Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t icke funnit lämpligt någut allmänt stadgande derom utfärda, utan ville, på vederbörandes ansökningar och hemställanden om befrielse från dessa dagsverken i hvarje serskildt inål efter de dervid sig företeende skäl och omständigheter, Sig i Nåder utlåta, och Kongl. Majit, uppå Bonde-Ståndets vid 1828—1830 årens Riksdag gjorde enahanda underdåniga ansökning om merberörde hjelpe-dagsverkens upphörande, uti Resolution af den 23 April 1831 förklarat
Sig anse någon annan behandling af dylika frågor icke lämplig, ulan derföre Bonde-Ståndets ansökning afslagit, så funne Kongl. Majit
Ståndet ega att stidla sig den Nådiga Resolutionen härutinnan till efterrättelse.
Beträffande åter den af Bonde-Ståndet serskildt gjorde underdåniga framställning om rättighet för åboerne å de
Skånska arbetsheminanen alt med penningar eller säd lösa dem åliggande dagsverken, har Kongl. Majit sedermera, uti Nådigt Bref af den 2 Februari 1838, förklarat, alt, då den hemman i Skåne åliggande arbets-skyldighet under Militära boställen blifvit tagen i beräkning vid löue-regleringen för der stationerade Regementen, vid hvilket förhållande boslälls-hafvarne icke lagligen kunde betagas den dem tillerkände förmon af berörde skyldighets tillgodonjutande in natura; hade Kongl. Majit icke kunnat lemna Nådigt bifall till den för bemälde hemmans-innehafvare sökte rättighet att med penningar efter markegångspris losa sig ifrån berörde skyldighet, hvilken af ålder vidhäftat hemma - 6 Slats-Ulskottets Utlåtande, N.-o 288. nen och således jemväl kommit i beräkning vid de afhandlingar, genom hvilka desamma tillfallit nuvarande åboer.
Hvad sålunda förekommit, har Utskottet tagit i behörigt öfvervägande, och beträffande törst sådane dagsverks-skyldigheter, hvilka uti hemmanens skattläggning ingått och utgöra en del af deras räntor, så, enär Utskottets under N:o 170 afgifne Utlåtande jemväl omfattar frågan, huru dermed skall förhållas, som följagtligen blifver beroende af det beslut, som vid definitiv pröfning deraf kan varda fattadt, anser Utskollet sig i denna del endast böra berörde Utlåtande åberopa.
Vidkommande åter dagsverks-skyldigheten i öfrigt; så är det, efter Utskottets öfvertygelse, ostridigt, alt eli dylikt åliggande medför ett menligt inflytande på de dagsverks-skyldige hemmanens jordbruk, och då Rikets Ständer derföre redan vid 1809 och 1810 årens Riksdag beslutat, att allmogens dagsverksskyldighet lill Kronan, behållne Kungsgårdar och kronolägenheter skulle upphöra att in natura utgöras, synes rättvisa och billighet fordra, det sådane åtgärder vidtagas, hvarigenom enahanda lättnad jemväl beredes den del af allmogen, som är underkastad arbets- eller dagsverksskyldighet till sådane kronolägenheter, hvilka såsom boställen och lönings-hemraan m. m. äro till embels- och tjenstemän anslagne, helst då dylika skyldigheter icke alltid äro fullkomligen bestämde och således kunna föranleda till obilliga och öfverdrifna anspråk — varande det emedlertid och intilldess en dylik förändring, utan förnärmande af någons rätt, kan tillvägabringas, af behofvet påkalladt, att, der närmare bestämmelse af arbets- och dagsverks-skyldigheten saknas, sådan, så vidt ske kan, varder åstadkommen.
På grund häraf har derföre Utskottet ansett sig böra hemställa, 1) att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, det Konungens Befallningshafvande må erhålla
Nådig befallning att anställa en fullständig och noggrann undersökning, angående sådane uti hemmanens ränta och skattläggning icke inbegripne dagsverks- och arbels-skyldigheter, som in natura utgöras lill Kronans hemman och lägenheter, hvilka såsom boställen m. m. äro embets- och tjenstemän anslagne eller till inrättningar upplåtne, hvarvid bör utredas, huru dessa skyldigheter tillkommit och hvarpå desamma sig grunda, hvarförutan Konungens Befallningshafvande, i de fall, då nämnde skyldigheter icke Stats-Utskottets Utlåtande, N.-o 288. äro närmare bestämde, borde söka tillvägabringa sådane öfverenskommelser, hvarigenom åtminstone för tiden efter nuvarande boställs-hafvares afgång, visst antal dagsverken blifver bestämdt; ankommande det deremot, efter Utskottets åsigt, på vederbörande sjelfve att, i de fall, då de icke åsämjas om den dagsverks- eller arbels-skyldighet, som skall utgöras, sin talan derom i laga ordning utföra. 2) Att Rikets Ständer, för deras del, måtte besluta, att ålig gandet att in natura utgöra här förut omförmälde arbetsoch dagsverksskyldigheter för framtiden upphör, likväl så, att nuvarande innehafvare af de hemman och lägenheter, som deraf äro i åtnjutande, under deras besinningstid vid nu gällande lagliga rättigheter bibehållas; samt att, i stället för dagsverks- och arbetsskyldigheter till vederbörande erlägges contant ersättning för de dagsverken, som, på sätt i föregående moment omförmäles, varda bestämda, hvilken ersättning efter årets markegångs-pris beräknas. 3) Alt Piikets Ständer i underdånighet anhålla, att, sedan den uti 1 mom. omnämnde undersökning försiggått och vederbörande blifvit hörde, samt i betragtande kommit, huruvida antingen den lösen, som för nu ifrågavarande dagsverksskyldighet komme att erläggas, lämpligen må kunna till Stats-verket indragas, emot anvisande af Stats-anslag till dem, som vore till dagsverkens åtnjutande berättigade, eller på hvad sätt annars lämpligast skulle kunna dermed förfaras, Kongl.
Majrt vid nästkommande Riksdag måtte täckas Nådig Proposition i ämnet till Rikets Ständer aflåta.
Stockholm den 18 Augusti 1840. 8 Stats-Utskottets Utlåtandej N\o 289.
Utsk. d. 19 Aug., kl. 2 «. m, Utlåtande, i anledning af erhållen ålerremiss å Stats-Utsliottets Utlåtande N:o 76. (I. A.) Sedan Utskottets under N:o 76 afgifne Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers åren i835, 1837 och iS3g meddelde Berättelser om samma år verkställd granskning af Stals-Verkets och andra al allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren i83a — 1837, blifvit af Ridderskapet och Adeln i sin helhet och af de öfrige RiksStånden i vissa delar återremitteradt, får Utskottet nu lill besvarande upptaga de emot Utlåtandet framställde anmärkningar; hvarvid Utskottet till en början skolat anmäla, att vid de punkter, hvilka af a:ne Riks-Slånd blifvit godkände eller lemnade utan anmärkning, men af de arne öfrige Riks-Stånden återremitterats, Utskottet, så framt icke nya skäl, som, enligt Utskottets tanke, bordt föranleda till en förändrad åsigt af förhållandet, blifvit såsom grund för återremisserne anförde, funnit sig böra vidblifva, hvad uti så beskaffade fall är vordet i det förra Utlåtandet yttradt och hemstäldt: 1:0 Hos Ridderskapet och Adeln har en ledamot, utan att underkänna rigtigheten af Utskottets uti t § af Utlåtandet yttrade åsigt, att den decharge, som, i följd af Constitutions-Utskottets granskning af Stals-Rådels Protocoll, meddelas Stats-Rådets Ledamöter och Konungens Föredragande, icke borde lägga hinder i vägen för anmärkningars framställande vid de räkenskaper, som då ännu icke varit granskade, likväl erinrat, att StalsUtskotlet i förevarande fall icke bordt förbise ordalydelsen af Rikets Ständers vid sistlidne Riksdag till Kongl.
Maj:t i detta ämne aflåtne underdåniga skrifvelse, hvaruti uttryckligen blifvit tillkännagifvet, att, med stöd af 76 § Riksdags-Ordningen, Stats-Rådets Ledamöter och de Föredragandes ansvarighet för sina rådslag och för utöfningen af sina embeten intill den dag, då Riksmötet tagit sin början, fullkomligen upphört, hvilket tiiikännagifvande följagtligen innefattade decharge äfven för de icke granskade räkenskaperne.
Betänkan den.
N:s 367, 368. ag5 blifver på ifrågavarande behof reserverad.
Den 3r December 182g.
Remiss uppå f. d. vice KronoFogden M.
Dali 1— grens underd. ansökning om eftergift af honom till betalning ådömde balance-medel.
(I-A.) Sedan, genom K. Svea IIofRätts laga kraftvunne Utslag den 23 October 1823, vice KronoFogden Dahlgren blifvit, såsom ende Testamentstagare efter aflidne KronoFogden, K.
Ränt mästaren Niiman, skyldig förklarad, att till Kronans Cassa genast inbetala 5gog R:dr g sk. 1 r:st, som vid hållen rest-ransakning i ÖslerSysslets Fögderi af Wermlands Län d. g Nov. 1821 funnits af Numan oredovista för uppburne nedsättningsSpannemåls-medel; så har, i en till K. M:t år 1825 ingifven ansökning, Dahlgren i underd. anhållit, om Nåd. tillåtelse till afskrifning af desse medel eller alt frågan derom blefve R.
St:r förelaggd, samt att ali utmätnings-åtgärd tills vidare kunde blifva inställd, emot den säkerhet som redan vore vunnen genom Seqvester på allt hvad
Dahlgren ägde och sorn redan af LandshöfdingeEmbetet blifvit godkändt såsom tillfyllestgörande; stödjande Dahlgren berörde underd. ansökning ibland annat derpå: att så väl KronoFogden Niiman i lifstiden som Dahlgren skola på serskildta tider hafva till f. d.
LandsSecreteraren Kle - \ 396 Stats-Utskottets man aflemnat å ifrågavarande skuld fullt deremot svarande summa: att Kleman, till hvilken Landshöfdingen, enligt dess egen uppgift, hade uppdragit all befattning med Spannemåls-upphandlingen och undsättningen inom Länet, skulle varit den rätta person, till hvilken influtne medel för undsättnings-spannemål bordt aflemnas, att, efter hvad R.
Sttrs Revisorer yttrat, i anledning af Landshöfdingens berörde uppgift, Landshöfdingen för dess förrberörde åtgärd och följderne borde stå i ansvar: att sådant skulle öfverensstämma med gällande Författningar och att Sökanden alltså ägde fullkomlig trygghet för medlens aflemnande, dels i följd af Klemans officiella egenskap, dels ock i afseende på Sökandens ovilkorliga rätt, att vid uppkommande behof söka sin ersättning hos Landshöfdingen som var den, hvilken på dess ansvar öfverlåtit en honom enskildt ålaggd befattning: att Kleman ex officio qvitterat 3ooo R:dr B:co af ifrågavarande medel och hos K.
M:t sökt ådagalägga att desamma blifvit i Embetsväg aflemnade: att den säkerhet, Dahlgrem sökt hos Kleman, icke borde förminska hans rätt, att, för hvad som brast, hålla sig till Landshöfdingen, samt sluteligen att äfven den svåra belägenhet, hvaruti Dahlgren till a:ne sine Förmän befunnit sig, äfven förtjente uppmärksamhet, och att hans passiva förfarande varit en följd af den grannlagenhet han aldrig velat åsidosätta.
I anledning af de härvid förekomne serskilde omständigheter, är af K.
Mit den 8 Mars 1825 i Nåder medgifvet, att den
Dahlgren ådömde utmätning för ifrågavarande medel tills vidare finge anstå under Betänkanden, N.‘o 368.
297 fortfarande af den till Kronans säkerhet redan laggde Seqvester pä Sökandens Egendom; hvarefter och sedan infordrade underd.
Utlåtanden af K.
M:ts Bef:h:de i Wermland, Chefen för Allm.
MagazinsÄrendernes utredning samt K.
M:ts och Rikets KammarRätt inkommit, K.
M:t med Nådigt tillkännagifvande att K. M:t den 1 Nov. 1826 funnit godt i Nåder tillåta, att anstånd med balancens indrifvande finge, emot Seqresterns fortfarande till nästa Riksdag äga rum, har den 19 Nov. sistlidit år, i frågan om den sökta eftergiften, till Utskottet öfverlenmat
Dahlgrens ofvanberörde underd. ansökning.
Handlingarne i detta mål visa: att uti en, på Dahlgrens begäran om undersökning derom , att f. d. LandsSecreteraren Kleman skall å LandsSecreterare-tjenstens vägnar af Dahlgren uppburit den honom till betalning nu ådömde Summa, hos K. Svea HofRätt, emellan Adv.FiscalsEmbetet derstädes och Kleman, förehafd. samt den i5 Nov. 1824 afgjord skriftväxling, Adv.FiscalsEmbetet, efter granskning af de handlingar och qvittencer, på hvilka
Dahlgren grundat samma sitt påstående, funnit dem icke vara af den beskaffenhet, att talan om ansvar eller ersättning emot K. M:ts Befihde på dem kunde grundas, hälst 2:ne af Kleman till Nilman utgifne reverser och ett qvittence voro så uppenbarligen enskilde Handlingar, alt tvekan derom omöjligen ägde rum, samt ett senare qvittence äfven tydligen utmärkte, att Kleman, såsom han uppgifvit, emottagit de deri omnämnde medel endast i ändamål, att för Dahlgrens räkning emot qvitto insätta dem i a()8 Stats-U tslottets Länets Ränteri, hvaraf följde, att Kleman, såsom Dahlgrens enskildta Ombud uämnde bestyr sig åtagit, och underskriften ex Officia icke kunnat missleda
Dahlgrens omdöme i afseende på qvittencets egenskap af enskild handling, samt den omständigheten att LandsContoirets Sigill blifvit under qvittencet anbragt, istället att förvilla, bordt väcka Dahlgrens uppmärksamhet; hvartill äfven komme, att Dahlgren sjelf nogsamt ådagalaggt, det han icke betraktat det senare qvittencet såsom en af behörig person utfärdad ofiiciel handling, i hvilket fall han icke kunnat anse sig behöfva, såsom nu skedt, för qvittencets innehåll, 3ooo R:dr B:co debitera Kleman i räkning och dera taga qvitto samt för räkningens saldo söka intekniog i Klemans fasta Egendom.
— Och har, i följd häraf, Adv.Fiscalen ansett skäl icke vara för handen tili annan Embetstalan i målet än den sorn tilläfventyrs skulle kunna äga rum emot Kleman, för missbruk af underskriften ex Oflicio samt LandsContoirets Sigill; men då det ansvar, hvartill Kleman för detta af honora begagnade konstgrep gjort sig skyldig, icke kunde öka den bestraffning, dertill han redan för underslef och bedrägeri i tjensten blifvit af K.
HofRätten dömd, föranläts AdvocatFiscalen att denna talan icke eller fullfölja.
Finnande K.
HofRätten, med afseende på de af AdvocatFiscalen andragne orSaker, på hvilka AdvocatFiscalen från talan om ansvar å Kleman i förevarande mål afstått, skäligt låta vid berörde förklarande bero.
Betänka n den, N:o 368. 299 Af Styrelsen för Allm.
MagazinsÄrendernes utredning är anmäldt, atta Niimans ofvanberörde balance, sorn ursprungligen utgjort 8,409 R:dr 9 sk. 1 r.‘st., blifvit belaldt til Isammans 5129 R:dr 4^ sk. 4 r:st.
B:co, så att återstoden, hvarföre den sökte afskrifningen borde ifrågakomma, således endast utgjorde 3279: 11. g hvartill likväl komme ränta 696: 12. 1. eller tillhopa 3gy5: 23. io. B:co.
Ej mindre K. M:ts Befrlide än K.
KammarRälten hafva ansett det ömmande att dessa medel, såsom en gång utgifna å nyo skola betalas af Dahlgren, som^ efter hvad K. Mits Befdide andragit, i det ögonblick Kronans kraf till fullo utgår måste med många barn befinna sig i en utblottad belägenhet; dock har i öfrigt K. M:ts Beflhde bestridt
Dahlgrens obetyrkta föregifvande, att Kleman skall af K.
M:ts Bef:hde haft uppdrag alt medel af ifrågavarande beskaffenhet uppbära, destoheldre som hvarken Numan eller Dahlgren varit i okunnighet alt, enligt bestämda föreskrifter, MngazinsMedlen, som för lemnad undsättningssäd indrefvos, skulle af KronoFogdarne directe lefvereras till LandtRänteriet och icke till K. M:ts Beflhde ingå.
Och sora något annat än Landi Räntmästarens i LandsContoiret annoterade qvittence icke vore gällande för bevis om inbetalning af slike medel, har äfven Styrelsen för Magazins-Imättningens Utredning funnit
Dahlgren hafva saknat anledning, att, på sätt sorn skedt, aflemna medlen till LandsSecreteraren Kleman, hvadan ock denna åtgärd, som ådragit
Dahlgren förlust, ej annorluuda kunde anses än såsom föranledd af 3oo Stats-Utskottets enskildt förtroende, hvars följder ej i skäligen borde falla Allm.
Magazins-Inrättningen till last, på hvilken grund, och då full tillgång till Magazinsfondens skadeslöshållande vore för handen i den med qvarstad belagde Egendomen, Styrelsen desto mindre ansåge sig tillständigt, att tillstyrka Nådigt bifall till den sökte afskrifningen, som på intet sätt vore ådagaiagdt» att Dahlgrens obestånd genom godtgörandet deraf skulle beredas.
Varandes jemväl af K.
KammarRätten ansedt betänkligt, att tillstyrka bifall till den sökta eftergiften, då åtgärden att till Kleman öfverlemna de ifrågavarande medlen ej annorlunda kunde betraktas än såsom ett enskildt honom gifvit uppdrag.
Genom hvad sålunda utredt blifvit, har Utskottet väl funnit ej mindre frågan om Dahlgrens skyldighet, att ansvara Staten för ifrågavarande uppbörds-medel, än ock den emot f. d. LandsSecreteraren Kleman jemte Landshöfdingen i Wermlands Län, i följd deraf, väckta fråga om ansvar och ersättning, vara i laglig ordning pröfvade och bedömde, äfvensom Statens rätt, genom qvarstad å Dahlgrens egendom, behörigen förvarad för hvad af samma medel ännu oguldet finnes.
Dock som i förevarande mål det serskildta förhållande sig företer, att Dahlgren, som jemte Numan till Statens godtgörande en gång redan utbetalt de ifrågakorane balancemedlen, endast af dervid lemnadt förtroende till en sin förman och genom dennes oredliga förfarande, ådragit sig den nu ådömde skulden; så och med billigt afseende så väl härå och å den Betänkanden, N:o 368. 3oi ställning hvari Dahlgren såsom underordnad Tjensteman till Kleman sig befunnit, som ock derpå, att, efter hvad K. M:ts Bef:h:de upplyst, Dahlgren, i det ögonblick Kronans kraf till fullo utgår, med mångå barn bringas uti en utblottad belägenhet; har Utskottet ansett sig, med åberopande i öfrigt af de skäl som föranledt Utskottet att för Landshöfdingen af Wingård tillstyrka afskrifning af honom till ersättning ådömde allmänna medel, hvilka f. d. LandsSecreteraren Kleman under tjensteutöfningen tillgripit och förskingrat, böra vördsamt föreslå R.
Sl:r: att bevilja v. KronoFogden
Dahlgren eftergift från betalningsskyldighet af hvad utaf KronoFogden, K.
Räntmästaren Niiinans ifrågavarande Balance, ännu icke blifvit.
Kronan godgjordt, utgörande i Capital och uppgäld tillhopa 3,279 R:dr ix sk. 9 rtst., äfven som af den ränta som på Capitalbeloppet kan vara upplupen; samt att R.
St:r, i följd deraf, tillåta att detta Kronans fordringsanspråk må i Räkenskaperne afskrifvas.
Den 3i December 1820.
Åf Herr Hartmansdorff, August:
I afseende på grundsatsen åberopar jag min reservation, mot den af Landshöfdingen af Wingård tillstyrkta afskrifning.
Men i afseende på tillämpningen finner jag Herr
Dahlgren vara mindre klandervärd än Herr af Wingård, emedan det i allmänhet är lättare för en förman att hålla 'S: 3o2 Stats-Utskottets en underlydande till ordning, än för en underordnad, alt agta sig för en förmans svek.
Med Hr von Hartmansdorff förenade sig Hr Riben, Carl Wilhelm, N:o 369.
Memorial, i anledning af skiljaktiga beslut inom RiksStånden i frågan angående försäljningen af 5 stycken Kronan tillhöriga Krigsskepp och redogörelsen för derför influtne > medel. (i.-A.) Effe r erhållen del af de beslut RiksStånden fattat i anledning af hvad Utskottet först uti Betänkandet Wto 101 och sedermera, på grund af dervid gjorda anmärkningar, uti ytterligare Utlåtande N:o 218 hemställt och tillstyrkt, i frågan angående försäljningen af 5 st.
Kronan tillhöriga Krigsskepp och redogörelsen för derför influtne medel, har Utskottet, då dessa beslut i 2tne omständigheter äro stridige mot hvarannan och hvardera meningen af 2:ne RiksStånd antagits, skolat härmed afgifva förslag till sammanjemkning samt till voteringspropositioner, så vida frågorna öfverlemnas till Förstärkta StatsUtskottets afgörande. 1:0
Utskottets hemställan att den af Lilla Creditivet till liquidation af förlusten å hela Skeppshandeln lyftade Summa 2ii,5i5 R:dr 2 sk. måtte afskrifvas, har blifvit bifallen af Högv.
PrästeStåndet samt Vällofl.
BorgareStåndel, hvaremot Högh Ridderskap?t och Bet änka nden, JV:o 36g. 3o3 Adeln samt Hederv.
BondeStåndet, med afslag å Utskottets tilstyrkande, beslutat att RiksgäldsContoiret borde af StatsVerket godtgöras för berörde 2ii,5i5 B:dr 2 sk.
Då anspråk på ersättning för denna förlust, i händelse den skulle anses böra fordras, icke synes kunna väckas mot andre, än de Konungens Rådgifvare, hvilka möjligen tillstyrkt de åtgärder, hvarigenom förlusten uppkommit, men desse numera för den förflutna tiden erhållit decharge; samt ersättningen till RiksgäldsContoiret, vid sådant förhållande, icke annorlunda skulle kunna tillvägabringas än medelst anvisande af serskilt Stats-anslag, som åter, sedan StatsRegleringeu blifvit fulländad, icke synes kunna anskaffas på annat sätt an genom ökad Bevillningj anser Utskottet sig böra inbjuda Högh Ridderskapet och Adeln samt H. BondeStåndet att, med frånträdande af deras förut fattade beslut, förena sig med de andra 2tne RiksStånden uti gillande af hvad Utskottet i denna punkt hemställt.
— Skulle åter hvarken H. Ridd. och Adeln eller H.
BondeStåndet vilja öfvergå till den andra meningen, lärer frågan blifva föremål för Förstärkta StatsUtskottets handläggning, i hvilket afseende Utskottet får föreslå , till omröstning af bemälte Utskott, följande Proposition:
Den som bifaller, att den af Mindre Creditivet till liquidation af förlusten å hela Skeppshandeln lyfta— de Summa 2ii,5i5 R:dr 2 sk.
Banco måafskrifvas, röstar Ja. 3o4 Stats-Utskottets
Den det ej vill, röstar Nej.
Nej, skall berörde belopp RiksgäldsContoret af StatsVerket godtgöras och serskilt anslag dertill afsättas, hvarom BevillningsUtskottet underrättas, för att med förslag i ämnet till R.
St:r inkomma. 2:0 Hög!.
Ridd. och Adeln hade inbjudit de respective MedStånden att tili K.
M:t ingå med underd. anhållan, det laglig undersökning måtte företagas till utrönande deraf, genom livems förvållande olikhet uppkommit i köparens och säljarens contract rörande Skeppet Tapperheten och Fregatten af Chapman, samt att, om förlust härigenom blifvit StatsVerket tillskyndad, då mot den person, som denna olikhet vållat, anspråk mätte göras på ersättning för Statens berörde förlust.
Denna inbjudning har, enligt ankomne ProtoCollsUtdrag, endast antagits af Vällofl.
BorgareStåndet; vid hvilket förhållande och då 2tne Stånd äro af olika åsigt med de andra 2:ne, Utskottet skolat till godkännande framställa följande förslag till proposition vid den omröstning, sora i sådant fall af Förstärkta Stats-Utskottet lärer böra anställas:
Den som bifaller att underdånig anhållan göres hos K. M:t, det laga undersökning måtte företagas till utrönande deraf, genom hvems förvållande olikhet uppkommit i Köparens och Säljarens Contract, rörande Skeppet Tapperheten och Fregatten af Chap - I B e t ä n k a n cl e n, N:s 36g, 3yo. 3o5 Ghapman, samt att, om förlust derigenom blifvit StatsVerket tillskyndad, då mot den person, som denna olikhet vållat, anspråk måtte göras på ersättning för Statens berörde förlust, voterar Ja.
Nej; anses underd. anhållan om anställande af undersökning i berörde hänseende, icke böra göras.
Den 3i December 182g.
Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss a Betänkandet N:o 278, i frågan om upphörande af Nyeds Sockens Bergslags-frihet. (I.-A.) Utskottets berörde Betänkande innehållande, ”det Utskottet ansåg sig ej äga skäl att för Nyeds Bergslag tillstyrka de hittills åtnjutna privilegiernas indragning för närvarande, har blifvit återremitteradt från H. f?» o. A. samt V. BorgareStåndct på grund af de skäl, Ur v. Hartmansdorffj uti den vid Betänkandet fogade reservation, andragit.
Vid den i anledning häraf anställde förnyade granskning af ämnet, har Utskottet ytterligare erfarit, att genom K.
Resolutionen den 27 Julii 1726, det blifvit Nyeds Bergslag vid vite förbjudit att, till andre än de inom Socknen befintlige Bruk, sina kol förS 20 3o6 Stats-Utskottets sälja.
— Då Bergslaget således genom omnämnde ännu gällande Resolution fått en viss prestation eller rättare inskränkning i dispositions-rätten öfver deras skogar sig ålagd, kan Utskottet icke tillstyrka R.
St:r något bestämdt yttrande i hufvudsaken , förr än en närmare utredning ägt rum öfver beskaffenheten och omfånget af de ersättoings-anspråk sora vederbörande Bruksägare möjligen skulle kunna göra, enär Nyeds Bergslags innebyggare, vid förlusten af Bergslags-privilegierna, skulle befrias från den inskränkning i deras kol-försäljning, hvilken de nu äro underkastade, ii vadan Utskottet tillstyrker: att R.
St:r måtte till svar på K.
Mits Nåd, Remiss i målet, uppgifva detta hinder för afgifvandet af det yttrande K.
M:t äskat; med underd. anhållan, att detta hinder, måtte intill nästa Riksdag undanrödjas, genom undersökning huruvida Bruksägarne i berörde Socken äro berättigade att bibehålla eller måhända vilja afstå från den dem genom K.
Resolutionen d. 27 Julii 1726 tillagde options-rätt till de kol, som inom Nyeds Socken tillverkas; då frågan derefter torde vid nästa Riksdag R.
St:r ånyo föreläggas.
Af Hr Biskop Thyselius.-
Det är en häfdvunnen R.
St:rs vana, att när de icke kunna göra något annat, eller bättre, besluta en underd. skrifvelse, med anhållan om undersökning i ämnet oell målets utredande till nästa Riksdag.
Icke alltid har man gjort B e t ä n k a n d c n, i\:o 370.