Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
är be- visadt, att sallad o c h kål verka s o m gift », kan jag ej bevisa motsatsen, m e n då måtte det väl i all världens dar vara ett » långsamt verkande gift ', s o m den 85-åriga i hela sitt lif kaffedric- kande g u m m a n sade o m kaffet, ty hos mina vän- ner finnes i 3:dje led en papegoja, s o m lefver och mår bra, fastän den icke allenast fått såväl sallad s o m kål, utan t. o. m. kött, d o c k det se- nare visst ej i öfverflöd, m e n inte vill jag där- för påstå, att alla papegojor tåla vid den dieten.
Nu får jag så ödmjukast be moster o m förlåtel- se för min långrandighet, m e n än en sak har jag på hjärtat, innan ni slipper mig.
Skulle ni vilja vara så genomrar och säga » El Lepae », o m ni händelsevis stöta på hvarandra, att jag sagt mitt sista ord i papegojfrågan.
S o m hon säker- ligen har större erfarenhet än jag vis ä vis pa- pegojorna, afstår jag gärna åt henne att besvara frågorna på det området.
Ej behöfva vi ta ' s vi- dare; n o g räcker Iduns frågoafdelning till för både » El Lepae », mig o c h många fler.
Adjö nu, kära moster Lisa.
H e d e r o c h tack!
Stockholm i okt.
S. 1898 öfver.
Sedan skola pigorna också ut att arbeta på betfälten, i trädgården, v i d hö- o c h sädes- skörden, tröskningen, eller vintertiden i n o m h n s med väfning o. d.
Jag är då ensam att verk- ställa diskningen efter tio o c h ibland femton personer o c h få middagen färdig till kl. tolf.
Ofta får jag därvid ha lillen på armen eller åt- minstone ha ett vaksarot öga på h o n o m o c h de andra två barnen, att de icke anställa någon skada.
Mellan kl. ett o c h två sofva drängarna middag, min m a n läser dagens tidning.
Den ena pigan mjölkar o c h den andra diskar efter middagen, medan jag kokar kaffe, s o m drickes, innan de åter gå i arbete.
Nu har jag kaffe- kopparna att diska o c h så laga i oi-dning en måltid till kl. fem.
Min lilla Ellen k o m m e r då från skolan o c h hjälper mig m e d den disk- ningen.
Ä r det nu den dagen, vi skola ha stekt gröt till kvällsmat, vidtager ett stort lugn vid pass två timmar, o c h jag går in i stugan o c h sätter mig att under sysselsättning m e d en ofull- bordad strumpa eller en dylik,_ s o m behöfver lagas, njuta af hvilostunden.
Är det däremot den andra kvällen, får jag sitta i köket o c h röra i risgrynsgröten, så att svetten lackar ur pan- nan på m i g.
Dessa två timmar ha d o c k sina behag, ty jag kan samtidigt läsa dagens tidning eller någon b o k.
Det är också den enda stund på dagen, s o m gifves att vederkvicka anden på.
Vintertiden är det d o c k ledigare.
Då samman- slås de två sista måltiderna.
Pigorna ha då ock- så oftast tid att diska efter hvarje måltid.
— Half nio är kvällsmaten äten o c h allt arbete för dagen undangjordt.
Jag skall då afkläda o c h söf va barnen.
Det är min käraste sysselsättning, och dessa stunder af oblandad glädje, då våra små gifva far o c h m o r godnattkyssen o c h läsa sin aftonbön, skänka mig vederkvickelse för da- gens strapatser.
Så sitta min A n d e r s o c h jag och prata en halftimme, tills sömnen manar oss i säng att få en välbehöflig hvila.
lik Där är en arbetsdag, s o m m e d få undantag är de öfriga. » Nan.
Som vi kvinnor lära ha ett visst pri- vilegium på att skrifva P.
S., vore jag d u m, o m jag inte begagnade mig däraf för att bedja er hälsa » El Lepae », att jag aldrig sagt att » pota- tismos o c h blötta skorpor » äro universalmedel mot papegojsjukdomar.
S. flämdemansmor om " öfveransträng * * ning ".
I nummer 36 af Idun läses en uppsats o m öfveransträngning.
Jag befann mig på besök h o s nämdemansmor, när det o m n ä m n d a numret af I d u n anlände.
&gt;Här är någonting för dig att läsa, kära Anna. » N ä m d e m a n s m o r genomläste uppsatsen.
» Hvad tycker d u?
» H o n log.
» De fina fruarna b o r d e ut på landet o c h en gång få reda på hvad vi bondhustrur ha att ut- rätta för dagen, så tror jag icke, de beklagade sig öfver det lif de föra.
När man är i arbete från kl. f e m på m o r g o n e n till nio o m aftonen, så är där icke tid till att blifva nervös, o c h ifall man känner sig uttröttad, inte är det värdt att tänka k o m m a till en badort för det. » » Om vi skulle g e n o m vår Idun låta d e m få en inblick i ditt dagliga lif, så kunna de själfva anställa jämförelse. » » Ja, gärna det, o m du tycker det är något att tala o m.
Tala då o m, att jag har två tjäaarin- nor till mitt förfogande.
Mitt första arbete för dagen är att kl. fem på m o r g o n e n väcka d e m.
De skola då till half sju mjölka hvar tio kor.
Till dess skall jag ha kaffe färdigt, s o m då ser- veras m e d smörgås till.
Sedan gå min man o c h drängarne (tre stycken) i arbete.
Pigorna få i bästa fall stanna inne till andra måltiden, som ätes kl. nio.
De ställa då i ordning den, bädda och städa, och jag har att tvätta, k a m m a o c h kläda barnen, ge d e m kaffe o c h laga i ord- ning matsäck åt de två äldste, som gå i skolan.
Å t min egen frisyr har jag icke tid att anslå mer än tio minuter.
Jag hinner d o c k g o d t på den tiden slätkamma håret o c h reda ut o c h ord- na min långa fläta, s o m jag är lite smått stolt Kronprinsessans moder, storhertiginnan af Baden, fyller den 3 d e c e m b e r 60 år.
M e d an- ledning däraf väntas kejsar W i l h e l m denna dag k o m m a att aflägga ett b e s ö k vid badensiska hof vet.
En trotjänarinna.
Innehafvarinnan af Mei- jers tvättinrättning härstädes, enkefru Ch.
M e i j é i, hade m e d anledning af sin dotters bröllop här om aftonen inbjudit hela arbetspersonalen, öfver 100 personer, till en enkel festlighet å inrättnin- gen.
Festdeltagarna, s o m till öfvervägande del representerade det kvinnliga könet, trakterades under kvällens l o p p på det frikostigaste med mat o c h dryck.
En dubbel betydelse erhöll den angenäma festen därigenom, att inrättningens föreståndarinna o c h kassörska, fru Elin Lovisa Haglund, född Larsson, efter supén dekorerades med Patriotiska sällskapets stora guldmedalj, hvarvid principalen, fru M., i hjärtliga ordalag uttalade sin tacksamhet för den redlighet o c h det oförtrutna nit, s o m den värderade trotjänar- innan städse lagt i dagen under sitt ansträngande arbete.
Fru EL, s o m varit i tjänst på platsen i 20 år, innehar sedan 15 år tillbaka sin nuvarande befattning.
» Praktiska arbetsbyrån », hvil- ken grundades här i hufvudstaden förra hösten till ömsesidig förmån för den praktiskt arbets- kunniga, bildade, m e n behöfvande kvinnan samt hennes ekonomiskt bättre lottade medsystrar, har under det gångna året visat sin behöflighet ge- nom att flitigt anlitas från bägge hållen.
Tyvärr måste den d o c k nu tillsvidare inställa sin verk- samhet s o m själfständig byrå, då de i år för- dyrade hyrorna omöjliggöra anskaffandet af lämp- lig lokal.
Till gagn för den publik, hvilken i ena eller andra riktningen sökt hjälp å byrån, meddelas, att den d o c k tills vidare uppehälles genom fru H.
Eickert, Jakobsbergsgatan 7, hvil- ken förmedlar arbeten af alla för Byrån af sedda arter, samt att adresser till personer, s o m för- rätta dylika arbeten, föröfrigt * kl. 10 — 11 f. m.
meddelas g e n o m fru Tea Burgman (allm.
68 18), fru Elin Lindhagen (telef.
21 00), fru E m y Samson (allm.
61 97) o c h fru Laura Fitinghoff (Österm.
12 55).
Handarbetets vänner hade i måndags o c h tisdags sin sedvanliga höstutställning, besökt af en lika talrik som intresserad publik.
Där före- k o m m o både enklare, stilfulla arbeten o c h sann- skyldiga praktverk i broderier på siden o c h linne, i flossa-, gobelin- samt öfriga konstväfnader af alla slag.
Bland de utställda föremålen må sär- skildt nämnas de under professor Clasons in- seende för Halhvylska palatset utförda gobelin- väfnaderna till möbler, dörröfverstycken m.
m., k o m p o n e r a d e af professorskan K. Clason o c h frö- ken M. Sjöström, stolsbroderier i renässans af fröknarna W i d e b e c k o c h Westberg, en matta i flossaväfnad, hållen i m o d e r n stil, en väggbonad i linneapplikation samt en praktfull portiére, komponerad af hr G. AVennerberg.
För första gången funnos äfven utställda väfda gångmattor i norskt rödlakan samt i finskeväfnad.
Som kronan på verket torde dock få räknas det för W e x i ö kyrka beställda antependiet i purpur- sammet, guldbroderi o c h filetguipure samt ett enklare dylikt för Arboga kyrka, broderadt i silke och guld, det förra k o m p o n e r a d t af fröken S. Gisberg vid Tekniska skolan i Stockholm, det senare af fröknarna W i d e b e c k o c h Westberg.
— D r a m a t i s k a t e a t e r n var i måndags kväll åter färdig m e d ett nytt program, s o m erbjöd det mindre vanliga intresset af tvänne inhemska ny- heter.
Som inledningspjäs gafs en liten dansk enaktare, » Guldkarossen » af A.
E. Betzonich, en betydligt sentimental o c h uttänjd historia m e d det föga originella m o t i v e t: en gammal moder, som förU ' östansfullt väntar sin Amerikafarne son.
Den spelades emellertid förträffligt af fröken Åhlander, som den gamla damen o c h hr Johanson, hvilken gaf en karaktärsfull bild af en exotisk äfventyrarfigur.
Härefter följde » D e n rätte », » dramatisk baga- tell » af Georg Nordensvan.
En bagatell — må så vara, m e n en spirituel o c h roande bagatell och, äfven den, lyckligt framförd af fru Byström samt hrr Bmclcström o c h Hansson.
K o m man så till » Sista skälmstycket », lustspel 1 2 akter på vers af Fredrik Nycander.
Det var en interiör från rococcons sirliga tid författaren här gaf i ledig o c h välgjord vers.
Ej mycket handling just i de korta akterna — som för- öfrigt m e a fördel kunde ha sammangjutits till en • — m e n romantik o c h klingande lyrik o c h två älskande par, som lyckligen » få hvarandra ».
Ett bepröfvadt ga-.nmalt recept alltså o c h godt be- funnet!
Fröken Janson o c h fru Hamrin, hr Per- sonne o c h hr Johanson — se där de fyra unga, hvilkas ljufva suckan så harmoniskt samman- smälter i slutscenens ackord.
Förut kunde n o g en o c h annan dissonans förmärkas — ej blott de af författaren anbragta, utan de agerandes mindre afsiktliga i form af dålig memorering o c h suddig versbehandling.
Men publiken var redan blidkad, när ridån föll öfver så mycken fram- tidslycka, klappade snällt in b å d e de spelande och författaren o c h drog sist sina färde, förnöjd med det hela.
S v e n s k a t e a t e r n gaf i tisdags inför en nära n o g fullsatt salong sin första föreställning af Victori- en Sardous historiska skådespel » Allt för foster- landet », s o m för omkring tjugu år sedan uppför- des i Stockholm.
Stycket, s o m trots sin brist på dramatiskt värde, är i hög grad sceniskt verk- ningsfullt, mottogs m e d ihållande bifall.
Lejon- parten af applåderna gällde fröken Lundeqvist, som i den passionerade spanjorskan D o l o r e s ' roll gaf ett nytt prof på de möjligheter h o n äger att blifva en tragisk skådespelerska af rang.
Den s o m m e d.
h e n n e delade aftonens .tri- umf var hr Lindberg, s o m af grefven af B y s o o r skapat någonting sällsynt nobelt o c h gripande.
Uppsättningen var äfven utmärkt präktig o c h verkningsfull.
Den r y k t b a r a pariserskådespelerskan Jane H a - d i n g k o m m e r, o m öfverfarten från Finland ej lägger hinder i vägen, att börja ett gästspel å Svenska teatern m e d eget sällskap fredagen den 2 d e c e m b e r.
Första aftonen uppträder h o n i Dumas ' » La princesse de B a g d a d ».
Dessutom A g r a G r ä d d - M a r g a r i n G.
M. A.gra Marffarinfabrik, Christiania och ä r b ä s t Stockholm.
o c h b i l l i g a s t.
IDUN 1898 k o m m a här att gifvas » L ' aventuriére » af Augier, » L e maltre de forges » af G. Ohnet, ?L ' étran- gére », » La dame aux camilias » o c h » Une visite de nous » af Alexandre Dumas fils.
H r A l b e r t L i n d s t r ö m s o r g e l k o n s e r t på söndag afton i Jakobs kyrka hade lockat en mycket tälj rik publik.
Bachs långa preludium o c h fuga k o m ej fullt till sin rätt, närmast n o g s o m följd af templets grumliga akustik, men af program- mets öfii^a n u m m e r anslogo isynnerhet den vackra elegien, för horn o c h orgel af den unge begåfvade komponisten Hugo Alfvén samt fru Eälings char- manta utförande af en aria ur Händels orato- rium » Messias ».
H e r r G e o r g S c h n é e v o i g t s k o n s e r t å Musikaliska akademien i tisdags kväll hade förtjänat en full- taligare publik, m e n det g e m e n a höstrusket gjorde nog sitt til!
att hålla folk hemma.
De som in- funnit sig ångrade emellertid ingalunda sin af- ton.
H r S. dokumenterade sig s o m en verklig mästare på sin violoncell; i de större sakerna, såsom Jules de Swerts d moll konsert och Bruchs » K o l Nidrei », ådagalade han en gedigen musika- lisk uppfattning, medan han i några mindre bravurstycken, Poppers » Spinnerlied » o c h » Elfen- tanz », Moszko-wskis » Prés du berceau » m.
fl., bril- jerade m e d en aldrig svikande virtuositet.
Bi- fallet var det allra lifligaste och den sjTnpatiske unge konstnären belönade det till sist m e d ett extranummer.
H r J. Lang utförde synnnerligen förträffligt pianostämman.
F r ö k e n K a r i n W e b e r s m u s i k s o a r é i tisdags ha- de endast till hälften fyllt Vetenskapsakademiens hörsal.
Konsertens värdefullaste utbyte var utan tvifvel hr W.
Stenhammars smärre pianonum- mer o c h den tillsammans m e d hr Zetterqvist utförda Beethovens sonat g-dur för piano o c h violin.
Soirégifvarinnans arior o c h visor fram- fördes m e d en stor, ej illa skolad mezzosopran, men lämnade d o c k åhörarne i det hela oberörda g e n o m sin brist på känsla o c h personligt tem- perament.
Bifallet var också ganska matt o c h bar snarare prägeln af välvillig uppmuntran än någon öfvertygad hyllning.
F r u A g a t e B a c k e r - G r ö n t l a h l s k o n s e r t i går tors- dag kunna vi först i nästa nummer närmare om- nämna, då detta presslades redan på onsdagen.
367 v u d e t så d ä r.
g a m l a k a r l e n.
R o a m i g.
roa m i g!
J a g h a r t r å k i g t.
så trå- k i g t.
» H o n s t r ä c k t e a r m a r n a ö f v e r huf- v u d e t o c h l å t s a d e s g ä s p a.
» J a g g å r al- drig m e r p å supé, när ni b j u d e r m i g.
» » Ni kan naturligtvis inte hafva roligt, n ä r er m a n i n t e är m e d, » s a d e h a n o c h försökte g ö r a sin röst l u g n.
» M i n m a n!
H a n går aldrig p å supé.
» skrattade m:lle Curra öfvermodigt- » Efter k o n s e r t e n t y c k e r j a g f ö r r e s t e n alltid, att d e t är s k ö n t att b l i af m e d h o n o m p å e n stund. » » O c h han ensam? » låter er verkligen alltid gå » L å t e r m i g g å!
M i n m a n h a r ett så s t o r t f ö r t r o e n d e till m i g.
J a g l ä g g e r h o n o m o c h t ä c k e r v ä l o m h o n o m o c h så g å r j a g.
Voilå tout! » » Lägger honom? » » J a h a!
L ä g g e r h o n o m i h a n s lilla l å d a.
» » L ä g g e r er m a n i h a n s l å d a.
E r m a n?
D e t är d å.
» » M i n fiol, j a, m i n » E r fiol!
» » Då, Curra!
Då B a r a er fiol.
» Stradivarius! » är n i j u i n t e g i f t.
» B a r a m i n fiol!
D u stora, d u m m a g o s s e.
B a r a m i n fiol!
S e i n t e så d ä r ö f v e r - l y c k l i g ut, f ö r d å b l i r n i b a r a l e d s e n o c h t r å k i g n ä s t a s t u n d i g e n.
M i n fiol är m i n m a n.
O c h j a g förblir h o n o m t r o g e n.
t r o g e n.
E n m a n af k ö t t o c h b l o d skulle j a g snart ledsna p å.
det kän- n e r j a g p å m i g.
o c h så s k u l l e d e t v a r a slut m e d d e n s a k e n.
H a n skulle inte k u n n a k u f v a m i g.
H a n skulle s k ä m m a b o r t m i g.
O c h j a g skulle pina h o n o m.
Men min man, d e t är n å g o t a n n a t d e t.
H a n pinar o c h plågar m i g.
h a n har mak- t e n ö f v e r m i g.
O c h j a g är b a r a ö d m j u k o c h älskar h o n o m.
Var ni glad, att j a g inte n u säger — » ja » — åt er.
D e t s k u l l e bli er o l y c k a.
A k t a er f ö r m i g!
V e t n i i n t e att j a g är den ungdomligaste, den mest fosterländska af ett t r o l l?
» H o n b ö j d e sig fram m o t våra ungdomstidningar.
Fråga Eäer son eller honom, och hennes ögon skimrade gröna dotter, livad de helst önska till julklapp i år, som s m a r a g d e r n a i d e t lilla g u l d s p ä n n e t, och d / e skola svara som med en mun: Kam- hvilket i f o r m af en o r m bet s a m m a n tyll- raten för 1899!
fichyn, som kantade k l ä d n i n g e n s fyrkan- tiga urringning.
Kamraten är den friskaste, p n man 55 Skiss för Idun af Elsa Lindberg.
D e t, s o m är o m ö j l i g t, är o m ö j l i g t.
. » b r ö t h o n tvärt af h o n o m.
» V i ska inte t a l a m e r o m d e n s a k e n.
J a g h a r j u min man ... » » Curra!
Curra!
Hvarför har d u förhäxat mig? » Han blef sittande m e d h u f v u d e t doldt i händerna, Hon s a t t stilla o c h såg på h o n o m en stund.
d r o g en liten otålig s u c k o c h steg så u p p u r soffan.
I sin s k i f t a n d e l ö s a si- dendräkt, under hvilken hennes kropp rörde sig så d o c k l i t e n o c h s p ä d, g l e d h o n f r a m till h o n o m o c h l a d e b ä g g e s i n a s m å h ä n - der — m j u k a o c h i n s t ä l l s a m m a s o m katt- tassar — p å hans n e d b ö j d a hufvud.
Och h o n t a l a d e till h o n o m s a k t a o c h m i l d t, s o m till e n s j u k.
Gif m i g en cigarrett!
Ni lofvade j u att j a g s k u l l e få r o l i g t p å er s u p é.
Ni h å l l e r j u s t v a c k e r t era l ö f t e n.
N i.
I n t e ett o r d s ä g e r j a g m e r.
f ö r r ä n n i tar e n a n n a n m i n p å er.
O m h a n v a r r i k t i g t s n ä l l o c h still- sam s k u l l e h a n få s i t t a b r e d v i d h e n n e i soffan.
Ja, h a n fick b e h å l l a h e n n e s e n a h a n d i s i n a t v å stora, o m h a n v a r r i k t i g t rädd o m den.
Hon blåste ut röken rätt i ansiktet på h o n o m, kastade bort cigarretten, s o m hon k n a p p a s t h u n n i t t ä n d a, o c h b l e f så s i t t a n d e med utskjutande liten r ö d körsbärsmun, smällande m e d klackarna i marschtakt m o t bordsfoten.
I n t e så h å r d t.
b a r a s m e k a d e n d å o c h d å.
D e t v a r e n s t o r g r a c e, att h a n alls fick hålla i d e n.
Lian skulle bara inte se så f ö r t v i f l a d u t.
I n t e s k u l l e h a n b r y s i g o m ett t r o l l.
ett l i t e t t r o l l.
h a n s o m v a r så s t o r o c h s t a r k o c h p r ä k t i g.
D e t f a n n s j u så m å n g a stora, snälla, p r a k - tiska flickor i världen, sådana där riktigt genoinhederliga, s o m bara hade en kärlek i h e l a sitt l i f.
H o n själf v a r e n elak, Ett litet fnissande, g ä c k a n d e skratt b r ö t tystnaden.
» O m n i b a r a v i s s t e, h v a d n i ser k o m i s k u t.
s k u l l e n i i n t e s i t t a o c h h ä n g a huf- Väggohyra, Mal och Bakterier f a l s k l i t e n s a t u n g e.
Ja, h o n k ä n d e h u r h a n r y c k t e till f ö r e t t s å d a n t fult o r d.
m e n h e n n e g e n e r a d e d e t i n t e alls att s ä g a d e t.
o c h att v a r a d e t.
o c h i n t e k u n d e v ä l.
e n s å d a n p a s s a till f r u åt h o n o m.
F ö r r e s t e n v a r h o n artist, o c h e n artist s k u l l e aldrig gifta sig.
F ö r s t o d han riktigt h v a d som menades m e d en a r t i s t.
N e j, det gjorde han bestämt inte.
H a n trodde v i s s t att alla, s o m u t ö f v a d e n å g o n k o n s t a r t, v o r o artister.
N e j, n e j, n e j, d e t v a r en- d a s t ett fåtal af alla d e s s a, s o m v o r o v e r k - l i g a artister.
E n a r t i s t ä g d e i c k e så m y c - k e t s o m d e n allra m i n s t a lilla b i t af s i g själf, f ö r att k u n n a g i f v a b o r t d e n åt d e n h a n eller h o n h ö l l k ä r.
E n artist — en v e r k l i g artist t i l l h ö r d e m e d a n d r a h ä l f t e n af sitt j a g sin k o n s t — d e n bättre hälften, s o m är ö d m j u k o c h h ä n g i f v e n, s o m tål o c h l i d e r o c h offrar allt, — d e n e n a h ä l f t e n ägdes af p u b l i k e n — d e n andra hälften — d e n s ä m r e, h v a r s l i f är a p p l å d e r o c h l u f t är s m i c k e r o c h s o m e j f ö r d r a g e r n å - gon j ä m s i d e s m e d sig.
Visste h a n h v a d a f u n d e n vill s ä g a?
K u n d e h a n förstå, att en näktergal kan s j u n g a s i g till d ö d s f ö r att ö f v e r r ö s t a e n a n n a n?
H o n k u n d e förstå det, hon, t y hon v a r artist.
N e j, o m e n artist g i f t e s i g, k u n d e m a n lika g ä r n a r y c k a t u n g a n ur en näkter- gal.
D e t v a r d e t s a m m a s o m att p å en g å n g g ö r a slut p å a l l t s a m m a n.
H o n h a d e en g å n g gjort en konsertturné m e d en ny- gift sångerska — en stor präktig männi- ska, e n s å d a n d ä r m o n u m e n t a l s k ö n h e t, s o m p a s s a r att b ä r a u p p p o r t a l e n af ett palats.
H v a d var det m a n kallade sådana där skulpterade j ä t t i n n o r.
Ja visst, j a, karyatid.
E n riktig Valkyriatyp.
m e d e n stor, o b ä n d i g V a g n e r r ö s t.
s o m b r e d d e sig u t p å d j u p e t, m ö r k s o m d ö d s f l o d e n s j ä l f.
Ja, o c h m e d allt d e t d ä r h a d e m ä n n i s k a n g å t t o c h g i f t s i g m e d e n f e t, snäll l i t e n m a n, som inte intresserade sig för n å g o t annat h ä r i v ä r l d e n ä n m a j o n ä s s å s o c h tryffel o c h k n a p p t r ä c k t e h e n n e u p p till s k u l d r a n.
Visste han h v a d hon gjorde hela d a g e n?
Skref bref o c h läste bref o c h läste b r e f o c h skref bref.
O c h när h o n inte skref b r e f till h o n o m eller l ä s t e b r e f från h o n o m, så t a l a d e h o n o m h o n o m.
H o n b r y d d e sig i n t e alls o m s i n s å n g m e r a.
s p r a n g b a r a m i d t i ett bref in p å konsertestraden, öpp- n a d e m u n n e n o c h lät d e n d ä r s t o r a, h ä r l i g a altstämman kvälla fram bäst den k u n d e.
Utan uppfattning o c h utan känsla.
H o n var i c k e artist längre.
H o n v a r g i f t.
A f hela den långa konsertturnéen hade h o n ingen annan behållning än dåliga kritiker o c h en m a s s a olika virkprof.
t y h o n h a d e e n m a n i att v i r k a a f l a k a n s s p e t - sen p å hvarje hotell, där d e t o g o in.
H o n s k u l l e l ä g g a s i g till m e d l i n n e s k å p.
Kun- de h a n t ä n k a s i g e n a r t i s t m e d l i n n e s k å p?
V i s s t e h a n, h v a d h o n g j o r d e o m ett p a r å r?
H o n s k i l d e s i g.
f ö r s t å s.
s k i l d e s i g från m a n o c h barn o c h linneskåp o c h alltihop.
M e n h o n hade förlorat tid o c h blifvit g l ö m d.
O c h att f ö r l o r a t i d o c h b l i f v a g l ö m d.
d e t v a r det värsta för e n artist. ».
O c h d e n lilla g l a d a m: l l e C u r r a s a t t o c h stirrade framför sig m e d en g a m m a l k v i n n a s v ä r l d s k l o k a ö g o n — — — — — • ».
J a s å.
h a n t r o d d e att h o n e j h a d e något och hjärta, att hon bara v o r e ett troll icke n å g o n k v i n n a.
T r o d d e han då, a t t d e t alltid k ä n d e s så l ä t t att v a r a a r t i s t.
UTROTAS AF A K T I E B O L A G E T BESINFECTIOXX i rum, fartyg och bostader, allt på stället — utan bortförande af möbler.
Istel U.
- Fnfcr: F u r l c t c r t f f ftrr 3 B.
— Alfir.
Tel. 74£4
Hl H * P g I D U N 368 helt o c h hållet att annans och kärlek.
att P enda, som var o c h b o n a d e o m h e n n e, så fick k r y p a in o c h ha det lugnt g o d t o c h stilla.
V i s s t e h a n hon ibland kunde med het, knipa naglarna, låta bli att när inte, att hon gråta för sig själf i tyst- h o n.
såg ett k n u b b i g t, litet sin m o d e r s a r m.
K u n d e h a n hon att ibland kände ar- icke tro, att h o n skulle k u n n a skrika h ö g t af smärta, och att alla sina bara det fanns stunder, då hon d i a m a n t e r, ' alla sina ö n s k a d e att ibland lagerkransar h o n v o r e ett det sådant där förrän h o n kastade sorgligt, att Det fanns som Kunde och han tro, att längta skulle •sjal omkring och älskas?
efter a t t n å g o n svepa henne, henne, kalla henne och h o n i b l a n d k u n d e sitta s o m en galning komma hjälplösa älska en mjuk, stoppa riktigt f ö r sin Curra, varm väl in sitt lilla, l a m o c h h v i s k a så mil dt o c h g o d t: sade väl honom bjödo ne på därför de skall v a k a — öfver — dig.
o c h taga — — — — hand — • släppa henne!
gade?
och Det stämningar Hur var vågade ju hade dagen.
T r o d d e han, bara h a n?
vå- en hon hundra att hon Bidrag mottagas med tacksamhet.
H u r allting dock växlar i världen.
H u r m y c k e t s o m ändrar gestalt.
I dag hvilar lugn öfver fjärden, I m o r g o n i uppror är allt.
Se solen, hur vänligt d e n lyser, Så brännande het är dess g l ö d.