Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Väntar ni bref, fader Nils?
85 Nils.
Åja, det lär foll vare f råge om, att Kongen i England vill ha mej te sej, för te spränge ett berg åt'en.
Kors för saten, månn' det?
Jojo, ni h ar varet ute i verl a på bergsprängning förr, ni.
Jajamen, det slår inte f elt det, go' vänner.
Det va på den ti a, då Napolian Dundrapart l efde och regera'.
Tala om, hur det gick till, fader Nils . Jag har inte hö rt det.
Jo, det va på det vise, herr Patron, att Dundrapart höll på och kri ga' långt sö'r i Europi a, och då kom han te ett högt berg, som l åg i vägen för'n.
Nu va Dundrapart en tåck en karl, se, som va envis som en gris ve a grinn, se, och han feck i sin skal le, att han skull' g å tvärt igömmen det der berg e med hele krigs-armeja, i s tälle för te gå rundt ik ring'et.
Men det värste v a, hur han skull' få sej nå'n rek tig karl , som kund' bryte och bräcke väg igömmen berge.
Jojo, det kan en nock f örstå.
Der sö'r i verla ä' fälle bare s tack ere te folk, som intnå orker.
Ja, va det v ärdt te tänk e på att få stenbrytere der nere?
Kärlek
KÄRLEK _______
DRAMATISK TECKNING UR HVARDAGSLIFVET
BÄRGTORA.
I KOMMISSION HOS ALLA RÄTTIGHETER FÖRF.
FÖRBEHÅLLNA.
ALMQVIST & J. WIKSELL.
ALMQVIST
& J. WIKSELL'S BOKTRYCKERI.
UPSALA 1885
MAJORSKAN, änka.
ANNA ELLEN
VIKTOR
hennes barn.
KARL, häradshöfding, Annas fästman.
FARBROR GÖRAN. ELISABET, sömmerska.
En betjänt.
En gosse.
MARI, tjänarinna hos majorskan.
Majorskans förmak.
Rummet smakfullt och elegant
möbleradt.
Midt på fondväggen en dörr till tamburen. fram på båda sidor soffor.
Där framför divanbord med ett uppslaget piano med noter.
Bakom pianot lefvande en stor spegel med konsolbord.
Matta på hela golfvet.
Det är förmiddag.
Sidodörrar.
Till venster sofrum, till höger matsal.
Längst borddukar, böcker, blommor, sysaker.
I rummets ena hörn växter och där ibland en hvit statyett.
I motsatta hörnet
sitta vid bordet till höger om åskådarne.
En hel del räkningar ligga på bordet framför Anna.
Majorskan och Anna, enkelt men smakfullt klädda,
ANNA (ser på flera räkningar, eftertänksamt).
Tretton och fyra -- femtisex och sjutton -- elfva
och -- (Häftigt.)
Åh, mamma, jag begriper inte, när vi ska' betala alla dessa räkningar!
MAJORSKAN. att få hjälp af! -- (Gråter.)
Hvad det är svårt vara fattig och inte äga någon
6 ANNA (skjuter bort räkningarna och smeker modern).
Gråt inte, lilla mamma!
Det blir väl någon råd -- MAJORSKAN (häftigt).
Lektioner! --Mina döttrar ge lektioner! -- Nej! -- ANNA.
Men, mamma, det är ju så vanligt nu.
MAJORSKAN. ett öre, få inte mina -- Nej, Anna, jag vill det inte!
Så länge jag äger ANNA. -- det kan aldrig vara nyttigt för honom att gå här hemma och endast roa sig.
Som du vill, mamma.
Men Viktor
Om du bara ville tillåta mig ge lektioner, så --
MAJORSKAN (litet förargad).
ju nyss tagit studentexamen och behöfver väl hvila sig litet efter all den läsningen.
Tror du inte. mamma, att ett verksamt lif vore bättre för honom?
MAJORSKAN. net! -- -- Jag har ju skrifvit bref på bref till farbror Göran, men -- Jo visst; men då ingen vill hjälpa det arma barHan har nu gått hemma ett helt år och -- Viktor!
Alltid talar du om Viktor. -- Han har
7 ANNA. sig själf.
Ja, farbror vill nog, att Viktor nu skall hjälpa MAJORSKAN. (Gråter.)
Hvad ska' den stackars gossen ta' sig till?
(Torkar sina ögon; häftigt.)
Nej, du, -- farbror är snål, det är hela saken!
ANNA. allt annat.
Mamma får ju årligen fem hundra kronor utom MAJORSKAN. med dem?
(Suckar.)
Jag mins så väl, när Skog lefde, hur mänga bref både låna några fattiga hundra kronor.
(Vekt.)
Ja, min han och jag fick skrifva och tigga och be, för att få stackars gubbe -- så god han var! -- Aldrig nändes Men farbror Göran, som är så rik och bara har ett enda barn.
ANNA. var så tarfligt på Bärgås, då vi voro där i somras.
MAJORSKAN (skrattar.)
Ja, det kan du väl säga, att där är tarfligt. -- Ellen trifdes där inte häller.
Men är farbror verkligen så rik?
Jag tyckte, allt
Fem hundra kronor!
Ja, hur långt kommer man Hjälpa sig själf! -- -- Han är ju bara nitton år!
han neka mig eller barnen det allra minsta.
(Häftigt.)
8 ANNA. vackra Bärgås.
Viktor och jag -- -- MAJORSKAN. jakt och fiske -- och du gick jämt med den stackars blinda Selma. -- Men Ellen hade riktigt tråkigt -- du -- och jag undrar visst inte på, att hon nästa sommar hällre vill till en badort.
ANNA (förvånad).
Badort, mamma, hur ska' vi kunna det?
MAJORSKAN. (Orolig.)
Men det var förfärligt, hvad barnen dröja länge på isen i dag.
-- Måtte ingenting händt dem!
ANNA (ser på sitt ur). handarbete.)
-- Jag är mycket hällre på Bärgås. -- Farbror är så vänlig, och jag tror Selma håller af mig.
MAJORSKAN. (Tar en stickning.)
Hon måtte väl det, såsom du uppoffrade dig. -- ANNA. vara tillsammans med henne.
Visst inte, mamma!
Det var jag, som vann på att MAJORSKAN.
Nå, det må jag säga -- en blind!
Åh nej, klockan är ju bara half tu. -- (Tar ett Kära Anna, farbror får väl lof att hjälpa till! -- -- Ja, Viktor, den snälle gossen, han roade sig med Jag kan då inte förstå, att Ellen inte trifs på det
9 ANNA.
öfver hvarjehanda.
Och så god hon är! --Jag önskar jag kunde likna henne!
MAJORSKAN (ömt, smeker Anna). någon är det, och behöfver inte lära det af andra.
(Springer upp.)
Men det är då för galet, att Ellen Du, Anna, mitt kära barn, du är väl god, om Ja, mamma, fast Selma är blind, har hon tänkt
inte kommer hem.
Hon har ju inte sin toalett färdig för balen i afton.
(Smeker Anna.)
Kan jag inte öfvertala dig att följa med, Anna?
ANNA (bestämdt). du skall gå, lilla mamma, du, som är så road af bjudningar!
Nej, då inte Karl har tid, så -- (Vänligt.)
MAJORSKAN (runkar på hufvudet). elegant bal och inte råd att för egen del -- nej, nej. -- Men jag ville så gärna, att ni, mina barn -- -- ANNA (kysser henne).
Kära mamma, du tänker bara på oss!
MAJORSKAN.
(Man hör skratt och glam i tamburen.
Därpå inkomma
Viktor och Ellen hurtigt.
Båda äro klädda i eleganta dörren öppen efter sig.) vinterdräkter och bära skridskor på armen.
De ställa Nå ändtligen!
Nu komma Viktor och Ellen!
Åh, du vet väl, att jag inte har toalett till en så
10 VIKTOR (kastar sina skridskor på mattan).
Nej, du, det var allt löjtnant Rikter, som gick ELLEN (lifligt). gånger.
Såg du inte -- Visst inte!
Konsul Ahls gick förbi honom flere VIKTOR (skrattande). syster, det kunde alla människor se.
Att du koketterade. starkt för honom.
Jo, lilla ELLEN (harmsen).
-- Fy, hvad du är stygg!
Men, Viktor -- VIKTOR (smeker Ellen). när du talade med honom.
Ella lilla, jag menade bara, att du var så vacker, ELLEN (buttert). upp sina ytterkläder.)
(Hon går ut i tamburen och hänger MAJORSKAN. dina skridskor där på mattan.
(Går för att upptaga dem.)
VIKTOR (springer förbi henne och tager upp skridskorna).
Förlåt, allra käraste lilla mamma!
(Han hänger Barn då! -- och du Viktor, hur kan du kasta
bäst på skridskor i dag!
Det tyckte alla.
11 upp skridskorna i tamburen, aftar sina ytterkläder och talar under tiden.)
Ni kan tro det gick muntert till på Nybroviken i dag!
Väl tjuge par och fullt med åskådare.
(Inkommer i förmaket.)
Åh, hvad Hilda tjusande!
Palm var vacker!
Och så små fötter hon har! -- FörELLEN (inkommer i förmaket, stänger dörren; näbbigt).
Ja, du såg också förtjust ut, när du band skridVIKTOR (skrattar). deles som konsul Ahls i dig! (Ellen vänder sig förargad bort.)
Naturligtvis, Ella, jag är ju pin kär i henne-- all-
skorna på henne.
MAJORSKAN (gör en varnande åtbörd åt Viktor).
VIKTOR (tar Ellen om lifvet och han sjunger).
Om man blott älskar hvarann!
dansar med henne, under det
Lite gnabb ibland, skadar aldrig grann, MAJORSKAN (afbrytande).
tid att tänka på din toalett.
Tyss, tss, barn! -- Se så, Ella lilla, nu är hög
Vi få gå ut i butikerna.
VIKTOR (gäspar och sträcker sig).
Jag tror, jag tar mig en liten lur.
12 ANNA.
Midt på förmiddagen?
VIKTOR.
Jag kom så sent hem i natt.
ANNA (häftigt).
Nu igen, Viktor! MAJORSKAN (litet förtretad). efter kväll!
(Smeker Viktor.)
Lägg dig där inne på går in till venster.
Majorskan ropar.) Mari, spring Kära Anna, han kan väl inte sitta hemma kväll
soffan, min gosse, tills middagen blir färdig. -- (Viktor genast till mamsell Elisabet, hör efter om Ellens
klädning är färdig!
(Mari visar sig i matsalsdörren, går.)
Vänta, det är bäst hon kommer hit. -- -- Bed henne komma om en halftimme!
MARI (utanför).
Ja, hennes nåd!
MAJORSKAN. Anna?
Nu få vi gå! -- (Till Anna.)
Du följer väl med, ANNA. tu-tiden.
(Hon ser på sitt ur.)
Jag väntar Karl; han lofvade komma upp vid MAJORSKAN. buren.
Man hör en stund deras prat där ute.
Kom då, Ellen! (Majorskan och Ellen gå ut i tam-
13 gömmer räkningarna.
Går ut i matsalen efter en vattenkanna.
Hon vattnar växterna och småsjunger gladt.)
Kärlek gör hvitt det svartaste bröd!
(Viktor kommer från venster.
Han ser trött och liknöjd ut.)
ANNA (muntert).
Nå, hur gick det med sömnen?
VIKTOR. soffa, bläddrar i den ena boken efter den andra, kastar dem ifrån sig och gäspar.
Nej, jag kunde inte somna.
(Han kastar sig i en Kärlek ger fröjd och lycka! --
VIKTOR (reser sig plötsligt). på detta lif. -- Jag vet inte, hvad jag skall taga mig Anna, om du kunde fatta, hvad jag är utledsen
till!
(Kort paus, harmset.)
Nå, hvarför svarar du inte?
ANNA (fortsätter att vattna växterna).
Då du själf inser -- VIKTOR. tiden.
Inser, ja, hvad hjälper det? --Jag måste ju döda ANNA (häftigt).
Visst inte, Viktor. VIKTOR.
Ja, jag vet, hvad du vill säga.
-- Arbete, arbete!
14 Men hvad för arbete, det är just knuten.
-- Om jag bara visste, hvad jag skulle bli -- -- mamma vill ju nödvändigt jag skall bli militär. -- Karl tycker jag tomma händer, kunna uppehålla mig i Upsala?
ANNA. händer, som du säger.
Karl har genomgått sina studier med två tomma VIKTOR (litet harmsen).
Karl, ja, han är ovanlig, han.
ANNA (ljfligt). fram på egen hand! -- Så kraftig han är, och ändå så god! -- VIKTOR (leende).
Och så kär du är i honom, Anna!
ANNA. lägger sin hand på Viktors axel.)
Men tro ej, att jag än jag kan beskrifva.
Ja, han är min högsta fröjd! (Kommer fram och Ja, ja -- det är han! -- Såsom han sträfvat sig bör fortsätta studierna; men hur skall jag, med två
därför glömmer dig.
Din sysslolöshet oroar mig mer, VIKTOR.
Ja, Anna, det är ett eländigt lif! ANNA (hurtigt).
Så bryt dig då lös därifrån!
15 VIKTOR. om jag också kunde komma till Upsala.
-- Anna, du vet inte, hur många frestelser där är för en svag stackare som jag.
Militär vill jag inte bli, och
ANNA (sätter sig bredvid honom).
Jag skall tala vid Karl -- VIKTOR.
Nej, nej, han är så sträng.
ANNA (tar ett handarbete). den, som så redligt fyller sina egna plikter, fordrar, att andra -- VIKTOR. att han arbetat och -- Ja, ja -- jag vet, att Karl är en man af heder, ANNA (lifligt).
Han är inte endast en rättänkande man -- han var också en god son -- -- (Ser på Viktor, som ser nedslagen ut.)
Men förlåt, det var om dig vi skulle tala. att vara ett år på Bärgås och hjälpa honom?
Du trifdes ju där?
Ja då, när du och mamma voro där; men ensam med farbror och Selma -- -- Och äfven hjälpte sin mor, så länge hon lefde!
Han! -- Åh nej -- men kan du undra på, om
Hvad tror du om farbror Görans förslag
16 ANNA (raskt).
Åh, arbetet skall förkorta tiden, och Selma -- VIKTOR.
Ja, Selma, hon är märkvärdig.
ANNA. jag har lärt mer af henne än af alla andra.
Du skulle Ska' vi skrifva till?
-- Ja, är hon inte?
(Allvarligt.)
Vet du, jag tror,
ha godt af både hennes och farbrors sällskap.
VIKTOR (springer upp). inte -- Nej -- inte ännu! -- Nej -- kanske -- jag vet ANNA (häftigt). sade ju i sommar, att du var road af landtbruket?
VIKTOR. är så simpelt, att jag vill bli jordbrukare.
ANNA. själf kunde besluta dig.
Mamma är lätt att öfvertala. -- Om du bara VIKTOR (går oroligt fram och tillbaka).
Ja, du har rätt, -- om -- om -- -- Hvar är Ja men -- (tveksamt) -- men, mamma tycker det Men, Viktor, ditt vankelmod är odrägligt! -- Du
Karl? -- Jag har inte sett honom på några dagar.
17 ANNA. om en liten stund kommer han nog.
Nej, han har så mycket att göra.
(Glad.)
Men MARI (kommer från matsalen).
Hennes nåd sa', ja' skulle -- Om fröken ville se te' steken, medan ja' går ut!
ANNA. sin söm, går bort till Viktor och lägger sina armar ömt om hans hals.)
Käre Viktor!
Jag kommer, Mari!
(Mari går.
Anna lägger bort
VIKTOR (omfamnar henne och säger allvarligt).
Ja, Anna, det måste bli annorlunda.
(Anna går
ut i matsalen.
Viktor går upp och ned, knäpper samman sina händer om nacken och suckar tungt.
Det hurtigt.) ringer.
Viktor öppnar tamburdörren.
Karl inkommer KARL (omkring 30 år, lång, omkring).
Hvar är Anna?
VIKTOR (visar åt matsalen.
Karl vill skynda dit. honom tillbaka.
Bedjande).
Karl, om du kunde! -- Viktor håller
vacker och ståtlig, ser sig
18 KARL (stannar; otåligt).
Hvad är det nu igen, Viktor?
Jag vet inte, hvad jag skall taga mig till!
KARL (kommer framåt). fånga!
Hvar var du i natt och med hvem?
Med Ahls och -- KARL. skamligt lefva på det viset!
Du, en fattig yngling!
Och spelade, kan jag förstå.
(Strängt.)
Det är Åter och åter!
När skall du ta ditt förnuft till
-- Har du då inte någon hederskänsla. -- (Vänligare.)
Viktor, var inte så mycket tillsammans med Ahls!
Det är inte passande sällskap för dig.
VIKTOR. väl -- -- Ja, Karl, du och Anna ha så rätt -- jag inser så KARL. vet, jag vill hjälpa dig, så mycket jag förmår. -- Hvad var det nu?
En spelskuld; men kanske -- --?
KARL (hastigt).
Jo, jo, den måste betalas.
Låt det då komma från ord till handling!
19 ANNA (inkommer från matsalen Karl). längtat efter dig!
och slår armarne lekfullt om
Ah, jag hörde din röst dar ute. -- Hvad jag har KARL (innerligt).
hvarandra.)
Och jag då, min älskade!
(De samtala sakta med VIKTOR (leende).
der sig om i dörren.)
Karl, kan jag lita på ditt löfte?
Fullkomligt! -- Kom till mig i eftermiddag!
Tack, tack! (Går.)
Nu är jag öfverflödig.
(Går ut i tamburen, vän-
ANNA (som dragit Karl ned i nom).
Hvad lofvade du?
KARL. med Viktor!
Att hjälpa honom nu igen.
-- Det är för ledsamt ANNA. nöjen -- Ja, Karl -- han måste bort härifrån. -- Alla dessa
soffan, sätter sig bredvid ho-
20 KARL. skap är ej det bästa. igen!
Förstöra honom, ja, naturligtvis, och Ahls' sällHan får taga fatt på studierna ANNA. studiebana?
Tror du, Viktor har kraft att genomgå en lång KARL. -- Viktor har ett godt hufvud.
Kraft?
En fattig yngling måste utveckla sin kraft.
ANNA. hade din kraft, så -- (Hon lägger sitt hufvud mot hans axel.)
KARL (leende). genom nödvändigheten att hjälpa mig själf.
Din mor var ju en kraftig kvinna -- inte sant?
Anna; hon var en ovanlig kvinna, så högsinnad och ädel, vacker och ståtlig!
Hvad jag älskade och beundrade henne!
Ja, hon var.
(Varmt.)
Du skulle känt henne, Min kraft, ja -- hvar har jag fått den ifrån?
Jo Och ännu bättre hjärta; men -- (Ömt.)
Om han
ANNA (ser upp till honom; sakta).
Ja, jag förstår, att hon måtte varit ädel, då du --
21 KARL (utan att synnerligen lyssna på henne).
Jag mins så väl, hur hon vande mig vid strängt
arbete, omutlig sanningskärlek, och ingaf mig redan som barn en stark hederskänsla.
Hon hade inte mycket att lefva af -- men vi hade det alltid fint, ANNA. det jämna kamratskapet med Ahls, så -- KARL. vid honom därom.
Ja, det är alldeles nödvändigt! -- Jag vill tala ANNA.
Tack, älskade, tack!
KARL (glädtigt). sysslan.
Hvad jag längtar efter den dagen, då du blir min! -- Måtte jag kunna göra dig så lycklig, söm jag ville -- -- ANNA. dela ju hvarje tanke med hvarandra!
KARL. föra dig i mitt eget hem!
Ja, min älskade. -- Måtte jag nu bara snart få Du har redan gjort mig så lycklig, Karl! -- Vi Och nu, Anna, om oss.
Jag är viss på att få Kamrater, ja.
Viktor kunde komma ifrån
och mycket noga var hon i valet af mina kamrater.
22 ANNA (glad). protokollen.
Då vill jag skrifva för dig och bli din hjälp med KARL (kysser hennes händer och ler).
Dessa små rosenfingrar med bläckfläckar!
Nej, ANNA (drar sina händer tillbaka).
De äro skapade för arbete så väl som dina.
KARL (stolt). såra min hederskänsla!
(Varmt.) -- Jag vill arbeta för dig, jag vill bära dig på mina händer! -- (Han vill omfamna henne.)
ANNA
Min hustru arbeta!
Nej. -- Det skulle sannerligen
de äro skapade för kyssar.
rodnande ifrån honom).
(afbrytande, drar sig
tala om det för dig.
Karl, det är något, som oroar mig.
Jag måste KARL.
Hvad då, min älskade?
Ellen -- -- KARL.
Kan hon oroa någon människa?
23 ANNA. och toaletter.
Ja. -- Hon tänker inte på annat än sina nöjen KARL (skrattar). så ung och vacker.
Jag tycker, hon är i sin fulla rätt därtill; hon är ANNA. märkt, att konsul Ahls -- Nej, Karl, du får ej skratta.
-- Har du då inte KARL (lifligt). parti för lilla Ella!
Ahls?
Det vore ju ett briljant ANNA (häftigt). lockat Viktor? -- Du sade ju nyss själf -- KARL. är nödvändigt!
Det duger inte för honom lefva på nom ju inte synnerligen; men jag har aldrig hört Att Viktor bör undvika hans sällskap.
-- Ja, det Han, som för ett så oordentligt lif -- han, som
det viset! -- Men Ahls -- nå ja -- jag känner honågot ofördelaktigt om honom.
(Anna ser förvånad ut.)
Nej, Anna, jag försäkrar dig det!
Tror du annars jag ville, det Ellen?
-- Åh, långt därifrån! -- Enligt
min uppfattning är han en hederlig, duglig man och Ellen tycker om honom, så -- --
därtill rik, elegant. -- Hvad vill du mer?
-- Och om
24 ANNA (häftigt). hon inte kan högakta!
Så kan hon aldrig bli lycklig med en man, som KARL (förvånad) ger dig anledning?
(Ser forskande på henne.
Hon slår kära Anna.
Högakta?
Det var ett strängt ord, Anna.
ned ögonen.)
Ah, jag förstår -- något skvaller -- men, ANNA (undvikande). stämdt.)
Men lika fullt --jag tycker inte om honom! kärlek, och med visshet vet jag, att han jämt har Fråga Viktor!
Ja, kanske -- kanske är det bara förtal. -- (Be-
Jag känner liksom i luften, att han inte är värd
Ellens bullrande herrkalas med kortspel långt inpå nätterna.
KARL. nadssätt.
-- Men du kan väl förstå, att en rik, ogift man -- -- Det går nog öfver, när han blir gift -- Ellen skulle fråssa i siden och sammet!
Det vore just i hennes smak, och äfven tant -- -- ANNA. sammet göra en kvinna lycklig, om hon inte älskar, och -- -- Du gör mig ledsen, Karl. -- Inte kan siden och och får en liten söt hustru att tänka på. -- (Ler.) Hvad Ja, det är sant.
Jag ogillar också ett sådant lef-
25 KARL (afbrytande). vore det en galenskap!
Du vet väl, att jag inte skattar pänningen högre än kärleken.
ANNA (innerligt). inte äger någonting.
Nej, det vet jag nog!
Du, som valde mig, som KARL (varmt). jag, då du älskar mig!
Majorskan och och askar synes i tamburen.)
Anna, det fins inte någon på jorden så rik som Nej, om Ella inte älskar honom -- nej -- då
Ellen i ytterkläder inkomma hastigt.
En betjänt med lådor MAJORSKAN (vänder sig utåt). fort som möjligt!
(Hon stänger dörren och får se Karl, som sprungit upp och gått henne till mötes.)
Åh, Karl, det var roligt du är här! -- Vill du stanna till midTack, tack!
Jag skall sända lådorna tillbaka så
dagen? -- Inte?
Åh jo! -- Ellen, tag in lådorna och visa Anna! -- Karl, kan du inte? -- (Majorskan och Ellen sprida spetsar, band och blommor öfver bord och stolar.)
KARL (ser på sitt ur). termiddag. -- Farväl, tant! (Helsar.)
Farväl, Ellen! (Nickar till den senare.)
Mycket nöje på balen! -- och stänger dörren efter sig.)
Men jag kommer igen i ef-
(Han vinkar till Anna.
Anna följer honom
26 MAJORSKAN (vänder sig åt matsalen, ropar).
Mari, är sömmerskan kommen?
Nej, hennes nåd!
MAJORSKAN. högst angeläget?
Men hvad tänker hon på!
Du sade väl, det var MARI (kommer från matsalen). kunde -- hon var så sjuk -- Ja, hennes nåd, hon lofvade komma, om hon MAJORSKAN (förtretad). henne och säg, hon får nödvändigt komma!
Genast, narra oss!
Sjuk!
Är det tid att vara sjuk nu?
Spring till
förstår du, genast! (Mari går.)
Hon måtte väl inte ANNA (inkommer från tamburen).
Hvem, mamma?
MAJORSKAN. hon är sjuk!
Elisabet -- kan du tänka dig en sådan otur -- ANNA.
Stackars Elisabet!
Ligger hon nu igen?
Åh nej, sa illa måtte det väl inte vara!
27 ELLEN (som sett i flera lådor med blommor).
Fy, hvad de äro simpla allesamman. -- Nej, såMAJORSKAN (suckar).
Åh jo, de få allt gå an.
ELLEN (vresigt). dern.) -- Lilla rara mamma, Labatt har så vackra rosor!
MAJORSKAN (suckar).
Ja, men de kosta ansenligt.
ELLEN (fortfar att smeka modern).
Lilla söta, goda mamma!
MAJORSKAN. ville alltid, att hans små älsklingar skulle vara nätt klädda.
-- Se här -- (Räcker henne en portmonnä.)
Nå ja, nå ja, Ellen lilla, gå och köp dem!
Pappa Nej, mamma, jag vill inte ha dem!
(Smeker mo-
dana blommor sätter jag minsann inte på mig!
ELLEN (hoppar och dansar). genast, medan jag har på mig. -- (Hon går.) MAJORSKAN.
Det är tröttsamt gå i butiker, när man blir gammal, Och jag går in och hvilar en stund. -- (Pustar.)
Tack, allra käraste mamma, tack! -- Jag går
känner jag, -- (Går in till venster.
Anna står en stund
28 ensam och ser på modesakerna, går sedan till pianot, sätter sig och slår några ackorder.)
MARI (sticker in hufvudet genom matsalsdörren; sakta).
Fröken, hon kom nu, denna vägen.
ANNA. går.
Man ser någon sakta glänta på dörren.)
Var så Hvem?
Elisabet? -- Bed henne stiga in!
(Mari
god och stig in, fröken Elisabet, var så god!
(Elisa-
bet, ung, vacker, men blek, med ett lidande, oroligt ut-
tryck, inkommer från matsalen; men stannar vid dörren.
Hon är enkelt klädd, ser sig forskande omkring och draHur står det till?
(Elisabet hostar.)
Hvilken svår i rummet.)
Kom och sitt ned! ger tungt efter andan.
Anna går henne till mötes; vänligt.) hosta!
(Tar henne vid handen och vill föra henne fram ELISABET (drar sig tillbaka).
Nej, inte där.
ANNA (förmår henne sätta sig i en fåtölj).
Här då.
-- Hvila nu lite -- trapporna äro så ELISABET (oroligt). endast hemta spetsarne och höra -- Nej, jag tackar! -- Jag skall strax gå.
svåra!
Vill ni inte ta af kappan?
29 ANNA (ler). ken får nog -- Ja, det går inte så fort. -- Ellen är ute, och fröELISABET (ödmjukt).
Kalla mig inte fröken; jag heter Elisabet.
Nå, Elisabet då -- stanna nu och ät middag!
ELISABET (oroligt).
Kommer här ingen?
Men det. var en förfärlig hosta -- huru länge?
ELISABET.
I tre år.
Tre år! -- Ni har väl talat vid läkare?
ELISABET (sakta).
Ja. -- (Hon flämtar tungt.)
ANNA (orolig, går efter ett glas vatten).
Drick lite! -- Ni ser så trött ut.
ELISABET (försöker resa sig, men sjunker matt tillbaka).
Förlåt, fröken -- jag -- Åh nej, inte en människa.
30 ANNA.
Kära Elisabet, ni kan omöjligt gå hem så klen.
Hvad ni är god, fröken Anna!
Åh jo, det går nog.
(Ser innerligt på Anna.)
ANNA (förvånad). något för er.
Det är mamma, som skickar er litet soppa ibland.
ELISABET. är också mycket god emot mig, men det var inte det jag tänkte på.
-- Ni, fröken -- ANNA (skrattar). för er?
Ja, jag! -- Hvad i all världen har jag gjort ELISABET (sakta).
Ni behandlar mig alltid som en like.
ANNA (plötsligt allvarsam).
Like! -- Jag förstår inte.
Vi äro ju alla likar.
Ja -- tro nu inte jag är otacksam. -- Hennes nåd Jag?
-- Jag har ju aldrig varit i tillfälle göra
ELISABET. är nog godt för den fattige att få arbete och hjälp, Ja, men hur många komma i håg det! -- Det
men ett hjärtligt deltagande är tusen gånger mer. -- (Mycket sakta.)
Yttre nöd är inte alltid det värsta.
31 ANNA (som hört henne med uppsätter sig bredvid henne). om någon sorg tryckte er ?
(Elisabeth böjer sitt hufvud trodde er till någon, kanske kunde det lätta?
(Hon brister i gråt.
Paus.) ANNA.
Lefva edra föräldrar?
Har ni några anförvandter?
ELISABET. -- alldeles ensam!
Nej -- ingen i hela världen! -- Jag är ensam ANNA (böjer sig vänligt intill henne).
Vill ni inte förtro er till mig?
ELISABET. nej -- det är omöjligt.
(Ser sig oroligt omkring.)
Hvarför är det omöjligt?
-- Ja, vi äro alldeles ensamma -- ingen hör oss.
Till er! -- Om jag kunde, om jag vågade; men Elisabet, det har flere gånger förefallit mig, som
märksamhet, tar en stol och
i sina händer.
Anna flyttar sig närmare.)
Om ni för-
32 ELISABET (reser sig hastigt).
Nej, inte här! -- Någon kunde komma.
ANNA (reser sig äfven).
Låt oss gå in i mitt rum då.
ELISABET (står en stund tveksam, hand). fröken Anna, lofva mig! därpå griper hon hastigt Annas
Nej -- inte nu -- inte här -- men (bedjande), ANNA (enkelt).
Hvad skall jag lofva?
ELISABET (ångestfullt).
hos mig --
Kom till mig -- blott en enda gång -- där hemma ANNA (lugnt, men vänligt).
Gärna. -- När vill ni?
-- Men då -- lofvar ni då komma?
-- Säkert?
ANNA (fast).
Ja, det lofvar jag.
Inte förr än jag sänder bud efter er, inte förr!
förskräckt tillsammans och drar sig hastigt emot dörren.
Majorskan inträder.
Anna går ut i matsalen.)
(Man hör ett lätt buller.
Elisabet far
33 MAJORSKAN. sell göra sitt allra bästa.
-- Se här är spetsarne till alnar behöfs det?