Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse, N:o 173. 481 pension, motsvarande innehafd lön; att för t. f. Chefens och Direktörens befattning vid Skogs-inslitutet någon lön icke är på Riks-Slaten uppförd, hvaremot ett årligt arfvode för samma befattning utgår af det för institutets underhåll af Skogs-planterings-kassans tillgångar i Nåder anvisade anslag; samt att, vid sådant förhållande och då härtill kommer, att Hof-Jägmästaren af Ström icke förr än år 1828, då Skogs-institutel inrättades med underhålls-anslag af allmänna medel, lillträdt omförmälda med sagde arfvode förenade beställning, nyssberörda föreskrifter följaktligen icke äro i förevarande fall fullt tillämpliga.
Då emellertid ostridigt är, att Hof-Jägmästaren af Ström, som, enligt hvad handlingarne vidare utvisa, från år 1794 till 1850 tjenslgjort såsom jägare och intendent vid Kongl. Djurgården och sedan år 1831 varit styresman för Statens eke-planteringar samt år 1823 på egen bekostnad inrättat ett Skogs-instilut, innan det nuvarande, efter hans underdåniga förslag, stiftades, under sin långa tjenstetid på ett utmärkt sätt gagnat fäderneslandet genom sin nitiska verksamhet för en förbättrad skogshushållning, särdeles med Kronoparkerne och allmänningarne i Riket, derom, utom hans embetsåtgärder, flera af honom tid efter annan utgifna värderika skrifter bära vittne, synes Hof-Jägmästaren af Ström härigenom hafva gjort sig förtjent af det allmännas erkänsla och böra komma i åtnjutande af den pensions-förmån, som nu blifvit af E. K. M:t förslagen.
Hvad åter beträffar den fond, hvarifrån pensionen bör utgå, så och i betraktande deraf, att den betydliga tillväxten i Skogs-planterings-kassans tillgångar, uppgående, enligt sednast afslutade Riks-hufvudbok, till 218,222 R:dr 40 sk. 7 rst., utan tvifvel måste i väsendtlig mån tillskrifvas Hof-Jägmästaren af Ströms åtgärder, samt med tillika fästadt afseende derå, att, såsom Rikets Ständer inhemtat, några Jägeri-staten förut tillhörande tjenstemän redan från samma kassa åtnjuta pensions-understöd, hafva Rikets Ständer ansett lämpligast, att, på sätt
Slats-kontoret i sitt underdåniga utlåtande alternativt föreslagit, den nu ifrågaställa pensionen å berörda fond anvisas.
På grund" af hvad sålunda blifvit underdänigst anfördt, hafva Rikets Ständer, för sin del, medgifvit, det en årlig pension af Åtta Hundra Riksdaler, till utgående från Skogs-planterings-kassan, må Hof-Jägmästaren af Ström, vid afskeds erhållande från sin befattning såsom t. f.
Chef och Direktör vid Skogs-institutel, för hans återstående lifstjd tilläggas.
Prot. 1833 & 18Si. 10 Sami. 1 Afd. 61 482 Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 18 No v. 1834.
Preste-Ståndet den 20 — — Borgare-Ståndet den 20 — — Bonde-Ståndet den 23 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående decimalsyslemels tillämpning på rikets mynt.
(Banko-Utsk:s Uthden m. m.
N:ris 14, 49, 60, 64 och 65.) S. A. K.
Då Rikets sednast församlade Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 28 Augusti 1851, anhållit, att ett enklare system för rikets mynt, grundadt på decimalindelningens konseqventa och vetenskapliga tillämpning, måtte utarbetas och vid denna riksdag föreläggas Rikets Ständer, så har E. K. M:t under den 6
December sistlidne år i detta ämne aflåtit Nådig Proposition samt, på der anförda skäl, föreslagit: l:o) att med fastställande äf allmänna räkne-enheten till värdet af ^ riksdaler silfver, enligt Myntordningen den 9 Maj 1835, denna räkne-enhet, motsvarande 1 riksdaler riksgäld, eller 32 skillingar banko, benämnes Riksdaler Riksmynt, till skillnad ej blott från den nuvarande räkne-enheten, riksdaler banko, utan ock från den ursprungliga mynt-enheten riksdaler silfver; 2:o) att räkne-enheten indelas i 100 lika delar, benämnda öre, deraf alltså hvar och en i värde motsvarar 1T\\ rst. i silfver, eller 3^- rst. banko, eller 5^% rst. riksgäld, eller nära skilling sistnämnda mynt; 3:o) att, efter det nya systemets verkställighet, all offentlig räkning må föras i 2:ne kolumner, riksdaler riksmynt och öre, hvarvid, när så erfordras, jemte öretalet kan utsättas deraf uppkommande bråk; 4:o) att taxor å allmänna afgifter undergå skälig jemkning, till öfverensstämmelse med det nya myntsystemet, så att bråk, öfver- eller understigande öre, undvikes; 5:o) att då, med tillämpning af det nya räknesättet, följande mynt af silfver och koppar preglas, skrot och korn må bestämmas sålunda: A) att af siljvermynten, nemligen: 1 st. af 1 R:dr silfv., som är lika med 4 R:dr riksm.
R:dr silfv., som är lika med 2 R:dr riksm.
Skrifvelse, N:o 17 4. 483 1 st. af \
R:dr silfv., som är lika med 1 R:dr riksm.
R:dr b:ko eller 32 sk. b:ko
R:dr riksm.
R:dr b:ko eller 16 sk. b.-ko
M:t ansett det minsta silfvermyntet, eller det ä 10 öre, böra, för att vara beqvämligen handteriigt, erhålla enahanda storlek, som det nu gällande silfvermynt å ^ rdr specie, och med afseende på den större kostnad, som åtföljer dess^ tillverkning, föreslagit, att detsamma må innehålla endast åltalödigt silfver eller bestå af lika delar silfver och koppar, samt således väga skålpund eller 0,25 ort och innehålla 0,125 ort fint silfver med remedium i vigt af öfver eller under per skålpund viktualievigt.
R) att af kopparmynten: 1 st. af 10 öre utmyntas efter 800 rdlr riksm. per skeppa! koppar vikt.vigt och skall i nu gällande mynt motsvara 3 sk. 2§ rst. b:ko
6:o) att i sammanhang med heslutet om preglingen af det föreslagna nya skiljemyntet, hvartill räknas så väl det minsta silfvermyntet på 10 öre, som de nya kopparmynten, bör, i öfverensstämmelse med hvad nu är stadgadt, förklaras, att ingen är pligtig i betalning eller växling på en gång emottaga mera af detta skiljemynt, än 1 rdr riksmynt; och slutligen 7:o) att det nya räknesättet må träda i verkställighet under loppet af år 1855, från och med den dag, som af E. K.
M:t, genom kungörelse, utfärdad minst sex månader förut, bestämmes, och inom hvilken tidpunkt E. K.
M:t ville låta vidtaga alla de förberedande åtgärder för detta ändamål, som af E. K. M:t bero, och hvarförinnan de för bankens sedlar erforderliga nya formulärer äfven borde hinna förfärdigas.
Yid öfvervägande af hvad rörande denna fråga sålunda och i öfrigt förekom mit, hafva, på de skäl, hvilka till stöd för decimal-systemets antagande blifvit utvecklade så väl i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 28 Augusti 1851, som i E. K. M:ts Nådiga Proposition, Rikets
Ständer funnit decimal-systemet böra i afseende 484 Expeditions-Utskollets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o i74. på rikets mynt tillämpas, äfvensom och då dagliga erfarenheten vitsordar, alt riksgäldsriksdalern såsom enhet i den allmänna rörelsen hufvudsakligen förekommer samt nämnde enhet följaktligen är både känd och erkänd af alla folkklasser inom landet, hvilket är af synnerlig fördel vid decimal-systemets tillämpning å myntet, enär, vid öfvergången från det gamla till det nya räknesättet, allmänheten snart torde inlära sig det sednare, då så väl enheten som hundradelen deraf, hvilken komme att i det närmaste motsvara 2 styfver riksgäld, äro af alla väl bekanta värden, Rikets Ständer, i enlighet med E. K. M:ts Nådiga Proposition, beslutat, att räkne-enheten må fastställas till ett värde af \ rdr silfver, motsvarande 32 sk. b:ko eller En rdr riksgäld, samt benämnas Riksdaler Riksmynt.
Likaledes hafva Rikets Ständer bifallit E. K. M:ts Nådiga förslag, att räkne enheten må fördelas i 100 lika delar, samt att 100:dedelen benämnes Öre.
Då Rikets Ständer anse, att upplagandet i räkenskap af bråktal utaf öret innebär en afvikelse från det nya systemet, samt alt dylika bråktal böra undvikas, hafva Rikets Ständer funnit, hvad E. K.
M:t i 3:dje punkten af den Nådiga Propositionen föreslagit, böra i så måtto förändras, att, efter det nya systemets verkställighet, all offentlig räkenskap må föras i två kolumner: Riksdaler Riksmynt och Öre, med undvikande af alla brutna tal, så att hvad som understiger ett halft öre uleslutes, men, dä det stiger lill ett halft eller derutöfver, utföres för ett öre.
På samma sätt anse Rikets Ständer jemväl böra förfaras, för att undvika bråktal af öret, då taxor å allmänna afgifter undergå skälig jemkning till öfverensstämmelse med det nya myntsystemet.
Hvad angar den af E. K. /M:t föreslagna förändring uti det minsta silfvermyntets halt, så alt detsamma endast skulle blifva åttalödigt, hafva Rikets Ständer, dä mynt af åttalödigt silfver hastigare undergår förnötning, hvarigenom pregeln blifver otydlig, ansett lämpligast, att äfven för detta mynt bibehålies den tolf-lödiga halten, hvaraf likväl ingalunda torde höra följa, att myntet å 10 öre, ehuru af något lägre värde än ^:dels rdr speciestycket, som un utmyntas, skall blifva till omkretsen mindre och sålunda mera svårhandterligt, än sistberörda mynt, enär förminskning af det värde, som motsvarar skillnaden emellan dessa begge mynt, torde kunna åstadkommas på det sätt, att det nya myntet göres tunnare.
Rikets Ständer hafva alltså, för sin del, beslutat, att den genom Myntordningen af den 9 Maj 1835 bestämda utmyntningsgrund må för samtliga silfvermynten oförändrad bibehållas.
Skulle åter, emot hvad Rikets Ständer föreställt sig, silfvermyntet af 10 öre blifva lill omkretsen något mindre än myntet af ^j-dels rdr silfverspecie, torde, till förebyggande af misstag, dessa mynt böra genom pregeln från hvarandra särskiljas; på grund hvaraf Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, att åtsidan af nämnde 10-öresstycke må förses med sådan pregel, hvarigenom detsamma med lätthet skiljes från silfvermyntet af gVdels rdr specie, samt att frånsidan må komma att upptagas uteslutande af valören.
Beträffande kopparmyntningen har E. K.
M:t i Nåder föreslagit utmyntning af ett om 10 öre, ett om 5 öre, ett om 2 öre, ett om 1 öre och ett om £ öre riksmynt.
Kopparmyntet af 10 öre anse Rikets Ständer kunna undvaras, då silfvermynt till enahanda värde preglas.
Erfarenheten har nemligen ådagalagt, att allmänheten hellre tillväxlar sig silfvermyntet af ^L-dels rdr specie, än kopparmyntet af samma värde, eller 4 sk. teko, hvilket torde härflyta deraf, att större kopparmynt i allmänhet icke äro i rörelsen användbara.
Likaså hafva Rikets Ständer, som, enligt hvad ofvan är anfördt, beslutat, att i offentlig räkenskap samt i taxor å allmänna afgifter halft öre icke må upptagas, fun - Expedilions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 17i. .
485 nit det vara mindre behöfligt, att ett kopparmynt af omförmälde valör utpreglas, helst detsamma icke medför någon nytta för rörelsen, hvarest skiljemynt af detta ringa värde, ehuru för närvarande utmyntadt och sålunda tillgängligt, mera sällan lärer förekomma.
Rikets Ständer hafva således för sin del beslutat, att endast följande kopparmynt må utpreglas, nemligen: ett om 5 öre riksmynt, ett om 2 d:o d:o samt ett om l d:o d:o.
Till grund för utmyntningen af koppar har E. K. M:t antagit, att 5-öresstycket skulle utmyntas efter 800 rdr riksmynt per skeppund koppar viktualievigt; 2-öresstycket efter 600 rdr d:o d:o, samt 1-öresstycket efter 500 rdr d:o d:o; men då Rikets Ständer ansett förhållandet emellan de särskilda mynten utfalla lämpligare, om, med bibehållande af 2-öresstycket efter E. K. M:ls Nådiga Proposition, 5- och 1-öresstyckena blefve till storleken något mindre än de af E. K. M:t föreslagna, hafva Rikets Ständer funnit 5-öresstyckel böra utmyntas efter 1,000 rdr riksmynt per skeppund viktualievigt, 2-öresstycket efter 600 rdr d:o d:o, samt 1-öresstycket efter 600 rdr d:o d:o.
Beträffande kopparmyntets legering har i ett Rikets Ständer meddeladt, af Ofver-direktören vid Kongl. Mynt- och Kontrollverken afgifvet yttrande blifvit anfördt, att legering af 95 delar koppar, 4 delar tenn och t del zink vore betydligt hårdare än vanlig koppar, eller lika härd, som 12-lödigt silfver, hvarföre skiljemynt deraf måste mycket längre motstå nötning och bibehålla sin pregel tydlig, än det af ren koppar; att Öfver-direklören ansåge sådant mynt kunna, utan att, i följd af pregelns förnölning och otydlighet, behöfva ompreglas, hållas i omlopp åtminstone dubbelt så lång tid, som lör öfrigt lika beskaffad! mynt af oblandad koppar; att, utom denna hufvudsakliga fördel, hade nämnde legering äfven en annan, att icke, eller åtminstone i långt ringare grad, gifva från sig den egna, obehagliga erglukt, som vid behandling af kopparmynt med bara händer vore så märkbar; att Öfver-direklören likväl icke kunde uppgifva, huruvida legeringen bättre bibehölle sin färg och sitt metalliska utseende under omloppet, alldenstund endast en längre tids erfarenhet derom skulle kunna gifva utslag; att, hvad materialkostnaden beträffade, legeringen med nuvarande metallpriser blefve i det närmaste lika dyr eller åtminstone icke dyrare än endast koppar, ty tenn vore väl af högre värde än koppar, men zink gällde deremot knappt tredjedelen af kopparens pris, hvadan någon, ehuru föga betydlig, vinst torde uppstå; att deremot myntnings-kostnaderne blefve större, om legeringen antages, än om endast koppar myntas, samt att förhöjningen i tillverknings-kostnaden kunde uppskattas lill 20 procent.
I anledning af hvad sålunda blifvit upplyst och med afseende å de fördelar ifrågavarande legering erbjuder, hafva Rikets Ständer ansett kopparmynten böra preglas af en legering, bestående af 95 delar koppar, 4 delar tenn och 1 del zink.
Det i 6:te punkten af den Nådiga Propositionen förekommande förslag att, i sammanhang med beslutet om preglingen af det nya skiljemyntet, hvartill skulle räknas så väl det minsta silfvermyntet pä 10 öre som de nya kopparmynten, borde, i öfverensstämmelse med hvad nu är stadgadt, förklaras, att ingen är pligtig i betalning ' eller växling på en gång emottaga mera af delta skiljemynt än 1 rdr riksmynt, hafva Rikets Ständer bilällit hvad kopparmynten beträffar, men icke ansett en sådan föreskrift behöflig i afseende å nämnda silfvermynt, enär detsamma, enligt hvad Rikets Ständer för sin del beslutat, komme att blifva af lika finhet med de öfriga gångbara silfvermynten. 486 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 17 i.
Då det nya räknesättets införande under loppet af ett år skulle föranleda två bokslut för samma år, och enär E. K.
M:t i Nåder ansett, att det nya räknesättet kunde redan under loppet af år 1855 träda i verkställighet, i följd hvaraf något hinder ej heller torde möta för detsammas tillämpning efter utgången af nämnda år, hafva Rikets Ständer för sin del beslutat, att det nya myntsystemet må tillämpas från och med början af år 1856.
1 öfverensstämmelse med hvad sålunda är vordet i underdånighet anfördt, hafva Rikets Ständer antagit och få härmed underdånigst anhålla om E. K.
M:ts Nådiga godkännande af följande Forsla g till allmänna räknesättet för penningar, äfvensom till utmyntning af silfver och koppar, nemligen: l:o) alt, med fastställande af räkne-enhe,ten till värdet af en fjerdedels riksdaler silfver, enligt Mynt-ordningen den 9 Maj 1835, denna räkne-enhet, motsvarande En riksdaler riksgäld eller 32 skillingar banko, benämnes Riksdaler Riksmynt; 2:o) att räkne-enheten indelas i 100 lika delar, benämnda Öre, deraf alltså hvar och en i värde motsvarar rst. silfver, eiler 3*^ rst. b:ko, eller 5T7Ar rst. rgs, eller nära en half skilling sistnämnde mynt; 3:o) att, efter det nya systemets verkställighet, all offentlig räkenskap föres i två kolumner:
Riksdaler Riksmynt och Öre, med undvikande af alla brutna tal, sä att hvad som endast uppgår till halft öre eller derunder uteslutes, men, då det stiger deröfver, utföres för ett öre; 4:o) att taxor å allmänna afgifter undergå skälig jemkning till öfverensstämmelse med det nya myntsystemet, så att, på sätt i näst förestående punkt är föreskriI vet, bråktal af öret, der sådant utan olägenhet ske kan, undvikes; 5:o) att, vid tillämpningen af det nya räknesättet, följande mynt af silfver och koppar taå preglas, till skrot och korp, som här nedan bestämmes, nemligen: A) Silfvermynt: a) Utmyntning en :
Ett st. om ’4 rdr riksm. eller 400 öre
Ett st. om 2 rdr riksm. eller 200 öre
Ett st. om 1 rdr riksm. eller 100 öre
Ett st. om fa rdr riksm. eller 50 öre
Ett st. om fa rdr riksm. eller 25 öre
Ett st. om Ao rdr riksm. eller 10 öre
Alla ofvan uppräknade silfvermynt skola, i enlighet med Mynt-ordningen den 9 Maj 1835, innehålla 3 delar fint silfver mot 1 del koppar och således vara tolf-lödiga, af hvilken blandning, som benämnes Myntsilfver, skola utmyntas Expeditions-Ulskottets Förslag till underd.
Skrivelse, N:o 474. 487 25
Remedium i finhet får, jemlikt åberopade Mynt-ordning, utgöra på hvarje skålpund viktualievigt myntsilfver Tre Ett
Tusendedels skålpund viktualievigt fint silfver öfver och lika mycket under den bestämda halten.
Remedium i vigt får utgöra: pä 4 rdr riksm. st., deraf » 2 » d:o » 1 » d:o » 50 öre st., » 25 » st., » 10 » st., allt viktualievigt.
B) Kopparmynt: a) Ulmyntningen:
Ett st. om 5 öre utmyntas efter 1000 rdr riksm. per skepp:d myntmetall viktualievigt, och skall i nu gällande mynt motsvara: 1 sk. 74 rst. b:ko
De nya kopparmynten komma, i följd häraf, att i värde nära motsvara 2£, 1 och skilling riksgäld, och blifva, hvad de sistnämnde tvänne beträffar, till storleken lika med de nu preglade mynten af enahanda valör.
x b) Legeringen :
Kopparmynten preglas af en legering, bestående af 95 delar koppar, 4 delar tenn och 1 del zink, hvilken blandning benämnes Myntmetall.
7:o) att, i sammanhang med beslutet om preglingen af det nya kopparskiljemyntet, det förklarande bör, i öfverensstämmelse med hvad nu är stadgadt, meddelas, att ingen är pligtig i betalning eller växling på en gång emottaga mer af detta skiljemynt än En riksdaler riksmynt; samt 8:o) att det nya räknesättet må träda i verkställighet från och med början af år 1856.
Stockholm den 23 November 1854. 488 Expedilions-Vtskoilets Förslag titt underd.
Skrifvelse, iV:o 17 S.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln d. 27 Okl. »854.
Presle-Slåndet d. 28 — — Borgare-Ståndet d. 28 — — BondcrStåndet d. 3 Nov. — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ersättning till Bergsfogdarne för förlorade löneinkomster. (Stats-Utsk:s Utl:de N:o 287.) S. A. K.
Sedan, uti Kongl. Brefvet till Bergs-kollegium af den 14 Oktober nästlidne år, angående förändrad organisation af Bergslags-staterne, i Nåder blifvit förordnad!, att med nu innevarande års utgång Bergsfogde-tjensterne skulle upphöra, hafva åtskilliga Bergsfogdar, å egna och öfriga Bergsfogdars vägnar, hos E.
M:t i underdånighet anhållit, att, som bemälde tjenstemän genom detta Nådiga beslut komme att förlora de inkomster, hvaraf de hittills haft sin bergning, åt dem måtte, intilldess de vunno annan befordran eller blefve pensionsberättigade, å Eiks-Staten anvisas ersättningar, motsvarande så väl deras ordinarie löner som extra inkomster af tjensten, efter den utredning deraf, som framdeles kunde af vederbörande uppgöras; öfver hvilken ansökning förbemälda Kollegium, efter echållen Nådig befallning, sig underdånigst utlåtit, hvarvid, jemte erinran, hurusom E. K. M:t under den 27 April 1828 Nådigst föreskrifvit, att tjenster vid Bergs-staten icke finge vidare tillsättas, utan borde skicklige personer, mot lönernes åtnjutande såsom arfvoden, tillsvidare förordnas alt tjensterna bestrida, Kollegium tillika, samt med lemnad upplysning rörande Bergsfogdarnes tjensteocb löne-förhållanden, i afseende på Bergsfogde-tjensternes nuvarande innehafvare, hvilka, 16 till antalet, här nedan omförmälas och deribland endast 4 vore genom fullmakter utnämnda, hufvudsakligen anfört: att,'då, enligt högslberörda Nådiga Bref, det icke blifvit de i förut vanlig ordning utnämnda Bergsfogdarne förvägradt att med tjenstgöringen fortfara, Bergsfogdarne E.
Helander, C. A. Sundin, J. F. Bratt och A. G. Slettengren syntes böra hänföras till sådana ordinarie tjenstemän, hvilka, enär de i följd af indragning med tjenstgöring upphöra, äro berättigade till löne-ersättning eller vid afskedstagandet antingen undfå pension af Civil-statens pensions-inrättning eller varda på allmänna lndragnings-staten uppförda; att deremot G. A. Wiberg, såsom endast förordnad att tjenstgöra till innevarande års slut, icke syntes ega skäligt anspråk på löne-ersättning; samt att, hvad slutligen angick de 11 personer, hvilka blifvit förordnade att tillsvidare förrätta Bergsfogde-tjenst, mot åtnjutande af tjensten åtföljande förmå - Expeditions-Utskotlets Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:0 17 S.
489 förmåner, de väl ej bordt, då de sökte nu innehafvande tjensterne, vara okunnige om dermed förenade vilkor, men att, då under 26 år, som förflutit sedan K.
M:t i Nåder förklarade, att Bergs-statens tjenstemän skulle blott tillsvidare förordnas, och hvilken tidrymd för flertalet af Bergsfogdarne omfattat deras verksammaste ålder, dessa tjenstemän skäligen kunnat taga sig anledning till den förmodan, att deras förordnanden skulle än ytterligare fortfara till dess de uppnått peusions-åldern, och derföre ej sökt annan befordran, samt härtill komme, att skickliga personer till dessa tjenster måhända icke erhållits, om de sökande föreställt sig, att de efter så lång tid skulle på äldre dagar, då de tilläfventyrs ej voro tjenlige för annan tjensteutöfning, gå i mistning af en gång erhållna inkomster, Kollegium, vid sådant förhållande och ehuru de tillförordnade Bergsfogdarne icke egde fullt lagliga eller ovilkorligt gällande anspråk å den sökta ersättningen, likväl ansåge deras begäran grundad på billighet och förtjent af behjertande, hvarvid dock Kollegium hemställde, att ersättningsbeloppet måtte lämpas efter sökanderhes längre eller kortare tjenstetid.
Med tillkännagifvande häraf, har, uti en till Bikets Ständer den 11 Juli delta år aflåten Proposition, E. K. M:t, uppå de af Bergs-kollegium anförda skäl och då vid särskilda tillfällen, såsom vid Lagmans-embetenas upphörande, Bikets
Ständer medgifvit godtgörelse för så väl extra som ordinarie löneförmåner vid de indragna tjensterna, i Nåder förklarat
Sig desto hellre vilja påkalla Bikets Ständers välvilja till Bergsfogdarnes fördel, som indragningen af deras tjenster skett i öfverensstämmelse med Bikets Ständers derom i underdånighet gjorda anhållan.
Beträffande först de i äldre tid tillsatta och sålunda definitivt utnämnda Bergsfogdarne, så vore af dem Helander och Sundin, i anseende till hög ålder, berättigade att, när de från tjensterne afginge, å allmänna Indragnings-stalen undfå pension, motsvarande deras ordinarie lön, ehuru de sannolikt hellre sökte pension från Civil-statens pensions-inrättning, der de hvardera erhölle 300 B:dr, eller vida utöfver beloppet af samma lön, likasom Bratt och Slettengren kunde från berörda inrättning, vid afskedstagande, undfå i pension 200
B:dr hvardera, Bratt likväl först år 1856.
Då emellertid, vid Bergslags-staternes reglering, E. K.
M:t i Nåder förklarat de ordinarie
Bergsfogdarne icke höra förvägras alt med sin tjenstgöring fortfara, har £. K. M:t, folden händelse alt de sådant föredroge, behagat i Nåder föreslå, att, så vida den uti E. K.
M:ts sednaste Proposition om Stals-verkets tillstånd och behof framställda Nådiga begäran, att beloppet finge utgå af 6:le Hufvudtilelns anslag till befrämjande i allmänhet af bergsbruket, icke hifölles, nyssbemälda fyra Bergsfogdars löner, tillsammans 408
B:dr, måtte å allmänna lndragnings-staten uppföras, att från och med nästa år tillsvidare utgå.
Vidkommande åter de efter år 1828 endast tillsvidare förordnade Bergsfogdarne, syntes skillnad böra göras emellan de yngre och dem, som tio år och derutöfver sysslorne innehaft, samt alltså dertill förordnats innan Bikets Ständer den 22 Februari 1845 i underdånighet anhöllo om Bergsfogde-tjensternes indragning, hvilket sednare förhållande inträffade med P. Boman, C. E. Lychnell, J.
Edström och J. F. Ågren.
För dessa, som alla voro delegare i Civil-statens pensions-inrättning, har E. K. M:t i Nåder föreslagit, att, derest de icke före innevarande års utgång vunnit förflyttning eller befordran till annan allmän tjenst med motsvarande lön, de mätte, från nästa års ingång, få, intilldess pensionsrätt i Civil-statens pensions-inrättning kunde tillträdas, eller befordran vunnes till annan allmän tjenst, å allmänna lndragnings-staten tillgodonjuta:
Roman och Lychnell, hvad som motsvarade pensions-beloppet i nämnda kassa, eller 300
R:dr hvardera, samt Edström och Ågren, hvad sorn i rundt tal svarade emot deras taxerade löneinkomster, eller 108 R:dr hvardera, tillsammans 816 R:dr.