Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så vida ifrågavarande lagförändring skall medföra åsyftad nytta, bör den vara bindande för alla orter; hvadan det icke bör få ankomma på menigheterne sjelfve att betjena sig af den föreslagne anstalten med gode mäns tillsättande eller ej.
Sjelfva befattningen innefattar ett communal-bestyr, som ej bör göras så mödosamt, att obenägenhet emot dess åtagande uppstår, men hvilket ej eller någon må undandraga sig utan laga förfall; och i berörde egenskap synes befattningen ej berättiga till annan ersättning, än den, som af hafde kostnader blifver en följd; äfvensom det är uppenbart, att ersättningen dels ej kan på förhand bestämmas, dels skall gäldas af medel, tillhörige den myndling, för hvars räk - 6 Lag-Utskottets Utlåtandej N\o 138 ning kosLnaden blifvit gjord.
Då förslaget innehåller, alt jemväl de, som i förmynderskapsmål under serskild domstol höra, skola gode män utse, hafva frälsemän ej blifvit förbigångne, hvaremot sättet för deras val af gode män synes höra på dem och Rättens bepröfvande ankomma, utan att behöfva i lagen utstakas.
Utskottet förmodar att härigenom blifvit visadt, dels att de ytterligare säkerhetsmått, sorn med anmärkningarne blifvit afsedde, ej äro lämplige eller behöflige, dels att domarens controllerande myndighet öfver förmyndarevården vunnit ett stöd, men icke blifvit försvagad genom Utskottets förslag till ändring af i och 2 §§. i a3 Capitlet Ärfda-Balken; dels att de brister, man i öfrigt velat finna i detsamma, i sjelfva verket ej ega rum.
I afseende på redactionen af nyssnämnde 1 §., är anmärkt, att, uti den mening, som angår förmyndares skyldighet att tillställa gode männen sluten räkning, orden ”sluten,” såsom otydligt, borde utbytas emot ”afslutad;” men då dessa begge ord hafva enahanda betydelse, och det förra är begagnadt i den nuvarande lag-texten, anser Utskottet denna anmärkning ej böra till någon ändring uti förslaget föranleda.
Den ändring af 7 §. i 20 Capitlet Ärfda-Balken, som Utskottet föreslagit till förekommande af de olägenheter, hvilka kunna vållas af bristande vård om omyndigs egendom, då förmyndare dör eller hans egendom lill borgenärer afträdes, har blifvit klandrad, såsom öfverflödig.
Utskottet kan likväl ej godkänna denna anmärkning, ty, äfven om det, såsom en följd af redan gällande föreskrifter, må anses dels tillhöra domarens embetspligt att, då förmyndare dör eller afträder egendom till concurs, förordna annan förmyndare i hans ställe, dels vara ett åliggande för afliden förmyndares arfvingar eller andre, som hans bo i vård hafva, att anmäla dödsfallet hos domaren och ansvara för vården af omyndigs egendom, intilldess annan förmyndare varder utsedd, skall dock införandet i lagen af uttryckliga stadganden härom, ytterligare betrygga omyndiges rätt och säkerhet.
En serskild gjord hemställan, att en hvar, som kommer i concurs-tillstånd, bör vara skyldig att förete bevis från angränsande domstolar, huruvida han innehafver förmynderskap, kan ej eller af Utskotlet biträdas, emedan derigenom skulle förorsakas ofta onödiga kostnader; äfvensom ett stadgande härom synes mindre behöfligt, helst det lärer kunna antagas, att kännedom 0111 de uppdrag af denna beskaffenhet, hvilka en cessionant i närbelägna orter kunnat erhålla, icke i allmänhet saknas. Lag-Utskottets Utlåtande, N-.o 138.
7 Åtskillige Ledamöter, som 3'ttrat, att med nedflyttning af ou^ndigs nu egande tysta förmonsrätt i förmyndares faslighet bör uppskjutas, intilldess Förmyndarekamrar framdeles kunna inrättas, hafva, till undanrödjande af det hinder för låns erhållande ur publika Cassör, som tillvaron af nämnde förmonsrätt medför, i anseende till svårigheten för lånesökanden att styrka, det han ej innehar förmynderskap, framställt flere förslag, såsom att ett allmänt Förmyndare-Contor skulle inrättas i Hufvudstaden, der ett fullständigt registratur fördes Öfver alla förmyndare, grundadt på förteckningar, som borde af hvarje domare dit insändas, eller att ingen borde kunna förordnas till förmyndare å annan ort, eller inom annan jurisdiction, än der han vore boende, samt att, om så skedde, underrättelse derom skulle meddelas domaren i den ort, der förmyndaren hade sitt hemvist; men, jemte del verkställigheten af dessa förslag korame att af mångå svårigheter mötas, utan att det åsyftade ändamålet kunde med säkerhet vinnas, skulle endast en ringa del af de olägenheter, som den tysta förmonsrätten förorsakar, derigenom kunna undvikas; hvarföre Utskottet anser sig icke böra understödja någotdera af dessa förslag.
Under discussionerne, rörande den af Utskottet föreslagne Författning, hvarigenom föreskrifterne i 8, 9 och 10 §§. i 17 Cap. Handels-Balken, angående omyndigs med fleres tysta förmonsrätter skulle ändras, har blifvit andraget: att förslaget bordt uttrycka, att, om inteckning för omyndigs medel erhålles i förmyndares egendom, densamma gäller framför alla sedermera beviljade inteckningar; att
Kronans förmonsrätt ej bordt nedflyttas efter inteckningar eller omyndigs fordran, med mindre Uppbörds-Contor inrättas, der inflytande Kronomedel kunna förvaras; att inleckningshafvares och omyndigs ömsesidiga rättigheter i en förmyndares fastighet borde sålunda bestämmas och åtskiljas, att, då coneurs uppstår, den förre erhåller hvad som motsvarar fastighetens halfva taxerings- eller brandförsäkrings-värde, samt den omyndige återstoden; och alt, enär det numera blifvit antaget, alt omyndigs förmonsrätt hos förmyndare gäller för all hans egendom, och således äfven för gåfva, som barn under föräldrars lifstid erhåller; samt det bedrägliga förhållande kunde ega rum, att en person , som kommit på obestånd, afluiar med en annan, att denne åt den förres barn lemnar en gåfva i penningar, som sedermera i hemlighet återställas, men, då concurs inträffar, bevakas å bar - 8 La"-Utskottets Utlåtandej N.-o 138. nets vägnar och utgår med iörmonsrätt ur fadrens egendom; så borde det stadgande meddelas, att sådan gåfva ej eger förmonsrätt, så framt ej förhållandet före concursen blifvit hos domaren anmäldt och denne förordnat, alt gåfvan skall af barnets fader eller moder under förmyndare-ansvar emottagas.
Då af Utskottets förslag tydligen följer, att, i händelse en förmyndare lemnar inteckning för omyndigs medel, dem han tilt förvaltning innehafver, en sådan inteckning medför samma säkerhet, som är förenad med inteckningar i allmänhet, af hvilka en äldre alltid gäller framför en yngre; då den nedflytlning af Kronans förmonsrätt, som förslaget åsyftar, ej bör väcka någon farhåga, emedan Staten har utvägar att, genom borgens tagande af uppbördsmannen, eller huru stränga controller öfver honom som helst, försäkra sig emot förluster, hvilket icke är händelsen med den omyndige; då det belopp, hvartill en egendom vid taxering uppgifves, eller hvarför den blifvit brandförsäkrad, ej utgör någon måttstock för dess verkliga värde, så att derifrån skulle kunna hemtas säker grund för det ifrågasatta bestämmandet af flere prioriterade fordringsegares anspråk; och då bedrägliga concurs-bevakningar af den beskaffenhet, sora här ofvan omförmäles, ej kunna på del uppgifna sättet förekom mas; så bör, efter Utskottets tanka, hvad i dessa delar blifvit anfördt, ej till någon ändring af Utskottets förslag föranleda.
Vidare är anmärkt, att Utskottets förslag till förklaring öfver 2 §. i 17 Cap.
Handels-Balken ej skall öfverensstämma med lagens mening, sorn. vore tydlig deruti, att faddergåfva skall in natura uttagas, så framt den finnes, men blifver i annat fall en fordran, hvarför förmonsrätt ej eger rum; i anledning hvaraf Utskottet får förklara, alt nämnde lagrum handlar om faddergåfva, som finnes qvar i gifvarens bo eller blifvit af honom förvandlad; hvaremot Utskottets förslag afser den händelse, att förmyndare, å sin myndlings vägnar, emottagit sådan gåfva samt den förvandlat; och då någon giltig grund ej lärer kunna uppgifvas, hvarföre en myndlings sålunda uppkomna fordran hos förmyndare skulle hafva sämre rätt, än myndlingens hos honom egande andra fordrings-anspråk; torde någon betänklighet emot bifall till Utskottets hemställan i denna del ej böra möta.
Till följd af sådant allt, och då Utskottet ej eller kan godkänna det framställde yrkande, att tiden, från hvilken ifråga varande lagförändringar skola till efterlefnad gälla, bör vara mera aflägsen, än Utskottet föreslagit, var - Zag-Ulskottets Utlåtande, N\o 138. 9 ▼arder förra Betänkandet oförändrad t lill de respective Riks-Slåndens pröfning åter vördsamligen öfverlemnadt; dock som, vid behandlingen af detta ärende, Utskottets uppmärksamhet blifvit fästad på vigten deraf, att domaren, så tidigt som möjligt är, erhåller kunskap om harn, som genom föräldrars dödsfall blifvit i behof af förmyndare, derom domaren nu, sa ▼ idt ej serskild anmälan sker, icke erhåller kännedom annorledes, än genom bouppteckningar, som lill Rätten inlemnas; så har ULskottet skolat tillägga den vördsamma hemställan, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Prester skåpet i IS åder anbejalles, att, uti de förteckningar öfver tiniade dödsfall, sorn vissa tider af året böra af Presterskapet till Häradshöfdingarne och Magistraterna ajle ninas, jemväl uppgifva, om efter de aflidne fmnas omyndige barn, så vidt sådant kunnigt är.
Stockholm den 2 October 1840.
Af Herr Friherre Cederström, Anders, sorn åberopat sin vid förra Betänkandet fogade serskilda mening; Af Herr Halling, som emot förra Betänkandet afgifvit följande, af honom nu äfven åberopade, reservation: ”Då jag ej kunnat deltaga uti Utskottets, genom detta Betänkande, uttryckte åsigter och förslag, anser jag mig böra i korthet redogöra för min enskilda tanka i ämnet.
De hufvudsakligaste skäl, som blifvit förr och nu anförde för framgången af hvad Utskottet föreslagit, äro: ofullkomligheten af den säkerhet, gällande lagbud innefatta för omyndiges gods och den osäkerhet för inteckningsegare, som likväl derigenom uppkommer.
Det förra skälet vederlägges just dymedelst, att Utskottet sjelft tillstyrkt, att omyndigs rätt äfven hädanefter bör genom tyst förmonsrätt förvaras, fast den nu anses böra nedflyttas efter den säkerhet, som myndig person sjelf kan genom många för honom tillgängliga utvägar förstärka.
Det senare skälet är icke omöjligt att undanrödja, om den enkla föreskrift, som ofta blifvit ifrågasatt, tillkommer, att domare, som uppdrager förmynderskap åt person utom sin jurisdiction, derom underrättar domaren i den ort, der förmyndaren bor.
Både tillförne har jag alltid trott och tror ännu, alt det icke är alldeles overkställbar att i vårt land inrätta Förmyndarekamrar, hvarigenom omyndiges rätt kan betrygBih, till_R.
7 Sami, 1 Afd. 3-4 Haft, 2 10 Lag-Utskottets Utlåtande, N.o 138. gas; men intilldess sådant kan ske, måste jng motsätta mig hvarje försök att, om ock den omsorg om omyndiges säkerhet, lagen nu afser, är ringa, ännu mera inskränka den.
Att den i sig sjelf åtminstone någon gång måtte hafya egt något värde, bevisas nogsamt af de bemödanden, som länge blifvit använde att den undanrödja.
Utskottet har visserligen, så vidt det varit möjligt, velat bereda omyndige ett surrogat; men dels anser jag ett sådant icke blott genom några toma ord i lagen, utan visshet, att de gå i fullbordan, kunna åstadkommas, och dels fruktar jag, att de i allt fult icke motsvara, hvad man bär skäl att fordra, då fråga är om deras rätt och säkerhet, som sjelfve icke ega någon talan.
Ehuru jag förutser, att Utskottets åsigter äfven denna gång icke lyckas att göra sig gällande, finner jag mig likväl för alla händelser böra fästa uppmärksamhet å det betänkliga uti det serskildta lagbud, förslaget innefattar, om ett slags retroactiv verkan af de nya lagsladgandena, då endast det förbehåll deri göres, att de icke skola blifva gällande i de mål, som redan äro eller under loppet af år i84i göras anhängige, och på detta sätt omyndiges redan innehafvande förmonsrätt i många fall mäste gå förlorad.” Af Herr Ekholm: ”Hå igenom det af resp.
Lag-Utskottet oförändradt vidhållne beslut, att, utan totalt afskafiande af de så kallade tysta förmonsrätterne, tillbakaflytta säkerheten för omyndigas arfsmedel efter inteckningar i fast egendom, jag för min del icke anser någon serdeles fördel vunnen för det allmänna, nödgas jag emot detta beslut anmäla min skil jagtiga mening.
Frågan gäller nu endast derom, hvilken skall anses böra hafva bättre rätt, långifvaren eller den omyndige, eller ock, i fråga om uppbördsmäns skulder, det allmänna.
Om man ock måste medgifva, alt stora svårigheter möta för den enskilde att utröna, huruvida en låntagare har barna-arf eller allmänna medel om händer, hvilka likväl ej äro oöfvervinnerlige, helst ock ett frivilligt aftal måste grundas på förtroende, så bör man likväl erkänna, att betryggandet af det allmännas eller omyndigs säkerhet, efter upphäfvandet eller tillbakaflytlningen af den tysta förmonsrätlen, utan att andra garantier sättas i stället, gränsar till omöjlighet.
Skulle en förmyndare hädanefter kunna under fortsatt skuldsättning och skuldernas intecknande tillintetgöra den säkerhet, den omyndige vid förmynderskapets emottagande egde i förmyndarens fasta egendom, hvilket det blifver för sent att förekomma, sedan skadan skett, «å befarar jag, att ganska betänkliga olägenheter skola uppstå, samt domstolarne mér än tillförne komma*» ohjelplig förlägenhet att erhålla tjenliga förmyndare samt controllera deras förvaltning. ’ Lag-Utskottets Utlåtande, N\o 139, 11 Af Herr Hegardt , som förmält sig dela åsigterna i Herrar Hadings och Ekholms reservationer. N: o 139.
Alik. till Exp. Utsk. d. “t Oct., kl. 5 e. m.
Utlåtande, i anledning af öiterremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 92, öfver väckte motioner om skärpning af straffet för åverkan.
Till Lag-Utskottet hafva Höglofl.
Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet återförvisat omförmäld te, af de öfrige 2:ne RiksStånden bifallne, Betänkande; oell äro de anmärkningar, som till återreremisserne föranledt, framställda: af Herr Friherre Cede. ström, Jacob, hvars anförande synes hufvudsakligen gå derpå ut, att, då Kammar-Collegium, till följd af Kongl. Maj:ts INådiga befallning, vore sysselsatt med utarbetande af förslag till ny Skogsordning, som troligen komme att grundas på anställd jemförelse af sladgandena i iSoD års Skogs-Ordning med föreskrifterne i Lag Comitcens förslag till Byggninga-Balk, om hvars antagande fråga blifvit vid denna Riksdag väckt; så borde de af Utskottet föreslagna ändringar i nu gällande Skogs-Ordning, såsom ändamålslöse, afsiås; äfvensom Herr Friherren, i anledning af hvad Utskottet yttrat emot bifall till gjord hemställan, att åverkan borde anses lika med tjufnad, anmärkt, att, enligt den äldre lagstiftningen, åverkan varit belagd med strängare straff, än tjufnad; af Herr von Hartmansdorff, sorn yrkat, att stadgandet angående böters aftjenande med arbete, dä de blifvit ådömde för åverkan å Kronans parker, gehäg och djurgårdar, äfven borde utsträckas till böter för åverkan på enskildes egor, hvarigenom förbrytaren undginge att insättas i fängelse ock komma i sällskap med mera förderfvade menniskor, hvilket icke gagnade den enskilde, men föranledde till kostnad för samhället; dock skulle arbetstiden, till hvad belopp bölerne än uppgingo, ej få öfverstiga en viss tidrymd; af Herr Ribbing, som ansett den af Utskottet föreslagna skärpning i straffet för åverkan, hvarigenom nästan den minsta förseelse af denna beskaffenhet kunde ådraga högsta kroppsplikt, ej vara behöflig och icke eller 12 Lag-Ulskotlets Utlåtande, AT:o 139, öfverensstämmande med de grundsatser i brottmåls-lagstiflningen, som borde råda och vid denna Riksdag sökt göra sig gällande; af Herr Friherre Cederström, striders, sorn yttrat, att, då åverkan egentligen ej vöre annat än tjufnad, men
Liden ännu icke vore inne att i allmänna lagen så benämna förseelsen; kunde, i likhet med hvad för stöld eger rum, straffet bestämmas tilt ett visst bötesbelopp efter det åverkades "Värde, såsom böter lill ti eller 2 gånger värdet för första resan åverkan, samt dubbelt för andra resan, utan att urbota bestraffning dermed förenades; af Riksdagsfullmägtrgen Lars Larsson från Elfsborgs Län, som ansett Betänkandet förtjena bifall, så framt deruti vore nog tydligt uttryckt, att Kongl.
Förordningen den 18 December 1828, som stadgar, att de uti SkogsOrdningens 63 § omförmälda serskilda slag af åverkan på allmänning eller annans enskildt» egor, skola beläggas med lika böter, som 62 § utsätter för dylik åverkan på Kronans parker, gehäg och djurgårdar, bör fortfara att tillämpas, äfven sedan 62 § i SkogsOrdningen erhållit den förändrade lydelse, som Utskottet föreslagit; men då olika meningar härom kunde uppstå, borde fullkomlig tydlighet härutinnan beredas, desto heldre, som molionerne i ämnet förnämligast afselt åverkan på enskildes skogar; och hafva åtskillige andre ledamöter af Bonde-Ståndet instämt uti denna anmärkning; äfvensom Ola Jeppsson från Blekinge yttrat, att Utskottet boldt fästa mera uppmärksamhet vid den motion, sora åsyftat att förekomma olämpliga vitesförbud emot åverkan.
Utskottet har tagit dessa anmärkningar i öfvervägande; men då behofvet af förhöjning i ansvaret för åverkan synes vara allmänt erkändt, och skäl icke lärer vara för handen att låta anstå roed en lagförändring i detta hänseende, hvarken af den anledning, att en ny Skogs-ordning skall vara under utarbetning, helst tiden kan vara aflägsen, då detta arbete bl ifver fullbordadt, och straffbestämmelser i allt fall böra i en ny ekonomisk Författning undvikas, eller derföre, att fråga blifvit väckt om antagande af Lag-Comitéens förslag lill Byggningä-Balk, enär några straffpåföljder för åverkan icke äro der upptagna, utan endast förekomma i Comrtéens förslag till Straff-Ralk; då pröfningen af frågan, huruvida åverkans-böters beräknande efter det åverkades värde må ega företräde framför de nu stadgade bestämda botes-beloppen, kan, efter Utskottets tanka, utan olägenheter uppskjutas, intilldess förslaget till Straff-Balk, der det förra beräkningssättet är antaget, kommer under granskning; då, i händelse en förhöjning af de i 62 § i Skogs-Ordningen stadgade böter för åverkan å Kronans parker, gehäg och djurgårdar, enligt Utskottets förslag, beslutas, deraf ostridigt Lag-Utskottets Utlåtande, N\o 140. föijer, att böterne för den i 63 § omförmälde åverkan på allmänning och: enskildes egor, i samma mon äfven förökas, emedan dessa senare böter, jemlikt innehållet af sistnämnde §, på sätt densamma, genom Kongl. Förordningen den 18 December i8a3, blifvit ändrad, skola vara lika med dem i 62 §; då böters aftjenande med arbete, elter Utskottets tanka, i allmänhet cj är nyttigt eller lämpligt samt den föreskrift, som härom förekommer i Skogs-Ordningens 62 §, serskildt i afseende på de emellan åklagaren och Planterings-cassan fördelade böter för åverkan å kronomark, således ej bör utsträckas till böter för åverkan å enskildes egor, hvilka, enligt 68 §, gå till treskiftes samt skola till fängelse vid vatten och bröd förvandlas; då de skäl ej blifvit vederlagde , som föra nied t Utskottet alt afstyrka all åtgärd , i anledning af de väckte motionerne om förändring i lagens föreskrifter, angående vitens stadgande och förvandling; och då slutligen Högvordige PrésLe-Ståodet och Yällofl. Borgare-Ståndet godkänt Utskottets förra Betänkande; så linner Utskottet sig icke böra frånträda, hvad deruti blifvit tillstyrkt; hvadan detsamma återställes oforändradt till de Riks-Slånd,
som återremisserne meddelat.
Stockholm den 2 October 1840» Reservation af Herr Friherre Cederström, Anders, sorn åberopat dess här ofvan intagne yttrande.
IS:o 140.
Ank. till Exp. Utsk den 2 Oct., kl. 5 e. m* Utlåtande , i anledning af återremisser utaf Utskottets Betänkande N:o 59, öfver väckta motioner om upphäfvande af en del serskilda domstolar.
Vällofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet hafva bifallit omförmälde Betänkande, hvaremot de öfrige respective Riks-Stånden återTemitteral detsamma, på grund af anmärkningar, framställde: a) Hos Ilöglofl.
Ridderskapet och Adeln: af Herr. von Hartmansdorff, August, som dels ogillat den af Utskottet föreslagne indragning af Bergs-Tings-Rätterne, emedan, i händelse Idof - 14 Lag-Utskottets Utlåtande, N\o 140.
Rätterne i mål, som nu fullföljas från Bergs-Tings-Rätterne, lomme att salina ledning af dessa sakkunniga Under-domstolars beslut, det Liefve för HofRätterne svårare, än hittills, att rättligen afdöma sådane mål, dels, i fråga om de Academiska domstolarnes upphörande, erinrat, att, på sätt två ledamöter af Högvördige Preste-Slåndet yrkat, Utskottet bordt iagttaga, att Academiernes domsrätt skulle bibehållas i mål, angående fel emot den Academiska disciplinen; dels ock hemställt, att af Utskottet måtte bestämmes hvad, som till dylika förseelser bör hänföras; af Herr Munck af Rosenschöld, som ansett, afl de Academiska Jurisdictionerne borde fortfara intilldess
Academiernes institutioner Blifvit förändrade; b') i Högvördige Prés te- Ståndet: af Herr Professoren Geijer och Herr Professoren Doctor Thomander, hvilka yttrat, att Utskottet borde bestämdt utreda och föreslå, huru med disciplinära mål vid Academierne borde förfaras; äfvensom Herr Professorn Geijer ansett detta ärende böra behandlas, i sammanhang med en af Herr Professorn Bolmeer väckt fråga om revision af de Academiska constitutionerna; samt af Herr Professorn Bolmeer, som dels fästat uppmärksamhet derpå, att för en så beskalfed förändring, i afseende på de Academiska juri.%- diclionerne, att domsrätten öfverflytlades till allmänna domstolarne utom i disciplinära mål, stora svårigheter skulle möta, enär disciplinens gränser ej kunde bestämmas, dels trott, att frågan derom ej borde lösryckas från den, angående revision af Academiska constitutionerne i deras helhet.
Utskottet har tagit drssa anmärkningar i öfvervägande; och hvad först angår upphörandet af Bergs-Tings-Rälternes domsrätt; så inser icke Utskottet, för sin del, hvarföre ej Härads-Rätterne, lika väl som BergsTings-Rätterne, må kunna behandla och afdöma tviste- och brottmål, som röra Bruks- och Bergshandleringen, helst
Häradshöfdingarne lära lika litet hafva af nöden serskild kännedom af denna handtering, för att handlägga nämnde slag af mål, som de behöfva serskild insigt i andra yrken och handteringar, angående hvilka tviste- och broltmålsfrågor hos Hårads-Rälterna förekomma; hvarförutan det alltid står domaren öppet att i mål, der upplysning fordras, som ej kan utan kännedom af vetenskap och konst meddelas, inhemta sådan upplysning af sakkunnige män.
1 fråga om de Academiska domstolarne, får Utskottet vördsamt erinra, att Herr Professorn Thomanders framställda yrkande, att, vid upphäf - Lag-Utskottets 15 vande af nämnde domstolar, undanlag bör ske för domsrätten i disciplinära mål, ej blifvit af Utskottat förbisedt, emedan den af Utskottet föreslagna underdåniga skrifvelse i ämnet jemväl skulle komma alt innefatta underdånig anhållan derom, att Kongl. Majit täcktes bestämma de för alla de ifrågasatta domstols-indragningarne erforderlig,e åtgärder oeh regiernentariska föreskrifter, hvartill ostridigt måste hänföras utarbetandet af de serskilda stadgar, angående disciplinen vid Universiteten, som finnas nödiga och oagtadt Academiska domstolarnes upphörande anses böra af Academierne sjelfve fortfarande handhafvas.
Det ligger, efter Utskottets tanka, i sakens natur och har derföre ej behöft i förra Betänkandet uttryckligen antydas, att, i detta fall, till disciplinära mål böra räknas de, soin angå öfverlrädelser af den ordning och de serskilda pligter, som hvarje Universitetsmedlem, i denna sin egenskap, är förbunden alt iagttaga, samt att civila tvister eller ärenden, som röra Universitetets medlemmar, och mål, angående af dem begångna brott emot allmän lag, äro de, som skola till allmänna domstolarnes handläggning öfverllyttas, Att bestämdt utreda och uppgifva aila de serskilda slag af mål, som ligga inom det så kallade disciplinära området, tror Utskottet deremot vara ett arbete, som dels icke egentligen tillhör Lag-Utskottet, dels, såsom fordrande en föregående vidlyftig granskning af de Academiska constitutionerue, synes lämpligast kunna verkställas, i sammanhang med den revision af dessa constilutioner, hvarom Rikets Ständer, genom bifall till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottets, i anledning af Herr Professorn Bolméers ornförmälda motion, afgifne Betänkande N:o 86, beslutat att hos Kongl. Majit j underdånighet anhålla.