Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skiftesstadgan måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Enskifte och sådant skifte, som omförmäles i Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse den 20 Februari 1821, äfvensom laga skifte må, derest de fastställda blifvit, ej genom nytt skifte rubbas, med mindre alla delegarne derom sämjas, utan så är, att antingen någon delegare vid förut verkstäldt skifte erhållit flera än trenne skiften uti inrösningsjorden, eller ock att tillförene sanka egor, genom sjösänkning, årensning eller annan vattenafledning af större omfång, än om upprensning af vattendrag och dikning i allmänhet är i lag föreskrifvet, undergått sådan förändring, 6 Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 22. att de med fördel kunna odlas till åker eller äng, och en för egornas odling och bruk ändamålsenligare indelning kan genom nytt skifte åstadkommas, i hvilka fall, der yrkande om nytt skifte framställes eller biträdes af delegare, innehafvande minst hälften af skifteslagets jord, beräknad efter förmedladt mantal, der mantalsindelning skett, sådant skifte må kunna erhållas, dock endast å inrösningsjorden;» samt, på det icke några betänkligheter måtte möta för antagande af detta förslag, att sista punkten i lista § af 8:de kap. skiftesstadgan måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Aro egorna förut delade genom skifte, som vunnit laga kraft, håfve hvarje delegare rätt att vid nytt skifte tillgodonjuta hvad efter uppskattningsvärde mot de egor svarar, som han förut innehaft.» Gustaf Ohlsson vill åter ett tillägg till skiftesstadgan af innehåll, »att, då ett skifteslag redan undergått skiftning enligt åberopade stadga, det måtte tillåtas delegare i skifteslaget att, efter vederbörande Egodelningsrätts ompröfning det egorna beqvämare och med större fördel kunna skiftas, begära ny skiftesförrättning, och att egorna då icke skiftas efter s. k. innehaf, utan efter de grunder, som för hvarje ort äro stadgade eller framdeles stadgas kunna, samt att, i händelse Egodelningsrätten icke tillstyrker ny skiftning, omkostnaderna vid nämnda Rätt skulle betalas af den eller dem, som ansökan gjort, men i annat fall af skifteslaget gemensamt; dock att en tid af minst tjugu år skall hafva förflutit, sedan laga skiftet blef stadfäst;» anförande motionären till stöd härför: »att vid skiftesstadgans första tillämpning så väl landtmätare som gode män och skiftesdelegarne voro mindre erfarne, och i följd deraf icke begagnade sjg af alla de fördelar, hvilka nu genom erfarenheten göra sig gällande; att egorna till ett skifteslag undergå förändringar, hvilka komma enskilde till godo, hvaremot andra icke äro i åtnjutande deraf; samt att utflyttning icke är så vidtagen, som sig bort, utan fastän skiftning är öfvergången, byar ändå äro nästan lika trassligt sammanpackade, hvilket i många hänseenden medför stora vådor och olägenheter.»
Hvad nu först beträffar Gustaf Ohlssons framställning jemte Grefve von Schive rins förslag att, der delegare vid förra skiftet erhållit flera än tre skiften i inrös ningsjorden, nytt skifte må ske, så fruktar Utskottet, att dessa förslag, derest de blefve lag, långt ifrån att verka främjande för jordbruket, skulle blifva af menligt inflytande på detsamma.
Den osäkerhet i eganderätt, som deraf uppkomme, skulle visst icke förmå delegarne att nedlägga arbete och kostnader på sin jord, och aldra minst kunde detta blifva fallet, om, såsom Gustaf Ohlsson synes åsyfta, genom borttagandet af innehafvet såsom delningsgrund vid det nya skiftet, öfriga delegarne skulle dela den förbättring, som den idoge jordbrukaren å sin lott åstadkommit.
Vidkommande Grefve von Schwerins förslag i öfrigt, får Utskottet erinra, att, på sätt motionären jemväl anfört, Rikets Ständer vid 1859 års riksdag beslöto un - Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 22. 7 derdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t med hemställan, bland annat, att till 3:dje § i l:sta kap. skiftesstadgan måtte göras ett tillägg af följande innehåll: »Hafva till följd af sjösänkning, årensning eller annan vattenafledning af större omfattning, än om upprensning af vattendrag och dikning i allmänhet är i lag föreskrifvet, tillförene sanka egor undergått sådan förändring, att de kunna odlas till åker, och kan, genom nytt skifte, en för egornas odling och bruk ändamålsenligare indelning åstadkommas; så må, der någon delegare det yrkar, nytt skifte å de egor kunna erhållas, utan hinder deraf att fastställelse blifvit meddelad å äldre skiftesförrättning.»
Detta förslag afsåg sålunda icke, i likhet med Grefve von Schwerins, nytt skifte å hela skifteslagets inrösningsjord, utan allenast å den genom vattenaflcdningen förbättrade delen deraf, men det oaktadt fann Kongl. Maj:t så betänkligt att utsträcka skiftesvitsord äfven till fråga om delning af sådana egor, som redan undergått laga skifte, att förslaget icke vann Kongl. Maj:ts bifall.
Annu mindre in stämmande med eganderättens helgd är nu ifrågavarande förslag; och Utskottet anser sig derföre icke kunna detsamma förorda.
I anledning af det nu anförda och då, efter hvad Utskottet inhemtat, vid pröfning af här ofvan omförmälda förslag till ny skiftesstadga, äfven lärer komma under öfvervägande under hvad vilkor redan faststäldt laga skifte eller skifte af lika laga verkan må kunna genom nytt skifte rubbas, får Utskottet vördsamt hemställa, att Grefve von Schwerins och Gustaf Ohlssons framställningar icke må vinna Rikets Ständers bifall.
I Sommaria.
Lag- samt Allm. 1iesv.- och Ekon,-Utskottets Betänkande JYl 23. 1 V;o 2.1 Anis. sill Kxp.-Ufäk. dt'B 31 Maj 1866, kl. 2 e. in. Betänka,nät’, i anledning af väckt motion angående förändrade bestämmelser i fråga om vården af och kontrollen öfver till milda stiftelser anslagna medel.
Hos Vällofliga Borgare-Ståndet har Herr Engvall i ofvanberörda ämne väckt motion (N:o 129), hvilken, efter remiss till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, blifvit, jemlikt stadgandet i 43 § Riksdags-ordningen, till behandling af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet öfverlemnad.
Uti ifrågavarande hänseende hittills gällande stadganden återfinnas i Kongl.
Cirkulär-brefven den 24 April 1788 och den 10 Oktober 1806.
Det förra föreskrifver, att, som alla till allmän nytta anslagna, antingen af enskilde donerade, eller annars tillkomna medel böra redovisas, konsistorierna hafva att öfver de under deras vård stående stipendiimedel, så kallade djeknepenningar och alla andra till de högre och lägre läroverkens understöd i hvarje stift anordnade inkomster, sorn af konsistorierna till förvaltande emottagas, och för hvilka redogörelse förut icke blifvit påbuden, för hvarje år upprätta räkning, som visar till hvem och mot hvad säkerhet penningarne äro förräntade, de förändringar, som dervid årligen kunna förelöpa, huru stipendierna blifvit utdelade och räntorna samt öfriga inkomster använda; att sådan räkning skall inom Mars månads utgång för det nästförflutua året af konsistorierna aflemnas till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i den ort, der konsistorium har sitt säte, hvilken det skall åligga att densamma till Kammar-revisionens öfverseende och reviderande derefter ofördröjligen insända; samt att, derest de anmärkningar, som emot så beskaffade räkningar derstädes kunna göras, icke blifva af konsistorierna nöjaktigt förklarade, Kammar-revisionen eger att genom dess Advokatfiskal lagligen låta det således felaktiga konsistorium tilltala och hos sig i ansvar ställas på det sätt och i den ordning, som författningarne om andra uppbördsman Bih. till R.
Brot. 186f) Å 1866. 7 Sami. 2 A/d. 13 Ffäft. o Sammcins.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande JYt '23. stadga och föreskrifva.
— Genom Cirkulär-brefvet den 10 Oktober 1806 hafva konsistorierna dessutom fått sig ålagdt att, i afseende på alla till förmån för akademier, gymnasier samt kathedral- oell trivial-skolor gjorda enskilda stiftelser, de ina vara af testator ställda under konsistoriernas vård eller icke, efter af vederbörande infordrad uppgift af de för slika stiftelser föreskrifna dispositioner, med oafbruten uppmärksamhet tillse, huru verkställigheten deraf handhafves, samt anmana dem, åt hvilka medlens disponerande är anförtrodd, att, i enlighet med förstberörda Kongl. Cirkulär-bref, ingifva årliga redogörelser derför till Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande, för att sedermera till Kongl. Kammar-rätten insändas och derstädes vederbörlig revision undergå; hvarjemte, i fråga om andra fromma stiftelser, förklaras, att, då biskoparne och konsistorierna enligt Kyrko-ordniiigen åligger allmän vård öfver fattiganstalter, dem icke kan betagas, utan bör deras pligt vara att, i anseende till alla sådana fromma stiftelser, som icke blifvit ställda under särskild publik styrelse, om dem infordra nödiga upplysningar samt behörigen tillse, att testators vilja noga uppfylles, med rättighet för konsistorierna att infordra redogörelse för medlen och sjelfva förvaltningen, samt, när något sådant dervid finnes vara försummadt, som konsistorierna ej kunna rätta utan vederbörandes biträde, vända sig till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eller domaren, allt efter omständigheterna och sakeus beskaffenhet, vid hvilka tillfällen Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande eger att förordna ett allmänt ombud till utförande af den fromma stiftelsens rätt.
Enligt motionärens förmenande vore dessa stadganden icke tillräckliga för det med deni afsedda ändamål.
Bristande tillsyn öfver till milda stiftelser anslagna medel skulle nemligen mången gång haft till följd, att dylika medel, af gifvaren afsedda till nödlidandes hjelp, blifvit dragna till andra ändamål eller rent af förskingrade.
En skyldig aktning för gifvarens minne ålade dock samhället såsom en oafvislig pligt att tillse, det ej vare sig tadelvärd försummelse eller brottslig egennytta läte till milda stiftelser anslagna medel förspillas; och motionären föreslår derföre, att lagstiftningen härutinnan måtte sålunda förändras, att närmaste tillsynen öfver ifrågavarande slags medel uppdrages åt vederbörande kommunalmyndigheter, hvilka skulle hafva att öfver förvaltningen af desamma verkställa årliga revisioner, deröfver berättelser borde till Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande, som i fall af försummelse skulle ega att förelägga vite, afgifvas, för att till Kammar-rätten insändas.
Medgifvande önskvärdheten deraf, att sådana stadganden kunde meddelas, att man hade största möjliga säkerhet mot förskingring af medel, som blifvit till fromma stiftelser donerade, likasom mot deras användande till andra ändamål, än gifvaren afsett, tillåter sig Utskottet erinra, att, då sjelfva donationsbrefven i allmänhet innehålla de noggrannaste bestämmelser rörande såväl medlens förvaltning som deras användande, lagstiftningen icke har befogenhet att häruti ingripa, hvadan några generela stadganden derom ej torde kunna meddelas.
Endast i afseende på kontrollen öfver förvaltningen och användandet af medlen tillkommer det lagstiftningen att genom ändamålsenliga föreskrifter söka främja gifvarens afsigt.
Huruvida den skyldighet och rättighet, som, enligt ofvan anmärkta Kongl. Cirkulär-bref, i berörda hänseende tillkommer konsistorierna, Santmans.
Bese- och Ekon.-Utskottets Betänkande JM 23. 3 skulle bättre uppfyllas, derest densamma, på sätt motionären yrkat, uppdroges åt vederbörande kommunalmyndigheter, anser Utskottet ganska tvifvelaktigt.
Att fall inträffat, då medel, hvilkas förvaltning och användande varit ställda under konsistoriernas uppsigt, gått förlorade, kan val icke förnekas; men detta torde snarare få tillskrifvas beskaffenheten af de utaf gifvaren rörande förvaltningen meddelade föreskrifter, än bristande tillsyn öfver dessas fullgörande; och då det är styrelserna inom de kommuner, der stiftelser af ifrågavarande beskaffenhet finnas, likasom hvarje enskild person, obetaget att, der afvikelse från gifna föreskrifter i afseende å förvaltningen eller användandet af medlen eger rum, sådant för vinnande af rättelse hos vederbörande anmäla, samt kommunalmyndigheterna sålunda, redan efter nu gällande föreskrifter, äro i tillfälle att uti ifrågavarande hänseende utöfva en ganska verksam kontroll, anser Utskottet sig ega anledning hemställa, att Herr Engvalls ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Keservation är anmäld af Herr Henschen.
Sammans, Lag- sami Allm. Besv.- och Ekon.-lJtskottels Betänkande N:o 24. 1 N:o 24.
Ank. till Exp.-Utsk. den A Juni 1866, kl. S e. m.
Betänkande, i anledning af vackt motion angående upphäfvande af gällande föreskrifter dels om student-ed, dels om skyldighet att, för burbrefs erhållande, aflägga tro-, huldhets• och borgare-ed.
Redan vid 1833 —1854 årens riksdag anhöllo Rikets Ständer i underdånig skrifvelse, att Kongl. Maj:t täcktes i nåder förordna om en revision af gällande föreskrifter i afseende på eder och deråt användande; och sedan Justitie-kanslern erhållit nådigt uppdrag att, efter inhenitande af nödiga upplysningar, inkomma med underdånigt utlåtande öfver berörda skrifvelse, blef sådant af Justitie-kanslern den 21 J uni 1859 afgifvet.
Emellertid gjordes af enskilde motionärer så väl vid 1856 som vid 1859 års riksdag förnyade framställningar i ämnet; men som Rikets Ständer ansågo, att Kongl.
Maj:ts nådiga beslut med anledning af den redan aflåtna underdåniga skrifvelse!! borde afvaktas, föranledde dessa framställningar icke till någon Rikets Ständers åtgärd.
Då likväl någon vidare påföljd af omförmälda underdåniga skrifvelse icke förspordes, blef frågan vid sistlidna riksdag ytterligare bragt å bane, i det af åtskilliga motionärer lörslag framställdes om förändring af föreskrifterna angående dels tjenstemanna-eder, dels läkares edsförpligtelse; och Rikets Standar afläto i anledning häraf den 21 Oktober 1863 underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, deruti Rikets Ständer, med anmälan om de åsigter i berörda fråga, som hos Rikets Ständer gjort sig gällande, anhållit, att Kongl. Majit täcktes, jemte pröfningen af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 22 Februari 1854, taga desamma i nådigt öfvervägande.
Afven öfver denna skrifvelse har Justitiekansler!), på nådig befallning, den 29 April 1865 afgifvit underdånigt utlåtande.
Vid innevarande riksdag har framställning i ämnet ånyo blifvit gjord af Herr Henschen, som uti en hos Vällolliga Borgare-Ståndet väckt, lill Lag-Utskottet reBih. lill B.
7 Sami. 2 Afd. 14 Haft. t 2 Sammans.
Lag■ samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 25. mitterad motion, i N:o 104, hvilken,; jemlikt 43 § Riksdags-ordnirigen, blifvit af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskoltet behandlad, föreslagit, »att Rikets Ständer mätte i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t, vid pröfning af hvad Ständerna framställt i deras underdåniga skrivelser af den 22 Februari 1854 och den 21 Oktober 1863, täcktes tillika i nåder besluta, att fö 7 7 reskriflen om student-ed upphäfves, äfvensom att, för burbrefs erhållande, tro-, huldhets- och borgare-ed ej erfordras.» Såsom hufvudsakligt skäl, hvarför obehöfligheten af omförmälda eder och önskvärdheten af deras afskaffande borde särskildt påpekas, anför motionären, att samma eder icke blifvit omnämnda hvarken i Ständernas hittills i ämnet allätna underdåniga skrifvelser eller i Justitie—kanslerns öfver dem afgifna utlåtanden
Denna uppgift måste dock hvila på missförstånd.
Utskottet, som förskaffat sig del af Justitiekanslerns ofvanberörda utlåtande den 29 April 1865, har nemligen deraf inhemtat atti nu ‘‘ifrågavarande eder blifvit ;vsärskildt nämnda bland dem, hvilka Justitiekansler!) ansåge böra alldeles afskaffas; och som, vid sådant förhållande, någon ytterligare framställning derom från Rikets Ständer ej torde anses behöflig eller ens lämplig, föranlåtes Utskottet vördsamt hemställa, att ifrågavarande motion må lemnäs utan vidare afseende.
Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Juni 1866, kl. 8 e. ni.
Betänkande, i anledning af vackt motion angående förändring af gällande stadganden om kompetens till klockarebefattning.
Till behandling af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet har från j Lag-Utskottet blifvit öfverlemnad en från Hedervärda Bonde - Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.• och Ekon.-Utskotlets Betänkande N:o 25.
3 Ståndet dit remitterad motion (N:o 183) af Johan Erickzon frän Jönköpings län, med hvilken Sven Rosenberg från Christianstads län och Jöns Rundbäck från Göteborgs län sig förenat, och hvaruti motionären anfört, hurusom, allt ifrån reformationens införande, klockarne haft åliggande att sköta barnaundervisningen inom församlingen, men att icke någon lag ännu funnes, som bestämde, hvilka kunskapsprof, som skulle fordras af blifvande klockare, till hvilken befattning, enligt motionärens förmenande, ett väl vitsordadt utöfvande af skollärarekallet borde företrädesvis berättiga, helst detta vore den enda befordran, som i allmänhet stöde en skollärare till buds; och har motionären derföre föreslagit, natt för kompetens till klockaretjenster mätte föreskrifvas, det de sökande böra vara fullt kompetenta skollärare, samt att vid klockaretjensters återbesäUande må, bland i öfrigt hvarandra jemngoda sökande, de föredragas, hvilka med godt vitsord varit folkskolelärare.»
Med anledning häraf får Utskottet erinra, att, med den utbildning folkundervisningen nu mera vunnit, på ganska många ställen skollärarens kall svårligen, eller icke utan skada, låter förena sig med annan befattning, och att det således i dylika fall skulle vara ändamålslöst att hos de sökande till klockarebefattningen fordra äfven sådana egenskaper, som församlingen icke kunde tillgodogöra sig; att, der åter en förening af klockare- och skollärarebefattningen kan ega rum och blifvit af församlingarne beslutad, det ligger i sakens natur, att för dylika förenade befattningar erfordras att vara fullt kompetent till så väl den ena som den andra utaf dem; samt att, då redan gällande stadganden, i fråga om förslag till klockare svssla, innehålla, att de mest tjenlige och i alla afseenden skickligaste skola å förslaget uppföras, intet tvifvel torde förefinnas, att, der en skollärare i allt öfrigt är fullt jemngod med öfriga sökande, han, såsom derförutan lämplig att, under tillfälliga förfall för folkskoleläraren, företräda dennes ställe, varder framför de öfriga å förslag uppförd.
Af dessa skäl får Utskottet vördsamt hemställa, att Johan Erickzons ifrågavarande motion icke må vinna Rikets Ständers bifall.
Reservationer: af Herr Henschen; samt af Riksdagslullmägtigen Sven Rosenberg från Christianstads län; »De skäl, Utskottet anfört för afslag å motionen i dess helhet, kan jag icke godkänna.
Huru än Utskottet resonerar, står dock klockarens undervisningsskyldighet qvar i kyrkolagen, likasom hans skyldighet fortfar att vid ansökan foga intyg om kännedom af 4 Summans. Lag- samt Allm. Bese.- och Ekon.-Ulskoltets Betänkande N:o 26. den numera allmänt utdömda vexelundervisningsmelhoden.
Detta torde vara anledning nog alt, i stallet för ett onyttigt betyg, sorn numera torde vara omöjligt att förvärfva sig, sätta ett vida lämpligare^betyg från seminarium angående folkskolelärare-skicklighet; hvarförutan jag tror det skulle ligga i folkskolans eget intresse att gifva dess lärare ett sådant företräde till klockareförslag, som med motionen afses.» N:o 28.
Anti. till Exp.-Utsk. den 4 Juni 4866, kl. S e. m.
Betänkande, i anledning af vackt motion om författande och, utgifvande af en kommentar öfver Strafflagen.
Sammansätta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har, jemlikt 4.3 § Riksdags-ordningen, fått till behandling' öfverlemnad en hos Vällodiga Borgare-Ståndet af Herr Henschen i ofvanberörda ämne väckt motion N:o 102, hvilken blifvit till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad.
Motionären redogör till en början för uppställningen af en under åren 1844 och 1846 af Professoren och Kommendören m. m.
Schweigaard ulgifven »Commentar över Den Norske Criminal-lov», samt anför derefter, att den Svenska kommentaren borde blifva både till uppställning och innehåll motsvarande den Norska, samt derutöfver i hvarje kapitel och, så vidt materialier voro tillgängliga, vid hvarje § ordagrannt innehålla hvad Kongl. Lagkomiléen och Lagberedningen, universiteternas Professorer, Hofrätterna och Högste
Domstolen samt Lag-Utskottet, i deras öfver förslagen till allmän Kriminallag (Straff-Balk) och Strafflag, hafva i hvarje särskildt ämne yttrat; hvarjemte i kommentaren skulle noga beskrifvas skiljaktig— helema mellan nu gällande Strafflag, och de stadganden, som genom Kongl. Maj:ts den 16 Februari 1864 gifna »nådiga Förordning om nya Strafflagens] införande och hvad i afseende derå iakttagas skall», blifvit upphäfda, sfi att de, som begagnade ifrågavarande kommentar, kunde säkert och skyndsamt inse, ij hvilka omständigheter, vare sig rörande brottens karakter (corpus delicti) eller straffbestämmelserna, den nu gällande lagen skiljer sig från den lag och de författningar, som vid 1864 års slut gällde här i landet, och hvilkas mening landets jurister dels genom studier Sammans.
Besv- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 26. o dels genom praxis sökt lära sig uppfatta.
En sädan jemförelse skulle, kanske framför allt annat, komma mängden af mindre bildade jurister att inse den numera gällande lagens »rätta mening och grund», så alt de kunde »ther efter döma. men ej theremot efter egen godtycko», såsom den ännu gällande regeln för lagtillämpning i 1 punkten il § 1 Kap.
Rättegångsbalken lyder.
— Nödvändigheten af en sådan kommentar vore desto större, som från Lagkomitéens och Högste
Domstolens första förslag blifvit uteslutna åtskilliga för den mindre bildade juristen högst nödiga föreskrifter och anvisningar, hvilka ansågos höra till »doktrinen»; i hvilket afseende motionären åberopat följande, i hans reservation vid Lag-Utskottets den 9 Juni 1863 afgilna »betänkande i anledning af dels Kongl. Majlis nådiga Proposition med förslag till ny strafflag, dels ock enskilda motioner rörande brottmålslagstiftningen», förekommande yttranden: »Ehuru i visst afseende tillhörande frågan om innehållet af ifrågavarande strafflag, torde här äfven kunna behandlas frågan, huruvida, på sätt ofvan förmälts, från strafflagen bort uteslutas alla sådana allmänna bestämmelser, som angående grunderna för latitud-systemets tillämpning meddelats i 6 Kap. af Svenska och Norska Lagkomitéernas den 4 Augusti 1831.
Svenska Lagkomitéens den. 16 Januari 1832 och den 19 December 1833, Kongl. Lagberedningens den 25 November 1844 och Rikets Ständers Lag-Utskotts den 11 Augusti 1848, äfvensom Norska Lagkommissionernas den 31 Oktober 1831 och den 4 Juli 1835 afslutade förslag rörande ny brottmåls- eller strafflag, och hvilka bestämmelser äfven finnas i 6 Kap. af Norges »Lov angaaende Forbrydelser», »Redan den omständighet, att dylika bestämmelser finnas ej blott i alla Svenska och Norska förslag, som förcgingo det ifrågavarande; utan ock i den för brödrariket, — der juristerne i allmänhet torde få anses ännu hafva af den juridiska doktrinen större lefvande förråd, än det, de Svenske praktiserande juristerne vanligen ådagalägga, — nyligen antagna och ännu gällande strafflag, utan att mig veterligen någon ändring i detta afseende föreslagits, — synes mig antyda det betänkliga i alla dylika bestämmelsers uteslutande.
— I afseende å en sådan, yttrar Utskottet sig hafva, »lika med Kongl. Maj:t, ansett den snarare genom doktrinen än genom ett uttryckligt lagbud böra göras gällande»
Och uti det särskilda pro tokoll, som öfver ett Justitie-departements-ärende den 23 sistlidne September hållits inför Hans Maj:t. Konungen i Stots-Rådet, och tryckt bifogats den Kongl. Propositionen om strafflag, har (nedre delen af sidan 109) bland skälen dertill, att från det nådigai förslaget uteslutits omförmälda bestämmelser om vållande och de allmänna grunder, hvarefter straff skulle mätas, anförts, att »i den Baijerska nyligen antagna strafflagen» förekomma »hvarken några allmänna bestämmelser om vällande eller några straffmätningsreglor».
I fall jag kunde hoppas, att alla domare här i landet, eller åtminstone större delen af Sveriges -praktiska jurister, egde den juridisktvetenskapliga bildning, sorn Baijerske juristerne — den store Feuerbachs elever.