Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den rörliga materiel, hvars anskaffande nu förestod, utgjordes följaktligen af: 13 lokomotiv å 50,000 Riksdaler R:dr 650,000: 50 personvagnar ,, 260,000: 580 stycken bagage-, gods- och fångvagnar . . „ 1,740,000: eller tillsammans R:mt R:dr 2,650,000:
Till bestridande af denna utgift kunde något bidrag icke beräknas från 1865 års öfverskott af trafikmedel.
Detta öfverskott komme visserligen att uppgå till omkring 1,500,000 R:dr, men foges helt och hållet i anspråk för liqviderande af förut levererad materiel, för utvidgning af förenings-stationérna vid Alfvestad, Hessleholm och Eslöf, för åtskilliga nödvändiga nybyggnader samt för materialförrådens förökning i förhållande till den vexande rörelsen, en förökning, om hvars tillvext exempelvis må nämnas att stenkolsfönådet, som år 1863 uppgick till ett värde af 647,000 R:dr och år 1864 till 740,000 R:dr, år 1865 ökats till nära En Million Riksdaler.
Hvad åter 8 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 48. anginge 1866 års öfverskott af trafikmedel, kunde detsamma, sedan de för nämuda år oundgängliga nybyggnader, äfvensom reservförråd och förlag för år 1867 blifvit deraf godtgjorda, antagligen icke lemna större tillgång till materielens förstärkande än omkring 400,000 R:dr.
Det särskilda tillskott, som för materiels anskaffande nu erfordrades, skulle alltså komma att uppgå till 2,250,000 Ridr, och anhöll derföre Trafikstyrelsen, att ett mot sistnämnda summa svarande belopp måtte för nu sagda ändamål anvisas; varande af Styrelsen, i sammanhang härmed, dels erinran gjord derom, att derest vid den tid, då kostnadsförslagen för Statens stambanor upprättades, det verkliga behofvet af rörlig materiel kunnat förutses, anslaget dertill tvifvelsutan då blifvit beräknadt till dubbelt emot de belopp, som i berörda förslag för detta ändamål upptogos, hvaraf åter följden skulle hafva blifvit, att de trafiköfverskott, som sedermera uppkommit, varit verkliga behållningar, som kunnat lemna bidrag till räntorna på Statens jernvägslån, dels jemväl uppmärksamhet fästad derå att, genom rörelsens ständiga tillvext och varuomsättningens allt större och större liflighet, Statens jernvägstrafik för närvarande befunne sig i ett stadium, då kraftiga åtgärder måste vidtagas, så framt transportförmågan skall kunna gå i jemnbredd med de anspråk, som derå ställas af allmänheten.
Ju fullständigare dessa anspråk uppmärksammades och tillgodosåges, desto hastigare komme rörelsens utveckling att försiggå och desto förr den tid att inträffa, då trafiköfverskotten äfven räcka till afbetalning af ränta och amortering af anläggningskapitalet, under det att, å andra sidan, eu bristande transportförmåga nödvändigtvis skulle tvinga till återgång från den redan beträdda vägen till trafikafgifternas nedsättning, enär skyldig omtanka för Statens bästa då bjöde att till förmån för inkomsterna höja fraktafgifterna nätt och jemnt så mycket, att för handen varande materiel hade full sysselsättning med befordrandet af de varor, som, oaktadt de förhöjda fraktprisen, nödgades välja jernvägen såsom transportled.
Stats-Utskottet, som biträder de åsigter, som såväl Kongl. Majit i sin nådiga Proposition tillkännagifvit, som jemväl Trafikstyrelsen i dess underdåniga skrifvelse anmält, rörande nödvändigheten af den bristande jernvägsmaterielens skyndsamma komplettering, har icke kunnat undgå att finna det hittills följda förfaringssättet att med jernvägstrafikens öfverskottsmedel söka afhjelpa ifrågavarande brist vara en nödfallsutväg, som, då derigenom endast småningom kan åstadkommas en komplettering af hvad som fattats i den första uppsättningen af banornas materiel, måste, i mån af trafikens tillvext, medföra allt större olägenheter och förluster ej mindre för den allmänna rörelsen, än för jernvägarne och deras ekonomi.
Likaledes har Utskottet, på sätt af Kongl. Majit i Dess nådiga Proposition Nio 48, om medels anskaffande till jernvägsbyggnaderna och jernvägsmaterielen, jemväl blifvit erinradt, funnit det förfarande oegentligt, enligt hvilket trafikinkomsterna under hand användas till ändamål, de der obestridligen tillhöra den första uppsättningen eller nybyggnaden af banorna och för hvilka, om den ursprungliga anläggningskostnaden icke blifvit beräknad lägre än Stats-Utskottets Utlåtande N:o 48. än vederbort, något vidare anslag eller tillskott icke skolat ifrågakomma.
Tillgångar och utgifter af olika natur komma nemligen på detta sätt att sammanblandas och den verkliga behållning, som af jernvägstrafiken uppstår, blifver icke1'synlig och låter sig åtminstone icke utan svårighet beräknas.
I betraktande häraf, och då i ett land med Sveriges glesa befolkning, jernvägarnes betydenhet företrädesvis varder beroende af deras förmåga att kunna transportera stora qvantiteter landtmanna-, skogs- och bergsprodukter, hvilkas forslande förutsätter billiga fraktpriser och stor materiel, men fraktprisernas ytterligare nedsättning, på sätt Trafikstyrelsen ådagalagt, närmast betingas af materielens tillräcklighet, har Utskottet ansett sig böra hemställa, att Rikets Ständer, med bifall till hvad Kongl. Maj:t i sådant afseende äskat, behagade till komplettering af bristande trafikmateriel å Statens redan anlagda stambanor, anvisa det för detta ändamål nödiga belopp i jemnadt tal med Två Millioner Riksdaler, att från Riksgälds-kontoret i mån af behof utbetalas, mot det att den från och med år 1867 uppkommande behållningen å trafikinkomsterna från Statens jernvägar varder till nämnda Kontor levererad.
Reservationer: af Herr Friherre Klinckowström, K. BL, Professoren Selander, N. H. och Herr Bager, J. P., hvilka ansett, att anslag till förstärkning af den rörliga jernvägsmaterieleu bör af Rikets Ständer beviljas till hela det belopp af 2,250,000 Riksdaler, som Trafikstyrelsen för sådant ändamål ansett erforderligt. af Herr L. J.
Hierta: ”För min del anser jag det af Jernvägs-styrelsen begärda anslag af 2,250,000 Riksdaler till komplettering af rörelsematerielen på stambanorna icke tåla vid någon afprutning, såvida icke ny missräkning skall uppstå.
Redan vid pröfningen af de ursprungliga anslagen till byggande af Statens stambanor förekommo erinringar derom, att, så vida meningen vore att påräkna någon ränteinkomst å det kapital, som nedlades å dessa företag, måste detta förutsätta en trafik, som ingalunda kunde besörjas med den rörelsemateriel, som i då afgifna kostnadsförslag upptogs, äfvensom sednare, att det öfverskott, som Jernvägs-styrelsen ansåg sig kunna inleverera till Riksgälds-kontoret, icke vore annat än skenbart eller kunde påräknas såsom en behållning åt det allmänna, just i anseende till behofvet af en sådan betydlig tillökning i rörelsematerielen, som Jernvägs-styrelsen nu funnit behöflig; hvilket ock erfarenheten sedermera bekräftat.
Ulli. till K.
Vrot. 1865 Sf 1866. 4 Sami. 1 Afd. 11 Haft. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 48.
Men samma förhållande kommer till en viss grad äfven att gälla efter beviljandet af det kompletteringsanslag, som nu är hegardt.
Det är, enligt mitt förmenande, en ganska enkel och Mtlöst räkneuppgift, att visa, att om man hoppas en afkomst af stambanorna äfven endast till tre procent å kapitalet, hvilket icke är mer än hälften af hvad flera enskilda banor lemna, så fordras dertill ännu en så ökad trafik, att den icke kan besörjas ens med den tillökning i rörelsemateriel, som Jernvägs-styrelsens förslag afser.
Ett särskildt stöd för denna åsigt kan ock hemtas från en jemförelse mellan rörelsematerielens styrka och lokomotivernas antal på t ex.
Gefle—Dala-vägen, hvarest denna materiel är i proportion till vägens längd ojemförligt betydligare än hvad den blir på stambanorna, äfven med begagnande af hela det nu begärda anslaget.
Jag anser derföre skäl att bevilja hela denna summa, på det de blifvande öfverskotten af trafiken må kunna utan afdrag aflemnas till Riksgälds-kontoret och der få förblifva till användande för det allmännas behof.” STOCKHOLM. TRTCKT HOS ERIC KÅHRE, I8(i6. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 4.9. 1 N:o 49.
Ank. till Exp.-Utäk. den 12 Febr. 1866, kl. 3 e. a. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maf.ts Nådiga Proposition, angående afsöndring af jord från Rönö kungsgård för utvidgande af Rönö församlings kyrkogård, m. m. (I. A.) Sedan Rönö församling af Östergötlands län år i850 hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att från den inom socknen belägna Rönö kungsgård måtte få afsöndras en å karta affattad och beskrifven jordrymd om 24,3 kappland åker till utvidgande af församlingens kyrkogård samt till plats för fattighus och jordland för skolläraren, äfvensom att nådig Proposition måtte till Rikets Ständer aflåtas, åsyftande att åt bemälda församling bereda nyttjanderätt för everdeliga tider till nämnda jordrymd, hvilken vid arrendetidens utgång skulle från vidare utarrendering för Kronans räkning undantagas och af församlingen få kostnadsfritt disponeras; men Kongl. Maj:t, genom nådigt beslut den 28 December berörda år, bland annat, enär arrendet af Rönö kungsgård räckte ända till midfastan 1868 och det således vore för tidigt alt förordna om användandet af kungsgårdens jord i en så aflägsen framtid, icke funnit skäl att, i anledning af berörda ansökning, nådig Proposition till Rikets Ständer aflåta; så hade (på sätt högstberörda nådiga Proposition, införd under JKs 56 uti 1:sta Samlingen hf Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll, innehåller), församlingsboerne, som sedermera tillbyggt skolhuset så att deri äfven beredts utrymma för fattighus, genom utsedda ombud, med bifogande af omförmälda karta och beskrifning, hos Kongl. Majit i underdånighet förnyat sin ansökning om afsöndring af ofvannämnda jordrymd, att tillträdas midfastan år 1868, samt tillika erbjudit att derför gifva årlig afgäld till Kronan eller, på en gång, bestämd lösen; lill hvilken ansökning Konsistorium i Linköpings stift och Kongl. Majits Befallningshafvande i länet.tillstyrkt nådigt bifall.
Prat. 1865 & 1866, 4 Samt. 1 Afd. 18 Häft. 2 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 50.
Efter inhemtande jemväl af Kongl. Kammar-kollegii underdåniga utlåtande i ämnet och då. enligt hvad handlingarne utvisade, Rönö församling, hvars kyrka och kyrkogård på alla sidor omgifvas af Rönö kungsgårds egor, icke kunde få sitt ådagalagda behof af utvidgad begrafningsplats och af jordland för sm folkskolelärare på ändamålsenligt sätt afhulpet annorledes än genom den begärda jordafsöndrrngen från kungsgården, har Kongl. Majit, i öfverensstämmelse med hvad Kammar-kollegium och öfrige vederbörande tillstyrkt, föreslagit Rikets Ständer, att för ofvanberörda ändamål måtte af Rönö kungsgårds egor för alltid till
Rönö församling från midfastan 4868 upplåtas ifrågavarande 24,3 kappland åker, emot skyldighet för församlingen att härför till Kronan erlägga årlig afgäld, hvilken borde bestämmas på sätt och i den ordning Kongl. Förordningen den 6 Augusti 4 864 föreskrifver.
Efter härå från samtliga Riks-Stånden erhållen remiss, har Stats-Utskottet före haft detta ärende och dervid jemväl tagit kännedom af de till frågan hörande hand lingar; och får Utskottet på de i den Kongl. Propositionen anförda skäl tillstyrka Rikets Ständers bifall till hvad Kongl. Majit sålunda behagat föreslå.
Stockholm den 4 2 Februari 4 866.
Ank. till Exps.-Utsk. den 12 Febr. 1806, kl. 3 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om förändring uti gällande sladganden angående ularrendering af Kronans egendomar.
(I. A.) Uti 4 och 2 § af Kongl. Kungörelsen den 4 7 Juli 4847, angående åtskilliga förändrade föreskrifter till iakttagande vid utarrendering af kungs- och kungsladugårdar samt andra kronolägenheter, hvaraf arrenden till Statsverket ingå, föreskrifves, att då sådan lägenhet skall under arrende upplåtas, det åligger Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att, sedan vederbörande kronobetjente blifvit hörde, utsätta ett minimum, hvarunder och ett maximum, hvaröfver det årliga arrendet ej får gå, samt att sedermera underställa Kongl.
Kammar-kollegii pröfning de sålunda utsatta minimioch maximi-beloppen, äfvensom att, derest lägenhetens förre innehafvare densamma Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 50. 3 väl brukat, arrendet deraf bör bonom eller, i händelse han är med döden bortgången, hans hustru och barn herabjudas, emot den af Kongl. Kammar-kollegium fastställda maximisumman samt öfriga vilkor, enligt författningarne.
Under förmälan häraf, äfvensom att de sålunda meddelade föreskrifterna i fråga om sättet att bestämma minimi- och maximi-beloppen visserligen blifvit förändrade genom Kongl.
Kungörelsen den 7 Augusti 1863, hvarigenom Usta § af 1847 års nådiga Kungörelse erhållit förändrad lydelse, men sjelfva stadgandet om bestämmande af dylika belopp ändock qvarstode, har Riksdagsfullmägtigen Ola Lasson från Christianstads län, uti en hos Bonde-Ståndet väckt och lill Stats-Utskottet remitterad motion (JV2 166), på anförda skäl föreslagit, att de i ofvanberörda Kongl. Kungörelser meddelade föreskrifter om bestämmande af maximibelopp för arrenden af Kronans egendomar måtte upphäfvas och i stället stadgas, att arrendet af samma egendomar borde å offentlig auktion utbjudas och det dervid skeende högsta anbud antagas, med skyldighet för den, som stadnade för detta anbud, att ställa vederhäftig borgen för arrendet under de första 10 åren, äfvensom att någon optionsrätt ej målte ifrågakomma i annat fall, än emot öfvertagande af det sålunda gjorda högsta anbudet.
Innan Utskottet går att meddela yttrande i anledning af motionärens förevarande framställning, får Utskottet i minnet återkalla någon del af hvad i den vid föregående riksdagar ofta omhandlade frågan om lämpligaste sättet för utarrendering af Kronans egendomar förekommit.
Yid 1844—1845 årens riksdag anfördes af enskild motionär, hurusom det icke vore med billiehet öfverensstämmande, att en arrendator, o ’ 7 hvilken å egendomens förbättrande nedlagt möda och kostnader, måste vid arrendetidens utgång genom åtagande af en förhöjd och genom medtäflares obetänksamma spekulationsanda ofta allt för högt uppdrifven afgift förvärfva sig rätt att vid arrendet fortfarande bibehållas.
Exempel saknades icke heller att, i följd af den vid arrendeauktionen medgifna obegränsade täflan, arrendet uppjagats till ett så öfverdrifvet belopp, att den förre omtänksamme och driftige arrendatorn icke vågat under sådana vilkor egendomen öfvertaga.
Arrendesummans bestämmande utöfver egendomens afkastning hade ock ofta medfört arrendatorns och stundom löltesmännens utarmande och ruin samt egendomens vanskötsel och förfall.
Efter behandling af denna motion afläto
Rikets då församlade Ständer underdånig skrifvelse till Kongl. Majit af den 22 Maj 1845, hvaruti, bland annat, anfördes hurusom erfarenheten visat att, i följd af den vid utarrendering af kungsgårdar och andra Kronans lägenheter medgifna obegränsade täflan, arrendeanbuden icke sällan blifvit uppdrifna till allt för högt belopp, hvilket oftast föranledt, antingen arrendatorns oförmåga att arrendevilkoren i föreskrifven ordning fullgöra, eller ock att egendomen vid arrendetidens slut aflemnats vanskött och i försämradt skick, och att, till förekommande af de förluster Staten i begge dessa fall finge vidkännas, Rikets Ständer ansågo ett korrektiv emot arrende-anbudens oskäliga uppstegring vara af behofvet påkallad t, samt att bestämmandet af ett maximum för arrendets belopp, i förening med företrädesrättighet för förre arrendatorn, hans enka 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 50. eller barn att, emot erläggande af den högsta afgiften, arrendet öfvertaga, enligt Rikets Ständers tanke, skulle utgöra en kraftig uppmuntran för redan varande arrendatorer att åt jordens skötsel och odling egna ökad omsorg samt till egendomens förbättrande använda sina tillgångar.
På dessa och flera skäl anhöllo Rikets Ständer att Kongl.
Maj:t, till framtida iakttagande vid utarrendering af kungs- och kungsladugårdar samt andra kronolägenheter, täcktes meddela hufvudsakligen de föreskrifter, som uti den sedermera utfärdade nådiga Kungörelsen den 17 Juli 1847 finnas intagna.
Vid 1859—1860 årens riksdag väcktes förslag, angående förändrade föreskrifter i fråga om kronogodsens framtida förvaltning och uti sin i ämnet aflåtna underdåniga skrifvelse af den 5 Oktober 1860 yttrade Rikets Ständer, bland annat, att de skäl, som vid 1845 års riksdag blifvit åberopade för införandet af den såkallade optionsrätten i fråga om arrendens öfvertagande, hvilken endast egde rum, då förre innehafvaren egendomen väl brukat, syntes Rikets Ständer ännu ega sådan giltighet, att Rikets
Ständer funnit ett frånträdande af de utaf 1845 års
Ständer härutinnan uttalade grundsatser betänkligt, äfven om någon ringa förhöjning i Statsverkets inkomster af nämnda egendomar skulle kunna derigenom åstadkommas.
Fullkomligt instämmande uti de åsigter, Rikets åren 1859—1860 församlade Ständer i frågan uttalat, finner nuvarande Stats-Utskott icke anledning understödja motionärens framställning, utan hemställer följaktligen, att densamma icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1866. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 51. 1 N:o 51.
Ank. till Exp.-Utsk. den 12 Febr. 1 866, kl. 7 e. m.
Utlåtande, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Fjerde Hufvudtitel. (U. A.) För Fjerde Hufvudtiteln, innefattande anslagen till Landtförsvarsdepartementet, äro i nu gällande Riks-stat uppförde: penningar 6,590,265 R:dr 20 öre, indelta räntor enligt markegång förslagsvis beräknade till 2,121,897 R:dr, indelt spanmål efter ett värde al 2 R:dr kubikfoten upptagen till 251,911 R:dr 80 öre, samt oindelt spanmål efter samma värde till 242,126 R:dr, tillsammans 9,206,200 Riksdaler.
Sedan Utskottet till behandling förehaft ej mindre de uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, gjorda framställningar rörande Fjerde hulvudtiteln, än ock de till samma hufvudtitel hörande motioner, som blifvit till Utskottet remitterade, får Utskottet här nedan meddela yttrande öfver sålunda föreslagna eller inom Utskottet ifrågaställda förändringar uti hufvudtitelns nuvarande anslag, enligt den ordning, hvaruti de i Riks-staten äro upptagna.
Landtförsvars-Dcparteuientet. 1:0.
Sedan Kongl. Maj:t uti nådig Proposition till Rikets sednast församlade Ständer begärt deras medgifvande, att Krigs-kollegium finge förvandlas till en, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med vissa uppgifna grunder, organiserad Arméförvaltning, derest Kongl. Majit skulle finna skäligt att före påföljande riksdag Bih. till B.
Prof. 1865 £ 1866. 4 Sami. 1 Afd. 19 Käft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 51. derom förordna, samt att i sådan händelse det för Krigs-kollegii aflöning nu på Riks-staten uppförda anslag finge för den nya förvaltningen användas, intilldess en definitiv stat kunde i sådant afseende varda i behörig ordning antagen, så hade Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 4 December 1863, till svar härå meddelat, att Rikets Ständer, sorn funnit den nuvarande organisationen af Krigskollegium i flera afseenden olämplig och bristfällig, medgåfvo, att Krigs-kollegium blefve förändradt till en Armé-förvaltning på det sätt, att inom densamma bildades tre särskilda afdelningar, hvardera ställd under en militärchef, och att åt dessa chefer uppdroges, att, hvar inom sin afdelning, med nödigt biträde, på eget ansvar handlägga och afgöra alla sådana mål, som i något hänseende fordrade militäriskt-tekniska insigter, men att alla öfriga mål och ärenden öfverlemnades till en särskild, af militärcheferne oberoende afdelning, som utgjordes af endast civila medlemmar och med kollegialt arbetssätt, åt hvilken afdelning tillika uppdroges den omedelbara dispositionen af Armé-förvaltningens kassa och kontrollen deröfver, jemte den bokföring, som afsåge att redovisa för embetsverkets hela förvaltning; och hade i sammanhang härmed Rikets Ständer dels anhållit att Kongl.
Maj:t ville från Armé-förvaltningen skilja, såväl vården och inseendet öfver arméens boställen, sorn förvaltningen af de -landtförsvaret tillhöriga fonder — hvilka ärenden, om de icke komme att sålunda skiljas från Armé-förvaltningen, skulle, enligt Rikets Ständers tillika yttrade åsigt, uppdragas åt samma förvaltnings nyssberörda civila afdelning, — äfvensom ock tillse, att kassaförvaltningen bringades i öfverensstämmelse med den ”reglering af Statens allmänna penningeförvaltning, som kunde blifva en följd af Rikets Ständers derom särskildt gjorda underdåniga framställning; dels tillkännagifvit, att, om Kongl. Majit funne lämpligt att före påföljande riksdag gå i författning om inrättande af en Armé-förvaltning i enlighet med sålunda uppgifna grunder, Rikets Ständer medgåfve, att nuvarande anslaget till Krigs-kollegium finge iför sådant ändamål användas, dock under förbehåll, att Statsverkets utgifter icke derutöfver ökades till följd af anspråk af de nu der anställde embets- och tjenstemän; dels ock uttryckt den åsigt, att alla frågor om tjenstetillsättningar, transporter och afsked, samt åtal rörande fel och försummelser i tjensten, för så vidt Armé-förvaltningens egna tjenstemän anginge, borde af embetena vid gemensamma sammanträden afgöras.
Majit i den nådiga Propositionen Rikets Ständer meddelat, samt i det samma Proposition bilagda Statsråds-protokoll vidare är anfördt, hade Kongl. Majit, efter vederbörandes hörande, den 28 Februari nästlidet år detta organisationsärende till nådig pröfning förehaft, samt dervid bifallit, att Arméförvaltningen, på sätt Rikets Ständer yttrat och föreslagit, organiserades på tre särskilda afdelningar, hvardera ställd under en militärchef; att åt dessa chefer uppdroges, att, hvar inom sin afdelning, med nödigt biträde, på eget ansvar handlägga och afgöra alla sådana mål, som i något hänseende fordrade militäriskttekniska insigter; samt att alla öfriga mål och ärenden öfverlemnades till en särskild, af militärcheferne oberoende, afdelning, bestående af endast civila medlemmar och med kollegialt arbetssätt, åt hvilken afdelning tillika borde uppdragas den omedelbara dispositionen af Armé-förvaltningens kassa och kontrollen deröfver, jemte den bokföring, som afsåge att redovisa för embetsverkets hela förvaltning.
Rikets Ständers anhållan om afskiljande från Armé-förvaltningen af vården och inseendet öfver arméens boställen, hvilket Kammar-kollegium tillstyrkt, men Krigs-kollegium afstyrkt, på af dem hvar för sig anförda skäl, hade Kongl. Majit Stats-Utskottets Utlåtande N:o 51. 3 funnit
Sig icke kunna för det närvarande bifalla; likasom Kongl. Maj:t nu icke heller kunnat samtycka till det af Rikets Ständer jemväl ifrågasatta afskiljandet från Armé-förvaltningen af de under Krigs-kollegii vård och förvaltning för närvarande ställda kassor och fonder.
I förra afseendet, eller beträffande arméens boställen, hade Kongl. Maj:t nemligen i betraktande tagit: att