Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Olbers anfört, att ehuru stadgadt vore, alt Embets- och Tjenstemän å landet eller deras Sterbhusdelegare skulle på innehafvande boställen få njuta tjensteår till nästa Thomaj-dag, och fardags-år till den 14 Mars andra året derefter, saknades likväl föreskrift huruledes i afseende på städernes embets-jord förhållas bör, hvilket hos Domstolarne skall föranledt olika meningar, men då det vore billigt, att städernes Embets- och Tjenstemän fingo tillgodonjuta enahanda rättighet, som boställs-innehafvare på landet, har Motionairen föreslagit det stadgande, att hvad som är föreskrifvet om tiden för innehafvare att afträda boställen på landet, äfven bör lämpas till städernes Embets- och Ejens temäns embets-jordar.
Detta mål halva Utskotten gemensamt i öfvervägande tagit, och som, på sätt Motionairep jemväl anmärkt, något bestämdt stadgande icke finnes, angående tiden, då jord, anslagen till lön åt Embets- eller Tjenstemän i städerne, efter innehafvarnes död eller afgång från tjensten, skall afträdas, helst io och i3 §§. af 16 Cap. Jorda-Balken, i frågor härom, ej lära vara tillämplige, så och enär billigheten synes fordra , att bemälde Tjenstemän måge i detta afseende njuta enahanda förmon, som boställs-innehafvare & landet är vorden tillagd, hafva Utskotten ansett sig böra motionen understödja samt föreslå utfäruande af en allmän Författning, hvarigenom skulle stadgas: att, när Embets- eller Fjensleman i stad, scm af stadens cassa undfår aflöning, dör eller från tjensten eljest afgår, skola, derest icke annorlunda serskildt finnes förordnadt, han eller hans rätts innehafvare vara berättigade, att, å till lön anslagne hemman, jord eller lägenheter, njuta laga f ardag på enahanda sätt, som angående boställen ä landet föreskrifvet är.
Stockholm den 20 Febr. i835. ffiåaag till R.
St, Prot. 13 34 och i835. y S.mil, ^ Af A. i5:de Häftet, t samt Allm.. Btsv.. och Oecon,TXJtskottens Memorial Nio 4 g. 5o, H:o. 49* Ankom till Exp.-UtsL. den: 2j Febr..
Memortalj, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o %5, angående rättighet attj. utan föregången syn pä stället, få anlägga husbehofs mjöl-qvarnar.
Högloft Ridderskapet och Adelil liar,, på; grund afgjord anmärkning: jm©D redactionen af det i- förevarande Betänkande framställda Författningsförslag, , hvarest ordet ”Vilja.*' ansetts kunna emot ordet ”skola*' utbytas» detsamma till Utskotten återförvisat,, och ehuru det må medgifvas, att sistnämnde lämpligare kunnat .ii texten användas, likväl och sorn ifrågavarande Betänkande blifvit bifallet hos Högvördige Preste-Ståndet den 26' samt hos Tälloflige Borgare- och Hedervärda Bonde-Ståndet den 24 sisth November och 3:ne Riks-Stånds sammanstämmande beslut i ämnet förefinnas,, lärer å Utskottens sida någon: vidare åtgärd icke ega rum Stockholm. den 20; Februarii 1835*.
N:o 5 Ok Ankom till Exp.-Utsk. dfen 21 Fébr;.
Memorialj. i anledning, af återremiss af Betänkandet N:o> ef, angående upphörande af den sju Härader i Elfsborgs Län, samt städerne Börås och Ulricehamn medgifna, rättighet till gårdf ar i-handels idkande..
HöglbfK.
Ridderskapet och Adeln har, på grund; af framställde anmärkningar, till Utskotten återförvisat detta Betänkande, men 'som detsamma Blifvit hos irenne Riks-Stånd bifallet, nemligen af Högvördige Preste-Ståndfit den 4?dh Augusti/ afl Välloflig© Borgare-Ståndet och.
Hedervärda Bonde— I/»g- tmtt Allm, Bejv, och Otcon.-Zts kottet r memorial
Nxo 5iv 3 Ståndet) den 3o:de Julii sistlidet år, så lärer å Utskottens sidia- någon vidare åtgärd icke erfordras.
Stockholm den 2a Februarii i835..
N:o 5r..
Antora till Exp.-tTtsk, den Zl Febr;.
(Utlåtande öfver gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o 33j i anledning af väckta frågor angående närings-frille ten.
Qmförmälde Betänkande, hvilket Högvördige Preste-Slåndet och Hedervärda Bonde-Ståndet bifallit, samt Vallöf].
Borgare-Ståndet afslngit, har af Högloflige Ridderskapet och Adeln blifvit lill Utskotten återförvisadt i anledning af dervid framställde anmärkningar af Herr Hjärne, Herr Stuart, Herr Grefve Horn, Herr von Hartmansdorff, Herr Lef rén, Herr G refve vom Fersen, Herr Dalman och Herr Rosenblad.
Ehvadtanka man än angående Skrå-författningarne kunde hysa, borde likväl icke nekas, alt det är af största vigt jemväl för landtmannen att städerna äro iblomstrande tillstånd, hvarförutan han skulle sakna afsättning försina producter.
För att ernå denna stora förde], mäste åt städerna beviljas sådana* förmoner, utom hvilka de icke ens kunna bära sina communal-afgifter.
Be— hofvet och rigtigheten att i Författningarne bibehålla skillnaden emellan stads- och ländtmanna-näringar borde således icke bestridas.
Hvad deremot serskildt beträffade slädernes förkofran inom sig genom handtverk, så* vore det för handtverkarne personligen, och med detsamma, både för städerne och Riket af väsendtligt gagn, alt ingen verkstad finge egas eller drifvas af andra personer än sådana, hvilkas färdighet i yrket vore behörigen ådagalagd.
Dertill fordrades åter att sjelf hafva genomgått lära och* prof i handtyerket,, icke blott derföre alt allmänheten borde ega visshet onn 4 Lag- samt Allm.
Besv. och Oecoit.-Utskottens Utlåtande N;o 5 II erforderlig skicklighet hos haudtverkarne, utan äfven derföre att den, soia i siua händer egde konstfärdigheten, ej mätte blifva träl åt dea, sorn, utan personlig skicklighet i yrket, blott egde penningar.
Om dylika inskränkningar icke voro bestämde genom Skrå-ordningarne, hvilkas väsendtliga fordringar voro läran och pröfningen, så skulle förhållandet hos oss blifva detsamma, gom i andra Länder, hvarest dessa ordningar äro upphäfua , att nemligen de personer, hvilka icke lärt yrkena, men som egde förlags-eapital till deras bedrifvande, satte sig i besittning af verkstäderne, dem de drefva genom de egentlige handtverkare, som då blefvo, i stället för oberoende närings-idkare, legohjon åt de förra.
Sådant, vore högst skadlig', emedan det hindrade den fattige men skicklige att blifva sin egen, och emedan handtverkare derigenom skulle nedsättas i samma hopplösa belägenhet, och derjemte troligen i samma moraliska förfall, sorn det, hvari Fabrikshjon öfver hufvud befinna sig.
Den tredje vigtiga omständigheten, sorn borde iakttagas, vore alt icke hvarje handtverkare, ehuru personligen skicklig, borde vara berättigad att, utan afseende å ortens behof, eller följaktligen å utvägarne till bergning, jemte dem, sorn redan idka samma handtverk, inrätta verkstäder.
Inskränkning i närings-frihet borde icke efter missbruken , utan efter de gamla Författningarnes anda bibehållas, och sådana band icke lossas, som befordra ordning och trefnad i städerna, samt afsättning och vinst för landtmannen.
Olägenheterne af Skrå-ordningarnes upphäfvande i andra Länder hade varit märkbara och borde således undvikas ; 2:0 att, då Utskotten antydt, att de år 1823 till Kongl. Maj:t öfverlemnade underdåniga förslag till Författningar om Näringarne icke numera äro i dess helhet antaglige, så hade det tillhört Utskotten att deruti anmärka de brister, som föranledt ett sådant omdöme, emedan det inngfcure en oformlighet, att på samma gång anhålla om. utfärdande af en Författning, som förändring i förslaget dertill begäres.
I öfrigt vore de åsigter, som yttras i Hans Janssons vid Betänkandet fogade reservation vida rigtigare än dem Utskotten godkänt, och innefattade egentligen hvad Riket» Ständer uti en underdånig framställning till Kongl. Maj:t borde i detta ämne uttrycka.
I händelse åter bifall bärtill ej kunde vinnas, vore Herr Hjärnes, jemväl i afgifven reservation, yttrade mening förtjent af närmare uppmärksamhet.
Hä förutan är, för vederläggning af hvad k forsta punkten finnes upptaget, anfördt, att om handels- och näringsfrihet beviljades, skulle släde.ne, åtminstone vissa bland dem, framstå såsom det starkaste stöd för industrien , un - Lflg- samt Allm. B tiv. och Oecou..Vtihttim Memorial N‘.« 52. 5 en, under det andra möjligen gingo under, men det vore likgiltigt, om man egde flere eller färre städer, då det deremot vore af vigt att capital blefvo använda i näringarna, som eljest icke kunde täfla med utländningen, Skrå-ordningarne lade för närvarande binder i väge» för capitalisten, att understödja skickligheten, hvadan denna ofta saknade uppmuntran.
Det vöre en origtig föreställning alt frukta Capitalistens inflytelse på näringarna eller att penningen skulle komma att betyda mer än den lefvande arbetskraften.
Det vore icke nog att anskaffa penningar för drifvande af ett yrke, personlig skicklighet deri fordrades äfven, och det vore denna samverkan af förlag och skicklighet, som framkallade industrien, hvars värden eller produeter sedan delades emellan förlagsmannen och näringsidkaren.
Orsaken till andra länders stigande välmåga återfunnes närmast deruti, att föremålen för industrien ligga för en hvar fria lill bearbetning, o. s. V.
De åsigter, som sålunda blifvit framställde, åsyftande å ena sidan ett mera liberalt system i Handels- och Närings-författningarne än som uti 1823 års Förslag dertill innefattas, och å den andra en återgång lill de uti den äldre lagstifningen i ämnet gällande grundsatser, hafva ej mindre vid de öfverläggningar, som inom Utskotten föregått Betänkandets afgifvande, blifvit med behörig noggrannhet granskade, än äfven, såsom upptagne och utvecklade i Betänkandet vidfogade reservationer, varit föremål för pröfning hos de Riks-Stånd, hvilka redan i frågan fattat sina beslut; vid hvilket förhållande och enär, medelst antagande af iSaS års Förfaltnings-förslag, efter Utskottens tanka, en billig medelväg emellan de å ömse sidor tilläfventyrs för långt utsträckta stridiga anspråken vore funnen, sami någon förändring i allt fall icke lärer kunna förväntas uti de beslut, sorn af tre RiksStånd redan äro vidtagne, anse Utskotten sig ej böra frånträda sitt förra Utlåtande, utan få detsamma oförändradt lill Ridderskapet och Adelns pröfning å nyo öfverlemna.
Slockholm den 20 Febr, i835.
K jo 53.
Ankom tiil Exp.-Utsk. den 3i Febr, Memorial^ i anledning af Riks-Ståndefis serskilda Beslut ängd* ende Utskottens Betänkande N:o 6 och Utlåtande
Nio 35 om ändringar och tillägg i Kongl. Maj.tS Nådiga Lego- Stadga, för Husbönder och Tjenstehjon.
Utskottens ofvanberörde Betänkande och Utlåtande äro dels af samtBihntig till R, St.
Fröt. 1834 och I&35. f Sami. 3 Äfd, l5\de Häftet, 2 6 Lflg- samt Allm.
Beil. och Oecon.-Viskottens Memorial N:o 5a, lige Riks-Ständen och dels af tre Stånd gillade, med undantag af den förändring Utskotten i sista mom. af 6 §.
2 Cap. Lego-Stadgan tillstyrkt, hvilken förändring Borgare-Ståndet afslagit, men deremot Preste- och Bonde-Stånden godkänt, enligt den redaction, som i Utlåtandet N:o 35 finnes uppställd, samt Ridderskapet och Adeln äfven antagit, likväl eller den redaction som Bet.
Då således Ridderskapet och Adeln äfvensom Preste- och BondeStånden bifallit lag-förändringen, ehuru Ridderskapet och Adelns beslut är till en del från de öfrige skiljaktigt, men Förfaltningsförslaget, enligt dess lydelse i Betänkandet N:o 6, dels möjligen kan leda till det resultat, att Husbondes rätt, att af legohjon fordra ersättning för sjukvård och läkemedel, skulle inskränkas i stället att utvidgas, dels i sista punkten innefattar en föreskrift, som i visst afseende synes stå i strid med stadgandet i första punkten, hafva Utskotten, för vinnande af nödig öfverensstämmelse i denna fråga, ansett sig böra hemställa, om icke Höglofl.
Ridderskapet och Adeln icke behagar härtill lemna bifall, och Högvördige Preste- samt Hedervärda Bonde-Stånden icke finna godt alt i Ridderskapets och Adelns beslut instämma, lärer frågan böra afgöras genom omröstning uti Lag- samt Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskott, förstärkta på sätt ^3 §.
Den, som bifaller, att förevarande
Förf atinings-förslag skall i enlighet med Utskottens Utlåtande N:o 35 erhålla denna lydelse: ”Sjuknar Tjenstehjon,bör Husbonden låta det sköta och vårda, håfve ”dock rätt, om han vill, att å lönen afräkna, ej allenast hvad deraf belöper "för den tid, Tjenslehjonet varit urståndsatt alt sina sysslor förrätta, ulan ”ock för hvad han till Läkare och läkemedel utgifvit;” voterar Ja, Den det icke vill, voterar Nej. •
Vinner Nej, bör förslaget uppställas i öfverensstämmelse med Utskottens Betänkande N:o 6, och erhålla följande lydelse: ”Sjuknar Tjenstehjon, bör Husbonde låta det sköta och vårda, "håfve dock rätt, om han vill, alt å lönen afräkna för den lid Tjenstehjo”11 et varit urståndsatt att sina sysslor förrätta, samt hvad han till Läkaie ”och läkemedel utgifvit.
Likväl må sådant afdrag icke i något fall öfverstiga hvad Tjenstehjon, enligt beting, egt uppbära i lön för den tid sjuk''domen fortfarit.’'
Stockholm den 20 Febr. i835.
S T O UK HOLM, *835 : hus i.
A. U * (.m». Lag- samt Allm. Bese.- och Oecon.-Utsk:s Utlåtande N‘.o 53. i N:o 5.3. Antora till Exp.-Utsl. d. 24 Febr.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N:o 27, öfver väckta motioner om skyldighet för säteriegare och vissa boställsinnehafvare att deltaga i byggnad af Tingshus och Häradsfängelse.
Presle-Ståndet afslagit och Hederv.
BondeStåndet bifallit, är af de öfriga tvänne Riks-Slånden till Utskotten återförvisadt, på grund af följande dervid framställda anmärkningar: hos Högloft.
Ridderskapet och Adeln: af Herr Grefve Gyldenstolpe', att, då ett privilegium afskaffas, detsamma borde, på sätt hittills skall varit iakttaget, för alla på en gång upphöra att vara gällande, och icke, såsom Utskotten föreslagit, fortfara för en del, sedan det upphört för de öfrige, utan borde en viss prasscriptionstid utsättas, efter hvars förlopp skyldigheten för Preste- och Klockare-bol att deltaga uti ifrågavarande allmänna byggnader skulle vidtaga; af Herr Cederschiöld, med hvilken Herr Friherre Boye sig förenat: att ordet ”uppehålla,” som i texten till författnings-förslaget förekommer, borde utbytas mot ordet underhålla, såsom mera öfverensstämmande med nuvarande språkbruk; hos V(illofl.
B or gare-Ståndet: af Herr Hessle, hvars yttrande åtskillige Ledamöter biträdt: att, då Utskotten, uti afgifvet och af Rikets Ständer godkändt Betänkande N:o 25, tillstyrkt, att egare af skatte- och innehafvare af Kronohemman må, liksom säteri- och frälsehemmans-egare, ega frihet att, utan föregången undersökning, anlägga husbehofs-mjölqvarnar, syntes det innebära en motsägelse att frikalla de sistnämnde från skyldigdet att bygga Tings- och Fånghus; att en sådan frihet måhända varit billig så länge Adeln, som egde privilegieradt forum, uteslutande innehade säterier, rå och rörs samt frälsehemman, men sedan all jord finge besittas af hvilken Svensk medborgare som helst, vore det en positiv orättvisa, att den ene medborgaren, som har lika rätt med de öfriga, till begagnande af Tings- och Fånghus, skulle ega en förmon, hvarifrån andra voro uteslutne; att sådant icke öfverensBiliang till R.
Prot. i834 och 1835. 7d:e Sami. 2'.dra Afd. iC.de 3 Lag- samt Allm.
Bes v.- och Oecon.- Utsl:s Utlåtande ]$:o 53. stämde med den jemlikhet i rättighet, och den jemlikhet i beskattning, som med 1810 års Förordning om Riks-Ståndens concessioner åsyftades; och slutligen, att, då hvar och en numera egde besitta sistnämnde slags fastigheter, uppkomme äfven deraf skyldigheten att deltaga uti ifrågavarande allmänna besvär; af Herr Lejfi er: att, om än nuvarande säteri- ocb frälse-egare borde få bibehålla sin förra frihet i detta hänseende, kunde densamma för framtiden borttagas och skyldigheten inträda, då nya egare genom köp förvärfvade sådana fastigheter; af Herr
Bååth: alt frågan om säteri- jemte rå och rörshemmans befrielse frän Tingshusbyggnad, vore af privilegii-natur och borde såsom sådan behandlas.
Rätligheteu vore både personel och reel, så länge frälseman innehade dylik egendom, men deremot endast reel, då densamma kommit i ofrälsemans band, I anledning häraf få Utskotten anföra:
Herr Bååths framställning, rörande den privilegii egenskap frågan om säteriers, jemte rå och rörshemmans deltagningsskyldighet i Tings- och Fånghusbyggnad skall innefatta, är i så måtto vigtig, som befrielsen från detta allmänna besvär grundar sig på en undantagslag; men då rättigheten att besitta berörde fastigheter numera är alldeles oinskränkt, har nämnde privilegium upphört alt uteslutande tillhöra ett Riks-Stånd, i följd hvaraf och enär endast, beträffande förändring och jemkning i Riks-Stäindejis privilegier, den serskilda ordning, som i 114 §•
R* F. omförmäles, skall iakttagas, något skäl icke förekommer, att uti förevarande fall afvika från det behandlingssätt, som för lagfrågor i allmänhet eger rum.
Utskotten tillstyrka alltså, att Herr Bååths anmärkning må förfalla.
Hvad åter beträffar Herr Hessles yrkande om bifall tillförslaget, angående åläggande för egare till nämnde fastigheter att bygga Tings- och Fånghus, så om det än, på salt Utskotten i Betänkandet redan anfört, å ena sidan icke kan bestridas, att sådane fastigheter genom förslagets antagande skulle lida någon, fastän obetydlig minskning i värde, och följaktligen en förlust tillskyndas egarne, torde det å andra sidan böia medgifvas, att ifrågavarande allmänna besvärs jemnare fördelning icke är med rättsgrunder så oförenligt, som man i allmänhet synes föreställa sig.
Att rättvisan icke under något vilkor får förnärmas i rättsförhållanden enskilde medborgare emellan är osvikligen rigtigt, men en lika allmänt giltig regel är det äfven, att enskild rätt mäste vika för Statens ännu högre anspråk.
Besv«- och Oecon.- Utsk:s Utlåtande N:o 53. 3 är en af Slalens förnämsta pligler att upprätthålla rättvisan i landet, och dit hörer att förse
Domstolarne med nödiga s«mlingsrum o. s. v. Det är således icke endast för sin egen skull, ej heller för säteri-egarnes, som Rikets fordom så kallade skattskyldiga allmoge måste hygga Tingshus, utan det är för Statens skull.
Ty fastän Staten hitintills icke gjort sitt anspråk gällande emot de senare, följer deraf visserligen icke, att detsamma jemväl hädanefter bör vara hvilande.
Yi känna endast ur äldre Författningar och icke af erfarenheten Adelns så kallade gårdsrätt eller domsrätt i vissa mål öfver sina underhafvande — en utifrån införskrifven feodalrättighet, som aldrig inom fäderneslandet kunnat slå djupa rötter, Något historiskt skäl för privilegiets bibehållande är således icke förhanden, ty Adelns serskilda forum i vissa till antalet inskränkte mål kan så mycket mindre räknas dit, som Adeln sjelf i de flesta händelser, och deras underhafvande alltid, lyda under allmänna Domstolarne samt i allt fall ofrälse män numera ofta besitta den privilegierade jorden.
På dessa i korthet antydda skäl hafva Utskotten ansett sig böra i denna del frånträda sitt förra yttrande, och föreslå utfärdande af en allmän Författning, af innehåll: alt, med upphäf vande af den i 26 Cap. 2 Byggn.
Balken stadgade frihet för sätes- och ladugårdar samt af hy ste rå och rörshemman från skyldighet att deltaga i byggnad och underhåll af Tingsbyggning och Fånghus, varder härmedelst förordnadt, att innehafvare af sådane fastigheter samt insockne frälsehemman hädanef ter skola vara pligtige att, lika med andra hemmansegare i Häradet, Tingsby ggning och Fånghus bygga och underhålla.
Vidkommande slutligen de hos Ridderskapet och Adeln framställda erinringar, så väl i afseende på innehåll som redaction af det utaf Utskotten framlagda författningsförslag, så, enär Preste-Ståndet icke funnit godt medgifva upphäfvande af det privilegium, hvarigenom Preste-och Klockarebol äro befriade från ofvanomförmälda byggnadsskyldighet, lärer, enligt 114 4 Lag- samt Allm. JBesv.- och Oecon.- Utsh'.s Utlåtande N:o 53. §. R. F., frågan derom böra förfalla, hvadan något vidare yttrande i denna del icke torde erfordras.
Stockholm den 24 Februarii 1835.
Reservationer: af Herr Grefve Horn, Herr af Tannström , Herr Prosten Rosén, Herr Doctor Bexell, Herr Prosten Mittag och Herr Professor Grubbe, som, med åberopande af de i Betänkandet N:o 27 anförde skäl, yrkade afslag å den här ofvan tillstyrkta lagförändring, samt af Herr Bååth, som häruti instämde jemväl på de grunder han inom Borgare-Ståndet angifvit.
STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktryckeriet, 1835.
Lag- samt Ålim, Besv. och Öåcon.-Utskottent Betänkande N:o 54. i N:o 54.
Ankom till Exp.-Utsk. den 11 Mars.
Betänkande} i anledning af väckta frågor rörande Fattig-försörjnings-anstalterne.
Till nedannämnde Riks-Stånd hafva blifvit ingifna och derifrån, dels till Lag- samt Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskotten gemensamt, och dels till sistnämnde Utskott serskildt remitterade följande Memorial och deraf föranledda yttranden, nemligen: Till Ilögloflige Ridderskapet och Adeln: 1:0. af Herr Friherre Jacob Cederströmj som anfört, aLt Författningarne rörande fattigvården och, i sammanhang dermed, stadgan denia rörande tillfällig undsättning tarfvade rättelser och ny lagstiftning; åberopande Motionairen i afseende på detaljerne, som af honom tillstyrkas, Kammar-Collegii underdåniga Utlåtande öfver ett förslag lill Faltigvårds-Reglemente för Jemnshögs och Näsums församlingar i Blekinge Län.
Detta förslag, sådant detsamma af Kammar-Collegium blifvit hos Kongl. Maj:t till fastställelse i underdånighet anmäldt, är uti icke bestyrkt och icke undertecknad afskrift motionen bifogadt, och innehåller hufvudsakligen föreskrifter i följande ämnen: 1:0.
Styrelsen borde bestå af Kyrkoherden såsom Ordförande samt ett visst antal, inom hvarje socken valde Ledamöter, benämnde Fattig-föreståndare, hvilka, så vida laga förfall ej visades, skulle i två år fortfara med sin befattning.
Styrelsen skulle ega förvalta fattigmedlen, tillse att de nödlidande försågos med underhåll eller arbetsförtjenst, genom ordentlig taxering bestämnia beloppet af de bidrag, hvar och en af församlingens medlemmar borde tillskjuta, sedan de ordinarie inkomsterne visat sig vara för Leliofvet otillräcklige, besörja de fattiges fördelning i vissa classer, jemte uppbörden af fattigmedlen, samt i föregående ämnen fatta beslut, hvilka skulle få på enahanda sätt som Socknestämmobeslut öfverklagas.
Fröt. 1334 och 1835. 7 Sami. 2 Afä. iy:de Häftet.
1 X Lflg- samt Allm, Besv.- och Oecon.-Mt skottens Betänkande K'.o 54. 2:0.
Desse skulle tillhöra den närmare uppsigten öfver fattighjonen, deras skyndsamma bispringande vid sjukdoms- och andra olyckshändelser, bouppteckningar efter dem samt tillsyn, att tiggeri hvarken af dem eller främmande finge öfvas m. m. 3:o„
Till den första classen borde räknas sådane personer, som saknade all arbetsförmåga, till den andra de, sorn egde någon arbetskraft och till den tredje personer, som voro fullt arbetsföra,, men genom olyckor blifvit hragte i tillfällig nöd. 4:o.
Om Faltig-Cassans inkomster:
Dit skulle räknas, utom vanliga bidrag såsom frivilliga gåfvor, aflidne fattighjons qvarlåtenskap och saköresmedel, jemväl andra tillskott, dem församlingen åtagit, sig utgifva, nemligen två skäppor spanmål af hvarjje hemman årligen, en afgift för hvarje hållen lekstuga, 1 R:dr, samt besparingar och afdrag af tjenstehjons och andra arbetares löner och dagspenning, hvilka skulle förvaltas efter de för Spar-banker i allmänhet antagne grunder, och till insätlarne återställas, så vida de antingen förvärfvade sjelfbestånd eller afflyttade, men, i fall de afledo eller nödgades anlita fattigvården, , tillfalla nämnde inrättning. 2:0. af Herr A. R. von, Sydow, som förmält, att de tid efter annan utkomna Författningar uti förevarande ämne lemnade rum för olika tillämpning, i synnerhet då tvist uppstode socknar emellan, till hvilkendera ett fattighjon rätteligen hörde, som saknat egentligt hemvist och under längre tid drifvit omkring i landet.
Författningar om hemmansklyfning och jordafsöndring, i förening med den på flera ställen antagna bruknings-method, att, i stället för torpare med jordbruk och vanliga tjenstehjon, antaga stat-torpare, statdrängar och inhyseshjon, hade i fråga om fattigförsörjnings-skyldigheten föranledt fterfälldiga förhållanden, vid hvilkas bedömande nu gällande'
Författningar icke voro lämplige.
En ny stadga i ämnet borde likväl icke ingripa uti socknarnes rättighet att sjelfve inom sig bestämma, huruledes fattigförsörjningen med minsta kostnad bör regleras, men deremot bestämdt antyda^ hvilka,sorntill fattigvårds åtnjutande äro berättigade, den ena eller andra menighetens eller jordegarens eller andra enskida personers skyldighet till fa t ti g-försörjning, och i sammanhang
La g- samt Allm.