Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ännu hade de ej kommit hem, Och Tick-Tack!
Tick-Tack var fortfarande borta I Alla betjänterna voro ute och sökte.
Jungfrurna hade skockat sig i tjänarnes rum.
Så mycken oro bara för en hund!
Snart är han nog här igen.
Guvernanten tog en intres- sant roman och gick in till sig.
De två små grefvefröknarna blefvo ensamma.
De sutto krup- na tätt intill hvarandra, hufvud vid hufvud, kind mot kind.
Det var länge sen de suttit så med armarna slutna om hvarandra.
Tick-Tack hade suttit emellan dem.
Nu var Tick-Tack borta!
» Han springer och springer och springer.
Elaka, fula gubbar göra honom illa, » hviskade Isa med stora, uppskrämda ögon.
» Han springer vilse och hittar inte hem, » hvis- kade Mag. » Tror du, att han inte hittar heml?
Hvar skall han vara i natt?!
Det är så mörkt, Redigeras af Sophie Linge.
Skön som en drottning mitt hela sitter Uppå sin blomstersmyckade stol, Doftande lundar med fågelkvitter, Blånande sjöar med silfverglitter, Blomfagra ängar och strålande sol, Myggor som dansa och humlor som spela, - Alla sin hyllning gifva mitt hela; Och nu det gäller att göra sitt val Utaf dess skatter i tusental.
Från skogens värld En ståtlig gärd.
Och en ifrån rabatten.
En osund gas.
Hvad sällan tas I hetsiga debatten.
Ett mänskligt band.
Uti vårt land En klarblå vattenspegel.
^ " En praktfull brud I blomsterskrud.
&gt; / -- Hvad alltid finns på segel.
En gammal skytt.
Och gammalt nytt, Som barnen vilja höra.
Ett sumpigt fält.
En som så gällt Kan mogonslummern störa.
En landtlig färg.
En grönklädd dvärg Som envist nog kan stickas.
En magisk sfer.
En hvitklädd här Som ifrån himlen skickas.
Uppå sitt vis B l a n d nu befintliga Hvarför hänger Tick-Tack så med hufvudet?
Hvarför viftar han inte på svansen?
Hvarför slickar han inte dessa små oroliga, fina fröken- fingrar?
Och hvarför är han så besynnerligt kall och känslolös?
Tick-Tack!
Kalle bar lagt den döda hunden ner på gatan.
Blodet rinner fortfarande jämnt och stilla ned öf- ver armen ur såret.
Och han uppbjuder sina sista krafter att samla sina tankar: » En hund.
En stor.
stor hund.
b e t.
. » Och så äro tankarna borta.
» Två små prinsessor sutto i ett slott.
Två små prinsessor sutto i ett slott.
» Nej, nej!
De sitta icke mer i ett slott.
De äro här, här tätt invid.
Det ena fina pagehåret hänger ned bredvid det andra.
Kalle sträcker ut sin hand, som är så matt och märkvärdigt tung.
Och han stryker långsamt öfver håret — uppifrån och så ända ner.
Det är mjukt, lent, oändligt mjukt, oändligt lent.
Han tycker det är, som om han sjönk ned i det, sjönk allt mer och mer, bara sjönk och sjönk.
Det är ljufligt och obeskrifligt lugnt och stilla.
Det hvirflar som stora solar och små stjärnor inför hans slutna ögon, så vet han icke af mera.
Medvetandet är borta.
Det rann bort för mycket blod ur det stora såret öfver armen.
Men Lovisa Ulrika och Magdalena Kristina Kugge ligga på knä framför den döde Tick-Tack.
Klara tårar droppade sakta ur deras stora, all var- samma ögon.
så mörkt under natten.
Och i Mags ögon drogo pupillerna ihop sig i ångest.
» Vi skola gå ut och söka honom, » förklarade Isa helt oväntadt.
» Vi? » sade Mag och såg litet tvekande ut.
» Men Jaucqes är borta och fröken läser i sitt rum. » » Törs du inte gå ensam? » sade Isa.
» Jag törs. » Och så gingo de hand i hand.
Ingen mötte dem, Ingen höll den tillbaka.
På gatan vände man sig förvånad om efter dessa två små flickor, som fortsatte att gå framåt, orubbligt framåt hand i hand, barhufvade i tunna, ljusblå klädningar.
De, som ville hejda och tilltala dem, tystnade inför deras stora, allvarsamma ögon och förnäma, högburna små hufvuden.
» Tror du Isa, att Tick-Tack gått den här vä- gen, » vågade slutligen Mag framh viska.
» Javisst, » svarade Isa.
Men i samma ögonblick föddes det första lilla tviflet och den första lilla oron inom henne.
Men hon fortsatte ändock att gå med Mags hand i sin.
» Jag fryser, » sade Mag efter en stund, undergifvet och klagande.
Isa häktade af sig sitt Ulla hvita tyllförkläde och svepte det, som var ynkligt tunnt och fint, om systerns späda skuldror.
Och så fortsatte de att gå och g å.
Emellertid höll äfven Kalle på att gå och gå.
Men det var icke samma hurtiga och kavata Kalle som vanligt.
Det var en blek liten Kalle, som vandrade framåt meddendöda hunden på sina trötta armar.
Det sved och en jämn, varm blodström rann ut öfver hans ena arm.
Och hans steg blefvo allt långsammare och tankarna i hans hjärna så underligt förvir- rade och trötta.
N:R 5 1 ONSDAGEN (626).
» 3: - DET FÖRSTA UTGIFNINGSDAGAR '.
NORDISKA REDAKTÖR OCH 28 JUNI 1899.
UTGIFVARE: FRITHIOF HELLBERG TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3.
: JOHAN BYRÅ MÖTET.
N O R G E S vackra hufvudstad har i dessa dagar varit d e n gästfria samlingsplat- s e n f ö r ett s t o r t a n t a l a f d e t fria or- d e t s m ä n från d e f y r a n o r d i s k a l ä n - derna: Sverige, Norge, D a n m a r k o c h Finland.
OCH EXPEDITION: KOMMISSIONARER ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÅ ALL- KLARA S.
b e t e c k n a s s o m ett l y c k o s a m t steg i riktning m o t d e n a n d l i g a s k a n d i n a v i s m, s o m eftersträf- v a s af de nordiska småstaterna.
PRESS- D e t t a f ö r s t a n o r d i s k a p r e s s m ö t e, h v i l k e t till ö f v e r l ä g g n i n g o m v i k t i g a p r e s s f r å g o r, till t a n k e - utbyte o c h kollegiala s a m k v ä m sammanfört j o u r n a l i s t e r a f s k i l d a f ä r g e r, får u t a n t v i f v e l DEN B l a n d fester, s o m a n o r d n a t s för m ö t e s d e l - tagarne, m å här i tidsföljd n ä m n a s norska pressens festmiddag i den n y a frimurarlogen, h. ra.
k o n u n g e n s d e j e u n e r p å B y g d ö k u n g s g å r d samt Christania kommunairepresentations m i d - dag på den natursköna Frognersa^tern.
D e n särskildt för I d u n s räkning tagna foto- grafi, s o m v i h ä r n e d a n m e d d e l a, f r a m s t ä l l e r ett af pressmötets s a m m a n t r ä d e n å » Univer- s i t e t e t s a u d i t o r i u m », d ä r alla f ö r h a n d l i n g a r ägde rum, STOCKHOLM, IDUNS KUNGL.
Hvilka de olika representanterna för d e n n o r d i s k a p r e s s e n ä r o, k u n n a v i e j, till f ö l j d af d e t s t r ä n g t a n l i t a d e u t r y m m e t i v å r t d a g s - n u m m e r, a n g i f v a, m e n t r o, att d e a f v å r a lä- sare, s o m b e s i t t a n å g o n p e r s o n a l k ä n n e d o m o m s ä r s k i l d t s v e n s k a j o u r n a l i s t e r, s k o l a på b i l d e n g a n s k a lätt k u n n a identifiera åtskilliga.
— I n ä s t a n u m m e r h o p p a s v i b l i f v a i tillfälle att m e d d e l a e n eller p a r i l l u s t r a t i o n e r från B y g d ö, d ä r k o n u n g e n lät g i f v a f r u k o s t för p r e s s m ö t e t s deltagare.
R a s m u s s e n foto DET Halfårs- FÖRSTA NORDISKA och kvartals-abonnenter PRESSMÖTET: MANDAGENS böra oförtöfvadt SAMMANTRÄDE.
förnya prenumerationen.
1DUN — 1899.
ETT F EDEN.
Ö R R Ä N J A G ut till d a g e n s m ö d a går, h o s dig ett ö g o n b l i c k j a g ä l s k a r stanna, min späda pilt, att s m e k a få ditt o c h k y s s a till f a r v ä l d i n ljusa hår panna.
D u l e r e m o t m i g m e d ett ö g o n p a r, s o m trollar fram o c h i hvars en h i m m e l m e d sitt s k i m m e r, g r u n d, så s k u l d l ö s t r e n o c h klar, j a g ej ett m o l n a f lifvets s o r g f ö r n i m m e r.
O c h när jag sedan midt bland dagens id all lifvets o r o k ä n n e r kring mig brusa, min hågkomst söker dina blickars och dina leenden, d e barnsligt • frid ljusa.
O m h å r d m i n l o t t m i g t y c k s o c h t u n g m i n färd, all b i t t e r h e t i s a m m a stund j a g g l ö m m e r, s o m j a g att gästa g å r d e n undervärld, där än i menlöshetens r o d u drömmer.
Jag vet, att o m än h ö l j d m i n h i m m e l af skuggor, s o m f ö r m ö r k a j a g v i d din h a n d som bära d o c k finna E.
N kan å t e r till m i n b a r n d o m s AKTA står vandringsleden, N. de spår, Eden.
SÖDERBERG.
SKOGEN!
A T U R E N står s m y c k a d s o m e n b r u d.
H v a d den härliga grönskan fröjdar vårt öga och sinne!
härinne kvittra!
mossiga höra!
Hvilken doft, hvilken svalka skogen!
O c h hör, huru fåglarna L å t o s s slå o s s n e d d ä r b o r t a p å d e n s t e n e n o c h b a r a u p p g å i att se o c h 2 — säger man.
J a v ä l, d e t stiftas l a g a r f ö r s k o g s - afverkningen, det undervisas b å d e teoretiskt och praktiskt i skogssådd v i d skogsinstitut o c h folkskolor; o c h stora v i d d e r besås m e d skogsfrö.
O c h ändå, j a g tror icke, m a n kan göra n o g m y c k e t för d e n saken o c h icke heller n o g ofta o c h allvarligt l ä g g a vårt svenska folk p å h j ä r t a t att a k t a o c h s k y d d a s k o g e n s o m e n g o d, o v ä r d e r l i g v ä n.
— D e t g i f v e s t. e x.
t r a k t e r n o r r u t i v å r t l a n d, d ä r a l l m o g e n så föga värderar s k o g e n, att m a n, o m den, s o m tål s k o g e n s träd p å sin gård, g ä c k a n d e s ä g e r: » d e n där k a n inte hålla s k o g e n ifrån s i g.
» Mången b o n d e s o n insuper från barndomen d e s s a åsikter.
H a n v ä x e r u p p o c h blir — h e r r e m a n, t y att b l i f v a h v a d » f a r » var, b o n d e, det anses för simpelt.
S å har h a n litet pen- g a r eller skaffar s i g s å d a n a, b ö r j a r s p e k u l e r a, köper s k o g o c h afverkar.
Skulle han tänka p å att fara v a r l i g t f r a m m e d s k o g e n?
N e j, h a n h u g g e r n e d r u b b o c h s t u b b, så att d e t s e r ut, s o m o m e l d e n g å t t d ä r f r a m o c h m e j a t väg.
B a r a h a n f ö r t j ä n a r b r a, är h a n n ö j d.
L å t v a r a, att k r o n o s k o g a r n a v å r d a s, låt v a r a, att sågverksbolagen följa afverkningslagarne o c h m e d l e m m a r n e sinsemellan ingå öfverens- k o m m e l s e r till s k o g a r n a s s k y d d, m å n n e d e t g ö r t i l l f y l l e s t, så l ä n g e e n s k i l d a a f v e r k a r e fara fram s o m vandaler?
Ja, så h a r m a n därtill h ö r t t i d e n d e r u p p i f r å n f j ä l l t r a k t e r n a, att, allt efter s o m s k o g e n afverkas å b e r g e n, t y c k e s s n ö g r ä n s e n flytta s i g l ä n g r e n e d.
D e t är j u en t a n k e att frysa v i d l M e n frånsedt afverkningen, ödslar m a n äfven p å m å n g a sätt m e d s k o g e n.
H v e m kan räkna d e tusental af u n g a granar, s o m vintertid norrut nyttjas att utpricka k ö r v ä g a r n e öfver isar o c h s l ä t t b y g d e r, d ä r s n ö n o f t a b r e d e r s i g s o m ett j ä m n t, h v i t t t ä c k e?
Dock, det måste väl så vara.
Däremot kunde granar såsom p r y d n a d e r på gårdar o c h förstukvistar vara att b e t r a k t a s å s o m ö f v e r f l ö d s v a r o r — " en s a k är j u, o m m a n h a r s k o g, s o m b e h ö f v e r g a l l - ras, m e n e l j e s!
d e n till s l u t r u n d t o m g å n g p å g å n g, tills d e n ä n d t l i g e n g å r af.
Hvilken seger 1 — M e n hur d e t s t a c k a r s lilla t r ä d e t ser u t!
S å illa b e - h a n d l a d t s o m det blifvit, dör det k a n s k e ut, u p p n å r i alla h ä n d e l s e r a l d r i g d e n f u l l k o m n i n g, d e t k u n d e u p p n å t t, o m ej ett o f ö r s t å n d i g t m ä n n i s k o b a r n så rasat e m o t det, utan blir knotigt o c h krokigt.
Tänk, o m barnen finge p å sin l o t t a t t p l o c k a b l o m m o r o c h g r ö n t, o c h t j ä n a r e eller a n d r a ä l d r e, s o m å t f ö l j a d e m, b e v ä p n a d e m e d kni£ e l l e r e n l i t e n y x a, t o g e af l ö f v e t!
D e t s k u l l e b e s t ä m d t alla p a r t e r n a vinna på.
I fråga o m skogarnas s k y d d har k v i n n a n, o c h s ä r s k i l d t alla m ö d r a r o c h u p p f o s t r a r i n n o r, e n v i k t i g m i s s i o n att f y l l a: i n g i f v a d e u n g a k ä r l e k till n a t u r e n, l ä r a d e m, a t t t r ä d o c h b l o m m o r h a lif, o m o c k s å e j f r i v i l l i g r ö r e l s e, o c h a t t m a n e j har r ä t t a t t b e h a n d l a d e m, som o m de vore fullkomligt okänsliga.
I I d u n s t o d e n g å n g att l ä s a e n l i t e n, v a r m - hjärtad utgjutelse, s o m hette: » Vår s k o g ».
— » Väx far » h a d e sått » vår s k o g », hvart- enda träd därinne.
Och var nu också icke d e n s k o g e n så stor, så v a r d e t d o c k ett g o d t v e r k, n å g o t att v a r a s t o l t o c h g l a d ö f v e r.
M e n t ä n k o m, i stället att så e n h e l s k o g, hvar o c h en af Sveriges i n b y g g a r e en g å n g u n d e r h e l a s i n l i f s t i d d r o g e u p p b a r a ett e n d a t r ä d, till h v i l k e n v ä l s i g n e l s e s k u l l e d e t e j blifva!
O m m a n p å d e t v i s e t finge f ö r m y c - k e t af v a r a n, j a, d å f u n n e s j u a l l t i d y x a n att t a ' till.
J a g t r o r, att m å n g e n s k y r m ö d a n a f trädodling, isynnerhet d å det gäller fruktträd, e m e d a n h o n eller h a n b e f a r a r att e j s j ä l f h i n - n a skörda n å g o n fördel däraf.
D o c k, skulle v i a l l t i d t ä n k a så, h u r u g i n g e d e t d å m e d våra företag — hvilken stund s o m helst kan j u d ö d e n k o m m a! "
N e j, l å t o m o s s så o c h plantera!
F å v i själf va s k ö r d a frukten af v å r t a r b e t e, n å v ä l, så är d e t o s s k ä r t, e l j e s b l i r d e t a l l t i d n å g o n, s o m får g l ä d j e däraf, o c h s o m skall v ä l s i g n a v å r t m i n n e.
S-M.
i M e n tyst, hvart t o g stämningen v ä g e n?
H v a r b l e f d e n af, d e n l j u f l i g a g r ö n s k a n o c h fågelsången därinne i furuskog?
O, säg!
— A c k, y x a n fällde träden, o c h d e s m å sångarne flyttade till fjärran n e j d e r.
N u s t r y k a stor- m a r n e o h i n d r a d e fram öfver slättlandet, kli- m a t e t har blifvit strängare än förr o c h neder- börden ojämn.
Hur kunde d e?
Hur ville d e?
— Pengar, pengar!
det var, h v a d de ville ha.
O c h v å r a g a m l a f u r o r b l e f v o till b r ä d e r o c h spärrar, o c h u n g s k o g e n fick s t r y k a m e d, o c k s å den.
M a n sökte väl plantera n y skog, m e n h u r u k u n d e d e n h i n n a v ä x a u p p s å fort, s o m d e n g a m l a h ö g g s n e d, då sågarne skulle m a t a s n a t t o c h d a g, år u t o c h år i n?
O c h n u b r ä n - n e r m a n k o l o c h m a n b r ä n n e r torf.
Hvart t o g o d e v ä g e n, d e trefliga, s p r a k a n d e v e d b r a - sorna?
— Ett minne blott!
M e n tankar, tankar, hvart fören I m i g?
H v a d är d e t f ö r s o r g l i g a f r a m t i d s p e r s p e k t i v, I upprullen?
Ja, h å l l e n er b a r a i s t y r, t y m å n g a skola tala o m att » s e s p ö k e n m i d t p å ljusa d a g e n ».
Eller k a n s k e k o m m e r e n o c h a n n a n att s ä g a s o m e n u n g b o n d d r ä n g e n gång sade o m s k o g e n: » Ä h, n o g räcker han i v å r t i '!
» — O c h s e d a n?
Ja, h v a d s e d a n?
— S a k s a m m a m e d d e m, s o m k o m m a efter o s s!
— Ä r d e t m ä n n i s k o k ä r l e k, är d e t foster- l a n d s k ä r l e k, är d e t i n t e d e n k r a s s a s t e själfvisk- " het?
» M e n i v å r a d a g a r g ö r e s d e t j u så m y c k e t b å d e f ö r att s k y d d a o c h f ö r n y a s k o g a r n a, » O c h s o m m e d barrskogen, så m e d löfskogen!
N o g är d e t r o l i g t, d ä r g a m l a, g l ä d j e b r i n g a n d e sedvänjor bibehållas.
V i s s t är d e t g l ä d j e o c h g a m m a n, d å d e u n g a få k l ä d a » M a j s t å n g » och pryda h e m m e t med löf och b l o m m o r i midsommartider.
Äfven måste man medge, att, o m m a n i n g e n a n n a n t i l l f l y k t h a r u n d e r s o m m a r h e t t a n, d e t k a n v a r a r ä t t s k ö n t att få k r y p a i n i e n n y s s » f r a m t r o l l a d » b e r s å a f dof- tande björkar.
M e n j a g vill d o c k hjärtligt mana både unga och gamla: » akten skogen! » M å m a n gallra b j ö r k s k o g e n o c h kvista träden, m e n icke h u g g a n e d utan urskillning!
En s a k, s o m j a g sett p r a k t i s e r a s, är, att m a n slår u p p t r ä s t ä l l n i n g a r f ö r att s e d a n år e f t e r år kläda d e m m e d björkar, kanske icke bara en utan två gånger på sommaren.
H a r m a n så l ä t t att få t r ä d e n, s k u l l e d e t j u v a r a v i d a b ä t t r e att p l a n t e r a s i g e n b e r s å a f u n g a b j ö r - kar.
P å e t t p a r år tar d e n s i g s n ä l l t o c h blir tät o c h v a c k e r, o m d e n klippes — d e t har j a g sett e x e m p e l på.
I sanitärt afseende är d e t j u a l l t i d g o d t att h a t r ä d i s i n n ä r h e t, därtill h a l ö f t r ä d m å n g e n g å n g v i s a t s i g v a r a ett v ä r n v i d eldfara.
S l u t l i g e n p r y d e r e n så- d a n b e r s å sin p l a t s b r a m y c k e t b ä t t r e ä n e n m e d vissnadt, prasslande o c h skräpande löf.
V i d m i d s o m m a r g å så m å n g a u t a t t b r y t a löf.
D e t händer beklagligt ofta v i d sådana t i l l f ä l l e n, a t t m a n g å r t i l l v ä g a så, s o m u t t r y c - k e t a n g e r, m a n bryter n e d l ö f v e t.
D e t d ä r är e n s a k, s o m alla s m å t t i n g a r v i l j a v a r a m e d o m, o c h så a n g r i p a d e u n g a t r ä d o c h b u s k a r.
M e n i b l a n d får m a n t a g p å e n g r e n, s o m är f ö r s t o r eller f ö r s e g.
M e n i n t e g e r m a n t a p p t för det.
N e j, b y t i n g e n h ä n g e r s i g a f alla krafter p å g r e n e n, d r a r o c h sliter o c h v r i d e r LOVISA PETTERKVIST I EUROPA.
UTMÄRKTA HERR BREF III.
V a r så s n ä l l o c h i n t e b e d m i g b e s k r i f v a h v a d j a g ser — för d e t k a n j a g i n t e.
Det är s å f ö r u n d e r l i g t a l l t s a m m a n s — a l l d e l e s s o m j a g s a t t i e n öfverjordisk teatersalong o c h s å g e v i g t n y a, öfverjordiska kulisser skjutas fram ur d e n blå h i m l e n.
O m m a n k u n d e tro, att ä n g l a r n a s k u l l e få r o a s i g m e d n å g o t så s y n - d i g t s o m att s p e l a s ä l l s k a p s s p e k t a k e l, så s k u l l e d e sannerligen spela det i Schweiz.
Montreux är e n b l a n d d e allra v a c k r a s t e » k u l i s s e r n a » — e n sol- o c h e n d i m s t o d — m e s t d o c k e n sol- s t o d, g u d s k e l o f.
F ö r s t a v e c k a n b a r a anda,des o c h a n d a d e s vi — alldeles s o m fångar, k o m n a från e n m ö r k c e l l!
D e t e n d a o p o e t i s k a i M o n t r e u x är n a m n e t på sjön, s o m sta ' n ligger i n v i d: » L é m a n ».
Ä r d e t n u r e s o n u t i att k a l l a e n s j ö f ö r L é m a n?
Lika gärna h a d e d e d å k u n n a t kalla d e n för M a r c u s eller n å g o t a n n a t s v a r t m u s k i g t o c h till affärsbranchen hörande.
M e n sjön i o c h för s i g s j ä l f är u t s ö k t v a c k e r: b l å g r å, b l a n k o c h stilla; e n j ä t t e s t o r t e n n t a l l r i k, o m g i f v e n a f d e allra h ö g s t a m a r ä n g s u i s s a r i v ä r l d e n, h v i l k a suissar n ä s t a n a l l i h o p a ä r o b e s t r ö d d a m e d e t t evigt snö-strö-socker.
D e n allra h ö g s t a m a r ä n g s u i s s e n h e t e r » D e n t d u M i d i », h v i l k e t lär b e t y d a att h a t ä n d e r i söder.
M e n d e t t r o r j a g är n å g o n h i s t o r i a.
T y hur f ö r s i g k o m n a b e r g e n ä n äro här i
— S c h w e i z, o c h G u d s k a ' v e t a, att d e ä r o m ä r k - v ä r d i g a i fråga o m t a g g b a n o r, rullbanor, o c h alla m ö j l i g a s l a g s b a n o r s a m t i att b l o m s t r a m e d hotell p å d e m e s t otroliga platser, m e n a t t » f å t ä n d e r », v a r e s i g i n o r r eller s ö d e r eller i h v i l k e t a n n a t v ä d e r s t r e c k s o m helst, d e t lär d e v ä l ä n d å i n t e d u g a till.
J a g v e t inte, o m j a g törs säga det, m e n j a g h a r e n l i t e n a n m ä r k n i n g till att g ö r a p å Alperna, hur utomordentligt imposanta o c h m a g n i f i k a o c h allt m ö j l i g t s t o r t d e ä r o: j a g t y c k e r, att d e ä r o litet l ä t t v i n d i g a a f s i g i fråga o m formen.
H e m m a är e t t b e r g e t t b e r g o c h l i g g e r d ä r d e t s k a — t ä t t intill h o r i s o n t e n.
M e n här!
D e t finns i n t e o r d f ö r alla d e p i k a r, k r u m e - lurer, » t o r n », k a m m a r o c h besynnerligheter, s o m inte Alperna äro b r o d e r a d e m e d, o c h inte alls h ä n g a d e i h o p h e l l e r, u t a n ä r o s t r ö d d a hur s o m helst, alldeles s o m o m V å r Herre spelat skrapnosspel i h i m l e n m e d hela A l p - k e d j a n, s l ä p p t a f d e n o c h g l ö m t att h a k a d e n samman igen.
O c h i f r å g a o m s n ö n är d e t lika besynnerligt.
H o s oss ligger s n ö n så t u n g t o c h stilla, a t t m a n r i k t i g t känner, hur g o d t naturen hvilar under den.
Här fräser d e n, j a, j a g k a n i n t e få f a t t i n å g o t a n n a t uttryck.
M i n v ä n s ä g e r, att d e t k o m m e r s i g däraf, a t t s n ö n h ä r t ä c k e r vin.
Vete Gud, hvad det k o m m e r s i g af, m e n k o n s t i g t är d e t.
Men n a t u r l i g t v i s f ö r s t å r h e r r s k a p e t, att h ä r är v a c - kert?
H ä r är gudomligt v a c k e r t o c h e t t l j u s och en färgrikedom och en glans!
N ä r v i k o m m o h i t f ö r s t a g å n g e n, v o r o alla » b e r g a k u n g a r n a » (d e t är n o g f ö r litet att k a l l a d e m marängsuissar!)
insvepta i hermelinskappor.
N u glindrar snön bara högst uppe, m e d a n björklöfvet p å sluttningarna nedanför sprutar fram i stora kvastar.
B j ö r k a r n a äro o c k s å k o n s t i g a här.
H o s oss äro d e v i d a nedtill o c h smala upptill; här äro d e smala nedtill o c h v i d a upptill, alldeles s o m o m solen öpp- n a t d e m m e d v å l d o c h d e t ä n d a n e d till hjärt- rötterna.
O c h s å d a n a r o s o r d e t finns h ä r s e ' n l F r ö n, s t o r a s o m karlar, m e d h e l a tak a f b l o m m o r!
J a g g ö r i n g e n t i n g a n n a t än går p å v å r terrass o c h l u k t a r h e l a d a g a r n a i g e n o m.
G r u f l i g t in- t r e s s a n t är o c k s å att f å se vinet, som jag d r u c k i t s å m å n g a h e r r a n s g å n g e r u t a n be- grepp o m, h u r d e t k o m m e r till v ä r l d e n, s p i r a u p p u r d e n g u l a m u l l e n o c h t ä c k a d e förfär- ligt fula knölar, s o m kallas v i n s t o c k a r.
K ä p - parna, s o m ska ' stöda de s p ä d a vinrankorna, stå i millioner b r e d v i d h v a r a n d r a, f y l l a n d e, i n - r u t a d e i murar, t e r r a s s efter t e r r a s s nedanför björklöfvet m e d en e g e n d o m l i g » d o e k s k o g », s o m h v a r k e n h a r saf eller b l a d.
Öfver de k ä p p a r n a k o m m e r slingorna, h v a d det lider, att fläta i h o p s i g till ett n ä t v e r k o c h u n d e r d e t nätverket m o g n a drufvorna, sakta, sakta!
T ä n k, L o v i s a, att d u h a r fått se d e t t a — - du!
N u k o m m e r o r d n i n g e n till » C h i l l o n », M o n - treux^ öga o c h ständigt utspelade trumf.
E l j e s är d e t ett k l u m p i g t, h a t t b e p r y d t slott, s o m lik en g a m m a l kokett e v i g t speglar sig i det v i d dess fot evigt lugna vattnet, och s o m j u s t i år firat sitt 2 - m i l l i o n s j u b i l e u m s o m afporträtterad skönhet.
I d e t slottet har b o t t en statsfånge, s o m h e t t e B o n g v i v a n g (j a g är i n t e r i k t i g t s ä k e r p å s t a f n i n g e n, m e n s k a t i t t a efter till n ä s t a g å n g!)
H v a d han gjort för ondt, v e t j a g inte!
— B o n g v i v a n g e r äro j u litet v i d l y f t i g a af sig!
M e n h a n m å t t e h a varit en h ö g s t framstå- e n d e p e r s o n l i g h e t, t y, i n t e n o g m e d att sta- ten b y g g d e h o n o m ett sådant grufligt gentilt s l o t t till f ä n g e l s e, u t a n s e d a n h y r d e d e n o c k s å e n p o e t, s o m h e t e r B y r o n, f ö r att b e s j u n g a hans lidanden.
3 1DUN — m ä n n e n » s k a k u n n a få b e till s i n e g e n G u d, efter d e n u i n t e g i l l a n å g o n a n n a n; l a w n - t e n - n i s p l a n e r, s t o r a s o m salar, o c h f o t b o l l s b a n o r o c h idrottsparker o c h kälkbackar o c h skridsko- b a n o r — o c h G u d v e t i n t e allt — » h ö r a o c k - så till. » N o g k u n d e m a n n u t y c k a, att slikt v a r b r a fnåskigt g j o r d t af staten, m e n j u s t d e n fnåskig- heten bevisar, hvilket förutseende o c h oänd- ligt klokt folk schweizarne äro.