Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Afdelningen fqr gobelin- granna och energiska, om ock ej fullständigt lagning, som äfven förestås af fröken Hamilton, lyckade bemödanden att fylla Armands mycket har under året hufvudsakligen arbetat på en fordrande roll och herr Byström genom sin sym- serie tapeter, tillhörande grefve Fredrik Bonde.
patiska framställning af den ömsinte spelaren- Föreningen har 1897 liksom föregående år anord- vivören Gastonde Rieux.
nat en handarbetskurs för lärarinnor under led- Uppsättningen var präktig och bifallet från ning af fröknarna Gisberg och Beckman.
den fullsatta salongen stormande.
Med 1897 års ingång började föreningens kraf- ter till största delen att tagas i anspråk för årets utställning.
I årsberättelsen redogöres utförligt för föreningens deltagande i denna utställning.
Föreningens behållning den 1 januari 1897 ut- gjorde 71,852 kr.
och minskades under året med 4,988 kr.
Minskningen beror hufvudsakligast på kostnaderna för utställningen.
Omsättningen i föreningens rörelse har under Under rubriken » Familjemeddelanden- » ha vi räkenskapsåret uppgått till 99,633 kr.
Decharge anslagit en bestämd plats på andra sidan i vår an- beviljades styrelsen, som, enligt revisorernas ytt- nonsbilaga för s k. legala annonser och for dem fast- rande, med nit och omtanke arbetat för förenin- ställt ett pris, som rätt mycket understiger vårt gens framgång.
De styrelseledamöter, som voro annars beräknade annonspris, eller för födelse-, i tur att afgå, omvaldes med acklamation, äfven- förlofnings- och vigselannons kr.
1: 50 som styrelsesuppleanterna och revisorerna.
So- samt för dödsannons inom ram kr.
5: — phie Adlersparres pris tilldelades fröken Anne- ett pris som måste betraktas som synnerligen mode- Margret Hamilton.
rat, då hänsyn tages till vår upplagas ovanliga storlek och den jämna och utbredda spridning till- kännayifvandet därigenom erhåller.
medmänniskor skada, såg j a g upp och märkte, att han skrattade tyst för sig själf och skakade på hufvudet.
» Hvad skrattar ni åt? » frågade j a g häf- tigt.
Min skarpa ton förvånade honom, han såg på mig ett ögonblick, och så k o m det ändtligen: » Jag skrattar åt människornas visdom.
De tro, att man inte kan göra skada på annat sätt än genom att bryta mot tio Guds bud o c h Sveriges rikes lag, paragraf den eller den.
D e veta inte, att man kan synda bara genom ett ord, som man inte säger, en min, som m a n inte behärskar.
och då de se ett jordras, som anställt elände och förödelse, veta de inte, att det kan vara ett enda litet sandkorn, som är upp- hof till hela olyckan.
Gustaf Hjälms fot har en gång kommit att rubba ett sand- korn — och därför sitter jag här. » Det blef tyst.
Jag höll andan och vän- tade.
Och efter en liten stund fortfor han, som o m han talat för sig själf: » Å, j a g minns den dagen, som o m det varit i går.
Jag hade kommit ut ur fän- gelset kvällen förut, och ingen af stadsborna hade ännu sett mig.
Jag hade tillbragt natten hos min stackars gamla mor, som hade gråtit af glädje öfver att se mig igen, och hon hade talat så uppmuntrande och tröstande till mig och målat ut framtiden för mig i så ljusa färger.
H o n hade talat vid en handlande, som hon kände, att j a g skulle få plats hos honom, och om j a g skötte mig bra, skulle människorna nog snart glömma, hvad j a g felat, och låta mig Våra lärarinnors sommarferier.
Tillfälle Redaktionen af Idun.
ostörd arbeta mig upp igen, ingen skulle till sommarinackordering är, som af annons i dagens nummer framgår, i Stockholms Internatio- ha hjärta att visa mig förakt, j a g var j u nella Lärarinnehem, Kungsgatan 26, beredt för bara en vilseförd gosse, knappt tjugu år.
lärarinnor och med dem likställda.
Jag lofvade henne att göra mitt bästa.
' Helst skulle j a g dock ha velat lämna sta- den och försöka bryta mig en n y bana på Fröken Hulda Lundins slöjdkurs för ut- bildande af handarbetslärarinnor afslöts för vår- en helt annan trakt, där ingen kände mig, terminen sistlidna fredag i Klara skola.
I kursen ty j a g var medveten o m min s v a g h e t.
hafva deltagit 37 elever, däribland lärarinnan nu behöfde jag att man kelade med mig, Aino Bagus från Viborg, som på sin hemstads Utkast för Idun af Ernst Ltmdquist.
fängelset hade bara gjort mig sjuk till sin- bekostnad genomgått kursen.
Nästa kurs börjar, enligt annons i dagens tidning, den 6 nästkom- net och retlig och trotsig, och om jag läste (Forts, och slut.)
mande september.
hårdhet och förakt i människornas blickar nu, då j a g k o m ut bland d e m igen med ^X) å j a g svarade ja, kom han med en hel brännmärket på min panna, skulle j a g g e - mängd frågor, och alla gällde de er; han nast förlora all tillit till mig själf.
Jag ville veta, om ni hållit tal, hvad ni sagt, om hade lofvat min m o r att söka upp hennes ni sett glad ut öf ver hyllningen, o m er hustru vän köpmannen följande dag vid tolftiden, och edra barn varit med på festen, och midt och j a g stod en lång stund i vår portgång upp i alla dessa frågor, som jag knappast hann och spejade utåt gatan, innan j a g vågade besvara, tillstod han helt oförberedt, att mig ut.
Jag tyckte alltid, att det var för han bara sofvit ett par timmar om natten, mycket folk, det starka solskenet plågade Musikaliska akademien firade i lördags middag han hade legat och tänkt på er och alla mig, j a g önskade att det åtminstone hade sin högtidsdag i närvaro af konungen, prins minnen från skoltiden, glada och sorgliga ... varit mulet.
Så tog jag ändtligen m o d till Carl med gemål och prins Eugen, äfvensom kron- yttranden som ni fällt, puts som ni haft prinsen, hvilken för första gången fungerade så- för er.
och han hade längtat efter mig i mig och gick ut på gatan.
Jag smög mig intill husväggarna, som om j a g varit ute som preses och i några inledande ord till konun- gen frambar akademiens tacksamhet för dennes dag för att få höra mig tala o m er.
Jag för att begå något bofstreck, och jag vågade förstod, att Bergdahls stund hade slagit.
fortfarande intresse och bevågenhet.
knappt se upp.
I början gick det bra, j a g Stelkrampen i hans inre började ändtligen Därefter uppläste sekreteraren årsberättelsen.
mötte ingen som j a g kände.
Uppmuntrad Slutligen utfördes under hr Nordqvists anfö- lösa sig.
Men j a g beslöt att gå diploma- rande symfoni af Benvald, aria ur Euryanthe tiskt till väga och inte alltför tydligt visa, af framgången, vek j a g in på en folkrikare g a t a.
just den gata, där gamle rådman (grefvinnan Taube) samt » Vårfantasi » af Gade.
att jag var intresserad af att få honom att Hjälms hus låg.
Då flög en tanke igenom Söndagens matiné å Dramatiska teatern var lossa på tungbandet.
För att bekvämast mig.
tänk, o m Gustaf k o m ut ur sin ganska talrikt besökt, och de välbekanta gamla plockprogramsparadnumren: &gt;Surrogat * och » I svara på hans frågor tog j a g fram tidnin- port, just som j a g gick förbi den!
Hvad telefon » hälsades med lifligt bifall.
Äfvenså » be- gen för i morse, som j a g med flit fört med skulle han säga till mig, månntro?
Jag klappades » naturligtvis fru Hovings danska visor mig, och började läsa upp hela den långa och fru Möllers romanssång med intensiv för- redogörelsen för festen i går.
Han satt på kände såväl hans goda hjärta och hans säkert skulle han ha något tjusning.
Fru Dorschs framställning af sömn- britsen och hörde på med spänd uppmärk- finkänslighet, vänligt och tröstande att säga mig, och det gångarscenen i » Machbeth » präglades af kraftig och fin uppfattning och kom en att önska att samhet.
Då j a g k o m till den passage i skulle g e mig kraft att gå min svåra väg snart någon gång få se den klassiska tragedien landshöfdingens tal, där han yttrade, att framåt m e d upprätt hufvud, åh, nu läng- i dess helhet med fru Dorsch i lady Machbeths man i hela raden af edra offentliga o c h tade jag, att han skulle komma ut, j a g roll.
enskilda handlingar, så vidt de kommit till saktade ofrivilligt stegen för att ge honom Vasateatern.
Föken Vahlborg Holmlund, den allmänhetens kännedom, aldrig kunnat upp- unga svenska skådespelerska, hvars porträtt och leta en enda, s o m vållat någon af edra tid att komma, o c h då j a g var framme biografi vi i fjor meddelade och som nyligen af " Familjemeddelanden ".
Sandkorn Väggohyra, Mal och Bakterier u t r o t a s a f Aktiebolaget Desinfectioaa i r a m, f a r t y g o.
b o s t ä d e r, allt p å stället — u t a n b o r t f ö r a n d e a f m ö b l e r.
— Kontor: 11 A. VestraTrädgårdsg.
— Ailm.Tel.
JDUN lte vid hans port, stannade jag och såg inåt gården men han syntes inte till.
Om jag skulle gå upp till honom, bara ett par mi- nuter?
Nej, han brukade ju inte tycka om att jag kom, han var alltid så upptagen af annat.
Jag fortsatte min väg och vek af in på Storgatan.
Knappast hade jag vändt om hörnet, förr än jag såg honom komma emot mig på samma trottoar, klädd i sin studentmössa och svängande med käp- pen, som han brukade.
Mitt hjärta stod alldeles stilla, och jag vet inte, hur jag fick kraft att gå emot honom.
Men då han bara var ett par alnar ifrån mig, stannade han och vände sig åt sidan för att se på fotografierna i boklådsfönstret ... eller för att slippa se m i g?
Jag gick förbi honom, och då jag vände mig om, hade han fort- satt sin väg med raska steg, och snart var han försvunnen om hörnet.
Jag hörde mig själf gapskratta, och sedan minns jag ingen- ting.
jag kom aldrig till min blifvande principal, jag dref omkring i en skogsdunge utanför staden, tills det blef mörkt, och då gick jag in i staden, stod en stund på järn- bron och fonderade på att hoppa i ån, men ändrade tankar och gick till vackra Minas kafé i stället, och där träffade jag alla mina gamla supbröder, och de kände igen mig, de voro till och med nog vänliga att bära hem mig döddrucken framåt morgonsidan och lägga mig på min mors förstutrappa.
Och sedan bar det utför med mig.
Kanske det kunde ha varit någon hjälp för mig, om Gustaf Hjälm hade känt igen mig den där gången.
Men det var väl mitt öde, att sandkornet skulle rasa.
och dra så många andra med s i g.
.. dra med sig tro &lt;s.
y, ^i6b7y^ &amp; TIDSFÖRDRIV Bidrag mottagas med tacksamhet.
Jag är ett lyckligt hopp, ett fagert minne; Mitt vara, det är ljuft för själ och sinne; Och jag kan hållas hvar som helst i världen, Är då en ljuflig rastpunkt under färden Igenom lifvet, rikt på sol och sorg, För dem som bo i koja som i borg.
När månen lyser med sitt hvita ljus, I trånsjukt skimmer från vår fa- ders hus, På kan jag vara för en lycklig stund Och hägrar för dig se ' n i nattens blund.
En blick i bön, två varma läppars fråga Ila tändt ibland min korta lefnads- Ibland ett skrifvet ord, en min, en nick Ha vållat att en stund jag vara fick-; Jag är ej till för en — blir då omöj- lig.
För tvänne lagom, för en tredje löjlig.
Jag kanske bör förtälja att ibland, Man midt i rama prosan ock mig fann, Beror på aftal eller på tillfälle, Och samma prägel bär jag på hvart ställe.
Ån stilla brusande, än framåt ru- sande.
och hopp och kraft till det goda och viljan att hålla mig uppe.
Många gånger nu ef- teråt har jag tänkt, att det kanske inte var afsiktligt han handlade, som han gjorde.
Det kan j u hända, att han verkligen inte såg mig.
eller också var det kanske tank- löshet, han kom inte att tänka på, att jag just i det ögonblicket behöfde ett vänligt ord, åtminstone en nick, en hälsning.
ett halmstrå att gripa fatt i, om jag inte skulle gå till botten.
Nå, det är detsamma med det, jag gick till botten, och jag anklagar ingen annan än mig själf.
Jag hade j u ingen rätt att begära något af någon. » » Ja, så där ungefär talade Bergdahl, me- dan jag satt hos honom i cellen i förmid- dags, och jag afbröt honom inte, ty jag förstod, att det gjorde honom godt att få tala ut, och när jag gick, bad han mig komma snart tillbaka.
Det har han aldrig gjort förr, och jag visste nu, att hans stund är kommen och att jag skall vinna honom. » Konsuln satt tyst en lång stund, försjun- ken i tankar.
Till sist såg han upp och sade: » Tack för historien.
Den är lärorik.
Jag skall gå hem till mig och tänka närmare på den. » Han reste sig.
» Det vill jag bara säga er, herr pastor, att det inte i mitt minne finns ett aldrig så litet spår kvar efter det där mötet på Storgatan, som Bergdahl talade om.
Jag kan alltså inte säga, om jag verkligen såg honom eller inte.
Inbjudningen till ny prist&amp;flan a sido 1891.
8: e haft.
\ DAGNY.
TIDSKRIFT FOR SOCIALA OCH LITTERARA INTRESSEN FREDRIKA-BREMER-FORBUNDET A u, k$p~lbiuil 1 ' 0eni ArfI121cl Ag) dl, G odliet Jiilbei,kttelse Essdde, S~mskolm 3tei p: " i dagoidniiigeii SI eiisk statsmans bi ef \, ixliiig med siu terntou, ' iiign dottei Kixltiubild fldn 1822 Forts Rockei foi ?btuii och i~iigcloiii liilen 1891 F i h Fiedrikd-Blentei-Foikiindets bok-komite Ui en pr For FOrbundets medlemmar kr 2 50 {For medlemmar 4 00
Stockholm, Bok-, Musik- och Pappershandel, - - 48 D r o t t n h g g a t a i n, ko?
iwt q f Elur ulw g q f.
L, Partilager- för iterforsäljare I tr, upp i samma hus, - - - - Filialer: Y 2 D~otak1: vcggt.
i Eopnamtorget.
Regerings@.
X P.
H o r n a g t.
Henrik Gahns Amykos.
Aldstn aseptinfabrikat _ Rekomrueiidelar sie q alf Saljes oherallt Henrik Gahns Tvålar.
- Specidité biitiseptls&amp;k toi1ett1-cllm, snrdeles vdlgorande f or kAns11g och omtåhg hiid, shsom Henrik Gahris Victori@vtll m fl Ptmtilagei - 1 Stodrlioli~~ 3 0 s, $mil Fredriksoii, l ' elegrccfgrhmi l.
36 Vesterlhnggatan 36 l / ~.
Lager af alla sorters Trikåvaror for Herrar, Damer och Barn.
Telefon 2083 Telefon 2083 JO#
Suskildt fh rekommendera imtt stora lager af elsv verk för Pelskappor med darbil passande ofvertyger -
Tiden rir ve~ops fy IlcI.
.Man ' s7ca9zj %id motghg feg, Spiller sitt liJ.
Iiistmze, huri liden I?
I skogen låg ett litet torp, det mest förfallna p&amp; hela godset, men ingen af dess innevariiare tknkte i dag p&amp; att snön trängde i n genom taket, att väggarna » sköt0 sig » eller att potatispannan hade svart att racka till för M a hungriga munnar.
Alla barnen hade varit med p i herrgården, alla hade fatt julggfvor, och glidjen stod högt i tak.
Högtidskvällen till äro, brunno tv&amp; ljus p&amp; bordet och Sivit gröt puttrade öfver elden.
När den var afiiten, och de sex D stora » barnen med möda blifvit nertvingade i sina lafvar, knäppte hustrun ihop sina Iiii+der och sade andaktsfullt: » Gud löne herrskapet för deras storat godhet emot oss ».
» Amen D, svarade mannen.
Försiktigt tog nu hustrun ett af ljusen och lpte i vag- gan.
Jo, han sof » lillen », som var sk litet efterliingtad och andii blef sä välkommen, nar han kom.
S&amp; kastade hon en kofta öfver det tunna bomdslifvet samt knöt en didc öfver håret.
» Ska ' du u t i kväll med », sade mannen misslynt.
» Jag tycker det Ban vara tid p&amp; sluta snart med det där rännet.
Du har ju varit hemifrh livar kviill i tv8 manader snart. » - » Inte förstår han att det %r julekväll », sade hustrun nndfdande, » och Brita, stackare, ligger viil och iingslas.
Du vet hur kvickt jag springer. » Därmed öppnade hon dörren och gled ut, innan mannen hanii att s ä a niigot mer.
Det var bistert kallt ute, och gångstigen syntes genom den nyfallna snön endast som en skuggning.
I skogen var lugnt, men när hon kom u t på gärdena., bet vinden skarpt.
Huttrande drog hon koftan tätare omkring sig och skyn- dade p&amp; stegen till dess hon halfsprang.
En fjilrndels mil ar inte alltid så lätt sprungen, isynnerhet nar man &amp; r trött
af tre nätters vaka vid tviittbunken.
Men ' det hade behöfts så väl att tjäna litet extra, till.
hälgen.
Ändtligen såg hon ett svagt ljus från en liten koja med sluttinde tak och bristfälliga f ön ster.
Raskt .öppnade hustrun dörren och trädde in.
» God kväll)), hälsade hon käckt, fast litet andfådt.
gud signew, kom det matt tillbaka fran den torftiga sangen, dar en blek kvinna låg med ett litet barn bredvid sig.
» Hur är det? % &gt;Åh, jag .tror han .rent suger mig fördkfvad och inte en droppe har jag att ge ' n.
Jag.trodde inte du skulle komma i kval1 B, tiilade ho11 som ursaktande.
U Det är ju julekväll.
D Raskt tog den nykomna det kvidande barnet och lade det till bröstet.
» Så han dricker, stackar ' n,, sade hon medlidsamt.
Därpå började hon att tala om festen.på herrgirden, om allt grannt de sett, och om allt p a n n t de f att.
Stickekj olen glömde hon aldrig!
: Hon satt så lugn och trygg som om hon alls inte vetat hvad brådska ville säga, men iigr gossen iintltligen druckit sig matt och hon lagt honom tillbaka till modern, började hon att skyndsamt kläda sig ånyo.
, Det rinner val till lite mjölk nu under natten », sade hon,)) si du har att ge ' n på da ' n.
Vid kvälldags kommer jag som vanligt.
B Hon lade ett äpple på hufvudkudden, och ' sedan hon i ett fat hiillt upp litet medförd gröt och mjölk - ja, dess viirre var det bara en slank, men det ville aldrig bli nhgot.
iifver - nickade hon vanligt och gick.
Månen hade nu stigit upp.
Frhn granarnas grenar dansade snön i gnistrande flingor och gångstigen drog 111.1 genom skogen en skimrande strimma.
P&amp; herrgkrden stod den unge ägaren med armen kring sin tacka hustrus lif och såg ut genom fönstret.
)) Niii hjärtegoda lilla tomte », hviskacle han önit och lade hennes hufvud mot sitt bröst.
230 samtidigt öppiiades dörren till torpet och hustrun smog sig försiktigt in.
%Så lange du har varit,, knotade mannen.
2 Glöm inte att väcka i tid, så, vi komma som folk i ottan. ».
Hon glömde inte att vaclra i tid.
Aflik7 A5ye72.
Samskolan &amp; er ' pk dagordningen.
0 ' Ordet af samskola » har i liiifvudstadeii blifvit ett slags partilösen, om till mera skada än gagn för den sak, som ligger bakom ordet, niii lämnas osagdt.
E n del folk, och vi bland dem, tro det vara helt lik- giltigt hvilkeii fäi.g.
en samskolans vän bär, om han är frihandlare eller tal om saken; r i tro icke att sam- tallvän.
Tï hhlla inga skolan skall rfida bot på alla gosskolans öfverklagade brister och ranta icke heller, att flickuppfostran i och med den skall liafra iippnått höj- den af fidlkomning.
Men vi tro, att samskolan, oin den koimner iiiider god manlig och ko.2rtlig lediiing och blir ratt organiserad, skulle gifva &amp; t båda könens oppfostran en mera naturenlig riktning samt infWa i systemets alltid mer eller mindre artificiella apparat nagot af familjens och heininets koiist.lösa enkelhet.
Vi ha sett oss om hos ~ i r a grannfolk, norrman och finnar, och funnit, att saniskoletanken där icke stannat vid blotta satser, mer eller mindre talangfullt uttalade vid storstidernas vensterniöten, iitan att grniidsatsen slagit iit i handling under ledning och med stöd, i Fin- land af enskilda uppoffriigar och privata lärares och lärarinnors oiit- tröttliga energi, i Morge af statens och kommunens förenade Beinödan- den.
Vi lia isynnerhet i de norska förhållandena sett en afspegling af våra egna, och genoin exemplet af det föstraffli&amp;a satt, livarpk sam- skolan i Norge arbetar, fått var gsyende tro p&amp; dess duglighet afven hos oss styrkt.
Det liar länge rarit kandt, att vi i vart fattiga land hafva en mängd goda, med lokal och materiel r21 försedda och af skickliga lärare ledda så godt som afgiftsfria 3- och 5-klassiga eleinentai.lai.ove~k för ett f %td gossar, under det familjens unga döttrar endast med stor sv %-.
righet knnna erhålla den grundläggande undervisningen samt diirefter '
251. iniiste, lingt borta från hemmet, inackorderas i iiågon större stad för att i därvarande liögre flickskola fiillborcla sin iitbildning.
kunna icke ' fatta den statsekonoiniska visdoin, soni prutar p i livarje begärd förhöjning af statsanslaget till flickskolor, meii slösar ined statens medel för gosskolornas räkning anda diidiiin, att det finnes eleni ' entar- liiroverk, d&amp; l i v a j e .lärjunge kostar staten * många liuiidra kron of årligen, medan vanligen flickskolan i samma stad lefver.
det mest tynande lif, ofta på bekostnad.
af den sjiufiippo£fr+nde foreståndarinnan, eller ock alls icke existerar.
vi: i:.
: j:.
s Det var det enkla men sunda s~~&amp;stadsförstandet,~ so111 först in- skg, att det var nigot p i tok i clen sta~selconomiska riikiiekonsten; och liiir liitt föreföll ej riittelseii - lika enkel soin att två gånger - skola !r två gör fyra - nl&amp;t flickorna gå med i Det var i ett par siiiltstiicler, en på vestkilsten och en vid öster- sjökiisten, som denna stora sanning hos oss först såg, dagen, om ock idén ' om en allniiiiinare i hela landet genomförd samuiidervisning kom- mit till oss f r b i Silierika.
De Idoka skolmaiiiien och de goda bor- game i M. och B. var det i alla hiindelser, som wsans phrases~ först omsatte idén i liandling, i det de iiiiderdinigst aphöllo Iios kongl.
maj: t att f&amp; ii %digt tillståhd att lftta sina flickor gh i skola med poj- kaine.
Men cleiina begiiran var alltför djarf och besvarades darför med ett bleklagclt nej.
: i: Vid lararemöten ocli flicksltolemöten liafva tic1 efter annan all- te att.
itininstone varliga röster liöj t sig för att tillfälle i n ~ ~ t beredas försöksvis upprätta en eller annan sainskola.
n !ieii dessa enstaka röster hafva icke fatt niigot gensvar .. Icke heller liaf va (le viiltalip f öroïdeii vid huf viidstadens .diskus- sioiismöten, elium ställda nnder Iiagn af ansedda föreningar ocli stiin- dom atföljcla ' af ett uttalande vid yiksclagen, förmatt clrifva saniokole- iden afroin soiinds to things,.
Vid debatten iiioin riksdagen förliden- vh, röralicle en motion om förhöjning af kongl.
nixj: ts proposition till anslag %t flickskolor~~a, yttrade dkvaraiicle ecklesi8stikministern sitt bifall till densamina pk grand ' &amp; r a, att jt ' fvil~osti~are II^ u~zderstödde de separata jeicksko- loma, desto mera a$a9sm&amp; d e m - mÖjliigheten af smaskolo~s upprttkafide.
En samskola,, Praktiska arbetsskol&amp; för barn ocli ungdomr i
232 Stockholm, liar visserligen under nigra Yr hugnats ined ett krligt an- slag at 5,000 kr., men beviljandet dämt torde icke ha afsett, att främja samslcoleiddens utveckling, iitsn snarare försöket att i ilen lärda skolan införa Iiandslöjd (triislöjd).
Anslaget har också under nigra år utgAtt friin kongl.
* 9, Huf viidorssken till inotst %nclet mot samskoleiddn hos en mängd iipplysta ocli.
rättänkande personer &amp; r den, att man fruktar att sain- undervisningen skall 1iaf1-a ett mindre godt inflytande p i tonen och den sedliga andan inom liiroverken.
Denna farhhga är helt naturlig och sknlle helt visst komma att besannas om så illa skdie hända., att samskolefrkgan komme att lösas på det primitiva satt, hvarmed den i sitt första stadiiim hotats, d&amp; det nämligen föreslogs, att flickorna utan vidare anordningar måtte insättas i gosskolan, skdaii denna i ett visst ögonblick befann sig.
Det kan dock näppeligen Iiafvs varit nagons allvarliga mening att så skulle ske, om ock orden i en hast s&amp; kunnat falla sig.
Helt visst liar hyarje klok sainskoleviin alltid tänkt sig, att skolan, om den skall grundas på flickors och gossars samarbete, ocksk mbte stå under ledning af fiillkomligt samarbetande lirare och liirarinnor.
Blir detta arbete val nfvägt och troget iitfördt så att samskolan kommer att st % iiuder inflytande af samina niakter so111 det goda hemmets - fadersväldets allvarliga men vanliga tukt samt det moderliga sinnets renhet, ömhet ocli takt - s&amp; skall man icke fb anledning till dylika f arhhgor.
Mycket frnktar man ocksi, att flickorna i samskolan kuma blifva lika eller ännu mera öfreranstriiiigda och lefnadströtta af det myckna tankearbetet och den i skolan deni påtrugade lärdomen som gossarne &amp; ro.
Denna farhkga delas säkert af alla som tänka sig liela samskoleiddn best; däri, att flickorna insläpptes i gossarnes eleinen- tarläroverk.
Vi skidle helire vilja föreslii den l h g t mera djiipghende och ingripande reformen att gossarna släpptes in i flickskolorna, dessa, senare så organiserade so111 flickskolekoniitdn föreslagit; iitminstone tro vi, att detta satt att lösa frkgan vore för de lägre elenientarlärouer- kens lärjungar det lyckligaste som kunde utfinnas.
Den s % länge sökta ocli aldrig fiinna klaven till en sund redskola för det praktiska lifvets blifvande nian skiille p i det sättet kunna i allt riisentligt tillfredsstiillas.
Förslaget till en skdaii skola liar ocksk redan för några å r sedau .blifvit uppgjordt samt föreligger i tryck i den för iiiidersökning af Sveriges högre flickskolor tillsatta koinitéiis utlåtande.
Detta utlåtande, ehuru iitdeladt inom kainrariia redan år 1858, Iivilar ännu i ecklesiastikministerns portfölj.
D å emellertid under senaste månaderk a.nsijkiiingar hnyo börjat ingå.
till kongl.