Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Herr Friherre Staél von Holstein: ”Vid förra Riksdagen, då jag, likasom nu, hade äran vara Ledamot af Lag-Utskottet, instämde jag i det Betänkande, hvarigenom Utskottet, i det hufvudsakligaste, på enahanda skäl som nu, tillstyrkte Lagmans- och Kämners-Rätternes upphäfvande.
Jag fortfar visserligen i den öfvertygelse!], att afskaffandet af desse instantier vore rigtigt och ändamålsenligt samt alltså vore önskvärdt och borde tillvägabringas, så vida icke derigenom kunde uppstå olägenheter, som uppvägde och tillintetgjorde fördelarne.
Det befinnes nemligen af Hans Excellence Justitise Stats-Ministerns Embetsberättelser, huruledes från LagmansRätt till Hof-Rätt fullföljas allenast omkring \f^'Ae\ af de tvistemål, som varit fullföljde från Härads- till Lagmans-Rätt.
3/4^délar falla således bort; men skulle nu, derest Lagmans-Rätt upphäfves, talan i alla dessa mål fortsättas i Hof-Rätt, är det sannolikt, att Hof-Rätterne finge till antalet okas och kanske fördubblas eller tredubblas.
Om tillskapandet af nya Hof-Rätter sedermera, likasom stiftandet af Hof-Rälten öfver Skåne och Blekinge, föranledde lika beskaffad tillökning i de mål,, som hos Kongl. Maj:t i Dess Högste Domstol fullföljas, blefve följden den, att Högste
Domstolen finge organiseras på flere divisioner; men derigenom skulle snart nog gå förlorad den enhet i lagskipningen, som i högste instantien bör ega rum; i anseende hvartill det slutligen skulle finnas nödvändigt att stifta en högre instantie, under benämning af Revision, Cassations-Domstol, eller något dylikt.
Då vöre på alltsammans ingenting väsendtligt vunnet.
Mig synes derföre, att med Lagmans- och Kämners-Rätternes afskaffande ej borde så synnerligt brådskas.
Jag har anledning tro, att en stor del af de parter, som ifrån Härads-Rätt fullfölja mål till Lagmans-Rätt, dermed egentligen åsyfta att vinna tidsutdrägt, för att emedlertid undgå fullgörandet af Härads-Räctens beslut.
För att få utrönt om sig så förhåller, anser jag, att nu allenast borde stadgas, att, för rättighet att söka ändring i Härads- eller Kämners-Rätts i tvistemål gifne hufvudsakliga Dom eller Utslag, sökanden skulle vara pligtig fullgöra samma Dom eller Utslag.
Om ett sådant stadgande hade till påföljd, att de mål, som ifrån Härads- och Kämners-Rält fullföljdes till Lagmans- och Rådstufvu-Rätt, uti antal ej betydligt öfverslego dem, som nu ifrån sistnämnde
Domstolar fullföljas till Hof-Rätterne, då borde icke vidare någon betänklighet vara, att genast afskaffa Lagmans-och Bihang till R, St, Brot, i834. 7 Sami. 1 Afileln. 6 i5.de 26 L»g-Uiskottet:
N:o Sr.
Kämners-Rälterne; men innan en sådan erfarenhet vunnits, torde det ej vara försigtigt alt dermed brådskynda”.
Af Herr Grefve Sparre: ”Emot Utskottets beslut, att tillstyrka Lagmans-Rätlernes upphörande, får jag mig reservera.
Indragningen af dessa Domstolar är, efter milt omdöme, vid nuvarande förhållanden, icke verkställbar.
Af Hans Excellence Justitia* Stats-Ministerns Embetsberättelser inhemtas, att, oberäknad! det betydliga antal mål, som före Lagmans-tingens början blifvit förlikte eller förfallit, för åren i83o-—i832 vid pass 3,ooo saker årligen fullföljts vid Lagmans-Rält, samt att af desse vanligen mindre än ijl>:del sedermera kommit lill Hof-Rätterne.
Skulle nu instantien emellan Härads-Rätt och Hof-Rätt försvinna, blefve följden, att sistnämnde
Domstolar, hvilka redan äro fullkomligen sysselsatte med de göromål, som nn tillhöra dem, alldeles öfverhopades med arbete, deraf åter ganska snart uppkom ett dröjsmål med sakernes afgörande, som för rättsökande vore högst menligt.
Utan att således fördubbla antalet af de nu existerande Hof-Rätterne, tror jag ej förslaget kunna antagas; och äfven i sådan händelse blefve utan tvifvel Hog.ste Domstolens förut så trägna arbeten till den grad ökade, att den säkerligen icke mera kunde på en afdelning medhinna göromålen.
Om det äfven vore möjligt att nu verkställa Lagmans-Rätternes indragning, anser jag likväl dessa Domstolar icke böra afskaffas.
Visserligen är det oformligt, alt i tvistemål finnas fyra instantier; jag önskar ock att de målto förminskas till tre.
Men att, utom första Domstol å landet, der jemväl bör finnas en högre (dock annorlunda, än nu är .förhållandet, organiserad) Looal-domstol, tror jag vara af de rätlsökandes behof påkalladt, för parters personliga hörande, samt vittnens och annan dylik bevisnings förebringande, som med vida större svårighet och kostnad i en långt aflägse högre Rätt kan åstadkommas.
Huru det åter skall tillgå, alt minska instantiernes antal, anser jag ej tillhöra representationen att uppgöra; förmodande, att ett antagligt förslag dertill i sinom lid kommer att dess granska ning föreläggas.
Jag tillstyrker således, att frågan oni Lagmans-Rätternes indragning icke må afgöras utan i sammanhang med den om en förändrad organisation af Domstolarne i allmänhet.
Skulle tilläfventyrs Rikets Ständer bifalla hvad Utskottet föreslagit, lärer i öfvervägande böra lagas, hvad ersättning skäll tilläggas de nuvarande
Lagmännen för deras hufyudsakiigaste inkomst, expeditionslösen, som då alldeles upphör”..
Lag-Xittketuts
"N:o Sr, *7 Af Herr Professoren Grubbe, som med Herr Friherre Stael von Holstein sig förenat.
Af Herr Professoren Doctor Bexell: ”Såsom Ledamot äfven i sista Riksdags Lag-Utskott, delade jag icke dåvarande Utskotts åsigter uti frågan om Lagmans-Rätternes indragning.; och då jag äfven nu vid samina frågas behandling tillhört Utskottets minoritet, får jag mig emot Betänkandet reservera.
Uti grunderne för min reservation förenar jag mig med Friherre Staél von Holstein.
Af Riksdagsfullmägligen Lars Hansson ifrån Götheborgs och Bohus Län; ”Emot Häglof!.
Lag-Utskottets lättade beslut, rörande Lagmans- och Kämners-Rätternes indragning, reserverar jag mig af följande skäl:
Då jag af egen erfarenhet är öfvertygad om ett annat förhållande än det, sorn i Utskottet gjort sig gällande, kan jag icke dela Utskottets åsigter i denna del.
Man vill påstå, att Lagmans-Rälternes indragning skulle medföra dels besparing i Statsutgifterne och dels befordra Rätlegångssakerpes snarare slut, men för mig visar sig ett alldeles motsatt förhållande i öppen dag.
Det lär väl icke kunna bestridas mig, att det kostar en rättsökande vida mera, att fullfölja en sak i Hof-Rätten, än vid Lagmans-Rätten; det lär väl heller icke kunna bestridas, att åtminstone 4/5:delar af de ifrån Härads-Rätterne till Lagmans-Rätterne vädjade mål blifva der afgjorde.
Af Justitiae-Ombudsmannens berättelse för år 183 r kan inbemtas, att de år i83o från Härads-Rätterne lill Lagmans-Rätterne vädjade mål utgjorde 4,476, men att endast 860 kommit genom vad till Hof-Rätterne.
Alltså och då det nu är allmänt kändt, att man ej vanligtvis kan påräkna slut vid Hof-Rätterne i ett tvistemål på kortare tid än 1 1 fi till och med 2 år, ja egen erfarenhet har visat, att ofta det tredje kommit i fråga; så hemställer jag till hvars och ens bedömande, om af Lagmans-Rätternes indragning någon förkortad rättegångstid är alt förvänta.
Då nu t. ex., såsom år i83o, Hof-Rätterne behöfde en lid af 2 år (såsom medium taget) för afgörandet af 860 mål, så skulle samma Rätter, efter denna beräkning, för afgörandet af 4>4/6 ™ål behöfva en tid af något öfver 10 år; hade nu Lagmans-Rätterne år iS3o varit indragne, så hade det ju varit en gifven följd, att sistnämnde summa af mål kommit till IIof-Rätternes handläggning, och hvilken summa ännu blifvit ökad med de ifrån Rådhus-Rälterne vädjade mål, som nämnde år utgjorde \ir , samt dessutom alla besvärs- och underställningsmål.
Häraf tror jag läll kunna inses både orimligheten och omöjligheten deraf, att Hof-Rätterne under något vilkor skulle kunna medhinna, att med 2.83 Lig- Vt ikottets Ren N:o 8a<. dom afhjelpa alla i Riket ifrån.
Härads- och Rådhus-Rätter ankommande mål, utan följden klefve den, att man måste antingen organisera lika många nya Hof-Rätter, som de nuvarande Lagmans-Rätteiyeller ock öka de nuvarandes personal: till ett' motsvarande antal,, och detta skulle ©tvifvelaktigt öka Statsutgifteine med en, ganska betydlig summa., Män invänder ock, att efter Lagmans-Rätternes indragning: skulle,, i anseende till’det svårare rättegångssätt, sorn, för’ fullföljande af mål: i Hof-Rätterna , i Lag är föreskrifvet, och de dermed förenade större kostnader, mångå mål derifrån uteblifva; jag medger detta > men månne icke detta vöre en orättvisa emot fattige rättsökande,, månne icke erfarenheten har visat, att mången rättsökande,, som i sjelfva verket haft, rätt,, men, icke, förstått i läglig ordning söka eller bevisa, och utveckla sin. sak, liar tappat den vid Under-Rätten, som icke för sannt ocli; rätt kan, antaga annat än det; som, på sätt Lagen bjuder, blifvit bevist vara. sådant; mern då, Undér-Rättens Utslag i sådant fall underrättar parten om: hvad: sorn bör iakttagas för att; bringa saken i öfverensstämmelse med den, Lag;, han, vill hafva tillämpad, så kommer lian i tillfälle att vid Lagmans-Rälten med obetydlig: kostnad utföra och bevisa sin sak och göra sin. rätt gällande;; skulle nu en, sådan,, medelst ett: försvåradt rättegångssätt, , vara, urståndsatt att göra sin, rätt gällande',, så, frågar jag ännu, en gång, om. detta vore rätt?
För öfrigt synes nu häraf uppenbart;, att dén åsyftade besparing af lid och Statsutgifter alldeles icke kan vinnas genom, Lagmans-Rätternes afskäffändé, utan; tvärtom visar sig för mig en mångdubbel tillökning.
Jag önskar, besparing så mycket ske kan;. men icke vill jag spara sädeskornet för åkern, eller vatten, då jag vill släcka elden, icke eller, vill jag spara hvad sorn icke sparas kail,. då landets försvar; oell lågames helgd äro i fråga; och • då jag anser, den, åsyftadé förändringen så försvåra och så aflägsna Lagen,, alt den för fattige rättsökande blifver otillgänglig, kan, jag icke anse den uppfylla, sitt ändåmåloch kan, sålédes icke med min röst; tillstyrka en sådan åtgärd.’.
En annan ■ omständighet förekommer ännu:
Om . man ock! med skäl i klagar öfver Haradssyne-Rätts dom i jordatvist, så kan sällan eller alldrig rättelse vinnas utan ny syn;, eili sådän har: af Lagmans-Rättérne skett,, dels under namn af Lagmanssyn, och , dels-under namn , af Lägmansbésigtning, och rättelse har, kunnat vunnits då skäl: dertill • varit för handén; meni i‘händelse af Lagmans-Rätternes afskåffande, mäste en-, sådan förmodligen skola ske af Höf-Rätten; och månne icke detta skullé tillskynda,dén lidan-- de partén, en, så ökad kostnad; att;han;blélve> tvungenIatt; hellrei draga dén; Lag-Utskottets
Bet, Nio 83. a9 oförrätt lian tilläfventyrs lidit; och på sådant sätt skulle visst den åsigten om målens förminskande i Hof-Rätterne gora sig gällande, ehuru en sådan förminskning alldrig kunde leda derhän, att Hof-Rätterne i alla fall kunde medhinna målens behandling; ty om jag vill antaga, att till och med hälften af rättsökande, af anförde skäl, nedlade sina mål, ehvad skada den ena eller andra deraf fick vidkännas, så skulle likväl, enligt det exempel förut är visadt, en tid af 5 år åtgå för behandlingen af ett års andra hälften af mål, och således vid 5:te årets slut alla dessa årens mål ligga oafhulpne.
Vid öfversigt af allt detta kan jag icke igenfinna orsaken till den föreslagna förändringen i andra skäl än blott ett trånande efter något nytt, hvars välgörande verkan likväl ännu icke varit prof vad.
Aldraminst hade denna förändring bort komma i fråga förr, än i sammanhang med pröfningen af nya Lagen.
Hvad slutligen enskildt angår Götheborgs och Bohus-Län, så förekommer den omständighet, att ordinarie Lagmannen i Bohus-Läns och Wikarnes Lagsaga är, enligt Hvitfeldska donationen, jemte Länets Hofdinge och Biskop, curator öfver Kongl, och Hvitfeldska Gymnasii Stipendii-inrättningen i Götheborg och Bohus-Län, och denna plats hvarken bör eller kan, i min tanka, vara ledig."
Antom till Exp.-Unk. den i5 Julii.
Betänkande j öfver väckta motioner, om verkställighet af Häradsoch Kämners- Rätters beslut, samt om förändring af tiden för Lagmans-Rätternes sammanträden j m, m.
Uti ett: ifrån Höglofl.
Ridderskapet och Adeln till Lag-Utskottet remiitérädt memorial har Herr Friherre Johan Herman von Strokirchj i uppgifvet ändamål att afhjelpa* de hufvudsakliga olägenheter, hvilka plägade anföras såsom en följd af Lagmans-Rätternes-bibehållande, gjort följande framställning.
Man klagade deröfver, att part, som i erkändt och klart skuldfordringsmål blifvit ålagd att betala sin skuld, kan, emot erläggande af 12 sk.
Banco, under en nog lång tid uppehålla verkställigheten af Härad.sRättens Utslag;; men detta kunde' förekömmas derigenom, att i Lag stadga-- 3» ,I«g-Utshttets Bet. '!sr;o -8:3, des, det sfi beskaffadt Utslag genast, och såsom ett vilkor .för väderbiten, skulle fullgöras , medelst tvistebeloppets lifgifvande till fordringsegaren emot borgen, eller nedsättning i taka händer, likasom det är föreskrifvet, om fullgörande af 'Härads- ogIi Lagmans-Rätts sammanstämmande Domar.
Man bade äfven yrkat borttagande af föreskriften, angående summa appellabilis Vid Domstolarne; och Herr Friherren medgåfve, alt beloppet, hvarom tvistades, ej borde vara måttstock för rättigheten att söka högre Domstol, enär i R:drs värde kunde för en part betyda mera än 100
R:dr för en annan, hvadan ock Herr Friherren gerna lemnade sin röst förändring af hyad i delta afseende ira är stadgadt.
Jemväl hade man gjort anmärkning vid det uppehåll med rättegångars slutliga afgörande, som af Lagmans-Rätterne förorsakades-; men det betydligaste uppehållet skulle undanrödjas, om Lagmansting hölles i hvarje Lagsaga tvänne gånger om året, i stället att nu blott ett sådant Ting förrättas årligen.
Det vore, efter Herr Friherrens förmenande, onekligt, att, ^enom antagande af ifrågavarande lagförändringar, synnerligast den, som åsyftar, att tvänne Lagmansting om året böra hållas, Lagmännen fingo ökade besvär och kostnader samt mindre sporlelinkomster; helst det syntes-klart, att ingen dåmera skulle finna sin uträkning vid alt fullfölja vad i tydliga skuld ford ringsmål, såsqm förut ofta skett.
Lagmännen hade ock dessutom, ge nom föregående stadganden, enligt hvilka åtskillige mål numera icke höra till Lagmans-Rätts upptagande, fått vidkännas ej så obetydlig minskning uli förutvarande sportler.
Det troddes derföre vara både lämpligt och rättsenligt, att Lagmännen fingo njuta till godo någon ersättning härföre; hvilket kunde, utan Statsverkets betungande, ske niedelst förhöjning af vadeskillingen vid Lagmans-Rätt, samt högre expeditionslösen.
På grund häraf, (och jemte det Herr Friherren gjort hemställan om upphörande af Riddaresyne-Rätt, i afseende hvarå Utskottet får åberopa dess afgifna Betänkande N:o 82) har Herr Friherren föreslagit, det nedannämnde Lagrum mätte erhålla följande förändrade lydelse, nemligen Rättegångs-Balken 3 Cap. 1 "'Lagman skall Ling hålla isin Lagsaga tvänne gånger om året, eller emellan den 1 Februarii och den 1 Maji en "äng j samt emellan den 1 Augusti och den 1 November annan gång; kunvöre han härom minst tio veckor förut Hof—Rätten och Konungens Befallningshafvande, som låta lysa härom, likaledes minst tvänne månader förut uti Län sitt"’; 25 Cap. 6 §.: ”Från Härads-Rätt må man vädja, ehvad saken är af större eller mindre värde, men i skuldford 1 'ingsmål, som äro Lag-Utskottet t Bet.
N:o 83 * 3 j grundade på klara och tydliga för skrifningar,eller inför Härads-Rätten af gäldenären godkände, skall det åligga denne att, förrän Häradshöfding å beslutet antecknar vad, behörigen visa, det beloppet, som ådömdt blifvit, fått af fordringsegaren lyftas emot den borgen, hvilken blifvit godkänd, antingen af Domaren eller Magistrat’, under hvars domvärjo fordringsegaren är skattskrif ven, eller af Konungens Befallningshafvande i Länet.
Häradshöfding insände till Lagman ordentlig förteckning öfver vademälen åtta dagar före Lagmanstingets börjanoch a5 Cap. 7 §.: ”Mot Lagmansdom vädjas under Hof-Rätten med 1 R:dr 3 2 sk.
Silfver Specie eller deremot svarande Bancosedlar, efter n>8 sk. myntvärde, inom samma tid, sorn föreskrifven är om Härads-Rätt, och utan afseende på sakens större eller mindre värde.
Lagman skrifve &c."
Och har Herr Friherren hemställt, ”om icke Rikets Ständer borde hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att den redan för öfver 10 år sedan beslutade upphjelp af expeditionstaxan, i hvilket ändamål en Comité' långt för detta blifvit af Kongl.
Majit förordnad, måtte ofördröjligen bringas till slutlig verkställighet'’.
I anledning af denna motion, har Herr Lars Herman Gyllenhaal anfört, det han fullkomligen instämde i Motionairens tanka, om nyttan och nödvändigheten af tvänne Lagmanstings hållande hvarje år, men trodde detta böra inskränkas till de Lagsagor-, der Härads-Rätterne hafva' tfenne Ting om året, emedan i de Lagsagor, der allenast tvänne eller ett enda Häradsting hålles, stadgandet hvarken kunde tillämpas eller vore beböfligt.
En annan anmärkning förekom äfven i afseende på det föreslagna stadgandet, att Härads-Rätts Utslag i klara och erkände skuldfordringsmål skulle fullgöras, såsom vilkor för rättigheten att deri söka ändring.
Åtta dagars lid syntes nemligen dertill allt "för kort, Vid mångå tillfällen skulle det blifva rent af omöjligt för gäldenären att deponera den ådömde summan, samt för fordringsegaren att prasstera godkänd, tili vederhäftigheten■ styrkt borgen för lyftningen deraf, inom berörde lid.
Herr Gyllenhaal trodde sig derföre böra föreslå: att gäldenären väl inom åtta dagar, såsom Lagen nit stadgar, bör erlägga vad, men att’deremot en tid af 14 dagar eller 1 månad måtte bestämmas för fullgörandet af domen, samt att rättigheten till vadets fullföljande måtte vara försäten, i fall deposition eller utbetalning mf skulden icke inom nämnde tid egt rum; hvaraf skulle följa, att utmätning då genast finge ske , ■ såsom för andra Inga kraftvunna Utslag.
För öfiigt har Herr Gyllenhaal tillagt: att den sökta förhöjningen i expeditionslösen blefve oundgängligen nödig, om tvänne Lagmansting årligen skulle 3* Lag-t! t skottets Bit.
Nio 83. hållas, i anseende till de ökade kostnader för tings gä stningen och resor, sam de fördubblade tingen skulle medföra.
Från Vällofl. Borgare-Ståndet har Utskottet erhållit remiss å ett anförande af Herr C. L. Hessle, af innehåll: att om, emot all förmodan, den af allmänna rösten i landet högt påkallade domstolsreform, hvilken Molionairen i serskildt memorial sökt, icke skulle nu vinna framgång, nödgades Motionairen, för att åtminstone söka någon lättnad åt den redlige att af den oftast utan behof tröge eller ock lättsinnige gäldenären förskaffa medel att återfå sin egendom, och för att dymedelst äfven understödja allmän credit, hvilken ytterst hvilade på kraftiga och skyndsamt verkställbara executionslagar, yrka: att Kongl. Förordningen den 18 December i8a3, om verkställighet ä Konungens
Bef allningshafvandes Utslag i erkände skuldford ringsmål , måtte blifva utsträckt säj att lika förmon lemnäs åt detij hvars fordran blifvit, efter gäldenärens erkännande inför domstol, fastställd af Härads- eller Kämners-Rätt, oansedt vad emot desse Rätters beslut blifvit erlagdt.
De i nämnde Kongl. Författning för verkställigheten och medlens lyftning stadgade vilkor voro tryggande för både fordringsegares och gäldenärs rätt, och säkert kunde från den lid af 10 år Författningen varit tillämpad, hvilket troligtvis dagligen skett, något exempel på derigenom orsakad förlust för gäldenär icke uppgifvas, hvaremot flere fordringsegare hade denna
Lag ensamt att tacka för det deras fordringar kunnat hos gäldenärerne utgå.
Ett ytterligare stöd för förslaget hem tade Motionairen också deraf, att erkännande inför domstol i Lagen tillägges helgd af fullgiltig bevisning, hvilket ej alltid är fallet med erkännande inför Konungens Befallningshafvande.
Hedervärda Bonde-Ståndet har till Utskottet hänvisat åtskilliga i detta ämne derstädes afgifne memorial, nemligen: Af Eric Pehrsson ifrån Gefleborgs Län, som andragit, alt då han icke kunde inse något giltigt skäl, hvarföre en fordringsegares rätt borde vaia beroende af den omständigheten, antingen lian hos Domstol eller Konungens Befallningshafvande sökte laga åtgärd till utbekommande af sin fordran, och då det syntes vara ett gäckeri med Lagen, att genom vad draga sin sak under högre Pomstols pröfning, endast för att bereda sig anstånd med betalningen af en till rigtigheten erkänd fordran, funné Eric Pehrsson sig föranlåten föreslå: utfärdande af en Lag, hvilken, i likhet med.hvad i af seende på lagsökning hos Konungens Befallningshafvande redan finnes stadgadt, föreskrifva', det gäldenär, hvilken and Under-Rätt erkänt sm skuld Lag-TJi>kottets Bet.
Nio 83.
33 och emot dess rigtighet icke luft något att påminna, eller, på grund af sitt eget erkännande, blifvit dömd att densamma betala, icke måtte, ehvad hegardt anstånd blifvit honom förnekadt eller ej, tillåtas, att emot ett dylikt Under-Rätt emes Utslag erlägga vad och derigenom uppehållafot dringsegaren i utbekommande af sin obestridda fordran; hvadan följaktligen Öfver-Rätt icke borde en sådan klagan upptaga; och har IVi Is Strindlund från Wester-Norrland uti detta yrkande instämt.
Pehr Nilsson från Christianstads Län, hvilken förmält sig dela den önskan, att Lagmans-Rätterne måtte indragas, såsom menligt inverkande på rättvisans skyndsamma handliafvande; men, för den händelsen, att nämnde Domstolar skulle varda bibehållne, hemställt: det måtte, till förekommande af en mängd, endast af kittslighet och oförstånd anställda rättegångar, äfvensom deraf, att parter varda, genom målens dragande under LagmansRält, i deras til/ständiga rätt längre tid, ja ofta 2 ä 3 år uppehållna, 2 5 Cap. 1 §.
Rätte gångs-Balken erhålla det tillägg, att, för vads fullföljande till Lagmans-Rätt, borgen bör ställas för kostnad och skada, samt domen fullgöras efter t hy, som i 26 Cap. sägs.
Johan TVicklund, som yrkat: att Härads-Rätts Utslag i skuldfordringsmål, lika med Konungens
Bef allningshaf vandes, genast må gå i verkställighet, utan afseende derpå, att vad emot Utslaget erlägges, och att den ådömda summan må lyftas emot borgen, helst det vore ganska obilligt, alt man, genom erläggande af i 2 sk. i vadepenning, skulle kunna uppehålla fordringsegai en i sin genom Härads-Rältens Utslag fastställda rätt, då likväl Konungens Befallningshafvandes Utslag kunde, oaktadt besvär anfördes, gå i verkställighet; och Nils Insulin från Stockholms Län, hvilken föreslagit: att HäradsRätts
Utslag i skuldfordringsärenden måtte, på sätt genom Kongl. Förordningen den 3i Junii 18/5 är stadgadt, rörande dylika måls behandling, hos Konungens Befallningshafvande gå i verkställighet, oansedt vad eller besvär, och medlen få lyftas emot borgen.
Utskottets tanka hemtas det vigtigaste inkastet emot Lagmansoch Kämners-Rätternes afskaffande ifrån den förutsättning, att, derest blott en Under-Rätt komme att finnas, Hof-Rätternes och Högste Domstolens göromål skulle allt för mycket ökas och detta föranleda behofvet, icke alleBihang till R.
Proi. i834. 7 Sami. 1 Aftiel. 7 i5:äe Häftet. 34 Lag-ljt skottets Bet.
JV:o 85. nast af flere divisioner i Hof-Rätterne, utan äfven möjligtvis af fördelningar inom Högste Domstolen.
Man befarar nemligen, att de föreskrifter om doms fullgörande m. m., hvilka blifvit föreslagna i sammanhang med berörde Domstolsindragning, och hvilka skulle utgöra det hufvudsakliga correctivet emot rättegångs fullföljande lill högre instantie i oträngdt mål, icke kunde blifva tillräckligen verksamma för ändamålet.
Vöre emedlertid denna betänklighet undanröjd, synes det, som skulle meningarne blifva i det närmaste enhälliga, angående nyttan af ofvanberörde reform.
Detta förhållande anser Utskottet innefatta ett tillräckligt skäl, att, äfven om Utskottets förslag i Betänkandet N:o8a, rörande Lagmans- och Jvämners-Rälternes upphörande, icke skulle godkännas, ändock, för utrönande af den verkan till minskning i rättegångar vid andra instantien, som af berörde föreskrifter, angående vilkoren för ändringssökandet, må vara att påräkna, stadga enahanda prestanda för fullföljd hos Lagmans- och Radstufvu-Rätter, som nu måste iakttagas vid fullföljd hos Hof-Rätterne.
Det blifver dessutom alltid vig tigt, att åt Lagskipningen bereda skyndsam verkställighet; och den här ifrågavarande