Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förordningen den 17:de September 1783, och lista § i Kongl. Kungörelsen den 19 Augusti 1801, förordnas måtte, att alla hemman inom häradet skall åligga att tingshus och fängelse bygga och underhålla, samt den sätes- och ladugårdar, af - 6 Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.
Utskottens Betänkande, N.o 11.
I,vs(e rå- och rörs-hemman, preste- och klockare-bul samt lots- och posthemman i berörde lagrum och författningar medgifna befrielse derifrån således upphöra; hvarförutan motionären anhållit, att då Trelleborgs köping, ehuru lydande under Skytts Härads-Rätts domvärjo, af gammalt bruk hittills varit undantagen från deltagande uti ifrågavarande byggnadsskyldighet, hvilket desloheldre saknade skäl, som mer än tredjedelen af de mål, hvilka vid Skytts Härads-Rätt handläggas, anhängiggöras af köpingens invånare, skyldighet för näm ide köping att bidraga till tingshus och fängelsebyggnad måtte serskildt varda bestämd.
Dessa framställningar hafva Utskotten förehaft till pröfning; och hvad först vidkommer den af samtliga molionärerne yrkade skyldighet för egare af sätes- och ladugårdar samt rå- och rörs-hemman att deltaga i uppförandet och underhållandet af prestgård, tingshus och häradsfängelse, så hafva- då denna fråga vid 1834- och 1835 årens Riksdag förevar, Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten uti deras då under N:o 20 i ämnet afgifna Betänkande yttrat; "att, ehuru de anledningar, som från början föranledt nyssbemälde fastighetsegares befrielse från sådan skyldighet* nu mera icke verkade till fortfarande bibehållande af samma frihet, och ändamålet med tings- och fängelsebyggnader vore lika vigtigt och begagnandet deraf lika nödvändigt 'för dem, som för häradets öfnge invånare. måste likväl berörde fastigheter, genom en häfdavunnen befrielse från deltagande i ett allmänt besvär, anses halva erhållit ett ökadt värde, som vid verkställda arfskiften eller köp otvifvelaktigt kommit i beräkning, samt att med rättvisa icke syntes förenligt, att uti berörde frihet tillvägabringa en förändring, som ej utan eganderättens rubbning kunde verkställas, hvadan Utskotten afstyrkle bifall till förslaget.”
Dessa skäl, uti hvilka Ulskotten till alla delar instämma, anse Utskotten gälla äfven hvad angår den af Jöns Månsson ensam gjorda framställning om stadgande af enahanda skyldighet jemväl för innehafvare af lots- och posthemman; hvarjemte UtskoUen, i afseende på dessa hemman, få erinra, att den, deras innehafvare i äldre Författningar och sednast genom Köhgl.
Förordningarne den 17 September 1783 och den 16
Maj 1827 samt Kong!.^ Kungörelsen den 19 Augusti 1801 förunnade frihet, hvad lotshemman angår, från tings.?
husby^nad och för posthemman från körslor till alla allmänna byggnader, blifvit dom tillagd både såsom en ersättning för de dessa hemman åtföljande besvär med lotsning och postens forslande, hvilken ersättning ieke skäligen lärer kunna dem fränkännas så länge dessa åligganden qvarstå, och 7 £ag- tamt Allm.
Besvoch Ekon.-Vtskoltens B et ankan dej N.-o U. derföre, att utgörandet af de ifrågavarande tjenslbarhelerne skulle lägga hinder i vägen för bestridandet af nyssnämnde åligganden.
Hvad sålunda blifvit anfördt, anse Utskotten innefatta grundade anleda ningar för deras vördsamma tillstyrkande, att de i förrberörde afseenden gjorda yrkanden icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Beträffande derefter Jöns Månssons motion om upphörande af den för preste- och klockarebol stadgade frihet från deltagande uti tingshusoch fängelse-byggnad, så enär denna frihet utgör en del af de nuvarande BosLällsinnehafvarnes lönevillkor, och otvifvelaktigt kommit i beräkning då dessa bestämdes, hvadan de icke lära kunna dem fråntagas utan alt godtgöras på annat sätt, hvilket för församlingarne möjligen kunde blifva mera betungande, än som motsvarade den lindring i byggnadsbesväret, som de skulle få vidkännas genom nämnde hemmans deltagande deruti, samt denna fråga dessutom icke har egenskap af en blott lagfråga, utan rörer ett Preste - Ståndets Privilegium, hvilket nämnde Stånd icke mera vid denna än vid de tvänne sistförflutne Riksdagarne, då fråga härom äfven varit väckt, torde vara sinnadt att afsäga sig, får Utskotten vördsamt tillstyrka, att Jöns Månssons motion i denna del må lemnas utan afseende.
Vidkommande slutligen Jöns Månssons begäran, att skyldighet för Trelleborgs köping alt deltaga i byggandet och underhållandet af Skylts härads tingshus och fängelse måtte bestämmas, så finna Utskotten denna fråga vara af så enskild natur, att den icke lämpligen kan utgöra föremål för någon Rikets Ständers åtgärd, utan måste blifva beroende utaf en undersökning angåen le de förhållanden, hvaruppå den omnämnde friheten från deltagande i byggnadsbesväret sig grundar, hvarföre Utskotten tillstyrka, att framställningen härom måtte lemnas utan afseende.
Stockholm d. 15 November 1844, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon -Utskottens Betänkandej N:o 12.
Utsk. den 17 No v kl 1 J. m.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om åliggande för husbonde, hvilken i sin tjenst antager vanfrejdad eller försvarslös person från annan socken, att om den inflyttades framtida bergning draga försorg.
"Uti en hos ldögv.
Preste-Slåndet vackt och till Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten remitterad motion, har Herr Doctor Eifström andragit, hurusom erfarenheten ofta visat, att egare och innehafvare af jord på sina egor, än såsom stattorpare och än såsom inhyseshjon, från andra socknar intaga vanfrejdade eller försvarslöse personer, hvilka icke sällan föröfva lönnkrögeri, tjufnad och andra brott, samt slutligen merendels falla fattigvården till last i den församling der de fått sig innästla; till förekommande af h vilka olägenheter motionären föreslagit: ”att de husbönder, hvilka vanfrejdade eller försvarslöse personer från andra socknar intaga, måtte genom lagbud förpligtas, att ensamme, utan öfrige församlingsboers betungande, om de inflyttades bergning draga försorg vid dessas af sjukdom eller ålderdom inträffade orkeslöshet".
UtskoLten, som tagit berörde förslag i öfvervägande, få i anledning deraf erinra, att, då Kongl. Brefvet den 29 Juni 1833 innehåller bestämda föreskrifter, huru och i hvad ordning försvarslöse och vanfrejdade personer få emottaga dem erbjuden tjenst, med stadgad skyldighet för den, som vanfrejdad person i tjenst antager, att om dess uppförande sig vårda och att skriftlig förbindelse derom till Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande utgifva, samt att, om försvarslös person, som från arbetsinrättning till tjenst eller arbete utbegäres, skulle under sitt vistande å inrättningen hafva ådagalagt serdeles okynne och så våldsamma eller brottsliga anlag, att dess personliga frihet kunde anses vådlig för allmän säkerhet, den blifvande husbonden skall ställa borgen för de böter och ersättningsbelopp, som under ett år derefter möjligen kunna den utreqvirerade personen ådömas, i följd af olofligt tillgrepp eller annan allmänna säkerheten störande förbrytelse; samt Kongl.
Kungörelsen den 5 December 1788, angående skyldigheten att underhålla sådana, från den ena till den andra församlingen inflyttande, personer, hvilka sedermera blifvit vanföre och icke kunna sig sjelfva försörja, tillag - 9 Lag- samt Allm.
Desv.- och Ekon.-Uiskollens Betänkande, N.o 13. i varje församling tillägger hvarje församling rättighet alt tillse, det icke något inhyseshjon får sig der nedsätta eller något gammalt och mindre arbetsförd t tjenstehjon antagas, innan sådant blifvit i allmän sockenstämma anmäld t och församlingen dertill lemnat sitt bifall; så anse Utskotten allt det skydd emot de af motionären öfverklagade olägenheter, som lämpligen kan ifrågasättas, redan vara uti gällande författningar nedlagdt och att öfverskridandet af denna gräns, medelst antagande af motionärens förslag, skulle leda till de mest betänkliga följder och i de flesta fall göra det omöjligt för den, som en gång gjort sig till någon förbrytelse förfallen, alt åter blifva i samhället upptagen; enär förmpdligen ingen skulle vilja underkasta sig äfventyret alt i sin tjenst antaga en person, som genom opålitligt eller brottsligt förhållande gjort sig mindre val känd, äfven om man hade anledning att om hans framtida förbättring hysa de säkraste förhoppningar, derest skyldigheten att, vid af sjukdom eller ålderdom inträffande orkeslöshet, draga försorg om dennes bergning vore dermed ovilkorligen förenad.
På dessa grunder och då härtill kommer, att motionären under samma calhegori sammanfört försvarslöse och vanfrejdade personer, men det icke lärer finnas lämpligt att söka försvåra möjligheten för de förre att erhålla tjenst och försvar, tillstyrka Utskotten vördsamt, att motionärens förslag måtte lemnas utan afseende.
Stockholm den 15 November 1844. rättighet sig der nedsätta eller något gammal a, N:o 13.
Auk. till Exp. Vtsk. den 21 Nov. kl. a e. m.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om prygelstraffets afskaffande , m. m.
Rikets Ständers Justitise-Ombudsman, som uti dess vid innevarande Riksdag afgifna, till Lag-Utskoltet remitterade, embets-berättelse, ånyo upptagit denna, jemväl vid sista Riksdag förehafda, men då förfallna, fråga till den del densamma bevärings-manskapet rörer, yttrar derom, att, för bibehållande af ordning och lydnad inom krigsmagten samt för att tvinga hvarje medlem deraf till ett punktligt och noggrannt fullgörande af dess IjenstBih. till R.
Prot. i844- 1 Sami., 2 Afd3 Hift. 2 ?o Lag- samt Allm Btsv.- och Ekon.-Utskc Ilens Betänkande , N.o 13. åliooaniien, det lios oss, likasom i andra länder, ansetts nödigt att stifta serskilda lagar, hvilkas bud krigaren ar underkastad.
Det finge nemligen icke nekas, att jemväl mindre felaktigheter och oordningar inom en armé kunde medföra fördelfliga verkningai; och som det helas bestånd varit lagstiftarens egentliga ögonmärke, syntes individernes anspråk på en skonsam eller åtminstone mensklig behandling, i afseende på bestraffnings-sätt och straffmått, någon gång hafva fått vika för hufvudändamålet, den så kallade disciplinen, hvilken man föreställt sig icke kunna, utan denna uppoffring, med säkerhet vidmagihållas; och kunde endast farhåga för förslappning i krigstukten angifva förklaringsgrunden till såväl, den ovanliga hårdhet, hvaraf Krigsartiklarne den 31 Mars 1798 lemna talrika vedermälen, som den sorglöshet, hvarmed den extra judiciela bestraffningsrätten öfver manskapet nästan oinskränkt blifvit öfvei lemuad åt befälets godtycke.
Menliga verkningar af öfverdrift i förra och obestämdhet i sednare hänseendet hade icke eller uteblifvit, och det upptäcktes snart, att tillbörlig hofsamhet och försigtighet blifvit åsidosatte vid författandet af Krigsartiklar!!?.
Justitiae Ombudsmannen anför härefter, alt, då fråga om organisation af allmänna beväringsmanskapet väcktes och allmänna uppmärksamheten fästades vid de special-lagar, dem hvaije medborgare under loppet af fem år skulle lyda; så förordnade Kong!.
Maj:t, till följd af Rikets Sänders i underdånighet framställde önskningar, att kiigs.lagarne skulle öfveises och granskas; men enär en längre lid härtill erfordrades, så utfärdades emedlertid två Circulair-bref af den 26 November 1812, det ena till samtlige
Regements-cheffrne och det andra till vederbörande Befälhafvare vid de serskilda flottorne, hvarigenom, bland annat, den mildring i krigslagarne bereddes, att gatulopp afskaffades, och spöslitning inskränktes, samt begge utbyttes emot prygelstraff; hvarjemte serskilda gradationer al arrest eller visst antal prygel i den extra judiciela bestraffningen, äfvensom rättigheten att densamma ålägga, jemte sättet för dess verkställande, med noggrannhet bestämdes.
Kort förut, eller den 12 Oolober sistnämnde år, både Kong!.
Forordningen om inrättningen af allmänna beväringsmanskapet utkommit, uti hvars 18 § blifvit förklarad t, alt beväringsmanskapet, sedan det blifvit till tjenst uppbådadl, skulle vara undeikastadt samma lydnad och skyldigheter, som ålåge den öfrig;» krigs tiagten, enligt Författningar och Krigsartiklar, efter h vilka äfven föi b r x te Iser deremot k( m me att sira flas ; h vilket stadgande gällde för beväringsmanskapet i hela Riket, dock med flen uti 16 § af Circulairet till Regements-cheferne föreskrifna inskränkning, ätt för de beväringssk yld i ge på ön Goltland,, skulle hvad Kong!.
Majit serskildl den 21 Mats Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon Utskottets Betänkande, N.-o i3. 11 1811 förordnat förblifva gällande.
Vid sitt åtagande af en allmän beväring, både nemligen öns invånare fästat det vilkor, att militära bestraffnings-sättet borde förändras; och Kongl. Maj:t hade, med bifall härtill, genom nyssnämnde Kong!.
Bref till högste Befälhafvaren på ön, så vidt det angick manskapet, hufvudsakligen förordnat: l:o att 1798 års Krigsartiklar, i afseende på militärbrottens qvalification och hvad deruti om militärens skyldigheter stadgades, skulle förblifva oförändrade; 2:o att berörde Krigs-arliklar borde tjena till grund i allt, der corporelt straff ej vore stadgadt; 3:o att all corporel bestraffning af gatlopp och spöstraff för militärbrott, derå dödsstraff i Krigsartiklarne ej funnes utsatt, skulle borttagas, och deremot ensligt fängelse i mörkt rum införas; varande serskild förvandlingstariff i sådant hänseende upprättad; 4:o alt extra judiciela bestraffningar skulle utgöras af följande gradalioner: a) arrest från och med 24 timmar till och med 8 dagar i eget qvarter; b) arrest från och med 8 till och med 15 dagar i eget qvarter utan sällskap; c) arrest från 15 till och med 30 dagar på högvakt; och d) arrest från 30 till och med 45 dagar på högvakt i ensligt rum, med vissa serskildt bestämda inskränkningar; samt 5:o alt mål rörande förbrytelser, som icke innefattade egentligt militärbrott och hvilkas besli»Öfning allmänna lagen utsatte, boide af ordinarie domstolar afgöras.
De hufvudsakliga skiljagtigheter, som, vid jemförelse af berörde Författningar samt 1798 års Krigsartiklar, förefinnas i afseende på bestraffning, bestraffnings-sätt och rättegångsordning för beväringskarl från Gottland samt beväringsskyldig från Rikets öfrige landskap, har Justiliae-Ombudsmannen sammanfattat i följande punkter: l:o Beväringskarl i allmänhet skall, för brott, derå Krigs-artiklarne utsätta spöstraff, undergå denna bestraffning, så vida ärans förlust, uppenbar kyrkoplikt eller fängelse på fästning jemväl följa bör; hvaremot beväringskarl på Gottland, om han begått militärförbrylelse, dömes till fängelse i mörkt ensligt rum, och, om han föröfvat annat brott, belägges med det i allmänna Lagen ulsatta straff; 2:o för militärbrott, derå Krigs-artiklarne utsätta gatulopp eller spöslitning, skall den förre dömas, enligt serskild förvandlings-tariff, till prygel; den sednare deremot får icke underkastas denna skymfliga behandling, utan skall i stället hållas i ensligt fängelse uti mörkt rum; 3:o för olofligt undanhållande från tjenstgöring, första resan rymning, dubbel legotagning, munderingspersedlars förskingring och dryckenskap eller sofvande på post, skall den brottslige, så vida han tillhör be värings-man - 12 Z«j- samt 'Allm.
Bcsv- och Ekon.-Utskottens Betänkande j N:o 13. skåpet på fasta landet, straffas i fredlig tid med Fyratio prygel och i krig (när mildrande omständigheter sig förete och någon synnerlig skada deraf icke liändQ med Femtio prygel; men är han insknfvcn vid Goltlands beväring, skall han dömas, i vissa fall, alt arkebuseras och i andra till en bestraffning, som efter stadgade förvändlingsgrunder stundom motsvarar ocii någon gång kan öfverskrida nyssnämnde prygelstraff; 4:o exila-judiciel bestraffning för manskap och således äfven för heväringskarl består i arrest, fängelse i mörkt rum eller vid vatten och bröd samt prygel, högst femtion på en dag; hvaremot den beväringsskyldige på ön Gottland, såsom förut är antyd t, icke kan extra judicialiter afstraffa* annorledes, än med arrest i ensligt rum, högst fyratiofem dagar; 5:o då beväringskarl i allmänhet ololligen undanhållit sig från tjenstgöring eller begått något af öfriga i tredje punkten uppräknade brott, utsätter vederbörande befälhafvare extra judicialiter det straff, hvartill han gjort sig skyldig; men har den på Gottland föröfvat sådan förbrytelse, skall derom vid Krigs-Rätt ransakas och dömas; 6:o till Krigsdomstols pröfning höra alla mål, angående brott, begångna af krigsman i eller under tjensten, eller dermed gemenskap egande ämnen.
Krigs-Rätten vid Goltlands beväring åter får endast till pröfning upptaga mål rörande egentliga ruililärbrott; hvaremot alla andra brottmål böra af de ordinarie Domslolarne afgöras.
Den olikhet inför Lagen, som genom dessa författningar vore fastställd för invånare uti serskilda delar af Riket bar JustiticE-Ombudsmannen ansett svårligen kunna med giltiga skäl försvaras; och då någre olägenheter af de lindrigare straffarter, som användas vid Goltlands beväring, hvarken försports, eller klagomål öfver förslappning i krigstukten derstädes låtit höra sig, så alt erfarenhetens tillförlitliga vittnesbörd således kunde åberopas för special-lagens lämplighet, samt rättvisan kräfde, att hårdare slraffarter icke antogos, än som erfordrades för det åsyftade ändamålet, har JustiliacOmbudsmannen trött, alt, om äfven extra judiciel bestraffning vore nödvändig inom krigsmagten, der ovillkorlig lydnad samt ögonblicklig rättelse af begångna fel erfordrades, det dock hvarken vore nödvändigt eller ändamålsenligt, att bestraffningssätt skulle användas, livilka förnedrade den straffade i hans eget och andras omdöme; till följd hvaraf och då stadgandet i Kong!.
Brefvet afår 1811, att förbrytelser, som ej innefatta egentligt militärbrott, skulle af ordinarie domstolarne afgöras, syntes Justitim-Ombudsmannen ega företräde framför Krigs-Ai tiklai nes föreskrift i samma ämne, samt Juslitise Ombudsmannen ansåg det vara af behofvet påkallad t, dels alt före - Lag- Slunt Allm. Ecsv.- och Ekon.~Vtskot'.ens Betänkande; IV.o i3. i3 skrifter ne 11 ti ifrågavarande författningar med h varandra bragtes i närmare öfverensstämmelse, och dels att de mildare bestraffningssätt, som egrle ruin töv förbrytelser, begångna af beväringsmanskapet på Gottland, jemväl måtte antagas, i afseende på beväringsmanskapet i alla öfrige delar af Riket, Justiliae-Om budsman nen föreslagit, att Rikets Ständer måtte bos Kon<d.
Maj:t i underdånighet anhålla, det läcktes Kong!.
Maj:t genom allmän lodfattning förordna : 1:0 att det; genom Kongl. B ref vet till högste militärbefålita fvaren. på Gottland den 2/ Mars 1811, för beväringsskapet pä ön fastställda militära bestraffningssätt må antagas i afseende på sådant manskap i dfri ga delar af Riket, samt att enahanda rättegångsordning, som, beträffande förbrytelser, de der ej innefatta egentligt militärbrott, gäller på Gott/and, jemväl må tillämpas, då beväringsskyldig från annan ort i Riket för dylik förbrytelse till ansvar ställes; och 2:0 att den ändring af ijg8 års Iirigs-Artiklar, som, genom Åtta §§ i Kongl. Circulairen den 26 November 1812, blifvit gjord sä väl i straffet för vissa uti sistberörde lagrum uppräknde brott, som, i fråga om rättigheten att bestraffningen ålägga, jemväl må ega tillämpning, dä någon af manskapet vid Gottlands beväring begått sådant brott; dock att samma bestraffning skulle utsättas, i öfverensstämmelse med de uti Kongl.
JJrefvet den 21 Mars 1811 stadgade grunder.
Uti en hos Uederv. Bonde-Ståndet vackt och till Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten remitterad motion, har Jonas Johans son från Jönköpings
Län åt omförmälde förslag gifvit en ännu större utsträckning cell yrka i, alt prygelstraffet, åtminstone i fredstider, då man egde inånga andra utvägar till disciplinens vidmagthällande, måtte inom hela Svenska Arméen afskaffas.
Det vore nemligen, yttrar motionären, både inconsequent och orättvist alt, då lagstiftande magien tid efter annan vidtagit mildrande åtgärder inom våra brottrrjålslagar i allmänhet och sökt afskaffa alla vanärande straff, till och med i de fall da brottet i och för sig sjelft är af neslig beskaffenhet, låta för en viss class af medborgare qvarstå ett så förnedrande straff, som prygel.
Sådant vore icke eller, för bibehållande af militärisk ordning och lydnad, al behofvet påkallad, då man inom många större armeer, an den Svenska, ledan utbytt detta sträft, emot fängelse 1 mörkt rum; liviIket älven befunnits långt ändamålsenligare, på samma gång, som derigenom vunnits en bedröflig controll emot godtyckliga bestraffningar.
Då, mi Sver ige allt sedan indelningsverkets uppkomst egt en armé, som i med - l4 £ag samt- Allnu Besv. och Ekon.-Utskottens Betänkande, N-0 i3. boroerli*» anda och oförvitlighet i det enskilda stått och ännu stode långt framom andra länders krigshärar, ansåg motionären olämpligt att inom Svenska arméen längre bibehålla ett straff, hvilket, mången gång ådömdt för en ringa förseelse, kunde, om det drabbade någon af de ibland landets söner af alla classer, hvilka, såsom beväringsskyldige, voro, åtminstone till någon tid, hemfallne under Krigslagarne, vara tillräckligt att undergräfva dennes hela framtida väl.
Efter det desse förslag hos Utskotten på engång till öfverläggning förekommit, få Utskotten nu deröfver meddela sitt utlåtande.
Redan vid sistlidne Riksdag har Lag-Utskottet, i anledning af då vackt frå^a om spö- och risstraffens afskaffande, uttalat sitt ogillande af sådan» straff, som förnedra menniskan och icke verka till den brottsliges förbättring/utan till hans förhärdelse; och Utskotten hylla desto heldre denna åsigt, som densamma öfverensstämmer med det uti lagstiftningen i allmänhet mer och mer antagne höga och ädla syfte att, vid bestämmandet af straff, företrädesvis söka välja sådane bestraffningar, som medelst den inverkan, de utöfva på den straffades inre väsende,'kunna bereda hans förbättring.
Till följd häraf och enär prygelstraffet, ehuru detsamma visserligen icke är i lika grad grymt och kiänkande, som spö- och risstraffen, dock onekligen hörer till ofvannämnde art af straff, skulle Ulskolten icke tveka att tillstyrka dess afskaffande helt och hållet, derest icke betänkliga hinder och svårigheter deremot för närvarande mötte.
Sedan nemligen, genom ofvanberörde Kongl. Circulair, de i Krigs-Artiklarne utsatte straff af gatulopp och spö blifvit, del sednare dock med vissa undantag, utbytte emot prygel, och detta straff alltså numera utgör en hufvudsaklig beståndsdel af straffen för brott emot Krigslagarne, synes detsamma ej kunna alldeles borttagas, utan en sådan jomskapning af nämnde Lagar i deras helhet, som nu icke är ifrågasatt, och hvarigenom stadgades andra straff, som vöro afpassade efter hvarje brotts olika art, och som alltid voro verkställbara, hvilket sednare icke är fallet med de föreslagne fängeselslrafferr, då de icke under alla förhållanden, såsom under marcher eller då indelda Arméen vistas hemma på roten, lämpligen kunna användas.
Då dertill kommer att, till följd af Kongl. Maj:ts Nådiga befallning, en omarbetning af Krigslagarne för närvarande förehafves, och det icke bör betviflas, att jo frågan om prygelstraffets afskaffande, och införandet af andra, mera ändamålsenliga, straff dervid tages i noggrannt öfvervägande, samt minskning i prygelstraffets begagnande dessutom redan är beredd, dels genom de i nämnde Circulair meddelade bestämda föreskrifter, att fängelsestraff bör å - Lag samt- Allm.
Bcsv,- och Ekon -Utskottens Betänkande, iV.o i3. i5 do rw,s för mi idre förseelser af manskapet, derest icke tillfälle saknas att sådant Straff verkställa, dels ock derigenom, att, jemlikt Kongl. M.aj:ts Nådiga föreskrift i Gneu air-bref till samllige Regeraents-Cheferne, noggranna uppgiller, om och for livilka förseelser prygelstraff inom de serskilde Regem cd t ena ega ruin, till Kongl. Maj:t höra ingifvas; så anse Utskotten sig icke böra tillstyrka, att prygelstraff inom den indelta och värfvade Armeen för närvarande helt och hållet af skaffas.