Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det skäl, sona 14 Bil. t. Biinco-XJiskottets Betdiihwde N:t dertill föranleder mig, är enkelt.
Jag tror nemligen, att, om de nu brukliga Anmaningsbref från Discont-Yerken, som påminna en hvar Låntagare, korrt innan Lånets förfallotid, om bans betalnings-skyldighet, komma att upphöra, så skall deraf blifva en följd, vida mera oordentlighet i Lånens inbetalning eller omsättning, än hvad hittils skett. öfver-Räntors betalning och förluster för Landet, i förening med ovisshet för Discont-Yerken att någorlunda på dagen inbekomma påräknade, förfallne medel till utlåning åt andra Lånsökande, komma visserligen att inträffa.
Man föregifver, att de nu brukliga Anmaningsbrefven i postporto etc. kosta Discont-Verken 400° R-dr om året, samt att denna kostnad skulle kunna besparas; men för ett Låneverk, som genom Anticipationsvis uppburne Räntor och Öfver-räntor, uppå sina Capitaler erhåller större lagliga inkomster^ än hvad hvarje annan Cassa kan bekomma, synes denna kostnad ej utgöra så betydligt belopp, att, för besparing af densamma, flera olägenheter för Landet och Lånsökande må tillvägabringas.
Härmed instämde
Hr Biskoppen Doctor "Wijkman.
I« fidem, G.
Bil. t. Etneo-Utskottits Éetct»kändi.
N:o »4. 13 Reservation af Riksdags-Fullmägtigen Lars Andersson från Skaraborgs Län.
Jag reserverar mig emot beslutet, så mycket mera, som den kostnad, hvilken, enligt det nu brukliga anmaningssättet, drabbar Discont-Verket, genom det här föreslagna meddelandet af så väl anmanings-uppsatser som Blanketter till Reverser, hädanefter skall komma Låntagaren lill last, då likväl, enligt hvad förut blifvit iakttaget, någon förlust för det allmänna icke uppkommit, enär det, som i Postporto af Discont-Verken utgifvits, åter hemfallit Staten genom Postverket.
Jag anser det vara så mycket mera nödvändigt, att Anmaningsbref för Discont-Lån expedieras på förut vanligt sätt, som i annat fall vid Låntagares inträffande dödsfall, den aflidnes Sterbhusdelägare, ofta i okunnighet om Lånets både tillvarelse och förfallotid, först genom lagsökning skulle blifva derom underrättade.
In fidem G. Helsingius. 14 Eaneo-Vt slottets Memorial.
N:a aj» N:o 25.
Memorial, med anledning af 1837 års Revisions Berättelse, röran» de några bestämmanden, i fråga om Guld och Silfver, som från Banken, eller för dess räkning, å Kongl. Myntet emottages.
-R-ikets Ständers Revisorer af år 1827 hafva uti deras Berättelse (tryckta exemplaret pug. 83 omnämnt, att Bankens fordran I10S Kongl. Myntet, för Guld oell Silfver, som af Bankens eget förråd blifvit utlevereradt att uppmyntas, (och enligt Banco-Reglementet kunde få uppgå till högst 10,000 R:dr) utgjorde då, likasom vid förra Revisionen , » . i , Silfv.
R:dr 8,6o5: 12»
Och dessutom, för i Banken inlöste mynt-attester å Guld och Silfver, som till myntning emottagits från Publika Inrättningar, eller Enskilde, (hvil- l ka transaclioner skola, enligt Banco-Reglementet, hållas inom ett maximum af ^o,000 R:drj) . . .
R:dr 21,920: 34» Eller tillhopa å håda Räknin garne ....
R:dr 3o,5a5: \6, Baiito-Vtskottttt Memorial.
N:o If. 15 Och hafva Revisorerne hemställt, huruvida icke, i sammanhang med den Credit till högst Femtio Tusende R:dr Silfver, som Kongl. Myntet hos Banken under hägge förenämnde former kan begagna, Banken må hafva sig förbehållet att, genom ombud, årligen deltaga uti en af Kongl.
Kammar-Collegium anställande inventering å alla under vård af Kongl. Myntets Embets- och Tjenstemän varande behållningar i Guld och Silfver, samt undfå ett exemplar af det Inventarium, som vid sådan förrättni«g blifvit begagnadt.
Banco-Utskottet har inhemtat, att Bankens förstnämnde fordran, Silfv.
R:dr 86o5: i2 sk., härledande sig från en, för mera än 3:ne år sedan, till Kongl. Myntet skedd leverering utaf
Bankens hemfallne Guldoch Silfverpanter, ännu qvarstår aldeles oförändrad.
På den senare Räkningen, som upptager beloppet af Kongl.
Myntets i Banken förskottsvis infriade attester, hade, mot slutet af förlidet år, Bankens fordran uppstigit till R:dr 36,407: 38 sk., eller nära det tillåtna maximum; och funnos hos Banken qvarliggande, såsom oersatte, åtskillige utöfver 2:ne år gamla Mynt-attester, oaktadt Kongl. Mjntet år 1827 begagnat den i Ban•o-Reglementet tillåtna utvägen att, genom lö Banco-lJtskottftt Memorial* N:» 25. omyntade Silfver-Plantsars aflemnande, med en Summa af R:dr Silfy, 18,248: 33. minsta sin skuld å denna sistnämnde Räkning.
Förmedelst dylik leverance af omyntadt Silfver, för ett belopp af R:dr 14,827: io sk., är Bankens fordran för oliqviderade förskotter, ' vid början af innevarande år reducerad till R:dr 26,720: 36 sk.
Att Kongl. Myntets liqvidationer med Banken skulle på sådant sätt verkställas, var visserligen ej beräknadt oehafsedt, då, i sammanhang med 1777 års Realisation, den anstalt vidtogs, att Banken skulle med dess Silfvermynts-sorter förskottsvis infria Kongl. Myntets utgifne
Attester; utan meningen var, att förskoLterne skulle uti mynt ersättas, så fort utmyntning kunde hinna för sig gå, hvilket också i 1823 års BancoReglemente är tydligen uttryckt.
Bankens förråder af myntadt
Silfver skulle eljest snart komma att aldeles medtagas.
Sedan de hinder, som under den förflutna tiden tilläfventyrs vållat afbrott och binder i myntningens oafbrutna fortgång, numera lära hafva upphört, får BaYico-Utskottet, i anledning af hvad förenämndt är, till Rikets Ständer vördsamt tillstyrka:
Att Barice Uiskotteti Memorial, h'.» aj.
Alt underdånig anhållan bos K:gh Maj:t må göras, ej mindre, det Kongl, Myntet förelägges någon viss lämplig tid, hvarinom de ifrån Banken dit aflemnade Poster i Guld eller Silfver böra förmyntas och lill Banken återställas, samt de af Banken förskottsvis inlöste Mynt-attester, utaf Kongl. Myntet, med myntadt Guld eller Silfver infrias, än äfven, att Banken må, i enlighet med den af j827 års Revisorer uti deras Berättelse gjorda framställning, hafva såsom en ändamålsenlig Controll, i afseende på den Credit till högst 5o,ooo R:dr Silfver, sorn Kongl.
Myntet derstädes under håda ofvannämnde former kan begagna, sig förbehållet att, genom ombud, deltaga uti den inventering, sorn af Kongl.
Kammår-Collegium årligen förrättas å de under vård af Kongl. Myntets Embets- och Tjenstemän varande behållningar i Guld och Silfver, samt tillika undfå ett exemplar af deröfver upprättade Inventarium. fcih. till Miks.
Prot. 1818, 182g.
C.te Sami; 1 Side Haft.
Ig Bhiko- Utskottets J&ttånkvtit N:t 26.
Till Rikets Ständer hemstäiles detta vördsamligen.
Stockholm den 3 Mars 183g.
Memorial, i anledning af 1827 ars Revisions Berättelse, om vidtagande af sådan författning, att Banken måtte kostnads- och porto-fritt erhålla det Silfver, sorn uti Ränterierne deponeras i afbetalning för Fastighets-Lån.
Uti Rikets Ständers Herrar Revisorers Berättelse af år 1827 (tryckta exempl. pag. 35) är anmäldt, rörande olägenheter och svårigheter, som under den förflutna tiden yppats, i afseende på Bankens mot Inteckning i Fastighet och återbetalning i Silfver ulgifneLån; hvaribland hufvudsakligen, att det Silfver, sorn, på grund af tillåtelsen i 31 §.4 morn. af Banco-Reglementets 4 Bwco-lJtskottets Mtmorial.
N:o 26. ig Art. 4 Afd. samt Kongl. Majrts i likhet dermed den 30 Jan. 1824 utfärdade Kådiga Kungörelse, är vordet till afbetalning för Bankens räkning deponeradt i Ränterierne, understundom blifvit derifrån med vanlig Fribrefspost inskickadt; i följd hvaraf Banco-Verket, - som nödgas hos Kongl.
PcstContoret härstädes erlägga porto och lösen för alla till Banken addresserade Fribref, fått vidkännas i denna väg ganska betydande kostnader.
Bankens Commissariat har i dess afgifna Berättelse till Banco-Utskoltet vidare upptagit detta ämne, och, med hänsigt till de olägenheter och kostnader, som ifrågavarande anstalt redan föranledt och än vidare syntes komma att medföra, enär, oaktadt det i Landt-Ränterierne inlevererade Silfver borde, enligt ofvanberörde författningar, minst arne gånger om året insändas, Banken dock icke kunnat omkostnadsfritt inbekomma hvad i ett och annat Ränteri för snart g:ne år sedan blifvit deponeradt, har Commissariatet hemställt, huruvida icke, antingen rättigheten till Silfvers deponerande för Bankens räkning i LandtRänterierne, såsom, efter Commissariatets tanka, sannolikt ej ledande till någon synnerlig besparing för de få Låntagare, sora Baiuc-XJtskottcts Memorial. K.; a§. deraf begagna sig, måtte alldeles upphopa» eiler ock, derest den profvas böra bi be-, hållas, porto-frihet för ifrågavarande Silf» ver-Remisser blifva Banken förunnad.
Vid behandlingen af detta ämne hav JBanco-Utskottet ej förbisett hvad uti åtskilliga fiån Riks-Stånden remitterade Motioner blifvit yrkad t, nemligen: en sådan förändring i föreskrifterna om afbetalning på Bankens efter i8a3 års Riksdag utgifne Fastighets-Lån, att Gäldenärerne ej skulle vara »vilkorligen ålagde att betala i Silfver, utan kunna jemväl i Sedlar, med lämplig förhöjning, desse Lån liqvidera.
Baneo-Utskoltet underlåter ej att härom afgifva serskildt utlåtande.
Beslutet i den delen kommer ej i strid med det, sorn nu utgör ämne för Utskottets hemställan, till Rikets Ständer; ty i hvad fall som helst, lärer det ej kunna betagas den Gäldenär, som sådant åstundar, att få betala i Silfver, enligt ingånget Contract och Skuldebrefvets lydelse.
Till afböjande af ali misstydning har Utskottet trott sig härom, böra kojrtiigen erinra. linnea-XJtikbttets Memorial. a5.
Beträffande de ofvanupptagne framstullningarne, dels af Rikets Ständers Revisorer, dels af Bankens Commissariat, har Utskottet skolat vördsamt tillstyrka:
Att, med bibehållande af föreskrifterne uti Högstberörde Kongl. Kungörelses 4 §• 4 morn., rörande tillåtelsen att i Ränterierne nedsätta Silfver, Rikets Ständers Bank må fritagas från ali kostnad förde Silfver-Remisser, sorn kunna insändas med vanlig Ränteripost, dermed förstås, då uppbördsmedel serskildt genom Krono-skjuts och under betäckning afgå till Stockholm; och att, i händelse, från ett eller flere af Länen, någon sådan Remiss icke skulle förefalla inom ett år från den tid.
Silfver för Bankens räkning uti Landt-Ränteri är deponeradt, Remiss deraf då må ske portofritt för Banken med vanlig Fribrefspost.
Rikets Ständers bepröfvande underställes detta vördsamligen.
Stockholm den 3 Mars iSyq, Btinco-lJtskottets UtLltnnde.
Ar:o vf. N:o 27.
Utlåtande öfver en från Hedervärda Bonde-Ståndet remitterad framställning om undvikande af alltför mycken noggrannhet och deraf förorsakad tidsutdrägt vid pröfning af Handlingar, som hos Banken till Låns erhållande företes.
Uti ett från Hedervärda Bonde-Ståndet remitteradt Memorial af Riksdags-Fullmägtigen från Calmare Län Petter Persson, deruti Fullmägtigen från samma Län J.
Andersson och Fullmägtigen från Östergöthland Anders Persson sig förenat, har, i sammanhang med yrkande af nya Anslag till Fastighets-Lån, och afskaffande af den vid i8a3 års
Riksdag beslutade Silfverbetalning för dylika Lån, Motionären dels fästat sin uppmärksamhet vid de i Författningen Domare ålagde formaliteter och nagelfarande grannlagenhet vid utfärdandet af de för Låneansökningar erforderligé verificationer, och dels hemställt, det Banco-Styrelsen måtte förständigas, att icke, genom för mycket omständelig och tilläfventyrs öfverflödig granskning af Låne-Documcntcrne och de - li,wco-[fr skottets Bttdnknnde N:o 27, 23 ras completterande, uppehålla en Lånsökande, hvarigenom den fördel han kunnat draga af
Lånet i behofvets stund, eller då det varit påräknadt, i betydlig nion förringas:
Frågorne om Bankens blifvande Lånerörelse och vilkoren för densamma befinnas ännu icke i det utredda skick, att BancoUtskottet kan i den delen sig utlåta; men hvad den senare framställningen beträffar, halva Bankens Commissarie!’ efter erhållen eommunieation yttrat: ”Ehuru Rikets Ständers Beslut, angående Låns utgifvande från Banken, alltid afsett Lånsökandes bästa, och den fördel, som derigenom, i behofvets stund, kan dem tillskyndas, har dock första vilkoret varit, och synes äfven hädanefter böra blifva, att Banken skall ega full säkerhet för återbetalningen af de sökta Lånen, för beredandet hvaraf, så långt mensklig omtanka och ett vanligt förutseende kunna sträcka sig, genom Banco-Författningarne är stadgadt, hvilka handlingar i hvarje serskildt fall böra af Lånsökanden anskaffas, samt lagdt på Commissariernes ansvar att tillse, det de ingifne handlingarne lill form och innehåll äro sådane, att Banken genom dem kan an - Banco-ljtskottett Utlåtande.
N:o 27. ses fullkomligen tryggad.
Mången I.ånsökande tror sig dock hafva gjort nog, då lian till Banken inlemnat handlingar, som, tili antal och benämning, motsvara dem som böra ingifvas, utan afseende på huru desse äro inrättade, och stundom händer äfven, att
Lånsökanden anser en eller annan af omföYmälde handlingar mindre behöflig.
Då Motionairen icke uppgifvit någon visa händelse, der Banco-Styrelsen skall hafva ingått i någon för mycket omständelig och tilläfventyrs öfverflödig granskning af Lånehandlingarne, har han icke eller lemnat Commissarierne tillfälle att utreda, i hvad mer eller mindre nion Commissarierne haft en i Författningarne och omtankan för Bankens säkerhet grundad anledning att förfara på sätt de gjort.
Den som icke känner stadgandet i 17 Gap. ti §. Handels-Balken, att Inteckningar, hvilka äro gifne å ett och samma Härads-Ting eller å en Rådstufvudag, medföra lika betalningsrätt, torde anse onödigt, att ett Gravationsbevis förklaras ofullständigt, för det utgifvaren deraf 011- derlålit utsätta, å Landet, att Tinget är slutadt. och aflyst, och i Stad, derest beviset är daterad! samma dag som Inteckningen, alt Rättegångs!faiman är förliden och Domstolen Banto-ti t skottes Utlåtande, ffy 37»' 25
Domstolen åtskiljd; likasom någon annan torde finna öfverflödigt, att Köpebref och Köpe-Contract infordras, då Fastebref är vordet företedt, ehuru förstnämnde handlingar kunna innehålla sådane inskränkningar i Lånsökandens både egande och nyttjande rätt, som i betydlig mon inverka pä Långifvarens säkerhet/’ Hvad Commissariatet sålunda anfört; linner Baneo-Utskottet vara på goda skäl grundadt, och anser följaktligen någon åtgärd i anledning af den i Motionen gjorda framställning, hvad grunderne för Lånehandlingars granskning beträffar, för närvarande ej vara att vidtaga.
Döck skall Utskottet, vid upprättande af Reglementariske föreskrifterne för Banco-Styrelsens åtgärder, så i detta som öfrige hänseenden, städse vara derpå betänkt, att för Låntagare må beredas all den lättnad, som med Bankens nödiga säkerhet står att förena.
Stockholm den 3 Mars 11829, Bih. till Rits. St.
Prot. 1828, i8jg. 6:te Saal. 3 ^:de Häftet.
STOCKHOLM 1829, tryckt hos Joh. Ad. Walldcn.
Baiico-XJ t skottets Utlåtande N:o 28- 1 N:o 28.
Utlåtande öfver några föreslagna åtgärder till förekommande af missbruk med enskildes Assignerings rättighet på Bunken.
Ridderskapet och Adeln har, under den 29 för lidne December, till BancoUtskottet remitterat ett Anförande af Herr Montgotncrie, Gustaf, om angelägenheten deraf, att Rikets nu församlade
Ständer fästa nödig uppmärksamhet på de missbruk, hvartill den nuvarande enskilda Assignations-rättigheten på Banken, genom ÖfverAssignering, möjligen kan föranleda, samt uttänka medel lili dessa missbruks framtida förekommande.
Och har Motionairen, i sammanhang härmed, ytterligare uppgifvit, genom Iwilka Reglementariska Stadgan* len erforderlig conlroll i detta hänseende, efter dess tanka, skulle höra beredas.
Förslaget härom innefattar tvänne alternativ :
Det första: att Banken skulle låta trycka Blanquetter till Assignalionerne, med Bill. till Kiks.
Prot. 1828,1829.6:10 Sarai. I. gide Haft. a Banco-Utskottets Uilåtande N:o afj. samma Insignier, som på de vanliga Sedlarne, hvad de inre Stämplarne beträffar, men i öfrigt med de ord och uttryck, som i Assignationer nyttjas; att dessa Blanquetter skulle utfärdas på Stämpelpapper till viss procent af Assignations-beloppet; att desamma skulle alltid utgifvas på vissa bestämda runda summor, t. ex. minst 20 och högst 1,000
R:dr, och att nummerföljden å dem borde tecknas i Banken, samt endast så många Blanquetter utlemnas, som det serskildta säkerhets-heloppet i pant eller antaglig borgen utgjorde; hvarefter Assignanten blott hade att deri fylla ort och dag jemte sitt egenhändigt tecknade namn, och derunder sätta signet, för att göra Assignationen gällande.
Att den Person, som fått sig tillerkänd Assigneringsrättighet på Banken, ålades att skrifva Assignationerne på stämpladt papper, efter förutnämnde beräkningsgrund, och blefve ovilkorligen förbunden att genast derefter, inom vissa timmar, i Hufvudstaden, och nästpåföljande postdag, i Landsorterne, underrätta Banken om numera, beloppet, orten och datum af den eller de Assigna tioner han uthändigat; samt att den, som icke uppfyllde dessa åligganden, skulle genast vara sin assigneringsrät - Banco-XJtskottets Utlåtande N: ■0 28. | tighet förlustig', och dessutom, om uppen; bär vårdslöshet eller bedrägeri utöfvats, plik•' ta efter Lag, som af offentliga Åklagaremagten borde, på Bankens anmälan derom, | utan tidsutdrägt göras gällande.
Motionairen anser de nu omförmäldta
I båda sätten, (utaf hvilka han förmodat det I senare vara antagligast) såsom de enda, hvarigenom icke blott Banken skulle sältas i tillfälle att vederbörligen och oaflåtligen, som sig borde, kunna controllera assignationernes förhållande till den presterade säkerheten, utan äfven, både Banken och den enskilde bringas utom all farhåga för de förfalskningar och missbruk, sorn nu kunna ega rum, och hvilka såmedelst måste, om de likväl skulle lyckas att någon gång insmyga sig, genast blifva upptäckte och tillintetgjorde.
Banco-Utskottet, som ej underlåtit att R öfver dessa framställningar höra Bankens "
Commissariat, får, efter öfvervägande af ämnet i alla dess delar, derom vördsamt yttra och upplysa följande:
Det uti första alternativet gifne förslag, att af Blanquetterne, i Banken numererade och förvarade, endast så många skulle ut - B anco-U t skottets Utlåtande N:o aS« lemnäs, som vöre svarande mot det serskildta säkerhetsbeloppet i Pant eller Borgen, låter sig ej tillämpa utan en föregående total förändring i de hufvudgrunder, som, för Assigneringsrätt på Banken, hittills varit utstakade och följde.
Dessa förutsätta, att en verklig behållning i penningar skall finnas å räkning insatt, till Assignationernes infriande, enär de hos Banken presenteras, och då hafva innestått, såsom orden lyda: öfver ena natt. —•
Enligt förslaget åter, skulle
Depositions -räkningarne förvandlas till så kallade Creditiv-räkningar, hvarå Innehafvaren egde rättighet att, mot Pant eller Borgen, begagna credit in blanco.
Utskottet inser ej, att, i fråga egentligen om trygghet och garantier mot missbruk, Banken eller allmänheten skulle kunna något vinna på förändringen.
Just den omständighet, att AssignationsBlanquetterne för olika räkningar vore försedda med samma insignier, skulle möjligen kunna underlätta förfalskning, enär skillnaden då beslodc blott i namnteckningen och sigillet, hvilka äro lättare eftergjorde än text och stämplar.
I alla fall, och då en Assignants egen fördel, uti crediten för dess utelöpande Invisningar, til!
Bnnco-lJt skottets Utlåtande A': o ag. $ så betydlig del deraf beror, att de ej kunna lätteligen förfalskas, synes det Utskottet, att omsorgen i detta hänseende bör vara åt honom sjelf öfver låten, och ej från Bankens sida på något sätt inskränkas.
Den i andra Alternativet föreslagna anstalt, att hindra Öfverassignering genom det åläggande för Assignanterne att till Banken insända så kallade Avis-listor, så snart några Assignationer af dem utställas, blef redan under 1818 års Riksdag, afen Ledamot innom Vällofl. Borgare-Ståndet yrkad, och af då varande Banco-Utskott med vissa modifica tioner, (enligt dess Betänkande ]\:o 20 af den 26 Mars nämnde år) tillstyrkt; men, vid den förnyade behandling af ämnet, som föranleddes af de mot samma Betänkande gjorda anmärkningar, fann Utskottet, såsom dess senare Betänkande (N:o 42 af den 6 Maj) innefattar, så många olägenheter för penningerörelsen och den enskilda crediten, af den föreslagne adviseringen kunna befaras, att de ej uppvägdes af den nytta och confroll, Utskottet i dess förra Utlåtande åsyftat; hvarföre Utskottet föreslog alt, vid då gällande författningar om Assigneringen på Banken, utan någon ålagd förbindelse lill Assignationernes adviserande, mätte förblifva; deremot Utskottet då Banco-U t skottets tlåtande N:o 2g. hemställde, om icke en prasscriptionstid borde bestämmas, inom hvilken Assignation ner skulle hos Banken föreles, men RiksStånden stannade i beslutet häröfver
Två mot Två, hvarigenom saken i dessvarande skick förblef.
Uti sjelfva grund-ideen af en Assignationsrörelse på insatt fond ligger, så vidt Banco-Utskottet kunnat den uppfatta, att Talu ta för en Assignations infriande skall vara deponerad, icke nöd vändigt i den stund Assignationeii utfärdas, men ovilkorligen innan densamma varder till inlösen presenterad.
Det är åt denna senare punkt, som controllerne inom Banken böra vara rigtade, och allmänhetens säkerhet kräfver att dessa controller med strängt alfvar handhafvas.
Sträckas de åter derutöfver, och ända derhän, att vilja anmärka och såsom fel bestraffa, äfven ett väl heräknadt och försigtigt begagnande af crediten i Assignationsväg, (och något annat kan, vid avislistors inlemnande till en Inrättning, sådan som Banken, ej åsyftas) så blifver deraf en oundviklig följd, att Privatas Assignering på detta Verk, såsom då ulan ändamål för alla andra än några få större handelshus inom Hufvudstaden, kommer att upphöra, och att de enskilda i dess ställe sinsemel - Banco-V;skottets Utlåtande.
Nio 28. 7 ian upprätta sådana Trasserings-anstalter, å hvilka all slags eontroll är i det närmaste omöjlig, samt äfventyret för allmänheten åtminstone ej blifver förminskadt.
Den i båda Alternativen föreslagna hittills okända beskattning, att, Assignationer skulle på stämpladt papper skrifvas, synes Banco-Utskottet vara föga öfverensstämmande med irsta Punkten uti 1668 års Banco-Ordning, der det heter: ”Att den, som antingen ”sjelf några Penningar i Banken insätter, ”eller ock af hvarjehanda tillfällen bekom"mer, af medel deruti, någon Avance, skall ”ofelbart och utan någon exception kunna ”dem commendera efter sitt goda nöje och ”behag, icke annorlunda än hade han samina Penningar uti sitt eget
Hus, Contoir ”och Låda.”
I förening med det ofvannämnde vilkoret af Avis-lislors insändande skulle dermed så mycket säkrare förekommas all Assignering på Banken, som Vinsten då icke blott utebjefve, utan derjemte en verklig förlust uppkoln på alla i VexelBanken insatta medel, såsom derstädes ej bärande någon ränta: Banco-Utskottet bör ej Jemna obemäldt, att, enligt hvad Bankens Protocoller och Handlingar vitsorda, antalet af falska eller förfalskade Asignationer på Banken i Pri - g
Banco- Utskottets Utlåtande.
Ar:o 28. vata Personers namn, och Summan af sådana för bristande behållning casserade Assignationer, åtminstone i senare tider, varit så ringa och obetydliga, att dejiknappast förtjena att nämnas, ehuru på sista 10 åren efter förra Filial-Disconternes upplösning och sedan Assigneringar af enskilde på enskilde blifvit, genom vidtagne Stadganden, i väsendtlig nion inskränkta, Privates Assignering på Banken mycket tilltagit, så att några och Sjuttio enskilda Räkningar för närvarande hållas, hvaribland de vidlyftigare upptagit från 80 ända till 180 folier på ett år.
När nu, vid ett sådant förhållande, (uti medeltal för 10 år taget} årligen En å Två falska eller förfalskade Assignationer blifvit i Banken synlige , samt Fyra å Fem 20 Riksdalers Invisningar gått tillhaka med Cassation för det att full behållning ej stått öfver en natt Assignanten till godo skrifven, och då, vid dessa) sistnämnde händelser, någon verklig förlust för allmänheten ej uppstått, emedan de i Banken casserade Invisningar alltid blifvit af Assignanterne eller deras Ombud inlöste; så synes det Banco-Utskottet, som ingen anledning ännu vore för handen, att till värn mot oj inträffade, utan blott såsom möjlige befarade, större missbruk, vidtaga åtgärder, som, efter hvad ofvan är visadi, ofelbart ledde Banco-Utskottets Utlåtande.
N:o 28. 9 derhän, att all Privat Assignering på Banken komme att upphöra, och detta Verks bestämmelse i hvad sorn angår Privata Penningars emottagande för Räkning, tillika med deraf härflytande vighet och lättnad för rörelsen, helt och hållet gjordes om intet.