Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:t ingifna klagoskrifter af posthemmans innehafvare, hvilka sökt dels att från postforingen varda helt hållet befriade, dels ock att undfå en emot det ökade besväret svarande ersättning, genom lämplig förhöjning af den utgående skjutslegan, men att, vidkommande de serskilda förslag, som till åstadkommande af en förändring i omförmälda syftning blifvit framställda, dels af Rikets Ständer angående postskjuts-skyldighetens skiljande från jordbruket, förmedelst postföringens upplåtande på entreprenad, dels af General-poststyrelsen till öfverflyttande på de gästgifveri-skjutsskyldige af den posthemmansinnehafvarne åliggande postföring, så funne E. K.
M:t icke skäl att till någotdera af dessa förslag lemna nådigt biföll, enär, genom antagande af vare sig det ena eller andra, olägenheter skulle uppkomma, öfvervägande de fördelar, som deraf i ett eller annat hänseende kunde vara att förvänta.
Vid bedömande af den förstnämnda åtgärdens lämplighet borde nemligen tagas i betraktande att kostnaden för postföringens besörjande på entreprenad icke kunde med någon sannolikhet på förhand beräknas, att sådana postskjuts-skyldige, som i följd af deras hemmans läge vid mindre befarna vägar hade sig ålagt en jemförelsevis föga besvärlig postföring, för hvilken de genom den erhållna skjutslegan kunde anses fullt godtgjorde, sannolikt icke skulle vilja på en dylik förändring ingå5 att länsstyrelsernas och vederbörande kronobetjentes förut trägna göromål skulle öfver höfvan ökas, derest serskilda entreprenad-auktioner komme att utlysas för all den skjuts, som af posthemmans-innehafvarne bestredes, och nya kontrakt för hvarje station i riket derom afslulas; samt att den fördel af en ringare kostnad, som till en början möjligen kunde genom postföringens öfverlåtande åt entreprenörer, efter föregången auktion, postverket tillgodokomma, efter all anledning blefve minskad eller tillintetgjord i den mån, ett större antal dylika auktioner komme att utlysas, och ett stigande åkerbruk gjorde allmogen mindre benägen att med folk och dragare vara borta från sina hemman; och hvad den ifrågasatta öfverflyttningen af postföringen på gästgifveri-skjutsskyldige beträffade, så förekomme deremot att en så beskaffad öfverflyttning på de gästgifveri-skjusskyldige af det posthemmans-iiinehafvarne nu åliggande besvär svårligen kunde rättsenligt ega rum, med mindre de förre dertill lemnade sitt samtycke, och att, efter all anledning, flera af de sednare skulle på förutnämnda skäl deremot protestera; att de gästgifveri-skjutsskyldige, som icke voro pligtige att längre än 4 timmar vänta på till viss tid tingad skjuts, Ewpeditions-Utskoltets Förslag till undt.
495 mäste, derest postföringen komme att af dem besörjas, dels serskildt tillförbindas att äfven derutöfver afvakta posternes ankomst, dels anses berättigade till vanliga väntningspenningar, som nu ej tillkomme posthemmans-innehafvare, hvilka vid sina gårdar inväntade posterna; hvarförutan det kunde inträffa att, vid extra posters ankomst till gästgifvaregård, det hästantal, som derstädes skulle vid anfordran tillhandahållas, redan utgått, hvarigenom hinder och uppehåll i postens jemna gång vid flera tillfällen kunde vara att befara; att den större säkerhet för postens vård, som i de fall, då postiljon ej åtföljde posten, nu förcfunnes uti postböndernas åliggande att antingen sjelfva medfölja posten eller ock dertill använda fullvuxna och pålitliga personer, skulle komma att i betydlig mån minskas, enär med gästgifveri-skjutsen ofta mindre gossar voro följaktige; att då posthemmans-innehafvarne, hvilka endast voro pligtige att föra posten, och således ej hade någon annan skjutsnings-skyldighet sig ålagd, med skäl kunde tillhållas att städse till postens forslande begagna dugliga och uthvilade hästar, sådana deremot icke alltid stöde att erhålla vid gästgifvaregårdarne, der, i följd af den oftare återkommande skjutsningen, hästarne, särdeles under höst- och vårtiderna, ej sällan voro dåliga och utkörda; samt att den ökade kostnad, som genom öfverflyttning af all postföring på de gästgifveri-skjutsskyldige skulle uppkomma, och hvilken af General-poststyrelsen beräknats, efter 23 sk. milen, till 28,000
R:dr om året, måste antagas uppgå till ännu betydligare belopp i den mån skjutsningen komme att på entreprenad upplåtas, enär skjulslegan i sådant fall utginge på landet med 24 sk. och i städerna med 28 sk. för hvarje mil.
I fråga, huruvida och på hvad sätt en af behofvet påkallad lindring i det för en del posthemmans-innehafvare serdeles tryckande postförings-besväret kunde beredas, har E. K.
M:t väl ansett delta ändamål kunna i någon mån befordras genom förändrad posthemmansindelning och anslående af andra hemman till de svagare posthemmanens biträde vid postföringen, i den ordning f. d. Kansli-styrelsens och Kammar-kollegii kungörelse den 24 Januari 1827 innehölle, men att likväl den lämpligaste, om ej för närvarande enda utvägen till undanrödjande af posthemmans-innehafvarnes billiga klagan syntes vara att öka skjutslegan för den postföring, som genom postväsendets utveckling i sednare tider tillkommit, och hvilken kunde anses utgöra ett drygare besvär, än som vid posthemmans-regleringen varit afsedt; dock att den ej obetydliga kostnad, som derigenom skulle uppkomma, icke för närvarande borde bestridas af postverkets medel, hvilka redan voro tagna i anspråk för andra nödvändiga ändamål; hvadan, för tillvägabringandet af denna åtgärd, serskild tillgång måste beredas; och har E. K. M:t, i öfverensstämmelse dermed i nåder 496 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 181. föreslagit Rikets Ständer att medgifva postskjutslcgans förhöjning med 8 sk. milen för hvarje häst: a) för ali den postföring, som af posthemmans-innehafvare utgöres utöfver 312 mil om året på helt mantal, och, i förhållande derefter, för större eller mindre hemmansdelar; b) för af posthemmans-innehafvare fortskaffade extra poster; och c) för den sedan år 1830 tillkomna dubbla postföring, sorn af dem, emot gästgifvareskjuts-lega, bestrides; Hvarjemte och enär, vid uppgjord beräkning af dea tillökade kostnad, som genom post-skjutslegan sålunda ifrågaställda förhöjning skulle uppkomma, samma kostnad ansetts uppgå till 12,874 R:dr 5 sk. 8 r:st., E. K. M:t af Rikets Ständer äskat anvisande på Riksgälds-kontoret af ett kreditiv å jemnt 13,000 R:dr banko, att af General-Poststyrelsen, i mån af behof, för det afsedda ändamålet disponeras.
Derförutan och med anledning af Rikets
Ständers ofvanberörda underdåniga framställning i fråga om vidtagande af sådana förändringar i afseende å postväsendet, hvilka utan Rikets Ständers hörande kunde åvägabringas, till lindring i postföringsbesväret, vare sig genom brefvens afsändande med ångbåtar eller på annat sätt, har E. K. M:t till Rikets Ständers kännedom meddelat: att, enligt derom gifven nådig föreskrift, alla ångbåtar, äfvensom diligencer, äro försedda med breflådor för emottagande af bref till de orter, mellan hvilka ångbåtarne och diligencerne färdas, hvarförutan bref försändas med paketposten; att jemväl öfverenskommelse är träffad med alla de ångbåts-rederier, hvilkas fartyg lika fort som posten eller fortare än densamma till bestämmelse-orterne anlända, angående befordrande, dels kostnadsfritt, dels emot en ringa afgift af Postverket, så väl väskor som paketer; samt att följaktligen alla de åtgärder, som för vinnande af ofvanberörde ändamål kunnat utan alltför stor kostnad för postverket och utan uppehåll vid brefbefordringen ega rum, redan blifvit vidtagna; hvarjemte, enligt Kongl. Brefvet den 3 December 1842, de föreskrifter, hvilka, i afseende på den tyngd, som finge lastas efter hvarje häst, äro i och för gästgifveri-skjuts gällande, äfven skola vid postföringen tjena till efterrättelse, hvadan således de poslskjutsskvldige redan egde rättighet att uppbära skjutslega för hela det antal hästar, som till posternes fortskaflände är behöfligt och utgår.
Vid öfvervägande af hvad uti detta ärende förekommit, hafva Rikets Ständer fiunnit, hurusom genom post-skjutslegans tid efter annan skedda förhöjning, äfvensom genom åtskilliga meddelade föreskrifter angående postskjutsens utgörande, väl Expeditions-Utskoltets Forsing till und.
497 ifrån statens sida åtgärder redan blifvit i någon mån vidtagna för underlättande af det postförare åliggande besvär att bestrida postskjutsen; men då af den utredning, General-Poststyrelsen lemnat, visar sig den betydliga tillväxt, som i detta besvär inträffat i sednare tider genom en ökad brefvexling och en utvidgad frihet att med posten sända icke allenast tidningar, utan äfven andra tryckta handlingar af ansenlig tyngd, hafva Rikets Ständer ansett en ytterligare lindring i det postskjutshemmans-innehafvarne åliggande besvär vara af billighet och rättvisa påkallad ; i anledning hvaraf och med afseende deruppå, att, efter de utaf E. K.
M:t i Dess nådiga proposition yttrade betänkligheter emot den ifrågasatta bördans aflyftande från posthemmanen, antagas måste att för närvarande den af E. K.
M:t nådigst föreslagna åtgärd är den enda, som kan leda till befrämjande af det åsyftade ändamålet, Rikets Ständer funnit godt att, med bifall lill É. K.
M:ts nådiga proposition, medgifva den nuvarande post-skjutslegans förhöjning med atta skillingar banko milen för hvarje häst. a) för all den postföring, som af posthemmans-innebafvare utgöres utöfver 312 mil om året på helt mantal, och, i förhållande derefter, för större eller mindre hemmansdelar; b) för af posthemmans-innehafvarne fortskaffade extra poster, och c) för den sedan år 1830 tillkomna dubbla postföring, som af dem, emot gästgifvare-skjuts-lega, bestrides; äfvensom Rikets Ständer på Riksgälds-konloret anvisat ett kreditiv af Tretton tusen Riksdaler banko, att utaf General-Poststyrelsen, i mån af behof för ändamålet disponeras.
Då likväl det kan antagas, att postskjutsnings-besväret, till följd af flere dertill verkande orsaker, kommer att framdeles än ytterligare förökas, så alt den ersättning, som nu blifvit beviljad, icke framgent varder svarande emot det ökade besväret, hafva Rikets Ständer ansett sådana åtgärder böra vidtagas, hvarigenom en lämplig ersättning för samma besvär må kunna i framtiden, dä sådant kan fordras, komma de postskjutsnings-skyldige till godo.
För att bereda en sådan åtgärd, la Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att E. K.
M:t täcktes låta anställa en undersökning och uppskattning af de friheter och förmåner, som äro posthemman och postförare medgifna, samt i hvad mån dessa förmåner och friheter kunna anses motsvara eller öfverskridas af kostnaden för postskjutsens bestridande; och att E. K.
M:t derefter måtte i nåder meddela Rikets Ständer så väl de re Bih. till Ii.
Prot. 1850 & 1851, 10 Sami. 1 J/d. 63 498 Expeditions- Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 182. sultater, hvilka en så beskaffad undersökning kan lemna, som ock den nådiga proposition, till hvars afgifvande E. K. M:t, för beredande åt postförare af en rättvis och post-skjutsbesväret verkligen motsvarande ersättning, kan i nåder finna Sig föranlåten.
Uppläst oell godkändt hos Ridd. och Adeln den 19 Aug. 1851.
Preste-Ståndet den 19 — — Borgare-Ståndet den 20 — — Bonde-Ståndet den 20 — — 1 Rike/s Ständers underdåniga skrifvelse, angående stipendier till föreståndare Jör Folkskolelärare-seminarier, hvilka söka kännedom om sättet att undervisa döfstumma och blinda.
Besv. och Ekon.-Utsk:s Uti.
N:o 38.) S. A. K.
Vid det upplysta forhållandet att Institutet för döfstumma och blinda, ehuru genom skedd utvidgning egande platser för 75 elever, likväl, såsom otillräckligt, icke kari blifva tillgängligt för mängden af sådana olyckliga inom riket, hvilka befunnits utgöra ett antal af flera lusen, har hos Rikets Ständer i betraktande förekommit, huruledes, för att i någon mån söka förbättra dessas ställning och äfven till dem utsträcka de samhällets fördelar, hvaraf deras mera lyckligt lottade likar äro i åtnjutande, det alltså är af icke ringa vigt, att de ibland dessa vanlottade Expeditions-Utskoltets Förslag till und.
499 medlemmar af samhället, hvilka icke kunna å det redan inrättade institutet vinna inträde, ej helt och hållet må sakna tillfälle till undervisning, åtminstone i christendomen och de för sambällslifvet mest nödiga kunskapsämnen.
Som emedlertid många svårigheter möta för beredandet af en sådan fullständigare undervisning, så framt den ej skall medföra alltför stora kostnader, synes ändamålet lämpligast kunna till en början befrämjas på det sätt, att åt föreståndarne för Folkskolelärare-seminarierne lemnades tillfälle att å förenämnda institut inhemta kännedom om sättet och methoden för meddelandet af nämnda undervisning, så att dessa sedermera kunde sprida kunskapen derom så väl till blifvande folkskolelärare, som till andra personer.
I sådant afseende och då de för undervisningens befrämjande redan beviljade medel torde kunna antagas lemna tillgång jemväl för bestridande af de understöd, som under kursens genomgående vid institutet för döfstumma och blinda kunna för seminarii-föreståndarne blifva erfordeliga, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att E. K.
M:t täcktes laga i nådigt öfvervägande, huru de genom folkundervisningen åsyftade välgerningar jemväl kunde utsträckas till de i hela landet till ej obetydligt antal kringspridda döfstumma och blinda, samt att, derest E. K. M:t så finnér lämpligt, E. K.
M:t behagade åt de föreståndare för Folkskolelärare-seminarierne, som kunde finnas villige att vid institutet för döfstumma och blinda söka vinna kännedom om de derstädes begagnade undervisningsmethoder, såsom understöd till kursens genomgående vid institutet, låta utdela stipendier af de för folkundervisningens befrämjande anslagna medel, äfvensom i öfrigt nädigst vidtaga de åtgärder, som för det ifrågavarande ändamålets vinnande kunna påkallas.
Stockholm den 20 Augusti 1851. f300 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Preste-Ståndet den 19 — — Borgare-Ståndet den 20 — — Bonde-Ståndet den 20 — — Rikets Sländers underdåniga skrifvelse, angående folkundervisningen, i riket.
Besv. och Ekon.-Utsk:s Bel:de N:o 114 och Mern. N:o 130.) S. A. K.
I ändamål atl ytterligare befrämja den genom Kongl.
Stadgan af den 18 Juni 1842 ordnade folkundervisningen i riket hafva hos Rikets Ständer förekommit åtskilliga, särdeles med afseende på folkskolelärares utbildande gjorda framställningar, hvilka löranledt Rikets Ständer att hos E. K.
M:t i underdånighet begära de förändringar i berörde stadga, hvilka bär nedan i underdånighet omförmälas :
Då vården om ungdomens sedliga bildning, jemte dess förståndsodling, är anförtrodd i folkskolelärarens hand och således ingen bör såsom sådan vinna inträde, som icke utmärkt sig för ett sedligt uppförande, synes fordran häruppå alltför ofullkomligt motsvarad genom folkskolestadgans nuvarande föreskrift, att den blifvande eleven endast skall förete betyg om ”god frejd”, hvarmed ingalunda den sedliga renhet kan anses vitsordad, som här bör vara oeftergiflig.
För att kunna rätt begagna undervisningen i Seminarium är ock nödigt att den, som der vinner inträde, i afseende å kunskaper, äfvensom förmåga att dem vidare förkofra, icke Står på en alltför låg punkt, i hvilken hänsigt säkerhet uti innanläsning torde böra i främsta rummet afsesj fordringarne närmare bestämmas, hvad beträffar kunskapen i catheches och biblisk historia, samt färdigheten i räknekonst sträckas något längre, än som förut varit äskadt.
Af sådan anledning och med Expeditions - Ulsko Hets Förslag till und.
501 hemtadt slöd af Seminarii-föreståndarnes vunna och vid skollärare-mötel år 1849 meddelade erfarenhet, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att folkskolestadgans 5 §. 4 morn. måtte erhålla följande lydelse: »Ingen må till elev i ett skol»lärare-seminarium antagas, som icke företett vederbörande kyrkoherde-embetes heltyg om ett hedrande sedligt uppförande, samt vid af föreståndaren anställdt för»hör befunnits kunna fullt obehindradt läsa innantill, nöjaktigt redogöra för innehållet af ett läst stycke, äga god kännedom af Luthers catheches med den an»tagna förklaringen, jemte dertill hörande bibelspråk, äfvensom af någon utförligare »lärobok i bibliska historien, skrifva en god handstil samt räkna quatuor species »i hela och brutna tal.
Den, som» o. s, v.
Att ett anmärkt missförhållande emellan den theoretiska och praktiska undervisningen vid seminarierna kan ega rum, har utan tvifvel sin grund i obestämdheten af folkskole-stadgans föreskrifter i detta afseende, hvilka endast innehålla en allmän antydning att »tillfälle bör beredag, skollärare-eleverne att uti någon folk»skola erhålla praktisk bildning för skollärarekallet.»
Det är likväl af väsendtlig vigt att skollärare-eleverne, hvilka vanligen vid ganska unga år utgå ur seminariet för att på egen hand öfvertaga ledningen af en talrik skola, inhemta i bildnings-anstalten icke allenast nödiga theoretiska kunskaper, utan äfven kännedom af den svåra konsten alt handleda och vårda en skolungdom, hvilken kännedom endast genom öfning och egen handläggning af en skollärares göromål vinnes.
Om seminarierne skola rätt uppfylla sin bestämmelse, erfordras derföre att sammanhanget emellan undervisningen i nödiga kunskapsstycken och öfningen i att rätt fullgöra de åligganden, som en skolmästare tillhöra, är väl ordnadt, samt att denna senare öfning begynner, så snart eleverne dertill äro tillräckligt förberedda och sedermera under en bestämd, icke alltför kort tid fortgår: hemställande Rikets Ständer derföre i underdånighet, att E. K.
M. täcktes närmare bestämma förhållandet emellan den theoretiska och praktiska undervisningen vid skollärare-seminarierna, samt dervid i nåder stadga, att daglig öfning i lärare-kallet vid på stället varande folkskola bör med den theoretiska undervisningen förenas, åtminstone under loppet af en läse-termin.
Bland alla undervisningsämnen, som i seminarium böra inhemlas, är intet af större vigt än christendomskunskapen, deri, såsom utgörande kärnan af det kunskapsförråd, den blifvande läraren ur bildningsanstalten medför, hail skall finna vägedning och kraft alt fullgöra det ansvarsfulla uppdrag, som är honom lemnadt i seende på ungdomens äfven sedliga bildning.
Och då den företrädesvis stora vigten af detta undervisningsämne synes böra af sjelfva författningen utmärkas, är 502 Expeditions-Ulskottets Förslag till uncl.
Skrifvelse, N:o 183. det tillika väsendtligt alt christendomskunskapen inhemtas förnämligast ur den källa, som i högsta renhet innehåller dess väsende, nemligen ur den Heliga Skrift, och att en bekantskap med densamma beredes seminarii-eleverne, hvilken dessa sedermera kunna åt sina blifvande lärjungar meddela.
På grund häraf få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att i 5 §.
.3 mom. af folkskole-stadgan måtte intagas följande föreskrift: »Dom-Capitlet bör äfven vaka öfver det sätt, hvarpå föreskrifva undervisningsämnen i seminarium behandlas och serskildt deröfver att Bibel-läs»ning med nödiga förklaringar af läraren dagligen i seminarium förekommer.»
Da undervisningens framgång i så väsendtlig mån beror af den undervisandes personliga egenskaper, uppkommer företrädesvis vid lärarebefattningars tillsättande behofvet af den personliga bekantskap med sökanden, som ett på stället aflagdt undervisnings-prof medför; och då, utan tvifvel af denna anledning, sådana prof i allmänhet finnas stadgade för så väl högre som lägre lärare-ljenster, synas folkskolelärare-befattningarne i detta hänseende icke böra utgöra ett undantag, helst del måhända vid dem är af så mycket större vigt alt en församling får lära känna den person, åt hvilken vården af dess uppväxande ungdom skall anförtros, ju betydligare inflytande läraren i dessa skolor kan hafva på barnens utveckling äfven i moraliskt afseende.
Den enda ledning, skolstyrelsen för närvarande äger för bedömandet af de sökandes egenskaper, är den, som kan hemtas ur dessas ofta från olika seminarier erhållna betyg, och dessa betyg, utom det att jemförelse dem emellan icke är lätt alt verkställa, synnerligast till följd af den svårighet, sorn i allmänhet är lastad vid bestämmandet af betyg för undervisningsskicklighet, kunna icke sällan vara för en lång tid tillbaka utfärdade.
Det vore icke mindre nödigt att erhålla upplysning, huruvida de sökandes kunskaper och förmåga alt undervisa sedermera blifvit underhållna samt utvecklade; och prof finnas jemväl stadgade för sökande till klockareoch orgelnist-beställningar, med hvilka skollärare-befatlningarne, så vidt möjligt, kunna ställas i sammanhang; hvarförutan förekommer härjemte att om äfven vid folkskolornas första inrättning, då en så stor mängd af skolor skulle på en gång förses med lärare, det varit nödvändigt att på allt sätt underlätta dessas antagande, samma förhållanden numera icke äro för handen, då folk skoleväsendet är nästan fullständigt ordnadt, hvadan ock på flera ställen inträffat att skolstyrelse, af egen myndighet, ålagt de sökande ett prof, hvilket likväl desse, då det ej varit i författningarne föreskrifvet, ofta vägrat att un derkasta sig.
Expcditians-Ulskoltels Förslag lill undt.
På grund af hvad i denna omständighet blifvit anfördt, och då jemväl svnes lämpligt att, om skolstyrelse på annat sätt vunnit fullt tillförlitlig kännedom af de- sökandes egenskaper, den i sådant fall må konna befria från afläggandet af ett serskildt prof, hvilket dessutom ej heller bör till alltför lång tid utsträckas, emedan, helst om flera sökande anmält sig, skolan på detta sätt skulle alltför länge blifva i saknad af ordinarie lärare och en betänklig ojemnhet inträffa i undervisningen, få Rikets Ständer underdånigst hemställa, att Folkskolestadgans (i §. 2 mom. måtte erhålla följande lydelse: ”Vid tillsättande af lärare i folkskola förfares sålunda, att, sedan ledigheten blifvit genom officiella tidningen trenne gånger kungjord, och de sökande inom sextio dagar ifrån ledighetens första kungörande sina ansökningar till skolstyrelsen ingifvit, äger skolstyrelsen, der den så nödigt finner, förelägga de sökande läseprof, hvilket bör fullgöras genom undervisning i den skola, der befattningen är ledig, under minst en dag, högst en vecka.
Skolstyrelsen uppförer sedermera på förslag” o. s. v. Då ansökningsrätten, i afseende på folkskollärare-sysslor, är fri öfver hela riket, kunna icke obetydliga olägenheter uppkomma deraf, att en skol-lärare möjligen på en gång söker flera serskilda sådana befattningar, hvarigenom en församling, som i vederbörlig ordning tillsatt denna vid folkskolan lediga befattning kan komma att ännu en längre tid sakna ordinarie lärare i samma skola, hvilket förhållande jemväl kan inträffa, om en sökande, som icke erhållit en förut sökt tjenst, men anfört klagomål, under tiden söker en annan befattning.
M:t i underdånighet hemställa, ätt ett så lydande tillägg måtte införas i folkskole-stadgans 6 §. 2 mom.:
”Ej må någon anmäla sig såsom sökande till flera skollärare-tjenster på samma tid; sker det, vare lag samma, som för klockare i sådana fall gifven är.
Samma påföljd vare ock om den, som öfver förslag eller utnämning till folkskolläraretjenst anfört besvär, anmäler sig såsom sökande till annan dylik tjenst, förr än han styrkt sig vara från sin förra ansökan i vederbörlig ordning skiljd.”
Att en folkskollärare kan, såsom derifrån icke af nu gällande föreskrifter hindrad, lemna sin redan innehafvande läraretjenst, innan församlingen hunnit blifva försäkrad om en ny lärare vid skolan, har synts Rikets Ständer böra förebyggas, på det rubbningar i undervisningens jemna gång, så vidt möjligt, må undvikas; anhållande derföre Rikets Ständer i underdånighet, det ett så lydande stadgande måtte i 6 §. 2 mom.
Folkskole-stadgan intagas: »Folkskolelärare ege icke, utan skolstyrelsens bifall, rätt att från sin innehafvande tjenst I / 504 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 183. »afflytta förr än sex månader förflutit, efter den dag, då han hos skolstyrelsen anmält sin afsigt att från skolläraretjensten afträda.» Slutligen, och i betraktande af den svårighet, tidsutdrägt och kostnad för de tredskande, som ofta äro förenade med indrifvandet utaf sådana resterande folkskole-afgifter, hvilka, enligt 4 §. 4 mom. af Folkskole-stadgan, det åligger församl ing-sboerne att utgöra, hafva Rikets