Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
skall ställa hemmets ekonomi så, att hvarje berät- tigadt kraf tillfredsställes och ändå utgifterna icke öfverstiga inkomsterna.
Frågan kunna vi säga vara en af tidens brännande, och då Iduns uppgift är att bjuda oss föryngringens äpplen, bör hon också i sina skålar inlägga sådana, hvilkas praktiska Genom enskild frikostighet sattes hon i till- användande skall framkalla friskare och i fälle att i Glasgow närmare utveckla sig för samma mån lyckligare släkten.
Medan lösningen af ofvannämnda fråga i sin nya verksamhet, och sedan fröken Rodhe Idun rört sig med de tusentals kronorna, ha också genom enskild välvilja fått medel till de kvinnor, hvilkas inlägg i frågan jag nu inköp af husgeråd, öppnades den 1 april 1891 går att teckna, sysselsatt sig med hundratalen, Göteborgs skolkök.
Att börja med inrymdes eller med de flesta svenska kvinnors hus- det i ett af de gamla skolhusen, men har nu flyttat sin verksamhet i en förhyrd lokal, hållsekonomi.
V i d det i Göteborg nyss afslutade elfte Skansgatan 1 1.
Utrymmet är dock äfven här Sv.
folkskolläraremötet höll fröken Eva Rodhe så inskränkt, att det förefaller besökaren som ett föredrag om skolkök och ledde sedan som en gåta, att så mycket godt arbete kan ut- ordförande meningsutbytet om välgörenhet mot föras på en så liten plats.
» Ett normalt skolkök, » säger fröken Lager- fattiga skolbarn.
stedt, » bör vara så inrättadt, att 24 flickor på Lugn och klar stod hon där, med språket i sin makt fängslande allas sinnen.
Sådan, - fyra afdelningar där kunna undervisas. » Som anspråkslös och enkel, öfverlägset skicklig och detta i Göteborg ännu är ett önskemål, få mångerfaren i sitt fack, bör den kvinna vara, de 24 flickorna tillsvidare handledas i 12 grupper.
Fröken Lagerstedt har häri bitiädts som intager en plats i en folkskolestyrelse.
T y värr får jag icke återgifva hennes bild af fröken Selma Johansson, utgången ur Stock- eller skildra hennes lif, det skall framdeles holms skolkök och nu kallad att i hufvud- skildras i Idun och är förbehållet en finare staden förestå professorskan Anna Retzius ' penna än min; endast i förhållande till skol- matlagningsskola.
Stadsfullmäktige ha till skolköket beviljat köket, den unga kvinnans danande till en praktisk, duglig husmor, går jag nu att teckna ett årligt bidrag af 3,000 kronor.
Fröken Rodhe är dess inspektris, och det omfattas af fröken Rodhe.
Hon föddes 183G och har i tjugunio år allmänheten och elever med växande in- som föreståndarinna ägnat sig åt enskild skol- tresse.
D e senares ålder är mellan 1 2 — 1 4 år, och verksamhet i Sverige.
Dessutom har hon flere år vistats i Frankrike, Schveiz, Italien tillhöra de hitintills utan undantag folkskolans femte klass eller fortsättningsskolan.
Inträ- och England.
Det var dock icke endast detta, utan också desafgift är en krona och middag betalas den verksamma del hon tagit i åtskilliga väl- med 1 0 — 2 0 öre.
Hvarje vecka tvättas och görenhetsinrättningar och det praktiska sätt, bakas.
Brödet, som ej åtgår i köket, säljes, på hvilket hon där verkat, som så ådrog men flickorna kunna också få medtaga mjöl henne uppmärksamheten, att hon i december och baka för sina hem.
Maträtterna, beräknade för arbetarens hus- 1889 invaldes i Göteborga folkskolestyrelse och följande januari där inträdde.
Här har håll, rätta sig ock efter lokala förhållanden.
hon trenne år verkat så som endast en kvinna Så ha flickorna i Göteborgs skolkök insaltat flere tjog sill och lärt sig att af nämnda kan göra det.
V i d arbetet i välgörenhetens tjänst hade fiskart bereda tretton välsmakande rätter.
Uppköpen för köket ske till en början fröken Rodhe gjort en erfarenhet, som nog mången gör, nämligen att i de arbetarehem, där under lärarinnans ledning, sedan få flickorna mannen icke super och hustrun är praktiskt göra dem på egen hand, och till afslutningen duglig, blomstrar lyckan äfven med små till- får hvar och en inköpa, hvad hon själf skall gångar; men där hustrun icke förstår att tillaga.
Kursen är beräknad för 30 dagar och lä- sköta hemmets ekonomi, finnas split och otref- nad, äfven om mannen är nykter och har roboken, Lotten Lagerstedts kokbok, indelad goda inkomster, och åter att med en duglig i 30 lektioner.
Hvarje dag få flickorna ut- räkna kostnaderna på person för den mat, hustru kan hemmet ofta bibehållas, äfven där som tillagas.
mannens förtjänster läggas på krogdisken.
Dessutom hade hon under sitt mångåriga arbete med den uppväxande ungdomen sett, att boken icke ensam utvecklar människan.
V i d henne trifves godt det osunda fantasilif, som blott af en praktisk, huslig verksamhet kan utrotas.
Med denna erfarenhet väckte fröken Rodhe i folkskolestyrelsen förslag om inrättandet af ett skolkök.
Förslaget omfattades med in- tresse af n. v. ordföranden professor Ernst Carlson och inspektorn doktor J. Ambrosius samt flere af skolrådets medlemmar; en komité nedsattes, och tack vare doktor Ambrosius ' outtröttliga arbete blef det en verklighet.
Konsten var blott att få en duglig förestån- darinna.
En af skolkökets stora förtjänster är den minutiösa ordning och renlighet, som där in- läras.
En och annan finner detta opraktiskt, ty så kan det icke tillämpas i lifvet, men liksom man lär barnen att alltid sy väl, fastän de som fullvuxna mången gång få nöja sig med de stora styngen, så måste också i barndomen ordningen inskärpas.
Den hör till uppfostran, men det är icke endast så fröken Lagerstedt utöfvar sitt moraliska inflytande.
De, som varit nog lyckliga att få.
genomgå en kurs i hennes skolkök, skola snart glömma strängheten, hvarmed hon inskärpte skolans plikter, men aldrig den godhet och kärlek, som gjorde spiseln till hemmets härd, därifrån icke endast värmen utströmmade, utan också
IDUN 284 det behag och den trefnad, som göra den tyngsta börda lätt och det minsta lilla hem stort.
Kursen slutar med en grundlig rengöring af kök, visthus, källare m. m., och examen aflägges på så sätt, att några medlemmar af skolstyrelsen samt barnens mödrar inbjudas till en middag, lagad af de små glada kök- sorna.
Under februari, mars, april detta år hölls en lärarinnekurs.
Deltagarinnorna i denna voro fröknarna Sigrid v. Essen, Lisen Eriks- s o d, Alma Pettersson och Olga Bredvej (norska); försedda med diplom, ha tre af dessa gått ut att upptaga skolkökets stora idé, och den fjärde bereder sig att i utlandet fortsätta sina studier.
Så arbetar fröken Eriksson i Lyse- kils skolkök, fröken Bredvej i sitt hemland, och fröken Pettersson går att i dessa dagar tillträda sin befattning som föreståndarinna för det af St. Kopparbergs aktiebolag inrättade skolköket.
Fröken Rodhes skolkökstanke liknar rin- gen kring stenen, som kastades i vattnet.
Det blir en, det blir flere och, om ännu af- lägsen, randas dock den dag, då kvinnorna i de skandinaviska hemmen skola reda sund, enkel kost, Iduns äpplen, åt det uppväxande släktet.
1893 hade hon icke försökt göra sitt bästa och slagit upp i lexikonet och bläddrat igenom hela den gamla grammatiken!
Och läst ige- nom temat sedan — så många, många gån- ger, tills hon kunnat det alldeles utantill.
Och hvarje kväll, innan hon somnat in i sin lilla säng, hade hon bedt, bedt med de små knub- biga händerna hopknäppta, om godkändt, bara godkändt!
H v a d skulle de väl säga därhemma?
Hur skulle hon kunna tala om det?
Lilla Karin gick ut i tamburen och lyfte ned sin lilla bruna kappa från kroken.
När hon hade hängt upp den i morse, då då hade hon ej ännu känt det förfärliga och lifvet hade ännu lett ljust och förhoppnings- fullt emot henne.
Det var en liten mycket allvarlig person, som vandrade uppför Sturegatan.
H o n gick med steg, som blefvo allt mer och mer drö- jande, j u närmare hon kom Kommendörsga- tan.
Och en liten hand i svart ullvante flyttade oroligt på den blå skrifboken under armen.
, Den lilla allvarliga personen steg in i en port och gick mycket, mycket långsamt upp- för trappan.
Lilla Karin — ty det var hon — stod en stund och lyssnade utanför dörren.
Ifrån köket hördes slammer af ka- struller, och en gäll jungfruröst sjöng med känsla och öfvertygelse: » Amanda gångar sig ut i lunden. » " Underkänd. "
, i l a, kära lilla Karin, den här gången så, » \ j \ — de stora blå ögonen hängde vid lärarinnans läppar — » så var det allt bra många fel. » Underkändt, underkändt — brusade det i Karins öron.
» Så jag kunde ej med bästa vilja ge an- nat än underkändt, » ljöd den trötta rösten, nästan sorgset.
Det blef med ens så underligt lugnt inom lilla Karin, hon blef så märkvärdigt passiv och likgiltig.
Det var som om det icke alls var hon, som satt där på den gula trästolen, icke alls var till henne man talade, som om den där blåa hemska boken icke alls kom henne vid.
Och hon hörde slött på, hur lära- rinnan gick igenom hela den öfriga skrifboks- packen.
Det bekom henne ingenting, ingen- ting alls.
Hon satt där och stirrade på me- tertabellen, som hängde midt emot på väggen, stirrade på lärarinnan; oeh med ens gjorde hon den upptäckten, att » fröken » var rysligt lik en gammal portklapp, som hon sett på landet i somras.
Aldrig hade Karin heller märkt förr, att hon hade så rysligt mycket rynkor i pannan.
Var det icke förunderligt!
Lektionen var slut.
D e flic- kor, som hade sina böcker på katedern, ru- sade fram och kastade sig öfver dem.
När lilla Karin hade sin bok framför sig på pulpeten, sin fruktade bok med.
namnet på sned och fläckarna på pärmarna, när hon såg det anilinröda C flamma emot sig, då först konamo de, den ena efter den andra af de klara, heta tårarne.
D e trillade öfver den barnaruuda, mjuka kinden, och hela lilla Ka- rin skakade under snyftningarna.
Åh, hur hade hon ändå icke funderat och grubblat öfver den här skrifningen!
Hur Lilla Karin suckade djupt, flyttade boken under andra armen och tryckte på ringknap- pen.
Sången inne i köket tystnade.
Jung- fru Amanda » gängade sig » ut i tamburen för att öppna.
» Inga galoscher!
Här ska man ligga och tvätta!
Var så god, hon, och torka sej med trasan! » En grof, tjock arm sträckte fram under lilla Karins näsa en trasa af den vanliga, obestämbara färgen.
Lilla Karin lade ifrån sig skrifboken och tog sig an med trasan med en ovanligt blid och undergifven min.
» Herrskapet sitter vid bordet, så det är bäst hon skyndar sej. » Och så försvann Amanda in i köket igen, lämnande lilla K a - rin där i tamburen, ensam med sin skrifbok, sin trasa och sitt sorgsna hjärta.
Nu stod hon dock ändtligen i dörren till matsalen.
H o n såg pappas breda rygg, bror Pelles profil med uppnäsa och borstig lugg och mammas klara ögon, som vändes mot henne.
H o n satte sig ned på sin plats med modstulen uppsyn.
Det var grynkorf i dag till middag — grynkorf, Karins fasa!
Men ändå åt hon två, portioner med en ifver, som om det gällt lifvet.
Pappa undrade, hvarför hans stumpa såg så allvarsam ut i dag.
Och Pelle kastade fram sitt vanliga: » I dag har det bestämdt gått illa för dej i skolan. » När Amanda ömsade tallrikar, så passade han på att rycka Karin i flätan.
Men inte en gång det hjälpte; lilla Karin bara såg på honom med en lång, bedjande blick.
Pappa gick in till sig.
Pelle stöflade ut.
Amanda vandrade med tunga steg mellan köket och salen för att duka af, skramlande med tallrikarna.
Mamma hade gått ut i serveringsrummet för att ordna om kaffet.
Nu skulle det ske, nu skulle hon tala om det!
Karin steg upp och gick med fasta steg ut till mamma.
H o n hade under hela vägen hem tänkt sig, hur hon skulle framföra den Lifförsäkringsbol, New-York I II.ii.ii isir&gt; Lif ' svåra bekännelsen.
Men nu, när hon såg mamma stå där och skära saffransbullen i fina, gullgula skifvor med den blanka knif- ven, nu fick hon ej fram ett enda ord.
Så satte hon sig ned på stolen bredvid mamma.
Hon såg, hur mamma tog ned den mjuka borsten från spiken och sopade ihop brödsmulorna till en liten hög på det utskur- na brädet.
Hon flyttade stolen litet närmare, började draga med fingrarna öfver det pole- rade bordet, hostade till ett litet tag, och så kom det: » V e t mamma, att i dag hade vi franska sista timmen — — » » Jaså. » Det var ett mycket ointresseradt » jaså ».
Ja, det lät nästan, som om mamma inte alls hade hört, hvad lilla Karin sagt.
» V i hade franska i dag sista timmen, » bör- jade åter en röst, som darrade en smula.
Men nu svarade mamma ingenting alls, utan bara stirrade djupsinnigt i sockerskålen, så att det kom öfver lilla Karin en häftig lust att gråta.
» Det var rysligt, hvad sockret gått fort åt den här veckan, » sade mamma, när Amanda gick förbi henne med soppterrinen.
» Jaså. » Det var ett » jaså », fullt lika ointresseradt som mammas eget nyss, men bestämdt ett par oktaver hvassare i klangen; och så för- svann Amanda med sin soppterrin i köket och slog igen dörren efter sig, så att lilla Karin hoppade högt från stolen.
Men då var det alldeles, som om det lilla ordet underkänd, som legat så långt, långt inne, kommit upp litet längre i halsen, och så passade lilla Karin på.
Å h, hur den tumlade ut, hela den svåra bekännelsen — tumlade ut i orediga, förvirrade ord.
Det var, som om de kämpades om att få komma fram, orden, som legat så tungt på hjärtat inom lilla Karin och så marterat henne.
O c h de stora blå ögonen simmade i tårar.
Men mamma, hon förstod sin lilla, käns- liga, samvetsgranna flicka, hon glömde soc- kerskålen, Amanda, allt; hon värmde de små våtkalla fingrarna vid sin mjuka hals, hon tryckte det lilla rufsiga hufvudet intill sig, och genom moderssjälen bäfvade den brinnan- de bönesucken, att lilla Karin alltid, alltid måtte vara lika samvetsgrann, då skulle hon en gång helt visst i lifvets svåra skola ej be- höfva frukta betyget » underkänd ».
Några 1.
6. till ödet från en husmor.
Kan någon medsyster å ödets vägnar gifva någon upplysning o m dessa saker i Idun, vore ingen tacksammare än Cordelia.
till 8, 10, 12, 7 4, 16 räntor o. 18 % ber.
på ålder t spörsmål Hvarför smakar vid bordet alltid den rätten bäst, hvaraf vi ha minst?
Hvarför går just alltid det värdefullaste sön- der af vårt glas och porslin?
Hvarför komma alltid besökande på olämpli- gaste tid, till exempel när vi ha tvätt, när jungfrun är sjuk eller något är på tok?
Hvarför rifva pojkarne alltid sönder sina byxor på de ställen, där gluggarna synas bäst o c h äro svårast att laga?
Hvarför äro våra barn alltid bråkigast, när vi ha främmande, o c h oartigast, när vi som allra helst skulle vilja ha heder af dem?
Hvarför komma våra män alltid just då med alla möjliga påhitt, när vi ha hufvudet fullt af de mest brådskande bestyr, o c h hvarför stryka de envist omkring o s s, när vi önskade dem timtals ur vägen för vår storstädning?
Lifräntefond 1 8 9 3 kr.
5 1 3, 0 6 4, 5 1 1 » 4 6, 2 1 6, 9 7 4
IDUN 1893 285 Iduns skollofskoloni 1 8 9 3.
^Sedan Iduns skollofskoloni nu återvändt i s till hufvudstadeu, har doktor Carl Flcns- burg, under hvars insiktsfulla läkarekontroll kolonien äfven i sommar haft fördelen att stå, afgifvit följande rapport.
Liksom vid flere föregående tillfällen har jag äfven i år haft nöjet undersöka medlem- marne af Iduns skollofskoloni, såväl omedel- bart före afresan som vid återkomsten till hufvudstaden efter slutad sommarkampanj, och bifogar jag äfven denna gång en kort- fattad tabell, hvilken bättre än ord tolkar det hälsobringande inflytande, som vistelsen på landet under härliga sommardagar utöf- 1 8 b a r n: 1 0 g o s s a r Vikt.
N a m n vid afresan kg.
Adamsson, Gustaf Björkman, Gunnar Jonsson, Anders.
Jonsson, Gustaf Jonsson, Sven Karlsson, Georg Palmgren, Karl Svensson, Birger \ yiklund, Karl Åstrand, Vilhelm v o c h 24,5 26 38 33 40, 5 32,5 33,5 145 132 26 28 26,5 29,5 21,5 126,5 128,5 118,5 37 25 137,8 123 133 36 24 27 36 28,5 8 flickor.
Längd vid åter- vid komsten afresan cm.
21,5 % vat på stackars fattiga, sjuka och i så inånga afseenden vanlottade barn.
En klokt planlagd välgörenhet verkar i dubbelt måtto välsignelsebringande, och att anordnandet af skollofskolonier måste betrak- tas som en synnerligen lycklig och praktisk form af välgörenhet, därom tror jag alla vara fullt ense.
Jag skulle gärna efter besök på ort och ställe velat något närmare skildra Iduns skollofskoloni; en strängt upptagen tid har emellertid hindrat mig att i år sätta denna min plan i verket.
Slutligen vill jag till Iduns läsarinnor ställa en varm uppmaning att allt fortfarande gynna och omhulda dessa skollofskolonier, hvilkas stärkande, hälsobringande och upplifvande inflytande jag här ingalunda särskildt behöf- ver påpeka.
122,5 152,5 Bröstbredd vid åter- vid komsten afresan cm.
123,5 153 146 135 128 130 120 138 124 133 ej vägd vid Fredriksson, Anna Hellberg, Malvina Lundholm, Hilma Pettersson, Gerda Samuelsson, Anna Thorstedt, Thyra Östergren, Elsa * afr.
22 25 29,5 46,5 24,5 30,5 21 27,5 47 25,5 23,5 27,5 112 133 112 144,5 128,5 119,5 148 129 128 133,5 119,5 128,5 af influtna m e d e l för I d u n s s k o l l o f s k o l o n i: Transport från sista redovisningen den 16 juni kr.
768: 75, från Arholma skolbarn 1: —; Systrar- na K. i Lund 3: —; X.
5: —; Bede 2: —; Gamla vänner 2: —; H.
o. W.
, Ekshärad, 6: —; Gerdas, " Att göra godt ... " Några betraktelser af Emy.
(Slut från mr 34.)
fpa |n annan liten episod, som vittnar om en viss fyndighet i tiggeriet och manar gifmild- heten till noggrann uppmärksamhet, tilldrog sig för någon tid sedan i Stockholm.
En resande ombads af en arbetsklädd karl att få ett tio-öres frimärke för ett angeläget bref.
» Jag vill icke ha pengar, endast ett fri- märke, » sade han allvarligt.
Den tillfrågade, som troligen icke heller skulle lämnat honom kontanter, hade verk- ligen frimärken på sig och gaf honom ett.
Karlen tackade och gick.
A f en händelse kom den resande att strax därpå se honom i en kryddbod, där han sålde frimärket för åtta öre, hvarefter han begaf sig till en när- belägen krog och förvandlade de åtta örena i en sup.
Den resande hade, själf osedd,.
00 64 64 62 58 63 58 64 58 59 62 64 66 65 59 65 58 68 60 61 53 57 58 57 69 57 54 57 ' 59 60 74 59 56 61 i vikt kg- i längd cm.
1,5 1 2) 5 0, 5 3 1 1 3 0, 5 1,5 1,5 1,5 2 1 1,5 1,5 0, 2 1 — i bröst- bredd cm.
2 2 • 3 1 2 — 4 2 2 4 3 1 — 0, 5 0, 5 3j5 1 0, 5 2, 5 — 0, 5 1 3 5 2 2 4 C. F. * Fortfarande på landet för sin svaga hälsa.
Slutredovisning vidåter- komsten Ökning Annis och Barbros flitpengar 3: —; Ebon H o i och lille Davis 2: —; H.
20: —; lille Axel August 3: —; A.
2: —; Svenska i Newyork 7: —; An- na * 2: —; Ebba, Aryd, 5: • —; förkommen signatur 1: —; Några ord från en skolkateder 2: 40.
Summa kronor 835: 15. o observerat allt, och då karlen kom ut från källaren, tilltalade han honom lugnt och vän- ligt: » Det är skadligt att förtära brännvin utan mat.
Se här är tjugufem öre, för hvilka ni kan få ett mål mat på serveringen här intill.
Jag har själf ätit där. » Den tilltalade såg bedröfligt slagen ut, tog med en ödmjuk hälsning mot 2 5 öringen och ämnade gå in på kaféet.
» Vänta ett ögonblick, » inföll den resande, » när ni ätit, skulle ni ju kunna göra mig en liten återtjänst.
Jag träffas vid Centralsta- tionen och skulle vilja ha ett litet paket be- fordradt till Vasastaden. » När mannen kom tillbaka, så — ursäkta, mina läsarinnor!
— luktade det verkligen biffstek om honom, således dess bättre icke brännvin.
Med mössan i hand och en glimt af förlägen tacksamhet i blicken mottog han några förhållningsorder.
» Ser ni, » sade den resande till sist, » på En god kopp kaffe.
Det bästa, billigaste och helsosammaste kalle är värt ångrostade och malda H u s h å l l s f c a f f e ä 1: 0 5 pr ' / k g.
, som finnes äkta e n d a s t uti vår detta sätt bli vi kvitt med hvarandra — och det är j u hederligast för oss båda! » Han fick sedermera veta, att mannen ärligt och ordentligt uträttat ärendet.
Det var för den senare en god lexa, som kanske räckte för lifvet.
Alla känna vi väl till den i en stor stad grasserande svärmen af minderåriga försäljare af blommor, blyertspennor, tändstickor m. m., och det kan näppeligen gifvas mer än en tanke om detta yrke i smått: det är inaske- radt tiggeri, och är det ej så från början, måste det blifva det genom allmänhetens tanklöshet.
För att komma ifrån de envisa bytingarne, slänger man till dem en slant, merändels utan att köpa något.
Detta borde man dock ej göra, utan alltid fodra valuta, om icke för annat så för att stärka den lilles begrepp om, att intet fås för intet.
Han har dock själf för ett litet belopp inköpt sina pennor, så att han vet, hvad det vill säga att betala för en vara.
Ställer sig icke allmänheten i motsvarigt förhållande äfven till honom, blir han van att blott vara föremål för ett hälft gycklande medlidande, och han uppfostras till tiggare ex professo.
Bäst är naturligtvis att.
versamt taga reda på den lilles förhållanden, hans hem och hans anhöriga samt med de hjälpmedel, som stå till buds, söka draga honom från ett tidigt börjadt vagabondlif in i en tillvaro af nyttigt arbete.
Här öppnar sig ett vidt fält för den på människokärlek grundade välgörenheten, och är den af rätta sorten, låter den sig hvar- ken förvillas eller tröttas.
Den är uppfin- ningsrik och ihärdig.
Till sist vill jag anföra en liten historia, som torde innebära en och annan lärdom för utöfvare af välgärningar i allmänhet.
En på Söder i Stockholm bosatt prästman blef antastad af en halffull, illa klädd mans- person, som bad om en slant — det var både hyran och ett och annat.
» Åh, ni borde skämmas!
Stora, starka karlen gå och tigga!
Hvar bor ni? » » I Skinnarviksbergen, » kom det motvilligt fram, och ännu motvilligare visade mannen vägen, när prästen ville besöka hans bostad.
Prästens hurtiga och rättframma sätt gjorde emellertid intryck på karlen, som efter hand lossade på tungbanden och talade om, att han då och då hade litet förtjänst som sjåare i Stadsgården; men det räckte nu förstås inte långt, för se.
» Brännvinet, kan jag tro! » af bröt prästen med en fast, men alls ej ovänlig blick.
» Jo-o — de ' ä ' nog de ' också, förstås.
., » medgaf mannen brydd, som om han gripits på bar gärning med något ofog.
De kommo till ett af de värsta rucklen, af hvilka det ännu finns några kvar i den trakten.
» Här ser j u ut som ett svinhus, » sade prästen och tittade sig omkring i kyffet.
En medelålders smutsig kvinna och en ung flicka i trasgrann, trådsliten dräkt voro därinne, sysselsatta med att göra ingenting.
» År det hustrun och dottern? » Kvinnan neg tyst och nöp en smula för- lägen i förklädssnibbarne.
» Hvad gör frun för någonting då? » » Jag är förstås tvätterska, s e.
» » Då borde ni väl kunna hålla smutsen från er själf också, » tänkte prästmannen med ett mönstrande ögonkast, som kvinnan tycktes förstå.
Hon slätade ut förklädet och dolde hastigt en solkig linneflik, som stack fram i barmen.
Stockholms Kaffe-Aktiebolag a A K l n r a, o s l i *; t k v r k o i r s i t a 4
IDUN 286 » Nå än dottern d å?
» » Hm.
» .. • ' * » Ah — så!
Hur gammal är ' du? » » Aderton år. » • » H v a d heter du? » » Adelaide. » » Det var ju ett riktigt vackert namn, det!
Åh, du lagar nog snart, att du bär det med riktig heder också! » Den hjärtliga tryggheten i dessa ord mju- kade så underligt upp det unga, styfva sinnet.
Hon såg hastigt upp i den gamle prästens redliga ansikte, och då hon lika hastigt slog ned ögonen, så var det för att dölja en lätt imma, som dragit öfver dem, och hvilken tyck- tes henne ha uppstigit någonstädes inifrån för att på vägen liksom snöra till strupen så konstigt ... t Ack, I vänliga, tröstande ord — I ären daggdroppar på hjärtats himmel, i hvilkas spår veka känslor gro som vårbrodd i regn- vattnad mark!
» H ö r på godt folk, » sade prästen omsider, här måste bli en annan ordning, men först ska ' vi betala hyran.
5 kronor, var det ju, och därför ska ' ni visa mig till värden. » Mannen gjorde en sötsur grimas.
» Ahja, bli inte ledsen nu, » sade den gamle herrn med ett ironiskt godmodigt löje, » ni ska ' nog få betala igen mig det!
Både ni och er hustru se mig ut att i botten vara duktigt folk.
— A propos, gå ni i kyrkan? » Förlägen ' moltystnad.
» Nåja, vi kunna j u försöka på t. ex. om söndag, ni äro mina egna församlingsbor, och nu äro vi ju bekanta med hvarandra.
— Låt se, att ni komma! » tillfogade han allvarligt, » så få vi efter gudstjänsten språkas vid uppe hos mig.
— Det var sant, jag har en del matpoletter till ångköket, ni kunna hålla till godo med dem så l ä n g e.
» Sedan han fått husvärdens adress, gick han, följd af höfliga och tysta afskedshälsningar.
Den mannen hade vunnit alla tre.
Så där hade ingen tagit dem förut.
om de verkligen skulle gå i kyrkan!
Det var ändå en märkvärdigt snäll och rar präst, det där.