Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottets framställning rörande medels anvisande för jernvägs-stamliniers anläggning varder af Rikets Ständer bifallen, de summor, som emot stats-obligationer måste under mellantiden intill nästa Riksdag upplånas, torde komma att uppgå till ett ganska ansenligt belopp, och då Riks-Stånden, efter hvad återremisserna å nu förevarande moment ådagalägga, icke synas hysa någon betänklighet emot tillämpning, redan från upplåningens början, af den allmänt antagna grundsatsen, att rättigheten till beviljandet af kapitalrabatt vid ouppsägbara stats-obligationers utgifvande utgör ett oeftergifligt vilkor för möjligheten att, utan räntans höjande till ett för både obligations-utgifvaren och allmänna penningerörelsen ofördelaktigt belopp, kunna med säkerhet påräkna de tillgångar, som genom dessa obligationer skola beredas; — anser sig Utskottet, i öfverensstämmelse med ej mindre dess ofvan åberopade yttrande, än de inom RiksStånden härom uttalade åsigler, böra hemställa, att det i nyssbcrörde moment framställda förslag mätte få förfalla, och att, i stället för detta moment, erforderligt stadgande om rättigheten till kapital-rabatts medgifvande malte tilläggas i slutet af 4:de momentet.
Utskottet bar noga öfvervägt de af åtskilliga ledamöter utaf Riks-Stånden gjorda framställningar om bestämmandet af ett visst procent-belopp, hvilket den medgifna kapital-rabatten icke borde få öfverstiga; men Utskottet har härvid funnit flera betänkligheter förekomma emot de i sådant hänseende föreslagna särskilda bestämmelser.
Innan någon erfarenhet vunnits om den benägenhet, större eller mindre kapitalister inom detta land kunna ega att, emot ouppsägbara stats-obligationer, hvilka förut äro härstädes för den större allmänheten okända, förränta sina kontanta eller till enskilda personer utlånade tillgångar, måste det vara särdeles svårt att bestämdt angifva det belopp, genom hvars efterskänkande å låntagarens sida långifvaren skäligen kan anse sig godtgjord för afståendet af rättigheten alt sitt försträckta kapital återfordra.
Restämmes delta belopp högre, än som verkligen erfordras för tillfreds ställande af långifvarnes anspråk, föranleder sådant en onödig uppoffring för det allmänna, som måste verkställa ränteliqviderna efter den i obligationerne förskrifna lånesumman och, vid obligationernas återköpande eller inlösande, derför betala mera än vid deras utlemnande erhållits.
En sådan rabatt måste derjemte ega samma inflytande på penningeställningen i landet samt de för näringarnes bedrifvande tillgängliga kapitaler, som bestämmandet af en för hög och för kapitalisten öfver höfvan lockande räntefot.
Yid afgörandet af frågan om fastställandet af en viss procent utaf obligationernas belopp, hvaröfver kapital-rabatten icke får medgifvas, måste för öfrigt äfven den omständigheten afses, att då Rikets Ständers beslut tillhör offentligheten, är det högst sannolikt, att det af dem fastställda och sålunda allmänt kända maximum Slals-Ulskoltels tillåtande, M 340. 9 inaximum för rabattens beviljande, deremot kommer att af längifvaren betraktas och fordras såsom minimum för obligationernas emottagande.
Utskollet finner sig alltså, med hänsigt till kapital-rabattens belopp, för närvarande icke kunna förorda någon annan bestämmelse till ledning och efterrättelse för Fullmäktige i Riksgälds-kontoret än den, som Utskottet, rörande det upptagna lånets amortering inom viss utsatt tid medelst det dertill anvisade årliga statsanslag, vill bär nedan föreslå i sammanhang med fastställandet af samma anslags belopp.
Utskottet får följaktligen tillstyrka Rikets Ständer, att, åtminstone intill nästa Riksdag, då erfarenheten möjligen kan lemna tillförlitlig grund för någon närmare föreskrift i detta fall, det må varda öfverlemnadt åt Fullmäktige, att, med afseende å penningeställningen samt de förhållanden, som för öfrigt vid upplåningens företagande eller under dess fortgång böra komma i betraktande, pröfva och bestämma om och i hvilken mån kapital-rabatt må medgifvas.
Då fastställandet af en viss oföränderlig ränta för alla de medel, som måste upplånas, är mindre förenligt med beviljandet af rättigheten att efter sig företeende omständigheter medgifva rabatt å de förskrifna lånesummorna, så anser sig Utskottet, vid dess hemställan i fråga orri kapital-rabatten, jemväl böra förorda det hos Preste-Ståndet framställda förslag, att det i 4:de mom. utsatta ränlebelopp må bestämmas såsom den högsta ränta, hvilken i obligationerna får förskrifvas, samt att derföre ordet »högst» må framför denna räntebestämmelse i samina moment införas.
Utskottet föreslår alltså, alt nyssberörde moment måtte erhålla följande lydelse:
Fyra för hundra, efter år räknadt, och tillhandabålles ovilkorgen obligations-innehafvaren hvarje halft år, emot återställandet af den å samma ränta utfärdade kupon; börande hvar och en obligation, vid dess utfärdande, vara försedd med dylika kuponer å halfårs-räntorna för en tidrymd af Tio år; och skall samma obligation sedermera, intilldess den varder inlöst, hvart tionde år förses med nya ränte-kuponer för enahanda lid.
Vid upplåningens företagande, äfvensom under dess fortgång, ega Fullmäktige i Riksgälds-kontoret att, med afseende å dåvarande penningeställning samt de förhållanden, som härvid för öfrigt böra komma i betraktande, pröfva och bestämma om och i hvilken mån rabatt å det kapital-belopp, derå obligationerna äro utfärdade, må, inom de gränser nedan stående moment i fråga om lånets amortering föreskrifver, varda af Riksgälds-kontoret medgifven.
Del Sjette momentet, angående obligationernas valörer, är bifallet af Ridderskapet och Adeln, med iakttagande endast af den förändring, alt den föreslagna lägre obli— Bih. till R.
Prot. 18S5 ä 1854. 4 Sami. 1 Åfd. 3 Band. 18 Baft. 2 10 Stats-Utslcoltets Utlåtande, M 340. gations-valörens silfvervärde, som Utskottet angifvit utgöra 112 R:dr 24 sk., borde uttryckas med 112x/-t R:dr.
Utaf Preste- och Borgare-Stånden är deremot detta moment återremitteradt, i anseende till de hos dessa begge Ständ emot detsamma framställde anmärkningar, innehållande hufvudsakligen: att den valör å 450 R:dr Riksmynt, Utskottet föreslagit, vore, såsom den lägsta, för stats-obligationer alltför hög; att de obemedlade folkklasserna derigenom blefve utestängda från tillfället att förskaffa sig sådana obligationer, fastän dessa just för bemälde klasser medförde de väsendtligaste fördelarne, helst det för dem, som hade mindre vana vid låne-affärer, merändels vore svårast att på ett säkert och förmånligt sätt få sina tillgångar förräntade; att om obligationerna bestämdes till ett lågt belopp, kunde äfven arbetaren i dylika räntebärande papper nedlägga sina små besparingar; att, i sådant fall, denne erhöll en ytterligare uppmuntran till en sparsamhet, hvarigenom han kunde bereda sig en förbättrad ekonomisk ställning; att det vid valörernes bestämmande vore af vigt tillse, att obligationerna genom de belopp, hvarå desamma utfärdades, blefve begärliga äfven på utrikes ort; att man derföre isynnerhet borde fästa uppmärksamheten på myntförhållandena i Hamburg, der Svenska obligationer redan hade en stadgad kredit; att den af Utskottet i motivema för sitt förslag yttrade farhåga, att obligationer, lydande å lägre belopp, kunde ur allmänna rörelsen uttränga det egentliga sedelmyntet, icke vore grundad, enär obligationernas vexlande kurs gjorde dem föga lämpliga för alt begagnas i vanliga liqvider, men att det af Utskottet sålunda befarade förhållandet deremot komme att mera befrämjas genom de valörer, Utskottet föreslagit, och deras bestämmande efter jemn ränteberäkning för hvarje dag, än genom valörernes nedsatta belopp; varande, i stället för de af Utskottet föreslagna, åtskilliga andra valörer uppgifna, hvaribland den lägsta å 100 R:dr Riksmynt eller, om detta ansåges allt för lågt, en valör å 200 R:dr förordats, helst dessa summor motsvarade den förre 75 och den sednare 150 mark Hamburger banko.
Derjemte har likväl äfven yttrats den mening, att Fullmäktige i Riksgälds-kontoret borde ega bestämma obligations-valörerne, under dervid fästadt förbehåll, att den för hvarje dag upplöpande ränta kunde med gångbart mynt liqvideras och att lägsta valören icke finge understiga 120 R:dr Riksmynt, 1 händelse Rikets Ständer gilla Utskottets, i sammanhang med frågan om kapital-rabatten, nu gjorda förändrade hemställan, att blott det högsta räntebeloppet skall af Rikels Ständer bestämmas, samt Fullmäktige för öfrigt ega föreskrifva räntefoten för oftanämnde obligationer, blifver deraf en gifven följd, att, innan räntevilkoren blifvit bestämda, Rikets Ständer icke kunna fastställa obligationernas valörer till vissa, efter jemn ränteberäkning för hvarje ilag lämpade, belopp.
Utskottet finner sig derföre föranlåtet frånträda sitt, under förutsättning, att en och samma räntefot skulle komma att gälla för alla nu ifrågavarande obligationer, afgifna förslag, att deras valörer måtte så bestämmas, ali den å obligationerna upplöpande dagliga räntan utgjorde ett belopp, som med gångbart mynt kunde jemnt liqvideras.
I stället anser Stals-Ulskotlels Utlåtande, JYs 340. il sig Utskottet böra biträda den åsigt, som uttalats i anmärkningarne mot detta förslag, eller att Rikets Ständer, med fastställande af ett visst belopp, derunder valören icke får nedsättas, böra öfverlemna åt Fullmäktige alt afgöra frågan om obligationernas valörer, Beträffande åter nyssberörde belopp, eller den lägsta valör, derå obligationer skulle få af Riksgälds-konloret utfärdas, så har Utskottet, oaktadt de deremot framställda anmärkningarne, icke funnit skäl frånträda sina förut yttrade betänkligheter emot obligationernas utställande å så lågt belopp, att de kunna ur allmänna rörelsen uttränga sedelmyntel och erhålla den emot deras beskaffenhet och ändamål stridande egenskapen af representativt mynt.
Utskottet torde härvid böra ytterligare erinra derom, att samma åsigt gjort sig gällande hos Rikets Ständer ej allenast under föregående riksmöten, då det nuvarande stadgandet, att dylika obligationer skulle lyda å minst 230 R:dr Banko, blifvit infördt och bibehållet i Riks gälds-kontorels reglemente, ulan äfven under denna Riksdag vid meddelandet af föreskrifterna, rörande den af samma verk nyligen fulländade upplåning för anskaffande af medel till utbetalniogarne å neutralilets-kredilivet.
J anledning af de förespeglade fördelarne för arbetsklassen och andra mindre bemedlade personer af stats-obligationer å låga valörer, anser sig Utskottet böra erinra, att dessa personers smärre besparingar synas företrädesvis böra förvaras och förräntas hos Sparbanker eller Ränte försäkrings-inrättningar, helst derstädes insalta kapilaler tillväxa genom en sig jemnt ökande ränte-beräkning, hvaremot ett i stats-obligationer förvandladt kapital, oaktadt ränta derå under årtionden icke uttages, aldrig lemnar högre eller annan ränteafkastning, än som upplöper å det ursprungliga kapitalbeloppet.
Beträffande åter den bland anmärkningarne vid 6:te momentet gjorda erinran om fördelarne deraf, att åtminstone en eller annan obligations—valör fastställes i rundt tal och lämpas efter den vid Sveriges utländska penninge-transaktioner oftast förekommande myntberäkning, så finnér Utskottet den härom framställda erinran välgrundad, och har derföre, vid den lägsta obligations-valörens föreslående till 400 R:dr Riksmynt, eller ett 300 mark Hamburger Banko motsvarande belopp, å densamma fästat behörigt afseende.
Utskottet tror sig ej behöfva anföra ytterligare motiver för sitt förslag, att det 6:te momentet af Utskottets förra Utlåtande, måtte erhålla följande förändrade lydelse:
Obligationernas valörer, hvilka skola utsättas i både sedel- och silfvermynt, bestämmas af Fullmäktige i Riksgälds-konloret; dock får någon obligation icke utfärdas å lägre belopp än fyrahundra R:dr Riksmynt eller etthundra R:dr silfver-specie.
Emot det Sjunde momentet, hvilket Borgare-Ståndet bifallit, men Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet återremitterat, har inom sistnämnde 2:ne Riksstånd anmärkts, att stadgandet i Regeringsformens 66 §, enligt hvilket Rikets Stän - 12 Slals-Utskollets Ullålande, M 540. der skola åtaga sig särskild bevillning till anskaffande af de för betalningen af Rikets gäld erforderliga medel, i detta moment hvarken blifvit åberopadt eller tilläm— padt.
Detta stadgandes noggranna iakttagande vore dock af synnerlig vigt ej mindre för att fullgöra grundlagens uttryckliga föreskrift, än för att undvika nödvändigheten att upptaga nya lån för erhållande af tillgång till förestående liqvider för redan upplånade summor.
Vidare har erinrats, att då genom ränte- och amorteringsanslagets bestämmande till 5 procent af upplåningssumman, såsom Utskottet föreslagit, en amorteringstid af 42 år erfordrades, innan lånet blefve till fullo återbetaldt, komme den nuvarande generationen att till en alltför aflägsen framtid utsträcka efterkommandes förbindelse alt ikläda sig betalningsansvaret för kostnader, använda å företag, i hvilkas beslutande och utförande de icke på något sätt deltagit.
Förhållanden kunde ock lätteligen inträffa, hvarigenom framtiden finge sådana egna åligganden att fullgöra, som satte dem ur stånd att derjemte bära de bördor, hvilka ådragits af en föregången tid.
Det syntes derföre icke rätt alt längre, än som vore ovilkorligen nödvändigt, diaga ut på tiden med de upptagna lånens liqviderande, hvarvid jemväl borde användas afkastningen af de företag, lör hvilka de upplånade medlen användts.
På dessa och flera anförda skäl, har föreslagits, att det till ränte- och amorteringsfonden anvisade årliga bidrag måtte bestämmas till 6 procent af upplåningssumman.
För öfrigt hafva erinringar jemväl blifvit gjorda i afseende på beräkningsgrunden för det af Utskottet föreslagna anslagets belopp, hvilken beräkningsgrund, för den händelse kapital-rabatt medgåfves, icke ansåges nog tydligt bestämd.
Under erinran orri angelägenheten att, i sådant fall, uttryckligen förklarades, huruvida den stadgade amorterings-procenten skulle utgå af det förskrifna eller af det verkligen upplånta kapital-beloppet, hafva flere bland de ledamöter, som yttrat sig i ämnet, förordat, alt det förra, eller det i obligationerne förskrifna kapitalet, måtte antagas såsom grund för amorlerings-procentens bestämmande.
Den vid sjunde momentet tillagda bestämmelsen, rörande tiden för de i samma och tvänne föregående moment intagna stadgandens tillämpning, har ansetts dels icke behöflig och derföre böra uteslutas, dels möjligen kunna föranleda den uppfattning af dess mening, att Rikets Ständer, innan ett upptaget lån blifvit återbetaldt, egde förändra de i afseende pä detsamma gällande belalningsvilkor jemte andra stadganden.
Med anledning af hvad sålunda blifvit vttradt och anmärkt, får Utskottet upplysa och förklara, alt, hvad först beträffar åberopandet af grundlagens föreskrift om tillskjutande genom särskild bevillning af hvad som erfordras för betalningen af Riksgälds—kon torets gäld, har Utskottet, vid föreslåendet af de stadganden, som i det återremitterade momentet innefattas, visserligen icke förbisett denna föreskrift, fastän Utskottet trott sig lika litet vid detta som vid andra tillfällen, då anslag å Riksgälds-kontoret anvisats, behöfva uppgifva den tillgång, deraf anslaget skall bestridas.
Men då den i ofvan åberopade grundlags-§ omförmälda särskilda bevillning, eller den så kallade allmänna bevillningen, måste utgå och användas till betalande af Riks - Slals-Utskottets Utlåtande, M 540. 13 gälds-kontorels skulder, så bar, efter det fråga härom väckts, Regeringsformens 66 § blifvit åberopad i det nya förslag lill ifrågavarande stadgande, som här nedan framställes.
Vidkommande ränte- och amorterings-anslagels belopp, samt den tid, inom hvilken de upptagna lånen böra vara liqviderade, har Utskottet, med anledning af det om delta anslags ökning framställda yrkande, funnit sig böra tillstyrka detsammas förhöjning till 5'/. procent; hvarjemte och såsom ledning för Fullmäktige i Riksgälds-kontoret vid bestämmandet af ej mindre räntan för de upplånade medlen, än den kapital-rabatt, som, i förhållande dertill, kan medgifvas, Utskottet ansett nödigt, att en viss tidrymd fastställes, inom hvilken hvarje upptaget lån bör vara återbetald!.
Enär, vid bestämmandet och anvisandet af ränte- och amorterings-anslagets belopp, Rikets Ständer naturligtvis icke kunna känna, huruvida och till hvad belopp kapital-rabatt vid den beslutade upplåningen verkligen erfordras, kan sagde anslag icke lämpas efter det i de blifvande obligationerna förskrifna kapitalet, ulan måste, såsom Utskottet föreslagit, bestämmas på grund af den summa, hvilken, enligt Rikets Ständers beslut, skall emot dessa obligationer upplånas.
Med anledning af anmärkningarne emot 7:de momentets sednare punkt, får Utskottet tillägga den förklaring, att denna punkt står i bestämdt sammanhang med Utskottets förslag, angående anhållandet om Kongl. Maj:ts Nådiga fastställelse å Rikets Ständers beslut i afseende på den upplåning, hvarom nu är fråga.
Det har nemligen synts
Utskottet nödvändigt förbehålla kommande Ständer rättighet att, utan hinder af den sålunda meddelade faslställelsen, kunna vidtaga de förändrade föreskrifter, som erfarenheten eller tidsförhållandena påkalla med hänsigt till räntans och amor terings-anslagets belopp samt obligations-valörerne för de ytterligare lån, hvilka, med bibehållande för öfrigt af nu stadgade upplåningsgrunder, komma att framdeles upptagas.
Vid införandet och fastställandet af ett upplåningssäft, som är afsedt att under en längre framtid tillämpas, synes det för öfrigt vara i sin ordning, att ut tryckligen antyda de delar af härvid beslutade stadganden, hvilkas fortsatta bibehållande eller förändrande anses böra bero på särskild pröfning.
Utskottet kan derföre icke dela den yttrade åsigten om nämnde punkts obehöflighet samt tillstyrka dess yrkade uteslutning.
Men med afseende å densammas lydelse, har Utskottet af de gjorda anmärkningarne funnit anledning föreslå den förändring i slutet deral, som nedanstående, Rikets Ständers pröfning ånyo underställda, förslag till nu ifrågavarande moment visar:
Till ränte-liqvider för dessa obligationer och kapitalets amortering anvisas samt uppföres å den stat, som af Rikets Ständer vid hvarje Riksdag varder för Riksgälds-kontoret utfärdad, eli, i öfverensstämmelse med Regerings-formens 66 § utgående, årligt anslag, svarande emot
Fem och en half procent å det belopp, som, enligt 14 Stats-Utskottcts Utlåtande, M 340.
Bikels Ständers beslut, skall upplånas, så att lånet må kunna vara återbetaldt under en tidrymd af högst 40 år; kommande detta anslag att fortfarande och med oförminskadt belopp årligen utgå ända lill dess bela lånet blifvit i stadgad ordning betaldt.
De i denna, likasom de i föregående 4:de och 5:te punkterna, meddelade bestämmelser, angående dels räntans belopp, dels obliga — tionernes valörer och dels förhållandet mellan statsanslaget och lånesumman, komma endast att tillämpas i afseende på det eller de lån, som erfordras för de, under innevarande Riksdag, till jernvägs-anläggningar utaf Rikets Ständer beviljade statsbidrag.
Då Åttonde momentet blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Slåndel bifallet och af Borgare-Ståndet lemnadt utan anmärkning, så anser Utskottet hvad deruti blifvit föreslaget vara af Rikets Ständer gilladt.
Det Nionde, jemväl af Ridderskapet och Adeln bifallna samt af Borgare-Ståndet utan anmärkning lemnade, momentet är endast af Preste-Ståndet återremitteradt, med anledning af derstädes framstäldt förslag, att lånets amortering borde ske genom årlig utlottning af obligationer å ett lika kapital-belopp; dock skulle obligation, hvilken blifvit utlottad, men å utsatt dag till inlösen icke företeddes, fortfarande blifva räntebärande på samma sätt, som öfriga icke utlottade obligationer.
I fråga om låns amortering, genom obligationers utlottning och de olägenheter, som dermed vanligen hio förenade, samt de binder emot obligationernes allmänna gångbarhet, hvilka sagde amorteringssätt medför, har Utskottet i sitt förra Betänkande, sid. 20 med 24, sig yliiat; och får Utskottet alltså åberopa detta yttrande samt deruti uttalade åsigter, hvilka Utskottet af det inom Preste-Ståndet föreslagna utlollningssätt så mycket mindre funnit sig föranlåtet frånträda, som en sådan utlottning synes gifva grundad anledning till de deremot inom bemälde
Riksstånd redan yttrade betänkligheter.
Utskottet får alltså förnya sin hemställan, att de i 9:de momentet intagna stadganden måtte godkännas.
Det Tionde momentet är likaledes bifallet af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet och återremitteradt af Preste-Ståndet, med anmärkningar, utvisande, att inom sislbemälde Riks-Stånd fråga uppstått om införandet vid denna punkt af ett tillägg, antingen om skyldighet för Fullmäktige att vid sina öfverläggningar och beslut rörande upplånings-frågor tillkalla Konungens Ombud i Riksgälds-kontoret, eller om rättighet för Kongl. Maj.t att utse en Revisor för att, vid förestående Stals-Utskottets Utlåtande, M 340. 13 Stats-revisioner, deltaga i granskningen af statslånens förvaltning.
Derjemte har inom samma Riks-Stånd föreslagits, att, till beredande hos allmänheten af större förtroende för det ifrågavarande fondsystemet, en öfversigt angående lånefondernas ställning och förvaltning borde hvarje halfår genom allmänna tidningarne meddelas.
Då tvänne Riks-Stånd gillat och antagit 10:de momentet med oförändrad lydelse, och då de tillagda särskilda stadganden, hvarom fråga inom Preste-Ståndet uppstått, synas åtminstone för närvarande icke behöfva af Rikets Ständer meddelas eller vara af omständigheterna påkallade, får Utskottet äfven förnya sin hemställan om detta moments godkännande af Rikets Ständer.
Med afseende å de anmärkningar, som inom Ridderskapet och Adeln samt Preste- och Borgare-Stånden förekommit emot den af Utskottet slutligen gjorda hemställan, alt Rikets Ständer måtte anhålla om Kongl.
Maj:ts nådiga fastställelse å beslutet rörande liqviderna för ifrågavarande lån, jemte dermed gemenskap egande fråga, har Utskottet funnit sig böra sålunda förändra denna hemställan, alt Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla om Kongl. Maj:ts nådiga fastställelse å de beslut, som af Rikets Ständer, angående kapital- och ränteliqviderna för oftanämnde lån, varda meddelade, Stockholm den 31 Oktober 1854, Reservationer: af Herr Bildt, D. G.: »Emot de af Utskottet föreslagna stadganden för de låns upptagande, som uti detta dess utlåtande äro ifrågasatta, får jag reservera mig uti följande punkter, nemligen: 5:te mom.
Enligt min åsigt, är den föreslagna minimi-valören å obligationerna eller 400 R.dr Riksmynt alltför stor.
En mindre valör eger den fördelen, att densamma är för den större allmänheten begärligare, emedan då äfven de mindre lyckligt lottade samhällsmedlemmarne blifva i tillfälle att uppköpa obligationer och kunna således med mindre omgång och besvär än nu genom insättningar uti sparbanker göra sina besparingar fruktbärande, hvaraf åter följer, att staten för denna sålunda begärligare varan kan erhålla fördelaktigare lånevilkor.
Den temligen allmänt yttrade farhågan att sådana obligationer skulle, om deras valörer voro små, uttränga Stats-Vtsliollets Utlåtande, M 540.
Rikets sedelmynt, är visserligen alldeles ogrundad, emedan dessa obligationer komma att gå med kurs och således ej kunna (ill sitt effektiva värde för dagen bestämmas; men då den emellertid finnes, bör fördomen respekteras, lills allmänheten blifvit mera ense i frågan, och vågar jag derföre, med tanken fästad derpå, alt den största sedeln af vårt Riksmynt, som cirkulerar bland den större allmänheten, är 100 R:dr B:ko, vördsamt föreslå, att minimi-valöreh bestämmes till 200 R:dr Riksmynt, hvilken valör, efter nuvarande kurs på Hamburg, motsvarar i det närmaste ISO mark Hamb.
B:ko. 6:te mom.
Utskottet har bär föreslagit, alt ett årligt anslag, svarande emot öVs procent å det belopp, som skall upplånas, bör användas till ränteliqviden och kapitalets amortering.