Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts förfogande ställda medel en summa, beräknad efter 50,000 R:dr årligen, må under tiden för nästa statsreglering få begagnas till undsättningar utan återbetalningsskyldighet åt sådane behöfvande, som icke äro i tillfälle att sjelfve förskaffa sig arbete eller i stånd att af egna tillgångar återgälda de undsättningsanslag, hvilka dem tilldelas; börande dylika understöd företrädesvis tillgodokomma de kommuner, som tillförbinda sig så använda desamma, att för dithörande fattiga och arbetslösa personer beredas sysselsättning och möjlighet att genom eget arbete förtjena sitt uppehälle; 3:o att ofvan omförmälda tillgångar för öfrigt må användas endast till ränte fria låneunderstöd med bestämda återbetalningsterminer och mot vederbörande större eller mindre menigheters gemensamma ansvarighet eller annan af Kongl. Majit godkänd säkerhet; 4:o att, så vidt omständigheterna medgifva, tillfällen skola för de behöfvande beredas att erhålla sysselsättning och förtjenst vid allmänna arbetsföretag; samt 5:o att de för undsättningar vid missvexter och felslagna skördar afsedda medel böra, till den del de icke äro för anvisade utbetalningar erforderliga, till Riksgälds-kontoret öfverlemnas, emot skyldighet för detta Verk att det sålunda emottagna beloppet, vid skeende reqvisition, för dermed åsyftade ändamål Kongl. Majit tillhandahålla.
4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 10.
N:o IO Ank. till Exp.-Utsk. den 30 Nov. 1865. kl. 2 e. m.
Maj:ts nådiga Proposition, om anslag till ett förlagslån för tillo äg åhring ande inom Riket af tillverkning af 12-decimaltums gjutna jernkanoner.
Då ett under sistlidet år vid Finspongs styckebruk anstäldt försök att af Svenskt tackjern gjuta kanoner af 9 Svenska decimaltums kaliber utfallit med den framgång att all anledning vore för handen till det antagande, att af Svenskt tackjern äfven skulle inom riket kunna tillverkas kanoner af den ännu svårare kaliber, sorn erfordrades för de vid inhemsk verkstad redan beställda s. k. tornfartygen, i den man dessa hunne färdigbyggas, lät Kongl.
Majit genom Förvaltningen af Sjö-ärendena infordra yttranden från egarne af Åkers och Finspongs styckebruk, huruvida och till hvad pris kanoner af 12 Svenska decimaltums kaliber, eller den för nämnda fartyg erforderliga, skulle af dem kunna förfärdigas.
I de svar, som härå afgåfvos, förklarade egarne af Åkers styckebruk att, då den fabrikation hvarom här vore fråga, skulle påkalla allt för dyrbara ombyggnader, de icke för närvarande kunde åtaga sig någon så beskaffad tillverkning; hvaremot egaren af Finspongs bruk inkom med ett alternativt anbud, innefattande åtagande antingen att, under förbehåll om beställning af åtta kanoner i sender, leverera hvarje kanon till ett pris af 25,000 R:dr, dock att af de 200,000 R:dr, som alltså komme att erläggas för alla åtta kanonerna, leverantören skulle erhålla halfva summan i förskott för att sålunda sättas i tillfälle att verkställa de förändringar af styckebrukets verkstäder, som måste föregå innan tillverkning af så grofva kanoner kunde åstadkommas, eller ock att hvarje kanon, likaledes med förbehåll om beställning af åtta kanoner, skulle betalas med 20,000 R:dr eller för alla åtta 160,000 R:dr, och skulle i detta sednare fall förskottet utgöra 60,000 R:dr, men tillverkaren derjemte till verkstädernas förändring erhålla ett bidrag utan återbetalningsskyldighet af 40,000 R:dr; förbindande sig styckebruksegaren att vid sedermera skeende beställningar af lika grofva kanoner ej beräkna högre Stats-Utskottets Utlåtande N:o 10. 5 pris än 25 B:dr pr centner.
Då likväl intetdera af dessa anbud ansågs vara af beskaffenhet att kunna antagas, hade egaren af Finspongs styckebruk sedermera inkommit med ett ytterligare förslag, deri han, som beräknade att kostnaderna för verkstädernas förändring skulle komma att uppgå till 120,000 Ridr, förklarade sig villig, att, om honom lemnades ett mot fidelar af nämnda summa svarande räntefritt förlagslån af 90,000 R:dr, för hvilket lån han erbjöd sig att anskaffa nöjaktig säkerhet, verkställa den ifrågavarande kanontillverkningen under följande vilkor i öfrigt: l:o att intilldess ett antal af 30 jernkanoner, af 12 Svenska decimaltums kaliber och omkring 491 centners vigt hvardera, blifvit, efter fastställd modell för Kronans räkning förfärdigade och enligt de grunder för profning som Kongl. Majit kan finna lämpligt att för kanoner af så grof kaliber bestämma, approberade samt derefter levererade, hvarje sådan kanon af Kronan betalas med 15,000 R:dr, deraf tillverkaren erhåller kontant 12,000 R:dr och återstående 3,000 Ridr innehållas för amorterande af det meddelade förlagslånet; 2:o att tillverkaren, derest han i öfrigt fullgör de bestämmelser som i det blifvande kontraktet om leverans af ifrågavarande 30 kanoner kunna stadgas, icke är skyldig att på annat sätt, än génom ofvanberörda afdrag å den betingade betalningen för de kanoner som enligt kontraktet till Kronan levereras, det erhållna lånet återgälda; och 3:o att, i händelse aftal framdeles skulle komma att med tillverkaren träffas om leverans af ännu större kanoner, förberörda vilkor i öfverensstämmelse dermed rättas.
Under förmälan att, enligt de uppgifter som i officiel väg ingått, tillverkningskostnaden i Nordamerikas förenta Stater för kanoner af den kaliber, hvarom här vore fråga, utgör mera än 20,000 R:dr, i jemförelse hvarmed det pris som af Finspongs styckebruksegare nu sednast betingats icke syntes obilligt, har, i förevarande, den 27 sistlidne Oktober till Rikets Ständer aflåtna nådiga Proposition (infördunder N:o 15 i lista Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll), Kongl. Majit, med afseende å angelägenheten deraf att inom vårt eget land snart tillvägabringas en tillverkning, hvarigenom icke allenast Flottans tornfartyg, utan ock Rikets fästningar kunna med full tidsenlig bestyckning förses, och då det ifrågavarande förslaget syntes vara af beskaffenhet att kunna antagas under förbehåll, att nöjaktig säkerhet ställes för såväl förlagslånets ofördröjliga användande till afsedt ändamål som öfriga nödigblifvande vilkors noggranna fullgörande, föreslagit Rikets Ständer att såsom extra anslag bevilja det för omförmälda förlagslåns utgifvande erforderliga belopp, Nittio Tusen Riksdaler Riksmynt, att utgå genast eller så snart som möjligt efter ingången af år 1866.
Efter erhållen remiss å denna nådiga Proposition, har Utskottet, som här ofvan redogjort för hufvudsakliga innehållet af såväl nämnda nådiga Proposition, som de handlingar i ämnet, hvilka från Kongl.
Sjöförsvars-departementet hållits Utskottet tillhanda, ansett sig böra, med afseende å de af Kongl. Majit anförda förhållanden och under förutsättning att i det blifvande förlagskontraktet, bland öfriga i den nådiga Propositionen antydda vilkor till betryggande af det med ifrågavarande kanontillverkning afsedda ändamål, jemväl kommer att införas förbehåll om de nödiga befunna verkstadsförändringarnes fullbordande inom den tid, som vederbörande myndighet finner skäligt bestämma, till förevarande nådiga framställning tillstyrka Rikets Ständers bifall; och hemställer alltså Utskottet, Bih. till R.
Brot. 1865 & 1866. 4 Sami. 1 Afd.
4 Eäft. 2 6 Stats- Utskottets Memorial N:o 11. att det för meran amnda förlagslåns lifgifvande erforderliga belopp, Nittio Tusen Riksdaler, måtte, såsom extra anslag, ställas till Kongl. Maj:ts disposition att, uppå skeende reqvisition, från Riksgälds-kontoret utbetalas.
Stockholm den 30 November 1865. %:o 11.
Ank. till Exp.-Utsk. den 30 Nov. 1865, kl. 2 e. m. Memorial.
Från Borgare-Ståndet bar till Stats-Utskottet blifvit remitterad Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående förändring i grunderna för beväringsinrättningen och om bildande af en landstorm, men som Utskottet anser denna fråga icke tillhöra dess handläggning, får, med stöd af 44 § 3 mom.
Riksdags-ordningen, Utskottet förenämnda nådiga Proposition återlemna för den åtgärd, som med åberopade § må finnas öfverensstämmande.
Nisbeth, 1865. i Stats-Utskottets Utlåtande JU 12. 1 N:o 12.
Ank. till Exp. Utsk. den 11 Dec. 1865, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Ma,j:ts nådiga Proposition, angående öfverlåtelse till Westerbottens läns innevånare af gamla länsfängelsebyggnaden i Umeå med tomt.
Sedan ett nytt cellfängelse för Westerbottens län blifvit uppfördt i Umeå och till begagnande upplåtet, samt Kongl.
Fångvårdsstyrelsen, i anledning af väckt fråga om försäljning för kronans räkning af det derstädes befintliga gamla länshäktet, begärt Kongl. Majtts
Befallningshafvandes i länet yttrande och förslag i fråga om och på hvad sätt nämnda byggnad kunde på förmånligaste vilkor föryttras samt — efter behörig utredning af eganderätten till gamla länshäktets tomt — utlåtande rörande densammas användande, så hade, på sätt af ofvanbe? rörda den 31 sistlidne Oktober aflåtna nådiga Proposition (N:o 24) inhemtas, Kongl. Majits
Befallningshafvande dels hos Fångvårdsstyrelsen föreslagit, att byggnaden, som befunnes i mycket bristfälligt skick samt, enligt deröfver upprättadt besigtningsinstrument, ansetts, äfven om den finge på sin nuvarande plats qvarstå, icke kunna jamte tillhörande uthus och plank värderas högre än 948 R:dr R:mt, måtte å auktion försäljas, med skyldighet för kolaren att bortflytta byggnaden, äfvensom att tomten, enär någon utredning om eganderätten till densamma icke kunnat vinnas, måtte återfalla till staden, af hvars mark den vore omgifven, dels ock hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att, som Westerbottens läns innevånare bidragit med mer än halfva kostnaden till uppförande af ifrågavarande gamla häkte, den blifvande köpeskillingen, i händelse byggnaden komme att försäljas, måtte varda öfverlemnad till och få användas af länets hushållningssällskap för ändamål, som med dess verksamhet vore afsedda.
Fröt. 1865 & 1866. 4 Sami. 1 Afd. 5 Haft. 1 2 Stats-Utskottets Ltlåtande JU 12.
Med anledning häraf hade Kongl.
Fångvårdsstyrelsen upplyst dels, i afseende på egande-rätten till sjelfva tomten, att den år 1840 upprättade och från Kongl.
Kammar-kollegium till Styrelsen öfverlemnade s. k. liggare öfver Kongl.
Maj :ts och kronans hus och byggnader innebo lie, att köpebref om tomten den 26 Juni 1818 blifvit upprättadt med Landskamreraren C. M. Thalin, men att Magistraten i Umeå förklarat sig hvarken kunna lemna afskrift af nämnda köpebref eller uppgifva tiden, när uppbud och fasta å tomten må hafva meddelats, emedan intet derom förekomme i Rådstugurättens ofullständiga protokoll för åren 1818-1824, äfvensom att icke heller någon upplysning i detta hänseende kunnat inhemtas af de hos Kongl. Svea Hofrätt befintliga lagfartsprotokoll från Umeå Rådstufvurätt, hvilka jemväl befunnits ofullständiga., men att dock ingen anledning syntes förefinnas dertill att sjelfva tomten skulle tillhöra kronan, dels, i afseende på förhållandet med eganderätten till gamla fängelsebyggnaden, att, sedan innevånarne i Westerbottens län, hvilka från längre tider tillbaka, och innan länsindelningen verkställdes, gemensamt med innevånarne i Norrbottens län uppbyggt ett länshäkte i Piteå, i anseende till detta fängelses aflägsenhet från Umeå af icke mindre än 23 mil, öfverenskomma att på egen bekostnad låta uti Umeå uppbygga ett nytt länshäkte, men detta genom en i Februari månad år 1818 uppkommen eldsvåda alldeles nedbrunnit, och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet, med anmälan att länsinnevånarne saknade medel till uppförande af nytt länshäkte, hos Kongl.
Majit anhållit om anslag af allmänna medel till ny fängelsebyggnads uppförande, så hade Kongl. Majit genom nådigt Bref den 23 Januari 1819 förklarat, att, ehuru genom Kongl. Bref den 29 Juni 1814, i anledning af länets innevånares då gjorda erbjudande att vid Landhöfdinge-residenset i Umeå låta uppföra ett nytt fängelse, samma erbjudande blifvit antaget och faststäldt, och Kongl.
Majit uti nådigt Bref den 9 Juli 1816 yttrat, att vid denna åtagna och fastställda skyldighet, som innevånarne äfven dittills uppfyllt, borde förblifva, med iakttatagande af hvad förrberörda nådiga Bref stadgade och föreskrefve, nemligen att innevånarne vore förbundne att det tillämnade nya fängelset äfven framgent underhålla, Kongl. Majit likväl, i anseende till de särskilda omständigheter, som härvid förekomme, att nemligen länets i allmänhet mindre bemedlade innevånare varit föranlåtne att så nyligen uppföra ett alldeles nytt länshäkte, som genom olyckshändelse gått förloradt, och då åter skulle bestå kostnaden till en annan fängelsebyggnad, fann skäligt i nåder bevilja dem såsom bidrag till kostnadens bestridande hälften af den summa, som i upprättadt kostnadsförslag funnes upptagen, att med 1,514 R:dr 7 sk. 5 rst.
Banko utgå af de till allmänna byggnader i landsorten på stat anslagna medel för samma år, hvilken summa Kongl. Statskontoret erhållit bemyndigande att utbetala; och hade, efter användande af detta statsbidrag, återstoden af byggnadskostnaden, som på det hela utgjort 3,150 R:dr Banko, utgått från länet.
Sedan fråga vid 1828—1830 årens riksdag derefter Stats-Utskottets Utlåtande M 12. 3 blifvit väckt om länsfängelsernas i Westernorrlands samt Wester- och Norrbottens län öfvertagande af Staten, emot befrielse för länets innevånare från byggnadernas framtida underhållande, hade Kongl. Majit genom nådigt Bref den 31 Oktober 1829, i enlighet med Rikets Ständers i ämnet gjoi’da hemställan, förordnat, att, under vilkor det allt anspråk på vidare ersättning för sjelfva fängelsebyggnaden förfölle och hvarken då eller framdeles finge väckas, Staten skulle underhållet af ifrågavarande fängelsebyggnad ensam bekosta.
Efter meddelande af dessa upplysningar hade Kongl.
Fångvårdsstyrelsen — enär anledning icke vore för handen att, efter det nuvarande nya länscellfängelse blifvit till begagnande upplåtet, gamla länshäktesbyggnaden i Umeå vidare kunde behöfva användas till förvarande af länets fångar, hvartill det dessutom vore olämpligt samt Kongl. Majit i Bref den 31 Januari 1860 medgifvit att gamla länshäktet i Piteå finge till Norrbottens läns hushållningssällskap upplåtas, för att af detsamma användas på sätt, som för befrämjande af sällskapets ändamål lämpligast syntes — i underdånighet hemställt, huruvida ifrågavarande gamla länshäktesbyggnad måtte till Westerbottens läns innevånares disposition afträdas eller huru med samma byggnad eljest måtte förhållas.
Justitie-kanslersembetet, hvars underdåniga utlåtande i ämnet derefter blifvit infordradt, hade bland annat anfört, att då båda statsmagterna befriat de norra länens innevånare från den dem förut ålagda skyldighet att bygga och underhålla länshäkten, endast med uttryckligt vilkor, det något anspråk på ersättning för sjelfva fängelsebyggnaden hvarken då eller framdeles finge väckas; då, om äfven innevånarne i Westerbottens län icke veterligen genom något öppet förklarande ingått på detta vilkor, de likväl borde anses hafva lemnat ett tyst bifall dertill, enär de under en tidsföljd af öfver 30 år begagnat sig af den endast under berörda vilkor dem förunnade fördel; då statsmedel äfven blifvit använda för fängelsets uppförande och fullbordande, samt då det icke kunde medgifvas, att ett för allmänt ändamål, om ock genom tillskott eller biträde af innevånarne i orten, uppfördt hus borde helt och hållet, eller i mån af utgjordt biträde eller annat bidrag, anses tillhöra dem, som bidragen lemnat, hade Justitie-kanslersembetet funnit sig böra i underdånighet afstyrka bifall till Kongl.
Fångvårdsstyrelsens och Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes ifrågavarande hemställanden och förslag; men med afseende derå att Westerbottens läns innevånare otvifvelaktig! sednare, än i de flesta län, lemnat ett ej obetydligt tillskott för uppförande af länsfängelse, hvilket nu vore för fångvården umbärligt, hemställde Justitie-kanslersembetet, om icke Kongl.
Majit skulle täckas göra frågan om öfverlåtande till Westerbottens läns innevånare af nämnda byggnader och tomt, med den rätt Statsverket dertill egde, till föremål för nådig Proposition till Rikets Ständer. 4 <Stats-Utskottets Utlåtande J\s 12.
Vid ärendets underdåniga föredragning den 17 Maj 1864 hade Kongl. Maj:t! med afseende å livad beträffande frågan om eganderätten till ifrågavarande fän gelsebyggnad blifvit upplyst, väl förklarat den gjorda framställningen om afträdande af samma byggnad jemte uthus och plank samt den tomt, hvarå dessa byggnader äro uppförda, icke kunna, uti ärendets då varande skick bifallas; men på de af Justitie-kanslersembetet anförda skäl har Kongl. Maj:t nu föreslagit Rikets Ständer att nämnda byggnader och tomt, med den rätt Statsverket dertill eger, måtte öfverlåtas till Westerbottens läns innevånare, och hade Kongl. Maj:t emellertid tillåtit länets Landsting att byggnaderna för länets innevånares räkning begagna tillsvidare och intilldess Rikets Ständer i ämnet sig yttrat.
Stats-Utskottet, som från samtliga Riks-Stånden erhållit remiss å ofvanberörda nådiga framställning och vid ärendets handläggning tagit kännedom om dertill hörande handlingar, anser sig, med afseende å de i den Kongl. Propositionen anförda förhållanden, böra tillstyrka Rikets Ständers bifall till hvad Kongl. Maj:t i ofvanberörda hänseende behagat föreslå.
Ut skottet k Utlåtande Jfå 13. 5 N:o 13.
Ank. till Exp.-trisk, den 11 Dec. 1865, kl. 1 e.
Bi. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående öfverlåtelse till Jemtlands läns innevånare af gamla läns fängelsebyggnaden i Östersund. \ (I. A.) Sedan nytt cellfängelse för Jemtlands län blifvit uppfördt i Östersund samt Kongl.
Fångvårdsstyrelsen i fråga om dispositionen af det gamla länsfängelset anmodat Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande i länet dels att, efter hållen besigtning och värdering af byggnaden, till Kongl. Styrelsen med yttrande i detta hänseende inkomma, dels ock att, efter behörig utredning af frågan angående eganderätten till den tomt, hvarå häktet är beläget, rörande densammas användande meddela det yttrande, hvartill samma utredning kunde föranleda, så hade, enligt hvad högstberörde den 31 sistlidne Oktober till Rikets Ständer aflåtna nådiga Proposition (införd under Nio 25 i l:sta Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll) innehåller, Jemtlands läns Landsting i underdånighet hos Kongl. Maj:t hemställt, att Kronans rätt till ifrågavarande gamla fängelsebyggnad måtte utan lösen till Landstinget öfverlåtas, för hvilken framställning såsom grund blifvit anfördt, att byggnaden, som blifvit uppförd på den till Landshöfdingen anslagna löningsjord och således icke kunde jemte grunden föryttras, icke egde något synnerligt värde och vid besigtning uppskattats, för händelse af nedrifning och platsens afrödjande, till endast 150 R:dr R:mt, men, anslagen till något allmänt för orten nyttigt ändamål, kunde antagligen åtminstone tills vidare få bibehållas på sin nuvarande plats och åstadkomma ett vida högre gagn, än som motsvarade 6 Stats-Utskottets Utlåtande Jfå 13. nyssnämnda ringa belopp.
Ett sådant allmänt behof vore ock för handen, i det att då, genom aflidne professoren Zetterströms testamente, en större boksamling blifvit skänkt till den förr å Frösön varande skola, hvilken, förvandlad till fullständigt högre läroverk, numera är flyttad till Östersund, men testamentet föreskrefve att bibliotheket skulle förvaras i stenhus och denna föreskrift hittills utgjort hinder för bibliothekets förflyttning till staden, der något dylikt för ändamålet passande hus icke varit att tillgå eller kunnat anskaffas, hvaremot antagligt vore att den gamla fängelsebyggnaden skulle till ändamålet kunna användas, men, äfven för den händelse att byggnaden härtill icke skulle befinnas vara användbar, hade
Landstinget anhållit att få dispositionen af byggnaden på sig öfverlåten, på det att länet, som till byggnadens uppförande bidragit med nära 5,400 R:dr R:mt, måtte komma i tillfälle att emot den ringa godtgörelse, som kunde betingas och som skulle tillfalla Landstingskassan, upplåta byggnaden till Östersunds stad för något dess allmänna behof, såsom fattighus, arbetarebostad eller dylikt, och hade beslut redan blifvit fattadt, att, derest denna hemställan i nåder bifölles, Landstinget, i förstnämnda fall utan allt anspråk på ersättning och om byggnaden komme att till staden öfverlåtas, mot uppskattningvärdet 150 R:dr skulle afstå byggnaden.
Fångvårdsstyrelsen, hvars underdåniga utlåtande i anledning af denna ansökning blifvit infordradt, hade i afseende på ifrågavarande fängelsebyggnads tillkomst upplyst att, sedan Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Jemtlands län i i underdånighet hemställt, att, då fängelset i Östersund genom vådeld den 1 April 1826 afbrunnit och länets innevånare af uppgifna anledningar voro oförmögne att en emot ändamålet svarande fängelsebyggnad af egna tillgångar ånyo uppbygga, ett nytt länshäkte af sten måtte få af allmänna medel uppföras, hade Kongl. Maj:t, som i ämnet hört Rikets Ständer, genom nådigt Bref den 31 Oktober 1829 dels förordnat att ifrågavarande fängelsebyggnad för länet skulle uppföras af sten i enlighet med en dertill af Öfverintendentsembetet uppgjord ritning, dels ock beträffande kostnaden, uppgående enligt förslaget till 7,188 R:dr 40 sk.
Banko, förklarat, att Kongl. Maj:t, på enahanda skäl, som för Westerbottens län genom nådigt Bref den 23 Januari 1819 åberopats, funnit godt tillåta, att hälften af nämnda summa, eller 3,594 R:dr 20 sk., finge af det allmänna bekostas att utgå af allmänna byggnadsanslaget för de publika husen i landsorterna; hvarjemte Kongl. Maj:t, i enlighet med hvad Rikets Ständer hemställt, förordnat, att, sedan fängelsehuset blifvit behörigen uppfördt och godkändt, det framtida underhållet deraf komme att af Staten öfvertagas, med vilkor att allt anspråk på vidare ersättning för sjelfva fängelsebyggnaden förfölle och hvarken då eller framdeles finge väckas; och, som anledning icke vore för handen att, sedan det nuvarande länscellfängelset i Östersund blifvit uppfördt, den gamla under åren 1832—1834 uppförda fängelsebyggnaden, som icke vore till reservhäkte Stats-Utskottets Utlåtande Jfå 13. 7 lämplig, vidare behöfde till fångars förvarande användas och Kongl.
Maj:t efter derom gjord ansökning, enligt nådigt Bref den 31 Januari 1860, medgifvit, att gamla länsfängelset i Piteå finge till Norrbottens läns hushållningssällskap upplåtas, för att af detsamma användas, på sätt, som för befrämjande af sällskapets ändamål lämpligast syntes, hade Kongl.
Fångvårdsstyrelsen i underdånighet till Kongl. Maj:ts förordnande hemställt, huruvida ifrågavarande gamla länshäktesbyggnad måtte, på grund af den derom framställda anhållan, till Jemtlands läns Landstings disposition öfverlemnas eller huru med byggnaden eljest måtte förhållas.
På enahanda grunder med dem, hvilka, i fråga om gamla länshäktets i Umeå öfverlåtande till Westerbottens läns innevånare blifvit af Justitie-kanslersembetet andragna och finnas intagna i Utskottets rörande detta ämne afgifna utlåtande, hade bemälda embete uti infordradt underdånigt utlåtande jemväl afstyrkt bifall till nu ifrågavarande hemställan och förslag men hade, med afseende derå att Jemtlands läns innevånare lemnat ett betydligt tillskott för uppförande af gamla länsfängelset i Östersund, hvilket nu vore för fångvården umbärligt, bland annat, hemställt om icke Kongl. Maj:t skulle täckas göra frågan om öfverlåtande åt Jemtlands läns innevånare af nämnda byggnad, med den rätt statsverket dertill egde, till föremål för nådig Proposition till Rikets Ständer.
Vid ärendets underdåniga föredragning den 17
Maj 1864 hade Kongl. Majit, med afseende å hvad som rörande eganderätten till ifrågavarande byggnad blifvit upplyst, väl förklarat den gjorda framställningen om samina byggnads afträdande icke kunna i ärendets dåvarande skick bifallas, men på de af Justitiekanslersembetet anförda skäl har Kongl. Maj:t sedermera uti den ofvan omförmälda nådiga Propositionen föreslagit, att nämnda byggnad måtte, med den rätt statsverket dertill eger, öfverlåtas till Jemtlands läns innevånare, och hade Kongl.
Majit emellertid tillåtit länets Landsting att, för länsinnevånarnes räkning tillsvidare och intilldess Rikets Ständer sig i ämnet yttrat, byggnaden begagna.