Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då smädelse emot Embetsman och annan person, enligt 60 Cap. 4 §. samt 18 Cap. 8 §. M. B., belägges, i svåraste fallen, med ärans förluat, så har jag också trott, att conseqvencen och sammanhaaget emellan Lagen» bud äfven fordrat, att en mot Konungen rigtad smädelse af den grofva beskaffenhet, att den horde beläggas med 10 års fängelse, derjemte skulle ådraga förbrytaren ärans förlust.
Man har häremot erinrat: 1:0 alt det icke berodde af någon magt i verlden att beröfva ea utmärkt förtjenst, en af opinionen hyllad person, Lag-Utskottets Betänkande N:o 165. »in ära* 2:0 att det vore orimligt stadga en sådan påföljd för en politisk förbrytelse; 3:o alt då ärans förlust blifvit utsatt såsom straff för smädelser emot enskilde, så bade detta sin grund deri, alt man eger förbindelse bevisa de dem gjorde tillvitelser; och när någon brister i detta åliggande, mäste han, som velat beröfva en annan sin ära, i följd af vedergällningsrätlen, eller jus talionis, sjelf mista sin egen.
Ett sådant förhållande kunde dock icke ega rum vid lasteligt tal mot Konnngen, enär någon bevisning deraf icke en gång vore tillåten.
Det första skälet kunde visserligen hafva någon vigt, om fråga uppstått att bland straffarterne i vår Criminal-Lag bibehålla eller derifrån borttaga ärans förlust; men nu, då fråga är endast att bedöma, huruvida denna påföljd, enligt Lagens allmänna åsigler, vore passande för ett visst slag af brott, så synes anförde skälet icke vara här tillämpligt.
I afseende å det andra skälet får jag anmärka, alt lasteligt tal emot Konungen, Drottningen eller
Thronföljaren rätteligen icke bör hänföras lill politiska förbrytelser, hvarmed egentligen lärer förstås förräderi, uppror och myteri eller sädane, hvilka gå ut på att directe slöra Statens sjelfständighet, ulan till de så kallade verbal-injurier.
Det tredje skälet kan ej gälla för andra än de få, hvilka anse vedergällningsrätlen utgöra straffrättens ändamål; men äfven desse måste medgifva , alt i vår Lag en mängd straff icke äro beräknade på en sådan vedergällningsrätt, att den brottslige skall lida ett ondt, lika det han tillfogat eller velat tillfoga en annan person.
Om t. ex. någon afhuggit en finger på en annan, borde han, i följd af en sådan föreställning, mista en af sina egna fingrar, och ej, såsom nu är förhållandet, slippa med lytes- och såramål-bot.
Dessutom torde delta argument förlora all sin bevisande kraft, då man eftersinnar, att den monarkiska principen tyckes helt och hållet hvila på den fiction, att Regenten icke kan handla brottsligt.
Någon bevisning af de honom personligen gjorde tillmälen kan ej komma i fråga, derföre att man antager, det de, såsom sanningslösa, icke kunna bevisas.
I följd häraf måste alltså den, som lastar Konungen, vara i cathegori med den, hvilken emot en annan person framställt ogrundade beskyllningar;” af Herr Holm: ”Ehuru Högloft.
Lag-Utskottet icke kunnat tillstyrka bifall å Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition om förändring af 5 Cap. 1 Missgernings-Balken, och densamma således ansetts böra förfalla, och ehuru det skulle synas, som de af Herr Friherre Boije och Herr Crusenstolpe inom Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, i anledning af samma Nådiga Pro - 24 Lag-Utskottets Betänkande N:0 i65. position, väckte motioner, vid sådant förhållande, icke borde till någon åtgärd föranleda, anser jag mig likväl, med afseende å de i grundlagsenlig ordning tillkomne molionernes vidsträckta syfte, vara till formen oförhindrad, att meddela yttrande, om och huruvida någon förändring i ofvanomförmälde lagrum nu bör ega rum.
Jag förklarar således, alt jag anser någon förändring för det närvarande icke böra til Istyrkas och, jemte det jag följaktligen reserverar mig mot Utskottets Betänkande, vill jag uttala skälen till denna min åsigt.
I ett samhälle, der den monarkiskt constitutionela styrelse-principen är antagen, oell hvilken jag af innerligaste öfvertygelse är tillgifven, måste det, för bibehållandet af denna princip, vara af högsta vigt, att Majestätets helgd af Lagen kraftigt upprätthålles, och att söka hindra,det icke Konungens personlighet må i privatlifvets vanliga, ofta obetydliga och småaktiga förhållanden ncdryckas från den höjd, der den icke blott för sin egen utan förnämligast för det allmännas skull är ställd.
Aktning, förtroende och tillgifvenhet för Konungens öfver Lagen upphöjda personlighet, som här är i fråga, kunna icke sättas på spel utan våda för det allmänna.
Jag medger gerna, att dödsstraffet, såsom påföljd af hvarje öfverträdelse af nu ifrågavarande Lagbud, må synas hårdt och måhända någon gång kan blifva otillämpligt, men jag tror ock, att den sorn i Konungens personlighet laederar samhället, förtjenar att hårdt straffas, och att den, som har gjort sig skyldig till detta brott, och ej vill emottaga den nåd, som honom erbjudes af Konungen, hvilken, upphöjd, såsom han måste anses vara, öfver alla enskilda i uter essen och öfver passionens ingifyelser, bäst är i tillfälle alt bedöma i hvad grad hans med samhället identifierade personlighet är laederad, och huru långt nåden kan sträcka sig utan våda för samhället, må med rätta anses hemfallen till detta straff, ty' brottet och straffet måste betraktas mera utur politisk, än strängt juridisk synpunkt.
Utskottets förslag uppställer icke mindre än tio serskilda gradationer af straff å lasleligt tal emot Konungens person och gerningar , nemligen från a:ne års fästning till och med dödsstraffet, och hvilken vidsträckt latitud lemnäs icke således
Domaren vid bestraffningen af ett brott, för hvilket det, efter mill öfvertygelse, är ganska svårt att uppställa olika gradationer.
Att lemna en fullständig definition på lasteligt tal, anser jag nära nog omöjligt och dessutom fullkomligt öfverflödigt, ty hvar och en, som är begåfvad med vanligt sundt förnuft, och förstår Svenska språket, vet och begriper, hvad dermed - Lég-Uslottets B etania nde N:o j65. med menas, och bor således lunna akta sig att inträda på dess område; men har han en gång med fullt vetande och således i straffbar afsigt gjort det, anser jag honom, såsom jag betraktar frågan förnämligast ur politisk synpunkt, vara nära nog lika brottslig, ehvad beskaffenhet det lasteliga talet än må ega, emedan Majestätets värdighet och helgd, efter mitt begrepp, äro till sin ide' odelbara, och kunde således icke litet eller mycket kränkas och förolämpas.
Dessutom bör i betraktande tagas, att vår nu gällande Strafflag är stiftad med iakttagande af conseqvence och enhet, hvadan den ock börjar med utsättande af straff å hädelse emot Gud och den antagna religionen samt brott emot Staten och dess öfverhufvud, och upptager derefter i en serie ansvar för öfverträdelse af samhällsmenniskans förbindelser.
Att nu göra en så ingripande förändring i kedjan af straffbestämmelser, som den föreslagne, skulle, efter min öfvertygelse, komma att föranleda till åtskilliga anomalier och inconseqvenser i Lagarnes tillämpning, innan det redan utarbetade Criminal-Lagförslaget varder i sin helhet granskadt och antaget, och hvilket torde kunna ske å nästa Riksdag.
Utur detta skäl har ock närvarande Lag-Utskott varit sparsamt i tillstyrkande af förändringar i Strafflagen, och vågar jag, under åberopande af de skäl jag förut anfört och med fästadt afseende å beskaffanheten af våra ännu ofullkomligt utbildade constitutionela samhällsformer, hvarigenom den i Grundlagen medgifna fria yttranderätt öfver Regeringens beslut och åtgärder ej är till fullo tryggad , tro, att den nu föreslagne Lagförändringen, som dessutom, efter mitt begrepp, snarare skulle framkalla, än hämma politiska förbrytelser, kan, utan våda för Majestätets helgd och utan kränkning af den mildare anda/som. i den Criminela Lagstiftningen vill göra sig gällande, uppskjutas ytterligare fem år, för att, om en mera stadgad erfarenhet då påkallar densamma, ske samtidigt med andra måhända lika nödvändiga Lagreformer;” af Herr Hessle som förklarat, att han ansåg Lag-Utskottet icke hafva egt att, sedan det ej kunnat tillstyrka bifall i helt till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, på grund af de inom Riddarhuset väckte motioner, på sätt desamma äro uppställde, gifva lörslag till ändring af i §. i 5 Cap.
Missgernings-Balken, och reserverade sig således emot Lag-Utskottets åtgärd härutinnan; men, om man äfven skulle kunna anse motionernes vidsträckta beskaffenhet tillåta alt ärendet upplages, var Herr Hessle i sjelfva saken af enahanda tanka med Herr Holm j, uti hvars reservation Herr Hessle instämde; Bihang till B.
Brot. 1834. 7-.de Sami. 1 -.sta Jfd. frdr a Band. 4 4.de Håjlet.
Lag-Utsketteté Betänkande IV:o f€5. af Johannes Andersson: ”Jag har ansett mig icke kunna med mia röst biträda hvarken den Nådjga Propositionen eller Utskottets, med anledning af densamma afgifne förslag.
De skäl, som påkallat ett dylikt förfarande ä min sida, finner jag uti: co Den af Utskottet under Riksdagens lopp, i flere dess afgifne Betänkanden, alltjemt uttalade, äfven af mig biträdda mening, att Lagstad"anden , som sinsemellan ega öfverensstämmelse, icke böra partielt förändras ; 2:0
Den helgd och vördnad , h vari Majestätet alltid bör hållas.
Det lärer väl vara utom allt tvifvel, att, der denna störes, der äfventyra!’ också samhället en del af sitt sjelfbestånd.
Brottet är således groft, straffet måste motsvara det.
Och huru kan man väl då utsätta a:ne års fästning för denna förbrytelse.
I 60 Capillet 4 §•
Missgernings-Balken finnas åtskillig® straff, ända till högsta kroppsplikt, utsatte för den, som ljuger lönnliga å enskild person, och jag frågar, i hvad sammanhang kommer väl Lagen, och huru söker man bevara Majestätets helgd, när man för måhända förbrytelse emot detta vill bestämma 2 års fästning, hvilken efter
Lagens egen bokstaf är en vida lindrigare art af bestraffningar än kroppsplikt i allmänhet.
Den ringaste förolämpning emot Konungens person måste, så vidt jag förmår fatta, inför Lagen anses svårare än den grofsta emot enskild man, och således äfven alltid hårdare straffas, hvilket dock vid beslutets fattande synes vara förbised t; 3:o Den latitud, sorn emellan de föreslagne straffen är lemnad.
2:ne års fästning och lifvets förlust äro gränspunkterne.
Ingenstädes uti Lagen är en så vidsträckt pröfningsrätt
Domaren gifven, sorn den här föreslagne, och månne det kan vara för Samhället gagneligt att upplåta dea.
Jag tror det icke! 4:o Saknaden af ett i bestämda ordalag uttryckt begrepp om ifrågavarande brotts beskaffenhet.
Då fråga såsom i förevarande fall uppstår om en Lag-förbättring, tyckes det i första rummet vara nödigt, att i. klara ord utmärka handlingen, sora skall anses utgöra brottet; att så ej här skett, behöfver jag ej erinra, ty Betänkandet med sitt förslag upplyser derom.
Mer än i andra fall tyckes en sådan utmärkelse här hafva varit på sitt ställe, så framt man ej vill gifva hvarje medborgare till pris åt Lagens hela stränghet.
Ulur desse förenade skäl reserverar jag wig mot Betänkandet." STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktryckeriet, »834. ♦ Lag-JJtskott:ts Utlät Ande Äift 166. 1 N:o 166.
Ankom till Exped.-Utsk. den 26
No v. (Jtldlande, öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande JS!:o 118, i anledning af väckta: motioner, om ändringar i Kongl. Förordningen, angående inteckning i fast egendom, den i3 Julii 1818, äfvensom öfver de i sammanhang med återremissen af detta Betänkande framställda förslag till ändring af 4 Cap. 4 ff. Jorda-Balken m, m.
Samtlige Riks-Slånden hafva, på grund af gjorda anmärkningar, della Betänkande till Utskottets ytterligare handläggning återförvisat.
Vid Utskottets yttrande, i anledning af Herr Hessles motion, om förändring af 10 §. i lhteckhings-Förcrfdningen, hafva anmärkningar inom alla Standen blifvit framställda, åsyftande att bereda bifall till motionen; i hvilket afseende afven, på det Utskottet ej måtte anse sig vidare hindradt att densamma understödja, följande, nya motioner blifvit väckta nemligen: hos Häglof.
Ridderskapet och B deln : af Herr Pff» F. Dalman'.
1:0 att 4 Cap. 4. §•
Jorda-Balken må på del sätt förändras, att om någon säljer jord, hus eler tomt, sorn han förr såhlt häfver, det köp bör vara gil dt, som först lagfares; och 2:0 att det i Kongl. Förordningen den 13 Junii 1800, för underläten eller fördröjd lagfart, stadgade äfventyr, att nemligen Inteckning, sorn tages för säljarens gäld, blifver fästståndande, må upphöra; hos Högvördige Preste-Ståndet: af Herr Domprosten Doctor Holmström: att Utskottet måtte föreslå ändring af alla de Lagrum och Författningar, sone stå i oskiljaktigt samband med den af Herr Hessle föreslagna, och af Utskottet till principen godkända Lag-förändringen‘ och af Pierr Prosten Astrand af samma lmfvudsakliga innehåll, som Herr Doctor Holmströms förslag; Bih, till R.
Vrot. i834* 7 Stam. 1 Afd. 2 Bandet, 5:te Iläflet. 1. Lag-Vukottcts Utlåtande N:o 166. saint hos Vlillo/Liga Borgare-Ståndet: af Herr Hessle: att Utskottet mätte, i öfverensstämmelse med J Cap. 6'$:.
Jor dar Balken, uti förslaget till allmän Civil-Lag, föreslå den ändring i, f Cap. 4 §•
Jordabalken i ty34 års Lag, sorn med Herr Hessles förslag varit af sedd..
Utskottet, sorn redan i förra Betänkandet förklarat sig godkänna den grundsats, hvarå Herr Hessles motion hvilar, finner numera det hinder vara undant öjdt,. som Utskottet ansett möta för bifall till förslaget i dess förutvarande mera inskränkta skick., Och sorn hvarken egande-rätten eller hypotheks-i ätten till fast egendom är tillräckligen betryggad, så länge , på sätt nu gällande Lag medger,, den, sorni på" god tro ej allenast köpt fastighet,, ulan ock med köpet lagfarit, äfvensom dén, Hvilken erhållit inteckning, sedermera, . och möjligen efter, lång tids förlopp,, kail nödgas vika för annan, sora tidigare köpt,, men underlåtit atti deråt gifva offentlighet genom köpets lagfarande, i följd hvaraf dén förstnämnde köparen och intecknihgs-hafvaren kunna komma att förlora^ hvad dé utbetalt,, utan att det ens varit dem möjligt att- förlusten: förese och afvärja*, tvekar Utskottet ingalunda att dc ifrågavarande motiönerne- Biträda;.
Utskottet anser likväl lägförändringen Böra utsträckas,, icke allenast till dé af;' Herrär Hessle och Dalman uppgifna lagrum*. ulan
Förordningen om städsel och lego af jord på- ländet af dea i3.
Junii, i8öo, hvilken synes medgifva den tolkning, att Arrendfc-Göntvact, hvilket intecknas sist vid det Ting, sorn infaller efter •sex månader sedan.
Gon trädet; slöts,, icke skall rubbas af köp , sorn; under tiden ske* äfven, om, dfe lagfaras innan.
Ärrend'e-€ön.tractet" till intecknande uppvisas,, hvadan: köparen, karn komma alt vidkännas ett oförvållad t lidande; [Berörde stadgande: erin: tidén,, såsom, i"öfrigt utan ändamål, enär det icke lärer vara* skäf att vägra! arrendatorn alfe äfven, efter samma tids förlopp,, få, så vidt: ske k-an*. betrygga, sin, rätt genom en dittills uppskjuten inteckTimgs-åfgärd; iyckes: således böra försvinna.
Till bevarande af egare» och intecknings-hafvares öbisesidiga rättigheter bör, efter Utskottets, tanka, den grundsats följas,, att'afhandling arn fäst egendom* ulan deråt gifven offentlighet genom lagfart eller inteckning, ej, eger Bestånd emot annans på sådant sätt offentliggjorda egande-- clltr; mteekuihgs-rätl; dock ali,, om flere söka lagfart och inteckning vid samma- lättegångs-lillfällc, in leck ni ngs-söka liden må vika för dfen nya egaren, och• tiel yngre egande-räUs-anspråket för det äldre, äfvensom det yngre arrende-anspråket för det: äldre.
I följd häraf, och då införande af cm förmälda lag-förändring synes påkalla, att. några närmare lag-bestämmelser, än sorn nu firmas, varda gifae L*g-Ut kottets Utlåtande Nu> 166. 3 för den händelse, alt lagfarls-sökanden icke kan genast styrka sin fångesmans åtkomst, hvaremot det af Herr Hessle föreslagna stadgande, alt inteckning ej skulle få sökas å annan dag än måndag, emedan uppbud endast då meddelas får, ej synes behöfligt, enär den lagfart-sökandes säkerhet, enligt Utskottets tanka , skulle komma alt räknas från det. ansökningen göres, och icke från uppbudets meddelande, hemställer Utskoltet, att, med ändring af f Cap. f Jord a-B alken, för den händelse då tvänne köpare, till hvilka samma fastighet blifvit af en säljare ofverl ilten, vid serskilda tillfällen söka lagfart, Kongl.
Förordningen angående lagfart och börd af Jord på Landet den i3 Junii i8oo, i fråga om företrädes-rätt emellan köpare och säljarens borgenär, som efter försäljningen säker inteckning, samt Kgl. Förordningen af sistnämnde dag, rörande städsel och lego af jord pä landet, 3:dje morn., hvad angår viss tid för intecknande af Arrende-Contract, och med upphäf vande af i3 ,§“■ i Kongl. Förordningen den /3 Julii 1818, om inteckning i fast egendom, förordnas måtte som f öijer: t:o, Öfverlåter någon sin egande-rätt till fast egendom åt tvänne, stånde den öfverlåtelse fast, derå lagfart först sökes; dock att om tvänne söka lagfart å samma dag i staden eller vid samma Ting å landet, den öfverlåtelse är gällande, sorn först skedde.
Sökes inteckning, till säkerhet för nyttjande-rätt till fastighet å landet, den egaren åt Wänne upplåtit, vare om dessas inbördes rätt Lag samma. a:o Har, innan lagfart sökes af den som egande-rätt till fast egendom förvarjvat, förre egarens borgenär, eller, om fastigheten är å landet, den, åt hvilken nyttjande-rätten är af förre egaren upplåten, i egendomen sökt inteckning; dä skall ej nya egarens anspråk ligga i vägen för inteckningen, utan må han, för hvad han förlorar, hålla sig till sin fångesman.
Sökes å sarinna dag i staden, eller vid samma Ting å landet, både inteckning och lagfart, vike intecknings-sökanden för den, som egande- rätten förvärfvat.
J.o Söker någon lagfart, i grund af företedd handling, som hans egen åtkomst visar, men kan ej genast sä styrka förre egarens åtkomst, att lagfarten beviljas må; varde hans ansökning ej dess mindre i Lagfarts-Protocollet tecknad.
Fullgör han sedan å lan - Lng-JJiikottcti Utåtande N:o 165. det sist vid det allmänna Ting, som infaller näst efter tre månaderj och i stad inom tre månader, hvad till lagfartens vinnande nödigt ähj eller stämmer han sin talan inom den tid till
Rätten in; då må ej det inträffade dröjsmålet med lagfartens beviljande honom till förfång lända: försummar han hvad nu sagdt är, eller åstadkom/nes ej medelst omförmälde rättegång den bevisning, som för lagfartens beviljande erfordras, vare den gjorda otis ökningen följ allen.
Vid Utskottets förslag till förändrad lydelse af första moni. i 16 §.
Jntecknings-Förordningen finnes icke någon anmärkning vara framställd; och lärer något vidare yttrande af Utskottet i detta ämne således ieke heller erfordras.
I fråga om i8:de och iqrde hafva hos Preste-Ståndel Herr Doctor Björkman, hos Borgare-Ståndet Herrar Holm, Rubin, Santesson m. IL, samt hos Bonde-Ståndet Per Nilsson från Christianstads Län förklarat sig åberopa Herrar <Strussenfelts och Hessles vid Betänkandet fogade reservationer; och har inom sistnämnde Stånd Hans Jansson från Elfsborgs
Län gjort följande framställning.
Hans Jansson ansåge icke allenast 19 §. utan äfven 18 §. behöfva omarbetas.
I den senare borde förbud emot partiell dödande lemnäs, äfven för den händelse, att en eller annan af de gemensamt intecknade fastigheterne före eller efter detta intecknande, vöre i serkild egares hand, vid påföljd, att sådane delar af den gemensamma panten ej ansvarade för större del af den odelade inteckningen, än som
Svarade emot dessa delars taxerings-värdes förhållande till alla de andra fastigheternas enahanda sammanlagda värde.
— Det i 19 §. i mom. föreslagna stadgande, att den, sorn hade gemensam inteckning i flera fastigheter, skulle få hålla sig till en enda deraf, men dennes egare eller annan person, som deri hade inteckning, vara berättigad att göra den förstnämnde fördrings-egarens talan enrot de öfrige delarne af panten gällande, vore en omväg, söm icke syntes gagna till något.
Endast när innehafvaren af gemensamma inteckningen yrkade betalning af någon del af panten, sorn vöre qvar i primitive låntagarens Litg-Ut skottets ZJilJt.ind? No 166. 5 liand, eller tillhörde den, som Irädt i hans ställe, derigenom alt han personligen A t agi t sig skulden, skulle, när sådan del af panten derjemte vore ■ från liktidig eller senare inteckning fri, densamma kunna för liela skulden tillgripas, ulan att fordrings-egaren behöfde föra talan emot de öfriga delarne af panten.
— Äfven borde utmärkas, att desse och öfrige af Lag-Utskottet antagne grunder for delning af gemensam inteckning i flera fastigheter böra gälla, då en enda fastighet, deruti inteckning är leornad, sedermera klyfves, och delarne komma i serskilda agares händer, eller med serskild inteckning bela-tas.
— Hvartill den i 5 morn. föreslagna fördelning af gemensam inteckning skulle gagna, då den endast lomme att gälla för de serskilda egarne, men ej för inteckningshafvaren, och huru denna fördelning skulle genom någondera fastighetens försäljande kunna tillvägabringa», vore svårt alt inse.
Hemmanen a b och c t.
ex. innehafvas af olika egare, men äro gemensamt intecknade för 9,000 R:dr.
Egaren lill a vill hafva sin andel bestämd.
Ilan och egaren till b anse det förra värd t 3,000, det senare a.ooo R:dr samt c ro,000 R:dr, och yrka delning i förhållande till dessa värdell.
Egaren till c anser deremot detta hemman värdt endast ?>ooo R:dr.
Härom ar således stridighet.
Mun skulle derföre egaren till a häfva rättighet att låta sälja hemmanet c endast för alt få utiönt, hvad denna, annan man tillhöriga egendom är värd, och för ali deiefter kunna calculera den del i gemensamma inteckningen, hvarföre hans eget hemman häftar?
Mera än en oviss calcul blefve det ej, (y fordrings-egaren Vore ej bunden deraf.
— Den af Utskottet föreslagna ingressen vöre mörk och kunde i stället lyda sålunda; ”ali 19 §. väl föreskrifva!' sättet för gemensam intecknings gäldande utur flere fastigheter, då allenast en af dem är med serskild, å samma tid eller sedan tillkommen inteckning besvärad, och de alla finnas i gäldenäreiis eller en egares hand, men icke utstakar den andel, serskilda egare af fastigheter, som gemensamt, äro för skuld intecknadc, böra uti densammas gäldande taga, eller hvilken rätt serskilda inteckningar i flere af de gemensamt intecknade fastighetertte sins emellan ega, 1 hvilket afseende således &e’\ i förevarande ämnen, och efter öfvervägande af hvad sålunda förekommit, får Utskottet följande Utlåtande meddela.
Genom stadgande i 18 §.
Intecknings-Förordningen, alf den, som har inteckning för samma fordran i flere fastigheter, af hvilka en eller annan blifvit med liktidig eller senare inteckning besvärad, icke må låta sin inteckning i någondera fastigheten serskildt dödas eller förfalla, med mindre 6 Lng-XJtskeitets Utlätnnae N:o 166. alla inteckningshafvare, sorn med honom lika rätt ega, så ock de, hvilkas inteeknings-rält senare är, dertill samtyckt, vid påföljd, att eljest ej njuta annan rätt i de öfriga fastigheterna, än näst efter sista inteckningshafvaren, har mari val föresett dens rätt, hvilken i någondera af fastigheterne har panträtt, men icke af värjt lidande för den, som till samma fastighet förvärfv aL egande-rätt.
Alt detta är en hrist i Lagstiftningen kan icke nekas, och elunu Utskottet saknat tillräckligt skäl att i siLt förra Betänkande, lill följd af då väckta motioner, vidröra detta ämne, tror Utskottet likväl nu, med afseende å Hans Janssons, i sammanhang med återremissen, hit remitterade framställning härutinnan, 5ig höra föreslå ett tillägg till 18 §.
Men det af Hans Jansson tillstyrkta äfventyr, att nemligen den i serskild egares hand komna del af panten skulle, då den gemensamma inteckningen blifvit, utan hans samtycke, i annan del dödad, icke ansvara för större del af den gemensamma inteckningen, än som svarar emot taxerings-värdet af hans fastighet, i förhållande till alla fastigheternas sammanlagda värde?
synes icke vara rätt lämpligt, enär, efter Utskottets utan anmärkning lemnade förslag i 2 morn., icke taxerings-värdet, utan det genom hvardera fastighetens försäljning utrönta värde skall läggas till grund för skuldens fördelning.