Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
outtröttligt kärleksfull mamma alltid varit -- och har
BERTA. karaktärer goda -- jag får slutligen ett riktigt förakt för godhet.
Han har så ofta lofvat mig att söka öfvervinna sin till slut -- -- Men -- pappa har verkligen så goda föresatser.
God -- ja, jag vet.
Man brukar kalla slappa
olyckliga passion för spel.
Och jag tror nog, att BERTA.
Åh -- dessa löften! dessa ständiga lögner!
Berta lilla -- det är om din far du talar.
BERTA (omfamnar henne). så bitter mot honom.
Att se hur han behandlar dig hvad en sådan kärlek som din är värd, och så se som man förgäfves söker utrota.
FRU BARK. mig illa.
Du öfverdrifver.
Pappa har aldrig behandlat
Det är ju bara för mammas skull, som jag är
-- och så se dig alltid lika öm och mild -- att veta, den slitas i och trampas på som -- som -- ett ogräs,
BERTA. annars vet jag inte något brott, som han inte med den älskvärdaste min i verlden begått mot dig.
Nej, han har inte slagit dig, tror jag --
Åh -- Berta!
(Det ringer på tamburdörren.)
FRU BARK (rycker till). nyckel.
Hvem kan det vara så sent! händt pappa -- Det ringer!
Det är inte pappa, ty han har Något har
(Berta springer ut och öppnar; fru Bark lyssnar förskrämd.)
BERTA (höres utanför). vackert.
Åh, Wilhelm, är det du?
(Tittar i dörren.)
Mamma lilla, det är Du skrämde oss
Wilhelm! så sent!
-- Lissi? -- barnen? -- (Springer andlös emot Wilhelm, som kommer in i frack och hvit halsduk, elegant, med knäppta handskar.)
Säg det strax!
WILHELM. skrämma er så, skulle jag väl inte kommit.
Jag gick förbi här och såg att det lyste i förmaket, Kors bevars -- hade jag anat att jag skulle Barnen?
kommer från en middag, som ni ser -- och då jag fick jag lust att titta upp.
Man vet aldrig riktigt,
hvad man skall taga sig till så här efter en glad dag.
Man är för lifvad att gå i säng -- och ändå är man litet olustig.
(Gäspar.)
Det är så bekvämt här i hu-
set, att bakporten alltid är öppen.
Man kan märka att det är svärfar, som är vice-värd.
(Går af och an i rummet, tar ljuset och speglar sig, hvisslar, sätter sig, springer upp igen.)
Jag skall hälsa från Lissi.
Jag hade bref i går.
Då vet du kanske -- --?
(Berta höjdar henne med en blick.) WILHELM.
Nej -- ingenting -- jag menar -- att hon mår bra.
WILHELM. annan åkomma än svartsjuka.
Men den är hon fasligt illa anfäktad af.
Hennes bref börja verkligen skrifver du så sällan? hvarför kommer du aldrig bli ledsamma.
Bara jeremiader ständigt.
Hvarför hem?
Har du glömt mig? o. s. v.
Hon känner inte Ja, gubevars!
Hon tycks inte lida af någon
det glada Stockholmslifvet, hon.
Här har man minsann annat att göra än sitta och skrifva långa, sentimentala bref till sin hustru.
BERTA. här, när komitén räcker så länge?
Men kunde inte Lissi komma och hälsa på dig
WILHELM. på en så lång ångbåtsresa vid denna årstid. henne några dumheter.
Och lemna barnen!
Eller släpa dem med sig Nej,
vet du hvad, Berta, gå för all del inte och sätt i BERTA. raska dig.
Vore jag som hon, skulle jag komma och öfverWILHELM.
Öfverraska mig!
Det kan inte falla Lissi in.
Hon vet, att jag inte tål öfverraskningar.
BERTA. ningar, så skulle jag bestämdt just därför -- -- WILHELM. som du.
Dessutom -- tror du hon har pengar att göra en så lång resa utan mitt tillstånd?
Har hon inte pengar?
När du är så länge borta?
Men Lissi är lyckligtvis inte
Om jag hade en man, som inte tålde öfverrask-
hvarje månad -- men inte ett öre mer.
-- Hör, Berta, du skall hjälpa mig att köpa en riktigt vacker
Hon får lyfta på kontoret en bestämd summa
klädning till Lissi att ha med mig hem -- och du
skall ställa om, att den blir sydd hos den förnämsta och hofvet --
sömmerska i staden -- den som syr åt aristokratien BERTA. har hon lust att betala ett par hundra kronor för en klädning -- WILHELM.
Om hon har lust!
När det är jag som betalar!
BERTA. pengarna i stället och finge använda dem som hon själf vill.
WILHELM. säga dig.
Jag vill se min hustru väl klädd -- jag
Men det skulle inte jag bli glad åt, skall jag
Men hon skulle visst bli glad, om hon finge Men Lissi hör ju inte till aristokratien.
kan inte längre fördra de där småstadstoaletterna, då jag nu varit så länge i Stockholm.
Här ha damerna en chic -- åh!
(Kysser på fingret.)
Lissi.
Jag vet ingen, som klär sig så smakfullt som WILHELM. alltid säga, att det är så smakfullt, som de kläda Smakfullt -- det kan väl hända -- jag vill inte
sig här -- men det är en stil -- någonting pikant, lerna -- hm!
Är svärfar hemma?
raffineradt, exquis -- till och med schweizerimamsel-
Men han kommer nog snart.
WILHELM. på honom litet.
Hör -- svärmor skulle alt försöka hålla ögonen FRU BARK.
WILHELM. dag -- man sade att han en längre tid hvarje natt förslösat stora summor på spel.
BERTA. några pengar att spela bort.
Han har ju inte längre WILHELM. svärmor, som får betala.
Han skuldsätter sig troligtvis.
Och se'n blir det BERTA.
Det kan mamma inte göra.
WILHELM. resten länge kunnat förutse, att han inte skulle sluta förr än han spelat bort alt hvad han eger.
BERTA. han eger. fråga om.
Han har för länge sedan spelat bort alt hvad
Nu är det mammas pengar, det är Det kan inte undvikas.
Det har man ju för Jag hörde just talas om honom vid middagen i
WILHELM. altihop.
Nå -- sak samma.
Svärmors har det ju varit
BERTA. till henne med uttryckligt förbehåll att de skulle tillhöra henne ensam.
WILHELM. klämman.
Det är ju klart, att så länge det fins Hvad hjälpa sådana förbehåll, om han nu är i Men de pengar, mamma nu har kvar, äro gifna
några pengar att ta af -- -- Dessutom -- hvad vill du göra?
Svärmor kan visst säga nej -- men hur förr än hon gifvit ifrån sig det sista hon har.
BERTA. därför har jag för länge sedan tänkt ut en plan att rådt mig till det.
Jag har förutsett alt detta.
Och länge?
Hon får i alla händelser ingen fred och ro,
gripa till i nödfall.
Kamrer Lundberg i banken har FRU BARK.
Att du tar honom till förtrogen i sådant.
BERTA. lita på.
Ja, det är en bra människa.
Honom kan man WILHELM (skrattande).
Du har en underlig smak, det må jag säga.
En värre träbock har jag aldrig i min dar känt.
Jag tror verkligen Berta är litet svag för honom.
BERTA. om ord, som ni andra.
Träbock.
Ja, det är sant, han har inte så godt Men han kan handla i
Så som han arbetar och försakar för sin mor och sina syskon -- det är storartadt.
WILHELM. kan du väl i alla fall gifta dig med en fattig karl, som redan förut har en stor familj att försörja.
BERTA. att han för alltid måst afsäga sig all tanke på att
Det är inte det minst storartade af honom -- Storartadt! gubevars, gärna för mig.
kunna gifta sig.
Och därför kan jag också så lugnt -- (lekfullt) så att den pilen flög förbi, min herre.
WILHELM. ligtvis också lefva och dö ogift.
ha honom till vän och förtrogen, utan att missförstås
Nå, det passar ju förträffligt.
Du tänker naturBERTHA (smekande modern).
inte höra min plan.
Mamma skall inte afvakta att
Jag lemnar aldrig mamma.
-- Men vill ni nu
pappa kommer hem en vacker natt och fordrar, att du skall lemna ut till honom de där fattiga obligaexistens -- du skall öfverlåta dem som gåfva med till, att pappa inte får förstöra dem. tionerna, som äro oundgängligt nödvändiga för vår varm hand på mig, så skall jag förvalta dem och se
På dig och Lissi, menar du väl då.
BERTA. en man.
Nej, inte på Lissi (skämtande) ty hon har
Nå men Berta -- WILHELM (bugar sig).
Jag tackar -- -- BERTA. valta dessa pengar, blefve det ju som om mamma toge emot ett understöd af dig -- och för att betrygga
Lissis rätt gör jag samtidigt ett testamente.
WILHELM. att stanna i de största förbindelser.
-- Men inser du inte, att hela denna transaktion vore ett slags bedrägeri. BERTA.
Mot hvem!
Mot -- mot -- svärfar, naturligtvis.
BERTA. göra med dem, hvad hon vill.
När nu ändtligen lagen gjort hvad den kunnat för att skydda hustruns Pengarna äro mammas.
Hon har laglig rätt att Nej, verkligen.
Du är alt för god.
Vi komma Du förstår nog, Wilhelm -- om du skulle för-
rätt, så komma ni ändå och vilja, göra om lagen och säga att hon ingen rätt har.
WILHELM. klyfverier.
Jag ger mig inte in på sådant. dringsegare.
Det där -- det är sådana paradoxer och hårMen du
kan väl begripa, att det vore att lura svärfars forBERTA.
mycket väl att han ingenting egde.
Och de hade inte den minsta rätt att sitta och spela om mammas pengar.
WILHELM. att hustrun skall ha rätt disponera öfver sin förmögenhet, oberoende af mannen.
Det är rent rasande galet -- det leder till upplösning af familjelifvet.
BERTA. om mannen förstör hustruns pengar på spel och ett lättsinnigt lefnadssätt?
WILHELM. hustrun, som sammanhåller familjen, och om bara nen till slut återkomma till den husliga härden -- om han också varit lite lättsinnig en tid.
Nej -- det behöfver det als inte göra.
Det är Men det leder inte till upplösning af familjelifvet, Ja, det är de där befängda, modärna idéerna,
När de inläto sig i spel med honom, visste de
hon aldrig glömmer sina pligter, så skall nog man-
BERTA (sätter händerna för öronen).
Åh, Wilhelm, hör du inte, hur det skär i öronen.
WILHELM (leende). i tungan som min kära svägerska -- -- BERTA. tunga, som du.
Tror du jag skulle kunna säga alla husliga härden och alt det där.
Jag har aldrig i mitt lif haft en så flytande Åhja -- om jag också inte är så vig och hvass
Jo, ni räsonnera vackert, ni, skapelsens herrar.
de där vackra fraserna om familjebanden och den WILHELM (skämtsamt). deles som att springa i kapp med kalfvarna.
Hon kämpar för mig -- och hon menar så väl, fast hon tycker om att retas lite.
WILHELM. svettig.
-- Hvarför skall du också bråka med mig Jo -- det vill jag lofva.
Jag är riktigt Du missförstår henne väl inte, snälle Wilhelm.
Ja -- att disputera med dig -- det är då all-
om affärer.
Jag lägger mig inte i dina affärer.
Tag för tillgjordhet att begära råd af mig.
Bryr du dig
gärna altihop, det gör mig detsamma.
Hvad är det kanske någonsin om, hvad jag säger.
Gör som du behagar -- ju galnare, ju bättre -- gärna för mig.
FRU BARK. Berta.
Du vet nog, hur hon arbetat och försakat Nej, Wilhelm, du får inte vara orättvis mot
under dessa sista år -- hur hon nekat sig det minsta nöje, den obetydligaste utgift för egen del för att henne).
Nej, låt mig tala ut.
Åh, du må tro, jag kunna lätta bekymren för mig.
(Berta vill afbryta vet mer än du anar.
Jag vet hur du förr brukade
oroa dig och sörja öfver, att dina inkomster inte
skulle kunna räcka till att försörja oss alla, då pappa en gång gjort slut på det lilla, vi då ännu hade qvar.
(Vänder sig till Wilhelm).
Och jag mins hur glad, jag förra året fick det lilla testamentet med egen dispositionsrätt öfver en liten summa pengar.
WILHELM. då tänkte, att min kära svägerska alt var så där sig -- -- Ja, det mins jag med.
Och jag mins hur jag
hur riktigt stormande, uppsluppet glad hon blef, då
tämligen -- hvad skall jag säga -- tämligen om BERTA. för mig i den stunden.
Åh -- så som jag hade grubblat på hur jag skulle kunna drifva upp mina inkomster bara med den lilla summan, som nu kom hvad vi behöfde för att kunna lefva.
Men att pappa och göra slut på dem -- det är en outhärdlig tanke.
Det var ett stort, stort bekymmer, som lättades
liksom regnande ned från himlen -- det var just nu i alla fall skulle få komma öfver dessa pengar
FRU BARK. orolig.
Nej, det skall han inte, min flicka, var inte WILHELM. plan är kanske inte så dum ändå, min kära svägerska.
Du har dina ljusa idéer ibland.
Tala du med din gode vän i banken.
God natt nu.
Jag lägger mig i alla händelser inte i, hur ni ställa till det.
(Slår Berta i handen.)
Är fröken ond?
Jag är säker på att du sofver lika godt ändå.
WILHELM (gäspar).
Jag skall verkligen försöka.
BERTA (till modern). i morgon bittida går jag upp på banken och söker hjälper oss med gåfvobrefvet.
Vi måste ordna denna sak utan dröjsmål.
Strax (Går.)
Det tjänar ingenting till att vara ond på dig.
Nej, det vore verkligen illa, det medger jag.
kamrer Lundberg och ber att han kommer hit och FRU BARK. Berta?
Hvad hustrun eger, det eger också mannen, det vet du ju.
BERTA. det inte längre nu.
Nej, lilla mamma, så var det förr, men så är Du har ju fått denna fattiga Är du bara säker, att vi inte göra något orätt,
summa af din faster med särskildt förbehåll -- hon skulle aldrig gifvit dig den, om hon trott, att den skulle gå samma väg som alt det andra -- då hade
hon hällre skänkt den till välgörenhetsinrättningar åt dig enkom för att du inte skulle rent af komma att lida nöd, när pappa gjort af med alt hvad du egde.
FRU BARK. var ogift och förstod aldrig hvad ett äktenskap vill säga.
Hon förstod inte, att en hustru måste hjälpa sin man, så länge hon har något -- inga lagar i verlden kunna ändra det.
Jag förstår mig inte på Ja, faster Malla menade mig väl -- men hon
liksom sin öfriga förmögenhet.
Men nu gaf hon den
lagar och juridik och alt det där -- men hvad som en gång varit rätt, det blir rätt, man må ändra lagarna hur man vill.
Precis tvärtom skulle jag vilja påstå. orätt, åtminstone hvad kvinnan beträffar.
FRU BARK. Hundarna!
Nå men Berta.
BERTA. tillgifnare bli de.
Nu, när till och med lagen börjat Ja, just hundarna.
Ju mer man slår dem, ju som förr var rätt, det är nu en himmelsskriande inte längre kvinnans största dygd att likna hundarna.
vilja göra kvinnorna till människor, så kunna de ändå
inte frigöra sig frän traditionerna.
Hällre taga de stryk och svält än de vilja lefva herrelösa.
FRU BARK. annat än förakt.
Du har rätt, mitt barn.
BERTA. jorden -- så kärleksfull -- så god!
FRU BARK. att godhet ingenting annat är än svaghet.
BERTA. blir så bitter ibland, när jag tänker på -- men det är af helt annat slag.
Du har rättskänsla, du, och det tycker jag är mer än den vanliga så kallade Bry dig inte om alla mina dumma ord -- jag
Hvarför säger du inte svag.
Du sade ju nyss, Du, mamma!
Du är den bästa människa på Din mor förtjänar inte
är detsamma.
Nej, en sådan godhet som din, den
godheten.
Och därför skall du också aldrig gå in hur orätt det vore.
Jag arbetar ju så mycket jag försörja oss alla tre.
på att lemna pappa dessa pengar -- du skall inse, förmår -- det vet du -- men jag kan inte ensam FRU BARK. mer att bestorma mig med böner och hotelser -- det blir svårt.
Nej, nej! min älskade flicka.
Men pappa kom-
BERTA. som jag vill att du skall öfverlåta papperen på mig.
Af mig vågar han inte fordra dem.
FRU BARK. redan komma hem?
Gå då min flicka -- gå, jag ber dig.
BERTA. ord -- -- -- Jag skulle alt ha lust att säga honom ett FRU BARK. -- du vinner ingenting -- -- Nej, för guds skull!
Han skulle bara bli ond BERTA.
Åh -- den som bara en gång finge tala ut!
FRU BARK. det sedan!
Berta -- för min skull!
Jag får bara umgälla BERTA. moderns händer; går ut till höger men lemnar dörren på glänt.)
(Bark kommer från fonden.)
FRU BARK (går vänligt emot honom).
Nej, se!
Är du redan hemma, min käre gubbe?
Ja -- det är sant -- god som han är -- (Kysser Tyst!
Det tar i dörren.
Skulle pappa verkligen Ja, det är ju just för att skona dig för detta,
BARK (kastar sin hatt på en stol).
Det är sista gången jag spelat i afton.
Ack, Pontus -- om jag kunde lita på det.
BARK. på det -- det är en föresats hos mig -- -- FRU BARK. gubben -- -- Men det har du sagt många gånger förr, käre BARK. tror du inte, att jag är en sådan karl, att jag håller att spela -- jag har haft den infamaste otur -- -- FRU BARK.
Såå -- du har förlorat?
BARK. Ja.
FRU BARK. Mycket?
BARK. är det rätt betydligt -- -- Ja, som man tar det -- med mina tillgångar så FRU BARK.
Hur har du då kunnat betala?
Du hör ju jag säger, att det är en föresats -- Om du kunde lita på det -- du har ju mitt ord
mina föresatser!
Dessutom har jag nu mist lusten
BARK. saken.
Jag har måst låna litet här och litet där af goda vänner.
FRU BARK. Ack Pontus, det skulle du inte -- -- BARK. skor -- de göra det så gärna.
Men nu ha de förHvad för något?
Åh -- goda, älskliga männiNej -- jag har inte kunnat betala -- det är just
dömda lymlarna gått och stält till så, att alla småmer den där skojarn Borg i afton och presenterar mig en liten nätt räkning.
Borg -- det är ju din gode vän?
BARK. allra hederligaste människa i verlden -- men hur är, att jag inte hade en aning om, att min skuld kunde gå upp till sådana summor.
Hur stor summa är det då?
BARK. bara, att jag måste betala i morgon.
Ah, en bagatell i det hela.
Ja, visst är det det -- en älsklig karl -- den
skulderna blifvit samlade på en hand -- och så kom-
kan jag kontrollera, att han inte lurar mig?
Säkert
Det nedriga är
Borg är ju förmögen?
BARK. han haft!
Och nu säger den lymmeln att han nödvändigt behöfver pengarna i morgon.
BARK. struntsumma på några futtiga tusen.
Några tusen!
BARK. så skall det inte häller hända mig mer -- det är i FRU BARK.
Och hvar skall du taga pengarna ifrån?
BARK (gladt). kapitalist.
Jag tänkte låna af min lilla hustru.
Hon är ju FRU BARK. några obligationer.
Du vet, att jag ingenting eger kontant -- bara Ja, det är obehagligt -- jag medger det.
Men Nå -- om du nödvändigt skall veta det -- en Prat.
Han har ju gjort af med alt hvad
afton sista gången jag sätter min fot i den där hålan.
BARK. ren i en bank tils vidare.
Ja -- det är lika bra.
Jag tänkte belåna pappeFRU BARK.
Och när skall du betala in det lånet?
BARK.
Så småningom.
FRU BARK. är så knappt -- -- Med hvad?
Då du minskat kapitalet, som ändå BARK. inte mer än billigt, då jag kostat på henne en dyrbar uppfostran.
FRU BARK. själf.
Och hon bidrar nu till huset med alt hvad hon förtjänar.
BARK. bättre inkomster.
Nå, så får hon arbeta lite mer och skaffa sig FRU BARK. sätta till nätterna med.
Hon arbetar hela dagarna och ibland får hon BARK. alt någon råd, skall du få se.
Jag har mycket funderat på att själf skaffa mig något arbete -- -- -- Får hon det?
Stackars unge!
Nåja -- det blir Berta har alt till största delen uppfostrat sig Berta får bidraga litet mer till huset.
Käre gubben -- -- -- BARK.
FRU BARK. funderat på i sju år -- alt sedan vi sålde Bergfors och flyttade till Stockholm.
BARK. dag.
Nu gäller det bara att komma ur denna tillsamma, så slipper jag väcka dig, när jag går ut i morgon.
Jag har dem inte.
De äro deponerade i banken.
BARK. alla fall ett depositionsbevis?
Nå, du har väl i FRU BARK.
Det har Berta.
BARK. låtligt svag mor, Julie -- det säger jag dig rent ut.
Hvad för slag, Berta!
Du är en oförJa, du skall få se, jag gör nog allvar af det en
Det vet du nog blir inte af.
Det har du nu
fälliga förlägenhet.
Tag nu fram papperen med det-
Låter du inte Berta styra och råda i allting som om hon -- men jag -- jag tänker inte -- har man någonsin hört maken!
Emellertid säger du Berta att hon genast återlemnar till dig -- --
FRU BARK. .
Jag skall ropa in henne.
(Går mot dörren till höger.)
BARK (häjdar henne). att stå här som supplikant inför min fröken dotter.
Det där får du göra upp med henne enskildt.
Men åt och ställer till några scener eller gör svårigheter.
Det är inte hon, som är den styrande här i huset tida.
God natt nu, lilla gumman.
Om du vill, så kan du ju säga Berta, att jag be-- och jag måste ha papperen strax i morgon bitsäg henne bara från mig, att hon inte bär sig dumt Nej, nej, nej!
Jag har inte lust
slutat att aldrig spela mer.
Och hör -- du kan ju
också säga henne, att jag tänker skaffa mig någon sysselsättning, så att jag får bättre inkomster.
Det skall glädja henne.
FRU BARK (småler tviflande).
Hvad -- hvad behagas?
FRU BARK. hälsningen vill jag inte framföra till Berta.
Hon törs inte riktigt lita på dina löften.
Men finge hon se dig handla -- det vore en annan sak.
BARK. dotter, hvarken för mina ord eller handlingar.
Det Åh -- jag behöfver inte stå till svars för min Misstyck inte, lille gubben -- men vet du, den
är verkligen något så okvinligt hos Berta -- så -- afkylande -- så obehagligt.
Det är som jag alltid sagt, faster Malla går igen.
Ah -- du var
minsann något helt annat, du -- i din ungdom -- ja, du är för öfrigt än i dag mycket sötare än din yngsta dotter.
Lissi -- det är annat -- hon liknar dig -- hvilken dag kommer hon? hon har något sant kvinligt, hon som du.
Apropos, FRU BARK. göra så oregelbundna turer nu på hösten.
BARK. inte, hvad jag sagt -- i morgon bittida måste alt vara klart.
(Går ut till vänster).
BERTA (kommer från höger). inte så orolig, älskade lilla mamma -- jag tar alt han ruinerar dig.
Ja, i morgon bittida skall alt vara klart.
Var Nå -- god natt nu, min lilla gumma.
Glöm nu
Hon kunde inte säga det bestämdt.
Ångbåtarna
på mig.
Så länge jag lefver skall jag inte tillåta, att (Det ringer på. tamburdörren).
FRU BARK. är ängslig.
Tänk om de nu komma för att kräfva pappa.
Om de ställa till utmätning!
Ringer det nu igen?
Min Gud, Berta, hvad jag
BERTA. ut och öppnar.)
Åh, lilla mamma, var inte barnslig.
(Springer (Lissi kommer in, resklädd, Berta efter.)
FRU BARK. smeker henne.)
Min lilla flicka -- att jag har dig kommer du så sent på kvällen?
Lissi!
Är det du, min älskling.
(Omfamnar och
här nu.
Och Ville, hvar har du honom?
Och hur LISSI (talar hela tiden stelt, onaturligt).
Ångbåten har legat för dimma i skärgården. kunde jag inte gifva mig ro att stanna -- jag längtade så att träffa Wilhelm.
BERTA. direkte?
Han gick nyss härifrån.
LISSI.
Härifrån ?
FRU BARK. förbifarten.
Ja, han kom från en middag och tittade upp i LISSI.
Sade han inte, hvart han ämnade sig sedan?
Nå -- hvarför gick du inte hem till honom
Jag lemnade Ville och barnjungfrun ombord -- själf
FRU BARK. ut och gick en stund först.
Vi trodde han gick hem.
Men han gick kanske LISSI (som förut).
FRU BARK och BERTA.
LISSI. åt och jag skyndade mig för att hinna upp honom.
Det var strax utanför hans bostad.
När han kom till porten kom hon fram igen.
FRU BARK. bodde i samma hus.
Kära barn, det var väl någon bekant, som LISSI. något ondt, fast jag kände en förfärlig beklämning.
Jag ringde på.
Nå -- öppnade inte portvakterskan?
Det tänkte jag med.
Jag kunde inte tro på Han talade vid ett fruntimmer.
Så skildes de
Jag frågade efter Wilhelm.
LISSI. -- och så kallade hon mig -- -- -- och bad mig Då svarade hon, att det var redan en där uppe
packa mig i väg med det samma, annars skulle hon skicka polis på mig -- och så slog hon igen porten midt framför mig.
(Lång paus.)
LISSI (som förut). mig i.
Men så ville jag ändå lemna
Ville till er först.
FRU BARK (omfamnar henne snyftande).
Jag tänkte gå direkte ned till hamnen och kasta
Bark stå alla vid skrifbordet.)
(Samma rum.
Morgon.
Kamrern, Berta och fru FRU BARK. förtroende till er rättskänsla, det vet jag.
Jag tycker därför, att jag bör kunna lita på, att ni inte skulle vara med om detta, om det vore något orätt däri. draga min man dessa pengar?
Bäste kamrer Lundberg -- Berta har ett så stort
Ni är väl riktigt säker på, att jag har rätt att undanKAMRERN (sträft). heter mot er mans spelkamrater än mot edra barn.
FRU BARK. en hederssak att betala sina skulder.
KAMRERN. för att betala en annan.
Mycket riktigt -- såvida man inte tar från en FRU BARK.
Men dessa pengar äro ju mina.
Nej, men -- man brukar väl ändå anse det som Ja -- såvida ni inte anser er ha större skyldig-
KAMRERN. behåll, att de ej skulle få användas till att betala er räkning, inte sant?
Ja -- och gifna till er med det uttryckliga för-
mans skulder, utan endast för er egen och era barns FRU BARK. absolut bindande?
Ack, ja, det är sant.
Men äro sådana förbehåll
KAMRERN. betalar er mans skulder -- hvem skall sedan i en framtid betala edra egna?
Mina skulder!
Jag har aldrig gjort skulder.
KAMRERN. hela ert lilla kapital -- ty får han nu en del, tar Nej, inte hittils.
Men när er man gjort af med
Tillåt mig fråga -- om ni nu så ädelmodigt
han naturligtvis snart resten -- och när ni således blifva reducerade till att lefva alla tre på fröken Bertas inkomster -- när ni då finner att dessa
icke räcka till, vet ni hvad ni då kommer att göra?
er för småsummor i alla bodar -- och hvem skall betala?
Förlåt att jag är nog ogrannlaga
Ni kommer att taga lifsmedel på kredit, skuldsätta
att på detta sätt lägga mig i edra handlingar -- men fröken Berta har tagit mig till rådgifvare och jag anser det vara min skyldighet att tala ut.
hur tror ni att er dotter skall kunna bära alla de
bekymmer och förödmjukelser, hvari ni då bli in-
dragna.
Hon blir också tvungen att göra skulder -- med medvetandet att aldrig kunna betala -- men
kanske låna af förmän och kamrater i banken -- låna hvad gör alt detta, bara er man får pengar till sina
spelskulder -- annars vill ju ingen spela med honom full hustru bör inte neka sin man något -- är det inte så?
ni inte, hur ni sårar mamma?
Nej, kamrer Lundberg, ni går för långt -- ser KAMRERN. att såra, så skulle mycket ondt kunna undvikas.
Vore inte människor i allmänhet så rädda för