Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
(Återtar
högre grad än jag ogilla och beklaga, att förhållanmin erfarenhet har lärt mig, att man i dylika fall inte får döma männen allt för strängt -- domen skulle då drabba för många.
den, sådana som dessa, kunna komma i fråga, men
mig verkligen, tante fullkomligt frapperade mig
Så mycken -- fördragsamhet väntade jag
BJÖRNKLO (i sin vanliga lättaton).
nyss.
Jag fruktade, att jag alldeles misstagit mig
på tantes karakter. misstag i stället.
Men lyckligtvis var det ett HILMA.
Berätta nu hur det hänger samman.
Del är gjordt i få ord.
Vi sammanträffade BJÖRNKLO.
i fjol på en egendom hos en af mina vänner.
Landet, sysslolös-
heten, hennes skönhet och naiva okunnighet om verlden, allt narrade mig -- och har man bara börjat säga en qvinna, att man älskar henne, tviflar sjelf.
upphör man oftast inte förr än hon tror och man HILMA.
lagliga.
Har hon några band på dig?
Jag menar BJÖRNKLO. HILMA.
fruktade.
Jag hoppas hon har förstånd nog att tiga.
BJÖRNKLO (likgiltigt).
I så fall, är skadan mindre, än jag i början
ämnar rifva upp himmel och jord för att förskaffå sig rätt.
Nej, det är just hvad hon inte har.
hade?
Jag tyckte du sade, att hon inga rättigheter BJÖRNKLO.
barnsliga att hålla fast vid de moraliska.
Inga lagliga.
Men det fins folk, som äro nog
Det var då också en otur, att vi skulle öppna vårt hem för henne.
Obehagligt, emellertid, det måste medgifvas.
på landet.
Men qvinnor äro nu en gång för alla oberäkneliga.
Jag trodde henne i godt förvar hos sin mor
fraktar är, att hon skall komma att förgifta Gertruds sinne mot mig.
Låta stormen rasa, antar jag.
Det enda jag
Lyckligtvis har jag, så att säga redan instinktmessigt, gjort mina förberedelser.
Nej, dertill skall hon inte komma i tillfälle.
lig försigtighet.
Hennes sinnestillstånd är för närvarande sådant, att man kan frukta allt.
Jag får bedja tante gå till väga med all möj-
väcka något slags uppseende, än jag.
Dessutom måste jag ha åtminstone en dag på mig för att förhindra ett sammanträffande dem emellan.
BJÖRNKLO. förbereda min man.
Hufvudsaken blir bara att
Var lugn.
Ingen kan vara mera rädd att
tionen?
Skulle professorn händelsevis tillhöra federaHILMA.
de högsta möjliga fordringar på qvinnan i sedligt
(Tankfull:)
Hillner hyser visserligen
afseende -- men ändå.
(I sin vanliga ton:)
Dessutom är det mycket troligt, att hon skulle förvränga alltsammans.
Så att det blef sant, ja.
Så att det föreföll sant, ja, menar jag.
är hans pligt, så -- -- Tante menar?
Och får han bara klart för sig, att någonting BJÖRNKLO. HILMA.
HILMA (halft för sig).
handa från rätt håll, och att den gifves på rätt vis -- ja.
Man behöfver ju inte säga allt.
Att underrättelsen måste komma honom till
HILMA (Stiger upp, likaså Björnklo).
förut, Björnklo.
Emellertid önskar jag, att du sagt mig detta BJÖRNKLO.
just nu resa ned och göra upp alltsammans.
Till hvad skulle det ha tjenat?
Jag ämnade
för hennes underhåll m. m.?
Ja, jag antar att du som hederlig karl sörjt BJÖRNKLO.
som -- »hederlig karl».
Men hon vill ingenting ta emot.
Jag har gjort allt hvad på mig ankommer
Dessa äro de värsta.
ett par steg, rycker lätt på axlarne och återtar sin förra plats).
BJÖRNKLO (med doldt hån).
fört din farkost i bränningarna -- jag skall försöka att föra den derifrån.
På ett vilkor likväl, på ett bestämdt vilkor.
Nå, med tal botar man intet ondt.
Att du som gift håller dig i lugnt vatten. ironi).
BJÖRNKLO (med underförstådd
tante endast har sitt barns lycka och välfärd för ögonen.
(Kysser hennes hand.
Lätt:)
Och ligt.
Här ha nu tant och jag i allt lugn,
Hvem kan stå emot en mor, hvilken likt
nu, medgif att takt är någonting utomordentmed undantag af ett lätt öfvergående strömoln, afhandlat ett ämne, som skulle ha kommit en klumpig borgare och hans tillkommande svärmor att rodna ända upp till örsnibbarna, medan man på våra pannor inte ens kan upptäcka skymten
af en rodnad.
Ja lefve takten, denna språkets praktiska dominokåpa för det passande HILMA. och för -- det opassande!
Eller hvad säger tante?
Jag säger att der ha vi Gertrud. _________
GERTRUD (från fonden i ytter-
kläder, barhändt.
Uppvecklar ett litet paket och tar fram ett par handskar).
åtta knappar!
Se bara, mamma!
Jag, som aldrig haft mera än två!
Alldeles i färg, och med
Se dig om, liten.
Ah....
återstäld ännu efter resan?
Jo, tack, alldeles.
Så kall din hand är, barn!
BJÖRNKLO (fattar Gertruds hand).
Du är visst inte
GERTRUD (vänligt men skyggt).
uppmärksamhet.
Som du ser, pryder den väl sin plats.
(Pekar på medaljongen).
Men hvar äro då blommorna?
Gertrud har att tacka dig för en charmant
Jag bad moster
Lisen taga in dem till -- -- Till dig.
Du lilla egoist!
Du vill njuta ensam.
Se på mig, Gertrud.
Har du då inte en BJÖRNKLO. HILMA (hastigt).
blick, ett ord för mig?
Var då min gåfva inte ens värd tack?
men jag trodde att du åtminstone frivilligt skulle som han passioneradt kysser.
Hon rycker den tillbaka och börjar att taga af hatten).
Tro inte, att jag vill köpa din tacksamhet,
räcka mig handen.
(Gertrud räcker honom hunden,
Jag har lofvat att du ska' få presen-
Det är inte värdt att du tar af dig hatten,
tera din fästman för farmor i dag.
Hon längtar
så mycket att göra hans bekantskap.
Det blir bäst att ni gå genast.
Ja --! BJÖRNKLO. HILMA.
är så härligt, så jag ska' försöka förmå pappa GERTRUD.
Sedan träffas vi der allesammans.
att föra oss till Hasselbacken för att äta middag.
Middag på Hasselbacken!
Ack, så förtjusande!
Ja, det var ett charmant förslag.
Kom, GerGERTRUD. BJÖRNKLO.
trud, gå vi genast.
äro ju inte riktigt förlofvade ännu.
Jag vill inte -- jag menar -- -- HILMA.
Kan -- inte -- Sixten gå -- ensam?
fram.
Ni kunna ju sammanträffa om en half-
Barnet är blygt; bäst låta henne få sin vilja
timma hos farmor, Sturegatan N:o 29.
Blir inte det bra?
Sedan komma pappa och jag och hemta er med vagnen.
des: au revoir (går i fonden).
Du är grym, Gertrud, men jag lyder.
Såle-
GERTRUD (kastar sig i Hilmas Mamma, mamma, jag kan inte gifta mig med.
HILMA. famn).
honom!
träffat?
Så, min kära lilla flicka, hvad har nu inGERTRUD.
nom -- han skrämmer mig.
Jag bryr mig inte om vagnar, ridhästar, hofsläp, juveler.
Jag bryr mig om ingenting.
Jag kan bara inte tycka om ho-
Inte ens om att göra dina föräldrar till viljes?
Men jag kan inte hjelpa GERTRUD.
Ock så känner jag mig så falsk, så dålig, jag inte, att jag aldrig kan tycka om honom!
så otacksam, som inte säger honom att -- att
äro helt naturliga för en så ung flicka.
Jag erfor i början alldeles detsamma för din far; det är endast blyghet och barnslighet.
Dina närvarande känslor
Jag var aldrig rädd för Olof, mamma.
känslor för honom endast äro rent systerliga.
Apropos -- Olof har nu beslutat att återtaga sina studier.
Det bevisar bättre än allt annat, att dina
Har han, verkligen!
framstående vetenskapsman.
Ja, och blir, hvad han är ämnad att bli', en GERTRUD (lågt).
spårvagnen, hinner du ännu till Östermalm före Björnklo.
Men skynda dig nu, liten.
Åker du med
känner mig så lycklig, så lycklig!
Ja, så lycklig rädd för Sixten (går i fonden).
Ja, nu ska' jag skynda mig!
Ack, jag
till och med att jag ska' försöka -- att inte vara HILMA (ser tvekande efter henne).
betar.
Nej, det är ju för hennes egen lycka jag ar-
Ingenting på jorden ska' förmå mig att
uppge detta parti, som så lysande skyddar hennes framtid.
Men hur -- -- _________
Så ja, nu är man då hemma igen.
PROFESSORN (från fonden).
HILMA (läser oförmärkt dörfonden).
rarna till venster och i
Välkommen, min vän, jag längtade just efter PROFESSORN. HILMA.
Gläder mig, gläder mig.
Kom och sätt dig -- här.
(Ridån börjar att sänka sig).
Jo, vädret är så vackert -- -- Ridån faller.
_________ HILMA.
(De sätta sig).
(Samma dekoration).
LISEN (med mössan på sned
mitt hufvud är hett, och så det värker, se'n!
Bränna af ljusen!
Jaha, genast.
Phu, hvad
i dörren till höger 1).
(Kastar sig i en stol).
Oj-oj-oj!
Tänk, om det vore Olof! (Tittar försigtigt i fonddörren).
Söta Olof lilla, kom in.
OLOF (bärande en liten handnattsäck).
ljusen.
Jo, att du ska' hjelpa mig att bränna af OLOF.
Ljusen?
hufvudet är så tungt: (Sätter sig).
I lampetterna, vet jag.
Jag når inte, och
Jaså, här ska' verkligen bli fest.
Usch, ja.
Så'na dumheter att ställa till fest, LISEN.
när det är så varmt!
Tycker du inte, att det är
varmt?
Hela huset är som på en gunga, och jag
Oj-oj-oj, hvad jag är trött!
Jag har spruneljest får jag bannor.
git hela dagen.
Men, söta Olof, bränn af ljusen, OLOF.
sar mig just.
(Tänder ljusen).
Nå ja, hvarför inte.
Vaktmästarsysslan pasLISEN.
ten, gubevars.
Men hon narras jemt.
Nej, inte narras!
Söta Olof, kom i håg att jag sagt, att sig ibland.
Nu ska' det bli' öfver fyratio personer.
LISEN (listigt). hon aldrig narras, nej aldrig!
Hon bara ändrar
Först sa'
Hilma, att det bara skulle bli släg-
Olof, du!
Det står inte riktigt rätt till, här i huset.
LISEN (hviskar).
dom tror. är tokig?
Moster Lisen är inte så dum, som Ja, Hilma sa' ju till och med nyss
LISEN (tystar honom).
att jag var...
Söta Olof, du tror väl inte, att jag OLOF.
mången.
Nej, kära lilla moster; moster är klokare än LISEN (belåtet).
annat, som är galet.
Det är allt någonting
gör så).
Vänta nu, så ska' du få höra.
Alltsammans --.
Men släck ljusen, du.
(Olof
kom Gertrud hem förlofvad, fast inte med dig Det var galet.
(Nyfiket:)
Hör du, hvarför blef de inte med dig?
kloka flickor knäcka möjligen nöten med kärnan, men de behålla den med det gyllene skalet.
LISEN (skakar på hufvudet, utan att förstå).
Derför att Gertrud är en klok flicka, och
hör du, hvarför for du din väg --?
Så kom med Valborg.
Så blef Valborg sjuk; så for du din väg --
fästmannen och talte så länge, så förfärligt länge OLOF.
Med Valborg!
nog ha kunnat höra hvad dom sa', om jag bara tordts gå ifrån Dady, men jag var rädd att han skulle trilla i gatan, och lyssna vid dörrarna bra mycket. förstår han sig inte på, fast han eljest förstår OLOF.
Ja, just med henne.
Har moster något mer att säga?
Ja-a då!
Så talte fästmannen och Hilma.
Usch, jag tål honom inte!
Han ser ut som en svart varg.
Det sa' jag honom också och bad honom gå.
Vidare --.
bort i vagn.
Tänk du, Hillner i vagn, han som varit som lite' konstig.
Hon bara vrider händerna och ber att få tala än med den ena än
Så talte Hilma och Hillner, och se'n for dom
aldrig brukar åka, och se'n dess har Valborg rakt
med den andra, men ingen bryr sig om henne;
Gertrud har varit bortskickad hela dagen, hvart
vet jag inte, och kom nyss hem; Hillner har stängt sig inne; Hilma har inte tid.
Ja, till och med jag Söta Olof, hvad tror du att hon kan vilja?
OLOF. har inte haft tid, fast jag är så förfärligt nyfiken.
det heller -- numera.
Det vet jag inte, och inte bryr jag mig om LISEN (stiger upp.
Stött:) OLOF.
Inte bry sig om!
Så Olof säger!
Lisens hals och brister i gråt).
Moster, moster, jag är gränslöst olycklig!
(Slår armen kring
Jag visste, att det skulle bli någonting tråkigt.
Kära hjertannes!
Åh, det är kattornas fel!
Så, min kära gosse, så --.
Herre je, att också du skulle bli olycklig!
OLOF (söker att beherrska sig).
Hvem är då olycklig mer?
jag... jag gråter också ibland.
Allihop.
Valborg gråter, Gertrud gråter och OLOF.
Moster skulle bara ha sett hur hon skrattade i
Moster misstar sig.
Gertrud gråter inte.
går, hur lycklig hon var öfver hans lumpna presenter.
Ha' då hennes leenden endast gält min ett sådant förfärligt slag detta!
Jag är ju så ung ännu -- det käns som om hela min moraliska rikedom!
(Går upprörd from och åter).
Åh, det var
verld mistat sitt ljus.
Gertrud fal, Gertrud falsk, Gertrud trolös!
På hvem ska' jag nu kunna tro!
Söta min gosse, var inte så ledsen, då blir LISEN (följer efter honom).
moster Lisen också så ledsen.
(Ser sig omkring, att skaffa dig?
Sylt brukar vara mycket bra, när man är ledsen.
hviskar:)
Vill du ha lite' sylt, så ska' jag försöka
Och nu skola vi vara lustiga och muntra.
Säg moster, skola vi inte det?
Stackars vänliga moster Lisen!
(Kysser henne).
törs jag tala om det.
Dady... men det är inte hans fel... OLOF.
Olof, du... efter du nu är glad igen, så
LISEN
Valborg skulle aldrig ha' lagt honom framme.
Han har bara gnagit honom lite' i ryggen.
Menniskor gnaga hjertan i stället -- det är LISEN.
Kielland, vet jag.
Men det är ingenting far-
mycket värre.
i salongen!
(Rusar ut till höger 1.
Olof gör min af att gå).
Jag skulle ju fylla lampan
bort?
Nu ska' ni hjelpa mig.
Hvad med då?
Hvarför reste ni någonsin OLOF.
färliga mur, som växt upp omkring mig sedan i går.
Hvart jag vänder mig känner jag mig tillbakastött.
Med att rifva ned denna hemlighetsfulla, för-
Uttryck er tydligare.
och moster.
Det gäller ett ärende af största vigt, men de undvika mig.
Ja, jag känner, att de undvika mig.
Jag har i timmar väntat här, vän-
Nåväl då... jag måste tala med er morbror
tat på gatan i hopp, att få se någon af dem träda ut -- förgäfves.
Jag har skriftligen, genom Ivar, genom moster Lisen, anhållit om ett samtal -- de låta svara mig: sedan.
Sedan!
Sedan blir det ju för sent! och hennes lycka -- Gertrud, som ni älskar!
Herr Olof, ni måste hjelpa mig.
Det gäller Gertrud
Björnklos fästmö.
(Ämnar gå, hejdar sig).
Ni misstar er.
Jag älskar inte... kapten
var en oädel känsla, som förestafvade mitt svar nyss.
Har ni verkligen någonting att säga som rör Gertruds framtid, är det min skyldighet hjelpa er att få det sagdt.
Men se, der kommer moster. i fonden).
Min inblandning blir således inte af nöden.
(Går _________
HILMA (från höger 2.
För sig).
VALBORG HILMA.
Fru Professorska...
Lindén.
Ni har önskat att få tala med mig, fröken VALBORG.
Ja -- jag...
fara er begäran, men det har varit omöjligt;
Jag är ledsen att inte förr ha kunnat vill-
det har varit så mycket att göra till vår lilla
fest.
Äfven nu får jag be er fatta er kort. här om en half timma.
Jag är ännu inte klädd, och gästerna kunna vara VALBORG.
mycket... och hur plågsamt.. det än kan vara.
Det är något som rör er sjelf?
Det jag har att säga tar inte lång tid -- hur
ner ni i botten den man, åt hvilken ni ämnar anförtro ert barn?
Och en annan, ja.
Fru professorska, kän-
någon, men jag känner kapten Björnklo tillräckligt för att dela det allmänna omdömet, att han är en verklig gentleman.
I botten kan man ju inte säga sig känna
drar inte -- ljuger inte!
En gentleman beHILMA (lugnt).
Är det om vår blifvande svärson ni talar?
Jag kommer att göra er
mycken smärta -- men ändå!
Gud ske lof, att
jag fick tala i tid.
Ert barn ska' åtminstone bli' räddadt!
Jag är inte skicklig i konsten att tyda gåtor.
Så må det då sägas.
Kapten Björnklo är VALBORG.
med de heligaste band fängslad vid en annan qvinna.
fall skulle han aldrig ha tillåtit sig att begära
Förlåt att jag afbryter er.
Men i sådant
vår dotters hand.
Jag menar, om han varit fängmin af att tala, Hilma hejdar henne med en geste).
Det är möjligt, att vår blifvande måg, lik de flesta män, som uppnått hans ålder, haft någon liaison -- derom känner jag ingenting, och vill del qvinnor inte voro så snabba med sina yn-
slad af lagliga -- märk, lagliga band.
(Valborg gör
heller ingenting känna -- men visst är, att om en nestbevis och inte så villiga att glömma allt hvad nens syndaregister i det afseendet vara betydligt mindre än det är.
qvinlig blygsamhet och heder kräfver, skulle män-
Ni försvarar honom!
Jag framhåller endast facta.
ni, fröken Lindén, känner en sådan der qvinna, så säg henne, att tystnad är det enda man begär af henne, och att hon gör klokt uti att antaga erbjudas henne.
Och nu antar jag, att vi talat den uppgörelse, den enda uppgörelse, som kan slut --.
Ack, det var sant!
Hellgren är
nu fullkomligt återstäld, hvarför min man och och med i dag se oss nödsakade att afsäga oss fröken Lindéns vidare tjenster.
Och som det
jag alldeles nyss kommit öfverens om, att vi från
troligen är några små anordningar att göra i och vis inte hoppas att få se fröken bland våra gäster i qväll.
(Går mot venster).
Men --!
för resan till i morgon bittida, kunna vi naturligt-
tycker jag om att ordna det utan allt bråk.
Tystnad!
När ett obehag uppstår i mitt hus,
HILMA (mildt af böjande).
mor!
Ah, jag förstår.
Det är han som framstält mig som en...!
O Gud, var jag då inte tillräckligt olycklig förut!
Bortjagad!
Bränmärkt!
Jag har felat, det är sant, men inte att straffas så, men inte att straffas så! _________
Hon ville, inte höra mig.
Och detta var en
mig som en skyldighet att...
Min vän, trots hvad vi erfarit, förefaller det VALBORG.
PROFESSORN (från höger 2).
fessor.
Ah --!
Gud sjelf har sändt er, herr proPROFESSORN. VALBORG.
Jag har inte tid, verkligen inte tid.
Af barmhertighet hör mig!
Lindén, i sanning mycket -- och det gör mig ondt -- verkligt ondt.
(Ämnar gå).
Men, hör mig då!
Jag har mycket misstagit mig på er, fröken
dag ni trädde öfver vår tröskel för att taga ett
Ni begick, begick en orättrådig handling den
oskyldigt barn i er vård -- det gjorde ni visserli-
Ett barns själ är en ömtålig planta: en,
en oren flägt kan förgifta den för lifvet.
(Går till höger 2).
de veta ju ingenting.
O, skola vi då alla gå unklo kommer).
Dömd, dömd, utan att ens vara hörd!
der, bara derför att ingen vill höra mig.
(Björn_________
lande en vacker bukett i handen, som han genast lägger ifrån sig).
(Björnklo från fonden, i civil högtidsdrägt, hål-
Hvad har ni sagt dem?
Sanningen.
Ni ljuger!
BJÖRNKLO. VALBORG. BJÖRNKLO.
aldrig yttrat en lögn med kallt blod och af full
Jag tror mig redan ha sagt er, att jag ännu
öfverläggning.
Det är den sista strängen jag
har qvar på den högstämda hederslyra jag förde med mig ut i verlden.
Ni har således sagt dem sanningen?
Ja, som man i allmänhet säger sanning.
Hur säger man då i allmänhet sanning?
Så att man har nytta af den sjelf.
Och mig ville de inte höra.
VALBORG. BJÖRNKLO. VALBORG. BJÖRNKLO.
Jag sa' ju er, att ni skulle bli slagen.
Ja, ni sa' mig det.
Hvad tror ni nu att »rättvisa» kan uträtta?
Ingenting tycks det.
VALBORG (tankfull). BJÖRNKLO.
Ni uppger således striden?
Hvad kan jag väl göra annat?
Tror ni på Gud, kapten Björnklo?
VALBORG (slår upp blicken).
ting annat.
Valborg,. var inte ädelmodig bara ämnad att bli' -- den lyckligaste i mitt lif.
Jaha... hå ja... lika mycket som på all-
till hälften.
Låt den här dagen bli' hvad den är
kring) gossen skola komma att lida nöd.
Se här, tag -- jag ber dig.
Jag tog det med i förhopppapper).
Det gäller för hela din lifstid.
Befria mig från oron att du och (ser sig om-
ning att lyckas öfvertala dig.
(Lemnar Valborg ett VALBORG (tager papperet).
värda mer --
Är en qvinnas och ett barns heder inte BJÖRNKLO (ifrigt).
Än att de kunna köpas, menar jag.
Ni behåller det!
Säg -- inte sant? sig).
VALBORG (stoppar papperet på
Som ni ser.
Så lugn!
ett beslut.
Jag är till och med så lugn, att jag skulle vilja öfvervara festen i qväll.
Ni! BJÖRNKLO.
Ja man är alltid lugn, när man har fattat
ket min sjelfbeherskning förmår bära.
Om jag kommer, bed er svärmor att inte jaga ut mig.
(Går mot fonden).
Ja, jag.
Det skulle roa mig känna hur myc-
Det ligger något under detta, Valborg!
Hvad skulle det väl kunna vara?
ju tagit betaldt!
Äfven hon.
LISEN (i dörren till höger 1, ödmjukt).
ler --.
(Får se Björnklo).
Söta Hilma lilla, ska' thé bjudas genast helBJÖRNKLO. LISEN.
Jag är inte hin sjelf -- bara hans adjutant.
Hva' sa'?
Men stig då in.
Jaha --.
Kunna vi inte bli vänner, vi två?
Nehej, det kunna vi inte.
Jag tycker inte LISEN. BJÖRNKLO.
LISEN (stiger in)
om er.
mår Dady, den söta Dady?
Inte känner ni Dady?
Alltid ett skäl för mig att tycka om er.
Hur LISEN (uppklarnande).
sta sympatier för såväl honom som hans litterära verksamhet.
Åh -- --! LISEN (smickrad).
Jo, det gör jag visst, det, och hyser de stör-
att förebrå honom det kraftiga sätt, hvarpå han lägger sina sympatier för litteraturen i dagen.
Jag för min del tycker det är riktigt orätt
han skulle få smäll.
(Hemlighetsfullt:) Olof sa', att BJÖRNKLO.
Ja, det sa' han.
LISEN (bekräftande).
Det är så ondt om karaktärer, till och med
bland fyrfotingarne, att de böra uppmuntras.
Dady ska' få ett silfverhalsband af mig.
Med saffian!
LISEN (förtjust). BJÖRNKLO.
gifta, ska' både han och moster Lisen komma och helsa på oss på landet.
Med saffian.
Och när Gertrud och jag bli'
jag är ledsen, att jag kallade er för varg.
Ni är en mycket snäll varg.
Jag menar:
BJÖRNKLO (vårdslöst).
Det är ett mycket bra namn.
Fins det många menniskor på landet?
Inte just -- mest får.
Då tror jag, att jag vill komma till landet.
För fårens skull?
Det vore i sanning att gå BJÖRNKLO.
Vet moster Lisen om Gertrud är klädd ännu?
(Ger henne buketten).
Vill moster vara god och lemna henne den LISEN.
Hilma; vi vill inte ha dom.
Det är inte värdt; alla de andra stå hos BJÖRNKLO.
näm.
(Lägger buketten tillbaka på sin förra plats). om hon inte vill komma hit ut på några ögonblick.
Jag ville så gerna helsa på henne, innan de andra komma.
Mosters uppriktighet är verkligen -- ange-
Får jag då i stället be moster Lisen fråga Gertrud,
tala om att det är ni, för då kommer hon inte.
Ja, det ska' jag.
(Listigt:)
Men jag ska' inte
ningen.
(Tittar i ett par album, går ett par slag fram och åter). _________
Ur barns och dårars mun får man höra san-
GERTRUD (i vacker toalett, hastigt från höger 1).
Jaså -- -- ni!
lära dig att lägga bort detta löjliga, onaturliga ni!
Jag menar inte -- --.
GERTRUD (skyggt).
Ja, hvem annan?
Men ska' du då aldrig
Förstår du då inte, ser du då inte hur jag lider, hur varmt, hur besinningslöst jag älskar dig!
GERTRUD (ryggar tillbaka).
Barn, är du då alldeles utan medlidande!
min mening att skrämma dig.
Det är kanske
Se så, blif inte rädd, älskling.
Det var inte
lyckligt, att du inte känner din makt.
Se så, nu GERTRUD.
är jag lugn igen, alldeles så, som du vill ha mig.
Nej, jag känner, att jag måste säga er det --
jag borde ha sagt det långt, långt förut -- men ännu är det ju inte för sent.
Jag ska' försöka mår, men... men begär bara inte att jag ska' att bli' er en så god och trofast hustru jag förälska er -- åtminstone inte ännu --.
Må hända kan jag det aldrig!
Bryt vår förlofning om ni så vill.
Kanske är det rättast.
BJÖRNKLO (lidelsefullt).
mod -- och förlåt mig.
I så fall, haf tålamod med mig, mycket tålaBJÖRNKLO.
får inte du be mig om -- det tål jag inte!
Det är du i din oskuld kan ana.
(Kysser
Tålamod ska' inte tryta, barn, och förlåtelse
jag, som har behof af förlåtelse, större behof än hennes hand).
Och nu, en gladare min!
(Visar på buketten, flyktigt:)
Här ligger en bukett, om du skulle önska blommor till din toalett.
(Gertrud som alltid.
vänder bort hufvudet).
Se der är tante!
Charmante _________
HILMA sedan OLOF.
Välkommen, min bästa Björnklo!
HILMA (från venster i toalett).
tror att vi stänga luckorna och tända ljus, så
blir det strax litet festligare.
Säg till Anna, Gerafton vore öfver!
trud.
(Gertrud går till höger 1).
Ack, om bara denna BJÖRNKLO.
Nu kunna vi vara lugna.
Alt är ordnadt.
Hon har gifvit vika.
Anna, som tänder ljus, stänger luckor m. m.)
Men hvar äro då pappa och Olof? BJÖRNKLO.
Hvilken lättnad!
(Gertrud kommer, åtföljd af
inte sett en skymt af?
Ja, denna hemlighetsfulla Olof, som jag ännu
GERTRUD (tittar i dörren till Pappa sitter och arbetar. höger 2).
höger 2).
Och se der ha vi då ändtligen Olof!
Påminn honom, kära barn.
(Gertrud går till
(Olof kommer från fonden).
Olof, jag får för dig BJÖRNKLO (hjertligt).
presentera kapten Björnklo, Gertruds fästman.
Det gläder mig, att vi ändtligen få göra
hvarandras bekantskap.
Tante har så ofta och son, att jag lärt mig hålla af honom redan på förhand.
OLOF (stelt).
med så mycken tillgifvenhet talat om sin foster-
Herr kapten är allt för artig.
Således, bort med titlarne!
Herr kapten!
Vi bli ju slägt, för tusan!
Jag är herr kapten mycket förbunden, men -- Olof är passionerad anhängare af ni-reformen, HILMA.
men har förstånd nog att inte drifva den till
sina yttersta konseqvenser.
Eller hur, min gosse?
(Klappar
Olof på axeln).
Du således.
(Herrarne skaka händer).
Ja, nu få ni underhålla hvarandra en stund.
(Går till höger 1.
Herrarne sätta sig).
nar du inympa ditt vetandes skatter?
Nå, på hvilken branche af vetenskapen äm-
jag mig mer tvehågsen än någonsin.
Farbror vill att jag ska' bli estetiker.
Jag vet inte ännu.
Just för tillfället känner
Studera du läran om det fula, det är mitt. råd; den har framtid för sig.
Dessutom: det fula, det är det sanna; det sanna är det sköna; du om mina fraser?
Gammalmodigt!
Det sköna har spelat ut sin
sålunda är det fula det sköna.
Nå, hvad tycker OLOF.
Jag är ingen vän af fraser.
Men det är jag.
Hela verlden hvilar på
fraser.
Ryck undan dem, och du ska' få känna hur vi skola darra på våra grundvalar.
Men se der ha' vi farbror och Gertrud. _________
PROFESSORN. GERTRUD.