Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Slockholm den 6 November 1840.
Utsk. den g Nov.j kl. 11 f m, Utlåtande, i anledning af en af Herr Petre’, Th, väckt motion, rörande användande af ett obrukbart linieskepp, för att utröna bomb-kanoners verkan, m. m.
Från Wälloflige Borgare-Ståndet har till Stats-Utskottet blifvit remitterad en af Herr Petré, Th., väckt motion, uti hvilken, under anförande af tvifvelsmål om ändamålsenligheten af några under senare tider vidtagna åtgärder inom Flottan och af denna del af Rikets försvars-förvältning, samt i öfvertygelse, att bifall lill hans förslag skulle bidraga till ett snart slut på den långvariga tvisten om oumbärligheten af linieskepp, motionären yttrat den 22 Stats- samt Allm.
Tesv. och Ekon.
TJllatandej N.o 60. åsigt, alt, i ändamål att finna möjlighet att afsluta den, med hänsigt tillsjövapnets reorganisation, vigtiga tvisten om bombskjutningens verkan, Rikets Ständer borde hos Kongl. Maj:t begära, dels att något bland de i Carlskrona befintliga, till krigsbruk oanvändbara, linieskepp, måtte få upplåtas till prof för mottagande af bombskolt, dels ock, att för denna profskjutning inåLte vidtagas de för ovälds iakttagande nödiga åtgärder, hvartill motionären ansett böra, alt till denna förrättning beordrades befäl och manskap med canonslupar från Stockholms station.
Jemte åtskilliga yttranden af Herrar de Mare , Ekholm m. fl. rörande remissen, har jemväl åtföljt ett af Herr Christierson , hvarigenom motionen afstyrkes och deri, utom annat, anföres såsom bevis å elen omtanka, han anser rådande hos Flottans styrelse, att Sverige skulle ega 6 stycken linieskepp, färdiga att inom en månad utlöpa, och 4 andra efter en tid af högst 6 månader, och hvartill är fogad en afskrift af en Promemoria från Sjöförsvars-Departementet, som intygar, att försök med bomb-canoner varit gjorde och blifvit anbefallde att ytterligare verkställas.
Stats-Utskotlet har ansett frågan gemensamt med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet böra behandlas, och få Utskotten upplysa: att de icke anse sig kunna eller böra ingå i någon närmare pröfning af Flottans tillstånd, ehuru de ej kunna undgå finna det uppgifna fördelagtiga förhållandet icke väl stå tillsammans med det vid Riksdagens början af Förvaltningen af Sjö-Ärendena, med all anledning ej för högt, uppgifne behof af 64,000 R:dr Banco för de 6 förstnämnde samt af 455,000 R:dr Banco för de 4 senare linieskeppen, och då det ändock torde böra antagas, att en större del af inventarier och utredningspersedlar, om än tillräcklig att göra en sådan utrustning möjlig, dock ej äro af den beskaffenhet andra nationers erfarenhet visat deni böra vara, och hvilken de, för att möta en öfverlägsen fiende, borde ega, hvarjemte endast i hög grad oöfvade besättningar äro att påräkna; att försök med bomb-canoner varit anställda både vid Stockholm och vid Carlskrona, men ännu mera i andra land, hufvudsakligen i Frankrike, hvarigenom den stora verkan af detta slags vapen synes vara fullkomligen bevist, hvilket, i afseende å Svenska Regeringens tillgöranden härutinnan, äfven vitsordas genom de redan anskaffade bomb-canoner, i förening med det anslag af 63,333 R:dr 16 sk.
Affärer
A FF Ä RE R.
SKÅDESPEL AF
K ARL A. T AVAST STJERNA .
WERNER SÖDERSTRÖM.
BORGÅ 1890,
Finska Litteratur-Sällskapets tryckeri, 1890.
Helsingfors,
Till minnet af
Hjalmar Neiglick,
min vän, egnas bok en.
Saknad dock mäst bland oss, där du din bana började djärft med pennan i din hand, ledde din krets i vetenskapens land. scenens gestalter och där du sen med hastigt öfvad vana Tom är din plats i tidningens spalter, söka dig fåfängt öfver rampens rand.
H e l s i n g f o r s , N o v. 1 8 8 9 .
Händelsen fö rsiggår på Sätra fideikommiss i Finland i början af 1880 talet.
GENERAL, BARON V. BRINCK. E L I S E , hans dotter.
B A R O N F R E D R I K von B R I N C K . F R U S E G E R S T E D T , hu shållsföreståndarinna.
D O K T O R S E G E R S T E D T , hennes son.
E M M Y S T J E R N F E L T , hennes dotter.
HÄRADSHÖFDING VAHRMAN. A L M A , h ans dotter.
K A R L , hans son.
K A R L S S O N , brännmästare.
KRONOFOGDEN. EN POSSESSIONAT.
LÄNSMANNEN.
PASTORN. EN TJÄNSTEFLICKA. EN DRÄNG. _______
Första akten. med enkla, gammaldags möbler, pärlfärgade karmstolar, en och ett fönster.
Det är halfskumt, endast ett ljus brinner i den.
Fru Segerstedt kommer in från dörren till vänster (På Sätra gård kvällen innan julaftonen.
En landtlig sal
lång soffa, ett piano, en stor gungstol.
Till höger tamburdörr kronan och diskuterande röster höras bakom den stängda fonmed en krontändare, skall till och tända flera ljus, men smyger sig vid ljudet af rösterna närmare fonddörren och lyss hastigt retirerar ut samma väg hon kommit.
Nästa ögonblick slås fonddörrarna upp af General von Brinck, som häftigt kommer in i salen följd af Häradshöfding tils en hand på den andra sidan tager i dörrvredet, då hon
Vahrman med en penna i handen.
Dörren blir på gafvel
till generalens arbetsrum, hvilket är starkt upplyst af en lampa på skrifbordet och ljus på den öppnade byråklaffen.
En mängd papper spridda öfveralt på golf och stolar.
Lådor med handlingar utdragna i byrån).
(slår upp sin korta militärrock)
GENERALEN.
Uff då, -- det bli r för varmt därinne!
(fortsätter diskussionen)
VAHRMAN.
Den sak en borde bror tänka öfver mer än en gång...
Det är inte värdt vi talar om det vidare.
Hvarför har bro r då kallat på mig som juridis k rådgifvare?
För att ordna mina aff ärer, vet jag .
För att lagenligt insätta en fideikommissarie till Sätra efter mig.
Saken är ju klar.
Det f ins bara en arfvinge, som kan komma i fråga enl igt fideikommiss-stadgarna, och det är min bro rson.
När jag tecknat mi tt namn under handlingarna, ha vi dem undan.
J ag vill h a fred för julen, min gaml e bror.
Saken är inte alldeles så klar som bror föreställer sig .
B ror kan låta bli att insätta någon arf vinge als, då Sätra kommer att tillfalla brors dotter.
Men sist och slutligen har bror rätt att insätta hvem som hälst till fideikommissarie genom adoptering...
GENERALEN. (otåligt)
Det kommer inte i f råga, säger jag . VAHRMAN.
Men j ag måste f å den saken till tals.
I en dylik angelägenhet ska man låta större synpunkter råda, än den g amla vanans.
Bror har genom sin långa vistelse i Ryssland blifvit litet främmande för förhållandena här hemma, och det är därför... GENERALEN. (afbryter)
Det tror jag inte, jag blifvit.
Jag är lika god finne som någon annan, men jag vill slippa detta här tes taments bråket.
Jag har inte varit en dag ti llsammans med min dotter under långa år.
Vi ha varit hvar på v årt h åll: j ag i S:t Peters burg , och hon har efter sin mo rs sis ta vilja uppfostrats här hemma i Finland.
Nu vill j ag fi ra julen på gammaldag s vis med henne och min brorson.
Du förs tår att j ag inte har lus t att byta ut julfriden mot lektioner i er politik..!
Man bör tänk a på fosterlandet framom sina egna, små intressen.
J ag säger bror öppet att jag i nte kan
anse baron Fredrik von Brinck för en lämplig fideikommissarie.
Han är i nte en själffallen bröstarfvinge häller, och en bättre står nog att f ås.
Han kan ju vara en älskvärd man, men h an har inga intressen för landet i s to rt.
En dylik hufvudstadsläkare!
Nej , det fins stora egna och inhemska krafter, som borde få luft under vingarna...
Min brorson är både en egen och en inh emsk kraft.
D et där är bara er eviga, g amla politik ..!
(energiskt, utan att fästa sig vid invändningen)
Jag känner bl and andra en ung man, på hvilken naturen slösat s tora gåfvor. ( L i t e t h ö g s t ä m d t ) .
Han gick här under våra språkstrider och tänkte stort och vackert o m det finska folkets uppgift.
Hans skrifter voro sk rifna med vårt eget blod, och man förutspådde honom en sto r framtid.
Det gö r man så lätt.
Vid nästa landtdag ska han föra vår talan, val d som han är därtill af detta vårt eget härad.
O ch han ska föra v år talan utmärkt!
Han står redan vid knappa trettio år i spetsen för en af våra främsta na-
tionela tidning ar i hufvudstaden, men han sl iter ut sig där, tum för tum, f ör vår sak , u tan att vi kan löna honom efter förtj änst.
Så skaffa honom en bättre tj änst då!
Han står inte väl med regeringen.
Han är framtidsman och radikal -- GENERALEN.
Det v ar synd om en så bra karl.
Öppna en subskription för honom --!
Skämt åsido!
Den tar han inte emot.
Det skulle väcka alla onda tungor till prat om pol itiker, som sälja sig...
Sannerligen, en ovanli g ung man!
VAHRMAN. (närmare)
Om jag nu viste att denne unge man genom en helt natu rlig känsla hos en högtstående person...
(slår sin arm förtroligt om Vahrmans skuldror, medan han ser sig spanande omkring).
Nu förstår jag dig inte längre, min bror.
VAHRMAN. (fortsätter)
Om jag nu viste att h an hade rätt att komma i besittning af både förmögenhet och namn, ska jag då inte gö ra al t fö r att förmå den rätta personen att gifva honom dem?
GENERALEN. (tiger).
Är jag v ärkligen tvung en att förklara det tydl igare?
(likgiltigt i det han sätter sig)
Ja, det är du, om du vi ll att j ag ska fatta dig det allra minsta.
Åh, du är en världsman, min bror, -- en rik tig världsman!
Men j ag har också kommi t hit för att tala rent språk med dig i denna sak.
Nå, -- och hvarför gör du det inte?
VAHRMAN. (beslutsamt)
Jo, jag gör det!
Du vet lika så väl som jag att den unge mannen jag talar om är doktor Segerstedt, son till din hushållsföreståndarinna här på Sätra.
Nå, -- än sedan?
Jo, hennes man var en afsigkommen odugling, hvilken du skaffat lefvebröd som kontrollör här på ditt bränneri.
Det är inte att undra öfver om folks sunda omdöme sätter i den f adrens ställe en annan kraftigare, som i sin ungdom var känd för sin hänsynslösa framgång hos könet ... ( g e n e r a l e n g ö r e n a f v ä r j a n d e g e s t )
Ja ja, -- jag säger bara folks sunda omdöme, ingenting mera!
Och i s amma sunda omdömes namn uppmanar j ag den v ärklige fadren att betänka sig två gånger, innan han adopterar en släkting i s tället för sitt eget kö tt och blod!
(gör en stor, afvärjande och ironisk gest).
Jag hade aldrig vågat detta, om det inte vore en s tor fosterländsk och allmänt mänsklig handling.
Din brorson baron Fredrik von Brinck är en medelmåttig, modern skeptiker u tan all h andlingskraft; -- den andre är en pröfvad man med en energi, som redan skaffat honom ett namn med god fosterländsk klang.
Han är inte endas t värd erkännande, u tan det skulle vara hvem som hälst en ära att insätta honom som arfvinge under adopteringens allmänna form.
Därmed behöfs blodsbandet als inte erkännas.
Nu ber jag dig vänta med adopteringen tils du lärt känna honom.
GENERALEN. (har under det föregående stigit upp och gått några häftiga slag af och an.
En liten tryckande paus, under hvilken han fixerar Vahrman först hotande, sedan godmodigare.
Till slut värdigt och öfverlägset).
Jag hade aldrig trott att du, min gamle bror och ungdomsvän, skulle låtit förblinda dig ända därhän af folks prat och lösa antaganden.
Men jag vet att du säger al t detta i den bästa afsikt, och jag ska upptaga det lugnt.
Jag kunde rentvå mig fullkomligt från hvarj e misstank e, om jag ville kalla in hushållsföreståndarinnan.
Men jag inl åter mig aldrig i diskussion härom.
Och för att afklippa alt onödi gt ordande i denna sak , sk a jag s äga dig hvad jag är klippfast besluten fö r.
Hörde du -- klippf ast!
Oc h det är att aldrig adoptera den utmärkte unge mannen,
som du tal ar om, innan jag tvingas erkänna honom som min son.
Du kan sluta dig till huru mycken utsikt han har.
Och nu ber jag dig afgörande och för sista g ången att ställa handlingarna i ordning till förmån för min brorson, baron Fredrick von Brinck.
FRU SEGERSTEDT.
(kommer fram och tänder ljusen i salskronan).
GENERALEN. (ser sig häftigt om, för Vahrman in i fondrummet och slår sedan hårdhändt dörrarna igen om sig).
FRU SEGERSTEDT. (stöder sig mot krontändaren och faller i tankar, när hon slutat tända ljusen).
EMMY.
(tittar in genom dörren till vänster)
Är du här mamma?
FRU SEGERSTEDT. (far opp; sedan lugnt)
Ja, -- hvad vill du Emmy?
Tårtdegen väntar.
Jag har sök t dig genom hela huset.
Har du v ari t hos herrarna?
FRU SEGERSTEDT. (tankspridd)
Låt degen s tå tils i morgon ... ( s ä t t e r s i g ) .
(närmare)
Hvad är det åt dig, mamma?
Sedan gamle baron kom hit ut har du inte varit dig lik.
Det är som du inte vore glad öfver att Sätra åter bli fvit bebo dt.
Glad?
Å -- jo, visst är jag glad, myck et glad öfver att
Viktor inte kommer hem till julen i år...
Viktor?
Hv ad h ar Viktor med det här att skaffa?
(fortsätter sin tankegång)
Han skulle inte h a pas sat ihop med gamle baron, utan bara s tört h ans julfrid.
Gamle baron är den gästfriaste människa på hela jorden, och han skulle nog ha tykt om att Vi ktor kommit hem.
Hem! J a, -- Sätra är nu vårt enda hem, fastän vi kanske är litet i väg en här, när det rätta h errskapet är hemma.
Att du kan säga så, mamma!
Ser du , när jag sitter så här och tänker, blir j ag emellanåt så klart medveten om att j ag är ett simpelt nådehjon.
Och det käns så underligt att komma underfund med det på gamla dagar.
Du är för besynnerlig...!
Ja, det är väl otacksamt mot general en, som stält det så bra för oss.
Jag är väl otacksam af naturen, jag vet inte annat.
Men det s äger j ag dig, Emmy, att den dag j ag såg e dig väl försörjd, skulle jag med glädje lämna Sätra, och aldrig mera komma hit igen.
Har då g amle baron låtit dig känna af det där, -- det där, som du kallar att vara nådeh jon?
Nej, nej , -- tro inte det!
Men, s er du, -- vi ha ju inte alltid haft en sådan ställning som nu.
Först vid din s tackars fars död för tolf år sedan tog jag emot den här platsen f ör att kunna sörja för Viktors och din uppfostran.
Men nu tror jag att gaml e baron g ärna skulle bli af med oss, om h an bara kunde det för folks skull -- -- -- EMMY.
Bli af med dig , mamma, som sköter s å godt som ensam om hela Sätra!
Ja, k anske är det bara mitt gaml a, oböjliga sinne, som inte l ärt gifva med sig tillräckligt ännu.
Jag har aldrig riktig t kunnat fördraga generalens godhet, och ändå måste j ag tag a emot den af honom både för min och din skull.
Senast var det han, som med sitt förord skaffade dig skilsmässa f rån din oduglige man.
Det var också han, som sedan bad mig taga dig hit ut till Sätra.
Men det är alldeles för mycken godhet, -- j ag har inte gjort mig förtj änt af den, och därför plågar den mig.
(vårdslöst)
Så låt oss flytta härifrån!
Alltid fins det möjlighet till u tkomst för oss på annat h åll.
FRU SEGERSTEDT. (bittert)
För oss !
Med våra vanor!
Ånej du !
Vi kan inte arbeta.
Vi har de rikas vanor, de rikas bildning och förfinade behof, och de f attiges medellöshet att tillfredsställa alts ammans med.
Vi är sl afvar af vår förmögna omgifning, vi är fångar i den.
Hade jag insett detta tidigare, skulle du i folkskolan f ått l ära dig ordentligt arbete, -- nu är det för sent. ( g å r ) .
(går efter henne) (Salen ett ögonblick tom, sedan Elise v.
Brinck och Alma Vahrman med handarbeten in från höger).
ELISE.
Aldrig hade j ag trott du var så bitter, mamma!
Ja, men jag är ändå lite förvånad öfver att doktor Segerstedt inte kommer hem till julen, nu när vi alla är här på Sätra...
Han har annat att tänka på.
Han följer med det engelska parlamentet...
Men h an sk a ändå hem till l andtdagens öppnande i börj an af j anuari.
Några dagar förr eller senare...
Han tar all tid si tt arbete grundligt.
Jag känner honom, j ag.
Äsch! -- han måtte ha blifvit tråkig med sin grundlighet.
Det v ar h an inte för ett år s edan.
Sen dess har han fått så många viktiga ting att tänka på.
Du vet alltid så bra hvad han tänker på, Alma!
Å-ja, j ag intresserar mig för det.
J ag brukar läsa h ans bref till fru Segerstedt.
Vi sympati serar så bra, och vi ha talat mycket med hvarann innan han res te.
Talade han om sina pl aner för dig?
Ja visst, -- och om sin politik.
Vet du hvad, Alma, -- det tycker jag är komiskt.
En karl ska håll a sina tank ar för sig sj älf i fruntimmerssällskap.
J ag tycker mera om att gissa
mig till hvad en man har för tankar och göromål, än att hö ra honom sj älf skvallra om dem.
Skvallra!
Är det ett u ttryck ? ELISE.
D et skulle pappa al drig göra.
Din far är en riktig t inpiskad gammaldags herre, som inte tro r oss f runtimmer om någonting.
Men doktor Segers tedt förstår oss , h an.
Han har alltid hållit på kvinnans f rigörelse, och det är det, som fört oss tillsammans . ELISE.
Ja, se, om han bara vore poet, skulle h an ku nna prata bäst h an vill, men nu, när han låtsas vara politiker...! ALMA.
Du är ett barn, Elise!
Natu rligtvis!
Ju förnuf tigare j ag talar, desto större barn är jag .
Men det måtte vara h ärlig t att förstå honom som du gör, och tala matemati k med honom och s tatistik och kvinnouppfostran och prostitution...
Det är inte saker för dig!
(Det hörs bjällror).
(in från vänster och går till fönstret)
Jag tror det är baron Fredrik som kommer.
(trycker ansiktet mot rutan)
Fredrik kommer!
(till fönstret)
Hvad man blir nyfiken på landet!
Men det är visst inte baron Fredrik, -- det är bara bror Karl, som kommer och hemtar oss!
Är det h an!
Nå då f år jag någon att prata med efter min näbb.
Vet fru Segerstedt, Alma k an inte numera tala om annat än om samuppfostran och religionsfrihet och emancipation och doktor Segerstedt.
Alma håller på och bli förståndig, frök en Elise.
Det h åller jag gudskelof inte på med, men när jag eng ång blir det, tar j ag inte munnen full af tidningsartiklar och stora intressen för det.
Det klär inte h äller Alma als!
Hon tal ar om dem bara för att det ska se förs tåndi gt ut, bevars!
Då klär det henne bättre att tal a om doktor Seg erstedt.
Alt det där högtidliga om kvinnans l åga bildning och mannens fö rfall har hon lärt sig medan vi vari t skilda.
Men nu i jul sk a jag få henne mindre klok.
Hon har alldeles vuxit ifrån mig.
Du får tids nog sj älf de där högtidliga intressena.
Herregud, s å hon kan tala som en tråkig bok !
Nehej, kära Alma, -- det här går ta mig katten inte!
Tycker fru Segerstedt värkligen det är roligt?
(Det går i tamburdörren.
Elise går ut och kommer om ett rarna). ögonblick igen med Karl Vahrman, som hon gnider om fing-
Han är alldeles förfrusen om fingrarna!
Och nu ser han helt flat u t på mina vägnar, för att j ag är så framfusig.
Se så, hälsa nu ordentligt på tant Segerstedt!
Åh, han kan ju föra sig som en hel herre bland främmande, bara man hjälper honom l itet.
KARL.
( m e d t vu n g e n s ä k e r h e t )
Har Elise skoj at nog med mig nu?
Nej, -- l ångt ifrån!
Det här är bara börj an.
FRU SEGERSTEDT. (till Karl)
Huru mår mamma i julbrådskan?
Jo jag tackar.
Mamma bad hälsa och s äga någonting, som j ag glömt.
Ja, det mins jag naturl igtvis inte.
Ska man ha ett så dåligt minne! ( P a u s ) .
Skulle ni inte få julfrämmande?
Jo-o!
Nå, hade de kommit redan, när Karl for hemifrån?
Nä--äj ! ( p a u s )
Men de kom just när j ag for.
Julfrämmandena.
Hvilka v ar de?
(öfvermåttan likgiltigt)
Jag tror det var Vik tor Segerstedt... FRU SEGERSTEDT. (ropar)
(Flickorna se sig om vid utropet och komma till).
Viktor!
Hvad berättar Karl?
FRU SEGERSTEDT. (ifrigt)
Att Vikto r skulle ha kommit...!
Hvarför har du intet berättat det föru t --?
Nå, -- när ingen har frågat...
FRU SEGERSTEDT. (för sig)
Tänk om han skulle kommit ändå!
Asch! -- Karl narras bestämdt.
Nog vet du huru Viktor s er ut!
Du är odräglig.
Det är bara för att göra sig viktig, som han sätter ihop det, tant!
FRU SEGERSTEDT. (allvarsamt)
Karl ska inte narras för gammal t folk.
Nej, därför tiger jag också!
(myndigt) (Generalen och Vahrman komma in från fonddörren).
Hör nu herrn, han är god och talar rent ut...!
(klappar Vahrman gemytligt på axeln)
Se så, -- nu k an vi förtjäna oss ett glas te!
Har f ru Segerstedt teet i ordning?
Sänd med
dets amma bud på brännmästare K arlsson, j ag behöfver honom några ögonblick som vi ttne. ( F r u S e g e r s t e d t g å r )
Och efter teet, -- hör nu fru Seg erstedt! ( H o n v ä n d e r s i g o m ) -- efter teet sk a vi ha upp en flaska af min g amla madera.
Vi ska dricka h äradshöfdingens skål.
Den är inte tappad i går, min madera!
(Fru Segerstedt går.
Generalen ser Karl som står och bockar).
God af ton, unge man!
Det är ju ... är det inte en af bro r Vahrmans pojkar?
Det är min yngs te.
Stora karlen!
Är du student redan?
Nej, -- h an tänk er bli i vår.
Och hvad tänker du sedan bli?
(osäkert)
Ja ... nu ...
Han ska väl försöka sig med någ ra examina...
KARL. (tvärt)
För att knaggla mig till en k ant af kronans brödkak a... GENERALEN. (häpen)
Knaggla dig till en kant af kronans brödkaka! -- Är det så ungdomen i Finland talar om sin framtid?
Det är bara dumma studentuttryck! ELISE.
Är de så dumma?
J ag har hört klokt och förståndigt folk säg a detsamma.
GENERALEN. (maliciöst)
Åhå! -- också damerna taga del i diskussionen!
Ja, j a, -- emanciperade, förstås!
Jag är viss t inte emanc iperad såsom pappa menar det!
Huru använder du då dylika studentu ttryck?
För att jag fö rstår dem så bra.
GENERALEN. (spetsigt)
Hör nu mi tt unga herrskap, -- brukar den fi nska ungdomen tala så där bl aseradt inför äldre folk?
Se så, nu ha vi fått pappa riktigt på det hala.
Han förs tår sig inte på oss det minsta.
Han vet inte att det nu är bruket här hemma att tala som vore man minst hundra år gammal.
Han vet inte att man ska vara trött och likgiltig, -- det är modet nu.
Och så ska man vara styf på sig .
På sina bekanta ska man aldrig hälsa först, för då är man underdånig, då kryper man.
Nej , man ska vinka sina bekanta till sig.
Och om de då kommer, får man skratta åt dem som åt hypnotiserade.
Men man ska aldrig gå till dem, -- det är modet nu .
Man ska vara riktigt bonddryg bara, -- och byråk ratisk!
GENERALEN. (skrattar)
Jo, det är en skön besk rifning!
Ja ja, -- Finland har gått framåt på alla områden, ser jag. ( a f b r y t a n d e s a m t a l e t ) .
Men visa nu om det gått framåt också på musikens, -- ni flickor!
Ja, vi ska spela.
Men f örst ska jag berätta en stor nyhet.
Kusin Fredrik lär inte komma ensam u t till Sätra i kv äll...!
Nå, -- hvem skulle komma med honom då?
Det v ar för res ten rysligt dumt af Karl att berätta det för fru Segerstedt.
Det sk a natu rligtvis bli en öfverraskning för henne!
Jo, det är ingen annan än dok tor Segerstedt sj älf! GENERALEN. (häftigt)
Hvem har s ett honom?
(förundrad, saktare)
Det h ar Karl Vahrman -- GENERALEN.
(med en sträng blick på Karl)
Är det s ant?
Ja, -- jag tyckte det var han, som åkte u pp til l oss.
Jag mö tte två herrar i allén, men det var skymt,
så jag kanske inte såg riktigt. ( F r u S e g e r s t e d t k o m mer in).
Tyck inte härnäs t någ onting som inte är sant, min gunstig herre!
Hvarför vill pappa inte tro på att han kommer då?
GENERALEN. (kort)
För att han inte gör det. -- Seså, l åt nu mig höra något af mina gamla s tycken, -- Tru baduren eller Friskytten...!
Om jag bara kan dem...
ter och börja spela Friskytten.
Generalen slår takten och Karl står i tankar).
Å-ja, -- kom nu bara. ( D e g å t i l l p i a n o t , s ö k a n o -
Nå, -- ni är väl glad, f ru Segerstedt, öfver att igen ha lif och rö relse på Sätra?
Natu rligtvis lifvar det upp g amla sinnen...
Och generalen är sj älfva älskvärdheten...
Ja, det är han... ( P a u s ) .
Doktor Seg ers tedt h ar väl skrifvit hem åtminstone, då h an inte kommer själf , -- om man inte sätter tro till hvad Karl berättar...
Nej, Viktor är nog kvar i London, j ag har f ått bref från honom hel t nyligen...
Det måtte v ara viktiga skäl, som håller honom kvar där öfver julen...?
Det v et häradshöfding en själf bäst.
Parl amentssessionerna...
VAHRMAN. (afbryter)
Är svepsk äl!
FRU SEGERSTEDT. (ytterst förvånad)
Och det värkliga skälet...?
VAHRMAN. (slugt)
Man k an inte veta så nog a.
Hvad tror ni själf, fru Segers tedt?
Kanske har han fått hemifrån något myck et tydligt råd att stanna borta öfver julhälgen?
FRU SEGERSTEDT. (kallt)
Hvem skulle ha gifvit honom det?
Möjligtvis hade ett sammanträffande mellan honom och general en inte varit så behagl igt?
Ja, de är ju politiska motståndare på s ätt och vis...!
Hm! ( S e r p å h e n n e .
Ä n d r a r t a k t i k o c h h v i s k a r ) Nå -- jag ska då vara oförbehållsam.
Jag har både skrifvit och teleg raferat efter honom.
Och han kommer nog hit ännu i kväll.
FRU SEGERSTEDT. (lifligt)
Har ni telegraferat, -- häradshöfding Vah rman?
Ja, -- förv ånar det er?
FRU SEGERSTEDT. (ur fattningen)
Huru kan ni ... huru vågar... ( s a m l a r s i g ) Hvarför har h äradshöfdingen gjort det...?
( m e d t o n vi k t )
För att ni alltid h aft en tyst bundsförvandt i mig.
Er son är till nytta för vårt finska parti.
Och han ska bli det ännu mer.