Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid dessa förhållanden hade behofvet af bättre boskapsracers införskaffande genom Statens försorg blifvit mera allmänt insedt, och E. K. M:t hade i sådan syftning fått emottaga underdåniga ansökningar af Hushållnings-Sällskapen i Upsala, Södermanlands, Wester-Norrlands, Jönköpings och Cal mare Län, hvarjemte Landtbruks-Academien, hvars underdåniga utlåtande i ämnet blifvit infordradt, afgifvit en framställning om föremålets stora vigt och om de åtgärder, som ansågos för ändamålet böra vidtagas.
Lika med Landtbruks-Academien, ansåge E. K.
M. det vara af stor vigt, att Stam-floiländerier af utmärkt hornboskap och af sådana racer, som för olika orters local-förhållanden kunde anses vara bäst passande, blefve på allmän bekostnad anskaffade, äfvensom att dessa Holländerier, som till en början kunde inskränkas till ett antal af åtta, med omkring 20 djur hvardera, lämpligast skulle öfverlåtas till enskilde, för saken nitiske och skicklige, jordbrukare, mot vissa villkor och deribland erläggande af ett i förhållande till stamhjordens storlek bestämdt antal goda racedjur, så att, i mon af stammarnes tillväxt, racerne kunde utspridas genom organiserandet af djdika Stamholländerier i Rikets alla Län.
Enär prisen på god race-boskap vore omväxlande, och äfven de olika racerne stöde i ganska olika värden — högre för de stora, eller så kallade sidlands-racerne, lägre för de mindre, eller bergs-racerne —, kunde svårligen kostnaden för omförmälda inköp i förväg bestämdt uppskattas; men med afseende derå, att Sveriges omväxlande local-förhållanden fordrade tillgång på begge dessa samt måhända en eller annan så kallad mellan-race, hade, enligt de sannolika beräkningar, som kunnat uppgöras med ledning af hvad om dylika uppköp för andra länder under de sednare åren blifvit bekant, kostnaden för anläggandet af åtta Stamholländerier, om 20 djur hvartdera, ansetts uppgå till minst 55,000 R:dr och högst 70,000 R;dr B:co.
På grund häraf har E. K. M. i Nåder föreslagit, att Rikets Ständer, för ofvanomförmälda ändamål, måtte anvisa behöflige medel, till ett belopp äf minst 55,000 och högst 70,000 R:dr, med öfverlemnande åt E. K. M. Expedition -Utskottets Förslag till und.
Skri/velsej IV:o i34.
3*7 alt, efter pröfning af förhållandena vid blifvande uppköp och med villkor af behörig redovisning, såsom för andra statsmedel, närmare bestämma den erforderliga summan, att anordnas inom sistberörde belopp, då E. K.
M. jemväl ville meddela de reglementariska stadganden, som, till controllerande al medlens rätta användande samt försäkrande af anstaltens framgena bestånd och förkofran, blefve af nöden.
Efter öfvervägande häraf och dervid tillika tagen kännedom af de i E. K. M:s Nådiga Proposition omförmälda Hushållningssällskaps, äfvensom Landtbruks-Aeademiens framställningar och utlåtanden, få Rikets Stander i förevarande vigliga ämne underdånigst anföra följande:
Om det bör antagas, att åkerbruket utgör Sveriges, så väl som en stor del af andra länders förnämsta eller modernäring, och sålunda den vigligaste delen af allmänna hushållning-m, så lärer det ej kunna nekas, att denna näring, åtminstona hos oss, ej skulle hafva egt bestånd, än mindre hunnit sin nuvarande utveckling, om icke dermed varit förenad en annan, nemligen boskapsskötseln.
Dessa begge, af hvarandra beroende näringar hafva likväl icke rönt lika uppmuntran eller gått hand i hand framåt, utan har den sednare i mera än ett århundrade fått på ett i ögonen fallande sätt stå tillbaka.
Under det åkerbruket numera hunnit den höjd, att det ej allenast fyller landets behof af spanroål, utan ock i gynsamma år lemnar öfverskott till utförsel, måste ladugårdsproducter införskrifvas för öfver tre millioner Riksdaler årligen.
Att .likväl land Imannen i Sverige i fordna dagar under Guslaf I:s och ännu under Guslaf II Adolfs regeringstid, använde jordens productionsförmåga åt delta håll med sådan framgång, att smör, talg och kreatur utgjorde export-artiklar; derom vittnar historien.
Andra länder hafva egnat tillbörlig uppmärksamhet åt denna näringsgren och uti åtskilliga är den uppdrifven ganska högt, t. ex. i vårt grannrike Danmark.
Orsakerne till det inom
Sverige i detta hänseende ofördelaktiga förhållande äro flerahanda.
Härtill kunna väsendtligen räknas: alt kreaturens mängd icke blifvit afpassad efter fodertillgången; att mera afseende fästats å djurens antal, än å deras beskaffenhet; att fodertillgången icke genom betesmarkens och ängarnes bättre skötsel och, der så ske kunnat, genom en utvidgad odling af gräs, skidväxter och rotfrukter blifvit ökad i förhållande till kreaturens mängd; att tillräcklig omsorg icke blifvit fästad å valet af afvelsdjur; och att kreaturens skötsel blifvit vanvårdad.
Drssa omständigheter, synnerligast den sista, torde äfven vara orsak dertill, att någon in - 3i8 Expeditions-Vlskoltels
Skrifvelse, N.-o i3/p hemsk constant boskapsrace, om än försök till bildandet deraf varit gjordt, egentligen ej finnes.
Då det icke lärer konna bestridas, att boskapsskötselns bedrifvande på ett mera ändamålsenligt sätt både bör och kan verkställas, så uppstår fråga, huru härmed skall tillgå.
Rikets Ständer anse den inhemska boskapens förbättrande och utbildande till god race böra utgöra början, och hufvudsakligaste medlet för en sådan förädling vara utländska afvelsdjurs införskrifvande; men, på det att denna åtgärd må blifva så verksam, som behofvet påkallar, hör den icke vidtagas i alltför liten scala elier för ensidigt.
Öfverlemnas den uteslutande åt den enskilda omtankan, så måste den, enligt privat-företags natur och i följd af de ringare medel, som hos en enskild kunna påräknas, vara alltför inskränkt till sina verkningar, osäker till varaktigheten och således icke utöfva något stort eller allmänt inflytande på boskapsafvelns förbättrande.
Försök, som lemna hopp om fördelaktigare resultat, hafva visserligen i detta hänseende af enskilde egendomsegare blifvit gjorda, medelst införskrifning af hornboskap utaf de för Sveriges förhållanden ansedda tjenligaste racer från England, Skottland, Holland och Schweitz; men dessa försök, till hvilkas anställande endast få enskilde ega förmögenhet, kunna hvarken nog hastigt eller mera omfattande komma landet till godo.
Rikets Ständer anse derföre, att staten bör mellankomma med understöd för boskapsskötselns upphjelpande och att detta understöd icke må vara så otillräckligt, att ändamålet dermed förfelas; för hvilken åsigt hemtas ytterligare stöd af de förmånliga verkningar, Statens biträde åt andra dylika näringar, såsom fårafveln, medfört.
Enligt Rikets Ständers öfvertygelse, innefattar E. K.
M.-s förevarande Nådiga Proposition ett ganska ändamålsenligt förslag, så väl för bildandet af de tjenligaste boskapsracer, som för afvelsdjurens spridande till serskilda delar af Riket; men Rikets Ständer anse likaledes E. K.
M. böra vara oförhindrad att af det anslag, som till stamholländeriers inrättande beviljas, äfven i annan väg bereda uppmuntran och förkofring åt boskapsskötseln, såsom genom utdelning af prsemier för framvisandet af vackra inhemska djur, hvilket medels användande uti England varit af så väsendtligt inflytande på boskapsafvelns förbättring inom detta land.
Det anslag, som för anläggandet af åtta stamholländerier, med 20 djur i hvartdera, ansetts eiforderligt, utgörande, enligt den Nådiga Propositionen, minst femtiofem tusende och högst sjuttio tusende Riksdaler, synes icke vara för Staten af den betydenhet, att dessa an - Exp ditiöns-Utsk Heta Förslag till lind Skrifvelsej N:0 l34• anstalters understödjande dermed bordt förvägras, då man söker ett så vigtigt mål, som boskapsskötselns bringande derhän, att producterne deraf icke må behöfva från utrikes ort till Riket iuforskrifvas.
Dessutom skall, på sätt i E. K. M:s Nådiga Proposition jemväl omförmäles, den fond, hvilken blefve till stamholländeriers inrättande använd, komma att, så snart
Rikets alla Län, efter den för holländerierne uppgjorda plan, hunnit blifva med stamhjordar försedde, lemna en ränta, disponibel för de ytterligare åtgärder till landlbrukets befrämjande, soto, på den ståndpunkt, der det då befunne sig, kunna anses nödiga, och hvaraf äfven följer, alt nämnde fond hvarken lili capital elier ränta vore att anse såsom förlorad.
På grund af dessa och öfriga i E. K. M:s Nådiga Proposition anförda skäl, samt i betraktande jemväl deraf, att stamholländerierne skulle upplåtas åt enskilde persouer och således ej för Staten medföra någon underhållskostnad, hafva Rikets Ständer å Riksgälds-Contoret anvisat en summa för en gång af Sjutio tusende Riksdaler 13:co till E. K. M:s Nådiga disposition för uppmuntran och befrämjande af boskapsskötseln i Riket, så väl genom Stamholländeriers bildande, hvartill äfven kor af inhemska racer må användas, samt ädla racedjurs införskrifning och framdeles utdelning af premier, som genom de åtgärder i öfrigt, E. K.
M. kan i Nåder linna lämplige för befordrandet af denna fäderneslandets vigtiga angelägenhet.
Hvilket, till svar i ämnet, Rikets Ständer få hos E. K. M:t, i underdånighet anmäla.
St, Prot. 10 Sami, 1 AJd. 184S■ 42 33o Expeditions-Ulskollets Förslag till imd.
Skrifvelse, N.-o 135 N:o 135.
Uppläst och godkändt, hos Ridd. och Adiln den 26 Febr. 1845.
Preste-Ståndet den 26 — — Borgare-Slåndet den 1 Mars — Bonde-Ståndet den 1 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående en del i '
Krigslagarne antagna straff, (Lag- samt Allm. Besv.- oell Ekon.-Utsk:s Bet:de N:o 13 och Mern.
N:o 26.) S. A. K. Rikets Ständer, som till pröfning förehaft väckt fråga om afskaffande af det i Krigslagarne stadgade prygelstralfet, hafva dervid tagit i betraktande, hurusom lagstiftningen i allmänhet mer och mer till syftemål antagit att, vid bestämmandet af straff, företrädesvis söka välja sådana bestraffningar, som, medelst den inverkan, de utöfva på den straffades inre väsende, kunna bereda hans förbättring.
Delande denna åsigt, kunna Rikets Ständer således icke gilla sådana straff, som förnedra menniskan och icke verka till den brottsliges förbättring, utan till hans förhärdelse; hvadan och enär prygelstralfet onekligen hörer till sistnämnde art af straff, Rikets Ständer icke skulle tveka att i underdånighet tillstyrka dess afskaffande helt och hållet, derest icke betänkliga hinder och svårigheter deremot för närvarande mötte.
Sedan nemligen, genom Kongl. Circulaire-Brefven den 26 November 1812, de i Krigs-artiklarne utsatta straff afgatulopp och spö blifvit, det sednare dock med vissa undantag, utbytta emot prygel, och detta straff alltså numera utgör en hufvudsaklig beståndsdel af straffen för brott emot Krigslagarne, synes detsamma ej kunna aldeles borttagas, utan en omskapning af nämnde lagar i deras helhet, hvarigenom stadgades andra straff, som voro afpassade efter hvarje brotts olika art, och som alltid voro verkställbara, hvilket sednare icke är fallet roed fängelsestraff, då de icke under alla förhållanden, såsom under marscher eller då indelta armeen vistas hemma på roten, lämpligen kunna användas; hvartill kommer, dels att, till följd af E. K. M:s Nådiga befallning, en omarbetning af Krigslagarne för närvarande förehafves, och det icke bör betviflas, att ju frågan om prygelstraffets afskaffande och införandet af andra, mera ändamålsenliga, straff dervid tagas i noggrannt öfvervägande, dels ock att minskning i prygelstraffets begagnande dessutom redan är beredd, ej min - Expcditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-O i3S.
331 dre genom de i högstberörde Nådiga Circulaire meddelade bestämda föreskrifter, att fängelsestraff bör ådömas för mindre förseelser af manskapet, derest icke tillfälle saknas att sådant straff verkställa, än jemväl derigenom, att, jemlikt Kongl. Maj:ts Nådiga föreskrift i Circulaire-Bref till samtlige Regements Cheferne, noggranna uppgifter om och för hvilka förseelser prygelstraff inom de serskilda Piegementena ega rum, till E. K. M. höra ingifvas.
Deremot hafva Rikets Ständer funnit det vara af nöden, att använ. dandet af ifrågavarande, svåra och kränkande, straff, såsom extra judiciel bestraffning, i möjligaste måtto inskränkes, hvilket mål, efter Rikets Ständers förmenande, lämpligast skulle vinnas derigenom, att bestraffning med prygel ej finge extra judicialiter åläggas, med mindre den felaktige förut, efter föregångna varningsgrader och lindrigare bestraffningar, blifvit nedflyttad uti en så kallad slraff-class; och då Rikets Ständer äro öfvertygade, att de reglementariska föreskrifter, sorn erfordras för tillämpning af denna grundsats, hvilken bör kunna, oberoende af de förväntade nya Krigslagarne, genomföras, lämpligast och säkrast öfverlemnas till E. K. M., såsom krigsmagtens högste Befälhafvare, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K.
M. täcktes i Nåder vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom användandet af prygelslraffet, såsom extra judiciel bestraffning inom den värfva-, de och indelta arméen, i möjligaste måtto inskränkes.
I sammanhang härmed hafva Rikets Ständer fästat uppmärksamhet å de skiljaktigheter, som, vid jemnförelse emellan 1798 års krigsartiklar och de, såsom undantag derifrån, dels uti Kongl.
Brefvet den 21 Mars 1811, med serskildt hänseende Lill Gottlands Beväring, dels ock genom ofvanberörde Nådiga Circulaire af den 26 November 1812, hvad angick arméen i öfrigt, meddelade stadganden, förefinnas i afseende på bestraffning, bestraffningssätt och rättegångsordning för beväringskarl från Gottland samt beväringsskyldig från Rikets öfriga landskap, hvarvid Rikets
Ständer ansett den olikhet inför lagen, som genom dessa författningar blifvit fastställd för invånare uti serskilda delar af Riket, svårligen kunna med giltiga skäl försvaras; och då några olägenheter af de lindrigare straffarter, som använ* das i afseende å Gottlands beväring, hvarken försports, eller klagomål öfver förslappning i krigstukten derstädes låtit höra sig, så att erfarenhetens tillförlitliga vittnesbörd således må kunna åberopas för den å Gottland härutinnan gällande special-lagens lämplighet, samt rättvisan kräfver, att hårdare straffarter icke antagas, än som erlordras för det åsyftade ändamålet, hafva Rikets Ständer trott, att, om äfven extra judiciel bestraffning vore 33-2 Expeditions-Utskotlels Forslag till tind.
Skrifvelse, N.-o i3S oundgänglig inom krigsmakten, der ovillkorlig lydnad samt ögonblicklig rättelse af begångna fel erfordrades, det dock hvarken blefve nödvändigt eller ändamålsenligt, alt bestraffningssätt användas, hvilka förnedra den straffade i hans eget och andras omdöme; till följd hvaraf och då synnerligen det serskilda stadgandet i Kongl. Brefvet af år 1811, att förbrytelser, som ej innefatta egentligt mililär-brott, skola af ordinarie domstolarne afgöras, synes ega företräde framför Krigs-Artiklarnes föreskrift i samma ämne, Rikets Siänder funnit behofvet påkalla, dels att föreskrifterne uti ifrågavarande författningar med hvarandra bringas i närmare öfverensstämmelse och dels att de mildare bestraffningssätt, sorn ega rum för förbrytelser, begångna af beväringsmanskapet på Gottland, jemväl varda antagna, i afseende på beväringsmanskap i alla öfriga delar af Riket.
Öfverlygade således ora rättvisan och behofvet af förändrade stadganden i berörde afseende, desto hellre, som Rikets
Ständer uti den underdåniga skrifvelse af den 3 Juli 1812, hvarigenom Beväringens inrättande bifölls, uttryckligen anhållit, att Kongl. Majit täcktes genom bestämd lag föreskrifva, det Beväringsmanskapet ej, i och för fel i tjensten eller utan föregången laglig dom, må kunna bestraffas med nesliga eller kroppsstraff, af hvad beskaffenhet som helst, och ej underkastas andra militära bestraffningar, än arrest, cassalion och dödsstraff, hafva Rikets
Ständer likväl ieke lemnat ur sigte den omständigheten, att de för Gottlands Beväringsmanskap stiftade serskilda lagar, hvilka tillkommit med afseende på det förhållande, att samma manskap ej får till tjenstgöring utom Gottland användas, »ro för Beväringsmanskapet i Rikets öfriga delar tillämpliga och verkställbar, endast då detta manskap är under vapenöfning hemma i landet, derförutan rättvisan fordrar, att, under det Beväringsmanskapet i krig tjenstgör jemte den ständiga krigsmakten, lagarne för dem äro lika.
I öfverensstämmelse med hvad sålunda blifvit anfördt, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K.
M. täcktes, genom allmän författning, förordna: l;o att i fredstid må ej mindre det genom Kongl. Brefvet till Högste Militär-Befälhafvarén på Gottland den 21 Mars 1811 för Baväringstna tiska-, pet på ön fastställda militära bestraffningssätt antagas i afseende på sådant manskap i öfriga delar af Riket, än ock enahanda rättegångsordning, sorn, beträffande förbrytelser, de der ej innefatta egentligt militärbrott, gäller på Gottland, tillämpas, då någon af Beväringsmanskapet från annan ort i Riket för dylik förseelse tili ansvar ställes; och Expedilions-Utskottets Förslag lill und.
Skrifvelse, Dl;o 136.
2:o att den ändring i 1798 års Krigs-artiklar, som, genom 8:de § i Kongl. Circulairet den 26 November 1812, blifvit gjord, så väl i stralfet för vissa uti sistberörde lagrutn uppräknade brott, som, i fråga om rättigheten att bestraffningen ålägga, jemväl må ega tillämpning, då någon af manskapet vid Gottlands beväring begått sådant brott; dock att samma bestraffning skall utsättas, i öfverensstämmelse med de uti Kongl.
Brefvet den 21 Ma rs 1811 stadgade grunder.
Rikets Ständer framhärda &c.] Stockholm den 1 Mars 1845.
N:o 136.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adelö den 26 Febr. 1845.
Preste-Ståndet den 26 — Borgare-Ståndet den 1 Mars — Bonde-Ståndet den 1 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående updhäfvande af Kongl. Brefven den g dpril i8o5 och den 6
No vember jS22j rörande rättigheten till svedjande inom Blekinge Län.
Besv. och Ekon.-Utsk. Bet., N:o 27). S. A. K. Hos Rikets Ständer bar i betraktande förekommit, hurusom, vid jemförelse af de för Riket i allmänhet och de serskildt för Blekinge Län i fråga om svedjande nu gällande föreskrifter, sig visar, att då, enligt Kongl. Förordningen om skogarne i Riket af den 1 Aug. 1805, samt Kongl. Kungörelsen af den 2 Mars 1819, svedjande å skattehemman i allmänhet endast är förbjudet å sådane, utom åker, äng och rätter beteshage belägne egor, som bestå af sandmo samt bergaktig och stenbunden mark, der Kongl. Majus Befallningshafvande dock, efter sig företeende omständigheter, kan svedjan - 334- Expeditions-Utskottets Forslag till uiul.
Skrifvelse, Nio l36. de tillstädja, så får, inom Blekinge Län, jemlikt Kongl. Brefven af den 9 April 1805 vell den 6 November 1822, svedjande väl försiggå å mark af sistnämnde beskaffenhet, utan att tillstånd dertill behof ver sökas, men deremot icke ega runi å någon mark, der bok finnes växande, vare sig inom eller utom rätter hägnad eller beteshage med den inskränkning likväl, att der endast en eller annan bok växer bland surskogen, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eger meddela tillåtelse till svedjande å sådan mark.
Då således det för Rikets öfrige provinser stadgade förbud emot svedjande grundar sig på markens beskaffenhet och dess orenlighet till svedjande, hvaremot bokskogens skyddande finnes utgöra grunden för de inskränkningar, sorn svedjerättens utöfning inom Blekinge Län är underkastad, men egare af frälsejord, genom högstberörde Kongl. Förordning af år 1805, blifvit bibebållne vid deras rättighet att efter eget godtfinnande använda devas enskilda skog, och Krono-skatte-hemmans egare, enligt samma Kongl. Förordning, blifvit lillaggde en fri egande- och dispositions-rätt öfver så väl bok som andre bärande träd med undantag af ek; alltså och enar grunden för den inom Blekinge Län i förevarande hänsende gällande special-lag således upphört, efter det vården om bok-skogen, som dermed afsetts, blifvit till hemmansegarne sjelfve öfverlemnad, samt markens beskaffenhet och icke det derpå växande trädslag synes, så väl inom Blekinge Län som Rikets Öfrige Provinser, böra utgöra den enda naturliga grunden för förbud emot svedjande, få, till vinnande af enbet uti lagstiftningen, hos E. K. M. Rikets Ständer underdånigst anhålla, att Kongl. Brefven den 9 April 1805 och den 6 November 1822, angående rättigheten till och vilkoren för svedjande inom Blekinge Län, måtte till all kraft och verkan varda uppliäfne och de för svedjande i allmänhet inom Riket bestämde föreskrifter förklaras gällande äfven för nämnde Län.
Stockholm den 1 Mars 1845. Expeditions-Utskoltets Förslag till und.
Skrifvelsej N.o i3<j. 335 N:o 137.
Preste-Ståndet den 26 — — Borgare-Ståndet den 1 Mars — Bonde-Stuudet den i — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förtydligande af Kongl. Brefvet den 10 Maj 1815.
(Lag- samt Allm. Bes7.- och Ekon.-Utsk. Bet., N:o 4ochUtf N:o 29> S. A. K. Ilos Rikets Ständer liar blifvit yrkadt, att Kongl. Förordningen den 13 Sept. 1790, sorn föreskrifver, att inora hvarje socken eller härad ploglag skola inrättas, hvilka hvartdera tilldelas elt stycke af de allmänna vägar, sorn derinom finnas, att medelst plogning och skottning vintertiden vidmakthålla, äfvensom Kongl Brefvet den 10 Maj 1815, hvilket stadgar, att den, som uragtlåter skyldigheten att förrätta suöplogning och skottning, skall böta 3 R:dr 16 sk., borde förtydligas, enär genom berörde stadganden icke blifvit i bestämda ord uttryckt, om vid hvarje sådan förseelse hela ploglaget gemensamt, eller om hvarje delegare sei skildt skulle erlägga det stadgade vitet, hvilket haft till påföljd, att så väl Under-Domstolar, som jemväl Hof-Rätterne, derom hyst delade åsigter, så att en del Domstolar dömt hela ploglaget tillsammans att böta berörde vite, utan afseende derå, om plogfogden eller någon enskild dalegare i ploglaget vållat försummelsen, och andre åter fällt delegarne i ploglaget, huru stort deras antal än varit, att hvar för sig utgifva vitesbeloppet, samt, slutligen, några endast ålagt den enskilde delegaren, som försummelsen vållat, ansvarspåföljd.
Vid öfvervägande häraf hafva Rikets Ständer, som funnit ett förtydligande och närmare bestämmande af den i 2 mom. uti högstberörde Kongl.
Bref för försummad snöplogning och skottning stadgade påföljd vara af behofvet påkallade, utgått från den åsigt, att på de orter, der snöplog-lag äro inrättade, bör ansvaret drabba den, som är hufvudman för ploglaget eller den så kallade plogfogden, så framt han underlåter att, vid inträffande behof, kalla öfrige delegarne till snöskottning, men deremot desse sednare. om de försumma att hörsamma kallelsen eller att ordentligen verkställa5 skottningen.
Då likväl, vid tillämpning af dessa grunder, det icke undfallit Rikets Ständers uppmärksamhet, att, derest vid svåra snöfall snö - 336 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 138. ploglag kunde åsidosätta snöskottnings skyldigheten utan annat äfventyr, än att hufvudmannen skulle plikta det ringa beloppet af 3 R:dr 16 sk., ploglagen icke sällan kunde finna det mera med sin beqvämlighet öfverensstämmande alt sammanskjuta denna mindre betydliga bötes-summa, än att verkställa snöskottningen, hafva Rikets Ständer, med fästadt afseende å angelägenheten deraf, att det för ifrågavarande försummelse stadgade vite må kunna verka till det dermed åsyftade ändamål, att allmänna vägarne vintertiden hållas farbara, ansett nödigt, att, då plogfogde låtit berörde försummelse komma sig till last, det nu stadgade vite af 3 R:dr 16 sk. må höj-is till 6 R:dr 32 sk. B.co. Rikets Ständer få alltså hos E. K. M. i underdånighet anhålla, det måtte, med ändring och förklaring af 2 mom. af Kongl. Brefvet den 10 Maj 1815, förordnas, att om å de orter, der snöploglag äro inrättade, hufvud mannan för ploglaget uragtlåter att, vid inträffande snöfall, till plogning och skottning buda dem, som uti ploglaget äro indeldte, skall han böta 6 B:dr 32 sk., och att om den, som är i ploglaget indelad, försummar att efter erhållen kallelse arbetet verkställa, denne skall plikta 3 R:dr 16 sk.; äfvensom att, der ej snöploglag äro inrättade, den väglottsegare, hvilken underlåter sin skyldighet att snöskottning och plogning verkställa, likaledes skall plikta 3 R:dr 16 sk. B:co. Rikets Ständer framhärda &c.
Preste-Ståndet den 2b — — Borgare-Ståndet den 1 Mars — Bonde-Ståndet den 1 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Piteå och Luleå städers ordinarie båtsmanshåll.
(Siats-Utsk:s Mern, N:o 173). S. A. K.
Uti Nådig Skrifvelse den 24 September sistlidet år, har E.. K. M., för den Expcditions-Utskollcts Förslag till und.