Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M e n plötsligt slog det henne, att h o n h ä r v a r i t v i t t n e till en a k t ur dra- men: D e f a t t i g a s t e i S t o c k h o l m.
H o n för- stod det nu — mannen, s o m super u p p f ö r t j ä n s t e n, h u s t r u n, s o m är b u n d e n v i d vaggan, barnen, s o m hungra.
Var icke detta ett tillfälle f ö r h e n n e a t t i n g r i p a, a t t k o m - m a i personlig beröring m e d den verkliga n ö d e n?
H o n såg ä n n u en g å n g n e d å t ga- tan, m e n b a r n e n v o r o försvunna.
D e t d r ö j d e länge, innan h o n återsåg de små » gataraberna ».
M e n en dag mötte h o n d e m i H u m l e g å r d e n, o c h h o n b e s l ö t d å att f ö l j a efter d e m till d e r a s h e m.
Hur hon g r u b b l a t o c h s ö k t u n d e r d e n sista t i d e n, hade h o n n u klart för sig sin » m i s s i o n ».
Hon barnen h a d e v a r i t b e r e d d p å att få f ö l j a till n å g o n af s t a d e n s u t k a n t e r, m e n de b o d d e helt nära.
B a k o m den aristokra- t i s k a E n g e l b r e k t s g a t a n, d o l d af d e p a l a t s - lika husen, ligger Stora K v a r n g r ä n d, hvilken är h u f v u d g a t a n i ett f a t t i g k v a r t e r, e n af d e t ruskiga Roslagstorgs slums.
trång tvättstuga b o d d e två O c h här i e n familjer m e d sina m å n g a barn.
V i d fönstret satt en k v i n n a o c h s y d d e skjortor.
E n enda blick på det t ä r d a a n s i k t e t s a d e E l i s a b e t, att h o n till- h ö r d e pauvres houteux.
O c h efter en stunds
ID UN samtal o m barnen, ty de små » araberna », J o h a n c c h M i a, v o r o h e n n e s, fick E l i s a b e t veta k v i n n a n s historia.
S o m u n g h a d e h o n v a r i t i b u t i k o c h s e d e r m e r a gift s i g m e d en kontorist.
Till en b ö r j a n h a d e d e haft det - bra, m e n m a n n e n s s m a k för starka d r y c k e r h a d e t a g i t ö f v e r h a n d, o c h n u be- r o d d e hela familjen på hustruns k n a p p a förtjänst.
H o n var ofta sjuk, o c h arbete f a n n s i c k e att få a n n a t ä n v i s s a t i d e r p å året.
Ibland h a d e m a n n e n förtjänst m e d att g å ä r e n d e n åt m å n g l e r s k o r n a p å Ö s t e r - m a l m s t o r g, m e n d r a c k alltid u p p h v a d h a n förtjänade.
Barnen voro n u i den åldern att d e b o r d e g å i s k o l a n, m e n s o m d e i c k e h a d e o r d e n t l i g a k l ä d e r, så fick d e t v a r a där- med.
» M i n a b a r n få s k o l k a så m y c k e t d e vill numera, » sade en kvinna, s o m stod och t v ä t t a d e k l ä d e r.
» S e l m a o c h K a l l e h a lärt sig så m y c k e t o n d t af k a m r a t e r n a, att j a g är a l l d e l e s ö f v e r m i g g i f v e n f ö r d e m.
Sko- l a n är f ö r s t å s b r a, o m d e n är s o m d e n b o r - de vara, m e n där riktigt dåliga barn ska ' vara tillsammans m e d " ofördärfvade, kan m a n j u t ä n k a sig, h u r d e t s k a ' g å.
J a g är e n s a m o m att f ö r s ö r j a tre b a r n m e d att gå i hjälphus, j a g behöfver ha någon nytta af S e l m a, s o m är t o l f år.
M e n ä n n u i t r e år f o r d r a r m a n att j a g s k a l l k l ä d a o c h f ö d a h e n n e, f ö r att h o n s k a ' få s i t t a o c h l a t a sig p å s k o l b ä n k e n!
» E l i s a b e t f r a m s t ä l l d e n u s i t t f ö r s l a g till d e s s a b ä g g e m ö d r a r.
O m d e tilläto, så v i l l e hon hädanefter hjälpa d e m m e d barnen.
Hon skulle förse d e m m e d kläder, o c h några d a g a r i v e c k a n s k u l l e d e få k o m m a h e m till h e n n e o c h få u n d e r v i s n i n g.
S å att o m d e m å s t e f ö r s u m m a s k o l a n f ö r att h j ä l p a till h e m m a, s k u l l e d e d o c k k u n n a h å l l a j ä m n a steg m e d kamraterna.
Hjälphustrun och s ö m m e r s k a n tackade, en s m u l a förbe- hållsamt, tyckte Elisabet.
H o n förstod ej, att d e m i s s t r o d d e h e n n e, så l ä n g e d e i c k e k ä n d e b e v e k e l s e g r u n d e n till h e n n e s i n t r e s s e för b a r n e n.
Elisabet g r e p sig an m e d sina själftagna p l i k t e r p å fullt a l l v a r, o c h efter n å g r a s m å strider m e d föräldrarne fick hon göra s o m h o n ville.
Sitt r u m a f d e l a d e h o n m e d e n s k ä r m, så att s ä n g e n o c h t o a l e t t e n blef- vo dolda.
Och de dagar då barnen k o m m o till h e n n e fingo d e ä t a m i d d a g d ä r i n n e un- der Selmas öfverinseende.
Sedan hjälpte Elisabet d e m m e d deras läxor, förklarade, beskref o c h försökte v ä c k a deras intresse för d e t o r r a ä m n e n a.
S e l m a fick l ä r a s i g s y sina e g n a kläder, sticka sina strumpor, o c h gossarne u n d e r v i s a d e s i träsnideri, den enda s l ö j d E l i s a b e t h a d e n å g o n f ä r d i g h e t uti.
H o n h e r ä t t a d e d e m e n k l a s a g o r o c h lät d e m g ö r a b e k a n t s k a p m e d b i b e l n s s k ö n h e t i an- nan f o r m än läxor; h o n försökte intressera sig f ö r allt s o m r ö r d e d e m o c h o m d a n a deras vilselupna rättsbegrepp.
Framstegen v o r o till e n b ö r j a n s m å, o c h E l i s a b e t un- d r a d e o f t a, o m h o n ä g d e f ö r m å g a att för- v a n d l a d e s s a s m å v i l d a r till t ä n k a n d e, ar- betsamma och plikttrogna samhällsmedlem- mar.
M e n efter att h a h a f t d e m h o s s i g u t e i skärgården på s o m m a r e n märkte hon en plötslig förvandling hos d e m.
D e blefvo f r i m o d i g a o c h ö p p e n h j ä r t i g a, fingo h å g f ö r arbete o c h läsning.
H v a d s o m g l a d d e henne m e s t v a r d o c k att d e b ö r j a d e hålla af h e n - n e o c h s ö k t e u n d v i k a att m i s s h a g a h e n n e.
E l a k h e t e r, s m y g v ä g a r, o s a n n i n g a r o c h fula o r d a n v ä n d e s allt m e r a sällan, h o n f ö r s t o d 1897 att h e n n e s i n f l y t a n d e s å s m å n i n g o m u t t r ä n g - de d e o k y n n i g a k a m r a t e r n a s o c h m o t v e r k a d e det dåliga hemmets.
Men h v a d h o n i c k e v i s s t e v a r, att h o n h o s d e s s a s m å p r o l e t ä r e r kvällde h v a r j e spi- r a n d e g r o d d till h a t o c h a f u n d m o t ö f v e r - klassen.
K a l l e o c h J o h a n k o m m a i c k e att bli s o c i a l i s t e r i e n f r a m t i d, t y d e h a fått erfara, att b l a n d ö f v e r k l a s s e n finnas v a r m a hjärtan, förståelse o c h ansvarskänsla, o c h Selma o c h Mia skola aldrig klaga öfver d e t o r ä t t v i s a uti, att d e f å t t allt u m b ä r a n - d e p å s i n l o t t, u n d e r d e t att a n d r a h v a r - k e n k ä n t n ö d eller s a k n a d, t y b l a n d d e s s a l y c k l i g a v e t a d e s i g ä g a e n v ä n o c h ett stöd för lifvet.
Ina Stockenstrand.
~ * Kvällsinteriör.
I ag är ensam i afton.
Tebordet står dukadt o c h ser helt inbju- dande ut — marmeladen lyser guldgul i den lilla slipade glasskalen — porslinet är i blått och hvitt — på bordet står en vacker ormbunke, hvars fina bladverk aftecknar sig m o t den hvita duken.
Det är m e d en känsla af välbehag jag läppjar på det varma doftande teet.
Däruppe i barnkammaren sofva barnen — där har varit &gt;kuddkrig » i afton, stoj o c h lif — men nu hvila små rosiga kinder helt fredligt m o t kuddarne i de hvita sängarne.
M a m m a liar stått och sett på d e m en stund o c h njutit af taflan, innan h o n gick ner för att dricka te.
Här nere i salen råder tystnad.
Det är bara den gamla klockan där borta i hörnet, s o m knäp- per sitt tick-tack o c h gör hvad h o n kan för att vara sällskaplig.
Du gamla hederliga klocka i ditt hvita fodral m e d litet sliten förgyllning, s o m jag sett så långt jag kan minnas tillbaka!
Jag håller riktigt af d i g!
Du har talt tiden för ge- nerationer, o c h kunde jag blott förstå ditt språk till fullo, hur mycket skulle du ej kunna be- rätta m i g!
Jag reser mig från tebordet o c h går in i hvar- dagsrummet.
Ute hviner blåsten kriug hus- knutarne o c h höstregnet piskar m o t rutorna.
Grenarne på den gamla lönnen härutanför åstad- k o m m a allt s o m oftast ett rasslande, hemlighets- fullt ljud m o t fönstret — hu!
— det är nästan litet kusligt!
Det k o m m e r mig att tänka på alla spökhistorier jag hört i min barndom.
— — — Men härinne är ljust o c h varmt o c h hemtrefligt.
Tvänne lampor brinna — stora taklampan öfver arbetsbordet o c h lilla skrifbordslampan m e d den röda skärmen, s o m kastar ett dämpadt rosen- skimmer öfver alla småsakerna o c h porträtten på skrifbordet.
Där i hörnet står den stora amerikanska hvilstolen, s o m man sitter så skönt uti, bredvid den ha vi panelsoffan m e d ekhyllan öfver och arbetsbordet framför — detta senare täckt af en m ö r k g r ö n duk — där ligger mitt arbete, s o m jag nyss slutat, en liten hvit linne- duk öfverströdd med skära rosor o c h gröna blad i silkesbroderi.
Borta vid kakelugnen står den lilla korggung- stolen, där jag brukar sitta i skymningen o c h berätta oin » tuppen o c h h ö n a n », » Flädermor », o m » hur.
det var när m a m m a var lika liten s o m vi » för tre små lyssnande ungar m e d stora frå- gande, sagohungriga ögon.
Tvänne väggar upptagas af bokhyllorna, o c h för resten utgöres möblemanget af några stora skulpterade, skinnklädda ekstolar, gamla o c h äre- vördiga.
Den b l o m m i g a brysselmattan på golfvet — de mossgröna plyschgardinerna, som falla i mjuka, rika veck för fönstren, o c h de röda tapeterna göra det hela varmt o c h färgrikt.
Jag älskar varma, vackra färger — o c h jag älskar vårt h e m — vårt eget lilla rike!
Här är jag drottning o c h han är kung — han som är borta i afton — som jag väntar på o c h längtar efter.
När jag sitter här allena, flyga tankarna långt tillbaka i tiden, o c h den ena taflan efter den andra rullas u p p för mitt.
inre öga.
Han var min barndoms riddare sans pewr el sans reproche.
Jag ser den lilla staden, där vi växte upp till- sammans.
Det är vinter.
Hela sjön ligger s o m en spegel — gossar o c h flickor åka ytterskär hand i hand.
Vi åka tillsammans, han o c h jag — ögon stråla, läppar le o c h hälsans och u n g d o m e n s rosor blomstra på kinderna.
Vi njuta af stun- dens fröjd, så s o m man kan det vid f e m t o n å r!
Men läxorna vänta därhemma, vi måste h e m, — han bär mina skridskor, o c h så vandra vi g e n o m den lilla stadens gator ända u p p till kyrkbacken, där det kära gamla b a r n d o m s h e m m e t ligger — utan- för porten säga vi hvarann farväl — tills i mor- gon.
Ljufva barndomstid!
Så gå åren o c b den dag k o m m e r, då det vik- tiga lilla ordet blir uttaladt — vi se hvarann djupt in i ögonen, och än kan jag höra h o n o m säga:: min egen lilla flicka! » Stål i viljan o c h äkta kärlek förverkliga ung- d o m s d r ö m m e n, o c h en vacker, solig dag midt i högsommaren, när rosorna i den lilla stadens trädgårdstäppor b l o m m a s o m bäst, då klädes kyrkan med b l o m m o r och löf, bröllopsklockormi ringa och vi lofva hvarandra tro och kärlek i nöd och lust för alla k o m m a n d e dagar.
Hvilken feststämning!
K o s o r öfverallt, röda, gula / skära, hvita, — skålar, tal och telegrammer, o c b g e n o m allt detta en berusande känsla af stor oändlig lycka.
Sedan dess ha sju år gått — små ljuslockiga ungar ha dragit in i Svårt b o — där har varit glädje o c h där ha varit b e k y m m e r — men två äro vi o m allt o c h ett är oförändradt — kärleken.
Detta är l y c k a!
Jag ser mig omkring i vårt trefliga lilla hvar- dagsrum o c h jag förnimmer dess smekning, — — — Men lampan håller j u på att somna — det är visst sent — T y s t!
— där höras de väl- kända stegen, nyckeln vrides o m i låset — • jag skyndar ut i tamburen.
— Han får välkomst- kyssen.
Den gamla klockan i salshörnet slår tolf.
Sex '.
* ^vinnan och landtbruket M a n läser ofta i våra dagliga tidningar o m riktiga storverk, utförda af allmo- g e k v i n n o r, h v i l k a g e n o m flit o c h o m t a n k e f ö r v ä r f v a t s i g v ä l s t å n d.
S e h ä r ett e x e m p e l af m å n g a: K i r s t e n D a n i e l s s o n v a r h u s t r u till e n f a t t i g b o n d e p å J y l l a n d, h v i l k e n 1 8 7 5 ärfde ett j o r d o m r å d e, hvilket han började bearbeta och hvarest han ämnade uppföra en b y g g n a d; m e n d å h a n v a r a l l d e l e s m e - d e l l ö s, m å s t e h a n själf g ö r a allt.
E f t e r nå- gon tid insjuknade han o c h dog.
Hans duktiga hustru fortsatte då arbetet o c h gjorde b y g g n a d e n färdig; hon var på en gång murare, snickare och målare.
Hon brukade äfven jorden, o c h tillsammans m e d s i n a tre d ö t t r a r p l ö j d e h o n, s å d d e o c h g ö d s - lade.
N u ä r o t v å t r e d j e d e l a r af o m r å d e t så v ä l o d l a d e, att l a n d t b r u k s s ä l l s k a p e t g e - n o m e n h e d e r s g å f v a v e l a t u t t r y c k a sitt er- kännande.
Den tanken framställer sig då o s ö k t: h v a r f ö r k a n ej d e n b i l d a d e k v i n n a n, m e r a ä n s o m n u är fallet, ä g n a s i g åt d e n n a uppgift?
P l a t s e r b l i f v a j u s v å r a att erhålla, d å å r e n t i l l t a g a o c h k r a f t e r n a af taga.
Den u n g a k v i n n a n, m e d friskt m o d o c h ä n n u e j utsliten, r y c k e r in i arbetsledet.
M e n en medelålders kvinna kan ju ännu länge verka o c h v a r a till n y t t a.
H v a d v o r e då natur- l i g a r e, ä n att h o n s k a f f a d e s i g ett litet l a n d t - b r u k, eller g e n o m a s s o c i a t i o n m e d a n d r a ett s t ö r r e.
H o n finge d å e t t l i f s m å l, ett ar- b e t e, s o m s t ä r k t e själ o c h k r o p p, s a m t e x i - stensmedel.
M e n de.
i n b i l l a d e s v å r i g h e t e r n a a f s k r ä c k a många.
D o c k, h v a d s o m k a n l y c k a s för en e n e r g i s k, o m t ä n k s a m m a n, d e t kan äfven lyckas för en k v i n n a m e d s a m m a egenska- per.
H v a d s o m fattas h e n n e i f y s i s k styr-
I DU N 1898 ka, e r s a t t e s r i k l i g e n g e n o m h e n n e s b l i c k för d e t a l j e r s a m t p l i k t t r o h e t.
J a g k ä n n e r e n d a m af f ö r n ä m b ö r d, h v i l - k e n s h e l a h å g s o m u n g l å g åt i n t e l l e k t u e l a sysselsättningar.
M e n vid faderns d ö d be- s l ö t h o n att ö f v e r t a g a o c h s k ö t a d e n s t o r a f ä d e r n e g å r d e n f ö r a t t r ä d d a h e m m e t från undergång.
O c h h o n har n u u n d e r tjugu års t i d så v ä l f y l l t sin u p p g i f t, att b å d e h o n själf o c h s y s k o n e n v u n n i t v ä l s t å n d.
Ja, m å n g a s å d a n a f ö r e d ö m e n finnas n o g, m e n ä n d å t v e k a r i a l l m ä n h e t k v i n n a n att tillgripna d e n n a u t v ä g.
Möjligen härleder sig d e t t a af h e n n e s f ö r s i k t i g h e t o c h b r i s t p å mod.
H o n ser, att m å n g a m ä n af herre- klassen g å u n d e r; m e n h o n tänker ej p å deras dyrbara lefnadsvanor o c h att de kan- s k e m i n s t af allt ä r o l a n d t b r u k a r e.
V ä n d d å h e l l r e b l i c k e n till v å r a l l m o g e, f ö r h v i l k e n l a n d t b r u k e t är d e n e n d a i n k o m s t - källan.
Ja, se s i g h v a r o c h e n o m k r i n g m e d v a k e n b l i c k o c h läre a f l i f v e t, s o m är den bästa läromästaren!
Meddelanden från Nordiska museet för åren 1895 och 1896 hafva i dessa dagar utgifvits af doktor A. Hazelius.
Det är alltid intressanta uppgifter man finner i dessa meddelanden.
Sä ock denna gång.
M e n bland den nu senast ut- k o m n a ganska digra publikationens innehåll vilja vi här särskildt påpeka en uppsats af hofinten- d e n t e n d:r John Bottiger o m Karl den niondes tapetväfveri o c h tapetsamlingar.
Uppsatsen utgör egentligen ett kapitel ur den framstående for- skarens o c h kännarens storartade arbete &gt; Sven- ska statens samling af väfda tapeter », hvilket tryckts i endast 200 ex. o c h betingar ett pris af 200 kr.
samt sålunda ej kan bli tillgängligt för så många.
Ett dylikt utdrag s o m det förelig- gande torde alltså blifva välkommet, o c h vi hafva därför velat påpeka detsamma, förvissade o m, att det m e d nöje o c h intresse skall läsas af en hvar, som kan få tillfälle därtill.
v. ST U p * — notisboken.
Alliance française ' s lärarinneJcurser för utländingar i Nancy.
V i d den examen, s o m i anslutning till dessa i I d u n förut o m n ä m d a kurser ägde rum i n o v e m b e r månad, erhöll en svenska, fröken Clara Broander från Visby, de bästa betygen o c h lyckönskades af examensju- ryn.
Nästa e x a m e n hålles i april.
Januari o c h februari månader äro mycket lämpliga för be- gynnande af beredeisen till denna.
Fru Laura Fitinghoffs roman » Gamla Näsets är under benämningen » Den gamle Herre- gaard » u t k o m m e n i norsk öfversättning på A l b.
Oamniermeyers förlag o c h inledes af ett särdeles fördelaktigt omnämnande, hämtadt ur Kristiania Morgenblad.
Samma författarinnas roman » Vår- luft », som i en af Iduns litterära tättingar er- höll andra priset, är nu u t k o m m e n i holländsk o c h k o m m e r på våren äfven ut i tysk öfversättning.
etablissemangets skål i skummande svensk champagne o c h andra inländska viner, medan de samtidigt gjorde heder åt livad huset dess- utom förmår: smakliga fisk-, kött- o c h kräft- stufningar i snäckor samt gyllene våfflor m e d kaffe, anrättningar, hvilka af fröken Sjöman, värdinnan på stället, numera till måttliga priser tillhandahållas allmänheten.
De y p p e r liga vägg- och takmålningarna i renässans, dels utförda, dels ledda af arkitekten Erik Ifahr, fönstren med blyinfattade rutor och tunga, me- tallbeslagna luckor, spiseln m e d sin flammande stockeld, det antika glas-, ler- o c h tenngodset på boaseringens hyllor samt den af fröken Ottilia Adelborg komponerade, smakfulla o c h originella servisen bilda jämte den stilfulla inredningen för öfrigt ett inbjudande helt, s o m säkerligen k o m m e r att utöfva en oemotståndlig dragning icke minst på hufvudstadens eleganta damvärld.
Aulinska kvartetten g i f v e r i d a g fredag sin tred- je kammarmusiksoarc för säsongen, hvarvid ut- föras tvänne stråkkvartetter o c h en pianotrio, alla af Beethoven.
En Sjögrenskonsert.
Konsertmästaren Tor Aulin förbereder till lördagen den 22 januari i Musikaliska akademiens stora sal en konsert, hvaraf nettobehållningen är afsedd tillfalla kom- positören Emil Sjögren.
Programmet k o m m e r att uteslutande upptaga k o m p o s i t i o n e r af denne, dels för orkester ensamt, dels sånger till orke- ster o c h piano, dels pianokompositioner.
Biträde har utlofvats af hofkapellet, fruarna M.
Linden och D.
Möller samt hrr J. Elmblad och W.
Sten- hammar.
H r A u l i n k o m m e r att själf fungera s o m dirigent.
- * Fröken Pettersson.
Skiss för Idun af A Ii.
O m man går Drottninggatan ett långt stycke uppåt o c h sedan viker af till vänster på en af dess smala sidogator, k o m m e r man snart till ett fyra våningars hus, grått o c h dystert till utse- endet.
Ofvanför porten står det n:r 48 i stora, tjocka bokstäfver.
Där hade fru H o l m bott i nära tre år m e d hela sin lilla koloni af inackor- deringar.
Dessa inackorderingar utgjordes till största delen af unga flickor, sådana som själfva icke ägde ett föräldrahem eller som rest upp till hufvudsta- den för att tillträda en plats eller gå igenom en eller annan kurs.
Fyra eller fem af dessa unga damer voro tidigt en vintermorgon samlade vid frukostbordet o c h de skämtade o c h pratade muntert s o m vanligt m e d hvarandra, under det de för öfrigt kokette- rade för sina två kavaljerer, en telegrafist o c h en kontorsherre.
M e n tiden gick fort undan o c h den ena efter den andra måste skyndsamt ila till platsen för sin verksamhet, ty ingenstädes dugde det att k o m m a för sent.
» Lyckliga Anna! » suckade en och annan af dem.
» Tänk, att icke behöfva vara på kontoret förrän kl. 10! » Och så gingo de, hvar o c h en till sitt, o c h A n n a blef ensam.
Klockan blef / 1 0; då ringde det en brådskan- de ringning därute i tamburen.
Husan ö p p n a d e dörren, därutanför stod brefbäraren med ett bref i handen.
» Finns här någon fröken A n n a Pettersson? » sporde han m e d en munter blinkning.
» Jo, j o, m e n!
» svarade husan o c h tog bref vet ur hans hand, gick sedan in därmed till A n n a o c h lämnade det åt henne, då h o n just stod fär- digklädd för att gå till sitt kontor.
» Hvad, ett bref till mig! » utropade A n n a för- vånad o c h tvärstannade på tröskeln.
H o n granskade det på alla håll o c h kanter, i Och alldeles obekant stil! » fortsatte h o n halfhögt för sig själf o c h så blef hon stående helt för- undrad.
Det är någonting eget med ett sådant där all- deles obekant bref.
Man kan ej förmå sig att öppna det på länge.
Det är s o m o m man vän- tade, att en helt ny värld skulle öppna sig föl- ens inre syn, o c h på samma gång anar man, att skrifvelsen endast innehåller den obetydligaste 1 3 Dödsfall.
I måndags afled härstädes ge- heimerådinnan fru Alexandra Labensky, född Bergien, uti den höga åldern af 93 år o c h 3 månader.
Geheimerådinnan Labensky var änka efter framlidne ryske e n v o y é n vid hofvet i Iiessen-Darmstadt, verklige geheimerådet Camille de L a b e n s k y.
Den aflidna sörjes närmast af barn, barnbarn o c h barnbarnsbarn.
Bland barnen är dottern Maria Franziska Emilia sedan 1863 gift m e d f. d. öfversten, ledamoten af riksdagens första kam- mare frih.
M. Klinckowström.
På » Gyllene Våfflani, Gamla Stockholms välkända våffelbruk, numera inrymdt i n:r 4 Norrmalmstorg, gick det lustigt till här om dagen.
Bänkade kring de massiva ekborden, drucko skaror af inbjudna det trefna o c h nationella 15 obetydlighet.
Man liksom vet på förhand, att skall k o m m a att suckande utbrista: » Ack, var det bara det '. » Och ändå bäfvar man o c h hoppas.
Så o c k med Anna.
Hon hoppades någonting, h o n visste ej hvad, o c h på samma gång fruktade hon något ledsamt meddelande.
Utanskriften var skrifven med en på samma gång ledig, fast herrstil.
A n n a ö p p n a d e slut- ligen kuvertet, framdrog därur den lilla skrif- velsen o c h läste med vidöppna ögon de få raderna: Stockh.
Kära A n n a!
Har du lust att gå m e d mig på operan i kväll?
Möt mig då strax före kl. V,.
8 i kapprummet, 2:a rad.
fond, höger.
Telefonera om du är hindrad.
Hasteligen din tillgifne kusin Karl.
A n n a såg helt öfverraskad ut.
Hon bjuden på operan!
Det hade ju icke inträffat mer än två eller kanske tre gånger förut i hela hennes lif, och nu hände det återigen, o c h därtill så ovän- tadt!
Den snälle kusin Karl, det var då bra vänligt att han tänkte på henne; den käre gossen, hvad tog det nu åt h o n o m?
Men det var nog morbror eller moster, s o m sagt åt honom, att han någon gång borde visa sin lilla fattiga kusin en artighet, nu, då han själf fått goda o c h sä- kra inkomster.
Och tänk, att få sitta på andra raden, o, hur hon skulle njuta!
inan Anna ilade med snabba steg sin väg framåt mot grosshandlar Y x b e r g s kontor.
H o n kände icke gatstenarne under sina fötter, så glad var hon.
Och h v a d alla människor sågo vänliga ut i dag, det var då för besynnerligt, de skulle väl ändå icke på operan allesamman!
Principalen log emot henne, han, som annars brukade se så barsk ut, o c h till o c h m e d siffror- na sågo så lustiga ut, medan de ordnade sig i långa rader i de tjocka kontorsböckerna.
Det är ändå märkvärdigt, hvad en glad tanke förmår att försköna lifvets små hvardagligheter!
D e första timmarne på kontoret gingo med ilande fart, sedan började de att gå långsam- mare, o c h den sista var alldeles odrägligt lång.
P u b I Ändtligen!
A n n a slog ihop hufvudbo- ken, så att det gaf eko i rummet.
F e m minuter därefter var hon på hemvägen.
Ack, hvad den Karl ändå var snäll!
Och så vacker stil han hade numera, förr var det ju bara kråkfötter, då han någon gång hade ett med- delande att göra.
Tänk, o m hon varit hindrad för aftonen, det var h o n ju så sällan, men det kunde ha händt just i dag.
Då skulle hon ha telefonerat åter- bud.
A t t icke Karl uppgaf något telefonnummer, det var då eget!
Icke visste hon hvar det var han fått plats, hon hade j u blott helt flyktigt hört talas o m hans anställning, o m den stora lönen o. s. v.
— för öf- rigt visste h o n ingenting.
H o n var j u så sällan hos morbror o c h moster; morbror var nog alltid så snäll o c h vänlig, men moster.
Stackars mor- bror, n o g hade han fått erfara, hvad det vill säga att gifta sig för pänningar.
Förr hade A n n a alltid trott, att Karl bråddes på sin mor.
Han var alltid litet h ö g o c h tvär mot henne.
Nu hade han dock bevisat, att han ändå hade litet af morbroderns goda hjärta.