjorde s t o r a t i n g, j a g b y g g d e h u s, p l a n t e r a d e v i n g å r d a r.
J a g gjorde mig d a m - m a r till a t t v a t t n a skogen af d e g r ö n a t r ä n.
J a g h a d e tjänare och t j ä n a r i n n o r — försam- l a d e en s k a t t af k o n u n g a r och l a n d, j a g b e - ställde mig s å n g a r e och sångerskor och män- niskors v ä l l u s t.
— A l l t d e t m i n a ögon b e - g ä r d e l ä t j a g d e m få, — j a g v ä n d e m i t t h j ä r t a till a t t utspörja och u p p s ö k a vishet och k o n s t.
Men si, det var allt fåfänglighet och jämmer och intet annat under solen.
I graf- ven, dit d u far, ä r h v a r k e n g ä r n i n g, förnuft eller vishet! » konst, I n t e t tvifvel a t t ä n n u efter n y a tre tusen å r s a m m a u t r o p s k a l l b a n a sig v ä g u r d e n h ä n s y n s l ö s a själfviskhetens bröst, sedan njut- ningens b ä g a r e ä r t ö m d till d r a g g e n!
T y b ä r äger S a l o m o s ord sin betydelsefulla t i l l ä m p - n i n g och s a n n i n g: » I n g e n t i n g ä r n y t t u n d e r solen. » I g r a n n s k a p e t ef S a l o m o s d a m m a r ligga Herdafälten, som u p p v ä c k a h e l t a n d r a stäm- n i n g a r i själen.
T r a k t e n inbjuder till d r ö m - merier i stilla ro, och luftens m i l d a fläktar h v i s k a om h e r d a r n e, som h ä r b e t a d e s i n a hjor- d a r och föllo tillbedjande p å sitt a n s i k t e i den stund e n g l a 8 t ä m m a n b e b å d a d e den i m ö r k r e t s bojor s u c k a n d e v ä r l d e n, a t t n u var ljuset u p p g å n g e t för m ä n s k l i g h e t e n; — n u v a r b a n - det m e l l a n himlen och jorden å t e r k n u t e t och dödens udd bruten.
N ä r vi n å d d e H e r d a f ä l t e n bortom S a l o m o s d a m m a r, insveptes bergens t o p p a r vid horison- ten af n å g r a m o l n, som s e g l a d e l i k t stora fåglar med t u n g a v i n g a r b o r t å t ö d e m a r k e n.
Solen s ä n k t e s m å n i n g o m sin skifva och mattades i glans, hvarvid färgskiftningarna öfver nejden blefvo s k ö n a r e: — de g y l l n e s t r å l a r n e, som ö g a t ej k u n d e u t h ä r d a a t t se p å, beslöjades som af ett purpurflor, h v a r s F r u k t a n för n a t t e n s inbrott, fjärran från v å r t hotell i J e r u s a l e m, m a n a d e o s s a t t åter- v ä n d a dit, e h u r u m y c k e t ä n v a r i t a t t se i betlehemstrakten.
Vårt intresse r i k t a d e s u n d e r återvägen p å dess ensliga t o p p, hvar- öfver en sista solglimt d a r r a d e.
P ä detta berg sägas n å g r a f r a n k i s k e r i d d a r e h a u p p e - h å l l i t sig ä n n u flere decennier s e d a n J e r u s a - lem h a d e fallit i s a r r a c e n e r n a s våld.
D e biltoge r i d d a r n e funno h ä r en sista till- flyktsort, därifrån de k u n d e s k å d a ned p å den heliga s t a d e n, d ä r deras v a p e n och hjäl- temod h a d e å t en kristen k o n u n g u p p r e s t en tron — m e n a c k, för h u r u l ä n g e.
S å ofantligt lifvade vi ä n k ä n t oss u n d e r hela den d a g j a g h ä r beskrifvit, m å s t e vi dock e r k ä n n a, a t t tröttheten fått ö f v e r m a k t öfver oss, n ä r v å r v a g n ä n d t l i g e n aflämnade oss vid Jaffaporten invid J e r u s a l e m, h v a r s g a t o r ej få befaras med å k d o n.
Det gällde således a t t utan s t r e j k a n d e stiga u r och van- d r a in i staden i s ä l l s k a p med k a m e l e r, ås- nedrifvare, tiggare, a l l e h a n d a slags för- säljare, massor af h a l f n a k n a b a r n u t a n s k y m t af disciplin och r a b b i n e r i l å n g a kaftaner, h v i l k a s smutsighet stack af till och med i d e n n a omgifning.
B l a n d d e t t a s ä l l s k a p fär- dades äfven, h ä r och d ä r, någon r e s a n d e pil- grim p å en m a g e r R o s i n a n t e eller en m u l a.
Frankernas berg m e d I n g e n t i n g k a n j ä m f ö r a s med den sällsam- m a k ä n s l a n a t t med ens befinna sig p å en p l a t s, h v a r s storhet, förutsagd af profeterna i g a m l a testamentet, ä n n u sprider en mystisk a f t o n s k y m n i n g öfver Zions k u l l a r.
När man sätter foten p å d e n n a j o r d, förflyttas m a n plötsligt, som genom n å g o n sorts h y p n o t i s m, a d e r t o n sekler t i l l b a k a; m a n i n t r ä d e r i en a n n a n tillvaro, som dock icke synes främ- mande.
J a g t y c k t e mig förr h a sett d e n n a folkhop, b l a n d h v i l k e n j a g b a n a d e mig v ä g: v a r d e t i c k e d e n s a m m a, som hänförd följde J e s u s p å r,
IDUN 1893 r o p a n d e » hosianna, D a v i d s son! » och som en liten tid därefter tjöt sitt hatfulla » korsfäst, korsfäst ».
J a g sökte bland dessa ansikten hans, som m e d l i d s a m t hjälpte den lifdömde a t t b ä r a korset, och b l a n d dessa kvinnogestal- ter de b å d a M a r i o r n a och M a g d a l e n a, hvil- k a s ögon utgöto förtviflans t å r a r öfver den ä l s k a d e v ä n n e n, n ä r de följde h a n s t u n g a steg u p p till G o l g a t h a.
Och den l a m e stac- k a r n d ä r b o r t a i g a t u h ö r n e t, som v ä n d e r mot mig sin blick med bön om f ö r b a r m a n d e?
H a r iute han tilläfventyrs befunnit sig p å den v ä g, h v a r p å frälsaren v a n d r a d e fram, följd af sina lärjungar?
V a r det inte j u s t i d e n n a s m a l a g r ä n d P e - trus sökte d r a sig u n d a n, n ä r h a n f ö r n e k a d e sin m ä s t a r e?
O c h v a r det ej här h a n s t å r a r föllo, n ä r hanen g o l?
Och slutligen, ä r det ej en synvilla, a t t j a g d ä r på Moria berg ser resa sig mot den b l å a himlen Omars mo- ské "!
Ä r det icke J e r u s a l e m s g a m l a tempel i sin u n d e r b a r t rika, poetiska skönhet j a g skå- d a r och J e s u s, t a l a n d e från dess t r a p p a till det församlade folket?
S å g å r det mig vid hvarje steg p å d e n n a jord, helgad af traditionen och oförnekade historiska m i n n e n, ö f v e r a l l t m ö t a mig h ä r liksom u p p e n b a r e l s e r u r de evangeliska be- r ä t t e l s e r n a; J e s u fotspår äro ej ä n n u u t p l å - n a d e efter å r t u s e n d e n, h a n s n a m n genljuder ä n n u från de g a m l a m u r a r n e och s u s a r i m o r - gon v a k t e n.
L e g e n d e n insveper oss h ä r liksom i en im- materiell slöja, och den som en g å n g lefvat i d e n n a atmosfer af öfvernaturlig poesi med högst litet eller intet tycke af det triviala lifvets äflan i a n d r a s t o r a hufvudstäder, den s k a l l städse o u t p l å n l i g t i själ och minne k v a r - h å l l a bilden af J e r u s a l e m, den heliga staden, r e d a n insvept i k v ä l l e n s skuggor, O l i v b e r g e t i solnedgången s a m t G e t h s e m a n e s ö r t a g å r d med den s l i n g r a n d e vägen l ä n g r e bort, som g å r till Betlehem.
För första gången vid ett allmänt svenskt folkskoleläraremöte har en kvinna fungerat som ord- förande.
Den äran tillkom i förra veckan Sveriges kvinnliga skolrådsledamot fröken Eva Rodhe i Göteborg.
* Kvinnor i posten.
Enär åt flere förut antagna kvinnliga e. o. postexpeditörer ännu icke kunnat be- redas aflönad anställning, kommer den nya elevkur- sen, som i höst anordnas, att vara afsedd hufvud- sakligen för manliga, men äfven ett mindre antal kvinnliga elever.
Ansökningstiden tilländagår den 15 sept.
» Z&gt;e » svenska näktergalen ».
Femtio år fyllde i söndags sångerskan Kriatina Nilsson, gref- vinna C a s a de Miranda.
Hon är född den 20 au- gusti 1843.
* I skördetid.
A Risbergs egendom i Vermland afled den 15 d:s änkefru Charlotta Gabriella Svede- lius, född Silfverstolpe, i den höga åldern a f 8 8 | år.
Född på Vik i Birkala socken i Finland, var hon dotter af den framstående riddarhussekreteraren, en af de aderton i S v e n B k a akademien, A.
G. Silfver- stolpe.
Hon blef 1829 gift med och var sedan 1840 änka efter klädesfabrikören i Norrköping Per Sve- delius samt sörjes närmast af en son, ledamoten af riksdagens förBta kammare, f. d. majoren A.
J. Svedelius, och en dotter samt styfbarn.
— Stilla och fridfullt som hon lefvat, afsomnade sistlidne lördag en af Stockholms äldsta innevånare änkefru Carolina Christina Trotzig, född Agrell, änka sedan 60 år efter kammarrättsrådet, kamreraren i Kongl.
generaltullstyrelsens revisionskontor Johan 271 Gustaf Trotzig.
Hon hade uppnått en ålder af nära 89 år.
Anda till sin af endast ett par dagars sjuk dom föregångna död ägde hon fulla själskrafter.
Den älskliga gamla sörjes närmast af tvänne öfverlefvande barn, grosshandlaren härstädes G.
Trotzig och änkefru Aura Ryberg, af svärdotter, barnbarn, barn- barnsbarn och en åldrig trotjänarinna.
* Unga najader.
Simuppvisning ägde härstädes i lördags e. m. rum i den kvinnliga badinrättnin- gen vid Skeppsholmen med denna och föregående sommars elever.
Uppvisningen omfattade simning, trampolinsprång och flytningsnummer, hvilka i all- mänhet utfördes synnerligen väl.
Det hela länder lärarinnan, fröken Anna Laurent, till all heder.
' / (syltgumma.
I dagarne har till Sundsvall anländt en af fruarna därstädes länge väntad gäst, en gumma vid namn Charlotta Brodin.
Bosatt ett stycke utom Umeå, där hennes man söker uppe- hålla familjen med att bruka en bit jord, har bon funnit på ett originelt sätt att hjälpa till i kampen för brödet.
Hon köper nämligen in åkerbär och hjortron, dessa tielikata alster af höga norden, syl- tar dem och säljer sylten.
Till en början inskränkte hon sin affär till Umeå, men så småningom vidgades spekulationerna, och hon företog sig att resa söder- ut för att afsätta sin vara.
I 20 år å rad har hon besökt Sundsvall med sina sylter, som där funnit strykande afgång.
Som bevis på i huru pass stor skala hennes affär drifves må nämnas, att hon i år medförde fyra såar med bjortronsylt och två såar med åkerbärssylt, förutom åtskilliga smärre byttor med sylter.
Till syltningen hade åtgått 500 kilo socker.
Då hon nu säljer sin sylt för 55 å 66 öre pr skålpund, torde den praktiska och sparsamma kvinnan inhösta ett rätt duktigt bidrag till sin fa- miljs underhåll och till en sparpenning för ålder- domen.
Operan gifver sin första föreställning för spel- året i dag fredag, hvarvid uppföres » Faust » med fröknarna Holmstrand och Karlsobn samt hrr Od- mann, Sellergren och Söderman.
Nästa representa- tion blifver » Aida » med till större delen ny rollbe- sättning.
.. K.
Dramatiska teatern började säsongen i går med » Ära ».
(Forts.) | l e s s första ägarinna, hennes dotter, hade icke Z \ gift sig, förrän hon var trettio år gammal, med en ' ungdomsflamma, som omständigheterna skiljt henne från under många år.
Hon var sin mors mest älskade barn, den per- son, i hvars händer hon helst hade anförtrott det dyrbaraste hon ägde.
Nu var denna dotter för längesedan död, hen- nes dotter var också borta.
Porträttet hade öf- vergått till en annan gren af släkten, och en så obehörig person som jag hade nu af en händelse fått veta denne länge förglömda historia.
Så försiktigt som möjligf skall jag nu försöka berätta den med mina egna ord.
Det var på det adliga godset Arvidsnäs i Sörm- land, som mormors mor var född och blef upp- fostrad, men gården har redan öfvergått till en annan släkt.
Hennes far var baron och löjtnant.
Han hade icke avancerat längre än till löjtnant, då han tog afsked från sin militära befattning och helt och hål- let ägnade sig åt att sköta sin egendom.
Samtidigt gifte han sig med sin vackra kusin.
Baronen var en glad och frisk ungherre med stark ansiktsfärg, mycket ljust hår, något utstående, ljusblå ägon, bra hållning och ett uttryck af mun- terhet och välvilja, som hastigt vann människors sympati.
Han hade varit en ganska munter ung löjtnant med smak för både dryckeslag och ha- sardspel och en stor beundrare af det läcka kö- net, men hans giftermål hade fullkomligt föränd- rat honom.
Hans hustru var en både duglig och sträng dam, som icke blott älskade det lagbundna och tillåtna, utan också i hög drag det korrekta och en gång antagna.
Hon fordrade af sig själf och sin omgifning icke endast uppfyllandet af alla de tio budorden, utan också ett noggrant iakttagande af en särskild lagbok, som bestämde huruledes en svensk adelsdam, och framför allt en adelsdam af deras släkt, borde uppföra sig för att i allt vara ett lärorikt exempel för den öfriga mänsklig- heten.
Hennes man beundrade henne som ett högre väsen.
Huru högt han än älskade sina tre dött- rar, slutade han dock alltid med att säga: » Ingen af dem kommer ändå att täfla med deras fru mo- der.
Hon är kvinnan par prtférance.
* I allt sökte han hennes råd och skulle icke i den minsta gärning ha velat misshaga henne.
Kanske var hans gamla Adam icke alldeles död och begrafven, och det kunde hända, att han nå- gon gång vid dryckesbordet med herrarne kunde glömma sig själf eller rättare sin hustru, så att han med lifligt intresse lyssnade till temligen djärfva historier och plötsligt kunde utbrista i ett riktigt skallande skratt öfver något uttryck, som damerna icke fingo höra på.
Men en enda blick från hans hustrus svarta ögon var tillräck- lig att förmå honom stanna midt i ett sådant öfvermodigt utbrott och låta honom ändra sam- talsämne.
Till intet pris i världen skulle han vilja såra sin älskade maka.
Om det således i botten var hon, som angaf tonen i huset, hade hon å sin sida den största beundran för sin mans hederliga och älskvärda karaktär.