Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De som enligt hennes uppfatt- ning ej funnit Jesus i detta lifvet, tror hon kanske kunna göra det i ett annat.
Innerst hoppas hon nog också att en gång få möta hela mänskligheten i himmelen.
För hen- ne vore det nog ingen salighet i paradiset, om hon visste en enda osalig ande lida helvetets kval, därtill är hennes hjärta visst alltför ömt.
Hos henne möter man aldrig den kallblodighet m o t icke troende, som eljes är ganska vanlig hos de troende.
Hem- ligheten därvidlag är väl, att hon Jean se i stort och att hon icke lider af den gängse skuggrädslan för sitt » partis » ogillande.
Med hvarje år har hennes horisont vid- gats och hennes ande utvecklats, därför ock frukterna af hennes verksamhet blifvit allt rikare och gagneligare för samhället.
Man må gilla eller ogilla hennes trossfcånd- punkt, sin beundran måste man dock skänka hennes allt uppoffrande kärlek, hennes stora organisatoriska talang och hennes själfstän- dighet.
Tänker man på allt det goda hon utför, kan man ej annat än önska, att hon alltid måtte få se besannade de ord, hon litar på: » Herren är min herde, mig skall intet fattas ».
Ann Margret Holmgren, i. Tersmeden.
163 3lammande gnista, eviga arfvets rikaste innebörd, växe du till, som sådden på fälten mognar till gyllene skörd!
Världen är full utaf löje och gråt, viss är allena den lydiges stråt, ljus såsom natten i midsommartider skrider hans dagsled framåt.
Xankarna irra.
Livar skola de dröja still i den lockande trakt?
Liimmclen bjuder — så hv iskar min ande dock på en fullare prakt.
Stråle från of van, där fjärran da far, väg genom hopade skyarne drar, sändningabåd, ack, såg du min tvekan, såg du — och brin ring ar mig svar » 3LUt hvad du skådar, hvad själen blott anar, skapelsens svinnande grand, bilda en kedja, af Skaparen bunden, äro ett verk af Lians hand.
%anken må stiga bak fjällarncs kam eller fördröjas vid jordsloflets damm, Zf ' adren och Sonen och jieliga anden möter den, hvar den går fram.- » jtfeliga pingsteld, signande sänkes du öfver försommarns dar, likasom fordom vid qrönskande stränder dufvan på vingarnas par.
Uvlalmrösten kallar enhvar i sin stad lyssna till texten från Skrifternas blad.
Xräden i templet med vårfröjd i sinnet, Pingst ^^oliga Héléne Malmquist.
vårtid; lärkorna drilla uppe i skyarnas loft.
^Väckande vindar sprida i rymden björklöfvets eggande doft.
^Blommor i färger och skimrande sken prunka Iland gräsen på åkerren.
Hvilande redo till elddopets bad!
insjön speglar i ooljan barrträdets taggiga gren.
' Leende pingstfest, redd ibland knoppar under en majdager blid — hela naturen dig ägnar sin hyllning nu i förnyelsens tid.
Våren på skapelsens lösensord dukat för mänskan sitt rika bord.
Solmättad pingstvind härligt befruktar andens förtorkade jord.
Hönsföda, Konfirmationen och ungdomen.
Af E v a W i g s t r ö m (Ave).
länge katekiseringen utgör A och O r~ i nattvardsskolan — och detta är ännu det mest vanliga förhållandet — så länge be- höfver man i det stora hela mindre frukta för det flyktiga känslosvall, som uppstår genom en personlig tillgifvenhet för läraren, än för den rent skolmässiga, världsliga upp- fattningen af konfirmationen.
Endast om så är, att läraren.
afsiktligt lägger an på att uppskrufva flickornas vaknande känslo- lif, kan det, enligt min erfarenhet, utöfva ett mera skadligt inflytande på de unga.
Jag har äfven varit i tillfälle att iakt- taga sådana konfirmander, som under hän- förelsens stunder gifvit prästen löfte att framdeles infinna sig hos honom.
De unga flickorna ha då kallat detta » att bikta », och de ha kanske en eller två gånger in- löst löftet med en smula entusiasm; sedan ha de mer eller mindre öppet visat sin obenägenhet för dessa besök, hvilka då snart upphört, och hvad » bikten » angår, ha alla de flickor, jag talat med om detta, värjt sig med naiv hetta mot misstanken, att de skulle någonsin ha framlagt sitt hjärtas djupare känslor eller tankar för religionsläraren.
Jag vill dock härmed ingalunda hafva sagt, att icke någon har gjort och gör detta, eller att icke någon skulle från sin konfir- mation medföra en skatt för det kristliga lifvet, en skatt, som ej förminskas, utan tillväxer.
Det vore mer än sorgligt, om ej detta ägde rum; men jag talar här o m majoriteten, ej om minoriteten.
Det förhåller sig med nattvardsskolan som med kristendomsundervisningen i barn- skolan; vittnar lärarens hela personlighet om, att han uttalar sin egen innerliga öf- vertygelse, sina egna kristliga erfarenheter i samband med de läror, han förkunnar, blifver detta ett ovärderligt stöd för barna- tron, där den ännu lefver oanfäktad, och någon gång kan äfven en sådan rent krist- lig bekännelse tända en andlig lifsgnista hos de likgiltiga samt gifva en väckelse åt den krassa materialism, som insupes i hem, hvarest knappast mer än en svag skugga af gudsbegreppet finnes kvar.
Katekiseringen förmår intetdera, utom möjligen i fall förhållandet emellan barn och lärare vore så — i bästa mening — förtroligt, att de unga utan fruktan eller tvekan själfva finge framställa frågor och framlägga de tvifvel, som pina de oerfarna själarna.
I vårt södra grannland har, som nog mången vet, konfirmationen tagit en så världslig riktning, att denna handling alltid firas med enklare bjudningar i hemmen, eller baler — i Köpenhamn ofta på hotell — samt ej så sällan genom den unga » damens » förlofning.
Presenterna till flic- korna erinra starkt om våra lysningsgåfvor, och gossarne erhålla, om möjligt, ur och cigarrer, och på landsbygden får pojken då sin egen tobakspipa, allt symboler på den manlighet, han nu tagit i besittning.
En af orsakerna till denna flacka upp- fattning af en kyrklig handling är det obligatoriska konfirmationsbetyg, som prä- sterna måste utfärda, och under en lång följd af år har det i kristliga kretsar ar- betats för att få detta betyg afskaffadt samt att skapa en bättre form för konfir- mationen.
Någon genom lag sanktionerad förändring har dock ännu ej stått att er- hålla, men i ett par socknar har man länge — med vederbörandes tysta medgifvande — sökt afskaffa hvad där benämnes » kon- firmation bataljonsvis », genom att ej fast- ställa, någon bestämd åldersgräns för de barn, som önska konfirmeras, eller öppna nattvardsskolor på bestämda tider.
Barn, som njutit en mångårig kristendoms- undervisning, kräfva naturligtvis ej någon längre förberedelse till konfirmation; några få samtalsstunder i all stillhet m e d prästen, som öfvervakat barnskolan, bestämmer, om barnet är nog andligt utveckladt för att uppfatta innebörden af konfirmationen.
Och så aflägger en liten grupp — kanske ibland endast ett eller två barn — trosbekännelse inför präst och församling, utan att väcka en för den heliga handlingen profanerande nyfikenhet eller braskande uppmärksamhet.
kraftig, äggdrifvande och bekväm.
— B e n d O r - b r ö d e t är på grund af sin höga protein- halt, 17,5 %, under det att korn innehåller endast 8 % srnältbar protein, det bästa, bekvämaste och billigaste hönsfoder.
IDUN 164 Konfirmationslöftena, hvilka af många anses för en mycket betänklig sak, formuleras i dessa fall till frågor, om det är de ungas allvarliga vilja att stå fast vid döpelseför- bundet.
Det är äfven sed i dessa försam- lingar, att barnen samma söndag, i för- ening med den öfriga församlingen, begå nattvarden.
Huruvida en dylik förändring i vårt land, med vårt skolväsen, skulle vara önsk- värd, må lämnas därhän; men jag har trott mig här böra omnämna ett reforma- tionsarbete, som oaflåtligt pågår inom den danska kyrkan.
Hvar och en, som i en oskrymtad guds- fruktan ser det säkraste stöd för ungdo- mens andliga och sedliga utveckling, har säkert insett, att här måste göras — icke blott något — utan mycket, för att den stora allmänheten, såväl äldre personer som yngre, måtte bibringas en djupare och renare uppfattning af konfirmationen än den, som nu kommer flertalet till del.
1898 Fast man är glad och runder, » Komik », så det förslår, Man kan ha sina » stunder », När konsten husvill står.
Vi läste nyss för resten — Ty bladen glömmas ej — Den dundrande protesten Mot fröken Ellen Key.
tt hem må vara huru som hälst beskaf- fadt, litet eller stort, fattigt eller rikt, där skola dock alltid utföras lifvets tre viktiga funktioner: att arbeta, att äta och att sofva, och åt någon af dessa blir alltid hvarje af dess rum ägnadt.
Nu händer visserligen å ena sidan ofta nog, att samma rum begagnas för ett par af dessa ändamål, för att ej tala o m de fall då de alla tre måste försiggå inom samma fyra väggar, medan å andra sidan de rum, som äro äg- nade åt hvilan, stundom hafva appendix af toalett och badrum; samma bostad för mål- tiders intagande kan ha både stor och liten matsal, frukostrum och serveringsrum, och slutligen arbetet — eller den form däraf som kallas nöje — idkas i bibliotek, skrif- rum, budoar, salonger, kabinett o. s. v. i Och hennes tanke skenar Långt högre än vi nå, AU falla hvad hon menar, Därtill ä ' vi för små.
Kanske som » framtidskvinna » I någon lämplig ram Vi henne återfinna I Ibsens nästa dram.
För krönikan ej skickar Mig - mycket, fast jag ber.
Om kriget helst jag tiger, Det tycks mig just stå still — AU mjölet grufligt stiger Jag konstatera vill.
Att stridens åska rullar Långt bort, vi glömma snart, Men minskas våra bullar, Då vakna vi med fart.
Vi knota emol ödet — Fast lugnt del borde tas — AU snart ses » franska brödet » Blott med förstoringsglas.
inga sura miner, Ej gnäll af någon sorl, Förfn några » Filippiner » Från oss man tagit bort.
Ej endast fyllda faten Ändock vi länka på, Vi undra med » Dramaten » Hur sist det månde gå.
Och det ty eks inte fela, Att om man längre spar, Finns sén, när man ska spela, Vid scenen ingen kvar.
Det syns ju, Ren vandrat Snart kanske Spatserar af att det brå ' skar, fruar två, lille Oskar också.
Hvardagsrummet.
E Hvad mer om myggen piper, Orninnan ej man når, Då ingen ann begriper, Och » endast hon förstår ».
Men Och Till Och Folcher.
nu från snillets flammor visdoms dunkla tal Iduns snälla » mammor » deras » ideal ».
I ett enkelt hem med några anspråk på trefnad och bekvämlighet är dock ett särskildt rum för hvarje af dessa ändamål det minsta möjliga, sofrummens antal dock beroende af familjens storlek, och då vi nu börja våra studier i möbleringskonst vilja vi för ett enklare hem räkna sofrum, mat- sal, » herrns rum » o c h.
» fruns r u m », under hvilken senare benämning jag inbegriper » salongen », i gamla tider » förmaket » kallad och hvad danskarne kalla » daglistue ».
Detta rum, platsen för familjens dagliga samvaro, har jag tagit mig friheten att kalla » hvar- dagsrummet », och som det är hemmets för- nämsta rum må vi med det börja våra bostadsstudier.
Vi få er lacka bara För allt till lifs vi fått Om älsklingarne rara Och deras sälla lott.
Hur skönt ni vetat höja, Hvad lätt banalt kan bli, Om lappar oeh om blöja Ni skrifvit poesi.
* Och ni ha lärt oss ställa Med dem på flere vis, De tyckas ju bli snälla Båd ' med oeh utan ris.
Men vet ni — » just de ' samma » Om lårdomen är god, Jag tror, att hvarje mamma Andå har sin metod.
— Jag er komplimenterar, Men nekar ej till sist, AU jag sympatiserar Med Lova Petterkvist.
Och därför jag helt varligt Oeh artigt ber till slut, Att barnen måtte snarligt Ur Idun släppas ut.
* I plikternas uppfyllelse ' ligger en kraft fördold, som uppehåller och styrker sinnet och gifver människan ro för oro och fröjd för tårar.
F. Godkjier.
$ Det är ett karaktäristiskt svenskt drag, att äfven den anspråkslösaste bostad hos oss skall hafva en » salong », d. v. s. ett rum, där de prydligaste möblerna samlas och ordnas med mer eller mindre utsökt smak, där matta på golfvet och draperier för dörrarna äro lika oundgängliga, där hu- sets konstverk hängas upp på väggarna, med ett ord där de estetiska behofven äro främst tillgodosedda, men där familjen aldrig vistas annat än då det » kommer visiter » eller » är främmande ».
Ett sådant rum är ett oting i hvarje hem oeh särskildt i de mindre, hvil- kas rum antal är inskränkt.
Det rum, soin är familjens gemensamma, bör först oeh främst vara rymligt, så att dess olika medlemmar där kunna hafva plats för sina olika sysselsättningar, då dagens arbeten utom hemmet äro slutade och familjekretsen samlas omkring afton- lampan.
Då » salen » i våra bostäder van- ligen är största rummet, är det ofta nog denna som får tjäna såsom samlingsrum.
Men dess egenskap af » matrum » medför dels att » bordets dukning » verkar störande på lagets olika sysselsättningar, dels att möbleringen ofta saknar den bekvämlighet, som för ett hvardagsrum är så viktig.
Hvardagsrummet bör vidare vara ljus^ och gladt, och härtill hör för det första at^.
det har tillräcklig belysning: o m dagen a^ STORA ' BRYGGERilETS PILSENERÖL! '
1898 IDUN 165 sare tak, och endast en kraftigt färgad tapet kan tåla ett rikt dekoreradt tak.
I hvardagsrummet liksom i alla rum äro förhängen för dörrarna af en värmande, be- haglig verkan.
Men låt dem vara verkliga förhängen, som kunna vid behof dragas ihop, och ej fastspikade » draperier », arrangerade med mer eller mindre tvifvelaktig tapetse- raresmak.
Det samma gäller om fönstrens gardiner, hvilka naturligtvis äro afsedda att utestänga det alltför starka solljuset, ej en- dast att vara ett slags ram omkring fönstret.
Då hvardagsrummet skall vara hela fa- miljens samlingsplats, där hvar och en af dess medlemmar kan sköta sin art af säll- skapligt arbete eller förströelse, så blir dess möblering ganska olikartad.
De oftast begagnade af alla möbler äro utan tvifvel stolarna, och på deras beskaf- fenhet beror i hög grad trefnaden i ett rum.
En stols första egenskap är att vara bekväm, men egendomligt nog, hur många tusen olika slags stolar vi n u för tiden se, är det tämligen ovanligt att träffa på en verkligt bekväm.
Vissa typer hafva dock denna egenskap i hög grad och bibehålla den äfven i de mångfaldiga variationer, de i tidernas längd blifvit underkastade.
Så- N u t i d a stookh.olinsru.rn.
dana äro den tyska bondstolen med sitt fönster, helst endast ett, men stort, om kväl- Men för aftonens arbeten eller studier be- egendomligt fiolliknande ryggstöd, rococo- len af lampor, helst flere; för det andra att höfves ett starkare och stadigare ljus och stolen med sin efter ryggen svängda form, dess väggbeklädnad är hållen i ljusa, glada detta lämnas bäst af lampan, den på bor- den antika s. k. kvinnostolen, som gått igen färger.
det placerade arbetslampan med skärm för i en särskildt i Danmark vanlig salstol m.
Hvar och en som haft tillfälle att jäm- att sprida ljuset till de närmast omkring Hit höra äfven de flesta länstolar, hvilka Ett par tre sådana lampor på ju redan i sitt namn bära en hemul för sin föra ett rum, upplyst af två eller flere fön- sittande.
ster, med ett som fått sin belysning från olika ställen i rummet gifva en belysning, bekvämlighet.
Från den trefliga Voltaire- stolen, » farfarstolen » med sina framskjutan- en enda af dessa breda fönsteröppningar, som både är tillräcklig och behaglig.
de » ö r o n », hafva dessa utvecklats till allt som tillhöra den moderna arkitekturen, måste Men vårt rum upplyses hvarken af solens bekvämligare former ända till vår tids » en- ha insett det senares många fördelar fram- ljus eller aftonlampans sken, om det ej i gelska hvilstolar », som nästan äro sömn- för det förra.
sig själft är ljust, och detta beror i första gifvande genom själfva sin skapnad.
Det genom ett enda fönster inströmman- hand på väggarna och takets dekorering.
I hvardagsrummet bör man om någon- de, samlade ljuset ger åt hvarje föremål i En tapet beböfver dock ej nödvändigtvis rummet en relief, som är af bästa verkan vara ljus för att göra rummet ljust, den städes med fördel kunna frångå den gamla för framhäfvande både af dess form och kan ha en ganska stark färg, endast det är regeln, att ett rum skall hafva så och så dess färger; det skänker en lugn, obruten hvad man plägar kalla en » glad » färg.
Ned- många » vanliga » stolar samt två länstolar, Modet, som någon dager, som är välgörande både för sinnet stämmande så väl på rummets färg som alla af samma slag.
och för synen, och konstnären som i alla tider invånarnas lynne äro däremot dessa i grått gång tar förnuftet till rådgifvare, har dock haft sin atelier så belyst har härvid gifvit stötande toner, som för ej så länge sedan på senare tid föreskrifvit en viss växling i Ju ljusare väggar, dess lju- » salongernas » möblemang, har infört fåtöl- oss andra en praktisk lärdom, hvilken vi voro moderna.
först på allra senaste tider börjat draga för- del af.
Ett enda fönster i ett rum ger också långt bättre tillfällen till vackra och lämpliga möbelanordningar.
Den artificiella belysningen af ett rum måste anordnas efter helt andra lagar än den naturliga.
I senare fallet h a vi sett, huru en enda ljuskälla var att föredraga, i det förra är ett flertal mindre ljuskällor förmånligare både för trefnaden och interi- örens estetiska verkan.
Dagsljuset kan aldrig härmas med det konstgjorda ljuset, och alla försök att göra det inom hus gifva ett dåligt fesultat.
Hit höra de mera eller mindre mångarmade kronorna m e d sina tända ljus — de festliga aftnarnas speciella belysningsmedel — hvilka kasta ett kallt och oroligt sken öfver väggar och tak, hit höra också taklamporna med sina starka, ögonen bländande lågor.
Likasom v i o m dagen njuta af solens sken, då det strömmar in genom fönstret och fyller våra rum med ljus och värme, så är det o m aftonen det Ijusgenomskim- rade mörkret eller hvad konstnären kallar clair-obscuren, som bäst motsvarar våra este- tiska behof.
Därför är brasans sken den idealiska belysningen för en aftonkrets; och kunde detta också fylla alla praktiska be- hof, skulle vi aldrig önska oss något annat.
Ångrostadt Kaffe.
Modernt rum.
i gusta.via.nsk stil.
Specialité: Finfina Javahlandningar.
G e n o m öfverläg-sen röstning: o c h fin a r o m b ä s t — g e n o m dryghet b i l l i g a s t.
Tel. 6567.
Holländska Kafferosteriets Nederlag, Sturep / an 6, Sthltm
IDUN plats i det allmänna rummet, och hit höra främst byråarna.
Dessa tillhöra j u egent- ligen toalettdepartementet, sängkammaren, men utrymmet är där ej alltid tillräckligt, och en vacker byrå, t. ex. en gammal » bukig » eller » gustaviansk », pryder sin plats och sätter stil på ett i öfrigt aldrig så anspråks- löst rum.
Anordningen af alla dessa olika möbler måste j u bero af många olika hänsyn i olika hem, men sätter man ändamålsenligheten och bekvämligheten såsom mål, så kommer trefnåden af sig själf.
» Hvar sak på sin plats » är en gammal g o d regel, och följer man den i detta fall, så skall man hvarken få en interiör, där stolarna stå i stela rader kring väggarna, ej heller en sådan som har utseende af ett möbelmagasin.
Enkelhet äro också en regel som i hvardagsrummet bör följas: granna tapeter och praktmöbler äro här mindre än någonstädes på sin plats.
Tapeter, draperier och möbeltyg måste blott harmoniera med hvarandras färg och mön- ster, så blir helhetsintrycket alltid vackrare än i ett praktrum, där detta ej är händelsen, och med det vackra intrycket följer trefnaden.
Amerikanskt hYardagsrum.
jer af olika former, » chaises legers » och ta- buretter.
För » hvardagsrummet » bör friheten i detta afseende vara absolut, och där skulle snarare den regeln tillämpas, att alla stolar böra vara hvarandra olika.
I våra mormödrars tid skulle stolarna stå ordnade i rad kring väggarna, de större möblerna alla mot flata väggen; vår egen tid har gått till en mot- satt öfverdrift, och då vi placera våra mö- bler, ställa vi dem gärna » öfver hörn » eller snedt på ett eller annat sätt.
Hvar och en känner till, om ej rent af från sitt eget hem, dessa interiörer, hvari man knappast kan lotsa sig fram mellan stolar, bord, skärmar m. m. som belamra hela golfvet.
Detta sätt att möblera beror ej endast på ett mod, det har sin orsak både i vårt mera utbildade sinne för det pittoreska och i vårt behof af större bekvämlighet.
Men öfverdriften är så frestande och ligger så nära till hands, att en vacker måttfullhet i en dylik anordning är ganska sällsynt.
Den första förutsättningen för ett rums möblering — framför allt hvardagsrummets — är att den skall vara bekväm.
Det är genom att följa denna princip som engels- män och amerikaner fått sina hem så be- hagliga och trefliga, och följer man endast den, så kommer det vackra och smakfulla snart efter.
I olika familjer äro hvardagsrummets sysselsättningar olika, men hvad öfverallt bedrifves där är väl det kvinnliga handar- betet, läsning och samspråk, och för dessa ändamål bör också rummet vara anordnadt.
En viktig möbel i hvardagsrummet är bordet, det rymliga » lediga » bordet, vid hvilket familjens alla medlemmar kunna sköta sina olika sysselsättningar.
Detta bord behöfver ej vara så stort som matbordet, hvilket ofta nog får tjäna just till detta ända- mål, ej heller behöfver det hafva dettas sedvanliga plats midt i rummet.
I de flesta hem står det framför soffan, kalladt » di- vansbord », och utgör då en af de mest opraktiska, mest löjliga anordningar, som ett enfaldigt mod uppfunnit.
Öfverhöljdt af en mer eller mindre fotsid ' duk och betäckt af album och grannt inbundna böcker, ord- nade i trafvar, liknar det mera ett altare, invigdt åt tråkigheten, än hvad det borde vara, en medelpunkt för ett trefiigt sam- kväm.
Hyllor och skåp skola vara upplags- platser för litteratur och » planschverk », men hvarken bord eller stolar.
Ett enda bord är dock ej nog för ett tref- iigt hvardagsrum.
Vare sig det har sin plats frampå golfvet, omgifvet af länstolar och någon mindre soffa, eller framför en större dylik vid vägg eller i hörn, så bör det åt- följas af andra mindre bord, husfruns sy- bord eller skrifbord, hvilkas plats är gifven i eller i närheten af fönstret, samt hvad engelsmännen kalla » occasional tables », småbord som kunna placeras här och hvar allt efter behof.
Soffan ersätter i vår tids sällskapslif det gamla » högsätet » och utgör en särskild hedersplats, ehuru den i de flesta fall är långt mindre bekväm än en g o d stol.
Ett eget slags soffa, hvilken förenar bekvämlig- het med en dekorativ form, är hörnsoffan, förr mera vanlig än nu, ehuru den på se- nare år, hitkommen från England, åter kom- mit på modet.
En dylik möbel med ett lämpligt formadt bord i vinkeln, omgifvet af djupa länstolar, bildar en synnerligen tref- lig anordning, passande både för hvardags- rummet och den anspråksfullare » salongen ».
Våra vanliga soffor, där de icke äro efter- bildningar från äldre stilar, äro sällan vackra pjäser, minst af allt är det fallet med alla dessa arter af » resårsoffor », från 1840- och 1850-talens svängda » canapéer » till de vid- under af fulhet, som kallas inventionssoffor eller turkiska di van er, och måhända bevisa snille, men ingalunda smak hos sina upp- finnare.
En soffa med raka former är all- tid vacker och för hvardagsrummet är den gamla » pinnsoffans » typ synnerligen lämp- lig — äfven den kan vara en elegant möbel.
Ett skåp eller en hylla för böcker tillhör vidare ett trefiigt hvardagsrums nödvändiga .tillbehör, och den som äger piano — och de äro legio — ville jag tillråda att äfven placera detta här i stället för i » salen », som nu är det vanligaste bruket.
Pianot är eller bör åtminstone vara ett medel till säll- skapsnöje, och skulle väl då ha sin plats i sällskapsrummet, ej ' i matrummet.
Förutom dessa möbler, hvilka kunna kal- las de nödvändiga, finnas i hvarje hem åt- skilliga andra bohagsting, som gärna få sin Ungar, Kappor, Rockar, Henrkostymer in.
I 1898 kemiskt tvätttas En " protest " och en " förklaring ".
P^å damernas fest för Henrik Ibsen å r Hasselbacken den 16 sistlidne april — närmare skildrad i Idun n:r 16 — hölls, som man minnes, det stora festtalet » på de svenska kvinnornas vägnar » af fröken Ellen Key.
Den opposition, som tycks vara en oundviklig följd, så fort fröken K e y i någon af sin tids eller sitt köns lifsfrågor offentligen tar till orda.
har nu ej heller uteblifvit.
En protest af följande lydelse har nämligen i dessa dagar tillställts huf- vudstadens tidningar: Svenska kvinnor känna sig uppfordrade att ut- tala en protest mot det tal fröken Ellen Key » å de svenska kvinnornas vägnar » höll för d:r Hen- rik Ibsen vid festen den 16 april.