Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit, genom nådig förordning af den 27 April 1846, bland annat, hvad kolhandeln inom bergslag beträffar, förordnat, att, wnder iakttagande af hvad författningarne stadga om byggnads- och värmningsskyldighelens utgörande inom hyttelagen, det skall vara hemmansegare obetaget, att kol från egne, till blåsning i hytta indelde, skogar inom eiler utom bergslagen föryttra eller för annat ändamål använda, derest hyttelaget, efter förut skedt hembud, icke velat kolen emot i orten gångbart pris till sig lösa, vid äfventyr för hyttedelegare, som utom hyttelaget föryttrar eller använder kol, utan föregånget hembud, att hafva förbrutit första gången halfva, och hvarje gång öfverträdelsen förnyas, hela värdet af hvad olofligen blifvit föryttradt eller användt; hvarjemte, i afseende å betalningen för kol, hvaraf hembud antagits, stadgadt blifvit, att, i händelse tvist om lösningspriset uppstår, skall detsamma bestämmas af bergmästaren med fyra gode män, af hvilka säljare och köpare välja två hvardera, med förbindelse emedlertid för hyttelaget, att, efter i orten gällande markegångspris, kolen inlösa, intill dess slutlig liqvid efter gode männens bestämmande kan ske; skolande hvad sålunda i afseende å kol blifvit stadgadt äfven hafva tillämpning i fråga om ved och till kolning tjenlig skog.
Ehuru Utskottet medgifver, att hvarje hyttelag är att betrakta såsom ett bolag, hvars serskilde delegare äro förbundne att med sin skogs- och kolkontingent bidraga till byggnads och värmnings utgörande inom hyt telaget, anser lik väl Utskottet hyttelagets anspråk icke böra sträcka sig längre, än till fullgörande af dessa skyldigheter, delegarne sedermera obetaget att fritt disponera öfver sina skogsoch kol-tillgångar.
Genom det i författningen stadgade hembud vinnes icke eller det dermed åsyftade ändamål att förhindra bergsrnansskogarnes användande till annat, än tackjernsblåsning, ty om medintressenterne i hyttelaget af en eller annan orsak förklara sig icke vilja lösa kolen, blir följden den, att egaren af kolen säljer dem lill hvem som helst, och skogstiilgången skulle således, äfven med iakttagande af nu gällande föreskrift om hembud, kunna frångå hyttan.
Deremot måste det förhållande, att kolen vanligen stå högre i pris inom än utom bergslag, jemte det, att de icke tåla en längre transport, utom att alltför mycket fördyras, säkrast förekomma s Allm. Best).- och Ekon.-Utskottets Betänkande, No 80. deras förbrukning utom bergslag till melin för tackjernsblåsningarne, enär följaktligen någon försäljning af kol icke med fördel kan ega ram, om den icke kan ske lill annan närgränsande hylta i bergslaget, hvarigenom alltså skogseffekterne komma att, ehuru vid annan hylla, likväl användas i och för det afsedda ändamålet.
Den nu föreskri
Ina hembudsskyldigheten föranleder endast dertill, att den mindre bemedlade bergsmannen, hvilken icke förmår att sjelf verkställa tackjernsblåsning, deraf förhindras att, oaktadt han fullgjort byggnadsoeh värmnings-skyldighelen inom hyttelaget, genom försäljning af sina öfverloppskol fritt använda sin egendom, ulan de omvägar och olägenhet er, hvilka, på sätt moliouären uppgifvit, vid tillämpningen af de rörande hembudet gifue föreskrifter ofta måste ega runi.
Vid sådant förhållande och då erfarenheten visat, alt hushållningen med skogarne icke vunnit af det hittills följda system, hvilket tvertom föranledt till liknöjdhet för all bättre hushållning i afseende å denna för landet vigtiga näring, anser Utskottet de band på den enskildes fria dispositionsrätt öfver sin egendom, hvilka genom ofvanomförmälda hembudsskyldighet ännu ega rum inom bergslag, kunna utan fara för skogarnes bestånd upphöra; hvadan Utskottet tillstyrker, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om den ändring i de genom Kongl, förordningen den 27 April 1846 gifne föreskrifter rörande kolhandeln inom bergslag, att den deruti stadgade hembudsskyldighet måtte försvinna, så att hyttedelegare, hvilken behörigen fullgjort sin byggnads- och värmningsskyldighet inom hyttelaget, må vara oförhindrad att fritt använda sina skogsalster, vare sig genom försäljning eller förbrukning å annat ställe; dock utan rubbning i de laga aftal, som tilläfventyrs å serskidlla ställen om skogstillgångarnes användande kunna vara ingångna.
Häremot anmäldes följande reservation, af hr friherre Cederström R.: “Uti Utskottets ofvanstående hemställan om hembudsskyldighetens ofördröjlige och totala upphörande har jag ej kunnat instämma.
Min skiljaktiga mening härom grundar sig på följande skäl.
Jag Allm. Besv.- och Ekon-Utskottets Utlåtande, Ht:o SO - 9 Jag anser dispositionsrätten af skogen och de till tackjernsblåsning anslagne kolen inom bergslag icke kunna rättvisligen begäras vara lika fri, som sko gseffekternes användande är utom bergslag, enär slaten just af lackjernsproduklionen och tionde-jei net påräknat siri ersättning för bergsmanslYilieteii, bestående dels uti lindring af hemmans-onera, dels ock i befrielse från ordinarie rotering; men denna ersättning skulle alldeles uteblifva, derest, genom fulleligen obehindrad kolförsäljning, bergsmanshemmanens skog ulöddes och blåsningen tilläfventyrs måste upphöra.
Alt ”interessentskap i bytta utgör ett bolag, med lagligen kontraberade rättsförhållanden samt från början frivilligt åtagne skyldigheter, hvarpå hela bolagets framlida bestånd bvilar”, det erkände, såsom utgörande ”hinder för allmänt frögifvande af kolhandeln”, uti uttryckliga ordalag Rikets Ständer i den underdåniga skrifvelse, hvaruti de år 1841 anhöllo om utvidgad frihet för nämnda handel; hvarvid de jemväl förklarade sig ”icke hafva för afsigt alt söka åstadkomma en våldsam rubbning i sådane lagligen bestående förhållanden.”
När vi nu ihågkomme, huru kort lid den nya författningen i ämnet varit gällande, så synes redan af detta skäl en ytterligare frigörelse från existerande restriktion, rörande hembud, för närvarande kunna lämpligen uppskjutas.
Men jag tror för min del, det man bör noga betänka sig, jemväl för framliden, om hyttelaget någonsin kan helt och hållet upphöra att ega ett anspråk på delegarnes tillhandahållande af den nödvändiga qvanliteten af kol för rörelsens bedrifvande.
Jag kan icke medgifva ali skyldighet i detta hänseende vara fullgjord genom delegarnes för hvarja serskildt tillfälle skeende utgörande af byggnads- och värmnings-åliggandet till hyttan; den sträcker sig, efter min tanke, derutöfver lill omsorgen att åt hyttans verksamhet bereda fortfarande nödig koltillgång.
Om annorlunda sker, och bolagen framdeles måste upplösas af brist på skog, till fullgörande af bergsmansrörelsen, så befarar jag deraf bergslagernas största skada, bergsmansfrihetens framlida försvinnande, och det nu sjelfsländiga bergsmans-ståndets förvandlande till kolare under mäktiga bruk — ett icke afundsvärd! utbyte, och för det allmänna bestämdt af skadliga följder, båd# ur ekonomisk och politisk synpunkt.
, Deremot medgifver jag villigt, att stadgandet i nu gällande författning, rörande sältet för bestämmandet af priset för hembudne kol, innebär en troligen kännbar olägenhet för säljaren, i det att, der denna ej med hyttelageC derom åsämjes, en besvärlig omgång måste iakttagas; den måhända aflägset Bih. till B.
Prot. 184-7 och 1843, 8 Sami. 18 Höft. 3 10 Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 80. derifrån boende bergmästaren i; förening med vald kompromiss gifva utslaget, hvarvid bergmästaren, i fall man tänker sig, att de å hvardera sidan utsedde aine kompromissa rieme- förfäkta sin principals påståenden, alltså erhåller den egentligen afgörande rösten; då ett utseende af godtycke icke alltid kan undvikas m. m.
På grund af dessa oell andra af motionären anförda förhållanden, synes mig en förändring i sättet för hembudsskyldighetens utöfning af billigheten påkallad.
Månne icke ock en dylik förändring, om den ändamålsenligt anordnas, vöre tillräcklig för afbjelpande af klagomålen, och mycket att föredraga framför ett totalt afskaffande af sjelfva hembudspligten?
Min åsigt i detta hänseende bar omfattat det förslag,att hembudspriset kunde på ett bättre sätt än det närvarande uppgöras sålunda, att antingen byltelaget sjelf! för hvarje år bestämde sill inlösningspris, eller ock detta pris på lämpligt, vis årligen reglerades utaf bergmästaren, gemensamt med serskildt valde deputerade bland ortens kolförsäljare och kolafnämare.
Lösningspriset vore sålunda på förband kändt, innan hyttelag egde yttra sig om inlösandet af de hembudne kolen.
Ville man gå ännu längre, skulle måhända undantag från hembudsskyldigheten kunna, under säker kontroll, medgifvas för de fall, der kolen ämnades att i annan närgränsande bytta uppbrukas.
Detta vore ett steg, som, vid en kommande riksdag likväl lämpligare, än vid denna, vore att, om så funnes skäligt, vidtaga.
Ty småningom och med försigtighet böra de hämmande banden lossas; eljest blifver faran af missbruk alltför svår alt undgå.
Medelst framläggande af det härvid utaf mig anförda förslaget till ändring uti det af motionären och Högloft.
Utskottet nu såsom opraktiskt bedömda sättet af prisbestämning vid kolhembud, bar jag vördsamt velat dels visa, huruledes jag gerna önskat bereda rättelse i ett öfverklagadt förhållande, dels ock förete ett exempel uppå, huru sådan rättelse kunde vinnas, utan att man med detsamma kullsloge bela hembudsskyldigheten, som utgör den enda, ännu qvarstående, ringa, men så mjmket mera nödiga, inskränkningen i en nyligen medgifven frihet från de serdeles bestämda lagbud, som, med stränga ansvarsbestämmelser för brytande deraf, voro i ämnet gällande.” Allm.
Besvärs- och Ekonomi-UlskoUe s Utlåtande, ft.o Si. 11 N:o '81.
Ank. till Exp.-Utsk. <d. 5 Jlaj, kl. 6 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga om förändring af vissa föreskrifter uti Inr/varteringsordningen för städerne utom Stockholm.
Till allmänna Besvärs-oeh Ekonomi-utskottets handläggning liar blifvit remitterad en af fullmäktige för Götheborgs stad, herrar E. G. Lindström, C. F. JVcern och L.
Bergman hos Borgare-ståndet vackt motion, af innehåll, att, i öfverensstämmelse med den af Rikets Ständer föreslagna och af Kongl. Maj:t den 22 Februari t84> utfärdade inqvarlerings-ordning för städerne utom Stockholm, betydlig lindring i den hittills utgjorda inqvarteringstungan blifvit genom den nya regleringen städernas innevånare tillförsäkrad, medelst stadganderne i 14 och i5 §§, att inqvartering af manskap och befäl borde verkställas i kronans kaserner eller dertill användbara hus, när sådana finnes, men eljest bekostas af statsmedel, under vilkor dock, att stad skulle tillhandahålla rom in natura, derest regementseller kompagni-cheferne så påfordrade, men att befäl och manskap, hvilka i kronans hus äro boende, eller åtnjuta inqvartering i kontant af statsmedel. borde af stad erhålla, i stället för servis in natura, kontant ersättning med det i upprättad tariff för serviskostnaden bestämda belopp, upgående för manskap och korporaler lill en riksdaler åtta skilling banko årligen för hvarje man.
Ehuru nu 16 § i inqvarterings-nrdningen uttryckligen innehåller, att något utöfver hvad sålunda i t4 § stadgas, icke må, under hvad förevändning som helst, kunna af stad fordras, hade det dock, efter en uppstådd tvist om inqvartering för garnisonen i Götheborg, der kronan icke eger kasern, och vederbörande ehefer påfordrat rums tillhandahållande af staden, blifvit afgjordt, att stad icke är förunnadt att, i stället för servis in natura, utgifva endast ersättning lill det i 14 § för serviskostnader bestämda belopp i annan händelse, än då manskap antingen är i kronans hus boende, eller åtnjuter inqvartering 1 kontant af stadsmedlen, såsom följd hvaraf det blif - 12 Allm.
Besvärs- ock Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 8f. vit staden Götheborg ålagdt att, för det manskap, som af staden åtnjuter inqvartering uti densamma tillhörige hus, jemväl tillhandahålla stadgad servis in natura, deruti äfven ved och lysning inbegripas.
Della af Kongl. Majit under elen 24 Augusti sistlidet år meddelade beslut vore troligen löranledt af den ofullständighet uti inq vartel ings-ordningen, att nemligen uti i4 och i5 §§, derest de tillämpas ulan afseende å stadgandet i den i6cde, bestämd föreskrift saknas om servis och servis-ersättning för det nu ifrågasatta fall, eller då inqvartering lemnäs garnison uti byggnad, tillhöi ig stad, sorn för truppen uppbär deri kontanta inqvarterings-ersättning, hvilken af statsmedel utbetalas lill regements-befälel, på sätt i Götheborg är fallet.
Som likväl innehållet af 16 § är tydligt och klait, förmodade molionäretne inqvarterings-ordningen böra så förstås, ali inqvarterad trupp, älven förlagd i hus, tillhörig stad, icke är berättigad lill servis in natura, utan endast lill den servis-ersättning, utöfver hvilket icke något, under hvad förevändning som helst, få af stad kunna fordras; och denna förmodan torde, i molionärernes tanka, vinna destomera stöd, vid erinran af det förhållande, att i stad, der vederbörande chefer icke ega tillgång på kronan tillhörige kaserner och icke helter sjelfve villja anskaffa ruin för manskapet, inqvarteringsgifvnrne skulle för servis, ved och lysning få vidkännas utgifter, som betydligt öfverstiga den i tariffen bestämda kontanta servis-ersättningen, dä deremot en annan stad, hvarest kronan eger till kasern användbara hus, eller cheferne finna sin räkning vid att anskaffa för inqvartering tjenlig» bostäder, har åliggande att bekosta endast det kontanta servis-beloppet; och bafva, under åberopande häraf samt till undanrödjande af nyssanmärkta ofullständighet i inqvarterings-ordningen, motionärerue föreslagit följande förändrade lydelse, dels af i5 J*.
”Så väl befäl, sorn manskap, erhåller af staden, i stället för servis in ”natura, kontant ersättning till det i ofvanstående tariff för serviskoslnader ”bestämda belopp.” och dels af ty $ sednare moment.
”Men ali servis-kostnad utgår af de släder, der inqvartering är och utbetalas af dem lill vederbörande af garnisonen, efter den fördelning emelian de inqvarteringsskyldige, sorn inom hvarje stad serskildt varder fastställd.”
Detta bär Utskottet i öfvervägande tagit; men anser följande upplysningar böra föregå det yttrande, Utskottet har att i hufvudsuken meddela - Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Ulskollets Ullål ande, A:* 81. i 3 Sedan chefen för Götha artilleri-regemente hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit om förklaring, huruvida Götheborgs stads inqvarteringsgifvare kunde, på sätt de ifrågasatt, mot erläggande af en riksdaler 8 sk. årligen per servis, undgå alt lemna säng-servis-persedlar in natura lill det i staden förlagda manskap af bemäite regemente, och krigs-kollegium äfvensom Stats-kontoret, hörde i frågan, sedan vederbörande sig deröfver förklarat, yttrat den åsigt, alt, som å ena sidan, enligt hvad i den nya inqvarterings-ordningen för släderne utom Stockholm, förmäles, servis numera är den enda del af inqvarteringstungan för ständigt garnisonerad trupp, sora utan ersättning måste af staden, der inqvarteringen är, utgöras, samt ej något utöfver hvad 14 ^ af inqvarteiings-ordningen innehåller må,under hvad förevändning som helst, af staden kunna fordras, och, å andra sidan, Kongl.
Maj:t och kronan bekostar nödige qvanlileler ved och ljus, så väl för den del af manskapet vid Götha artilleri-regemente, sorn är förlagda Carlborg# och Carlstens fästningar, sonr for det i Christianstad och Landskrona förlagde manskap af Vendes artilleri-regemente; så borde Kongl. Majli och kronan vidkännas kostnaden äfven för det i Götheborg kasernerade manskaps af Götha artilleri-regemente förseende med ved och ljus; men derjemte hemställt, att Kongl. Maj:t täcktes serskildt i nåder besluta, huru med användandet af Götheborgs stads inqvarteiings-tolag borde framdeles förhållas och dervid i nåder förordna, alt så mycket af inqvarterings-tolagen skulle till statsverket indragas, som för ny uppsättning af servis åt regementet kunde erfordras; så hade Kongl. Maj:t, under den 34 Augusti sistlidet år, i nåder förklarat, alt, aldenslund vederbörande befäl vid Götha artilleri-regemente, i slöd af 14 § > 1841 års inq varterings-01 dning, fransagt sig rättigheten att, emot de af statsverket bestådda inqvarteringspenningar, med rum förse regementets i Götheborg förlagda manskaps styrka, åt hvilken alltså, jemlikt samma §, staden iemnar inqvartering in natura; fördenskull ©eli då, enligt i5 §, jemförd med 17 § uti berörda nådiga inqvarteringsordning, släderne icke är förunnadl att, i stället för servis in natura, utgifva endast ersättning till det i 14 § för servis-kostnaden bestämda belopp i annan händelse, än då manskap antingen är i kronans lins boende eller åtnjuter inqvartering i kontant af stats-med len, af hvilka fall likväl intetdera inträffar med den i Götheborg förlagda styrka af Götha artilleri-regemente, vore staden Götheborg pligtig alt, för det manskap af nämnda regemente, sorn af staden erhåller inqvartering uti densamma tillhöriga hus, jemväl tillhandahålla stadgad servis in natura, deruti äfven ved och lysning, enligt inqvarterings-ordning och af ålder gällande föreskrifter, inbegripas, i följd u Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o SI. hvaraf staden åligger att ofördröjligen godtgöra de kostnader för anskaffning af ved och lysningskullen åt såväl nyssberörda manskaps af Götha artilleri-regemente, som den i staden förlagda kommendering utur kronprinsens husarregemente, hvilka, sedan staden vägrat att samma förnödenheter anskaffa, blifvit, jemlikt Kongl, brefven den i3 Oktober 1846 och den 23 Februari 1847, från Stats-kontoret förskottsvis utbetaldte.
För öfrigt och hvad angick den af Krigs-kollegium och Stats-kontoret väckta fråga om indragning af så stor del utaf den Götheborgs stad tillagda inqvarteringstolag, som Lill bekostande af här ifrågakomna servisförnndenheter för stadens garnison erfordrades, så hade Kongl. Maj:t, med anledning af hvad härvid förekommit, infordrat Kommers-kollegii underdåniga utlåtande, på det Kongl. Majit, efter inhemtande deraf, måtte komma i tillfälle att i nåder besluta i den väckta frågan om tolags-nedsättningen.
I anledning hvaraf Kommers-kollegium i underdånighet anfort, att, som stapelstäderna i riket, genom 1723 års resolution på städernas besvär, äro försäkrade om rättigheten att sjelfve uppbära och till sin egen nytta använda inqvarterings- eller tillöknings-tolagen, så kunde kollegium desto mindre tillstyrka någon nedsättning serskildt för Götheborgs stad af den i nåder fastställda tolags-afgiften derstädes, som kollegium med sitt underdåniga förord beledsagat en af staden gjord anhållan att, såsom bidrag till uppförande och underhåll af ett allmänt sjukhus derstädes, årligen få »nväuda tio tusen riksdaler af stadens tolagsmedel.
Och hade slutligen Kongl.
Majit, efter pröfning af målet, under den 18 Februari innevarande år, i nåder förklarat frågan om tolags-nedsättniugeu i ofvanberörda ändamål böra förfalla.
I betraktande af allt hvad sålunda i detta mål förekommit* och ehuru Kongl. Majits meranämnda nådiga beslut af den 24 Augusti 1847 är byggd t på böks
La fl i ga innehållet af inqvarterings-ordningens i5 §, jemnförd med den 17 §, hvarigenom det icke är städerne förunnadt att, i stället för servis in natura, utgifva endast ersättning till det i 14 § för servis-kostnaden bestämda belopp i annan händelse, än då manskap antingen är i kronans hus boende eller åtnjuter inqvartering i kontant af statsmedlen; likväl och som 16 § uti inqvarterings-ordningen uttryckligen innehåller, att något utöfver hvad i 14 § stadgas icke må, under hvilken förevändning som helst, kunna af stad fordras, så anser Utskottet, att misstag om författningens rätta förstånd och mening, vid jemförelse emellan dessa serskilda §§, lätteligen kan uppkomma och att förtydligande deraf således bör ske, men Utskottet linner sig härvid icke heller kunna undgå att fästa Rikets Allm.
Bescdrs- och Ekonomi-Ulskollets Ullålande, N:o 81.
f 5 Ständers uppmärksamhet derå, alt alla öfriga rikets städer, för hvilka berörda inqvarterings-ordning gäller, äro fiån en sådan tunga, som den af motionärerne öfverklagade, befriade, och alt Götheborg ensamt genom Kongl. Maj:ts förenämnda nådiga förklaring ansetts skyldig alt densamma draga.
Detta förhållande synes Utskotlet icke vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, utan påkalla rättelse, men som möjligen några serskilda för Utskottet obekanta omständigheter kunna förefinnas, som hvad inqvarteringen i Götheborg beträffar påkalla undantag och derstädes utesluta tillämpningen af 16 §:s innehåll, har Utskottet funnit sig för närvarande icke kunna sträcka sin åtgärd härvid längre än att tillstyrka, det Rikets Ständer ville hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, att en undersökning måtte varda anställd till vinnande af upplysning, hvarföre, i fråga om ersättning för servis, Götheborgs stad bär en inqvarteringstunga, som icke utaf någon annan stad inom riket utgöres, samt att, så vida härigenom icke blifver utröndt, att några synnerliga skäl lill detta förhållande gifvit anledning, Kongl. Maj:t då läcktes fatta beslut eller, om nödigt finnes, göra nådig framställning i ämnet till Rikets Ständer, hvarigenom staden Götheborg kan blifva i berörda afseende satt i likhet med öfriga städer, samt föreskrifterna uti inqvarteringsordningen bragta till fullständig enhet, så att någon olika tillämpning deraf icke vidare må komma att ega rum.
Stockholm den 5 Maj 1848- STOCKHOLM, f. d. Schultze* Boktryckeri, 18+8.
Tesv. och Ekon.-Vltk:t Betänkande, I\':o 82. 1 JW »*.
Ank. till Exp.-Utsk. den 9 Maj, bl. 5 e. m.
Belänkande, i anledning af väckt motion om embels- och tjenstemäns l ätt till lön under tjenstledighet Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet har blifvit remitterad en uti Borgare-ståndet af herr Eklund ingifven motion, hvaruti han anmärkt, att något allmänt stadgande, rörande statens embets- och tjenstemäns rätt till lön under tjenstledighet icke finnes, ehuru man väl såsom ett sådant velat räkna Kongl.
Resolutionen den 23 September 1688, hvilken dock endast är meddelad för ett enskildt fall och således icke kan anses såsom en allmän författning, men deremot serskildta föreskrifter blifvit utfärdade, så väl för embets- och tjenslemännen i alla afdelningar af Kongl Majlis kansli, uti 17 §. af Kongl. Instruktionerna den 3 och 10 Juli 1840, som för alla koll egierna uti Kongl, cirkulär-brefvet den ?,3 September 1766, samt lör Krigs-kollegium uti Kongl, brefvet den 2 Mars i84o, äfvensom för bankens och riksgälds-kontorets tjenstemän uti de vid sist lid ne riksdag uLfärdade reglementen; och derföre hemställt, att en allmän författning i detta ämne mätte utfärdas, för alt lända till efterrättelse i alla de fall, då tjenstledighet sökes från embete och tjenst af beskaffenhet, att böra af vikarie skötas, samt alt denna författning måtte komma alt hvila på samma grunder, som Kongl. Instruktionerna den 3 och 10 Juli 1840 för tjenslemännen uti Konungens kansli, nemligen att endast den tjensteman, som gör full och verklig tjenst, må åtnjuta sin hela lön på expeditionens stat, hvaremot den, som erhåller tjenstledighet, böi, då annan person till tjenstens bestridande förordnas, afstå en fjerdedel af lönen, om tjenst ledighe ten icke åtnjutes utöfver en lid af två månader under loppet af samma år, eller om med vederbörande läkarebetyg styrkes, alt tjenstemannen icke, utan fara för lif eller framtida helsa, kan tjensten bestrida, men i alla andra fall, och således äfven då ledigheten beviljas för sjukdom af lindrigare art Bih till B.
Brot. 1817 & 1818, 8 Sami. 19 Häfu e i Allm.
Utsk:s Betänkande, N:o 83. eller för helsans förbättrande, ulan alt sådan fara, som bär ofvan säges, bevisligen är för handen, afstå under ledigheten halfva lönen Utskottet har tagit denna motion uti öfvervägande, och, som det af motionären väckta förslag åsyftar alt åstadkomma enhet i de föreskrifter, som uti berörda ämne tjena lill efterrättelse, och sådant i Utskottets tanke är af behofvet påkalladt, finner sig Utskoltet alltså ega skäl tillstyrka, alt Rikets Ständer hos Kongl.
Majit, efter vederbörandes hörande, täcktes taga detta ämne under nådig pröfning och sedermera, på sätt och så vida Kongl Majit kan finna lämpligt, låta utfärda en allmän författning, rörande embets- och Ijenstemäns rättighet till lön under tjenstledighet.
Stockholm den 5 Maj 1848. JW 83- Ant. till Exp.-Utsk. den 9 Maj, kl. 5 e. m.