Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mig vill derföre synas, som skulle dessa vid sin tillämpning, åtminstone i fråga om bergsbruk, nu mera oftast skadliga författningar kunnat utan olägenhet upphäfvas; men om en sådan förändring ännu anses för tidig, finner jag dock, vid de förhållanden bär ofvan blifvit anlvdda, det vara olämpligt, att, såsom 12 Lag-Utsholte's Betänkande, Nto 26. den af Uiskotlet tillstyrkta Kongl, propositionen innehåller, utsträcka förläggarens förmånsrätt till dels förlagstagarens fordringar hos arbetare och andra personer for sådana förskott i penningar eller varor, som till brukets drift blifvit lemnade, dels oek all den lösa egendom, sorn till bruket hörer.
Mig förefaller det derjemte klart, alt många långvariga och kostsamma rättegångar måste, till följd af sistnämnde stadgande, yppas angående de fordringar och den lösa egendom, hvari förlags-inleckningen skall anses gällande.
Det är nemligen vanligt, att bruksegare och bruksidkare hafva räkningar ofta med flera hundrade personer, och att uti dessa räkningar under loppet af flera år ingå större och mindre poster, som kunna betraktas dels såsom förskott till brukets drift, dels ock såsom lemnade för andra ändamål.
Vid uppkommande konkurs måste utredningen emellan förläggaren och förlagstagarens öfriga borgenärer om de cessionanters fordringar, som under förlagsinteckningen inbegripas eller icke, blifva svår, ja ofta omöjlig, och det lider icke tvifvel, att domstolarnes yttranden i dessa frågor komma att ej sällan utfalla olika.
Enahanda svårigheter uppstå äfven vid bestämmandet af den lösa egendom, som bör anses höra till bruket eller icke, i de vanliga fall att bruksegare och bergsbruksidkare besitta, jemte sina bruk, större eller mindre landtegendomar.
På de skäl jag här ofvan anfört, finner jag mig böra afstyrka bifall å Kongl. Maj:ls ifrågavarande nådiga proposition.”
Af herr Grefve Sparre, E. ”Den af Utskottet yttrade åsigt om nödvändigheten af lagstiftningens utbildning i jemnbredd med det industriella lifvets utveckling, delar jag i allo.
Om jag det oaktadt, icke kunnat instämma i Utskottets tillstyrkande af den Kongl propositionen, så är det endast af det skäl, att densamma, såsom åsyftande införandet af en för vår lagstiftning nästan främmande princip, efter mitt förmenande icke på långt när innehåller den fullständighet, som i detta afseende erfordrats.
Den Kongl, propositionen godkänner nemligen principen om förmånsrätt genom inteckning i lös egendom.
Enligt de ofvan åberopade Kongl, förordningarne gifves det visserligen en slags förmånsrätt i rudimaterier och effekter till säkerhet för dem, sora lemna förlag till bergsbruk, fabriker och nordsjöfisken; men det förlag, hvarom i dessa Kongl, förordningar är fråga, uppkommer till följd af ett bolagskontrakt emellan vissa dertill berättigade personer.
Det afslutas under iakttagande af vissa förmer, och en viss offentlighet, t. ex. vid förlag till bergsbruk, uppläsande på hyttebacken.
Genom dessa inskränkningar minskades faran af denna att bypothcksrätt, hvilken, Lag-Utskotlets Betänkande, N.-o 26.
13 om den ej är underkastad nödiga former, kan blifva vådlig för den allmänna krediten.
Till följd af förändrade industriella förhållanden har förenämnde bolagskontrakt alltmera kommit ur bruk och derigenom också förmånsrätten genom inteckning i lös egendom.
Fiåsan är nu om dess ålerupplifvande och utsträckning, i det att åt hvar och en lemnäs fritt att under namn af förlag förvärfva intecknings1 a 11 1 en viss art af lös egendom.
Den Kongl, propositionen innefattar jemväl i så måtto en utsträckning, att den medgifver förmånsrätt till betalning äfven utur ”fordringar” hvilket i oftanämnde förordningar, icke medgifvits.
Det är således icke fullt enligt med förhållandet, då Utskottet säger, att dea Kongl, propositionen ej innehåller afvikelser från nu gällande lagstiftning.
On nu behofvet af en utvidgning i realkrediten föranleder till intagandet af liypotheksrätt i lösören, så vill jag ingalunda motsätta mig detsamma.
Jag föreställer mig till och med att detta behof förr eller senare torde låta sig kännas; men en fullständigare lagstiftning i delta hänseende blir då af nöden.
Denna hypotheksrätt borde hafva stälts i sammanhang med den rätt till lösegendom, som medgifves genom Kongl, förordningen 1845 om köp af sådan egendom.
Jag har derföre inom Utskottet varit af den åsigt att, om den Kongl, proposition skulle godkännas, deråt borde gifvas den utsträckning, som fullständigheten fördrar.
Den Kongl, propositionen medgifver inteckning för förlag till fabrik, verkstad eller annan inrättning till beredande och förädling af råa ämnen.
Men den medgifver icke inteckning af förlag till jordbruk.
Denna senare näring torde likväl vara i lika stort behof af förlag som de ofvanomförmälde.
Dm Köne!, propositionen stadgar, att förlagsinteckning skall intagas i Rättens inteckningsprotokoll.
Denna föreskrift synes mig innefatta ett så stort misstag, att den ensam utgör skäl till förslagets ogillande.
Inteckningsprotokollerna hafva afseende endast och allenast på fastighet.
Att i dessa protokoll intaga den slags förmånsrätt, som man nu vill medgifva i lös egendom, skulle till öfverdrift belasta de redan tillräckligt vidlyftiga inteckningsprotokollerna och i dem inblanda hvad som rätteligen dit icke hörer.
Man föreställe sig den mängd af inteckningar i smärre fabriker och verkstäder, som skall blifva en följd af en så beskaffad förordning, som den nu afsedda.
Man har redan, med afseende på svårigheten för domare att utfärda gravationsbevis, börjat tänka på införandet af hypotheksböcker öfver fastighetei.
Då 14 Lag-UttkoiMs Betänkande, IV: o a6. sädana komma att införas, ty dermed kan icke länge dröja, hvart vill man då göra af de förlagsinteckningar, afseende endast lösegendom, dem man nu ämnar inblanda i inteckningsprotokollerne.
En sådan sammanblandning i samma protokoll af olikartade ämnen skulle kunna leda till förblandning af rättsbegrepp.
Den sakrätt i fast egendomj gällande emot livar och en, i hvars hand egendomen kommer, sorn fdstighets-hypotheket gifver, är till karakteren väsendtligen olik den genom den Kongl, propositionen afsedda förmånsrätt till betalning ur lösören så länge de äro i gäldenärens värjo.
Ty ehuru deruti intet stadgande förekommer angående beskaffenheten af inteekningsrätten, utan tvertoin att förfarandet blir detsamma som med inteckning i fastighet, så lärer dock meningen icke kunna vara, att tillägga inteckning i lös egendom annan rätt än den ofvannämnda eller förmånsrätt till betalning af den egendom, som linnes hos gäldenären qvar.
Om man har för afsigt, att genom intecknande bereda någon slags rätt i lösegendom, sora i annans vård förblifver, så måste, efter mitt förmenande, ett serskildt protokoll användas för all rätt till sådan egendom.
Ett sådaut protokoll finnes redan hos oss i det protokoll öfver lösöreköp och af handlingar som föres vid domstolarne.
Lösöreköpen, sådane vi för närvarande hafva dam, afse vanligtvis, jag vågar nästan säga alltid, ej eganderätt utan förmånsrätt till betalning utur egendomen.
Det är således orätt, att nu medgifva intagande i fastighetsprotokollerne af en sådan förmånsrätt.
Om alla dessa förmåns- eller sakrätter intogos i samma protokoll, så vunnes den förmån, att utur ett enda protokoll kunde inhemtas upplysning rörande alla de gravationer, hvarmed en persons lösegendom vore besvärad.
Stadgades nu derjemte en viss tid af t, ex. 3 eller 5 år för förnyelse af sådane inteckningar i lösegendom, så kunde hvar och en, genom utlösande af ett slags gravationsbevis vid den domstol, der personen vore mantalsskrifven, vinna kännedom om hans ekonomiska belägenhet samt genom inteckning erhålla en slags säkerhet, som visserligen icke vore ofelbar, enär egendomen kunde föryttras, men hvilken säkerhet likväl vore bättre än ingen.
Antages åter den Kongl, propositionen, så komma inteckningar i lös egendom att intagas i ett protokoll, och köp om sådan egendom (ehuru dessa vanligen afse förmånsrätt) i ett annat.
Då dessutom förnyelse at de senare enligt nu gällande lag ej erfordras, så är det icke möjligt, att vinna säker upplysning derom, huruvida en persons lösa egendom är graverad eller ej. hör bedragaren är då tillfälle lemnadt, att, med fördöljande af sin ställning, försälja sin lösa egendom till en person, och deri medgifva inteckning åt eu Lag-Utskottets Betänkande, Nto 26■ 15 annan.
Det tillhör lagstiftaren att förekomma sådana bedrägerier.
Ofuttständighet i lagstiftningen underlättar dem.
Förordningen af den 19 Maji 1835 om lösöreköp har lemnat bevis på vådan af att, genom ofullständiga lagstiftningsåtgärder, väcka uppmärksamheten på möjligheten att, under skydd af en felaktig lag, begå bedrägerier.
Jag fruktår, att den Kongl.
Propositionen, om den, sådan den belinnes, varder godkänd, i stället att, på sätt Utskottet förmodar, bidraga till säkerhet och ordning” skall verka motsatsen.” STOCKHOLM, ecksteirska boktryckeriet, 1848. Lag-Ulslwttcls Betänkande, N:o 2 7. 1 Jts. 27. AnL. till Exp. Utsk. den 3 Mars, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition (N:o 56) med förslag till lag om aktie-bolag.
Sedan Kongl. Maj:t, i skrifvelse den 9:de sisllidne November, gifvit Rikets Ständer tillkänna de skäl, som hindrat Kongl. Maj:t alt antaga den vid sisla Riksmöte af Ständerna beslutade och till Kongl. Maj:ls godkännande i underdånighet öfverlemnade lag om aktie-bolag, har Kongl. Maj:t, med afseende å frågans vigt och enär saknaden af behöfliga stadganden i detta ämne utgör en väsendtlig brist i nuvarande lagstiftning, uti Dess omförmälde nådiga Proposition lill Rikets Ständers antagande föreslagit en så lydande:
Lag om Aktiebolag. § I De som vilja ingå aktiebolag, bestående af lotter, ställda på innehafvaren eller på viss man, och åstunda att försäkra sig om lillgodon/utande af de rättigheter, som f>\§' 10 och 11 omförmäla, samt denna lag eljest medgifver, begären Konungens stadfästelse på bolagets ordning.
Konungen pröfvar bolagsordningens öfverensstämmelse med denna lag, samt om och huruvida derutöfver, med afseende på vidden och beskaffenheten af bolagets rörelse, serskilda bestämmelser må erfordras, vare sig angående säkerhet för fullgörande af delegarnes förbindelser, om tillsyn å gifna föreskrifters behöriga iakttagande, eller i annat syftemål.
Konungen skäl att den sökta stadfästelsen meddela, vardén bolagsordningen och Konungens beslut företedde hos Rådstufvurätt eller Häradsrätt i den ort, der bolagets styrelse enligt bolagsordningen har sitt säte.
Rätten intage innehållet deraf fullständigt i sitt protokoll; Och läte underrättelse om bolaget, på detsammas bekostnad, i allmänna tidningarna införas, derest ej, efter Konungens förordnande, allmän kungörelse i ämnet blifvit utfärdad.
Förändring af boBih tili R.
Prof. 1847 $ 1848. 7 Sami. 1 Afd. 10 Haft. " 1 2 Lag-UtsJwttets Betänkande, N:o 27, lagsordningen ege ej giltighet, med mindre den varder af Konungen stadfcistad; Och vare om anmälan hos Rätten af den förändring lag, som nyss sagd är. § 2.
Uti bolagsordningen skall uppgifvas den benämning, hvarunder bolaget sin rörelse drifver.
Och skall benämningen utmär ka bolagets egenskap af aktiebolag. § 3.
Bolagsordningen innehälle uppgift om den ort, der bolagets styrelse har sitt säte. § 4.
Genom bolagsordningen bestämmes huru aktierna hos bolagets styrelse inregistreras, och huru skeende förändringar i aktierätten antecknas. § 5.
Delegare, som ej till fullo inbetalt på honom belöpande andel i teckningssumman, skall, för hvad å hans lott är oguldet, afgifva sin skriftliga förbindelse, inom viss i bolagsordningen utsatt tid; Och må den förbindelse, innan den är f ullgjord, icke återställas med mindre utbyte sker, efter ty bolagsordningen härom bestämmer, eller ock sådant fall inträffar, att återfåendet är i öfverensstämmelse med § 6 medgifvet. § 6.
Bolagsordningen utsälte hvad äfventyr skall följa pål clelegares underlåtenhet alt inom rätter tid afgifva sådan förbindelse, hvarom i ,§‘ 5 förmäles, eller verkställa beslutad inbetalning å aktie.
Bestämmes äfventyret till förlust af aktierätten, då bör tillika i bolagsordningen stadgas om delegaren, efter sitt uteslutande från bolaget, skall vara fri från vidare ansvar, eller om han ändå förb/fver skyldig att återstående inbetalning till större eller mindre del fullgöra.
Råkar bolaget i konkurs inom ett år frän det delegare efter denna J* utesluten blef, vare han ej genom uteslutandet befriad från nyssnämnde betalningsskyldighet så vidt borgenärers rätt an - Lag-UUkottels Betänkande, N:o 27, 3 gclr; Och skall förty å betalningsskyldigheten af gifven skriftlig förbindelse icke i detta fall återställas förr, än sagde tid förflutit. § 7.
För bolag, hvars aktier ställas till viss marij bör bolagsordningen innefatta föreskrift, huruvida deri, som genom öfverlåtelse, arf eller på annat sätt blifvit dclegares rättsinnehafvare, må, efter skedd anmälan, inträda i bolaget, eller om han är skyldig att, efter aktiens inbetalda belopp, eller annan grund för aktien taga lösen. § 8.
Bolaget välje sysslomän, en eller flere, att utgöra bolagets styrelse för de företag, hvarom bolaget sig förenat, samt att, å bolagets vägnar, tala och svara.
Alla skriftliga af handlingar, som bolagsstyrelsen för bolaget ingår, skola undertecknas å bolagets vägnar, och med utsättande af dess antagna benämning, vid äfventyr att eljest styrelsens ledamöter, som af handl ingen underskrifva, skola för fullgörande af bolagets derpå grundade förbindelse ansvara såsom för egen skuld, en för al/a och alla för en. § 9.
Innan bolaget upplöses och atla dess gällande skulder blifvit godtgjorda må icke bolaget af tillgångarna göra vidare utdelning emellan bolagsmännen, än att, enligt sista bokslut, och det ej äldre än för nästföregående år, öf verskott finnes i visst förhållande till teckningssumman, hvilket bolagsordningen bestämmer.
Medlemmar af styrelsen eller bolaget, hvilka i något häremot stridande beslut deltaga, varén, i händelse af brist hos bolaget, skyldige ansvara en för alla och alla för en för återbäring af hvad för mycket utdeldt blif vit.
Varén ock alltid medlemmar af styrelsen eller bolaget, hvilka i annan måtto öfverträda den af Konungen stadf östade ordning, skyldige ersätta all genom sådan öfverträdelse uppkommande skada, en för alla och alla för en. § 10.
Utom i de fall, hvarom här ofvan stadgas, skola aktieägare, hvilkas bolagsordning blifvit stadfästad af Konungen och efter ff 1 hos Rätten a?i - 4 Lag-Utskotlets Betänkande, N:o 27. mäld, ej vara förbundne till ansvar för bolagets skulder med mera, än en hvar insatt eller åtagit sig att insätta, derest de icke till vidare ansvarighet sig serskilt utfäst. § 11.
Upplöses aktiebolag, sorn efter $ 1 kun gjordt varit, ege bolaget rätt att årsstämning ä borgenärerne söka, såsom i konkurslagen sägs. § 12.
Bolaget vare uti de mål, för hvilka ej annorlunda stadgas, lydande under allmän underrätt i orten, der bolagets styrelse, enligt bolagsordningen har sitt säte.
Fråga om afträdande af bolagets egendom till konkurs eller om år sståmning ä dess borgenärer skall ock, oberoende af bolagsmännens stånd och hemvist, tillkomma Rådstufvurätt eller Häradsrätt i den ort, hvarom nu sagdt är. § 13.
Träder aktiebolag i verksamhet utan att hafva erhållit sådan stadjäs (else, som i § 1 sägs; stånda hvar som emellertid å det bolags vägnar förbindelse ingår, derföre i personlig ansvarighet till fordringsegaren, såsom för annan sin förbindelse efter allmän lag. § 14.
Om bolag, hvilka bedrif va bankrörelse med egna tryckta eller graverade förbindelser, stadgas serskilt. § 13.
Denna lag skall vara till efterlefnad gällande från och med den usta Januari 184 Q- Den af ser icke rättsförhållanden, som der förinnan upp kommit.
Lag-utskottet, till hvars granskning och yttrande denna nådiga proposition blifvit af samtlige RiksStånden hänskjuten, finner lika med Kongl. Maj:t, hurusom en lag för omförmäldta bolag är af behof vet högt påkallad.
Lag-lJ tskoiteU Betänkande, N:o 57.
De äro nemligen af elen serskilda beskaffenhet, att de ej kunna hänföras till den art af bolag, som afses i 15 kap. handelsbaden, hvilket likväl är det enda ställe i gällande lagstiftning, som angifvet de grunder och vilkor, hvarunder bolag må bildas.
Då de senare utgöras af bestämda personer med en fortgående gemensam och personlig ansvarighet så väl inbördes som emot tredje man, så föreställas de förra, egentligen taladt, icke af personer utan af lotter eller aktier, af hvilka livar och en kan anses representera en bolagsman.
Den gemensamma ansvarighet för bolagets förbindelser, som berörde lagrum ålägger bolagsmännen, är ej eller förenlig med grunden och syftningen af ifrågaställde bolagsföreningar.
De bildas vanligen för utförande af större företag, som öfverstiga några få enskildes förmåga eller äro förenade med sådan osäkerhet i hänseende till utgången och den deraf väntade vinst, att enskilda ej vilja blottställa sig för äfvenlyret af betydligare förluster eller för vidslräklare ansvarighet än till vissa bestämda belopp, som de åtaga sig alt tillskjuta.
Nyttan och fördelen af dessa föreningar har erfarenheten jemväl bekräftat.
Framkallade af en växande industri och tilltagande associationsanda hafva andra länders lagstiftare långt före detta insett nödvändigheten att betrygga deras tillvaro; och samma nödvändighet är äfven för handen här i landet, hvarest dylika föreningar så småningom bredvid lagen uppstått.
Då emellertid lagstiftaren, å ena sidan, tillåter bildandet af bolag med den inskränktare ansvarighet för delegaren, som ofvan är nämnd, måste lian, å den andra, för tillkomsten af sådana bolag och handhafvandet af dess angelägenheter stadga så beskaffade vilkor, alt andra personers rätt icke äfventyras.
Det är alltså ur denna synpunkt, som Utskottet granskat det af Kongl. Majit framlagda nådiga förslag; och som Utskottet funnit detsamma innefatta ej allenast de allmänna föreskrifter, som i berörde hänseende synas böra af lagstiftaren meddelas, än äfven, så vidt ske kan, tillfyllestgörande kontroller mot de missbruk och vådor, som man af ifrågaställde föreningar befarat, utan att lägga hinder i vägen för desammas uppkomst och verksamhet, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att Kongl- Maj:ts förevarande nådiga proposition mätte erhålla Rikets Ständers hifallStockholm den 3 Mars 1848.
6 Lag-Utsliottcis Betänkande N:o 28.
Reservation af herr Agrell, med hvilken herr Fagerberg och riksdagsfullmäktige» Oloj Pehrsson från Gefleborgs län sig förenat: ”Då fråga kan uppslå, huruvida faslighet, som eges af aklie-bolag, må intecknas eller ulmätas för bolagsdelegares enskilda gäld, så, ehuruväl det må anses i sjelfva begreppet af ett aktie-bolag, alt dess fasta egendom tillhör bolaget gemensamt och ingen del deraf någon lottegare enskilt, torde dock, på det allt missförstånd i denna del må undanrödjas, ett stadgande härom böra uti ifrågavarande lag intagas, i hvilket afseende jag föreslår, att näst efter 8 § må införas en § af denna lydelse:
Eger bolaget fast egendom, md dock icke utmätning eller inteckning deri ske för delegarens enskilda gäld-” 28.
Ank. till Exp.-Ulsk. den 3 Mars kl. 1 e. in.
Betänkande, i anledning af väckt motion om bestämmande af tid för vitesförbuds kungörande i. kyrkorna.
Heder v. Bonde-ståndet har till Lag-utskottets behandling öfverlem nat eli till Ståndet ingifvet memorial, deruti riksdagsfullmägligen Nils A nclersson från Christianstads län anmärkt, att det vilkor, domstolar i allmänhet fästa för giltigheten af de vitesförbud, som af dem emot åverkan utfärdas, att nemligen samma förbud årligen skola i kyrkorna kungöras, vore dels mindre behöflijgt, helst dylika förbud alltid måste offentligen anslås, dels serdeles besvärande för så väl jordegare som presterskap, dels ock olämpligt, emedan verldsliga angelägenheter, så vidt ske kan, ej böra från predikslolarne afhandlas; i anledning hvaraf Nils Andersson föreslagit del stadgas måtte: att omjörmäldte förbud, för att vara gällande, ej behöfva från predikstolar ne kungöras oftare än hvart femte år.
Då Utskottet, efter öfvervägande af förenämnde fråga, nu går att sin mening derom framlägga, anser sig Utskottet till en början böra erinra det i lag icke är föreskrifvet, att de vitesförbud emot åverkan, som Lag-Ul kollets Betänkande, N:o 28. 7 domaren enligt 5 § i byggningabalkens 10 kap. eger meddela, ens skola kungöras, än mindre ali sådant bör ske medelst uppläsning från predikstol eller offentliga anslag;.
O D Nödvändigheten att dessa förbud komma till allmänhetens kunskap har emellertid föranledt domare, att städse fästa såsom vilkor för giltigheten af desamma, att de böra vid gudstjenst i kyrka offentliggöras, vanligen hvarje år; och denna i långliga tider allmänt antagna regel har slutligen af lagstiftaren blifvit tillämpad i Kongl. Stadgan den 13 April 1808, som berättigar domstol, att emot oloflig jagt stadga serskildt vitesförbud, med tillägg att ett sådant förbud gäller efter dess behöriga kungörelse, som hvart år bör ske i kyrkan.
Nu emedan det är af högsta vigt att ifrågavarande undantagslagar icke allenast offentliggöras, utan ock att detta sker så ofta att tillvaron deraf ej må falla ur allmänhetens minne, hvilket lätteligen kunde inträffa, derest, , enligt motionärens förslag, kungörandet i kyrkorna, som för närvarande är det på alla orter lämpligaste sättet att gifva dessa lagar offentlighet, ovilkorligen bestämdes till hvait femte år, får Utskottet, som dessutom anser förhållandet böra vara enahanda, om vitesförbudet afser förekommandet af jagt eller åverkan, vördsamt tillstyrka, att ifrågavarande motion mätte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende.
STOCKHOLM, Elmcn et Granberg» Tryckeri, 1848. Lag-Utslotlets Betänkande, A:o 29. 1 N:o 29.
Ank. till Exp. Utsk. d. 13 Mars, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af vackt motion, angående skärpta kontroller för kyrkoböckers förande m. m.
I memorial, hvilket hederv.
Bondeståndet till Lagutskottet remitterat, har riksdagsfullmäktige!) Sven Heurlin från Kronobergs län anmärkt, att, ehuru Rikets senast församlade Ständer antagit och medelst underdånig skrifvelse till Kongl.
Maj:ts godkännande öfverlemnat ett förslag till förordning, innefattande åtskilliga föreskrifter, dels för vinnande af fullständighet i presterskapets anteckningar öfver lodda, vigda och döda personer, dels för kontrollerande af riktigheten utaf samma anteckningar, dels ock i afseende på anteckningarnes förvarande, berörda underdåniga skrifvelse likväl icke vunnit annat afseende, än alt densamma blifvit till kyrkolags-kommittéen öfverlemnad.
Då emellertid omförmälda föreskrifter, enligt hvad en sednare erfarenhet skall visat, äro i hög grad af behofvet påkallade, och således angeläget är, att de skyndsamt blifva gällande, har Sven Heurlin hemställt, »att Rikets Ständer nu må derom besluta och aflåta en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit.» Då utaf Rikets Ständers Justitie-ombudsmans vid innevarande riksdag gjorda uppgift, angående de åtgärder, som blifvit vidtagne i anledning af Rikets Ständers vid sistförflutne riksdag aflåtne underdåniga skrifvelse^ inhemtas, att, sedan kyrkolags-kommittéen blifvit hörd öfver Ständernes förenämnde förslag, detsamma är vordet öfverlemnadt till Högsta Domstolen, hvars yttrande i ämnet ännu ej till Kongl.
Majit inkommit; och då frågan således ännu är beroende på Kongl. Majits nådiga pröfning, hvadan Ständernas redan fattade beslut qvarstår i sin fulla kraft; så enär det, vid sådant förhållande, lärer vara lika litet lämpligt, att Rikets Ständer för närvarande i detta ämne ytterligare besluta, som att någon vidare åtgärd å deras sida för frågans slutliga afgörande vidtages, får Utskottet vördsamt tillstyrka, alt Sven Ileurlins ifrågavarande motion måtte lemnäs utan afseende.
Stockholm den 15 Mars 1848. lith. lill n. St.
Prot. 1817 och 1848. 7 Sami. 1 Afd. 11 Baft. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande, N:ris 30 och 31.
Ank. till Exp. Utsk. d. 13 Mars, kl. 1 e. rn.
Betänkande, i anledning af väckt motion, angående förändring af 1 § 30 kap.
Rättegångs-balken i afseende på tid för anmälan af missnöje emot Hofrätts dom och utslag.
Till Lag-utskottets behandling har höglod.
Ridderskapet och Adeln öfverlemnat ett af herr Kröningssvärd, C. G., ingifvet memorial, deruti han yrkat, att den i 1 § 30 kap.