Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att då den tillåtelse, Judarne i Reglementets 24 § blifvit tillagd, att af andre Nationer hysa och underhålla så mycken betjening de behaga, möjligen skulle kunna leda derhän, att ifrån andra Länder till deras Tjenstehjon införskrefvos till sederne alldeles förderfvade personer, hvarmed samhället skulle blifva illa belåtet, Judarne fördenskull, vid den i nästföregående moment föreslagne påföljd, äfven måtte förbjudas, att i sin tjenst antaga Utländningar, hvaraf den fördel ansetts böra inträffa, att Judarne, nödgade att genom kroppsarbete härda sig, skulle blifva användbara i Svenska armeen, då biträde af dem kunde påkallas, samt af Olof Håhansson från Elfsborgs län, som hemställt. 1:0
Att, då, genom den af Judarne utvidgade fabricationen af bomullsväfnaden, Bgsvi och Ekon.
427 siien i synnerhet medelst den stora tillgängen derå, som Judarne utifrån genom lurendrejeri inbringa i landet, den inhemska Jinneväfnaden blifvit mindre begärlig, och hågen för linodling med detsamma qväfd, Judarne alldeles mätte förmenas, att i landet införa varor och tyger af bomull. 2:0
Att, då bomullsgarns varons kringspridande i landet af Judarne ganska mycket underlättas, genom den frihet de ega, att på sina täta resor, städerne emellan, begagna Gästgifvarskjuts, hvarvid ock allmogen ganska myqket besväras, genom deras tungt lastade vagnar, Judarne hädanefter icke matte ega rätt, att förhjelpa sig genom landet annorlunda än medelst beting; och 3:0
Att förbudet för Judar, att besitta fast egendom å landet måtte ytterligare skärpas, enär erfarenheten visat, att detsamma sorn oftast blifvit öfverträda Då Utskottet till granskning förehaft detta mål, har Utskottet icke kunnat undgå att taga närmare kännedom af de öfverläggningar, som, vid 1815 års Riksdag, föranleddes af de då med särdeles ifver framställde klagomål emot Judarne.
Den allmänna och lifliga uppmärksamhet, som denna fråga då tilldrog sig, och den korta tid, som sedan framflutit, hafva utan tvifvel ännu hos Riksens Höglofl.
Ständer bibehållit minnet deraf, och, ehuru Utskottet således anser sig icke ega behof, att här framlägga en teckning 42Q Beiv. och Ekon, Utsk.
Betänkanden, af förhållandet med ämnet vid nämnde Riksdag, bör Utskottet emedlertid icke underlåta att anmärka, att den foglighet, som Riksens Ständer ådagalade vid frågans slutliga afgörande, hvarvid Riksens Ständer stadnade i det beslut, att endast hos Kongl. Majit anhålla, det Judar framdeles icke måtte få i riket inflytta, egenteligen härledde sig ifrån Riksens Ständers fattade öfvertygelse, om grundlösheten, eller åtminstone öfverdriften i de Judarna gjorde svåra tillvitelser; en öfvertygelse, hvaruti Utskottet afven nu för sin del instämmer.
Historien saknar icke exempel af händelser, då hela folkskaror våldsamt blifvit utdrifne eller igenom anställde förföljelser tvungne att utvandra; men, då häfderna med afsky och ovillja tecknat dessa händelser, dem Statsklokheten i alla tider också ogillat, synes man deraf endast böra hemta en varning emot, icke en uppmuntran till enahanda förfaranden, hvilka till nationens heder ej heller förut inom Sverige egt rum.
Det torde likväl, vid besvarandet af Olof Månssons yrkande om Judarnes förvisande ur riket, göra till fyllest, att erindra, att deras bosättning och vistande härstädes grundar sig på ett med staten afslutadt ordentligt Contract, som enligt rättsläran icke kan häfvas, utan att vara förverkadt, och hvars bibehållande i sin kraft, nationens värdighet och anseende dessutom fordra.
Besv. och Ehon.
Af icke liten vigt är derjemte den omständigheten, att genom Judarnas förvisning flere millioners vär<Je skulle utgå ur landet och Statens inkomster genom minskningen af de Contributioner, som af Judarne erläggas, betydligen nedsättas, till en ytterligare börda för Rikets öfriga Skattdragande, som med fortfarande lika Statsbehof skulle nödgas fylla bristen.
Flere skäl, dem Utskottet, med åberopande af särskildta Utskottets vid 1815 års Riksdag i ämnet afgifne Bebetänkanden, anser öfverflödigt att upprepa, framställa sig härförutan till förkastande af det af Olof Månsson föreslagne steg, hvilket Utskottet derföre ock afstyrker, såsom våldsamt och orättvist till sin natur, ofördelaktigt i sina följder och för öfrigt oförenligt med den närvarande tidens välvilliga och liberala tänkesätt.
Någon inskränkning i de fri- och rättigheter, Judarne, i följd af Kongl. CommerceCollegii Reglemente för dem af den 27 Mars 1782, åtnjuta, finnér Utskottet icke helier böra ega rum, enar vissheten om deras orubbade besittning föranledt Judarnas bosättning i Riket; och, i följd häraf, kari Utskottet icke styrka tiil bifall, hvarken dertill, att Judarne i allmänhet måtte förbjudas drifva handel med Bomullstyger, eller att do till sin betjening icke skulle få begagna sig af personer af fremmande Nation, deraf i alla fall ingea våda för samhällets belastande 430 Besv. och Ekon.
Betänkancleiii med skadliga medlemmar kan uppsta, enär* genom nu gällande författningar, tillräckliga säkerhetsmått äro tagne emot obehörige personers inflyttning i Riket, I afseende på hvad som blifvit anmärkt* rörande Svenska tjenstehjons antagande i Judars tjenst, får Utskottet upplysa, att Kongl. Majrt i Nådig Skrifvelse till Dess och Rikets CommerceCollegium* af den ö
Maj 1792, medgifvit judarna en slik förmån; Och, då af skäl, som nyss är anfördt, Utskottet anser sig icke kunna tillstyrka något upphäfvande af den såmedelst Judarna* för längre tid tillbaka, förunnade rättighet* att till sin betjening få gagna personer af Svenska nationen, Anner Utskottet något yttrande icke erfordras, öfver hvad i sammanhang med denna fråga blifvit yrkadt.
Det har likväl icke kunnat Undgå Utskottets uppmärksamhet* att, ehuru Judarne, genom 1782 års reglemente, äro förbjudne att bo och vistas annorstädes* än i de för deras etableriflg upplåtne 3:ne städer, Stockholm, Götheborg och Norrköping samt, med särskildt tillstånd för vissa judar, äfven Carlskrona, eller att å landet färdas vid andra tillfällen, än då de, med vederbörligt pass försedde, äro stadde på resor rikets städer emellan, samt i reglementet dem endast blifvit medgifvet, att i berörde städer förvärfva fast egendom, och det i följd häraf mäste ansea vara desto heldre stäldt Besv. ock Ekon.
431 Utom allt tvifvel, att rättighet till egande och besittning af fastighet å landet icke fean tillkomma dem, som, bland de i reglementet Judarne tillåtne handteringaf, icke finnas uppgifne jordbruk och bergsbruk; så har likväl något bestämdt förbud häremot, hvarken i reglementet elier de örn Judarna sedermera utfeomne särskilde författningar, blifvit meddeladt, i anledning af hvilken Saknad vederbörande lära hafva ansett sig icke vara behörige, att lägga hinder i vägen för lagfart af köp om jord på landet, samt der belägne Bergsbruk, Manufacturinrättningar och andra lägenheter, som af Judar blifvit afslutade; och hemställer derföre Utskottet, att Riksens Högloft.
Ständer måga hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, genom en allmän författning, ett slikt förbud måtte stadgas, samt domare vid ansvar förständigas, att hädanefter icke bevillja uppbud och fasta å fastigheter på landet, försålde åt judar.
Men, hvad beträffar sådane fastigheter, de der nu af Judar innehafvas, sä finner Utskottet, långt ifrån att gilla Olof Månssons förslag, om deras indragning till staten, sig icke kunna tillstyrka någon förändring i besittningsrätten derå, i nu varande egares och deras arfvingars hand, så vida densamma blifvit lagligen bekräftad, hvarjemte Utskottet föreslår, att de personer af Judiska nationen, som låta döpa och i Christna läran uppfo - 4$2 Ben), och Elson.
Betänka/iden» strå sina barn, böra tillaggas oinskränkt ät» njutande a f Svensk medborgare rätt och således äfven undantagas från det allmänna förbudet mot besittning af fast egendom å landel; dock så, att endast de till Christna kyrkan öfvergångna barn af sådana Judar må i egandet af fastighet å landet få efter» träda sina fäder.
I öfrigt har Utskottet, med billigande af den klagan, som föres deröfver, att lundarne å landet kringresa och derunder utprångla och kringsprida i synnerhet luxarticlar, hvarigenom allmogen i synnerhet vänjes vid ett skadligt öfverflöd, ansett sig böra R.
Ständers godtfinnande underställa, om icke med den önskan, Utskottet redan föreslagit R.
Ständer, att för Hans Maja; i underdånighet framlägga, äfven kunde förenas den, att Kongl. Maj:t täcktes upplifva och förnya det, efter utseende, nu mera i förgätenhet hragte förbudet i JudeReglementets 19 och 20 §§., att ingen Juda må på landsbygden kringfara och derunder eller å oloflige resor emellan Rikets Städer handel drifva, samt att vederbörande måtte strängeligen anbefallas att häröfver noga hand hålla.
Att, såsom Riksdagsmannen Olof Håkansson yrkat, Judarne måtte anses förbundne', att på resor forthjelpa sig genom beting, instämmer icke med den tanka, Ut - Best), och Ekon.
Iftsk.
Betänkanåen, 4,33 skottet hyser, att säkraste eontrollen, emot obehörig handel af dem, vinnes derigenom, att de färdas de emellan Gästgifvaregårdarne varande allmänna landsvägar, från hvilka de åter öfta skulle få anledning att afvika, om de på förenämnde sätt nödgades fortskaffa sig; och hvad beträffar Olof Håkanssons klagan deröfver, att Judarne på resor vanligtvis medföra tungt lastade vagnar, så saknas icke bestämmelse, i SkjutsFörordningarne, om den tyngd, sorn vid skjutsning för hvarje häst bör beräknas, hvarigenom således tillräcklig säkerhet är beredd emot
Allmogens allt för stora besvärande vid skjutsningens utgörande, Sist har Utskottet, i anledning af hvad Anders Nilsson anfört, rörande Judars användande vid armeen, ansett sig böra upplysa, att de 1 riket vistande Judar icke äro uteslutne från deltagande i allmänna Beväringsskyldigheten, och att jemväl, sedan dess införande, de ibland dem, som tillhört den föreskrifna åldern, lika med andra Svenska inbyggare, blifvit i de årliga anleckningsarnllorne öfver Beväringen upptagne samt vid de hällne vapenöfningarne sin beväringspligt fullgjort.
Riksens Hdglofi.
Ständers egen vidare ompröfning varder detta Betänkande, jemte en Bihang till HikiSt.
Vrot. ijjgg, &:de Sami. N:r 28. 434 Beni. och Ekon.
Ledamots särskildta utlåtande, vördsamt ttn« dersläldt.
Stockholm, den 3 Maj 1823. XJtdrag af Protocollet, hållet uti Rikseits Högloft.
Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtshott, den 3 Maj 1825. S. D. Herr Benning anförde: ”Jag kan ej dela den tankan, det fördelen af Judars qvarblifvande i riket behöfver eller lämpligen bör motiveras, såsom Betänkandet innehåller:
Att genom Judarnas förvisning flera millioners värde skulle utgå
Ur landet och statens inkomster genom minskningen a£ de Contributioner, som af Judarne erläggas, skulle blifva en ökad börda för Rikets öfriga Skattdragande.
— Äfven anser jag lämpligare att anhålla hos Kongl. Maj:t i underdånighet, om utfärdande af ett nytt Reglemente för Judarne, som ej mindre upp» toge den särskilda tillåtelsen för vissa Judar att bosätta sig i Carlskrona, än äfven o,‘ck ett sednare tillstånd för Judar, att få begagna annat tjenstefolk än af deras trosbekännelse, tillika med de nu föreslagna förändringarne, heldre än att utfärda en sär» Besv. och Ekon.
Betänkanäen. fcbild författning, för hvad som ban blifva en följd af denna underdåniga anhållan.
Fryxell*
N:r 84* Ankom den 10 Maj i823"
Utlåtande, rörande väckte Motioner i afseende på ArbetsCommenderingar af indeida Armeen.
Uii afgifne och af Hederv.
BondeStåndet, iill Utskottets handläggning, remitterade särskildte Memorial af Erih Pehrsson, Carl Henricsson Bergman och Lars Ericsson, från Gefleborgs län, har blifvit yrkadt: dels ett fullkomligt upphörande af indeldte regementernes beordrande till allmänna arbeten, dels vidtagandet af den inskränkning häruti, att soldaten för sådant ändamål icbe måtte, commenderas utom hvarje regementes Stånd, och dels att för upptagande och odling af de betydliga kärr, mossar Och annan för närvarande ofrugtbar mark, åom inom Helsingland skola Annas, örtens 436 Besv. och Ekon.
Betänkande». indeldte manskap måtte få användas emos den betalning derföre, som kronan vanligen vid arbetscommenderingar består.
I förstnämnde afseende har, såsom skäl, blifvit anfördt: att, då indelds soldatens tjenstgöring, genom de ofta påkommande arbetscom men derin garn e, i sednare tider, blif» vit mycket försvårad, han nu mera 'alltid fordrar högre lega och bättre löningsvilkor, än fordom, hvarigenom Rotehållare öfver höfvan betungas; samt att, då marcherne till och ifrån dessa commenderingar, särdeles för soldaterne i de norra orterne, xnerändels äro långväga och företagas på de tider af året, då vägarne äro uppfyllda med snö och väta, soldaten ofta skadas tili lif och hälsa, hvaraf täta afgångar inträffa till kännbar förlust för Rotehällaren, som genom de ofta förnyade legomålen får vidkännas dryga kostnader; hvarförutan blifvit andraget, att, då de inom riket varande arbetshus och fästningar äro uppfyllde med. en mängd personer, som ligga staten tili last, lämpligast syntes vara, att desse blefvo använde till besörjande af alia större företag, i händelse, hvilket likväl blifvit bestridt, dessa företag, hvilka vanligen genom enskildta bolag och för en enskild vinning utföras, skulle anses af staten böra understödjas med arbetsmanskap.
De framställde skälen för yrkandet, att äirbetscommenderingar icke mätte sträckaa Besv. och Ekon. ZJtsk, Betdnkanden.
457 utom hvarje regementes stånd, hafva blifvit hemtade dels från de förmenta svåra påföljderne för soldatens hälsa, af långväga och till tiden icke afpassade marcher, dels derifrån, att soldaten, qvarstadnande inom sin egen ort, skulle lemnäs tillfälle, att efterse sin hushållning, ofta nog vidlyftig derigenom, att särskilde lägenheter blifvit lemnade honom till uppodling, och dels derifrån, att, om soldaten användes till arbete endast inom kretsen af hans regemente, hvarje landsort, i ett jemnt förhållande, skulle kunna påräkna biträde till strömmars upprensning samt vattenaftappningar, hvaraf i synnerhet
Helsingland skall ega ett särdeles behof, emedan icke blott, genom Ljusne Elfvens öfversvämningar, flere hundrade tunneland redan odlad jord årligen, skadas, utan ock betydliga, nu af vatten fördränkte, sträckor erbjuda sig för odlingshågen, med utsigt för de förmånligaste resultat; och är i sammanhang härmed yrkadt, att strömrensningsmedlen, fördelade på hvarje ort, der de nyssnämnde förhållanden inträffa, måtte, i förening med bidrag a£ jordegarne, till slike företag användas.
Slutligen, och i afseende på förslaget, att de inom Helsingland varande myror, kärr och mossar samt andre ofrugtbara trakter måtte af kronans manskap i orten få bearbetas mot betalning af jordegarne och efter derom skedd anmälan hos Kon - 438 Besv. och Ekon.
Betänkanderf. qngens Befallningshafvande eller annor ära? hetsman, har blifvit uppgifvet, att orter} saknar egna arbetskrafter till utförande af sådane företag, hvilka likväl, både genom den positiva vinsten af en ökad afkastning och den negativa fördelen af klimatets förbättrande, förtjena största uppmärksamhet.
Öfver dessa särskildte påståenden och förslag går Utskottet nu att yttra sig; och, hvad först beträffar den indelde soldatens fullkomliga befrielse från arbetscommenderingar, så får Utskottet upplysa, att, aå väl vid 1815 års som 1817 och 1818 årens Riksdagar, motioner blifvit väckte om Helsinge och Vestmanlands regementers fritagande från arbete vid Götha Canal, öfver hvilka Motioner detta Utskott, efter erhållen remiss, afgifvit utlåtanden samt deruti, bland annat, förklarat, att, då, enligt 14 §• i Kongl.
Majlis och Riksens Ständers fastställde Regeringsform, d. 6 Juni 1809, Rikets krigsmagt vore ställd under Hans Ma.jst Konungens eget omedelbara befäl, och Kongl.
Majit således vore berättigad att deröfver råda, på det sätt Kongl. Majit för Rikets bästa funne tjenligast, Utskottet ansåg någon pröfningsrätt Riksens Ständer icke tillkomma, i härmed gemenskap egande ämnen, hvarföre, och med| åberopande af, de flere skäl, som härvid särskildt förekom-; me, ej mindre i afseende på Götha Canals arbets bedrifvande, genom kronans manskap.
439 jin frågan om olän.pligheten af undantag ifrån arbetscommendei ingar för ofvannämnne 2 Regementen, Utskottet afstyrkte bifall å de gjorde motioner; hvilket ock af Riksens Stander sedermera gillades.
Den synpunct, hvarunder Utskottet bor betrakta den nu åter väckte frågan, är således redan af Riksens Höglofliga Ständer bestämd; och Utskottet skulle fördenskull icke anföra någon annan gnind för afslag derå, om
Utskottet härvid icke tillika kunde åberopa svårigheten, om ej omöjligheten, att annorlunda, än genom arbetscommenderingar af indelade armeen, utföra större förelag, hvilka för det allmänna medföra väsendtlig nytta.
Den tid är kommen, då Nationen, ej meraräknandeforsin tillhörighet det land, som fordom bistod densammai fyllandet af åtskillige dess behof, börjat känna nödvändigheten, att inom Rikets eget sköte skapa medel till sitt ekonomiska sjelfbestånd, och med denna känsla har oclc omtankan vaknat, att uppsöka och begagna de källor, som kunna bereda detsamma.
Det torde icke kunna nekas, att betydligare odlingar, sorn öka productionen, och öppnandet af nya eller förbättrandet af gamla Communicationer, genom strömrensningar, canalgräfningar och väganläggningar, hvilka åstadkomma möjlighet för förut otillgänglige orter, att sprida öfverflödet af sina producter till ställen, der dessa saknas el - 440 Besv. och Ekon.
Betänka/iden. ler icke finnas i tillräckligt stor mängd, hufvudsakligen dertill bidraga} men, om man ock medgifver detta, och man jemväl beviljar frikostiga understöd för vinnandet af des>a ändamål, skulle man ändock icke hafva gjort nog, så länge man ej sörjt för tillgången på den arbetskraft, som till företagen erfordras, hvilken, i ett sä glest beboddt land sorn Sverige, icke genom enskilde bemedlingar och beting kan till behöflig qvautitet samlas.
I öfrigt kan icke Utskottet undgå atfc upprepa, hvad förut till vederläggning af de förmente olägenheterne af Soldaters cornmenderande till allmänna arbeten blifvit yttradt, nemi. att Soldater, som till dylike och andre allmänna företag couimenderas, dervid ega tillfälle att inhemta kännedom om och uppöfva sig i arbete, hvarmed de icke blott, i sine hemorter, till egen vinning ochinnevånarneslättnad, kunna betjena dessa, utan ock i fält stundom komma att sysselsättas, samt att arbetscommenderingar, långt ifrån attförsämra soldatens vilkor, efter erfarenhetens vittnesbörd, lemna honom tillfalls till förtjenst vida utöfver kostnaden för hans underhåll, hvarigenom således en verkelig vinst honom tillskyndas; och får Utskottet härtill särskildt lägga, att, enligt hvad Utskottet har sig bekant från många orter, Soldater, som en gäng varit till Canalarbeten eommenderade, sedermera sjelfmant infim - TSesv. och Ekon.
Utsk> Betänkanden.
441 rit 6ig dervid, hvilket tillräckligen synes bevisa, att commenderingarne icke innefatta någon tunga för Soldaten.
Hvad beträffar förslaget, att till allmänna arbetens verkställande använda de å fäst» ningarne och arbetshusen varande brottslingar och syssellöse personer; så, och enär ifrågavarande personers försättande utom det tvång, som funnits nödigt för bevarandet af andras säkerhet till person och egendom, samt deras utspridande i landsorterne skulle vara i högsta grad betänkligt, och berörde förslag dessutom står i rak stridighet med dem, som åsyfta ytterligare säkerhetsmått emot lösa personers kringstrykande ooh uppfinnande af medel till de öfverhand tagande brottens förminskande, anser Utskottet samma förslag icke förtjena något afseende.
Genom hvad Utskottet i början af sitt utlåtande yttrat, har Utskottet äfven besvarat den Motion, som afser inskränkning uti rättigheter till indelde soldatens commenderande till allmänna arbeten; och i afseende på yrkandet, att kronans manskap i orten måtte få användas till aftappning och uppodling aE de inom Helsingland varande betydliga kärr och mossar, får Utskottet, åberopa det särskildta utlåtande, Utskottet i anledning af en af Johan Andersson från Skaraborgs län väckt och till gemensam handläggning af Stats- och Ekonomiutskotten remitterad fråga, om åtgärders vidta - 442 Besv. och Ekon.
Betänkanden. gande till befrämjande af Mossodlingar, afgifvit och med StatsUtskottet communicerat, och hvaruti Utskottet tillstyrkt, att, under vissa uppgifna vilkor, aftappning ftf vatlendränkt odlingsbar mark, af större omfattning, tua i allmänhet genom arbetscommenderingar af indelde armeen verkställas, Hvad slutligen angår förslaget, att understöd af StrömrensningsmedleD måtte lemnäs företag af nyssnämnde beskaffenhet, samt dessa medel, i förhållande till orternas olika behof, fördelas dem emellan, så anser Utskottet sig böra förklara, att, sedan de allmänna grunderna för berörde medels användande blifvit af Riksens Höglofl.
Ständer fastställde, och medlen derefter till Kongl, Maj:ts Nådiga disposition öfverlemnade, Riksens Ständer icke böra eller kunna i någon speciel befattning, i afseende härpå, ingåj och måste förthy frågan om understödet hos Kongl, Maj:t i vederbörlig ordning anmälas.
Då Utskottet, i följd af hvad nu anfördt är, icke kunnat tillstyrka någon åtgärd, i anledning af de väckte Motionerne, får Utskottet dem till afslag anmäla; Hvilket dock Riksens Högloft.
Ständers egen upplysta pröfning vördsamt underställe!!. Besy. och Ekon.
Betänkanden, 443 N:r 85- Ankom den 14 Maj 1823. betänkande, i anledning af vacht fråga om en alinida Klädförordnings utfärdande.
U"ti ett fran Höglofl.
Ridderskapet och A* deln, till Ekonomiutskottets behandling, remitteradt Memorial, har Herr Lövenström, /., till förekommande af den inom fäderneslandet herrskande nöd och förlägenhet, hvilken, enligt Herr Lövenströms tanka, egentligen härleder sig från den smak för lux och öfverflöd, som så allmänt tagit öfverhanden frän den högsta till den lägsta, såsom medel föreslagit, att Riksens Höglofl.
Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet måtte begära utfärdandet af en allmän klädesförordning, hvari förbjödes, så vidt möjligt vöre, all förbrukning af sådane va* ror och efFecter, som äro af utländsk tillverkning; i afseende på öfverträdandet af hvilken förordning en sådan ansvarighet borde ege rum, som vore för ändamålet tjenlig och för brottet lämplig, hvilket, efter Herr Lövenströms mening, säkrast vunnes derigenom, att ingen ämbetsman, vid förlusten af sin tjenst, och ingen Adelsman, Utan att förlora sitt Adelskap, kunde bryta 444 Besv. och Ekon.
Betänkcanden. ir.ot densamma; Och borde mannen alltid bestraffas för dess familles öfverträdelse! af Förordningens föreskrifter.
Utskottet har tagit detta i behörigt öfvervägande och tror sig icke genom någon vidlyftig framställning behöfva fästa Riksens Höglofl.
Ständers uppmärksamhet derpå, att ändamålet med hämmandet af lax och öfverflöd sällan kan genom directa förbud lämpligen vinnas, aldraminst när tvånget skall sträcka sig ända till en bestämd föreskrift, huru man borde kläda sig.
Erfarenheten har äfven inom vart fädernesland visat, huru litet på denna väg är att vänta.
Ett strängt förbud, med dermed förknippadt svårt ansvar, måste ailtid vara föranledt af någon vigtig moralisk grund, som likasom berättigar dess tillvarelse, om det icke antingen skall öfverträdas eller förlöjligas.
Men det torde vara svårt, att i allmänna opinionen bereda någon moralisk grund, tillräckligt motsvarande det ansvaret, att en medborgare skulle förlora allt förtroende af Konung och Likar, och en Adelsman sine ståndsrättigheter, derföre att han sjelf eller någon af hans familia burit en klädnad af utländsk tillverkning.
Det ändamål, Herr Lövenström åsyftar, måste uppnås på annat sätt.
Genom goda efterdömen af tarflighet och framför allt genom en jemnt underhållen patriotisk och nationell anda hos folket, skall den skadli - Best), och Ekon.
Etsk, Betänkanden.
445 ga luxen och öfverflödet vida bättre förekommas, än genom ovillkorliga förbud, som aldrig förfela att göra sig förhatliga.
Utskottet, som på dessa grunder anser sig icke kunna tillstyrka Riksens Höglo!!.
Ständer att bifalla Herr Lövenströms ifrågavarande motion, öfverlemnar dock vördsamt denna sin mening till Riksens Högloft.
Ständers eget upplysta afgörande.
Ankom den >4 Maj 1823<L Utlåtande, i anledning af Herr Lolls motion, om nyttan af marcher för armeen och sättet att derigenom befordra per.- ningecirculationen.