Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
fl., inen som, tack vare sin ' kvinliga instinkt, sin rättskänsla-.och sin aldrig svikande plikttrohet, uppfostrat sina söner till dagande, redbara man och sina döttrar till förståndiga och arbetssamma kvinnor.
En viktig sanning, som teoretikern vanligen förbiser, är: qu ' on chasse la nature par In porte, elle vous revient par la fenetre~.
Men dock är det just detta, som gör uppfostringslronsten så svår, så komplicerad, att den icke kan inrangeras bland andra skoldiscipliner.
De mödrar, som ined största sainvetsgrannhet beflitat sig om att fylla det maktpåliggande kallet, skola sannolikt, n&amp;r deras verk synes afslutadt, ödmjukt erkänna: » m vore jag kanske mogen att börja!))
Och detta ej i anledning af de många arbeten om uppfostran de läst, utan af den erfarenhet de inhemtat.
sönernas uppfostran företer många och stora svårigheter, så äro dessa knappt mindre hvad döttrarnas angår.
Sonen uppfostras nämligen till ett visst, bestamdt mål, det att genom sitt arbete för- varfva sig existensmedel och en oberoende ställning i sainhallet.
I afseende p&amp; honom galler då för modern att så dana hans karakter, att han väl fyller sin plats, hvarhelst han kommer att finna sin verk- samhet.
Hvad åter döttrarna betraffar, måste modern h a h a tvenne mål för ögonen, det ena skall göras, det andra .icke latas.
Dottern bör onekligen uppfostras för det kall, som sannolikt blir hennes i 8 af 10. fall.
Men hon får ej hållas i okunnighet om att det m&amp;l, som kanske hägrar skönast för ungmöns drönimar, dock måhända ej af henne skall uppnås.
Hennes uppfostran bör derför afven afse att ut- veckla henne till ett själfstandigt vasen, som kan tänka och handla p % egen hand.
Hon måste läras, att onz hon ej f &amp; den lifsuppgift, som bast ÖfverensstäInmer med hennes natur och böjelser, måste hon söka en annan, der hon kan få användande för sina krafter och tillfredsställa sitt kraf ' på en gagnande verksamhet.
Om hon saknar egen förinö- genhet, måste hon söka.
ett arbete, som kan tjäna henne till förvärfs- kalla.
Otvifvelalrtigt är, att f öresattandet af ett sådant dubbelmål kan förorsaka svårigheter och framkalla kollision mellan plikter,
därigenom att den unga flickan går förlorad för hemmat, under sökan- det efter ett yttre sjalfständigt arbete.
Men, huru utjämna alla svhigheter, huru undanrödja alla kon- flikter?
Här kunna inga allmänna föreskrifter göra sig gällande, utan hvar och en måste vinnlägga sig om den för sina förhållanden bäst passande lösningen.
Man och kvinna skapades, ej blott till sl&amp;tets förökelse och uppfostran, utan ock afit vara hvarandra till inbördes hjalp och stöd.
Då man i ett lyckligt äktenskap kan iakttaga det viilsignelserika in- flytande man och hustru utöfva p % hvarandra och se huru tvennes intressen här sammansinälta till ett, synes det oemotsägligt, att akten- skapet är en gudomlig institution.
Men ej blott såsom maka, utan ock såsom moder, syster, vän och arbetskamrat förinar kvinnan in- verka godt på mannen.
Under samlifvet och samarbetet är det som mannens och kvinnans ömsesidiga väsensegendomligheter skola sup- pleera, modifiera och utveckla hvarandra.
Bort diirför med det fåvitska talet, att, i anledning af arbets- konkurrensen mellan man och kvinna, kan uppstå ett könshnt, lik- nande, den hvita resens hat mot den gula !,, Bort också med det sma- aktiga indelandet a.f olika arbetsområden för man och kvinna, med ett ve mot den senare, om hon öfvertrader det uppställda rainirkut!
Bort med det ohållbara påståendet, att » äktenskapet blir allt mera oåtkomligt för otaliga män och kvinnor, ju flere kvinnor.
som af brödnöden drifvas ut i k m p e n för tillvaron, såsom hvarnndras och männens konkurrenter, (» Missbrukad kvinnolcraft » sid 36).
De områden, hvaïp % kvinnan inkräktat, som det säges till för- fång för mannen, äro val egentligen slwifvareplatser med för de flesta fall s % klen aflöning, att en man visst ej p&amp; en sådan slculle kunna gifta sig och bilda familj.
För kvinnan, som vanligen far sitt arbete dåligt betaldt, hafva dylika skrifvareplatser dock ett stort vali.de, Kt- minstone kan hon p % dem under en kortare arbetstid iörtjana mera än då hon endast iii hänvisad till nålen för sitt uppehälle.
Det oupp- hörliga nålarbetet är dessutom i sanning för m h g a en hälsoförstörande trältjänst, utom det, att det på 1Angt nar ej ä r tillräckligt för alla, som ajälfva behöfva arbetta för sitt uppehälle.
Men, under det man på flere håll uppträder mot kvinnans obe- rättigade inkräktande p % det manliga arbetsområdet, märkes ej nA-
# on gensaga mot mannens inträngande på det kvinliga.
Och iikval utöfvar detta ett vida mer ödesdigert inflytande på den lrvidiga w- betsmarknaden.
NAlen har ju i alla tider varit det verktyg, som inan obestridt ansett tillkomma kvinnan.
Men vi h a h a ej blott rnansskriiddare och skomakare, som i. detta hänseende lconkurrera med kvinnan, utan afven damslrr8ddnre och linnesöiiinadsentreprenörer.
Viil ingår i denna industri, siirdeles i de tvenne sistnämnda, kvinno- arbetet sisoiu viisentlig faktor, men till hvilket pris?
Sömmerskans arbetslön iuiste nedtryckas till ett minimlim för att bereda mellan- handen vinst.
Under det de s t o k sömnadsentreprenörerna samla rike- domar, förtiires den stackars sömmerskans halsa och krafter, s&amp; att mången dukar under för det slafarbete, soin af Thomas Hood s&amp; gri- Den, som ej blicliat in i pande skildras i hans Song of t7w s7h-t.
dessa förhidlanden, slrnll ej kanna förestilla sig hur ringa den ar- betslön ar som t. ex. de lrvinnor erh&amp;lla, hvillra arbeta för bodnr och f abrilranter.
Har &amp; terst&amp;r för samhallet en oriittvisa att godtgöra.
Hiir be- höfver inannens riittslrai-isla viickas till full insikt om hela, grymheten af ett dylikt förfarande.
Men detta torde ej gå Iatt, s&amp; lange det ar egenn yttan, som fiillei.
det nfgiirande utslaget. '
Det har, tyvärr, bljfvit antaget som princip att underskatta lrvinnoarbetets viti.de, s&amp; att hiirifrh ej ens göres undantag, d&amp; staten är arbetsgifvnren.
Att kvinnan iiger i&amp;iriförelsevis f &amp; behof mot inannen, är den slcenfagrs föiest~llning hvarmed inan söker lugna sitt samvete.
Dikrför drifvos oclish d l t flera kvinliga offer att dragn de penninghungrandes Grotte- Iivarn.
det därfor underligt, om den arbetssökande kvinnan ser sig om efter omrhden, diir hon kan f i bättre lön för ett mindre ut- pinande arbete.
0ch ' om hon förrattar detta sitt arbete på ett plikt- troget och tillfredsst&amp; " lande satt, hvarför d&amp; vilja förmena henne det iinder föregifvsnde, attt det ej ligger inom det för hennes kön natur- enliga.
arbetsomriidet?
Ihligkoinmns bör iihen, att den arbetande ogifta kvinnan ej sallan afven har nndra att sö j a för.
An 81- det åldriga föradrar, %n yngre syskon att uppfostra, an &amp; ter brö-.
- - p l Införd i 9: de h g.
af Tidskrift för Hemmet, sid. 67 och fö: ljmde.
Se 1iih- nhgra siffror som tala: för fina mansskjortor betalas 25, öre pr st. och för .enkla 10 öre pr st. eller 1: 50 B 2 kr.
pr dussin, dasöm- merskan iifven far tillsliippa tråd; för maskinstickade långa fruntimmers- striimpor 1: 76 g r diissin, för liopmnsknndet s€ högs damasker 50 öre pr dussin, för bluslif 30 öre st., för hvita halsduksrosetter 1 % pr dussin s. v. o:
der, hvilka liksom den förlorade sonen, förspillt sin mfved Och för tillgodoseende af dylika kraf måste hennes knappa arbetsförtjiinst räcka till!
Låt därför rättvisan hafva sin gång, och låt sakerna naturligt utveckla sig utan nAgra fingervisningar, utan några inkast.
Det synes föga önskvardt att kvinnan tränges med mannen på ambetsmannabanan, eller knuifas med honom i det politiska lifvet, men då Icainpen för tillvaron är lika bjudande för kvinnan som för mannen, &amp; r det endast en rittmiittig fordran att de anlag, som na- turen hos henne nedlagt, måtte få en SA fullständig utveckling som möjligt, och att hon måtte erhålla frihet att tillgodogöra sig sina krafter och kunskaper i den riktning, som mest öfvei-ensstiimrner med hennes böjelse, förmåga och intressen.
Det ideella förhallandet hhvidlag vore otvifvelaktigt, att man och kvinna., utan smiiaktig afundsjuka och utan själff örhiifvelse, tir- betade tillsammans sen bon ca mara de^ i sadann yrken, hvari såviil manligt som kvinligt arbete ingår - och de iiro ju ganska inånga - samt i de befattningar, där kvinnan visat sig lika arbetsduglig som mannen - och de &amp; - o ej heller s&amp; f&amp;.
Därtill fogas hoppet, att rättvisan slutligen skdl segra öfver egennyttan, och kvinno- arbetet erhålla en med förtjänst och billighet öfverensst %nmande lön.
Fröken Eey synes i sin publikation, » Kv.innopsykologi och kvim- lig logiks, ej blott h a h a modifierat och sökt tydliggöra iitskilliga af sina åsikter, utan har till och med motsagt mycket, af hvad hon i föredragen yttrat.
I » Missbrukad kvinnokraft s s % väl som » Från Goethes världs (Ord och Bild, 4: de haft.
1895) och i åtskilliga tidigare skrifter tyckes hon luta åt den österländska uppfattningen af förhallandet mellan man och kvinna.
Grumlig förefaller iifven innebörden raf följande passus: ssamlifvet inellan nutidens mera andligt utvecklade kvinnor och mera känsligt förfinade man, maste niindigen finna nya formers miss- brukad kvinnokraft » sid. 30).
I sitt sista arbete uttalar hon diimmot sin anslutning till det vesterländska idealet: Den man för en kvinna, en kvinna för en mans (sKvinnopsykologi~, sid. 94).
D&amp; medgifver fröken Key ock A t kvinnan ett vida större ut- rymme för verksamhet, hvilket framgår af flere yttranden, däribland, » att kvinnan med fullaste frihet - utan att stöta mot en enda i förväg uppdragen grans - på hvarje bana bör få pröfva sina möj-
ligheter, hvillra för i n h g e n torde g, % i en annan rildning än moder- lighetens » (Kvinnopsykologi sid. 161).
Hätskheten mot de olyckliga 8 kvinnosalrskvinnor~ 9 kvarstilr dock oförminskad och ger sig bland annit luft i yttrandet: sDet är detta tryck ' för kvinnosakens skull ', detta bedömande med hänsyn ' till kvinnosaksfragan ', ' soiii jag svurit Hannibals ed om ett o~~tsläck- ligt hats (K.
P .. sid. 147).
I » Xvi~nopsykologi och kvinnlig logik » har.
fröken E. utlagt och lzominenternt de 9 teser, hon uppställde vid ' sin sista föreläsning och som väckt ett så stort uppseende.
Dessa synas innefatta de ankla- gelser, ined .hvilka hon ansett sig kunna- tillintetgör&amp; ~kvinnosaks- kvinnornas » sträfvanden och yrkanden.
De förefalla dock ej blott - dunkla utan sakna vanlig logik, och kunna därför ej väga särdeles tungt i vågslc8len f ör den iisyftade bevisföringen.
Fröken Sandström har i den senare delen nf sin iippsats » Ifi) iimoarOete och Icvimolyclca » anfört dessa teser och delvis bemött N: r 1 lyder, deni, hvniför här endast m? '
an.&amp;ras tvenne enligt fröken Keys egen redaktion i K.
P. sid. 77:)) Hm intresket i kvinnosaksstriifvandet sninlnt sig omkring den.
ogifta kvinnan, inedan man.
förbisett den djupast betydelsefulla n.ydanin.gen, den af den gifta kvinnans ställning D. '
Härpå maste svaxas:.
1) De stora förbättringar, som åstadkommits i skolbildningen, äro tillgängligs för den kvinliga ungdomen i allmänhet.
2) Det högre anseende lzvinnan såsom personlighet åtnjuter har iifven varit till fromma för den gifta kvinnan, min nu nger en inera sjiilfständig ställning än fordom.
Därom b&amp; också frök.
Key själf vittne.
Det heter i K.
P. sid. 87: » Det gamla hustruidealet - att lyda, tiga, tåla och blunda - var djupt fientligt mot det fulla förverkligandet af iiktenskapetz, och sid; 92 i samma arbete säger hon:, Mannens behof af sympatiskt samlif ined sin hustru, och hans akt- ning för hennes personlighet, hennes själsverksamhet, hennes behof af utveckling de äro i den grad stadda i tillväxt, att jag endast.
inom iilin krets skulle kunna anföra niistan alla de, under de sista tio åren bildade hemmen, som bevis för mannens nya syn p&amp; äktenskapet,.
3) Den vidgade verksamhet, som kommit kvinnan till del, h m äfven å t enkm beredt möjlighet att uppehålla sig och de sina, di % hon genom familjeförsörjarens död råkat i ekonomiskt trångmål.
Det är visst icke lyckligt för modern att lämna hemmet för ett yttre arbete men snöden har ingen lags.
I de fall d&amp; barnens slcolg&amp;ng redan
börjat, försummar hon likväl ej de heligaste intressena, utan kan obetingadt hänge sig åt tillfredsstallelsen att genom eget arbete skaffa medel att .försörja och uppfostra sina barn.
I n: o 8 accentuerar fröken Key an skarpare den beklagansvärda stallning, hvari de gifta kvinnorna kommit genom kvinnosakskvinnor- nas förskyllan.
Hon uttalar sig biirom på följande siitt:, de dlmiint kvinliga verksamhetsområdena, hem och familj, h a h a blifvit ring- aktade som ett lägre arbetsfält &amp; n de yttre arbetsomridena, och de gifta kvinnorna hafva duför alltmer kannt sig som ett slags andliga f attighjon.
D Med hapnad må m a n frgga: siir det viil möjligt.
att en stidan omkastning i den gifta och ogifta kvinnans stallning försiggatt, atan att denno väsentliga förändring blifvit mer i ögonen fallande?, Söker man komma till riitta ined ett så abnormt förhtllmde, synes dock allt mer klart att dessa sandliga fattighjons måste hörn till de siill- synta imdantagen och då frågas, hvarför en kvinna, som så under- skattar huslig verksamhet, nedlåter sig ett intriida i det heliga akta ståndet?
Vidare m&amp; spörjas: hvilka äro de svenska ' kvinnosdrskvinnor ', som fröken E. så bittert klandrar?
Är det rörelsens banbryterskor, som, med ingen annan önskan iin, att höja den svenska kvinnans ställning i moraliskt, intellektuelt och socialt hiinseende1), 9 först satte kvinnofrågan under debatt i v&amp; land och sedan tiim för tiun förde den framåt ?a Då må man svara den yngre generation, som nu uppsktir där de sått, men glömmer och förkattrm deras arbete: ~ H v a r stoden I, om de ej funnits till ?^ Eller iir det Fredrika-Bremer-Förbundet, som i sig torde innesluta eliten af våra kvinnosakskvinnor, och som ni1 upptagit arbetet för befrämjandet af kvinnans intressen i m h g a skilda riktningar?
Med hvnd rätt kan man kalla dessa varmhjärtade, samvetsgranna, för sitt köns biista nitälskande kvinnor, D ensidiga, ytliga, dogmatiska?
z Hrilka bevis kiinua framliiggas för pastlendet, att kvinnofrågan tillhör de xtill suveränitet upphöjda ideer, hvilkas allenaviilde hafva hypnotisk makt att sänka miinniskoförståndet i djup slummers (K.
P. sid. 3).
Om fröken E. däremot risat kvinnosakens befrämjare de miss- förhållanden, som h m a uppstå genom fragans förryckande, med m- förande af exempel från Amerika - hvartill 5fven kunde laggas sådana från andra 18nder - hade hennes upptradnnde varit fullt be- ' l) Se det första programmet for Tidskrift för ~ e m m e t.
rattigadt.
Hade hon därtill fogat en varning mot ett ovist och för l h g t drifvet nit, skulle hennes ka.1 sannolilit blifvit tipptaget med.
gillande och sympati. '
Sedan jag uttalat en gensaga mot hvad som förefallit mig oberat- tigadt och vilseledande i fröken R: a anförande mot kvinnorörelsen i vårt land och dess ntivarnnde målsman, må afven några ord ' af er- kännande Bgnas åt de inånga adla tankar och behjiirtansvardn san- ningar, soin förekoinma i hennes senare skrifter, ' sikdelen i ~ 1.
v i n ~ z o - psylcologi och kvinnlig logik,.
Dar finnes s&amp; mycket reqt guld, att man, så väl af intresse ' för saken soin af personlig sympati för för- fattarinnan, uppriktigt skulle önska, att hon sjalf ville afsöndra slagget och gifva oss den adla metallen i koncentrerad form.
Mycket af hvad hon sager om sann kvinlighet, om moderlighetens- höga upp?
gift l;, om kärlek till hem och hemarbeten, om den insats kvinnan.
just genom sin viisensegendomlighet kan göra i manslclighetens andl liga utveckling, ar val värdt att begrunda och skulle säkert mottagas med stor tacksamhet.
af många, krdeles om det, 6efriadt från all lärd fraseologi, framställdes så, att det afven kunde blifva njutbart för den stora mängden. '
Fullkomligt öfverensstammer jag med ' ?frölren K., att det ej är som mannens medtaflare, utan sasom samarbetande med honom som kvinnin bast kan fylla sin bestainrielse i sainhallet.
Genom att i god riktning ntveclcla sina naturanlag, slrall hon utau tvifvel utsatta långt mer an genom försök att likna och efterhnrina mannen, hvillret endast.
sliulle göra henne till en misslyclcnd karrikatyr af honom Slilia bemödanden Imma ej förlana henne den manliga lrraften, slcäspan i tanken och siikerheten i omdömet, men de beröfva henne sjalfva kvinlighetens blomma, finkänsligheten och ljufheten, hvilka göra henne till den förmedlande och försonande principen i lifvets mångahanda konflikter, så va1 iitoin ' som inom hemmet.
Den manliga 1ivinna.n så val som den lcvinliga mannen har i alla tider varit ett tacksamt föreinål för åtlöje.
Såsom ' följd af det här sagda, framgcS.s tydligt, att j i g delar fröken K: s f örslcr~clielse.
för hvad hon kallar » maninnan »,.
och jag önskar af innersta hjärta, att en sildan vanbörding af: shktet homo - oin den förekommes - snart inåtte försvinna ur ' varldjm! '
Mot- ' ' '.
- ~ICvinnopsykologi och kvinnlig logiks, sid. 99-102.
bjudande är ocksi %, att kvinnor antaga sosköna ungkarlsvanor s, hvilka., om de än i bijrjan s y m s oskylcliga, ovillkorlig8n i längden inverka skadligt på den kvinliga blygsamhets- och kyskhetskänslan.
I hvad fröken K. säger oin svårigheten för en kvinna att tjiina två herrar, utan att försumma den ena, instämmer jag af full öfver- tygelae, s&amp; mycket mer soin jag häri kan stödja mig på egen er- farenhet.
D&amp; jag åtog mig makans och moderns plikter, var det genast klart för mig, att jag för ' dem till stor del måste .o£fra min litterära begåfning.
Men utan tvekan gjorde jag mitt val, hvilket jag aldrig ångrat.
Oin jag det oaktadt ej kunnat motstå begäret att iigna nggra lösryckta stunder åt det arbete, som ovillkorligen stått mest i harmoni med mitt skaplynne, och om jag äfven stundom tagit del i de stora allmänna frågor, som väclit initt intresse, tror jag mig dock Icixnna siiga, att jag för detta arbete ej offrat mina närmaste plikter, men väl många tycken och ledighetsstunder, ja, äfven mycket i f nattens hvila.
Med allt detta, vet jag dock nogsamt, att inin .produktion i detta hänseende knappast skall tillmätas ett selii !ndärt värde.
I afseende på de uppgifter fröken Key förelägger kvinnan,.
beträffande hennes andel i san~hällsarhetet, ställer jag mig ock på hennes sida.
Genom att söka förbattra den kroppsarbetande klassens stallning, att.
förmedla arbetsgifvarens och arbeta- rens stundom stridiga intressen, har kvinnan en adel uppgift att fylla, dar just det moderliga i hennes natur bör kunna göra sig g~llande.
Sadarit kan ske p % mångfaldiga satt och af nästan alla kvinnor, på hvilken del af samhällsstegen de an må befinna sig.
Ty alla komrna vi mer eller mindre i beröring med arbetsklassen, vare sig såsom matmödrar eller tillfälliga arbetsgifvare, såsom hustrur, döttrar eller systrar till industriidkare, gods- och bruksägare, eller d&amp; vi i människokärlekens värf söka lindra nöd och bringa tröst åt lidande.
Till denna mission böra vi manas, ej blott af hjärtatsr öst utan ock ined öppen blick för nödvändigheten, att äfven vi hjälpa till att slå en bro öfver det svalg, som onda inakter söka befästa mellan öfver- och underklass.
Mödrar kunna dessutom göra det p % ett indirekt sätt genom att tidigt tillhålla sina barn att visa aktning och hänsyn för.
tjänare och arbetare, samt genom att hos dem inskärpa det gudomliga budet: sHvad I viljen att människorna skola göra eder, det gören I ock dem !.
Vi h a h a däri det bästa rättesnöre för våra handlingar. '
9: * -.
141 e Frigörandet af kvinnans bundna krtifter var det ideal, som f öresväfvade min ungdoms drömmar och sedermera blef föremål för, inin mognare ålders arbete.
J a g lade i detta arbete en ej oväsentlig del af mina bästa krafter och kunde nog mången gång haft rätt att säga: B J a g hinner ej lefva!
B om jag därined menat njuta af lifvet.
Hoppet att kunna lämna ett, om än så ringa, bidrag till ett viktigt kulturarbete, förmådde mig dock att ej taga handen från plogen, så länge min medverkan var behöflig att föra den framåt.
Men jag drog &amp; g.
tillbaka, då nya kämpar småningom biifvit rustade att inträda på vädjobanan, där arbetet sedermera ensamt leddes af min kära vän och ädla medarbeterska, S. L-d.
Adlersparre,.
.hvars handlingskraftiga nit och ovanliga förmåga af initiativ ständigt lyckades utfinna nya verksamhetsfält för den kvinliga arbetsdugligheten.
Gång efter annan har jag likväl, lockad af mitt alltid vakna intresse för saken,, dragit mitt strå till stacken.
Och afven nu h l jag af simma k&amp;sla f ö ~ m ~ t ' att t s göra ett inlägg i den pågående striden, da det synts, som kunde man befara en.realction, syftande att beröfva kvinnan åtskilliga af de vunna fördelarne.
Lifvet pulserar högt i våra dagar, och det är ej blott kom- imnikationsmedlen, som gå med expresshastighet; uppfinningame och upptäckterna jaga hvmandra så, att man knappt hinner förv %a sig öfver den ena förr än den uttränges af en annan, af kanske an större betydenhet.
Detta gäller ock om reformerna, hvilka så snabbt efterföljt hvarandra, att man först genom att jämföra ändpunkterna kommer till ratt uppfattning af utvecklingens hela innebörd.
Man behöfver e.j g&amp; fullt 50 år tillbaka i tiden och uppdraga, en parallel mellan kvinnans ställuing då och nu för att finna, att äfven i detta afseende förvånande framstug ägt rum.
Ovedersägligt är dock att i stor f r a r n g h g ligger en fara, ity att däraf lätt framkallas öfvergrepp och öfverskattande af egen för- måga.
Det finns val knappt ett begrepp, som kommit människo- hjärtan att klappa i hastigare takt an det, som betecknas med ordet.
fril&amp;, och l i k v ~ l, hur har ej detta blifvit missbrukadt!
Gränsen mellan frihet och själfsvåld är lätt öfverskriden, ' utan.
att man ens.
genast märker det.
Det är för att varna Eder, mina kära unga medsystrar, som jag, innan jag nedlägger pennan för alltid, ön.slcat gifva Eder några moderliga råd.
J a g står i det närmaste ensam kvar af de kvinnor, hvilka först upptogo striden för vårt köns frigörelse.
Vi, som sådde i kärlek, kunna med tacksamhet erkänna, att vi skördat i välsignelse. '
Denna skörd har nu blifvit.
Eder arfvedel, och jag beder Eder i mitt eget och i min bortgångna, oförgätliga viins namn, att I val för- valten den.
Kommen ihåg, satt det kr den sanna emancipationen, soni skall skydda för den falska!
» Strafven mot idealet!
Satten Emelsior på Eder fana och arbeten Eder upp&amp; mot de aflagsnn höjderna till allt högre klarhet!
&amp; ten framför allt förgaten ej inaningsordet:.
» Bevaren Edra 71jiirtan, ty däraj gå.^ lijvet!
Svenska kvinnan inom de Bildande konsterna.
\ r II.
Från de artister, som iignat sig A t porträtt- och genremåleriet, vända vi oss nu till de konstniirer, som gå ut i den fria natiu-en för att där hemta iiinnen för gina taflor.
Då niistan livaje inåhre ser naturen p&amp; sitt sntt, Sr det tydligt att det personliga skaplynnet spelar en stor roll vid uppfattning&amp; däraf.
Den eke &amp; r i fr&amp;mstn r~iuiinet observatör och redogör noggrannt och fotografiskt för de olika naturföreteelserna, den andre dgremot söker mindre tolka land- skapet i och för sig &amp; n den stamning detsamma f örlanar; taflan blir i det senare- fallet ett medium, Iivarigenom artisten söker att sugges- tivt inverka på, åskådaren.
Bland våra landslrapsinålminnor iiro begge dessa riktningar representerade.
Men de st&amp; ej skarpt be- gränsade m&amp; hvarandra htan öfvergti den ena uti den andra, så att det ofta är omöjligt att saga.
till hvilken lcategori man riittast Iran hänföra den eller den artisten.
Till den förstnamnda riktningen får val JoseJinn Holwzlund anses höra.
Hon ar en ännu myclret populär framstailarinna af svenslra och norska kustlagen och fjelhotiv.
Till den senare diirernot rakna vi vAr för närvarande mest uppmarlrsamnde landslrapsmilarinna Clbadotte JVa7dströ ' ~) ~ Uti sin l Afdeliiingeii I af denna artikel &amp; terfinnes i Dagny: haft.
8, 1895..
143 flärdfrihet och nationella så att säga själftillracklighet är denna fram- stående artist nära besläktad med några af de bästa representan- terna för det danslra landskapsmåleriet.
F å torde som hon hafva lyckats få fram så fullödign uttryck för vår svenskn, ofta karga, inen dock så stämningsfulla ' natur.
Det är en känslig och dröm- inande personlighet, som träder åskådaren till mötes från hénnes dukar.