Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kollegium år 1837 yttrade åsigter, hvilka då äfven af Kongl. Majit i nåder gillades, i Kollegii tanka, fortfarande egde full giltighet och hade under den sedermera förflutna tiden vunnit ytterligare stöd af det kända förhållandet, att det Odelska appreteringsverket, oaktadt de dervid till följd af föreskriften i Kongl. Brefvet den 24 Februari 1840, vidtagne väsendtliga förbättringar, varit i så obetydlig mån anlitadt, att det icke kunde anses hafva medfört särdeles gagn hvarken för sidenfabriks-idkarne eller verkets innehafvare.
Det syntes Kongl.
Kommers-kollegium icke heller kunna bestridas att det vid besittningsrätten af ifrågavarande egendom från början fästade vilkor af ett appreteringsverks ständiga underhållande, om det ock för den tiden, med afseende å sidenfabrikshandteringens dåvarande ståndpunkt och de då i allmänhet rådande föreställningar om bästa medlen till näringarnes befrämjande, kunde anses hafva varit lämpligt, och för Odel, som sjelf utöfvade appreteringskonsten samt en tid hade uteslutande rättighet att i Stockholm betjena allmänheten med appretering, förenadt med verklig fördel, deremot blefve för dem, som efter honom innehaft egendomen och hvilka icke egnat sig åt utöfningen af någon del af sidenfabrika-tionen eller åtnjutit något monopol i förberörde hänseende, en särdeles betungande förbindelse, hvilken svårligen kunnat eller kunde af dem uppfyllas, såvida den innebure förpligtelse att alltid motsvara de ständigt ökade anspråk, som af en stigande industriel utveckling kunde föranledas.
Frågan hade ock, sedan den näst förut utgjorde föremål för nådig pröfning, i så måtto kommit i föräridradt skick, att sidenfabriks-idkarne numera tillstyrkt nådigt bifall till nuvarande innehafvarnes anhållan om verkets öfverlåtande till dem, med vilkor att sidenfabriks-idkarne finge uppbära lösningssumman såsom bidrag för inrättande i hufvudstaden af ett fullständigt appreteringsverk.
Hvad detta förbehåll åter beträffade ansåge Kongl.
Kollegium visserligen bemälde fabriksidkare icke hafva för sitt yrkande att åberopa någon dem tillförsäkrad rätt att för alltid varda bibehållna vid den förmån, som med inrättandet af det Odelska appreteringsverket varit afsedd; men då å andra sidan det icke kunde anses oförenligt med det af Rikets Ständer genom samma inrättning åsyftade ändamål, sidenfabrikationens befrämjande, att hvad genom afyttrande af ifrågavarande egendom kunde till Statsverket åter inflyta, äfven hädanefter företrädesvis användes för likartade anstalter till berörde närings utveckling och full - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 64.
II komnande, funne Kongl.
Kollegium för sin del icke något att erinra dervid, att den blifvande löseskillingen för Odelska egendomen med appreteringsverk, i händelse den komme att till nuvarande innehafvarne öfverlåtas, finge disponeras såsom bidrag till inrättande af det fullständigare appreteringsverk, hvarom sidenfabriks-idkarne förklarat sig vilja gå i författning.
I fråga om antagligheten af det erbjudna löseskillings-beloppet, förekomme väl att, sedan ifrågavarande fasta egendom, brandförsäkrad till 3,333 Riksdaler 16 skillingar, blifvit år 1839 af Ofver-Intendets-embetet, med biträde af sakkunnige personer, värderad till en summa af 13,333 Riksdaler 16 skillingar och inventarierna till 2,804 Riksdaler 32 skillinsar, de af Handels- och Ekonomi-kollegium för anställande af besigtning och värdering af samma fastighet utsedde
Deputerade förklarat densamma kunna uppskattas till 23,000 Riksdaler, allt Banko.
Härvid borde dock, enligt Kongl.
Kollegii tanke, tagas i hufvudsakligt betraktande, att, då egendomen, enligt hvad Kongl. Maj:ts, på Rikets Ständers hemställan den 8 Mars 1770 utfärdade Resolution utvisade, till Direktören Odel, hans hustru och efterkommande öfverläts, sådant skedde i öfverensstämmelse med stadgandet i § 2 af 1739 års Manufakturprivilegier, som, bland annat, innehöll att, i de städer, der sådane hus och byggnader funnes, som kunna umbäras, desamma skola öfverlåtas till dem, som der ville inrätta nyttiga fabriker och af dem, barn och efterkommande, sedermera såsom annan välfången egendom egas, nyttjas och bibehållas så länge de fortsatte och drefve de derstädes inrättade verken och att således nuvarande innehafvarne, såsom Enkan Odels barnabarn, egde ständig besittningsrätt till såväl huset som appreteringsverket, men genom det gjorda anbudet att få samma egendom till sig lösa, åsyftade att vinna befrielse från den dem åliggande skyldighet att der alltid vidmakthålla en dylik inrättning.
Vid sådant förhållande och då berörde egendoms öfverlåtelse till Odel och hans efterkommande egt rum med väsendtligt afseende å de af honom ådagalagda förtjenster om den inhemska sidenappreterings-konsten, kunde det, efter bemälde Kongl. Kollegii åsigt, icke med stöd af billighet fordras, att innehafvarne af verket, för vinnande af befrielse från förenämnde åliggande, skulle erlägga fulla eller större delen af värdet för den egendom, de och deras slägt på sådane grunder och under så lång följd af år innehaft.
Expeditions-sekreteraren Westberg och Majoren Westberg hade jemväl hos Kongl.
Kollegium visat, att de i flera år till Kronan erlagt bevillning för fastigheten efter ett antaget värde af 13,000 R:dr Banko; och då det icke heller borde lemnäs utan afseende, att de i och för de till följd af föreskriften i 1840 års
Bref vidtagne väsendtliga förbättringar å appreteringsverket, nedlagt betydliga kostnader för hvilka de hvarken genom erlagd betalning för det obetydliga appreteringsarbete, hvarom de varit anlitade, kunde anses hafva fått ersättning, eller, i händelse af verkets nedläggande, genom en blifvande försäljning af inventarierna kunde påräkna godtgörelse, så ansåge Kongl. Kollegium sig sakna anledning frångå sitt förut gjorda tillstyrkande, att den af bemälde innehafvare för egendomen erbjudna löse - 12 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 64. skilling måtte antagas.
I följd hvaraf Kongl. Kollegium i underdånighet hemställt, att Expeditions-sekreteraren Westberg och Majoren Westberg, måtte, emot erläggande af 10,000 R:dr R:mt, tilläggas fri dispositions- och egande-rätt till meranämnde fasta egendom samt appreteringsverk med dertill hörande inventarier; att Kongl. Kollegium måtte ega, å Statens vägnar, lyfta och qvittera nämnde löseskilling samt till bemälde personer utfärda en så beskaffad handling, som, för erhållande af lagfart och fasta, kunde för dem vara erforderlig; att, om Stockholms sidenfabriks-idkare, inom två år, efter erhållen kännedom af Kongl. Maj:ts beslut i ämnet, hos Kongl. Kollegium behörigen styrkte, det de i hufvudstaden för allmänt begagnande inrättat ett emot tidens fordringar och allmänhetens behof svarande sidenappretcringsverk, de måtte varda berättigade aft hos Kongl. Kollegium utbekomma förenämnda 10,000 R:dr; men att, om detta vilkor ej af dem fullgjordes, ifrågavarande medel finge ingå till och förvaltas i sammanhang med öfrige under Kongl. Kollegium ställda allmänna medel till manuläkturernes befrämjande.
Majit, som på grund af de uti Kongl.
Kommers-kollegii underdåniga utlåtande anförda skäl ansett det icke vara ändamålsenligt att ifrågavarande appreteringsverk vidare vidmakthölles, och med afseende å de vilkor, under hvilka den för verket, enligt Rikets Ständers beslut, inköpta fastighet blifvit till nuvarande innehafvarnes moderfader, Direktören Odel, upplåten, äfven funnit det vara billigt att samma fastighet af dem komme att bibehållas och hädanefter under full eganderätt öfvertagas emot skälig löseskilling, har, enär det af dem i sådant hänseende erbjudna belopp, 10,000 R:dr R:mt, syntes, vid betraktande af hvad Kongl.
Kommers-kollegium derom särskildt anfört kunna antagas, i nåder föreslagit Rikets Ständer att medgifva det Expeditions-sekreteraren Westberg och Majoren Westberg, med befrielse från skyldigheten att vidare underhålla det så kallade Odelska appreteringsverket, måtte tilläggas egande- och fri dispositions-rätt till ifrågavarande fasta egendom med dertill hörande inrättningar och inventarier, mot det att de derför erlägga en löseskilling af 10,000 R:dr Runt, hvilken summa Kongl. Kommers-kollegium skulle ega att å Statens vägnar uppbära och qvittera, emot utfärdande till Expeditions-sekreteraren Westberg och Majoren Westberg af så beskaffad handling, som, för erhållande af lagfart och fasta, kan vara erforderlig, samt att nämnde löseskilling, hvars öfverlemnande till sidenfabriks-idkarne i hufvudstaden, på sätt desse begärt, för inrättande och underhållande af ett annat appreteringsverk, Kongl.
Majit icke funne lämpligt, måtte få ingå och redovisas bland de under bemälde Kongl. Kollegii förvaltning ställda allmänna medel till manuläkturernes befrämjande.
Stats-Utskottet, till hvilket förevarande nådiga Proposition blifvit remitterad, har, efter erhållen kännedom af de ärendet rörande handlingar, tagit detsamma i noggrannt öfvervägande.
Dervid har icke någon tvekan uppstått om olämpligheten att vidare bibehålla en inrättning sådan som den ifrågavarande, hvilken, för öfver ett århundrade sedan tillkommen, med afseende å sidenfabrikshandteringens dåvarande stånd - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 64.
13 punkt och de då rådande föreställningarne om lämpligaste sättet att befrämja näringarne i allmänhet, numera alldeles icke uppfyller sitt ursprungliga ändamål.
Grundsatsen att
Staten icke bör inblanda sig uti industriela företag, har äfven, enligt Utskottets tanke, vunnit så allmänt erkännande, att nutidens åsigter om ändamålsenligaste sättet att befrämja industriens utveckling, kunna anses vara i fullkomlig motsats till de föreställningar i frågan, som hystes vid den tid, nämnde inrättning kom till stånd.
I fråga åter om bestämmande af beloppet utaf den löseskilling, som nuvarande innehafvarne af nämnde egendom skäligen böra till Statsverket erlägga, för att erhålla egande- och fri dispositionsrätt deraf, visa sig deremot flerfaldiga svårigheter, som kunna gifva anledning till olika meningar.
Å ena sidan bör vid icke förgätas att nämnde egendom blifvit till Odel och hans efterkommande upplåten med afseende å de af honom ådagalagda förtjenster om den inhemska sidenfabrikationen i de delar, som tillhörde hans yrke, samt att hans efterkommande å verkets förbättrande nedlagt kostnader, för hvilka de, genom erlagd betalning för det obetydliga appreteringsarbete, hvarom de varit anlitade, måhända blott i ganska obetydlig mån hittills erhållit godtgörelse.
Å andra sidan synes, med afseende å de vilkor, hvilka vid såväl den ursprungliga upplåtelsen; som sedermera blifvit föreskrifne och äfventyret för uraktlåtenhet deraf å innehafvarens sida, som skulle berörde upplåtelse icke så mycket åsyfta beredandet af en förmån för den Odelska familjen som icke mera afse sidenfabrikationens understödjande på det sätt, man då ansåg lämpligast, hvilken åsigt jemväl vinner stöd deraf, att, enligt stadgandet i 2 § af 1739 års manufaktur-privilegier, uti de städer, der sådane hus och byggnader funnes, hvilka kunde umbäras, desamma skulle ölverlåtas till dem, som der ville inrätta nyttiga fabriker och af dem, barn och efterkommande egas, nyttjas och bibehållas, så länge de fortsatte att drifva de derstädes inrättade verken, hvadan enahanda förmån, som blifvit
Odel och hans efterkommande tillförsäkrad, förunnades hvarje annan person, som inrättade nyttiga fabriker.
Med hänsyn härtill och enär nuvarande innehafvarne redan år 1839, då fastigheten varit värderad till endast 13,353 R:dr 16 sk.
Banko, erbjudit enahanda löseskilling, som nu, efter det densamma af Handels- och Ekonomi-kollegium blifvit uppskattad till 23,000 R:dr nämnde mynt, har den erbjudna löseskillingen synts Utskottet, under närvarande förhållanden allt för låg för att böra af Statsverket antagas, och Utskottet har föreställt sig, att då ifrågavarande tomt, enligt hvad sistnämnde Kollegium upplyst, på annat sätt disponerad och bebyggd, skulle, i anseende till sitt utrymme och fördelaktiga läge, vara af högt värde, det borde äfven med innehafvarnes förde! öfverensstämma att desse inginge på utgifvandet af en löseskilling, bestämd till det belopp, hvartill fastigheten blifvit af Bevillnings-taxerings-kommittéen uppskattad, eller 22,300 R:dr R:mt, då bemälde innehafvare i allt fall böra anses vara nöjaktigt godtgjorde för deras vilkorliga besittningsrätt till egendomen; och får Utskottet alltså hemställa, det Rikets Ständer måtte, med hufvudsakligt bifall till 14 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 64. hvad Kongl. Majit i förevarande hänseende behagat i nåder föreslå, för sin del medgifva, det Expeditions-sekreteraren Westberg och Majoren Westberg må, med befrielse från skyldigheten att vidare underhålla det s. k.
Odelska appreteringsverket, tilläggas egande- och fri dispositionsrätt till ifrågavarande fasta egendom med dertill hörande inrättningar och inventarier, såvida de inom 1861 års utgång derför erlägga en löse-skilling af 22,300 R:dr Runt, hvilken summa Kongl. Kommers-kollegium i sådant fall eger att å Statens vägnar uppbära och qvittera, mot utfärdande till dem af så beskaffad handling, som för erhållande af lagfart och fasta kan vara erforderlig, samt att nämnde löse-skilling må få ingå och redovisas bland de under nvssbemälde
Kollegii förvaltning ställda allmänna medel till manufakturernes befrämjande.
Af Prosten Wåhlander: »Emot Utskottets förslag att Sidenfabriks-societeten i Stockholm icke må erhålla någon andel i lösnings-summan för det s. k.
Odelska appreteringsverket i nämnde stad, får jag anmäla min reservation.
Den handling, på hvilken tillkomsten af nämnde verk sig grundar, är Kongl. Maj:ts, på Rikets Ständers framställning, meddelade nådiga Resolution af den 8 Mars 1770.
Der heter det uttryckligen: »att Direktör Odel, så vida han fullgjorde hvad honom ålåge, samt troget och väl undervisade Svenska ynglingar i allt hvad till en fullkomlig siden-appretur i alla dess delar hörer, skulle få njuta en säker och beständig besittningsrätt af det inrättade siden-appreteringshuset med tomt och åbyggnad för sig, hustru, harn och efterkommande, med det uttryckliga vilkor, att sidenappreteringsvtrk, till fabrikernas gemensamma betjening, der i alla tider underhålles, samt huset, verktygen och inrättningen af honom och hans efterkommande vid magt hållos.» Denna Resolution afser tvänne ändamål, det ena, att tillerkänna Odel en belöning för dess förtjenster om sidenfabriks-yrket, det andra, att bereda sidenfabrikationen i Stockholm en förmån.
Råda dessa fördelar förlänades för everldliga tider:
Odel fick beständig besittningsrätt för sig, hustru, barn och efterkommande; sidenappreteringsverket skulle, till fabrikernas betjening, underhållas för alla tider, såsom orden lyda i ofvanåberopade Kongl. Resolution.
Båda dessa fördelar betingas af hvarandra.
Ty hade det varit Statens mening, att endast belöna Odel för dess förtjenster, så hade visst icke något vilkor behöft fästas vid den gjorda förläningen.
Och hade det icke varit
Statens mening att bereda sidenfabrikationen någon varaktigare förmån, så hade icke heller nämnde stadgande behöft göras för Odel och dess rättsinnehafvare.
Häraf tyckes således vara klart, att såväl Odel och dess arfvingar, Stats-Utskottets Utlåtande N:o lii. lä sorn sidenfabriks-idkarne i Stockholm hafva rätts-anspråk till förenämnde gärd och inrättning.
Under tidernas lopp befanns oftanämnde verk icke uppfylla sitt ändamål.
Förslag väcktes om appreteringsverkets upphörande mot lämplig ersättning.
Men under den flera gånger förnyade behandlingen af denna fråga förbisågs aldrig det dubbla ändamålet af nämnda instiftelse.
Så bar Kommers-kollegium i sitt sednaste utlåtande tillstyrkt, att Direktör Odels rättsinnehafvare måtte få inlösa omförmälde gård och verk mot en viss summa samt att sidenfabriks-idkarne i Stockholm måtte bekomma nämnde summa mot vilkor, att i hufvudstaden för allmänt begagnande inrätta ett mot tidens fordringar och allmänhetens behof svarande siden-appreteringsverk.
Genom Kongl. Maj:ts nådiga Proposition af den 27 sistlidne
Oktober har denna fråga blifvit öfverlemnad till Rikets Ständers bepröfvande.
Stats-Utskottet föreslår Ständerna, i ofvanstående betänkande, att göra afseende på Odelska arfvingarnes rätts-anspråk, men icke på sidenläbriks-idkarnes.
För min del finner jag ingen billighet häri.
Jag delar hufvudsakligen Kongl. Kommers-koilegii åsigter i denna fråga, hvilka i den Kongl.
Propositionen finnas närmare utvecklade och får vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer må besluta, att Expeditions-sekreteraren Westberg och Majoren Westberg må, mot erläggande af 22,500 R:dr Riksmynt, tilläggas fri dispositions- och eganderätt till méranämnde fasta egendom och appreteririgsverk med dertill hörande inventarier; att Kollegium mätte ega, å Statens vägnar, lyfta och qvittera nämnde löse-skilling samt till bemälde personer utfärda en så beskaffad handling, som, för erhållande af lagfart och fasta, kunde för dem vara erforderlig; att, om Stockholms sidenläbriks-idkare, inom två år efter erhållen kännedom af Kongl. Maj:ts beslut i ämnet, hos Kollegium behörigen styrka, det de i hufvudstaden, för allmänt begagnande, inrättat ett mot tidens fordringar och allmänhetens behof svarande siden-appreteringsverk, de må varda berättigade, att hos Kollegium utbekomma 10,000 R:dr af förenämnda summa; men att, om detta vilkor af dem ej fullgöres, ifrågavarande medel må ingå till och förvaltas i sammanhang med öfriga, under Kollegium ställda, allmänna medel till manufakturernes befrämjande.» n Stats-Utskottets Utlåtande N:o ti b. JI&IO Ank. till Exp.-Utsk. den 25 Fehr. 1860, kl. 8 e. m.
Maj.ts nådiga Proposition, angående utbyte af Skogvaktarebostället Nytorp mot Kronofjerdtngsmansbostället Lilla Tjärbruket i West er-Rekarne härad och Södermanlands län. (I. A.)
I anledning deraf, att det i Lista socken af nämnde härad och län befintliga skogvaktare-bostället Nytorp, hvilket, genom Kongl. Brefvet den 2 Juni 1837, angående reglering af Skogs- och Jägeri-staten i länet, sednast blifvit anvisadt tili bohemman åt skogvaktaren å nämnde härads allmänning, vore beläget vid ena ändan deraf och det följaktligen befunnits för den vid Nytorp boende skogvaktaren vara med stor svårighet förenadt eller nästan omöjligt alt behörigen efterse och vårda allmänningen, som hade en utsträckning af 1| mil; men k mantal Lilla Tjärbruket i Oija socken, hvilket blifvit tili boställe åt kronofjerdingsman anslaget, med åliggande för innehafvaren att jemväl vid allmänningens bevakning biträda, deremot hade sitt läge invid midten af allmänningen och således bättre lämpade sig för fullgörandet af en skogvaktares åligganden; — hade, enligt hvad högstberörde nådiga Proposition, införd under N:o 80 i l:sta Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoller vid innevarande riksdag, innehåller, Wester-Rekarne häradsboer, genom Bruksegaren Carl Zethelius och Friherre David Hermelin, hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit om nådig framställning till Rikets Ständer, att skogvaktare-bostället Nytorp måtte, vid nuvarande Kronoljerdingsmannen Johan Olssons afgång, få utbytas mot dennes ofvanberörda boställe Lilla Tjärbruket, om hvilket bohemman nu vore, genom Kongl.
Brefvet den 11 Oktober 1843, föreskrifvet, att detsamma, när det blifver ledigt, borde för Statsverkets räkning utarrenderas, såvida det icke för annat behof komme att användas.
Sedan upplyst blifvit, dels att areal-innehållet af den till Lilla Tjärbruket hörande jord, med förbiseende af vissa obetydliga skiljaktigheter emellan de under olika tider deröfver upprättade kartor och beskrifningar, utgjorde 26 tunnland 6,9 kappland och jordrymden vid Nytorp uppginge till 28 tunnland 2,3 kappland, hvaraf dock endast 8 tunnland utgjordes af åker och äng, då deremot Lilla Tjärbruket hade nära 14 tunnland sådan jord; dels att Nytorp blifvit åsatt en jordeboksränta i krono värde - Stats-Ulsliothts Ullätande N:o 65.
L7 värde af SÖ sk. 1 1| r:st Banko samt kronotionde 12 kappar spanmäl, hälften råg och hälften korn, och Lilla Tjärbruket fått sin ränta bestämd till 1 Hulr 26 sk. 4 rist och kronobonden lill 13 kappar spanmål; dels ock att i taxerings-längderria lör år 1837 Nytorp upptagits till värde af 114 R:dr eich Lilla Tjärbruket till 204 R:dr Banko; samt Kongl. Kammar-kollegium och öfrige vederbörande embetsverk och myndigheter, hvilka blifvit i frågan hörde, samtlige tillstyrkt nådigt bifall till ofvanberörde underdåniga ansökning, Kongl. Majrts Befallningshafvande, på den grund, att en noggrannare bevakning af allmänningen skulle genom det sökta utbytet vinnas, och att Nytorp, ehuru mindre lill åker och äng, än Lilla Tjärbruket, egde större areal och, enligt hvad t. f. Öfver-jägmästaren i länet upplyst, bättre jordmån än det sednare, hvarföre Kronan, genom Nytorps emottagande i stället för Lilla Tjärbruket, enligt Kongl. Majrts BefallningshalVai.des åsigt, icke skulle lida någon förlust; så bär Kongl. Majrt, som med afseende derå, att ej allenast räntan och taxeringsvärdet å Lilla Tjärbruket vore nära dubbelt så stora sorn å Nytorp, utan äfven åker- och ängsarealen uppgifvits vara ej obetydligt större vid det förra än vid det sednare, visserligen funnit Kronan komma att något förlora på bytet i lägenheternas nuvarande skick och ännu mera om en Lilla Tjärbruket förr tillhörig mindre jordrymd, 2 tunnland 2J kappland, som utan känd anledning blifvit från den år 1839 deröfver upprattade karta utesluten, skulle till detta hemman återställas, — likväl med hänsyn dertill, att sistnämnde hemman, som ej ännu tillfallit Kronans omedelbara disposition, funnits för allmänningens bevakning erforderligt, i nåder föreslagit Rikets Ständer att skogvaktare-bostället Nytorp mätte emot Ijerdingsmans-bostället Lilla Tjärbruket, vid dess nuvarande innehafvare Joban Olssons afgång, efter laga lärdagstid utbytas, dock med vilkor, att Kronan frikallas från allt ersättningsansvar både lör nyssnämnde Lilla Tjärbruket förr tillhörande jordrymd, såvida den ej kan nuvarande jordinnehafvaren frånvinnas, och för den husröta, som å Lilla Tjärbruket kan vid alträdestiden förefinnas och ej af vederbörande godtgöras, men att deremot Nytorp borde i fulibygdt skick och väl häfdadt, af allmännings-intressenterne afträdas till Kronan.
Stats-Utskottet, till hvars åtgärd förevarande nådiga framställning blifvit remitterad, har tagit detta ärende i öfvervägande och dervid tillika erhållit kännedom af de frågan rörande handlingar, samt finner, med afseende å de bär ofvan aniörde förhållanden, skäligt tillstyrka Rikets Ständer att bifalla hvad Kongl. Majrt i ofvanomförmäide hänseende i nåder föreslagit.
Stockholm den 20 Februari 1860. llih. litt Ii.
Prat. 1859 \ 1860.
4 Sami. 1 Afd. 24 Ildft. 3 Stockholm, tryckt hos Sam.
Rimstedt, lbeo. S tata-Utakotteta Utlåtande N:o 66.
I Ank. till Exp.-Utsk. den 25 Febr, 1860, kl. 8 «. ro. Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om anvisande, såsom boställe åt Länsmannen t södra distriktet af Faurås kärad i Hallands län, af det till Kronan indragna f. d. Förste
Landtmäiare-boställettvåtredjedels mantal N:o 3 Kärreberg Sven Andersgård i Alfshögs socken af nämnde härad, i stället för nuvarande Länsmansbostället treåttondels mantal N:o 1 Thorsjö Henrik i Gunnarps socken. (I. A.) Enligt hvad högstberörde nådiga Proposition, införd under N:o 79 i l:sta samlingen af Bihanget till Riks-Ständens protokoll vid innevarande riksdag, innehåller, hade numera aflidne Länsmannen i södra distriktet af Faurås härad i Hallands län. F. Ringblom, uti en den 24 sistlidne Augusti till Kongl. Maj:t ingifven skrift i underdånighet anhållit, att det berörde länsmans tjenst på lön anslagna boställe, treättondels mantal N:o 1 Thorsjö Henrik, i Gunnarps socken af samma härad, måtte, enär hemmanet vore särdeles obeqvämt beläget i nordöstra ändan af det länga distriktet och derföre icke kunde af Länsmannen bebos, fä utbytas mot det till Kronan indragna f. d. Förste landtmätare-bostället tvåtredjedels in; ntal N:o 3, Kärreberg Sven Andersgård i Alfshögs socken af nämnde härad: och hade Kongl. Kammar-kollegium och Kongl.