Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så t. ex., då lian för någon Embetsman har att framställa en angelägenhet, börjar han icke sitt ordande med ursäktande komplimenter, utan vanligen med dessa ord: ”Jag skulle fundera (öfverlägga) med Herrn om den och den saken.”
Begäret efter oberoende, som dock aldrig förleder till missaktning för Lagens bud, eller olydnad och uppstudsighet emot de myndigheter, ät hvilka Domare- eller Administrativa maktens utöfning är anförtrodd, tillhör ej blott det egentliga Bondeståndet allena, utan är allmänt inom alla klasser af Landets Innebyggare.
Om detta begär inom de tjenande klasserne alltid begränsades af förståndets beräkningar, vore det i liög grad prisvärd!, ty det skulle då föra med sig arbetsamhet och sparsamhet, och medlemmarne af denna klass skulle först upphöra att arbeta för andra, sedan de hopsparat ett tillräckligt kapital för alt, med någorlunda utsigt för framtida bergning, kunna grunda egen bosättning.
Endast tak öfver hufs odet på ett eller annat vis kan erhållas, anser man sig hafva gjort nog för att gå framtiden till mötes och besinnar icke, att örn äfven en fortsatt tillgång på arbetsförtjenst kunde bereda uppehälle äfven åt en tiilvexande familj, ett mindre godt åx', som alltid vållar stegring i sädesprisen, på samma gång sorn jordbrukaren måste inskränka begagnandet af andras arbetsbiträde emot betalning — ja, endast en sjukdom, som för längre tid förlamar familjfadrcns verksamhet, äro omständigheter tilli’äcklige att göra det nya hushållets fortsatta tillvaro beleende af flen allmänna eller enskildla välgörenheten, l ill några betraktelser i anledning af detta förhållande torde längre fram i denna underdåniga berättelse tillfälle mig beredas.
Delta begär till oberoende torde äfven i viss mån böra anses som orsak dertill, alt den nästan inom alla delar af Riket existerande plägsed, att föräldrar, emot betingande af underhåll för återstående lifstiden, afstå sina Femdrs-berättelse frän IVester-Norrlands Län. 2 10 hemman åt något af sina harn, inom detta Län är vanligare än annorstädes, och det inträffar till och med, att det på sådane vilkor upplålne hemmanet ytterligare npplåtes åt en ny innehafvare, som dervid utfäster sig att jemte tributen åt primitiva ägaren, utgifva födoråd åt den sednare säljaren, så att på detta sätt 3:ne familjer skola hämta uppehälle af hemmanet, under det brukandet deraf hvilar på en enda.
De menliga följderna af dylika afhandlingar, som oftast ingås under det föräklrarne ännu äro fullt arbetsföre, och loide härleda sig mindre af hos desse bristande håg för verksamhet, än af en på missförstådd ömhet grundad önskan, att efterkomma en sons elier gift dotters otåliga längtan efter tillfälle till egen bosättning, mäste under sådane förhållanden blifva än kännbarare än eljest.
Gränsen för denna underdåniga Berättelse tillåter mig icke att närmare utveckla dylika aftals skadliga inflytande på samdräglen och trefnaden inom familjerne, hvarom våra Brottmåls-Annaler kunna lemna vittnesbörd till öfverflöd; Och då de i allt fall lika litet som andra afhandlingar om ärligt förvärf vad egendom kunna af Lag förbjudas, blifver ock allt ordande derom öfverflödigt, sorn icke är ämnadt att inverka på öfvertygelsen hos den samhällsklass, inom hvilken den förderfliga plägseden inrotat sig.
Det säger sig sjelf, att bredvid det i folklynnet fördelaktigt framstående, sorn, på sätt jag ofvan haft
Nåden anföra, i så hög grad kommer denna allmoge lill godo, skuggsidor icke helt och hållet kunna saknas.
Pålitlighet i mundteliga aftal kunna derför ej alltid påräknas, särdeles i dem, sorn göras husbönder och tjenare emellan, hvilka sednare, om icke stadslandet skett med tillgång på laglig bevisning, ofta nog återbära en emottagen städjepenning, i händelse tillfälle yppas att på annat håll betinga fördelaktigare vilkor.
Ett utmärkande drag hos detta Läns allmoge är dess böjelse för snygghet och i sammanhang dermed att bo väl och vara väl klädd.
Likasom man i torparestugan linner husgerådet, om äfven inskränkt, putsadt och ordnadt och fönsterne nästan utan undantag prydda af gardiner och ofta försedda med rullgardiner, ser man någongång den förmögnare bondens gästrum beklädda med Fransyska tapeter.
Å bondgården finnes vanligen antingen en tvåvåningsbyggnad ellef ock 2:ne mangårdsbyggningar, för hvilka plats alltid väljes sd, att utsigten må blifva så fri och vidsträckt, som möjligt.
För städning omkring byggnaden medelst trädgårdsanläggning, huskars 11 eller vilda träds plan i o rine;, liar deremot allmogen ingen håg, troligen, hvad trädgårdsanläggning angår, i följd af en för långt drifven fruktan för klimatets ogynsamhet.
Klädseln, som öfverallt är snygg, kan flerestädes, serdeles inom Ångermanlands fögderi, hvars innevånare, genom deras flitiga liandelsresor, fått göra bekantskap med hufvudstadens seder, sägas vara yppig.
Så är t. ex. inom åtskilliga invid Ångermanelfven belägna socknar, nästan hvarje dräng försedd med svart frack; — pigorne någongång med klädningar af utländska tyger såsom thibet och bombasin.
Framlidne Landshöfdingen, Amiralen Asch ling, ifrade under sin embetstid, för ett allmänt antagande af en enkel, nationell klädedrägt, men utan framgång.
I sitt hvardagslif är Norrlänningen högst tarflig, då man undantager det allt mer och mer tilltagande dagliga bruket af kafle och socker, äfven inom torpareklasserne.
I de såkallade fjälisocknariie, belägna vid gränsen emot Jemtland och Lappmarken, blandas vanligen, under svårare år, bark och andra nödhjelpsmedel i brödet.
Inom Anundsjö socken, hade man ännu för några år sedan för sed, att äfven i goda år använda någon tillsats af hark vid brödbakning, anseende som en lyx att baka bröd af säd allena.
En sådan sparsamhetsanda har ock, förenad med enkelhet i seder och idoghet, vållat ett välstånd i andra afseenden, hvars motsvarighet man svårligen torde återfinna inom någon af Rikets öfriga Kommuner,— att icke sträcka jemförelsen än längre.
Länsmannen inom denna socken icke haft den ringaste rest på Kronoupbörden att indrifva, intet skuldfordringsutslag att verkställa, ingen lösdrifvare att anmäla.
Vanliga räntefoten inom Socknen är 3 procent; och ändock träffar man en och annan bonde, som samlar kapitaler.
Så har det visat sig under ransakningen med Kyrkovärden Sven Svenson från Anundssjö, häktad för det han, sannolikt under ett anfall af djup hypokondri, afdagatagit hustru och sju barn, att denne man, utom det att lian på sitt hemman, utgörande allenast ‘ mantal, försörjt sig, hustru och 9 barn, kunnat samla en kontant förmögenhet af omkring 3000 R:dr B:co.
Med livardagslifvet upphör tarfligheten.
Vid bröllopp och gästabud, later bonden det gå rundelig! till, så alt dylika lyxartiklar som pounsch »ch vin dervid sällan saknas.
Norrlänningen utan tvifvel lyckas uti hvarjehanda industriföretag, sorn toge efterlankan i anspråk.
Ett ej obetydligt antal af kustboerne, samt af de vid Ångermanelfven boende, egna sig dels åt kustfart, dels åt kofterdifart, så väl från Städernc inom Länet som andre sjöstäder i Riket.
Desse sjömäns exempel, i förening dermed, att hela Länet har Båtsmansrotering, verkar ock, att Beväringsmanskapet, äfven ynglingarne inom de långt ifrån hafvet belägne Socknarnc, allmännast anmäla sig lill sjötjenst, så att af hela styrkan knappt i torde vara att i beliofvets stund påräkna för Landt-armeen.
Alla konskriberade deltaga väl en gång i vapenöfning till lands, men då pluraiiteten ändock saknar kännedom om öfning i det vapen, hvartill den vid ett uppbrott skulle kallas, vore det önskeligt alt tillfälle lill en sådan öfning kunde beredas.
Då, med rätta, antalet af brott vid jemförelse af folkmängdens storlek, måste anses som bevis i fråga örn folkets större eller mindre grad så väl af sedlighet som af välstånd, så talar förhållandet härmed till denna allmoges fördel.
För närvarande hålles väl en person inom Länshäktet förvarad, som vid domstol i södra Ångermanlands fögderi är för dråp dömd till döden, men dels är denne person icke inom lögderiet barnfödd, dels var sjelfförsvar i viss mån orsaken tili brottet.
Brott emot äganderätten hafva under sednare åren, i följd af de goda skördar hvarmed provinsen blifvit välsignad, betydligen aftagit; och då detta skrifves, utgör antalet af samtlige af en elier annan orsak i Länets Landsoch Stadshäkten förvarade personer endast 25, hvilket, jemfördt med folkmängdens antal, gör 1 häktad på hvar 3520:de person.
Ett närmare studium af brottmåls-statisliken visar, att ibland orsakerne till brott, bränvinets missbruk icke är af de minst verkande.
Det torde således vara på sin plats, att här anföra några ord om förhållandet inom Länet i delta afseende.
Bränvinsbränning ulöfvas sparsamt och ingenstädes inom Länet i större skala elier på fabriksvis, dels i följd af jordens fördelning i smärre ägovälden och dels i följd deraf, att allmogen, som ännu icke lärt tili bränvin förvandla potatis, under vanliga år behöft säden till brödföda.
Oaktadt de 13 3 sisla årens rika skördar lemnat öfverskott af spanmål utöfver nyssnämnde behof, har dock ökad rörelse i denna handtering deraf icke föraniedts.
Bränvinsbränningsafgiften, sorn, enligt den år 1838 gällande vida lägre tariff än den å sista Riksdag fastställde, för Länet utgjorde 6048 R:dr 29 sk., uppgår för detta år till endast 4214 R:dr 40 sk.
Det bränvin, som utöfver egen tillverkning behöfdes, eller rättare åtgår, hämtas från Stockholm och södra orterne.
Importen deraf till Länet, som år 1839 var 213,657 i kannor och år 1840, 258,810 kannor, har likväl under de sednaste 3 åren så minskats, att den i medeltal dessa år, endast utgjort 109,033 | kannor årligen.
— Den framåt gående civilisationen har småningom boredt öfverlygelsen om den förnedring sorn åtföljer ett af starka drycker öfverlastadt tillstånd, och likasom det, för icke så särdeles många år tillhaka, ansågs tillhöra bevisen på godt värdskap, att en och annan af gästerne tog för mycket till bästa, torde man nu kunna antaga, alt ingen gerna öfverlastar sig, som är rädd om sitt anseende, och att della minskas genom afvikelserne från måttlighetsregeln, äfvensom att i allmänhet dylika afvikelser, som förr lemnades utan all anmärkning, numera mötas med ogillande.
De bildade klassernas exempel undgå aldrig alt inverka på de lägre; oell detta, i förening med nitiska och ifriga bemödanden för nykterhetens sak, torde inom denna ort hafva lörorsakat det önskvärda förhållande i afseende å bruket af bränvin, som jag nyss haft
ISåden anföra.
Man vill väl emot en eller annan af nykterhelspredikanterne anmärka, alt de af nit för det goda ändamålet, hvilket de anse endast genom ett absolut afhållande från bränvinels bruk kunna vinnas, låta förleda sig till satser, som icke slå väl tillsamman med det nloraliska begreppet om rätt och orätt; men om äfven dessa anmärkningar skulle äga någon grund, och om äfven det större eller mindre antalet af namn på nykterhelslistorne är af mindre betydenhet, då största antalet af de tecknande väl förut tillhört de måttliges klass och de drinkare som anteckna sig oftast återfalla, verka dock de ofta förnyade framställningarne om skadlighelen af bränvinels nyttjande på öfverlygelsen, så att nykterhetens sak med säkra steg går framåt, serdeles på landet.
Ännu har jag icke, under mina många resor inom Länet vid gästgifvaregårdarne, af gammalt tillhållet för drinkare, anträffat någon öfverlastad, och flere gästgifvare inom Länet, som funnit vinsten af brällvinsminutering icke motsvara 14 dea derför bestämda minimiafeiilen 6 R:dr, hafva helt och hållet afsagt C? o sig samma rörelse.
Såsom lika glädjande som säkert bevis på en tilltagande nykterhet, må jag sluteligen äfven i underdånighet anföra, ali då vid ett tillfälle under detta års Beväringsmöte, dervid omkring 600 ynglingar voro till vapenöfning församlade, extra förplägning utdeltes, deras antal, som icke nyttjade bränvin, uppgick till 150 eller i af hela styrkan.
Under de hegge sednare åren har, nästan öfverallt i Länet, varit brist på arbetare, oell i följd deraf höga dagsverkslöner.
— De hafva sommartiden varierat emellan 32 sk. å 1 R:dr för ett mansdags verke och 1 R:dr 8 sk. å 1 R:dr 16 sk.
Anledninga ine härtill böra tillskrifvas, dels det i följd af dessa års ymniga skördar och fördelaktiga konjunkturer för trädvaror uppkomna allmänna välståndet, hvilket, på samma gång det salt den behållne holitien i tillfälle att till sitt jordbruks förbättring begagna lejdt folk, vändt den eljest arbetande klassens håg lill grundande af egna bosättningar, och i sammanhang dermed dess obenägenhet att åt andra arbeta flere dagar i veckan, än sorn erfordras för inköp af de tili billigt pris tillgängliga lefnadsbehofven, och dels i öfrigt ett tillfälligt utförande af flere arbeten af större omfång, nya väganläggningar o. s. v. §• 3.
Detta utgör, såsom ofvan är nämndt, ortens hufvudsakligaste näringsfång och är i jemnt stigande, hvilket i icke ringa måll bör tillskrifvas jordpossessionernes sammanförande genom Laga Skiften ifrån spridda lägen tili färre och för brukandet bcqvämligare figurer, inom säkra och bestämda gränsor, hvaraf fördelarne allt mer och mer inses och sökas.
Den idoge hemmansåboen låter sällan något år gå förbi utan att med odling belägga någon dertill passande lägenhet, under det att hemman, hvilkas egare icke kan tilläggas enahanda epilhet, ofta nog erhålla tillökning i åker och äng derigenom, att större eller mindre delar af hemmanets ouppodlade, men till 15 odling tjenliga mark, emot en köpeskilling, motsvarande rymden och godheten, af ägaren upplåtes åt torpare alt under dess och vanligen hustruns lifstid begagnas, för ali sedermera utan algi fl lili hemmanet återfalla.
Dylika odlingslägenheler, färre celi inskränktare inom de mera bebodde dalarne af Landet, linnas deremot i stor myckenhet och af ofta vidsträckt omfång inom Länets nllägsnare Socknar.
Så har t. ex. den driftige ägaren till Forsse Jernbruk i Långsele socken, Häradshöfdingen Walfrid Enblom, ådel till Bruket hörande hemman, fastän endast utgörande något öfver i mantal, funnit utrymme att under loppet af få år förvandla omkring 300 tunneland mark, förut nästan utan värde, tili fruktbärande åker oell äng.
Ett annat af 111ig kändt exempel, företer äfven ett hemman i (lidea Socken, å hvars utägor eli torpare verkställt så betydliga odlingar, att han å den med egna och de sinäs händer upparbetade jorden, för närvarande föder 3 hästar och lii boskapskreatur.
Korn utgör ortens hufvudsäde och kan anses uptaga ?:delar af åkern.
Dernäst kommer potatis, så råg, grå ärter, bafra, lin, rotfrukter och hamila.
Sädesslagen kunna öfver hufvud anses gifvande: horn och ärter 5:te ä 6:te kornet, råg 8:de å 9:de, hafre Tale samt potatis 8:de å 10:de kornet, efter afdrag af utsädet.
Å den under Städerne hörande jord dock något högre, i anseende till lättheten för dess brukare att få köpa gödsel.
Det lior ock bemärkas, att kornet i allmänhet är af bättre beskaffenhet, än det som skördas i södra orterne, enär man här vanligen beräknar en tunna till 12 å 13 lispuiuls vigt.
I den mån tegskiftet upphör, och hemmanens ägor genom Laga Skifte la mera sammanhang, förbättras ock sättet för jordens brukande, sålunda, att den delen som trädes, en åtgärd som man med åberopande af klimatiska förhållanden ansett oundvikligen nödig, allt mer och mer minskas.
Förr träddes vanligen l;ten af åkern; nu allmännare hdel oell på flere ställen endast |:del.
Egeuteligt vexelbruk kan blott sägas vara försökt af en eller annan ståndsperson, så vida man icke dertill räknar den mera allmänt utbredda plägseden, att i den mån ängarne blifva mindre gifvande, upplöja och gödsla dem, samt efter 2 ä 3 års säde, åter igenlägga dem till höfångst, dock utan att befordra densamma genom utsående af höfrö.
Rågsädet, ehuru sannolikt bäst passande för klimatet, såsom mindre än korn ömtåligt för kyla, ökas väl småningom och upptager numera någon del af odalåkern, i stället för att -fordom nästan endast hafva begagnats på svedjeland, men synes med svårighet kunna tillvinna sig det 16 förtroende, sorn det otvifvelaktig! förljenar, celi såsom orsak härtill uppgifver man än, ali rågen fordrar en hällre gödd åker än kornet, än alt man af della sednare får hällre och mera halm ål kreaturen, men rälta skälet torde väl vara en fäderneärld fördom, hvarifrån man har svårt att frigöra sig.
Linet odlas öfverallt i Länet, så att det icke allenast motsvarar hehofvel, äfven i de socknar af norra Ångermanland, der den finare på afsalu utom orten beräknade lärft«- 1 illverkningen idkas, ulan ock lemna r eli öfverskott alt utom Länet lory lirås.
Man påstår dock, alt linodlingen är nog mattande för jorden, och att säd derå med större fördel kan frambringas, hvarföre denna odling ock under de sednare åren något minskals.
Hampan odlas ohelydligt.
Humla något mera, men icke tillräckligt för hehofvel, som dock ej, relativt till folkmängden, är serdeles stort, då, mig veterligen, icke inom någon landsort bruket af öl är så inskränkt som i denna.
— Uppmärksamheten har väl blifvit fästad på lämpligheten af att mera allmänt införa denna dryck, såsom del Ijenligaste surrogat för brännvin, men hittills ulan märkbar påföljd.
De åkerbruksredskap, som öfverallt i Länet begagnas, äro plog, harf, äfven vanligen kioharf och vält.
I Medelpad begagnas sedan några år mera allmänt plogar af en tjenlig och ändamålsenlig konstruktion, som tillverkas af personer inom orten, och af hvilka plogar, någon försäljning jemväl egt rum till Stockholm samt till andre Län, deribland äfven Gottland.
En egenhet för orten är det, att såningen, som allmänt sker för hand, milsta deles verkställes af qvinfolk.
Sedan säden blifvit med lia afskuren, uppsättes den till torkning, i Medelpad på snesar, men i Ångermanland på så kallade hässjor, som inrättas sålunda, att 10 å 12 alnar långa gröfre stockar nedsättas i jorden på ett afstånd af omkring 8 alnar från hvarandra, samt förenas medelst stänger insatte i hål å slockarne, den ena öfver den andra med ungefär 1 allis mellanrum.
De göras med den omsorg att de, qvarstående år efter annat, kunna begagnas ända till dess virket al' röta angripes.
Antalet af slockarne, deraf 2:ne med mellanliggande stänger, utgöra ett såkalladt hässjcled, lämpas efter hemmanets sädesproduktion, på hvars qvantitet hässjans storlek derföre utgör ett säkert kännemärke.
Delta berg ningssält - 17 ningssätt medför de fördelar, att sädens lufttorkning göres nära nog oberoende af väderleken, och att, då sädén vanligen icke ifrån hässjan nedtages torr, än i den mån den tröskas, lador tili dess förvarande emellan bergningen och tröskningen anses kunna .undvikas, men har deremot de olägenheter, att sädens uppsättning och liedtagning fordra mycket arbete, samt att dervid icke obetydligt spilles och går förloradt, oberäknad! den ej så ringa kostnad och arbete hässjornes byggande och underhållande fordra.
Den oriktiga öfvcrlygelsen att sädén, sedan den en gång kommit i hässja, svårligen kan skadas, förleder dessutom många, att dag från dag uppskjuta med nedlagningen, så att demia understundom ej äger rum förrän vintern inträdt, och då först, men för sent, få de vanligen erfara, alt säden tagit mer eiler mindre skada och att foglar uppätit någon del deraf.
En och annan eldria af det slag, i Finland brukas, hafva väl, sedan en så beskaffad först byggdes af Konlrakls-Prosten Magister C. J. Holm i Själevad, sedermera blifvit uppförde, men icke ledt lill den efterföljd, sorn vore önskvärd, med afseende på den stora nytta dessa föga kostsamma inrättningar medföra.
Tröskningen sker hos mindre jordbrukare med slagur, hos mera försigkomne vanligen med begagnande af en sorts .träskvagnar, hvilka af bäst dragas fram oell åter öfver de på en lång med tak försedd loge utbredda sädeshanden, och hos en eller annan förmögnare medelst tröskmaschiner af mer eller mindre tjenlig konstruktion.
Hos allmogen finner man väl icke åtgärder vidtagas för beredande af artificiel gödsel, efter den method som följes för beredandet af såkallade komposter, men allmogen är dock mån om att öka gödselförrådet, och omtänksammare hushållare försumma derföre icke, att, då gödselstaden om vintern blifvit tömd, införa efter tillgången lämpade qvanlileler af dikesjord eller torkad myrjord.
Del är icke heller ovanligt att se arbete nedläggas på jordens förbättrande genom jordblandningar.
Det sedan år 1805 i Länet existerande och med af Eders Kongl. Maj:t utfärdade Stadgar försedda Hushålinings-Sällskapet har visserligen vinnlaggt sig, att genom spridande af råd och upplysningar, premiers utsättande o. s. v. i jordbruk och näringar införa, nödiga och nyttiga förbättringar, men synes icke hafva lyckats på ett sätt, som motsvarat de förhoppningar, hvartill .Femårsberättelse från Wester Norrlands Län. .3 18 dess nitiska bemödanden bordt berättiga.
Sådant tilJskvifver jag förnämligast för orten egna förhållanden, som vållat binder, hvilka det icke berott af Sällskapet att undanrödja.
Ifråga om fäderneärfda vanor, arbetssätt m. m., är allmogen bär, som annorstädes, af en envist konsel-valif tendens, och denna allmoges naturliga goda förstånd bidrager i sin mån till att öka anspråken på bevisen om nya methoders fördelaktighet, innan de vilja frångå dem, far och farfar begagnat och hvaraf dessa sägas hafva funnit sig väl.
Den vill derföre lika mycket, om icke mera än allmoge i andra orter, öfvertygas om det nyas företräden framför det gamla, innan detta sednare öfvergifves.
I Rikets sydligare provinser gifvas dessa exempel vanligen af ståndspersoner, hvilka utan fördom, men med en på högre bildning grundad förmåga att på förband beräkna sannolikheterne för eiler emot en uppställd theori, samt i en ekonomisk ställning, mägtig att uthärda en möjlig motgång vid utförandet, i allmänhet finnas beredvillige att medelst experimenterande föra jordbruksnäringen framåt.
Icke så bär, der kommunernes innevånare oftast, med undantag af preslen och länsmannen, uteslutande utgöras af allmoge; och då länsmännen, likasom kronofogdar och häradsskrifvare inom detta Län, sakna boställen och derföre endast tillfälligtvis hafva eget jordbruk, samt kommunernes pastorer åter vanligen först vid äldre år och efter en åt studier hufvudsakligen egnad lefnad inträda bland jordbrukareklassen och äfven då af mångahanda embetsbestyr hindras att åt jordbruket skänka en närmare uppmärksamhet, kan man icke idelina väg af dem påräkna upplysande och uppmuntrande föredömen.
Under sådana omständigheter, och då något
Styrelsens förmynderskap för näringarne icke vill medgifvas eller erkännas, är det gifvet, att man endast kan hoppas på ett ytterst långsamt framskridande och söka sin tröst i lanken derpå, att jordbruket inom orten ifrån äldre tider innehaft en någorlunda försvarlig ståndpunkt, jemförelsevis betydligt högre än den, hvarpå Svenska allmogens jordbruk i allmänhet befinner sig.
Produkterne af Länets jordbruk äro i medelmåttiga år tiliräcklige att fylla innevånarnes behof.
I goda rå, sådana som nu följt 3:ne efter hvarandra, erhåller man derjemte ett icke obetvdliet öfverskott till afsalu. «/ O Den, jemlikt föreskriften angående de underdåniga femårs-berältelsernes afgifvande, denna berättelse åtföljande, efter meddeladt formulär upprättade, tabell för landet upptager alkastningen af alla sorters spannemåi till 19 143,757 tunnor, deraf 7 tunnor hvete, 15,864 tunnor råg, 106,258 tunnor korn, 15,063 tunnor blandsäd oell 6,565 tunnor hafre.
Så kan dock icke förhållandet vara, ty i sådant fall skulle nämnda qvantum säd, upptaget såsom produkt under för denna ort särdeles fördelaktiga sädesår, icke allenast varit tillräckligt för att fylla dess innebyggares behof, utan derutöfver lemna det öfverskott, som under nämnda år uppstått.
Yill man derföre komma det rätta härutinnan så nära som möjligt, måste man uppgöra beräkningen på annat sätt.
Det anses vanligt, äfven i orter, der animala födoämnen förtäras i vida högre grad än denna, att kalkylera sädesbehofvet lill 3 tunnor, hälften råg och hälften korn för hvarje person i ett hushåll; och då, efter afdrag af Städernes innevånare, de å Landet boende kunna anses utgöra i rundt tal 83,000 personer, erfordras således för fyllande af deras behof 249,000 tunnor, hälften råg och hälften korn, hvilket alltså under medelmåttiga år, elier sådana då spannemål från andra orter icke behof ver köpas, måste antagas utgöra sädesproduktionen.
Efter hvad ofvan är nämndt, utgör den i tabellen upptagna produktion af råg och korn 122,122 tunnor, deraf blott ungefär Edel råg.