Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Såsom en egenhet i statistiskt hänseende anmärkes, att under år 1860 icke något giftermål inträffat i Woxtorps socken med en folkmängd af nära 700 personer, hvilka med få undantag äro välbergade.
Ölands Norra Mot:
Befolkningen är i allmänhet frisk och starkt byggd.
Klimat och naturförhållanden bidraga härtill.
Ökad välmåga har framkallat benägenhet för lyx och öfverflöd.
Allmogens helgdagskläder äro nu nästan alltid förfärdigade af köpt, i stället för hemmaväfdt tyg.
Bostäderna byggas rymligare och prydligare än förr.
I senare tider uppförda mangårdshus å bondhemman äro vanligen af timmer samt innehålla flera, omkring fyra alnar höga, ofta tapetserade och med kakelugnar försedda rum, på en af Ölandssten murad fotbyggnad, som begagnas till visthus och bodar.
Ladugårdshusen byggas stundom af sten och stundom af träd samt förenas genom höga stenmurar med boningshuset, så att det hela bildar en fullt sluten fyrkant, inom hvilken man är skyddad mot blåsten.
Klimatet kräfver stark föda, och Öländningen vet också att fylla detta behof.
Under den strängare arbetstiden eller från våren till höstens slut intagas dagligen fem måltider, nemligen frukost vid utgåendet på arbetet, dagvard omkring klockan 8, middag klockan 12, merafton klockan 5 och qvällmål vid dagsarbetets slut.
Hvad ladugården kan frambringa af fläsk, kött, smör eller ost försäljes sällan, utan förtäres hemma i huset.
Till bröd begagnas endast råg och något hvete; af trädgårdsväxter sällan annat än kål.
Fisk och sjöfogel lemna ofta rikliga bidrag till måltiderna.
Bränvin begagnas mera sparsamt än tillförene.
Deremot tilltager konsumtionen af kaffe, som sällan saknas ens i de fattigaste husen.
Hemmabrygdt svagdricka måste äfven dagligen vara att tillgå, om ej fattigdomen är alltför stor.
Sedligheten synes vara i tilltagande.
Fylleri och deraf föranledda våldsamheter förekomma mindre ofta än förr.
Sällan föröfvas gröfre brott.
Schismatiska rörelser hafva icke försports, men mycken oreda tillställes stundom af kringresande »skolmästare och kolportörer», som hålla bibelförklaringar eller andliga föredrag, Calmar län.
Sedligt och ekonomiskt tillstånd.
Jordbruk. 9 oftast för en talrik mängd personer, dem nyfikenheten lockat till det genom ryktet förkunnade samlingsstället. -t
Många dagsverken förspillas härigenom, ty ortens tjenstehjon anse för en rättighet att få besöka dylika samqväm äfven på hvardagarne.
Folkskoleundervisningen inom fögderiet handhafves i allmänhet icke med det nit, som vore att önska, och har jemväl hittills visat föga tillfredsställande resultat.
Föräldrarne låta sällan sina barn nog länge qvarblifva i skolan, och skolstyrelserne äro oftast alltför efterlåtne.
Af 2,507 i skolåldern varande barn voro år 1860 endast 1,423 undervisade i folkskolorna.
Olands Södra Mot:
De senare årens goda skördar och höga spanmålspris hafva alstrat en temligen allmän välmåga inom orten; men i jemnbredd dermed har också lefnadssättet blifvit mera yppigt.
Mycket penningar förslösas på granna kläder af köptyg, äfvensom på dyrbara möbler och husgeråd.
Folket utmärker sig i allmänhet för gudsfruktan och sedlighet samt aktning för allmän lag.
Gröfre brott äro ytterst sällsamma.
Nykterheten liar tilltagit och sällan träffas någon rusig.
Gästabuden, vid hvilka jemte bränvin ofta förtäres utländskt vin, aflöpa vanligen stilla och anständigt.
Bland tjenstehjonsklassen hafva sjelfsvåld, okyskhet och olydnad oftare än förut blifvit försporde, till hvilket förhållande husagans afskaffande anses vara den förnämsta orsaken.
Sockenbibliothek finnas inrättade i de flesta församlingar, men begagnas i allmänhet föga.
Med ledning af såväl dessa fögderi-uppgifter, som äfven egna iakttagelser, tror jag mig kunna antaga, att massan af länets befolkning under dessa fem år gjort icke så obetydliga framsteg i både ekonomiskt välstånd och sedlighet.
Väl förmörkades för ett stort antal personer år 1857 utsigterne på bergning och utkomst; men deraf uppkom likväl ingenstädes i länet någon allmän nöd, och förlägenheten blef icke långvarig, utan häfdes småningom genom ökadt arbete och flit, så att vid slutet af perioden både den besutna allmogens och arbetsfolkets ställning var ganska tillfredsställande, hvilket till någon del kan bedömas af de uti sjette afdelningen af denna berättelse förekommande uppgifter angående årliga antalet af hos Länsstyrelsen anhängiggjorda skuldfordringsmål.
Med en stigande välmåga hafva yppats ökade anspråk på lifvets njutningar och beqvämligheter.
Den dagliga födan är bättre, kläderna finare och bostäderna rymligare än fordom.
Mångenstädes har dock detta njutningsbegär urartat till ett skadligt öfverflöd.
Hvad sedligheten angår är det ett lika obestridligt som glädjande faktum, att mängden af gröfre brott betydligen minskats, hvilket äfven antydes af de till nyssnämnde afdelning af berättelsen hörande uppgifter rörande fångarnes antal och orsakerna till deras häktande.
Förnämsta anledningen till detta förhållande torde böra sökas i den minskade tillgången på bränvin och andra rusdrycker.
Detta gäller dock endast landet.
Genom tillämpning af de nya föreskrifterne rörande bränvinsförsäljningen hafva krogrörelsen och minuthandeln med bränvin nästan alldeles försvunnit från landsbygden; men dessa näringar florera så mycket lifligare inom städerna, der de svårligen kunna utrotas. 3. Näringar.
Ä) Jordbruk.
Denna landets moder- och hufvudnäring, om den än icke inom Calmar län uppnått den ståndpunkt, som, med afseende på naturliga förmåner, borde kunna förväntas, har likväl, under det tidskifte, som nu är i fråga, onekligen gjort flera, icke så obetydliga framsteg, ej allenast genom ökning af den odlade jordens areal, utan ock medelst förbättringar af den gamla åkerjorden och en större omsorg vid densammas brukning.
Nijodlingarne hafva till största delen åstadkommits genom vattenaftappning ur insjöar, myror och mossar.
Större företag af denna art hafva förekommit inom Tjusts, Handbörds, Stranda och Södra Möre härad samt i den mån de hunnit fullbordas, omfattat tillhopa omkring 1,000 tunnland.
En mängd mindre mossodlingar hafva derjemte blifvit verkställde nästan i alla trakter af länet.
Odlingsföretagen på fast mark, om än vanligen omfattande endast smärre jordvidder, hafva ännu mera allmänt förekommit.
De hafva förnämligast TMndsh.-Emb. uti Calmar län und. ber. för åren 1856—1860. 2 10 Calmar län.
Dikning. bestått i uppbrytning af sådan stenbunden mark, som legat inom eller intill de gamla åkrarne och behöft odlas för att vinna vackrare eller formliga egofigurer samt underlätta brukningen.
Flera större och mindre odlingsarbeten hafva också årligen tillkommit i följd af omflyttningar vid laga skiften, hvarvid ofta händer, att en eller annan delegare icke bekommer inom det honom anvisade nya läge så mycket åkerjord, som han lemnar, utan får sin fyllnad i odlingsbar jord jemte odlingsersättning af skifteslaget.
Med föranledande af fögderiberättelserne, torde kunna antagas, att arealvidden af länets odlade jord under perioden vunnit en tillökning af minst 7,000 tunnland, hvilket motsvarar ungefär två tunnland på hvart fullt hemman.
Nämnde berättelser antyda likväl, att odlingsifvern flerestädes börjat aftaga.
Under de näst förutgångne qvinqvennierne hade, under inflytelsen af gynnande konjunkturer för jordbruket, salupriset å jordegendom uppstigit till en svindlande höjd.
Deraf föranleddes en mängd försäljningar, under förhållanden, som nödgade de, ofta på krediten och framtiden sig förlitande, köparne till de största ansträngningar, för att af den köpta egendomen så fort som möjligt hemta medel till afbetalningar å köpesumman.
Jemte en alltför långt sträckt skogsafverkning, sökte man derföre begagna sig erbjudande tillfällen till sådana nyodlingar, som kunde med lätthet åstadkommas utan betydligare uppoffring af tid och arbete.
Man skyndade att till åker förvandla en del af ängen och de mest stenfria trakterna af betesmarken.
Under några år erhöllos goda skördar på den sålunda uppodlade gräsvallen, men det visade sig snart, att den till en början ökade sädesproduktionen vunnits på ladugårdens bekostnad, och detta missförhållande dröjde icke länge att medföra sitt straff genom minskad tillgång på gödningsämnen och deraf följande klen skörd.
Ett sådant förfaringssätt kunde icke bära sig i längden.
Det blef nödvändigt att göra ett uppehåll i nyodlingsföretagen, för att i stället egna större omsorg åt den redan odlade, men alltför vanvårdade och mustsugna jordens förbättring och uppgödning.
Från flera trakter af länet och företrädesvis just från sådana, der odlingsifvern förut varit som mest liflig, uppgifves nu, att jordbruket befinner sig på en slags öfvergång från extensivt till intensivt, samt att man i allmänhet afstått från sträfvandet att utvidga den odlade jordens areal, men i stället börjat ej allenast att, med tillämpning af nya åkerbruksmethoder, förbättra den redan befintliga åkerjorden, utan ock att, genom användandet af en del deraf till frambringande af gräs och foderväxter, mer och mer öka ladugården och deraf beroende medel till jordens gödning.
Ett ordnadt vexelbruk träffar man emellertid ännu högst sällan annorstädes, än på så kallade herregårdar eller större egendomar.
Allmogen synes icke benägen att öfvergifva det gamla tredingsbruket, hvilket således allmänt bibehålies, dock mångenstädes med den modifikation, att klöfver eller annat artificielt foder skördas å en del af den jord, som eljest skulle ligga i träde.
Endast undantagsvis och i skogstrakterne förekommer ännu tvåsädesbruk.
Åkerjordens dikning är i allmänhet mycket försummad, och hvarje år ser man i nästan alla trakter af o länet huru saknaden af ändamålsenliga diken vållar en betydligt minskad skörd.
A flera större possessioner har man dock infört en fullständig grunddikning och på några ställen täckdikning med tegelrör.
De härigenom vunna fördelaktiga resultater hafva varit för mycket i ögonen fallande, för att icke framkalla många bemödanden till efterföljd.
Allmogen har derföre på senare tiden börjat mera än förr inse nyttan och behofvet af att genom dikning förekomma eller minska olägenheterna af vattenstånd på åkerjorden; men ehuru förhållandet i detta hänseende visar en afgjord och allmän rigtning till förbättring, återstår naturligtvis ännu mycket att önska.
Jemte saknad af erforderliga diken, har mängden af sten varit en af de väsentligaste orsaker, som vållat, att allmogen ofta icke erhållit nöjaktig skörd å sin åker.
Men äfven till undanrödjande af denna olägenhet har man börjat egna allmänna och kraftiga bemödanden.
Nästan öfverallt i länet har man tillfredsställelsen att bemärka, huru stenrör och hållstenar på åkrarne småningom försvinna och i stället igenfinnas uti ändamålsenliga och varaktiga stengärdesgårdar.
Åkerbruksredskap.
Areal af odlad jord.
Skörd. 11
Det på de större egendomarne införda bruket af bättre åkerbruksredskap vinner årligen en allmännare utbredning.
Hos allmogen, synnerligast å slättlandet, är plogen numera ett ingalunda sällsynt verktyg vid jordbruket.
Temligen allmänt förekomma äfven harfvar af jern.
Det årligen sig erbjudande tillfället till biträde af Statens Landtbruks-ingeniörer har mångenstädes inom länet blifvit begagnadt, de senare åren äfven af åtskillige jordbrukare bland allmogen; hvarjemte särskilda åtgärder under ett och annat år vidtagits af Hushållnings-Sällskapen för att bereda sådant agronomiskt biträde i vidsträcktare mån, än eljest skulle varit att tillgå.
Hvad nu blifvit anfördt häntyder på en, äfven under nu ifrågavarande period fortgående, utveckling af länets jordbruk, som onekligen derunder gjort, om icke synnerligen stora, dock ganska värderika framsteg.
Jag torde nu få öfvergå till de sifferuppgifter, som enligt det af t. f. Chefen för Kongl. Statistiska CentralByrån uppgjorda och tills vidare på försök antagna förslag till förändradt formulär af de statistiska femårsberättelserne böra meddelas, för att lemna en öfversigt af de fakta och resultater, som närmare angifva, huru med denna näring inom länet sig förhåller.
Till denna utredning, äfvensom till den, hvilken afser innehållet af nästföljande hufvudpunkt eller boskapsskötseln, har jag dock ansett ändamålslöst att infordra andra uppgifter, än dem, hvilka år 1859 insamlades och delgåfvos Finans-Komitén.
Erfarenheten har nemligen visat, huru vilseledande de utvägar varit, som hittills begagnats för erhållande af tillförlitliga materialier till en fullständig jordbruksstatistik; och då förberedande åtgärder nu pågå, i ändamål att för framtiden åstadkomma en fortgående insamling af dit hörande, med verkliga förhållandet öfverensstämmande uppgifter, så och ehuru, af skäl, dem jag nedanföre kommer att framställa, de för detta län till Finans-Komitén lemnade uppgifter kunna antagas vara grundade på en i flera afseenden alltför låg beräkning, torde det för närvarande vara tillfyllestgörande att, i denna underdåniga femårsberättelse, begagna sagde, redan tillgänglige uppgifter, endast med de erinringar, hvartill en närmare granskning af desamma kan föranleda.
Med ledning af nyssberörde år 1859 insamlade uppgifter har jag låtit upprätta den under N:o 2 Tab. n:u bilagde tabellen, till hvilken begagnats det formulär, som i det tryckta förslaget, pag. 16, Annes intaget, endast med den förändring, att till de der upptagne fem punkter blifvit lagd en sjette, till upplysning om totalskörden af hvarje sädesslag, äfvensom att i tabellens rubriker icke upptagits andra slag af säd och rotfrukter, än som i länet mera allmänt förekomma.
Enligt dessa uppgifter skulle hela arealen för länet hafva nämnde år utgjort af odlad jord eller åker 207,961 och af äng 213,852 tunnland.
Antages nu, att länet, med afdrag för sjöar, kärr och vattendrag, har en sammanräknad arealvidd af 90 qvadratmil eller omkring 2,100,000 tunnland, så skulle på hvart och ett af länets 3,365f| förmedlade hemman, efter medeltalet, belöpa: af åkerjord ungefär 62 tunnland, af äng 64 och af skog och betesmark 498 eller tillhopa 624 tunnland.
Enligt uppgifterne i tabellen skulle af åkerjorden årligen användas till odling af hvete 4,384 tunnland, råg 64,426, korn 28,058, hafre 19,703, blandsäd 558, ärter 1,467 och potatis 15,991 eller tillsammans 134,587 tunnland, motsvarande nära två tredjedelar af åkerjordens hela areal.
Totalförhållandet i afseende på utsäde och skörd är uppgifvet sålunda: af säd. af potatis. utsäde, i tunnor 119,108, 95,945; skörd, d:o 581,220, 599,725.
För att på sannolika grunder utröna, huruvida dessa siffror någorlunda angifva det verkliga förhållandet, eller om de icke kunna tåla någon förhöjning, torde till en början böra undersökas, huru mycket af sädesskörden kan skäligen anses åtgå för länets eget behof.
Den årliga förbrukningen af spaninål till föda åt befolkningen är olika uppgifven inom norra och södra delarne af länet, nemligen för hvarje person till lf tunna inom den förra och till 2 tunnor inom den senare länsdelen.
Med antagande af sistnämnde beräkning, såsom 12 Calmar län.
Skörd. den, hvilken torde stå verkliga förhållandet närmast, och då länets folkmängd år 1860 utgjorde omkring 221,000 personer, uppkommer således för nyssberörde behof en årlig förbrukning af 442,000 tunnor.
Åtgången till utsäde är beräknad till 119,108 » Den qvantitet säd, som årligen användes till kreaturens utfodring, är af Hushållnings Sällskapen uppgifven att utgöra 95,056 » Såsom åtgående till bränvinsbränning torde, äfven med beräkning att potatis dertill hufvudsakligen användes, böra antagas minst 8,000 » Summa årligt spanmålsbehof 664,164 tunnor.
När nu hela årliga sädesproduktionen är beräknad till endast 581,220 » så skulle resultatet blifva en årlig brist af 82,944 tunnor.
Det är likväl med full visshet kändt, dels att ingen större trakt af detta län är i afseende på sädesproduktion så vanlottad, att den icke efter medelmåttig skörd har spanmål till eget behof, och dels att största delen af länet i allmänhet kan till andra orter afsätta ganska betydliga qvantiteter säd.
Af trovärdige personer har vid flera tillfällen, och deribland vid ett af Jernvägs-Komitén år 1858 här hållet möte, blifvit uppgifvet, att endast ön Öland kunde, efter vanlig årsväxt och sedan dess eget behof blifvit fylldt, årligen försälja minst 100,000 tunnor säd.
Uti den nu afgifna berättelsen för Ölands Norra Mot uppgifves, att allenast detta Mot har under jemngoda år ett spanmåls-öfverskott af 75,000 tunnor.
Någon motsvarande beräkning förekommer icke i berättelsen för Ölands Södra Mot, men säkert är, att sistnämnde
Mot under vanliga förhållanden afsätter lika mycket spanmål som det förra, om icke ännu mera.
Beräkningen att hela öns öfverproduktion af spanmål under medelmåttiga år utgör 100,000 tunnor torde således ej vara för hög.
Öfverskottet af spanmål är väl jemförelsevis större på Öland, än i de flesta andra trakter af länet; men om än mindre, kan det dock icke vara obetydligt inom flera sädesrika delar af länets fasta land, t. ex. de bördiga dalsträckningarne i Tjust, Emåns dalgångar i Aspelands och Handbörds härad samt den mycket uppodlade strandbygden ända från Oskarshamn ned till Blekingska gränsen.
Beräknas nu för alla dessa trakter af fasta landet endast 50,000 tunnor, så torde, utan fara för någon öfverdrift, kunna antagas, att länet i sin helhet och efter fyllandet af sitt eget behof kan, när skörden varit medelmåttig, afsätta till andra orter årligen i det minsta 150,000 tunnor diverse spanmål.
På dessa grunder bör den årliga totalskörden kunna beräknas vanligen uppgå till omkring 815,000 tunnor säd eller inemot 235,000 tunnor mera, än det uppgifna skörde beloppet, hvilket således, för att motsvara det verkliga eller åtminstone sannolika förhållandet, torde böra ökas med ungefär 40 procent.
Den betydliga skilnaden kan svårligen förklaras på annat sätt, än att man alltför lågt uppgifvit både åkerjordens tunnlandtal och beloppet af det årliga utsädet; hvartill kan läggas, att skördens verkliga utfall i korntal säkerligen är, under vanliga år, något fördelaktigare, än det, hvilket år 1859 uppgafs med ännu friskt minne af den till missväxt gränsande dåliga skörd, som då senast inom flera delar af länet in bergats.
Jag vågar tro, att man skulle komma det verkliga förhållandet temligen nära genom de till FinansKomitén uppgifne utsädesbeloppens ökande med 25 procent och genom antagande tillika, att i medel måttiga år erhålles i skörd af hvete 8 å 9 gånger utsädet, af råg 6, af korn 5 å 6 och af hafre 5 gånger utsädet.
En sådan ökning af utsädesqvantiteten förutsätter, att omkring 165,000 tunnland jord årligen bära säd och rotfrukter; och om det antages, att en tredjedel af åkern dels ligger i träde och dels begagnas till odling af foderväxter, så skulle den odlade jordens sammanräknade areal utgöra nära 250,000 tunnland eller i medeltal omkring 74 tunnland på hvart fullt hemman.
Spanmåls-export och -import.
Skörd i korntal. 13 Följande utaf vederbörande Tulldistrikt-Chefsembete meddelade tabell Litt.
A utvisar, huru mycket Tub. i.m a. spanmål under ifrågavarande år blifvit dels utskeppad till utrikes orter ifrån hamnar inom detta län och dels från utlandet hit till länet importerad; varande de ursprungligen i lispund uppgifne mjöl- och grynqvantiteterne reducerade till tunnor ä 12 lispund.
Enligt senaste femårsberättelsen utgjorde under qvinqvenniet 1851—1855 öfverskottet af länets spanmålsexport till utlandet endast 78,911 tunnor.
Tillökningen under nu ifrågavarande period uppgår således till omkring 42,500 tunnor.
Härvid bör doek bemärkas, att af den säd, länet haft att aflåta, den ojemförligt största delen vanligen blifvit försåld och afförd till andra orter inom riket; men om hvilken afförsels årliga belopp jag icke varit i tillfälle att förskaffa mig tillförlitliga uppgifter.
Af Ölands öfverproduktion försändes årligen en betydlig del till Stockholm och Norrland, äfvensom stora qvantiteter Ölandskorn hvarje år uppköpas för användning vid brännerierne i Skåne och Blekinge.
Det är först under senare åren, som spanmål från Calmar län börjat i någon ansenligare mängd skeppas till utlandet.
Af den sålunda exporterade rågen har största delen gått till Norge, vanligen med Norska fartyg, som i detta läns hamnar lossat sill.
Af vårsäden hafva betydliga qvantiteter skeppats till England, der det Öländska tvåradiga och i allmänhet vigtiga kornet börjat vinna efterfrågan, såsom särdeles användbart i bryggerierna.
Emellertid har ortens spanmåls-export visat sig vara i ett jemnt tilltagande och utgör nu, åtminstone hvad Calmar stad angår, en väsentlig gren al flere köpmäns handelsrörelse.
Uppköpen för denna export bidraga märkbart att hålla sädespriserne uppe, till stor fördel för produeenterne; och då priset å spanmål, som uppköpes för utskeppning, vanligen bestämmes i förhållande till varans vigt, så manas jordbrukaren till bemödanden att frambringa vigtig spanmål och att mera än förr vårda sig om dess rengörande.
Enligt de till Statskontoret efter hvarje års skörd insände berättelser om årsväxten i länet, har den- Tub.
Litt. b. samma under nedannämnde år utfallit på sätt följande tabell Litt.
Dessa uppgifter häntyda väl icke T«ib. Litt.
E x p o r t.
I lii p o 1' t. Hvete.
Trindsäd, mjöl och gryn.
Summa 1856 tunnor 70 22,145 3,856 116 26,187 210 68 772 1,060 2,110 1857 » 3 2,546 900 24 3 473 120 1,313 3,058 4,491 1858 » 41 6,334 40 4,853 38 11,306 5 1,857 4 1 152 2,019 1859 » 36 16,103 4,428 10,090 135 30,792 6 3 64 73 1860 .. 340 36,858 22,967 8,182 76 68,423 2 6 8 Summa 490 83,986 32.191 23,241 273 140,181 341 3,243 776 1 4,340 8,701 eller efter afdrag för importen 8,701 en öfvförskjutande export af 131,480 Tab. Litt. B. Skörd i korntal af utsädet. j År.
Råg. Korn och an- nat vårsäde.
Potatis. 1856 1857 6:te kornet 6:te » 7:de » 6:te » 7;de » 6:te kornet 5: te » 7:de » 6: te » 6: te » 5:te kornet 4:de » 4: de » 5:te » 6:te >» 3 gånger utsädet. 6 » » 8 » » 7 » » 5 » » 1858 1859 1 1860 14 Calmar län.
Undsättningslån.
Spanmåls-priser, -magasiner. pa någon allmännare missväxt under ifrågavarande år; men uti flera trakter af länet har skörden likväl under åren 1857, 1858 och 1859 varit mycket svag.
Detta var synnerligen förhållandet inom Ölands Norra Mot år 1858, hvarföre under påföljande vår sex socknar derstädes måste söka undsättningdån.
Af sådana förut beviljade lån voro vid periodens början utestående 1,500 R:dr Rant, som under år 1856 inbetalades.
Åren 1856, 1857 och 1858 komino inga nya undsättningslån inom detta län i fråga, men deremot beviljades dylika lån år 1859 till sammanräknadt belopp af 30.000
R:dr och år 1860 till 13,000 R:dr.
Litt. c. Under alla de år, som nu äro i fråga, hafva spanmålspriserne inom länet hållit sig ganska höga.
Till någon del kan sådant bedömas af de årliga markegångspriserne, som, med beräkning af Riksmynt per tunna, varit de i följande tabell Litt.
C utförde.
Vid periodens slut funnos inom länet 57 spanmålsmagasiner med en sammanräknad fond af omkring 10.000 tunnor spanmål, hufvudsakligen af råg och något korn.
I afseende på dessa inrättningar förefinnes fortfarande skäl till samma anmärkning, som blifvit i föregående femårsberättelser framställd, eller att de i allmänhet äro beräknade mera på en hög räntevinst, än på det önskvärda ändamålet af undsättning efter verklig missväxt.
Så, som sockne-spanmålsmagasinerne nu förvaltas, utgöra de egentligen ett slags spanmålsdiskonter, grundade på beräkningen, att hela fonden nästan alltid skall från våren till hösten vara utlånad och räntebärande.
Den behållna räntan användes vanligen till fattigvården eller till biträde vid fyllandet af andra kommunalbehof.
Ehuru uti förslaget till förändradt formulär för femårsberättelserne bränvinstillverkningen icke upptages bland de till jordbruket hörande omständigheter, utan fått sig plats anvisad inom en annan sektion af den afdelning, som afser näringarne, och fastän jag således kommer att i dithörande tabell lemna uppgift 0111 antalet af brännerier jemte dervid begagnade arbetare, torde dock här vara stället att söka utreda, i hvad mån denna tillverkning utöfvat något inflytande på jordbruket, vare sig genom ökad konsumtion af säd och potatis eller annorledes.
Bränvin tillverkades:
Markegängspriser ä spanmål.
Afradssäd af råg och korn.
I. it nets fasta laud.
År 1856 R:dr Ruut 32 18,50 16,25 17,37 9 » 1857 » » 26 16,75 14,50 15,62 8,50 » 1858 » » 18 12,75 10,95 11,85 7,50 » 1859 » » 18 12 11 11,50 7 » 1860 » m 22 15 13 14 7 Medeltal » » 23,20 15 13,14 14,07 7,80 Ö laud.