Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
SANCHO. Ja, se, om vi visste det, så vore frågan löst!
-- 95 -- DON QUIXOTE.
Och det är inte meningen att den skall lösas!
Skälm!
Därjämte har ett allmänt missnöje yppat sig rörande den privilegierade pumpen, som hålles låst och dessutom i strid mot rikets gällande grundlagar är dekorerad med en kunglig krona.
DON QUIXOTE. Godt!
Inte för tillfället.
De stora frågorna skola lösas i ett sammanhang, och jag skall föredraga ärendet för landets konung! (Går.)
O, hvilket ljufligt rike!
Skulle verkligen målet för min vandring vara riådt och detta vara himmelriket! -- Men jag såg inte till någon port!
-- 96 -- SANCHO. Såg du inte porten?
Den stod ju på vid gafvel?
Jaså, det är den där otäcka Sancho Panza!
Ja, se, är han här, då är detta icke himmelriket!
SANCHO. Du tror inte på den botfärdige röfyaren!
Kom fram, Tummeliten, och tag både fisken och glasögonen med dig, så blir profeten öfvertygad om att han råkat i godt sällskap!
Kom fram, Tummeliten!
TUMMELITEN (till Sancho).
Det ska du få igen!
(Till S:t Per, åt hvilken han öfverlämnar fisken och glasögonen.)
Se här är skräpet, som jag hittade på ett bord under en lind.
Ah, min symbol!
SANCHO. Är det glasögonen det?
Och mina brillor!
-- 97 -- SANCHO. Du skall lära dig att kalla hvar sak vid dess rätta namn, Petrus! S:T PER (betraktar sceneriet genom glasögonen).
Jag tycker här ser så världsligt ut.
Och folkets uppsyn motsvarar inte mina föreställningar!
Detta är visserligen icke himmelriket!
SANCHO (till Tummeliten).
Gubben har glömt bort både dig och tillgreppet!
Gratulerar dig!
KONUNGEN (Smeden) och DROTTNINGEN (Älskarinnan).
KONUNGEN (till Drottningen).
Ja, här är himlen och i dina ögon jag ser den spegla sig så blå, så ren...
Det är ej återskenet ifrån himlen men från din egen kärleksfulla blick!
Som tändes upp vid varma elden, af dina dygder och din skönhet...
-- 98 -- DROTTNINGEN.
Som föddes af din mildhets majestät, och närdes af din godhet, konung!
Ers majestät torde fatta sitt beslut, ty upprorslågan växer och hotar att antaga dimensioner.
Stora eller små?
Du ser allting i stort du, Don Quixote. -- Hvad var det nu frågan om?
Jo, Nationen begär arbete och Nationen begär en förändring på pumpen!
Och du kan icke se dig god att lösa dessa frågor i sitt sammanhang?
Nej, ers majestät!
Förlåt min drottning, men jag måste regera lite för att få aptit till middagen! -- (Till folket.)
Finns här någon som kan knäcka denna nöt i ett tag, så ska han få bli statsminister!
SANCHO (räcker upp handen).
-- 99 -- KONUNGEN. Sancho!
Nåväl, tala, men tala vist och, framför allt, kort!
Jag har tänkt mig som så: intet för intet och något för något!
De missnöjda afstå från sin fordran på arbete, och pumpen upplåtes till allmänt begagnande!
Det kallas eljes kompromiss!
Men hur vet vapendragaren att de missnöjda ingå på kompromissen?
Det?
Man bjuder oppositionen på en korruptionsmiddag och ger ledaren en portfölj.
Då ber jag att få nedlägga mitt mandat!
Jag afgår...
Dock icke med segern!
KONUNGEN (lyfter bort kronan från pumpen och lämnar nyckeln åt Sancho).
Där är nyckeln till gödselbrunnen!
Pumpa nu, godt folk!
Men spill inte på er!
-- 100 -- NATIONEN. Äh!
Sedan anledningen till missnöjet nu är häfdt, hoppas jag att Sancho regerar vackert och lämnar landet i ro för kommande slitningar!
SANCHO. Ers majestät!
Sedan alla anledningar till missnöje blifvit upphäfda, skall Nationen åter invagga sig i samma drömmar om sällhet, ur hvilka den nyss på ett störande sätt väcktes!
Sof, Nation!
(Han gör några hypnotiska åtbörder med händerna.)
KONUNGEN. Hvilken statsman den Sancho Panza är!
Hvilken statsman!
(Går med Drottningen.)
DE FÖRRE utom Konungen och Drottningen.
Du är en skurk, Sancho! SANCHO. Konungen begagnade ordet statsman i en helt annan betydelse!
-- 101 -- DON OUIXOTE.
Och nu är du nöjd?
SANCHO. Nu är jag nöjd!
Och därför skola alla ändra vara nöjda?
SANCHO. Jag hoppas de redan äro det!
Jag vet att de äro det!
NATIONEN, som tilltalats under hand af Tummeliten, börjar gny.
SANCHO. Hvarför gnyr Nationen?
Det allmänna missnöjet, klassmedvetandet, tidsandan och -- jag, hafva förenat våra önskningar...
Hvad äro ni missnöjda med?
Det bestående, det närvarande och det tillkommande!
-- 102 -- SANCHO.
Det är då märkvärdigt att det inte kan få vara frid, utan att det alltid skall vara kif och missnöje!
Om ni bara ville lyda mig och göra som jag säger, så skulle det vara ett himmelrike på jorden!
Du gör mig sorg, Tummeliten, med dina öfverdrifna fordringar, stor sorg, och när Nationen nu hade det så bra den kunde få, hvarför göra den olycklig?
NATIONEN (gnyr).
Du faller på din gärning, bof! SANCHO (till Tummeliten).
Men hvad önskar då folket?
Detaljera!
Jo, det finns somliga, som vill att pumpen skall vara stängd!
SANCHO. Och nyss skulle den vara öppen!
TUMMELITEN. Jaha!
Men det finns också andra, som önska att den ska vara öppen!
SANCHO. Helvetet! O, du lilla, stora skälm!
Jag böjer mig för mästaren som väckte partierna till lif.
-- 103 -- TUMMELITEN. Söndra och härska!
KONUNGEN och DROTTNINGEN.
KONUNGEN. Hvad står nu på?
Ministerkris!
Partiandan är lös!
Gör partierna till viljes!
SANCHO. Inte kan man göra båda partierna till viljes på en gång!
Nej, det kan man inte! -- Är det pumpen igen som spökar! -- Vet ni hvad, godt folk!
Nu går jag min väg!
Nej, du skall stanna!
Hvad säger du för slag?
-- 104 -- DROTTNINGEN.
Hvilket språk!
Du vill kanske erinra mig om min ringa härkomst, om att jag varit smed; men då ska jag påminna dig hvem du varit!
Hvem du är!
(Retar upp sig.)
Slinka, slyna!
(Han slår med ena handen ini den andra.) DROTTNINGEN (nedfaller).
Det var så du älskade mig!
Jag tror att jag kommit in i själfva helvetet! (Går.)
KONUNGEN (på knä vid liket).
Hon är ju död, o himlar, hon är död!
Du hulda ängel, som mitt lif förljufvat!
Här börjar på att bli jolmigt!
Och nu går jag af, så slipper jag afgå! (Går.)
Jag börjar tro, att det som aldrig varit är bäst.
-- Dulcinea! -- Dulcinea!
-- 105 -- TUMMELITEN (till Askungen).
Vet du hvad, Askunge!
Du är en liten bra käring, för när jag är ovettig på dig, så dånar du inte, som de här stora drottningarna gör!
ASKUNGEN. Nej, för jag ger igen, jag!
Och med gåfvor och gengåfvor varar kärleken längst! -- Kom nu, så gå vi!
Jag tycker inte om såna här scener! -- Det var i alla fall ett godt land, men ett uselt folk, som förtjänade en bättre regering!
(De gå arm i arm.)
KONUNGEN vid DROTTNINGENS lik.
KONUNGEN. O, usla lif och grymma död!
Har du nu varit framme igen!
KONUNGEN. Ja, hvad har jag gjort?
Kan jag hjälpa att hon inte håller tala vid!
-- 106 -- LÄKAREN.
Vet du, smed, jag tror det är bäst att hon är borta, för då tycker du mest om henne.
Och änglar bli vi först, när vi äro döda!
KONUNGEN. Ja, det är nog så det!
Men bara hon kom igen en gång till, skulle jag nog försöka hålla mig!
En gång till!-- Nej!
Aldrig mer!
Hör nu, god vänner, uppriktigt taladt, så börjar jag bli trött på den här vandringen, och när jag ser att smeden bara spektaklar, fruktar jag att vi glömma det stora målet...
LÄKAREN. Målet?
Ja, det var ju himmelriket!
Vi ska nog komma dit, men först måste vi genom skärselden.
Säg, smed, är du också trött på jordevandringen?
Om jag är trött?
Det var jag ren från början, och när jag skådat människor och lif inunder ögonen, mig allting kväljer!
Det stora var ej stort tillräckligt, det lilla var mig alldeles för smått,
-- 107 -- och när man gjort bankrutt här nere, så längtar man till det som ofvan är.
När djäfvulen blir gammal blir han munk!
Kanhända kyrkans famn dig lockar?
Ej alldeles så fritt, ty re'n som barn jag önskade gå in i helga ståndet!
Nåväl, vi slå två flugor i en smäll, och Petrus får då nycklarna till himlen, som fadern ner i Rom förvarar, att lösa och att binda honom gifna i arf af den som kyrkan byggde på hälleberget -- hvad det sedan hette?
För sista gången, öfver sista diket vi tåga rakt på Rom -- och himmelriket!
(Scenen börjar förändras; ridå.)
-- 108 --
Ett kapell af Peterskyrkan i Rom.
Musik och sång från sidorna. stod i brons.
Petri bild-
SMEDEN och S:T PER in; blotta sina hufvuden.
Det var vådligt grant!
Så högt i taket sen!
Ja, jag känner mig riktigt blyg!
Hvad ska vi säga nu, när Påfven kommer?
Det är visst bäst att du talar först! S:T PER.
Tyst, jag tror han kommer där! var inte han!
-- 109 -- SMEDEN (pekar på bildstoden).
Kors, hvem kan det där föreställa!
Låt oss se hvad det står inunder.
P, e, t, r, u, s; Petrus; Det är ju du!
Har de gått och tagit af mig i brons också!
Hähä, men det är ju inte likt, vet jag.
SMEDEN. Åjo! -- Kunde vara lite mera hår, förstås?
Ändra scenen.
PÅFVEN. SMEDEN.
Se nu är han här!
Fall på knä!
SMEDEN och S:T PER (falla på knä).
PÅFVEN (stannar).
Hvem är där?
SMEDEN (till S:t Per).
Svara du!
Jag är så rädd! S:T PER.
En ringa Herrans tjänare!
PÅFVEN.
Ditt namn, gamle man?
-- 110 -- S:T PER.
Petrus!
PÅFVEN. Du har flera namn!
PÅFVEN. Stig upp! S:T PER (reser sig).
PÅFVEN. Simon Petrus!
Hur sällsamt!
-- Och din far hette?
Jona, fiskare i Kapernaum!
Tu es Petrus! (Korsar sig.)
Du har varit i denna staden förr! S:T PER.
Jag har stått utanför domen i Köln åtta hundra år, men var ännu aldrig i Rom!
Ditt minne sviker dig!
Här på denna plats led du martyrdöden, och till försoning och åminnelse är denna kyrka byggd.
-- 111 -- S:T PER.
Jag har aldrig lidit martyrens död...
Kyrkofäderna säga så!
Jag är äldre än kyrkofäderna och vet den saken bättre än de!
Och dekretalerna...
Jag känner inte dekretalerna...
Men dina egna bref, högst förträffliga i stilen! S:T PER.
Jag har aldrig skrifvit några bref...
På grekiska i Novum Testamentum! S:T PER.
Som hebrä kunde jag inte grekiska, helst jag var en fattig olärd man, som måste lifnära mig med fiske!
Är du Petrus eller är du inte?
-- 112 -- S:T PER.
Jag är Petrus, densamme som
Påfven menar!
Hälleberget, på hvilket kyrkan byggdes, och hvars arftagare jag är?
Jag var icke något hälleberg, endast ett svagt rö, som i den natten du minns, skrämdes att förneka min mästare, och det är till straff, därför jag vandrar på jorden utan att finna ro. PÅFVEN.
Och på denna grund är kyrkan byggd! S:T PER.
Därför ramlar hon också allt hvad hon hinner!
Att du är en kättare, det hör jag, och jag skulle lysa stora bannet öfver dig, om inte jag misstänkte att du var en förlupen dåre! -- Hvem har du i sällskap där?
Det är smeden, bara!
PÅFVEN. Hvilken smed?
-- 113 -- SMEDEN. Ja, det låter som en saga, men Sankte Per har kommit hit för att få se på nycklarna till himmelriket...
PÅFVEN (ropar utåt).
Sbirr!
SBIRREN (in).
Tredje seenen.
SMEDEN. S:T PER.
SBIRREN.
Han kalla dig för pack, Petrus!
SMEDEN. Vackert, vackert!
Sbirren vet inte hvem han har den äran att köra ut!
Pack!
-- 114 -- S:T PER.
Tänk hvad de ha gått och ljugit på mig!
Och så ha de gått och läst mina bref, som jag aldrig skrifvit.
Men, varom ödmjuka, smed!
SMEDEN. Å, du behöfver inte vara ödmjuk, som har byst i kyrkan!
Jo, jag skäms!
Jag skäms!
SMEDEN. Ja, det må du göra, och inte må du tro jag stannar i denna kyrkans famn, där man blir gastkramad af Sbirrer.
Aldrig tror jag att jag varit så långt från himmelen som just nu!
SBIRREN. Ut! S:T PER.
Men det har man för man är blygsam och vill tala sanning!
(Till Sbirren.)
Ut? -- Ja, ut igen, smed, och vandra, vanka, utan hvila, utan ro!
Vet du hvad som fattas, efter som vi aldrig hinna fram?
SMEDEN. Nej!
-- 115 -- S:T PER.
Det är tron!
Ty, nu minns jag det, vägen till himlen heter korsets väg!
Låt oss söka korset!
SMEDEN. Du menar lidandet?
Jag menar lidandet!
SMEDEN. Ja, då tror jag ingen lider mer än den som på ingenting tror, och ändå är han längst från korset!
Kryp till korset, smed, och vi få väl se! (De gå.)
En korsväg och ett Kalvarium: stenfot med Kristus mellan de båda röfrarne på korsen; dock vända med baksidan åt publiken.
Don Quixote sitter vid korsets fot.
Den vandrande Juden (Läkaren förklädd) kommer in med en kramlåda i rem om halsen.
JUDEN.
Köp något af den vandrande juden, stränge riddare!
-- 116 -- DON QUIXOTE.
Hvad har du mer att sälja, sen du sålde din mästare?
Jag har manschettknappar och duknålar, slängkammar och speglar, blyertspennor och fickböcker!
Var så artig!
Hvad kostar den?
JUDEN. En mark!
Kan du ge tillbaka på trettio silfverpengar?
Ja, jag kan!
Du förstår inte satir, jude?
JUDEN. Jo, jag gör!
Men gör riddaren?
(Han spottar på penningen och stoppar in den.)
-- 117 -- DON QUIXOTE.
Spottar du på penningen?
Ja, jag gör som riddaren med juden.
Han spottar på den, men begagnar den!
Judas Redivivus
REDIVIVUS, En christeligh Tragicocomædia, lärandes huru allom siälfzwyrdigom och öffwerdådigom skalkom, som föräldrars, öffwerheets och lärares förmaningar och agha för achta, på sidstone til skam wardha; Men the som aff them haffwa warit bedröffwadhe, på endalychtene tröstade: sedan the haffwa sins raserijs mått vppfylt, Thet är:
Allom, och huarjom och enom vthi huadh stand, eller huadh wilkor the wara kunna, till rättelse.
Vthi itt Christeligit upsåt stelt och författat
JACOBO RONDELETIO Gudz ordz owärdige tiänare, och i Telge på thenna tijdhen Ludimoderatore.
Acta I:
Die Michaelis.
Anno Christi @ @ CXIV.
KLEMMINGS ANTIQVARIAT.
STOCKHOLM, 1871.
JUDAS REDIVIVUS.
Så offta som iagh, elskelighe brödher, gunstige be-
fordrare, och synnerlighe godhe wenner, tencker på
(thz iagh medh retto ofta gör) then benegenheet, och hooss edher warit haffwer, bewijst är; kan iagh ey
godh wilia som migh aff edher, vthi then tijdh iagh här annat än beklaga min ringheet och oförmöghenheet sådant hooss edher allom till at förskylla; och endoch till warit ursächtat, tycker migh doch thz här effter iagh i så måtto nogorlunda haffwer kunnet syntz här icke länger gälla wihlia.
Ther före haffwer iagh i förlidhen tijdh (medh huad olempa kan iagh icke säija) taghit migh före, thenna ringa comædiam som iagh
här kallar Judam Redivivum, at stella uthi then meningh, at sedan i aff Terentio twå Comædier på latijn skodat edher för all benägenheet tacksam finnass skulle.
Ty haffwen, iagh tå medh thenna mijn suenske Comædie effter mins ämbetes läghenheet icke till städer noghot edher approbation och gillningh mig upwäckia, till at i framtijdhen nogot merkeligare foretagha.
Men hwij henne haffwer låtit aff trycket uthgå, äre bland andre thesse orsaker till.
Först, att iagh menar rett wara, at inthet bör prentat eller tryckt warda, vthan thz i sigh
stoort extraordinarium arbete antagha, vthan heller medh
iagh icke såsom andre, och som wanlighit plägar wara,
4 siälfft wyrdigt och höghlofflighit är, när thz och först
Men effter iagh nu mitt arbete huarken högt rekna prentande återhååldh haffwa.
Till thz andra om än
af them som thz widkommer proberat och gillat warder. eller igenom andra skatta låta kan, syntes bättre medh thetta wärket eller annat som iagh göra måtte aldrigh stoor at iagh noghon trykningh bekosta kan.
Ther
så kostelighit wore, är doch min förmögenheet icke så före bedher iagh att i henne till godho anamme, medh thz diäknetrycket som hon är uthgången medh, och enom aff edher itt exemplar icke kan öffwer giffwa; effter talet på prentarenar thz är skriffwarenar icke sådant will medgiffwa. ther hooss migh icke misstycker att iagh huarjom och
goda behagh, läte thetta ringa wärket skaffa then frucht, till huilket thz ärnat är; han giffwe oss sijn wälsignelse, och församblinghene nyttigare att arbeta, huilken iagh edher samptelighen och synnerlighen till all andeligh och lekamligh wälfärd wil haffwa befalta.
Aff Telge skolestugu then 16 Sept. Anno 1614. nogot här effter sins guddomelige namps ähro wärdigare,
Gudh som alt werkar i allom effter sins nådhes
Kärligheeterss och wänligheeterss tiänstwilligh Jacob.
Pædagogiarcha.
5 Thenss stormechtighe, högborne Furstinnes och Frus,
Fru Christinæ, Sweries, Göthes och Wendes etc. drottvndersåtom i Telge stadh.
ningh, min aldranådigeste drottningz troo tiänarom och Them wördighom, gudfruchtighom och wällärdom
Johanni Magni pastori et præposito.
Petro Pauli sacellano.
Theslikest
Johan Jacobsson H.
Matz. försichtige Camererare Hendrich Ericksson Tollenäre
Them ärlighom wälachtadom, och högtbetroddom
Måns Ericksson i Telge och omliggande härader
Fougdte, standighom borgarom och köpswennom ther sammestädhes Michel Matzon Hans Bolt Hans Lödinch Såsom ock Them hederlighom, wällwisom och för-
Borgemestarom
Hans Peterson Erich Iwarson
Anders Botolphson Christiern Stadzskriffware Herman Böddeker Bertold Nilson Claws Buck Jeremias Balt Jeronymus
Wilchen Guldsmedh M.
Jacob Skräddare Michel Pawelson Matthies Kätel Jost Streen
Månss Oluffsson
Oluff Matsson Jöran Reichoff
Dirich Staffwansson Lasse Hendrichsson Carl Ångerman Hendrich Streen
Baltzer Kopperslagare
Erich Månsson Hans Grott
Mårten Ingewaldsson
Sampt medh alt thz hederligha borgerskapet, minom wennom etc Nådhe och fridh aff Herranom genom Jesum Christum.
elskelighom brödrom, gunstighe befordrarom, godhom
Fabulæ personæ.
RUBEN, borgare i Jerusalem.
MAGILA, käringen.
SARDELIUS, landzherren.
HILLATUS, hoffmästaren.
ALDELA, jordegumman.
NEGESS, knechten.
DROMO, tiänaren.
ALEXANDER, dieknen.
PILATUS, landzhöfdingen.
SYRUS, Pilati tienare.
EDMUNDUS, munckar.
BONAVENTURA, CYBORÆA, hans hustru. AGORAS, tiänstepigan.
SOSTRATA, hans frw. THORELA, frustugepigan.
GLORELA, trullkäringen.
PÅHLWÄL, fierdingsmannen.
JUDAS filius supposititius.
KARICK, diefwulen.
MARQUARD, tributarii.
ALGUTER, POENITENTIARIUS.
ABBAS.
Prologus.
KARICK.
Godhe Gudz wenner som här ären nu Jagh bedher aff edher litet liudh, Att säija huad mitt ärende är, Så få i och weta idart begär.
En siälffs wyrdingh will iagh haffwa här fram, Som i skolen få see på stan, Honom will iagh så haffwa till wägs Att om honom fast myckit ondt sägs.
Judas mån then förrädharen heeta
Om hwilken i kunnen i skrifften leeta, Hans rätta föräldrar honom bort kasta Strax monde iagh honom till landz herran hasta, Aff frwen han warder hållen i agha
Men landzherren thz fast annorledes lagar.
Att stiäla och bola haffwer han frijt, Sådant är alt wpsåtet mitt, Ther aff han sådan dristigheet fåår
Att han sijn tiänare ihiäll slåår.
Landzherrans son gör han thz samma
Thet doch kommer till föga gamma, Ty landet måste han rymma strax
Men thz bär migh wäl till lags.
Till Jerusalem iagh honom strax förer
8 Ther att mera ondska göra, Sin fadher han dräper, sina moder belägrar.
Än skall han mera ondt komma til wäga, Gudz andeligha tiänare skall han angrijpa Och them gärna i snaron strypa
För thz the honom straffa och agha, Thed honom icke må wäll behaga, Thy klagar han them för landzherran så Att huar man må ther undra vppå.
Doch warda the på sidstonne frij, Men han skall hålla thz skollen i see.
I en galga iagh skall honom föra Ther skall han willia sin endalycht göra.
Men han ey slipper ther mz som han troor, Han skall och få weta huadh i helwetet boor, Ther till skall iagh hans hielpare wara Och ther på intet arbete spara.
Längre summan i icke få höra Men achter på hwadh spelet wil göra. _______
Actus I.
Scena I.
CYBORÆA.
RUBEN. Cyboræa.
Ach wæ, ach wæ migh arme quinna Skall then sorgen till migh hinna, Att mitt barn skulle stella sigh så Thess fadher och iagh skulle ångest aff få Och månge människor skadha bekomma.
Thz woro migh tå till ringa fromma
Om iagh haffwande wardha måtte; Gudh giffwe iagh heller aldrigh man åtte.
Min käre hustru huadh skall thz betydha, Att tu i dagh så gruffweligha qwijdhar.
Haffwer iagh tigh jw icke förförat, Doch låter tw som een halffdödh biörna.
Medh äghodelar haffwe wi hwsen full, Maat och klädher, penningar och gull; Lustigha åkrar och herligh trägårdh.
I alla måtto wäll ståår wår wårdh, För wthan thz ena som oss än feelar, Thed wij doch så höghelighen wele, Att wij barn ey affle kunnom, Men thz förtörnar tigh ingalundom.
Wij måtte thz alt till godho tagha, Huru Gudh täckes medh oss lagha.
10 The barn ägha, äre ey vthan sorgh Ther före will iagh gå i borgh, The kunna sigh så offta åth bära
Man haffwer aff them hwarken frögd eller ähra.
Cyboræa.
Min käre man hwadh i haffwen sagt Thz är sant och haffwer godh macht.
Till liffsens bärningh oss inthet tryter Wij äghe thz mästa i hwsen nyter.
Haffwe tär till all lust och frögdh
Mz hwilko wij nu kunne wara nögd.
Medh barnen haffwer thz sigh och sannerliga så Thet haffwer iagh märkt och kan förstå.
Och thz är nu mijn sorgheligha klagan, Att om Gudhi så måtte behaga Han wille oss giffwa barn och blomma Wij måtte för them i qwido komma.
Å käre hustru then bittida båsar
Får offta seent koo in om låsar.
Öffwer thz inthet är tw ey klagha töör Men war till fridz som Gudh thz gör.
Thet will iagh och göra, men hörer till Hwadh iagh edher kungöra will.
I natt iagh een så hårdan dröm fick Then fast in i mitt hierta gick.
Sij iagh wiste wäll tw skulle komma ther mz Medh drömer att fara är tijn sedh.
Ey låter migh tala, och sedan dömer, Om i troo iagh förgeffwes drömer.
11 Migh drömdhe att iagh ett barn födde edher Thet war een pilt slemmer och ledher.
Heela wårt slechte han skulle förderffwa, Sigh een gruffweligh dom förwärffwa.
Aff hwilken dröm iagh så förskräcktes
Att iagh hasteligh aff sömpnen wppwäcktes Sedhan haffwer iagh och warit så bång
Att heela wärlden görs migh fast twång.
Jagh täncker tw skulle skämmas före Sådane gruffwelighit snack at säja thöre.
Thet anstygdt är at höra vppå Mycket faselighare att täncka såå; En ond ande wist tigh qwäll Och äst ey sannerligh wijd titt skääl.
Slå korss för tigh och achta tigh Att tw ey sådant sägher för migh.
I måghen thetta nu så vptagha.
Förnimmer iagh i tillkommande daghar, Att iagh haffwande worden är San ähre tijender iagh nu bäar
Och aff ingen ond andhe regeradhe warder Som iagh aff edher nu bliffwer snardher.
Ja ia Gudh giffwe att dw haffwande wore, Tw tå migh godh tijender boro.
På samma tröst iagh nw will uthgå Och migh een kanna ööl på handan fåå.
Gudh läte edher thz bekomma till godho, Gärna iagh Gudh ther om bodo.
12 The manfolken haffwa så ondt itt lagh
Thet iagh merker alt dagh ifrå dagh.
Hwad wij them säye är alt käringa skroop
Thz är theras gambla och wanliga roop. Kunne wij ey så mykit i boock Wij må icke tär före wara toock Som the oss wppenbarligha skälla Och oss wnder sitt regemente wälla.
Men nu will iagh till Magila gåå Hon weet wäll gifwa migh ther rådh på.
I Sc. II.
MAGILA.
Magila.
Thet lijder ått aftonen och magen är tom, Ty måste iagh i tijdh see mig om Hwar iagh i affton kan få migh maat.
Jagh haffwer nu lyckttat thz skinkefaat Som Cyboræa migh gaff i gåår, Nu weet iagh ey hwad rådh iagh fåår.
Skam är altijd lijta på een Men fasta orkar intet käringen.
Så will iagh vthgåå och snacka med nogrom
Som een aftonmåltidh kan på migh wåga.
Men sij Cyboræa komer här ått Thet betydher jw migh nogot gott.
Hel säl Magila, huru står thz till Jagh medh edher något snacka will.
Gudh signe edher, mijn käre moor Som migh om edhart snack betroor.
Jag haffwer i dagh så illa warit till fridz, Jagh haffwer widh allan maat ledz, Ty årkar iagh ock nu eij wara inne Och gick therföre uth i thetta sinne.
Fölgher migh heem, mijn man gick bort
Och är ey till heemwäntande kort, Endoch han kan edher wäll hoss oss lijdha
Och seer gärna i kommen vnder tijdhen.
Gudh signe edher, honom och så Och låte edher bådhe altijdh wäl gå, Här i staden haffwer iag ingen tillita Näst Gudh vtan edher om supa och bijta.
Sägher migh thz iagh edher spör, Edher alt gott iagh therföre gör, Huru iagh skal thz weta fåå
Om iagh haffwande wara må.
Att thz måtte wara till lycka och frögdh Giffwe Gudh i himmelzhögd.
Ther till iagh edher een drick will gifwa J skolen ther om wäl wisse bliffwa.
Haffwer iagh något som ther til kan tiäna?
Får iagh itt stoop wijn allena.
Thet andra iagh wel will siälf tilläta
Ty thz måtte ingen aff migh få weta.
Wijn skolen i få ena hela kanno, Thet ther ey behöffwes slår i eder panno.
14 Dågher ey thz åt gumman nogh Til att bota henne magha sogh?
Fölgher migh in och thz nu tagher
Och strax hemman hoss edher tillagher.
Hörer
Magila läter ingen förstå Hwadh wij haffwe talat bådhe twå.
RUBEN.
Ey Gudz män, huru är nu druckit.
Jagh tror iagh haffwer mijn öghon vthstucket, Så fast iagh nu altzinthet seer, Som nogast iagh wäghen finner meer.
Är thz sömpn migh nu så plåghar?
Att lägga migh här tör iagh wäll wågha Och see om thz bättre medh migh will bliffwa
För än iagh kan migh till hustrun heem giffwa.
Haffwer iagh ondt fåt i drickenskap
Tå öpnas minne hustru ett witt gaap Til at migh försmedha och skämma, The plägha ey ömka ölsiwkan gärna.
Ty wil iagh här nu lägga migh om kull
Och see iagh kan fåå een sötan lull.
Sc. IV.
Gudh bätre migh iagh fruchtar swåra Huadh minom man må wederfaras, Medhan han så länghe uthe är
15 Stort bekymber iagh om honom bär.