Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag föreslår derföre: att Rikets Ständer besluta, att ingå med underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, med anhållan om undanrödjande af de hinder, som förbjuda landthandlande att i öppen salubod på landet handla med en del handelsvaror, som på loflig väg inkommit.
B U Motioner i Bonde-Ståndet 1863.
Af Pani Andersson Irån Jemtlands län, om dels anslag af nya löner för provincial-läkare i Norrland och dels om förhöjning af lönerna för de nuvarande läkarne derstädes.
Svårigheten att finna hugade och skicklige sökande till de få inom norra länen anslagne provincialläkare-platserna är allmänt bekant.
Dessa för orterna så magtpåliggande befattningar anslås lediga, tid efter annan, ulan att någon sökande sig anmäler; och i brist på kompetente sökande måste medicine studiosi, om ens disponibel tillgång derpå finnes, beordras alt tjenstgöra i de besvärliga distrikten; men efter liera eller färre månader lemna de sin befattning och i bästa fall kommenderas dit en annan nybörjare, som åter efter kort tid afflyttar, hvarigenom dessa i allt läll vanlottade orter endast och lyckligaste fall kunna påräkna läkarehjelp af personer, oerfarne både i sith kall och om ortens befolkning, af hvars kännedom till sysselsättning, lefnadsvanor och ärftliga eller af klimat beroende sjukdomsformer läkarens omdöme likväl så ofta måste bestämmas.
Förhållandet kan icke blifva annorlunda, så länge man vidhåller det nu följda systemet alt hufvudsakligen anslå samma löneförmåner för befattningar, hvilkas haudhafvande är så väsendtligt olika inom mindre, men rikt befolkade och förmögna distrikter, samt inom de norrländska vidsträckta, af en gles och ofta mindre bemedlad om ock bergad befolkning bebodda distrikt, der läkaren måste underkasta sig högst besvärliga färder till lunds och vatten.
Inom de förra lemnar en föga besvärlig praktik riklig utkomst, inom de sednare hemtas en knapp bergning under mödor och försakelser af mångfaldig art.
Det står icke i Slatsmagternas förmåga all genom aflöningen fullt utjemna dessa så skiljaktiga förhållanden; men nog synes mera kunna och böra göras, än hittills skett och nu blifvit, på Sundhets—kollegii förslag, af Kongl. Maj:t i dess Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof ifrågasatt.
Först och främst borde, enligt min tanke, de öfverdrifvet stora distrikten, företrädesvis inom norra orterna, betydligen förminskas, så att handhafvandet af en någorlunda god läkarevård derstädes blefve möjlig.
I detta hänseende har Sundhetskollegium tillstyrkt anställande af 28 nya provincialläkare i hela riket, hvaremot Kongl. Maj-.t äskat endast 8, just med hänsigt till den hittills yppade svårigheten att Motioner i Bonde-Siandet 1862.
825 att besätta redan befintlige platser.
Att denna svårighet dock i viss mån måste minskas med distriktens inskränkning tili rimliga omfång synes påtagligt.
Vidare och emedan intet godt arbete kan betingas med mindre än att det skäligen betalas, bör älven läkarens aflöning någorlunda lämpas efter de ansträngningar man af honom kräfver.
Alt läkaren, efter en af de längsta och dyrbaraste studiekurser någon embetsman i landet bar att genomgå, skall kunna finnas villig att nedsätta sig i en aflägsen ort, der tjenslgöringen är ansträngande, men praktiken ger ringa eller ingen inkomst, emot en aflöning af 1,500 R:dr är en orimlig fordran.
Ingen bruksinspektor och knappast någon af Statens lägsta tjenstemän, hvilka dock hafva utsigt till befordran, nöjer sig med ringare inkomst, emedan lian icke kan anständigt berga sig med mindre.
Nämnda lönebelopp må för provincialläkare i allmänhet och då de ega tillfälle lili betydligare praktik vara tillräcklig; men i aflägsnare trakter motsvarar det på intet vis hvad som är skäligt och billigt.
På dessa grunder tillåter jag mig vördsamt föreslå: l:o alt anslag beviljas åt 20 nya provincialläkare utöfver hvad Kongl. Maj:ts nådiga proposition innehåller; och 2:o ali, i stället för det af Kongl. Majit äskade anslag till tjenstgöringspenningar åt 4 provincialläkare, ett förslagsanslag af 10,000 R:dr ställes till Kongl. Majits disposition alt användas såsom extra arfvoden eller tjenslgöringspenningar inom sådane provincialläkare-distrikler, lill hvilka derförulan kompetente sökande icke sig anmäla.
Slutligen hemställes, alt det Utskott, dit denna motion varder remitterad, behagade från Sundhets-kollegium förskaffa sig upplysning, dels angående den af Kollegium upprättade plan till den civila läkarevårdens ordnande, dels ock hvilka provincialläkare- tjenster stå lediga och huru många gånger de förgäfves varit anslagna, samt slutligen hvilka dylika tjenster tills vidare innehafvas af icke kompetente personer; genom hvilka upplysningar jag gör mig förvissad, att denna min motion skall vinna ytterligare stöd.
Om remiss anbålles.
Pani Andersson, från Jemtlands lån. liih. till It.
Fröt. 1862 & 1863. 11 Sami. 4 Afd. 104 826 Alotioner i Bonde-Ståndet 1SC2.
Af Anders Medin från Kronobergs län, om ändring i Kongl. Majds förnyade nådiga taxa pä arfvode för landlmäteriförrällningar den i2 Maj IS57.
Ehuru motion vid innevarande riksdag redan väckts angående en allmän förändring och nedsättning i nu gällande landlmäteri-taxa, så, med hänsende till ovissheten huruvida denna motion kan komma alt vinna bifall eller icke, hvilket förra jag mycket önskar, vill jag dock, med afseende å sladgarne om ersät
In ing för mätning och delning af allmänna vägarne, hafva författningen något ändrad, enär jag anser delta vara utaf ganska mycken vigt.
Beträffande mätning, taxering och delning af jord å hemman är arfvode! härför i 1857 års landlmäteri-taxa ungefärligen lördubbhuit emot hvad det vari förut gällande 1827 års taxa, men angående dessa åtgärders vidtagande med vägarne år arfvodet i nuvarande taxan i det närmaste tredubblad!, så att då enligt 1827 års taxa hvarje 1000 fot kostade 75 öre, så kostar nu en dylik sträcka 2 Il:dr R:mt.
Della tycks vara nästan lör rundeligt tilltaget, då man besinnar alt en landtmätare ulan ringaste svårighet, och derföre också vanligtvis på dagen medhinner alt uppmäta och dela minst en mil eller 56,000 fot och understundom kanske ända lill och med 54,000 fot.
Om man nu härtill lägger att landtmätaren dessutom, vid delningar af vägar inom eli härad, skall från hvarje helt hemman i häradet hafva 50 öre, hvilket i stora härader kan slumpa till ganska betydligt, så tycks det vara ännu mera i ögonen fallande att nu gällande taxa i omförmälda afseende, bestämt arfvodet för högt.
Jag vågar alltså hos Rikets Höglofliga Ständer vördsamt föreslå: alt nu gällande landlmäteri-taxa må komma all sålunda förändras, alt arfvodet lill landtmätare lör mätning och delning af vägar komme att bestämmas till En Riksdaler Riksmynt lör hvarje 1000 fot af vägens längd; äfvensom att det må vara för kommunen en rättighet, alt angående förrättande af mätning och delning af väg, med annan dertill skicklig och kunnig person, som icke är landtmätare, träffa öfverenskommelse.
Om remiss lill vederbörligt Utskott anhålies vördsamt.
N:o 508. 827 N:o 508.
Af Josef Oscar Almqvist från Norrbollens län, angående upphörande af Styrelsens for Telegra:[onkel rådighet alt förflytta de vid verket anställde tjenstemän frän en tjenstgöring lill en annan.
Med anledning af den mundlliga motion jag den 30 sisllidne November väckte, angående åtskilliga förändringar i nu gällande Telegraf-reglemente i livad det rörer transport för ijenstemännen från den ena till den andra stationen, får jag lill fuli— sländigande deraf vördsamt anföra följande:
I hvarje fritt och sjelfständigt land hyllas alltid den åsigt, alt en tjensteman, då lian noggrannt oell samvetsgrann! sköter sina åligganden, äfven hör hafva lag och rätt på sin sida.
Det kan väl synas besynnerligt, alt jag påstår att så icke är förhållandet med alla Ijenstemännen inom vårt gamla, fria fosterland, men jag vill bevisa Blilt påstående för att erhålla rättelse härutinnan.
Det af Kongl. Maj t för Telegrafverket utfärdade Reglemente medgifver nemligen Styrelsen rättighet alt, utan vederbörandes hörande, från en till annan station förflytta de vid Telegrafverket anställde tjenstemän.
Något skäl för en sådan förflyttning behöfver icke af Styrelsen uppgifvas, och den tjensteman, som sålunda transporteras kan icke heller häröfver anföra besvär, då några skäl icke äro för förflyttningen uppgifna.
Af Telegrafverkets Chef kan man icke rimligen begära alt han skall kunna känna närmare lill hvarje tjenstemans uti hela riket åtgöranden.
Ilan måste således oftast lita till de skäl, sorn af hans närmaste underordnade för honom andragas; men huru mången gång kan han icke härigenom blifva missledd?
Huru mången gång kan icke den löredragande härigenom befordra sina egna intressen?
Huru mången gång kan icke den ordentlige, duglige och inom det samhälle, der han vistas, omtyckte Ijenstemännen, genom en nyck eller eli missförstånd, för att icke säga genom personlig ovilja blifva störtad ?
Munga af Telegrafverkets tjenstemän äro bofasta personer och hafva familjer.
För dem kan en förflyttning vara lill stort men.
De kunna derigenom blifva helt och hållet ruinerade.
En transport är för dem ett straff, ehuru de icke begått något fel.
I alla afseenden måste det menligt inverka på Ijenstemännens moralitet all veta sig stå i eli sådant beroende af förmän.
Rättigheten att transportera Ijenstemännen har ock flere gånger blifvit af Styrelsen så begagnad, att man svårligen deruti kan finna någon rättvisa; snarare skulle man kunna deruti uppspåra förföljelser.
De utgifter, sorn tillskyndas
Staten genom utbetalda reseersättningar för från hvarandra långt 828 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 509. aflägsna stationer — ja till och med från Landskrona till Haparanda, frå Kalix lill Trelleborg — torde dessutom kunna lämpligare användas.
Det är derföre på tiden afl Rikets Ständer hos Kongl. Majit hemställa, att Telegrafverkets tjenstemän malle blifva i åtnjutande af de förmåner, som hvarje redlig tjensteman äro tillförsäkrade.
Jag hemställer derföre att Rikets Ständer må hos Kongl. Majit i underdånig skrifvelse anhålla: att det för Telegrafverket utfärdade Reglemente i så måtto må blifva ändradt, att ingen tjensteman må, utan eget begifvande, kunna från den ena till den andra stationen förflyttas samt att fullmagter för alla tjenste— männen utfärdas och att deri tjenstemännen blifva på viss bestämd station placerade.
Stockholm den 50 November 1(162.
Af Olof Olsson i Slängserud af Wermlands län, derom, att en del af de lill landtränlericrna nu ingående bränvinsminuterings- och bränvinsutskänknings-afgifter mätte ställas till landstingens disposition till bestridande af de med dessas organisation och förvaltning förenade kostnader.
I den nu gällande lag för landsting är visserligen stadgadt, att tinget eger rättighet att besluta och låta utskrifva de medel, hvilka äro nödvändiga för utförande af tingets beslut, då dessa äro af sådan beskaffenhet alt till deras verkställighet erfordras penningar.
Det torde dock vara otvifvelaktigt att landstings-sammanträden kunna ega rum utan att några sådana beslut blifva fattade, till hvilkas utförande kontanta medel erfordras; men i alla händelser måste kostnaderna för landstingets inrättning och betjening bestridas af medel, dem tinget sjelf eger rätt att låta ut - Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 509. 829 taxera.
I sistnämnda fall skulle en mindre betydlig summa blifva föremål för en ganska vidlyftig debitering, uppbörd och redovisning, och jag har derföre trott att man borde söka på annan väg förskaffa landstingen medel till betäckande af sådana smärre utgifter, hvilka icke borde blifva föremål för en särskild debitering öfver hela länet.
Det är af denna anledning jag föreslår: alt Rikets Ständer ville besluta, att utaf de fyra lemtedelar af bränvins minuterings- och utskänknings-afgiften, hvilka enligt nu gällande före skrifter, sedan hushållningssällskaperna erhållit en femtedel, aflemnas i iandtränteriet för att fördelas på länets samtlige socknar, nödiga medel till bestridande af landstingens organisations- och förvaltningsomkostnader mätte ställas till landstingens disposition, utan att dertill behöfver ut skrifvas bidrag af länets innevånare.
Till detta förslag har jag ett ytterligare skäl i den öfvertygelse jag hyser, att de sammanskott, som af landstingen komma att påbjudas, i allmänhet blifva med mindre välvilja emottagne, enär större delen af de betalande icke skola göra sig reda för ändamålet med dessa sammanskott och desamma torde hos en icke obetydlig del af folket väcka ovilja mot hela kommunalinrättningen och det vore derföre väl, om man så länge som möjligt kunde undvika dylika sammanskott.
Då den andel af bränvinsminuterings- och utskänkningsafgiften, hvilken nu aflemnas i Iandtränteriet, för alt på socknarne i länet fördelas, ändock är ämnad att användas till allmänt nyttiga ändamål, anser jag det al mig nu framställda förslag icke åsyfta någon egentlig förändring uti hufvudsyftet för medlens användande; och jag anhåller derföre om remiss å della memorial till vederbörligt Utskott.
Stockholm den 30 November 1862. O. Olsson, från Slängserud af Wermlands län. 830 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 510 N:o 510.
Af Pehr Pehrsson från Wermlands län, om den förändring i 1688 års kneklekontrakter, att rotehållare må ega rättighet bosätta nummerkarlen hvar som helst utom roten, endast all bostaden anvisas inom kompaniets sländ.
Ulan alt vilja förneka ali hvarje lagstadgande kan vara lämpligt för den tid det tillkommit, vägar jag likväl tro, ali andra tider och förändrade förhållanden påkalla lagarnes förändring och lämpande derefter.
Så anser jag bland annat händelsen vara med 4G08 års såkallade knektekontrakt, eller de stadganden, som under den 25 Juli nyssnämnde år upprättades till efterrättelse emellan rolehållarne och soldaten vid Wermlands Infanteri-regemente, hvilka stadgar blefvo af Kongl. Maj:t fastställde den 18 derpå följande November.
Uti slutet af detta kontiakts första punkt förekommer: ”hvilka pä sina rolar nu blifva fördelia” och i 3:dje punkten: ”Emedan ock Hans Kongl. Mayl oss nådigst tilläter, alf få, efter våra hemmanslägenheter, endera bygga åt knekten pä egorna en stuga med en bod och fähus, eller ock inrymma honom sä mycket rum inom vära gårdar, så erkänna vi med all underdånig devotion den nåd, som i delta mål oss vederfares, och påtaga oss sådant i underdånighet alt efterlefva, sä alt knekten med sine nödige husrum, hos en del utom och en del inom gärden, aldra sist nästkommande sommar skall blifva försedd”.
Häraf synes att rolehållarne åtagit sig antingen bygga eller ock inrymma knekten eller soldalen, som han nu kallas, inom sina gärdar.
All dessa stadganden voro fullt lämpliga för den tid de utfärdades, bevisas bäst derutaf, att få ändringar deruti på lång tid, hvarken ifrågasattes, ej heller kommo till stånd, men efter nu nära 200 år, sedan denna afhandling ingicks, hafva tiderna mycket förändrat sig.
År 1G88, då kontraktet afslutades, egde sannolikt, jag kan tryggt säga säkert, alla hemman öfverflöd på skog, och kunde följaktligen då utan afsaknad eller skalla beslå soldaten såväl egna hus som vedbrand och gärdselfång; ru deremot äro större eller mindre sträckor af landet mer och mindre skoglösa, så alt rotelia]larne i dessa trakter behöfva anskaffa sina egna förnödenheter såväl af byggnadsmaterialier som vedbrand och hägnadsvirke från aflägsna skogsbygder, och då här tillägges skyldigheten, alt jemväl bygga och underhålla soldathus samt anskaffa vedbrand och gärdselfång ål soldalen, hvilka effekter oftast få köras flera mil, blir soldatens un - Motioner i B onde-Ståndet 1862. 2V'0 511- 831 derhåll vid så beskaffade skoglösa hemman i sanning med hvarje år allt mera drygt oell betungande.
Det är af sådan anledning, nemligen för alt lindra en tryckande börda för rotehållare å skoglösa hemman, som jag nu föreslår: alt Itikets llöglofliga Ständer för sin del ville besluta en så beskaffad förändring i 1088 års knektekontrakt, alt det måtte slå de roteintressenler oell soldater fritt, som så önska, att ulan belälels inblandning kontrahera antingen om kontant årlig lön, eller om soldat-torpets förläggande på hvad ställe som helst inom kompaniet, hvarom rotehållarne med soldalen kunna blifva ense.
Pehr Pehrsson, från Wermlands lån.
Af Per Anton Nyström från Westerbottens län, om beviljande af anslag ä 15,000 li.dr för anläggning af mj väg mellan Jörns kapell och Arvidsjaurs kyrka.
Vårt kära fädernesland eger uti Lappmarkerna ett nästan omätligt fält för bebyggande och odling.
Tänker man sig dessa millioner tunnland odlade och besådda — hvilken vinning för riket, hvilken tillvext i dess folkmängd och i dess styrka!
Origlig är ock den föreställningen, all Lappmarkerna ej låta odla sig.
Väl är till följd af deras upphöjda läge öfver hafvet klimatet der strängare, men erfarenheten bar visat alt delta mycket mildras, genom kärrs och myrors utgräfning och uttömning.
Jemtland ligger ända lill 1,000 fot öfver hafvet, men är i alla fall en lycklig begåfvad provins, der både jordbruk och all annan industriel utveckling kan ega rum och blomstra.
Och hvad som skett der, låter sig äfven verkställas på ofantliga sträckor i Lappmarkerna, allenast de genom väganläggningar sältas i förbindelse med det nedre landet.
Liksom vid flera af de förra, så hafva äfven vid denna riksdag röster böjt sig, 882 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 512. för att påkalla Rikets Höglofliga Ständers uppmärksamhet på delta vilkor för Lappmarkernas odling och befolkning och begära medel lill en fortgående vågbrytning derstädes.
Utom de sträckor, sorn blifvit i och lör väganläggning anmälda och nödvändigt erfordra understöd, har äfven jag att anmäla och påkalla understöd eller anslag för en väganläggning från Jörns kapellkyrka i Westerbottens län lill kyrkan i Arvidsjaurs Lappmarks pastorat.
Denna sednare kyrka ligger i nordvest från Jörns på ett afstånd al 6 å 7 mil.
Under sisllidne Augusti hölls häradssyn å och uppmätning af hela den tiilämnade våglängden, hvaröfver ock uppi ältades kostnadsförslag.
Arvidsjaur, Norsjö och Jörns samt Skellefteå socknar hafva ock åtagit sig vägens framtida underhåll.
Ifrån hafvet genom Skellefteå och till Jörns kyrka nära 7 mil finnes körväg, men från denna till Lappmarks-rå, omkring 4 mil, finnes endast gångstig, likaledes från Lappmarks-rået till Arvidsjaurs kyrka är obanad mark vid pass tre mil.
Genom vägbrytuing af dessa 7 mil beredes ett nödigt andrum lör mellersta och södra delen af Arvidsjaur, som då på denna väg kan ulforsia sina sommarprodukter och hemföra sina föruödenhetsvaror.
För att närmare utreda förhållandet härmed anhåller jag att framdeles till Höglofliga Stals-Utskottet, dit denna motion torde remitteras, få aflemna alla till frågan hörande handlingar och inskränker mig nu: att till väganläggning mellan Jörns och Arvidsjaurs kyrkor begära ett anslag af 15,000 R:dr Runt.
Stockholm den 50 November 1862. P. A.
Nyström, från Westerbottens län.
N:o 512.
Af Olof Lindström från Westerbottens lån, om försäljning af de dt militie-slaten anslagna boställen.
Ingen, som bor i närheten af militieboställen, torde kunna neka, att desamma gifva allt för låga arrenden i förhållande till boställenas verkliga värde samt i jemförelse med den ränta, man i allmänhet kan beräkna af fäst egendom.
Vid betraktande - Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 513. 833 laude häraf och då boställenas värde mäste skallas så mycket högre med afseende å de friheter, sorn äro dem förlänade, såsom frihet från indelning, rotering m. mv torde
Statens behållning af utarrenderade militieboställen näppeligen uppgå lill mera ån 2 procent.
Mig synes orätt, ali Staten så illa använder sitt kapital, under det den nödgas upplåna penningar mot vida högre ränta; och får jag fördenskull föreslå : alt de af Staten utarrenderade militieboställen måtte, såsnart nu gällande arrendekontrakter tilländalupit, för Statens räkning å auktion försäljas.
Af Carl Påhlgren från Elfsborgs län, om förklaring af 12:te och ändring i 14 § af gällande stängsclförordning.
Majlis nådiga Förordning om egors fredande mot skada af annans hemdjur, samt om stärigselskyldigbeten af den 2 1 December 1857 är i många afseenden väl grumlad; men likväl förekommer åtskilliga bestämmelser, som icke äro så tydliga, alt icke, åtminstone i min hemort de blifvit underkastade tvister om rälta tolkningssältet samt föranledt rättegångar, och bland dessa är det synnerligen 12:te och 14:de paragraferna, som synas tarfva rättelse, enär domare varit af motsatt mening om deras rätta ordaförstånd.
Den 42:le § bestämmer lika rörande stängsel för egor, hvilka åtskiljas genom allmän farväg, som då egoskilnaden går ”i eif, å eller vatten, som ej utan stängsel fred gör”, det vill säga så att ”hvar skall sin del af stängseln på sin egen sida hålla, och tagen begge sidorna likaledes lott i den stängsel, som der emellan öfver vattnet sättes”.
Följdes denna föreskrift, så skulle grindarne öfver de allmänna farvägarne i vissa orter blifva ökade till ett högst besvärligt antal, och jag föreslår derföre att 12:te paragrafen må erhålla följande lydelse: Bih. till R.
Prot. 1862 § 1863. 11 Sami, é Afd. 105 834 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 513. ”stängsel skall i egoskilnaden sällas.
Går egoskilnaden i eif, å eller annat vallon, som ej ulan slängsel fred gör; då skall livar sin del af stängseln på sin egen sida hålla; och lagen hegge sidorna likaledes loit i den slängsel, som deremellan öfver vättnet sälles.
Finnes i dessa fall lämpligare alt hela hägnaden å en sida satt varder, då må sådant ske; och der egorna genom allmän farväg åtskiljas, men egoskilnaden icke å någondera sidan är bestämd, uppföres hägnaden på den sidan, som dertill lämpligast är; och njute den i håda dessa fall, å hvilkens sida den sälles, om han deraf men lider, skäligt skadestånd af den andra.
Går egoskilnaden öfver — — — — — Då uti 14 § sista satsen det heler: rEj håfve dock den, som vid ny delning af redan upprättad hägnad njuler minskning i den hägnadsskvldighet honom förut ålegat, rält alt för det hägnadsbelopp, från hvars underhållande han befrias, fordra betalning af den, som dermed för framtiden utöfver sin förra hägnadsskvldighet belastas”, så synes det mången att delta stadgande endast bort hafva alseende å blifvande bägnadsdelningar, som komma alt verkställas till följd af framlida förändringar i eganderälten och brukningen af jorden ; men ej för de första delningarne, som voro en följd af öfvergången från det gamla till det nya.
Af andra har det blifvit ansedt böra tillämpas både vid öfvergången och allt framgent, och en mängd rättegångar hafva således uppstått, hvilket förhållande troligen skall fortfara äfven i framtiden.
Den ene hyser nemligen den föreställningen, alt eganderälten kränkes, då en af parterna skall kunna öfvertaga en del af den andras måhända myckel dyrbara hägnad utan ringaste annan ersättning, än alt med detsamma äfven öfvertaga bördan af dess underhåll, hvilken t. ex. i fråga om väl byggda stengärdesgårdar kan vara ganska ringa jemförelsevis med de kostnader, som för deras anläggning möjligen varit af beholvet, medan den andra är af den öfvertygelsen att befrielsen från den framtida underhållsskyldigheten är en så stor förmån, att den villigt bör ersättas genom öfverlåtelse utan betalning af den befintliga hägnaden.
Dessa olika föreställningar komma troligen att fortfarande förmå till rättegångar, och af della skål föreslår jag, alt hela nämnde sista del af paragrafen 14 må uteslutas.
Motioner i Bonde-Ståndet 1882.
JSftO 514. 835 N:o 514.
Af Carl Ålltlers Larsson från Östergötlands län, om upphörande af tillämpning utaf oförmedlade hemmantalet, säcäl vid utgifters, som inkomsters beräknande, och vid val in. m, samt antingen del förmedlade hemmantalets, eller ännu heldre fyrklalels, sällande i stället.
Enligt 26 Kap. 1 § Byggninga-balken, skola alla som i socken bo, bygga ocb underhålla kyrka med hvad dertill hörer, såsom klockstapel, kyrkorour, sockenstuga och fattigstuga, äfvensom 2 § i samma Kapitel förordnar, alt ”prestgård skola ock alla bygga efter gårdatalel”; men genom Kongl. Brefvet den 4 Maj i 759 5r bestämdt, att denna byggnadsskyldighet bör räknas och bestämmas efter hemmanens ”oförmedlade™ hemmantal.