Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
R:drs lön och således billigheten fordrade, att de bibehölles vid en löneförmån, hvars fortfarande utbekommande de haft skälig anledning att förvänta, berörde tjensters då varande innehafvare utöfver ordinarie lönen ega att uppbära arfvoden af 300 R:dr för deras tjenstetid.
I afseende härå har Fångvårds-Styrelsen i underdånig skrifvelse af den 11 sistlidne Juli erinrat att, hvad Registratorstjensten anginge, aflöningen för densamma blifvit redan genom Kongl.
Maj:ts beslut den 16
Mars 1858 bestämd till 2.500
R:dr och att enahanda aflöningsbelopp vore af Rikets Ständer anvisadt för dylik tjenst i de flesta uti hufvudstaden förlagda embetsverk, såsom Krigs- och Kammar-Kollegium, Statskontoret och Kammar-Rätten ; vid hvilket förhållande och då Registratorn hos Styrelsen, enligt nyligen af Kongl. Maj:t meddeladt beslut, icke erhållit tillstånd att med denna tjenst förena annan befattning, samt beskaffenheten af samma tjenst, för hvars bestridande ständig närvaro å embetslokalen under de vanliga arbetstimmarne vore af nöden, i allmänhet för dess innehafvare utgjorde hinder att genom ombesörjande af uppdrag af enskild beskaffenhet bereda sig någon inkomst, Styrelsen ansåge billigheten fordra, att aflöningen för Registratorsbefattningen fortfarande utgingo med 2,500 R:dr årligen.
Reträffande aflöningen för Kammarförvandten har Fångvårds-Styrelsen anfört: att, genom den nådiga Instruktionen för Styrelsen den 16
December 1859, hade bland annat indragits en Rokhållare-befattning i Styrelsen och en stor del af de till denna befattning hörande göromål öfveiflyttats på Kammarförvandten, hvilken tjensteman dessutom erhöll ett nytt och vigtigt åliggande i upprättandet af Styrelsens hufvudböcker.
För detta ändamål hade förut ett särskilt årligt arfvode utgått af 300 R:dr, och Styrelsen hemställde i anledning häraf i underdånig skrifvelse rörande de förändringar i aflöningsstaten, som af Bil.
N:o 1 a) till Kongl. Maj:ts Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. 3 deii för embetsverket utfärdade nya Instruktionen kunde påkallas, att den åt Kainmarförvandten förut anslagna aflöning 2,200 R:dr, mätte förhöjas med ett mot nyssnämnda arfvode svarande belopp och således bestämmas lill 2,500 R:dr årligen.
Uti samma underdåniga skrifvelse yttrade Styrelsen i fråga om den då för förste
Revisorn ifrågasatta enahanda förhöjda aflöning, bland annat, att den derigenom för Styrelsens tvenne Revisorer uppkommande skiljaktiga aflöning visserligen icke föranleddes af någon väsendtlig olikhet i deras tjensteåliggandeu, men utom det att tjenstemännen i allmänhet genom den nya Instruktionen fått sig ålagda ganska trägna tjenstegöromål, förekomme i afseende derå, att med de få tjenstebefattningar, som lunnos inom Styrelsen, ringa utsigt till befordran vore att påräkna, hvadan det icke kunde blifva sällsynt, att mången tjensteman för hela sin återstående tjenstetid stannade i andra lönegraden, samt att dylik skiljaktighet i aflöningsbeloppet blifvit af Rikets Ständer godkänd i afseende på Revisorerne i Kammar-Rätten.
Oaktadt de af Styrelsen i följd af den nya Instruktionen föreslagna och genom Kongl. Maj:ts beslut den 10 April 1860 fastställda förhöjningar i aflöningsbeloppen hade likväl, hufvudsakligen genom indragning af förut befintliga tjenster, en besparing i den tillförene för embetsverket gällande aflöningsstat uppkommit, till belopp af 2,625 R:dr årligen.
Då genom denna Instruktion embetsverkets åligganden väl blefvo närmare bestämda men icke minskade, .borde denna besparing i aflöningsstaten otvetydigt ådagalägga, att tjenstemännens göromål blifvit i icke ringa mån ökade, och om den af Rikets Ständer åberopade jemförelse, beträffande aflöningen till vederlikar i åtskilliga andra embetsverk, blifvit utsträckt jemväl till tjenstegöromålens mängd och beskaffenhet, skulle måhända, så förmenade Fångvårds-Styrelsen, giltig grund till den af Ständerna bestämda nedsättning i de af Kongl. Maj:t föreslagna aflöningsbeiopp hafva saknats.
Instruktionens tillämpning hade gifvit vid handen, att företrädesvis Kammarförvandtens tjenstegöromål voro mycket trägna, särdeles som denne tjensteman, vid förfall för Kamereraren, vanligen måste förrätta hans tjenst samt tillika derunder ombesörja det till Kammarförvandtens tjenst hörande bokslutsarbetet, hvilket icke lämpligen kunde för kortade tid på annan person öfverflyttas; hvadan och då denne tjenstemaus göromål icke voro af den beskaffenhet, att han, lika med Revisorn, kunde genom observationsprocent komma i åtnjutande af någon tillökning i sin löneinkomst, Styrelsen ansåg att åtminstone för Kammarförvandten den förut bestämda aflöningen af 2,500 R:
Jr borde utgå.
På grund af hvad sålunda blifvit i detta ämne anfördt hemställde Hans Excellens att Kongl Maj:t täcktes ånyo föreslå Rikets Ständer att årliga aflöningen för Registratorn och Kammarförvandten hos Fångvårds-Styrelsen måtte, med tillökning i hvarderas nuvarande lönebelopp af 300 R:dr, bestämmas till 2,500 R:dr för hvardera; och hemställde Hans Excellens i öfrigt, beträffande aflönings-staten för fångvårdsanstalten^, såvidt den uti det bestämda anslaget för fångvården ingår, att framställning om följande förändringar måtte till Rikets Ständer atlåtas: att, sedan innehafvaren af >Predikants-befattningen vid arbetsfängelset i Göteborg icke vidare, efter hvad Fångvårds-Styrelsen anmält, är berättigad till förhöjd presterlig tjenstårsberäkning, den för sådant fall i aflöningsstaten upptagna anmärkning beträffande aflöningsbeloppet måtte derifrån utgå; att då, jemlikt Kongl.
Maj:ts beslut den 22 November 1864, 5:e kronoarbets-kompaniet i Carlskrona dels redan blifvit dels under nästa år är afsedt att blifva förllyttadt till Carlsborg och fördelas på der förut befintliga kompanier af kronoarbets-corpsen, det för befälet vid förstnämnda kompani i staten uppförda aflöningsbelopp, tillhopa 3,187 R:dr 50 öre, måtte indragas; att då, enligt nu gällande stat, ett arfvode af 1,550 R:dr är anslaget åt Chefen för 10:de och ll:te kronoarbets-kompanierna, hvilka varit förlagda i Waxholm, men numera det 10:de kompaniet, jemlikt Kongl. Maj:ts beslut den 28 Juli 1863, blifvit förflyttadt till 4 Bil.
N:o 1 a) till Kongl. Maj:ts Prop. N:o 1, om Statsverket 1865.
Carlsborg, och arfvodet till Kompani Chefen derelter utgått i likhet med hvad för Kompani Chefer i allmänhet är bestämdt eller 1,350 R:dr, skillnaden emellan dessa båda arfvodesbelopp, 200 R:dr, måtte indragas och arfvodet för Kompani Chefen vid 11:te kompaniet således upptagas till endast 1,350 R:dr; att arfvodet till en Predikant vid 10:de och 11:te kronoarbets-kompanierna 750 R:dr, hvaraf, sedan 10:de kompaniet förflyttades till Carlsborg, endast 500
R:dr utgått för bestridande af religionsvården vid 11:te kompaniet, helt och hållet måtte ur ordinarie aflöningsstaten uteslutas; men att, enär fråga är huruvida jemväl sistnämnda kompani skall till annan arbetsstation förflyttas, och på förhand icke kan bestämmas huru med bestridande af religionsvården dervid kan lämpligast och fördelaktigast blifva ordnadt, den i detta hänseende erforderliga kostnad måtte, i likhet med hvad vid
Disciplin-kompaniet eger rum, af förslagsanslaget för fångvården efter Kongl.
Maj:ts bestämmande utgå; att sedan kronohäktet i Sundsvall, genom Kongl.
Maj:ts beslut den 13 Januari 1863 blifvit indraget, det i ordinarie aflöningsstaten för en predikant vid detta häkle upptagna arfvode af 250 R:dr måtte ur Staten uteslutas; att deremot, då vid 11:te kronoarbets-kompaniet endast fcn Subaltern-Officerare är i Staten upptagen, men, efter 10:de kompaniets förflyttning, befälet vid förstnämnda kompani måst ökas med ytterligare en Subaltern-Officerare, arfvodet till en sådan-måtte med 787 R:dr 50 öre i Staten upptagas; samt att, då nya kronohäkten blifvit öppnade i Uddevalla under år 1863 och i Haparanda i nästlidne September månad, för hvartdera häktet måtte i ordinarie aflöningsstaten upptagas för
Direktören såsom lön 1,300 R:dr och för Predikanten såsom arfvode 450 R:dr, i likhet med hvad Kongl. Maj:t för nuvarande tid bestämdt genom i nåder fastställda Stater för Uddevalla häkte den 7 Augusti 1863 och för H paranda häkte den 18 sistlidne Juli. a
I sammanhang härmed anmälte Hans Excellens att sedan Rikets sednast församlade
Riksstat af aflöningen för en del vid fångvården anställda embets- och tjenstemän, yttrat sig anse nödigt, för vinnande af en bestämd kännedom om aflöningarnas belopp, att de förmåner af ved och ljus, boställsrum eller hyresersättning, planteringsland och servismedel, som vissa af fångvårdens embets- och tjenstemän samt betjente tillkomme, blefve efter det penningevärde, hvartill de kunde uppskattas, i aflöningsstat uppförda, hvarföre Rikets Ständer anhållit att Kongl. Maj:t ville, efter ärendets behöriga utredning, angående en sådan komplettering af ifrågavarande aflöningsstat till Rikets näst sammanträdande Ständer göra nådig framställning ; så hade, till följd af nådig befallning till Fångvårds-styrelsen att med underdånigt förslag i de sålunda af Rikets Ständer omförmälda hänseenden till Kongl. Maj:t inkomma, bemälda Styrelse med underdånig skrifvelse den 4 April innevarande år insändt dels instrumenten öfver verkställd uppskattning och värdering af ifrågavarande löneförmåner, dels ock ett af Styrelsen uppgjordt i åtskilliga delar från nämnda värderingsinsfcrument skiljaktigt förslag till dessa förmåners uppskattning; varande för öfrigt af Styrelsen, bland annat, yttrat att en sådan åtgärd som den ifrågasatta, att nemligen i ordinarie aflöningsstat uppföra nämnda löneförmåner, syntes Styrelsen hvarken lämplig eller med kronans fördel öfverensstämmande, enär derigenom, hvad de väsentligaste af dessa förmåner nemligen boställsrum och planteringsland vidkomme, hinder skulle möta dels att efter sig företeende förhållanden vidtaga lämpliga förändringar i afseende på boställslokalernas fördelning, dels pck att, då behof deraf uppstode, för fångvårdens räkning använda den fängelserna tillhö - Bil.
N:o 1 a) till Kongl. Maj:ts Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. 5 riga jord, som tjensteinnehafvärne för närvarande endast tillsvidare egde disponera; hvarförutan, i fråga om längre tjenstledighet, svårigheter skulle uppstå vid tillämpningen af gifna föreskrifter rörande afstående af en del utaf löneförmånerna; i anseende hvartill Styrelsen i underdånighet afstyrkt den af Rikets Ständer i detta hänseende ifrågasatta förändring.
Hans Excellens hemställde med afseende å de öfvervägande olägenheter, hvilka sålunda syntes blifva en följd af bifall till Rikets Ständers härutinnan gjorda framställning, att densamma ej måtte till någon Kongl. Maj:ts åtgärd föranleda, men att
Fångvårdsstyrelsens i ämnet aflåtna skrifvelse med bilagor skulle, jemte öfriga till hufvudtitelns reglering hörande handlingar, till Rikets Ständers Statsutskott öfverlemnas.
Derest dessa framställningar bifölles, komme Staten i hvad den rörer det bestämda fångvårdsanslaget att förete följande förändringar: derutur skulle komma att utgå personela arfvoden till Fångvårds-styrelsens Registrator, Kammarförvandt och förste Revisor å 300
R:dr 900. — arfvoden till befälet vid 5:te kronoarbets-kompaniet 3,187: 50. nedsättning i arfvodet till en Kompani Chef 200. — arfvode till en Predikant vid 10:de och ll:te kronoarbets-kompani erna 750. — samt arfvode till en Predikant vid Sundsvalls kronohäkte 250. — 5 287: 50. hvaremot förhöjning skulle ske i lönen lör Fångvårds-styrelsens Registrator och Kammarförvandt å 300 R:dr 600. — arfvode till en Subaltern Officerare vid 11:te kronoarbets-kompaniet 787: 50. löner till
Direktörerna vid kronocellfängelserna i Uddevalla och Haparanda å 1,300 R:dr 2,600. — arfvode till Predikanter vid samma häkten å 450 R:dr 900.
•— 45887: 50 och således en minskning i det bestämda fångvårdsanslaget uppstå af 400: —. hvarigenom detsamma, nu utgörande 183,627 R:dr 50 öre, komme att utgöra 183,227 R:dr 50 öre.
Angående nytt anslag till personer, menigheter eller allmänna inrättningar för dem genom nya Strafflagens införande frångångna bötesandelar:
Rikets Ständer hade i underdånig skrifvelse den 21 Oktober 1863 anmält det beslut, att såsom ersättning för de förluster, som, till följd af nya Strafflagens innehåll att deri stadgade böter böra kronan tillfalla, kunna drabba personer, menigheter eller allmänna inrättningar, finge af inflytande bötesmedel, från och med det år Strafflagen trädde i verksamhet, tillsvidare dem tilläggas ett belopp motsvarande hvad de, efter medelberäkning för senaste fem år, hitintills årligen uppburit.
Med anledning häraf hade Kongl Maj:t den 29 sistlidne Augusti, på sätt Statsrådsprotokollet öfver Justitie Departements-ärenden för samma dag utvisar, beslutat dels utfärdandet af allmän kungörelse, innefattande bestämmelser om tid och sätt för vederbörande att anmäla anspråk på ersättning af förenämnda beskaffenhet; dels att, på förekomna skäl, endast den framställning i ämnet skulle till Rikets Ständer nu göras, att tillsvidare 6 Bil.
N:o 1 a) till Kongl. Majus Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. jemväl under nästa statsregleringsperiod finge, enligt de af Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag bestämda grunder, till vederbörande utbetalas de belopp, som blefve godkända vid den pröfning Kongl Maj:t antingen sjelf företoge eller åt annan myndighet uppdroge; Och Hans Excellens hemställde nu under åberopande af hvad sagda Statsråds protokoll vidare innehåller, att då för innevarande och nästkommande år dessa utbetalningar väl sålunda skulle komma att, enligt Rikets Ständers beslut, aftoras på influtna bötesmedel, men, efter hvad Statskontoret erinrat, det icke i allmänhet syntes lämpligt att utgifter blefve anordnade å en inkomsttitel, Kongl Maj:t måtte för ifrågavarande utgifters bestridande af Rikets Ständer för nästa statsregleringsperiod äska ett särskildt förslagsanslag, hvilket borde å Riksstatens andra hufvudtitel uppföras under rubrik: ”ersättning till personer, menigheter eller allmänna inrättningar för dem genom nya Strafflagens införande frångångna bötesandelar, förslagsanslag”, samt att, hvad anginge frågan om detta anslags belopp, detsamma, enligt de af Statskontoret i utlåtande, som tinnes i nämnda Statsrådsprotokoll intaget, angifna beräkningsgrunder, måtte upptagas till 250,000 Rdr, eller samma belopp, hvarmed vid de ordinarie inkomsternas beräkning blifvit föreslaget att öka nu uppförda ”Rötesmedel”.
Extra anslag: l:o till en ny Arkivbyggnad för Göta Hofrätt.
Uti underdånig skrifvelse den 31 sistlidne Maj har Göta Hofrätt förmält, att det förfallna skick, hvari dess arkivbyggnad länge befunnits, och det otillräckliga utrymme densamma erbjöde — hvilka omständigheter redan åren 1852 och 1855 föranlåtit
Hofrätten att i underdånighet framställa behofvet af en ny arkivbyggnads uppförande — numera gjorde detta behof oafvisligt; hvarför Hofrätten funne sig föranlåten i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes till Rikets Ständer aflåta nådig proposition om anslag till uppförande af en ny arkivbyggnad af sten å Hofrättshusets tomt, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de af Hofrätten insända förslagsritningar; varande kostnaden för ifrågavarande byggnad, enligt jemväl bilagdt förslag, beräknad till 52,642 Rdr 60 öre.
I afseende härå har Hofrätten vidare åberopat, hurusom af ett vid dess berörda skrifvelse fogadt protokoll öfver den besigtning å nu befintliga arkivbyggnad, som på Hof rätteris föranstaltande hållits den 5 sistlidne Maj, inhemtades, att byggnaden, som är af trä och således icke lemnade behöfligt skydd emot eldfara, under tidernas lopp så förfallit, att den icke vidare kunde iståndsättas, och att den fuktighet, hvaraf huset, egentligen till följd af en från början felaktig grundläggning, besvärades, på ett betänkligt sätt hotade de der förvarade vigtiga handlingar med förstöring.
Sedan samtliga rummen i nedra våningen af egentliga Hofrättshuset, hvilka från början användts till arkiv, tid efter annan måst inredas till sessionsrum och kontor för vissa af Hofrättens tjenstemän, och de der tillför éne befintliga handlingar derföre mäst inflyttas i arkivbyggnaden, vore ock utrymmet derstädes så upptaget, att, fastän en mängd äldre handlingar till följd af Kongl. Maj:ts beslut den 12 Oktober 1860 blifvit från arkivet afskiljda och förstörda, plats saknades för de öfrigas behöriga ordnande, och såväl af denna anledning som derföre att huset icke förmådde bära större tyngd än den af de handlingar, som der redan funnos, hade det blifvit nödvändigt att annorstädes bereda rum för underdomstolarnas renoverade domböcker och protokoll för de senare åren.
Något annat förvaringsställe för dem hade dock icke varit att tillgå än vinden öfver Hofrättshuset, men densammas fortsatta begagnande till arkivrum inverkade menligt på beståndet af detta hus och försvårade i hög grad alla anordningar till husets skyddande, i fall en eldsvåda skulle yppas i dess närhet.
Utan skada och olägenhet kunde således uppförandet af ett nytt ändamålsenligt arkivhus icke längre V Bil.
N:o 1 a) till Kongl. Maj:ts Prop. N:o I, om Statsverket 1865. 7 uppskjutas.
Och Hofrätten, som funnit sig, med afseende å förekomna skäl, böra frånträda det förslag, som år 1855 vid fråga om ny arkivbyggnad varit å bane om byggnadens uppförande såsom en med sjelfva Hofrätts-huset sammanhängande flygel, hade vid de nämnda förslagsritningarnas och kostnadsförslagets upprättande låtit uppgöra dessa för en fritt liggande byggnad, hvilken enligt gjord och å kostnadsförslaget antecknad beräkning skulle komma att rymma nära tre gånger så mycket handlingar som den nuvarande — ett utrymme, som på vidare anförda grunder Hofrätten antog vara tillräckligt ej blott för alla nu befintliga, till arkivet höranda handlingar, utan äfven för en längre framtids behof.
Ofver-Intendents-Embetet, häröfver hördt, har i underdånigt utlåtande af den 15 sistlidne Augusti anfört, att Embetet, som redan vid föregående tillfällen, då underdånigä framställningar varit af Hofrätten i detta hänseende gjorda, uti underdåniga utlåtanden den 27 September 1853 och 30 September 1856 vitsordat behofvet af ifrågavarande byggnad, och sedan tjenstförrättande Ofver-Intendenten vid en under innevarande år företagen inspektionsresa haft tillfälle att på stället taga kännedom om den nuvarande arkivbyggnadens förfallna skick och fullkomliga oduglighet för sitt ändamål, finge i underdånighet förorda Hofrättens förevarande framställning såsom särdeles förtjent af bifall.
Jemte framställande af några anmärkningar vid de insända ritningarna, genom hvilka anmärkningars iakttagande likväl ingen rubbning skulle ske i kostnadsförslagets slutsumma, emot hvars beräkning
Embetet ej funnit skäl till anmärkning, har Ofver-Intendents-Embei sammanhang med berörda fråga fästat Kongl.
Maj:ts uppmärksamhet derå, att ehuru kajen omkring Hofrättshusets tomt, hvarå ifrågavarande arkiv vore afsedt att uppföras, redan sedan flera år tillbaka varit af vederbörande syneförrättare utdömd, hade likväl den för en ny kajbyggnad beräknade kostnadssumma af 11,510 R:dr, i anseende till bristande tillgång, städse måst af Embetet uppföras i 3:dje klassen af de till Kongl. Maj:fs pröfning insända generalförslag öfver de årligen behöfliga reparationerna å Kronans hus och byggnader i landsorterna; vid hvilket förhållande och då tjenstförrättande Öfver-Intendenten under ofvannämnda inspektionsresa varit i tillfälle iakttaga, att, i anseende till såväl kajens förfallna skick som jordmånens lösa och sumpiga beskaffenhet å den till Hofrättshuset hörande tomt, arkivbyggnaden ej lämpligen borde verkställas utan i sammanhang med kajens ombyggande, genom hvilken åtgärd den största möjliga besparing i kostnaderna tillika komme att vinnas, Ofver-Intendents-Embetet ansåge sig böra i underdånighet hemställa, att Kongl.
Majit, derest Göta Hofrätts ifrågavarande framställning vunne nådigt bifall, täcktes hos Rikets Ständer jemväl anmäla behofvet af ett anslag å 11,510 R:dr till berörda kajs ombyggande, hvilket arbete ej, utan uppoffring af andra angelägna reparationsåtgärder, kunde af statsanslaget för byggnader och reparationer å Kongl.
Majits och Kronans egendomar i landsorterna bekostas.
Då, vid de af Hofrätten anförda och af Ofver-Intendents-Embetet vitsordade förhållanden, uppförandet af en ny byggnad, afsedd för de till Hofrätts-arkivet hörande handlingars ändamålsenliga förvarande, ej längre syntes kunna uppskjutas, utan att dermed väsendtlig skada för dessa vigtiga handlingar äfventvrades, samt med afseende å hvad Öfver-Intendents-Embetet andragit derom, att arkivbyggnadens uppförande ej lämpligen borde verkslällas utan i sammanhang med det jemväl nödigt ansedda ombyggandet af den Hofrättshusets tomt omgifvande kaj, hvartill det för sådana arbeten eljest afsedda statsanslag ej utan hinder för andra angelägna reparationsåtgärder lemnade tillgång, fann sig Hans Excellens böra i underdånighet hemställa att Kongl. Majit måtte begära att Rikets Ständer till uppförande af en ny arkivbyggnad för Göta Hofrätt och ombyggande af den Hofrättshuset omgifvande kaj, af hvilka den förra enligt kostnadsförslag skulle medtaga en kostnad, i jemnadt tal beräknad, af 52,650 R:dr och det sednare af 11,510R:dr eller till - 8 Bil.
N:o 1 a) till Kongl. Maj:ts Prop. N:o 7, om Statsverket 1865. hopa 64,160 R:dr, måtte anvisas att under 1867 utgå omkring 2/3:delar deraf med 40,000 R:dr, som antoges blifva för samma år tillräckliga.
2:o till nya cellfängelsebyggnader.
Angående det behof, som härutinnan vore för handen, har Fångvårds-Styrelsen uti underdånig skrifvelse den 16 sistlidne Juni anfört hufvudsakligen följande:
Med användande af de statsanslag, som Rikets Ständer vid 1840—41 samt 1847— 48 årens riksdagar, äfvensom vid fyra nästföljande riksmöten, för länscellfängelsers uppförande anvisat, hade numera alla länsresidenser i riket blifvit med dylika fängelser försedda samt särskilda kronohäkten blifvit uppbyggda eller inredda, för Stockholms stad å Norrmalm och på Långholmen samt för en del af Halland i Warberg: hvarförutan, med anlitande af de vid förstnämnda riksdag beviljade anslag för härads- och stadshäktens ombyggnad och förseende med celler, andra kronohäkten, som tillika äro härads- och stadsfängelser, och hvartill vederbörande kommuner derföre jemväl i mer eller mindre mån lemnat kostnadsbidrag, blifvit uppförda i städerna Carlshamn, Eskilstuna, Kongsbacka, Norrtelje, Norrköping, Uddevalla och numera äfven i Haparanda.
Som emellertid, i följd af de under senare tiden vidtagna förändringar i brottmålslagstiftningen, cellfängelserna numera i betydlig mån begagnades såsom straff-fängelser, samt jemväl antalet af sådana straff-fångar, som skola hållas i cellfängelse, mycket ökats, så att på vissa orter svårighet uppstått att för dessa fångar bereda utrymme och ofta ej kunnat afhjelpas på annat sätt, än att försända fångarna till fängelser utom fångarnas hemorter, äfven på långt afstånd från dessa, ansåge Fångvårds-Styrelsen ytterligare cellfängelsebyggnader på en del ställen vara behöfiiga.
Och Styrelsen erinrade i detta afseende derom, att Rikets Ständer, då anslag för länscellfängelser först beviljades, yttrat bland annat den åsigt, att sådana fängelser icke borde anläggas ensamt vid landshöfdingeresidensen, utan äfven å andra lämpliga ställen inom länen, då dessas vidsträckthet eller andra lokala förhållanden dertill föranledde, hvilken senare åtgärd, i väsendtlig mån ledande dertill att tångarne till ransakningens slut kunde stanna i det fängelse, som vore beläget närmast ransakningsstället, såmedelst skulle underlätta ransakningen, jemte det betydlig besparing af forslingskostnad derigenom bereddes.
Äfven i fråga om straff-fångar vore det i flera hänseenden fördelaktigt, om fången för straffets undergående icke behöfde allt för långt från hemorten försändas.
Oafsedt att olägenheterna och kostnaden af den längré fångtransporten derigenom undvekes, vore fången, om han efter utsfåndet fängelsestraff försattes på fri fot i närheten af sin hemort, sålunda lättare i tillfälle att vinna sin utkomst och derigenom mindre blottställd för frestelser till återfall i brott.
Behofvet af ytterligare utrymme för cellfångar hade i synnerhet gjort sig gällande vid kronohäktet på Långholmen.