Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Inom Bjerke, Wädlle och Kullings härader träffas likväl ännu flera fruktbara trakter med mer och mindre god lera och lermylla; men i Gäseneds härad, som är sandigt och stenbundet, äfvensom i Redvägs härad, hvilket närmar sig denna beskaffenhet, finnas sådana bättre jordarter mera sällan och endast såsom undantag; utan består rådande jordmånen derstädes, så väl som uti Åhs, Kinds, Marks, Wedens och Bollebyggds härader, af så kallad 3 mjäle eller mojord oell sandblandad mylla, som i allmänhet gifver mindre lönande afkastning, ehuru äfven inom desse härader, synnerligen uti Marks, åtskilliga trakter linnas med bördigare jordmån.
Delar af Wäne, Bjerke oell Kullings härader, Gäseneds härad och en del af Redvägs härad kunna räknas för slättland, fastän sins emellan mycket olika, hvaremot det öfriga af \ östgötha landskapet är bergigt och skogbeväxt samt delvis starkt couperadt och i fördjupningarne uppfyldt med sjöar, kärr och mossar, som finna aflopp genom en mängd åar och bäckar, antingen åt Wenern och Götha eif, eller ål Nordsjön och Kattegatt.
Län, som, i dess längsta utsträckning från Norska gränsen i nordvest till gränsorne af Halland och Småland i sydost, håller öfver 30 mil, företer således stora skiljaktigheter i fysikaliskt afseende och naturliga förmåner; men der saknas likväl icke inom något härad, helt och hållet, hvarken jordmån för ett nödtorftigt åkerbruk, skog för husbehof eiler vattendrag för nyttiga inrättningar. §. 2.
Folkmängden i Länet utgjorde vid slutet af förra qvinqvennium, enligt de år 1836 hällne mantalsskrifningarne för år 1837, 213,253 personer och har sedermera, jemlikt de vid slutet af hvarje år hällne mantalsskrifningarne för påföljande året, funnits utgöra, på sätt bilagda sammandrag utvisar:
År 1837 214,494. 1838 215,032. 1839 215,438. 1840 218,232. 1841 221,034. 4 nemligen: på Landsbygden bosatte .
. och i Släderne boende . samt af dessa alla:
Skattdragande, af mankön . . 54,859. af qvinkön , . 59,415.
52,278. af qvinkön .... 54,482.
Äfven under loppet af detta qvinqvennium har således folkmängden årligen varit i tilltagande’ dock nära tvåtredjedelar mindre än under qvinqvenniet 1822 med 1826, betydligt mindre än under qvinqvennict 1827 med 1831 och öfver hälften mindre än under nästföregående qvinqvennium 1832 med 1836.
Att väsendtliga orsakerne till den starkare folkökningen under förflutna Irenne qvinqvennier upphört att förefinnas, i den mån sådant skulle antydas af ofvan upptagne jemförelse, synes ej vara antagligt; men deras verkan har sannolikt under detta qvinqvennium hämmats af den alltmer tilltagande svårigheten att finna bostäder för nya hjonelag, sedan hemmansklyfningarne förminskats och allmogen börjat inskränka sin, kanske för långt drifna, beredvillighet att upplåta plats å hemmansområdena för hackstugu-anläggningar.
Dessutom tyckes, att sluta från senare årens förhållanden, folkökningen mycket bero af skördarnes beskaffenhet, i synnerhet när missväxter och svag årsväxt följa pä hvarandra:
Sålunda var, till exempel, 1836 medelmåttig skörd och folkökningen . . 1837 — 1,241.
1837 missväxt och folkningen ...... 1838 — 558. 1838 svag skörd och folkökningen , 1839 — 386.
1839 god skörd och folkökningen 1840 — 2,794.
1840 skörd öfver medelmåttan och folkökningen 1841 — 2,802. 211,708. 9,326. 114,274. 106,760.
5 Ehuru erfarenheten under de 30 åren emellan 1811 och 1841 afgifvifc bevis derom, att produktionen i det hela, jordbruket så väl som andre näringar, tilltagit i ett visst förhållande till folkökningen, synes likväl tilltagandet ej hafva varit sådant alt det, genom iemnadt öfverskott af jordbruksalster eller upplag af annan besparing, vare sig af näringsvinst eller arbetsförtjenst, kunnat öfverallt försäkra mot brist och nöd viel tillfällen af missväxt och lifsmedlens deraf uppkomne både knapphet och dyrhet.
Det kan och bör således ej förnekas, att ju icke efter 1837 års felslagne skörd och derpå följde stränga vinter samt 1838 års svaga årsväxt, äfvensom viel lifsmedlens under de senare åren af qvinqvenniet höga pris, omisskänneliga tecken antydt, att bland den för daglön arbetande folkklassen rädt en viss förlägenhet, som, om den än låter närmast förklara sig af nyssberörde tillfälliga orsaker, dock synes hafva sin rätta grund i den obesulne eller lösa befolkningens tillväxt med större steg, än nä rings ut vägar och arbetsförtjenst hunnit blifva för dem tillgänglige.
— Följderne af det hinder, samma orsaker emellertid synas hafva uppställt emot folkökningen elier åtminstone mot dess öfverdrift, må fördenskull kunna anses, för detta fall, såsom mera nyttiga än skadliga.
Påståendet, att folkets fysiska styrka skulle i senare tider hafva aflagit, kan jag för min del icke antaga såsom regel, hänfördt till det yngre och uppväxande slägtet.
Utan har jag tvärtom flere anledningar, hemtade jemväl från erfarenheten vid bevärings-mönstringarne, att anse detsamma oriktigt, i synnerhet som ökad produktion af födoämnen och större tillgång på beklädnadsförnödenheter beredt allmogen tillfälle att lefva och kläda sig bättre än förr.
— Men undantag från detta omdöme mäste jag likväl medgifva, dels för de lyckligtvis ännu sällsporda fall, då ungdomen dagligen och öfverflödigt nyttjar bränvin, dels ock för den yngre population, som, tillkommen efter i backstugor och inhyses bosatte hjonelag, blifvit uppfödd under fattigdom och brist, i följd af föräldrarnes felslagna beräkning att subsistera såsom oberoende arbetare.
— Här, såsom i andra Rikets landskap, förhåller det sig eljest så, att bergs- och skogs-trakternes inbyggare äro i allmänhet resligare och starkare, än slättbygder nes.
— Öfverallt är likväl laglydnad ett utmärkande drag, och 6 äfvenså träffas allestädes spår af det sunda förstånd, den öppna redlighet saint den känsla för Konung oell fosterland, sora alltid utmärkt Svenska allmogen.
Ungdomens bildning i allmänhet, fortgående, såsom af ålder, under presterskapets allmänna tillsyn och föräldrars närmare ledning med tillhjelp merendels af mindre bildade personer, som ofta utan annan kallelse än egna behofvet egna sig dertill, bär visserligen stämpeln af tillfällighet och kan icke vara annat än ofullkomlig, fastän ett närmande till det bättre omisskänneligen visar sig; men ungdomens sedlighet, djupt rotad uti national lynnet och befästad af religions-undervisnihgen, synes ännu vara på en högre ståndpunkt, oaktadt det lättsinne man förebrår vår tid.
Bränvinets öfverflödiga bruk, som dock, efter mitt omdöme, icke tilltagit under sednare åren, är ännu den stötesten, som behöfver och efter möjligheten bör undanrödjas; men ehuru författningarne emot delta missbruk icke kunna frånkännas den verkan, att tiilbakaha
Ila oordningar på offentliga ställen och vid allmänna sammankomster, torde det likväl vara tvifvelaktigt, om böjelsen att omättligt njuta af bränvin slår att utrota annorledes, än genom förbättrade undervisnings-anslalter för det uppväxande slägtet, hvarigenom detta kan ingifvas begrepp om andra och ädlare njutningar.
Med ökadt välstånd bland allmogen synes det öfverdådigt brännvinssupandet jemväl aftaga; varande, med afseende härpå, äfven ögonskenlig! atl en reaktion i sederna börjat, hvilken, småningom fortgående, utan tvifvel skall tuera bidraga till utrotande af dryckenskaps-lasten, än alla slags nykterhels- oell måltlighets-föreningar.
Dahlsland och isynnerhet dess sydligaste del, der allmogen ännu saknar händigliet i slöjder, framvisa de liesta öfriga delar af Länet åtskilliga slag af slöjdfärdighet och stundom af verklig konstfärdighet, så alt slöjdvarors förfärdigande till afsalu på många ställen af landsbygden utgör en för orten vigtig binäring, oumbärlig såsom beståndsdel till folkstockens underhållande jemte det svagare jordbruket; och inträffar delta förhållande synnerligast uti häraderne omkring Borås och Ulricehamn, derifrån varornes afsättning befordras genom gårdfarihandeln.
Inom dessa trakter, hvarest mycken flit och idoghet råder, är ock välmågan mest allmän och träffas ej sällan verklig förmögenhet hos allmogen, fastän det ena och andra icke heller saknas uti Länets öfriga delar.
Den intill Norrige närmast gränsande delen af Dahlsland, sorn på svaga och ofruktbara hemman hyser talrik befolkning, utgör måhända skarpaste undanlaget från regeln, i syn - nerhet sedan rörelsen med skogsellekter nu mera efter skogarnes altagande, ieke så jemnt och tillräckligt sorn förr, fvller bristen i jordens alkastning; och folket kan här således endast beslå vid del mest tarlliga och sparsamma lefnadssätt.
Uli Westergöthland må äfven, jemte Wedens oeii Bollebyggds härader, sorn hafva sandig och bergbunden jordmån samt inskränktare binäringar, till undantagen räknas Gäseneds härad, såsom al naturen särdeles missgynnad t, då det i allmänhet har svag och ofruktbar jordmån, lider brist på skog och är afsides beläget för tralik; men kfnadssättet är sparsamt och under sednare tider har i sistnämnde härad, likasom i de närgränsande Wedens och Kullings, utvecklat sig en ny näringsgren, som mycket bidrager till invånarnos bestånd, nemligen odling af potatis och denna växts förvandlande till bränvin.
Dagsverkslönerne variera således betydligt, t. ex. emellan 10 sk. 8 rst. och 24 sk.
Banko för qvinns-dagsverke, sommartiden på egen kost: för öfrigt upplyser närlagda utdrag al markegångslaxorne, huru de i allmänhet varit stadgade.
Tjenstehjous löner, underkastade en jemförlig variation orterne emellan, äro från 10 R:dr tili 331 R;dr Banko årligen för en dräng och 4 lill 13!
Banko årligen lör en piga, förutan städja och vissa beklädnadspersedlar, sorn vanligen betingas jemte lönen och uppgå i värde till 10 å 131 R.dr för drängen och 6 å 8 R:dr för pigan, hvarförutan husbonden merendels erlägger tjenstehjonets krono-utskylder.
Uti städerne förhåller sig både dagsverkares och tjenstebjons kontanta aflöning något högre, relätift till landsorten deromkring, dock öfverstiger den sällan hvad här ofvan är högst uppgifvet.
Men hvad som i denna fråga förtjenar särskildt anmärkas, är den för jordbrukaren missgynnande omständighet, att dagsverks- och isynnerhet tjenstehjonslönerna, något fallande i svaga eller missväxtår, stiga öfver vanligheten vid goda skördar, då ett ringare pris och trög afsättning på jordbrukets produkter otta sätta husbonden i förlägenhet om penningar att afbörda sig denna utgilt: botemedel mot denna olägenhet, som annars synes ligga i naturen af förhållanden emellan arbetaren och den honom behöfver, lärer lill någon del endast kunna finnas uti antagandet af jordtorpare med bestämd arbetsskyldighet alla år; och detta synes äfven allmogen hafva börjat, inse, emedan 8 omtänksamma bönder, med större eller vidsträcktare hemmansdelar, nu mera un förr inrätta sig elter en sådan grundsats.
För att lösa frågan: om och huruvida ekonomiska välståndet på landsbygden må hafva aftagit, eller tilltagit, eller ock förblifvit stationärt? måste till en början skillnad göras emellan den besutne allmogen och obesutne folkklassen, med den sednare menadt hemmansbrukare på alltför små lotter eller utan besutenhet, samt torpare, backstugusittare och inhyseshjon, med flera dylika.
Genom förut afgiliia underdåniga berättelser är vordet upplyst och ådagalagdt, att tiilgångarne för folkmassans fysiska bestånd vunnit progressif förkofran eiler, som vill säga detsamma, att allmänna välmågan i sjelfva verket tilltagit.
Hvad nu särskildt angår den besutne allmogen, så finnes detta tilltagande hafva än vidare utvecklat sig under nu ifrågavarande qvinqvennium, såsom följd, bland annat, af jemn efterfrågan och förhöjda afsättningspriser på nästan aJla jordbrukets alster; men i motsats härtill, och för någon del af samma orsaker, har den obesutna och vanligen medellösa folkklasen endast kunnat, stundom med knapp bergning, draga sig fram, utan att förbättra sin ekonomiska ställning under loppet af detta qvinqvennium, hvilket äfven varit en naturlig följd deraf, att dagsverkslöner och annan arbetsförtjenst icke stigit i förhållande tili lifsmedlens ökade pris. §. 3. Näringar. a').
För Länet i det hela kan åkerbruket, betraktadt såsom särskild näring, anses vara den, sorn frambringar högsta värdes-produkten, fastän trakter finnas der andra näringsgrenar härutinnan täfla.
Inom södra Dahlsland och den tillgränsande norra delen af Westergöthland samt delvis äfven på norra Dahlsland, till så vidt invånarne grunda deras bestånd på åkerbruk, har vid större egendomar och hos jordbrukande - 9 kande ståndspersoner växelbruk blifvit nästan allmänt antaget; oell detta brukningssätt vinner allt mera framgång' äfven ibland allmogen, sorn redan ombyter med odling af säd och foderväxter på öppna åkerjorden.
Vanligen trädes i dessa trakter |:del eller ?:del af åkern och det öfriga besås med höst- och v år-h vete till omkring 1§5:delar, höst- och vår-råg 12, korn C, hafre 50, blandkorn 6, ärter 2 och potatis 24 sådane delar.
I den del af Westergöthland, som närmast tillgränsar Götha eif, är brukningssättet i så målto skiljaktigt, att der sås mindre af hafra, men mera ärter och korn, samt dessutom bönor till betydlig proportion.
Länet hörande södra häraderne af Westergöthland fortfara deremot allmänt med det af ålder brukliga ensädet, undantagande några ståndspersoner, sorti begagna trädning och växelbruk, då vanligen trefjerdedelar af jorden besås, 4 med Larsmesso-råg och hälften med korn, blandkorn, hafre och potatis.
Annars nyttjas i dessa trakter föga höstutsäde, utan besås öppna åkerjorden hell och hållet med vårsäd, bestående af något råg, till en ungefärlig tiondedel, af ganska litet korn och ärter, men hufvudsakligen af blandsäd och hafre samt för öfrigt af potatis, sorn alltmera tager öfverhand; och måste utan tvifvel orsaken till detta allmännast antagna brukningssättet med ensäde sökas dels uti den till åker användbara jordens inskränkta rymd och dels uti dess magra beskaffenhet, som gör den mindre tjenlig för annat, än svagare sädesslag.
Hampa odlas endast på spridda ställen och i ringare skala, så att afkomsten icke fyller Länets behof.
Humla odlas åter mera allmänt till husbehof och på åtskilliga ställen jemväl till afsalu, hvilket sednare isynnerhet äger rum i Hesselskogs och Dahlskogs socknar på Dahlsland samt i Kinds härad af Westergöthland, derifrån afsältningen till andra orter är betydlig.
Rofvor, morötter, kålrötter och kålsorter odlas öfverallt af allmogen lill husbehof, och fruktträd träffas stundom äfven vid allmogens gårdar; men finare trädgårdsväxter Fcmårs-b er ätt el se från Elfsborgs Län. 2 10 och större frukllrädsplanler ingar finnas i allmänhet endast vid ståndspersoners egendomar.
Inom de socknar af Länet, som gränsa nära intill Götheborg, , äro ställen, der trädgårdsskötseln drifves såsom näringsfång.
I frågan om antagne nja meth oder vid jordbruks-skötseln eller nya inrättningar till arbetskrafters besparande dervid, må nämnas, alt egentligen pä Dahlsland har Engelska flähacknings- och jordbrännings-melhoden, som funnits ofta förstöra matjorden, lemnat rum för ett annat olingssält med bränning efter plog, sålunda att blott en plogskifva i hvarje åkerteg sönderskäres, uppställes och hrännes, hvilket sätt besparar arbete och förtär mindre af matjorden, men befordrar ändock bördigheten.
Undantagande tröskmaschiner och väderharpor till säds rengöring, hvilka vid större egendomar begagnas, hafva mekaniska inrättningar till besparande af arbetskraft, icke heller kommit i allmännare bruk.
Till så vidt del i allmänhet låter bestämma sig, kan man antaga vanliga såningstiderna vara: för vår-utsädet efter medlet eller emot slutet af April och första dagarne af Maj, samt för höst-utsädet medlet och slutet af Augusti samt början af September; och infaller skördetiden vanligast närmare början af Augusti samt räcker in i början och emot mediet af September månad.
Län med såvidsträckt läge och så skiljaktiga naturförhållanden.
Yid medelmåttig skörd är spannmäls-produktionen uti de förut anmärkte delar ne af Länet, hvarest åkerbruk utgör folkets hufvudnäring, mera än tillräcklig för behofvet inom hvarje ort, så att femtedelen eller kanske fjerdedelen kan anses gä tili afsalu utom orten eller utom Länet.
I Länets Öfriga delar och synnerligast uti vissa socknar af Dahlsland närmast Norrska gränsen samt i de sydliga trakter, som omgifva Borås och Ulricehamn, eller tillstöta, svarar deremot spanmåls-produktiouen, äfven vid d^n rikaste skörd, icke på långt när emot konsumtionen, utan måste skillnaden-» för behofvets fyllande tagas ifrån andra orter, och sker detta vanliligen i förstnämnde norra trakt från Norrige någon gång, men annars från 11 nedra Dahlsland, samt tili sistnämnde södra Ivall er från Götheborg, Halland och Skaraborgs Län, ifrån hvilket sednare tillförseln på Borås torg i synnerhet är betydlig; hvarförutan Kinds och Redvägs häraders invånare under sednare åren hörjal inköpa mycket af den spannemål från Östergöthland, sorn hålles till salu i Jönköping.
Län öfver hufvud jemföra spanmåls-produklionen emot konsumtionen, sä blifver resultatet, att årligen större qvanliteter spannemål behöfva tillföras
Länet från andra Län och orter, ehuru, genom åkerbrukets tilltagande och den utvidgade potatisodlingen, behof vet är mycket förminskad t, emot hvad det annars, viii en starkt ökad befolkning, skulle vara.
Genom approximation är utrönt, alt vid knapp skörd utgör hela behofvet af tillförsel från andra Län och orter omkring 100,000 tunnor spannemål, men vid missväxt vida derutöfver, ända till 150 å 160,000 tunnor och mera.
Jemte ofvan angifne orsaker till jordbrukets tillväxt, kan man icke frånkänna en mera utbredd kunskap om bättre melboder vid jordbruksskötseln stort inflytande; och bör anmärkas, att förtjensten häraf tillhörer jordbrukande ståndspersoner med upplysning och nit för yrket, hvilka härutinnan gifvit exempel, — det enda sorn i dylik fråga verkar direkte på allmogens öfvertygelse: Hushålluings-Sällskapets bemödande, att genom belöningar uppmuntra allmogen till en ändamåisenligare jordens indelning och brukning, bär dock något medverkat för detta ändamål.
Såsom bidragande orsak kan äfven nämnas den ökade bågen för egoskiften, skogs- och utmarks-delningar samt andra sådana företag, som lemna hvarje jordbrukare för sig mera frihet och bättre utrymme ätt efter egen erfarenhet sköta sitt jordbruk; hvarförutan odlingslånen på vissa ställen kraftigt medverkat till oländig marks uppbrytande och odlande; och slutligen må man icke förtiga den omvårdnad, en upplyst regering i sednare tider egnat åt jordbruket genom skyddande författningar, som antingen undanröjt direkta binder för jordbruks-näringavnes uppkomst, eiler lindrat och afskaffat vissa betungande sätt alt utgöra beskattningen.
Intrycket, sålunda gifvet till än större utveckling, försvagas måhända endast af ett verkligt hinder; men detta, bristande afsättning på den öfverflödig spänne måls-produktionen efter goda skördar, torde dock vara det svåraste att afhjelpa uti ett land, der stora städer saknas, der invånarne i de små, äfvensom i bergsbruks-orterne,, sjelfva till stor del äro spannemåls-producenter, der ett utvidgadt fabrikssystem icke ännu finnes eiler lätteligen torde kunna införas och der någon, 12 mellanhandel, lill spannemåls uppläggande och förvarande för knappa är, icke i allmänhet eger rum.
Man kan likväl ej skäligen påstå, alt spannemålspriserna varit under goda eller medelmåttiga skördar de senare åren här i Länet låga, annorlunda än i jemförelse med priserna efter missväxter; och detta förhållande, som egentligen bevisar, att de då af omständigheterne högt uppstegras, tyckes uti ett vidsträckt
Rike med under vintermånaderne afbruten vatten-kommunikation ligga så djupt i sjelfva sakens natur, att det väl icke kan ändras, om än till någon del genom tjenliga författningar korrigeras.
Så länge öfverproduktionen af spannemål icke kan föras riad eller torkad lill torgs, möter dess uppläggande i större förråd en betydlig svårighet, som mäste återverka på mellanhandel!! med denna första nödvändighetsvara samt göra den håde svår och dyr att åtkomma efter felslagna skördar, hvaremot emedlertid annat hjelpemedel ej lärer finnas, än en väl afvägd tulltariff, sorn kan gynna spannemåls-utförsel efter goda och införsel efter svaga skördar.
I närvarande ställning kan bränvins-bränningen, betraktad såsom vehikel tili åkerbruket, jemväl anses vara ett stundom nyttigt korrektif emot spannemålsförråders hopande Iros producenterne tili förlägenhet och lidande för dem; dock bör anmärkas, att bränningen inom delta Län egenteligen är beräknad på afverkning af potatis till bränvin.
Att jordbruksnäringen nu ganska mycket beror af bränningsrätlighetens fria utöfning, måste dessutom xnedgifvas; och till exempel härom kan i synnerhet åberopas förhållandet uti Wädtle, Kullings, Gäseneds och Wedens härader, hvarest allmogen i senare tider företagit sig att, på en för öfrigt nog otacksam jord, odla potatis i stort och deraf tillverka bränvin, sorn afsättes på andra orter med betydlig vinst för häradernes annars vanlottade jordbrukare och till ej ringa lättnad för dem vid krono-ulskyldernas godtgörande. 6~) Boskajjssliötsel utgör, äfven då den betraktas skiljd från åkerbruk, en hufvudsaklig beståndsdel af folknäringen.
Uti de delar af Länet, hvarest åkerbruket är i mesta flor, nemligen på slätlbyggden af Dahlsland och uti tillgränsande trakter af Westergöthland, har detta öfvervigten; men på norra och vestra
Dahl samt i andra trakter af Westergöthland, synnerligen Kinds härad, håller boskapsskötseln snarare jemnvigt med åkerbruket och lemnar, utöfver husbehofvet, mer eller mindre betydlig afkastning till afsalu. 13 På Dahlsland äro ängarne i allmänhet bördiga, hufvudsakligen naturliga och öfver hufvud svarande emot åkern, samt har den couperade delen af landet i synnerhet förmånen af godt oell tillräckligt sommarbete.
Angskulturen försummas dessutom icke, och användes dervid merendels klöfveroch thimotei-utsäde; men, äfven utan utsådda frön, underhålles gräsväxten af vild klöfver och andra tjenliga foderslag, när igenläggningen sker elier väl häfdad åker.
Inom Westergöthland är ängsodlingen mindre utbredd, och föga använd uti de södra trakterna, som likväl delvis hafva goda fodertillgångar från naturliga ängar: tillräckligt sommarbete finnes der nästan allmänt.
ULi Westergöthland, der boskapskreaturen oftare inköpas från andra orter, äro slagen mera blandade och sins emellan skiljaktiga, likväl i allmänhet icke stora, fastän stundom ganska goda.
Till racens förädling eller fortplantning af bättre racer, har i intetdera af landskapen något blifvit tillgjordt, annorlunda än såsom undantag af jordbruk andé ståndspersoner, hvilka mellanåt förskaffat sig större och bättre stamrace från andra orter.
Oxar användas vid jordbruket och vid kortare körslor i alla delar af Länet samt på några ställen jemväl lill mera långväga forslingar.
Endastunder höst-, vinter-och vårmånaderne, eller så länge marken är frusen eller betäckt af snö och utan bele, nyttjas i allmänhet stallfodring för boskapskreaturen.
Hästarne äro på Dahlsland af någorlunda god art och medelmåttig storlek, i synnerhet norr ut, hvarest inhemska stammen är mycket blandad med den än bättre Norrska hästracen.
Jemväl i öfriga delar af Länet äro hästarne, ehuru af flera olika slag och mera små än stora, skäligen goda och väl underhållne i allmänhet.
Reialift lill hemmantal och folkmängd hålles mindre antal hästar uti de sydliga trakterne af Westergöthland, än annorstädes i landskapet, hvilket åter är följd af hemmanens inskränktare fodertillgångar; men uti vissa trakter af Länets norra del, der fodertiilgångarne äro ymniga, kunde hästafveln ökas och utbildas till näringsgren, om hingstar af ädlare och goda slag funnes till racernes upphjelpande, hvartill nyligen början i så måtto blifvit gjord, att en hingst från Strömsholms Kongl.
Dahlsland försäljas redan årligen 2 tili 300 föl, som vanligen inköpas af allmogen uti Westergöthland och Bohus Län. 14 Fårafvel»
Sv ganska betydlig i det liela.
De får, som af allmogen uppdragas för eget behof lill föda och beklädnad eller ock lili afsalu, äro merendels grofulliga, af svenskt eller blandadt slag.
Finulliga, ursprungligen af Tysk eller spansk race, underhållas äfven, i synnerhet hos ståndspersoner; hvarförutan Schäferier af Eiectoralrace under senare åren blifvit anlagda på ett par ställen, nemligen å Gräfsnäs och Rånums säterier.