Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Brefvet den 28 September 1790, i den syftning alt taxeringsvärdet shall utgöra grunden för hemmans skyldighet alt bygga och underhålla allmänna landsvägar och broar.
Enligt 25 Kap. 8 g
Byggninga^ balken samt Kongl. Brefvet den 28 September 1790 finnes stadgadt, alt hemmantalet skall ligga lill grund för byggnads- och underhållskostnadens utgörande af allmänna vägar.
Detta stadgande och denna grundsats, som i min (anka icke höra lill det minst orimliga, förljenar Rikets Ständers uppmärksamhet.
Det heter visserligen i nyssnämnde 8 § ”och ligge det Konungens Belällningsbafvandes vård å, alt den ene ej mera betungas än den andre,” och den i dessa ord uttalade grundsatsen är nog rigtig, men får icke tillämpas i anseende till öfrige härmed sammanhängande stadganden.
Alt det hittills icke skett alla hemmansegare lika rätt härutinnan, faller sig temligen klart, då man lager i betraktande den stora olikhet, som förefinnes emellan hemmanens godhet.
Såsom exempel på delta förhållande får jag anföra: inom Wermland förekommer, alt hemman med lika skattetal äro laxerade till lV.dr 20,000, 25,000, 50,000, 48,000 samt 1 a 200,000 o. s. v. — Häraf synes klart, huruvida ”den ene ej mera betungas än den andre,” då alla hemman utan afseende på dess godhet fått deltaga i vägunder - 600 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
A':o 37i. hållnings—skyldigheten, som är för jordbruket så hardt tryckande.
Alt ett lieroman, som ej gifver foder för mera ån 2 hästar och 8 å 10 nötkreatur och tillika är skqglöst, skall deltaga lika i detta svåra onus med ett annat hemman, med lika skålldal inom samma kommun, som föder 100 å 120 hästar samt 5 å 400 nötkreatur (alven med skog till husbehof), är väl en ibland de största orimligheter, som kan förekomma.
Med anledning af anförda förhållanden föreslår jag, det måtte Rikets Ständer, med ändring af 11 § i 25 Kap. Byggninga-balken samt Kongl. Brefvet den 28 September 1790, besluta, att allmänna landsvägar och broar byggas och underhållas of hemmanen efter deras rätta taxeringsvärde, hvilket således hör utgöra grunden lör vägars och broars fördelning, förbehållande mig att till det Utskott, som kommer alt behandla denna min motion, få ingifva handlingar, som utvisa hemmans olika taxeringsvärde.
Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anbålles.
Olof Olsson, från Olebyn af Wermlands län.
Af C. «J.
Svensén från Calmar län, om ny klassifikation af städerna i riket och anställande af sådan klassifikation hvart tionde är derefter, enligt vissa föreslagna grunder.
Under den förutsättning, att fördelningen af städerna lili riket i vissa klasser icke saknar al! vigt och betydelse, måste det anses rigtigt och önskvärdt, alt denna klassifikation lid efter annan underginge en revision, så att de släder, som i afseende på folkmängd, rörelse, m. fl. förhållanden, stå långt efter andra, icke förila 3 rande finge ega ett vida högre rum än dessa.
Alt förhållandet nu är sådant kan ej motsägas.
Så intager t. ex.
Oscarshamn, som eger större folkmängd och rörelse ån mer än halfva antalet af Sveriges öfriga släder, det aldra sista rummet bland stä - Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
601 slädenia. östersand, liufviulorlen för en provins, sorn med hvarje* år blifver alltmera blomstrande, och hvars folkmängd redan nu är stor och stadd i ständig till— vext, slår likaledes långt efter Wimmerby, Thorshälla, Sigtuna, Oregrund, Östhammar, Falsterbo, Skanör, m. 11. andra exempel alt förliga.
Då ett sådant förhållande icke sällan torde inverka på omdömet rörande dessa släders vigt och betydelse, får jag föreslå: att städerna i riket ofördröjligen och derefter hvart tionde år måtte undergå ny klassifikation, på grund af försiggångnc förändringar i folkmängd, rörelse m. il. förhållanden, som vid ldassifikationen anses höra komma i fråga.
Om remiss lill behörigt Utskott anhålles.
Stockholm den 29 November 1062. C. J. Svensén, från Calmar län.
Af C. J. Svensén från Calmar län, om anvisande å sjette Uufvudtiteln af ett lämpligt belopp, hvarmed en fjerdedel af alla de kostnader. som uppkomma i och för laga skiften i riket må skiflesdilegarne godlgöras.
Lagstiftande magten har ansett sig icke kunna meddela nedsättning i landtmäleri-arfvodestaxan.
Denna taxa är likväl onekligen i högsta grad betungande för skiftessökaude samt lägger dymedelst hinder i vägen för skiftesverkeis fortgång, till stort men för jordbrukets utveckling och förkofran inom landet.
Känd sak är så god som vittnad, och, med åberopande af hvad som i fråga om nedsättande af berörda arfvodestaxa vid sista riksdagen anfördes, anhålles vördsamt: att Rikets Ständer behagade, på anslaget för jordbrukets förbättrande, å sjette
Hufvudliteln anvisa ett lämpligt belopp hvarmed en fjerdedel af alla de kostnader, som uppkomma i och för laga skiften inom riket, må skif— tesdelegarne godlgöras.
Fröt. 1862 $ 1863, 11 Sami. 4 Afd. 76 m Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Otn remiss -till behörigt
C. J. Svensén, från Calmar lån.
N:o 376, Af »föns Pehrsson från Blekinge län, otn lånebidrag af Staten tili uttappning af sjön Wesan.
Anmodad af mina kommittenter vill jag till Rikets Höglofliga Ständers behjertande framställa eli ärende, som för en större del af de förra är af aldra största vigt.
Emellan bjarne Gammalstorp, Jockarp, Ysanne och Norja med Heres egor, ligger en egorymd, enligt verkställd undersökning, af 2,300 tunnland, kallad Wesan, som år mera att benämna såsom träsk än som insjö, hvilket den förr varit.
Denna egendom afkastar nu dels rörvass, som begagnas till taktäckning och dels tili koskörd, och är till en del under vallen sorn är ganska grundt, men kunde, om den utdikades, förvandlas till åker.
Nödvändigheten af denna utdikning år påkallad både deraf alt den omkringliggande fattiga och magra orten är i stort behof af ökad sädesproduktion, och deraf all det i sanitärt hänseende skulle hafva oberäkneligt välsignelserika följder om detta träsk klefve uttorkadt, ty derigenom sku’le minskas den derifrån kommande skadliga utdunslningen, sorn, jemte kalla dimmor från det tält invid belägna Rysberget, icke kan annat än verka skadligt på helsotillslåndet.
Kostnaden för utdikningen af denna så kallade sjö, som ligger i nivå ined Östersjön, och densammas uppdämning derifrån, samt uppfordringsanstaltsr för vattnets utpumpande är beräknad till 83,000 R:dr Runt, hvilken summa omöjligen kan anskaffas af delegarne i Wesan; så att det allmännas biträde år af högsta behofvet påkalladt, om detta gagneliga och icke obetydliga företag skall kunna bringas i gång och fullbordan.
Jag får således vördsamt hos Rikets Höglofliga Ständer föreslå: att 80,000 R:dr
Runi såsom lån på billiga vilkor måtte beviljas till uttappning af sjön Wesan i Listers härad af Blekinge ian.
JV:o 377.
Om remiss lill vederbörligt Utskott anhålles, dit jag vill inlemna nödiga handlingar för ärendets handläggning.
N;0 377, Af Ola Olsson från Blekinge län, om lönebidrag af allmänna medel till uppförande af ny kyrka i Åryds socken i Bräkne härad af nämnde lån.
Siäuder vid flera föregående riksmöten med välvilja omfattat de församlingar, som, lill följd af tvingande omständigheter, sett sig föranlålne att begära lån till nya kyrkors uppbyggande, vågar jag ock vördsamt hoppas alt Rikets Ständer täcktes behjerta den framställning, som jag nu, dertill uppmanad af mina kornmittenter, får vördsamt göra angående lån till Åryds församlings nya kyrkobyggnad.
Såsom skäl till denna min vördsamma anhållan torde det tillåtas mig få nämna, att Åryds församling, som år 1805 hade 1,180 personer, och år 1856 räk nade 2,521 personer, för närvarande innehåller omkring 2,500 innevånare, hvaraf en stor del befinner sig försänkt i verklig fattigdom; att församlingen under de sista fem åren årligen tillskjutit till kyrkokassan flera hundra R:dr; att församlingen under de sednaste åren med dryg kostnad uppfört tre nya skolhus, anlagt ny kyrkogård m. m., hvilket allt erfordrat ansenliga utgifter, samt att församlingen årligen genom stamboks- och koilektmedel bidragit till många andra kyrkobyggnader i riket.
På grund af alia dessa bevekande omständigheter, och då församiigens ovanligt förökade folkmängd gör en ny kyrkas uppförande till ett tvingande behof, så framt församlingens medlemmar skola kunna deltaga i den allmänna gudstjensten, vågar jag vördsamt föreslå: att Rikets
Ständer täcktes till uppförande af ny kyrka för Åryds socken, belägen i Bräkne härad af Blekinge län, bevilja ett lån af 42.000
R:dr 604 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Rimt, emot 4 procent årlig ränta och 2 procent amortering, eller på andra billiga vilkor.
Om remiss af denna min motion till Höglofliga Stats—Utskottet auhålles ödmjukast.
Stockholm den 29 November 4362.
Ola Olsson, från Blekinge län.
Af Auders Persson från Örebro län, om anslay af allmänna medel till anläggande af en jernvägsbibana mellan släden Askersund och lämplig punkt ä vestra stambanan.
För någon tid sedan, höllö Askersunds stads innevånare, gemensamt med trakten omkring staden, undersökning på egen bekostnad, tiii utrönande, huruvida binder genom markens beskaffenhet kunde finnas för en jernvägsanläggning emellan nämnda stad och någon viss punkt på den då icke ännu under arbete varande, men dock till rigtningen bestämda, vestra stambanan.
Undersökningen visade ett gynnsamt resultat; olver ålit farm man lämpliga lokaler.
Å Statens vägnar lärer ock, enligt hvad för mig uppgifvits, en dylik besigtning å maiken hållits, i enahanda ändamål, och också ledi till eli godt resultat, ålan bör således kunna antaga, att något naturhinder icke möler för den ifrågavarande bibanan.
Dock medgifver jag, att en enda tvistepunkt rörande banans sträckning linnes, och det är om platsen hvarest densamma bör möta vestra stambanan, i Wretstorp, Hallsberg eller annorstädes.
I denna fråga nedlägger jag mitt eget omdöme, lemnande afgörandet deraf åt sakkunnigare personer.
Bufvudsaken är ju i allt fall den, att en bibana, med Askersunds stad till utgångspunkt, anlägges i rigtuing mot vestra stambanan.
Det återstår nu, att visa om denna bana är i allmänhet så vidsträckt gagnande, att densamma bör■ af Staten omhuldas och på dess bekostnad bringas till stånd?
Dervid åberopar jag först, alt det intresse Staten visat för banan, genom åtgärden att vidtaga den undersökning å marken, hvarom jag här ofvan uämiidt, bör ensamt berättiga til! det antagandet, uti densamma, i den sträckning jag antydt, Motioner i Bondeståndet 1862.
605 blefve såväl för rike!, sorn särskildt för de banan närliggande och till Weltern angränsande orter och provinser af stort gagn; och då jag härjemte öfverväger den omständigheten, att denna jernväg eu gång varit inlagen i det stora jernvägsnätet för hela riket, så vågar jag trygga mig dervid, ali jag redan anfört tvänne skäl, de der i icke obetydlig uiån tala för anläggandet på del allmännas bekostnad af den bibana, jag nu tänker lill byggande föreslå.
Men (lera dylika skäl finnas, af hvilka jag vill, ehuru i korthet beröra de vigligaste.
Askersunds stads läge i Wellerns norra hörn, med numera öppen sjöväg öfver sig hela året om, vintertiden genom s. k. isbrytare, hvilka redan äro i verksamhet, är en fördel som icke bör glömmas.
Till Wetlern gränsa, såsom vi vela, flera af rikets bördigaste provinser, såsom Östergötland, Småland och Westergötland, att icke nämna Nerike, alla med fördelaktiga hamnar invid nämnda sjö, till hvilka alltså en mängd spanmål och annat tyngre gods måste lörslas.
Sådant gods från Göteborg och andra aflägsnare håll, passerar ock deröfver, hvarförutan Smålands jernbruk hemta sin jernmalm från Nora Bergslag, hvilken malm alltid går öfver Askersund.
Man bör fördenskull kunna hoppas, helst det ju är såsom regel för all godstrafik antaget, del allt det tyngre godset följer sjöled, så långt det kan, —- att Askersunds stad. såväl om vintern som om sommaren, blefve en större nederlagsorl för många sorters gods, hvars fortskaffande bere der jernvägen ett så godt tillfälle lill förtjenst, alt densammas anläggning säkerligen derigenom mer än rättfärdigades.
Jag erinrar också, alt det vore vigtägt i andra afseenden, alt på detta sätt, elier genom en jernbana, förena rikets förnämsta kommunikationsled i mellersta landet, med Weltern, såsom varande en af rikets bästa kommunikationsleder lili sjös och som — såsom jag sagt — har öppen väg öfver sig hela vintern, ypperliga hamnar och stor trafik.
Vill man härtill beräkna den stora personstrafik, som genom ifrågakomma jernbanas anläggning kommc att draga sig åt Askersunds stad, och vidare öfver denna bana, och hvilken man icke heller får förbise, sä år denna omständighet ett godt stöd till för banans byggande; erli hoppas jag det hvar och en inser, att jag nu talar af eit icke blott och bart lokalintresse; hvarföre jag ock, mod full tillit, besvarar den ofvan uppställda frågan dermed, att den jernväg jag nu omberört, blefve, derest den aniägges, för hela landet gagnelig.
Jag har nu endast att tillägga några ord, väl velande att merauänmda jernväg just genom sin framstående allmänna vigt bäst rekommenderar sig sjelf i Rikets Ständers höggunstig;! åtanka.
Men må det tillåtas mig att till sist beröra min hemort.
Ben är belägen på sidan om Askersund, invid Wetlern ock kan ingalunda kallas fattig, nej den skulle i stället, likasom de derintill belägna Belgiska bolagets zinkgrufvor, hvilka, såsom bekant, äro af omfattande vidd och representera en stor kapitalstyrka hos bolagsmännen, kunna lemna en betydlig qvantitet gods alt å jernbanan transporteras.
Derjemte vill jag hafva tillkäunagifvil, alt jernvägsstyrelsen här i staden är i besittning af kartor, ritningar, kostnadsförslag, samt statistiska uppgif - 606 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N;o 379. ter, hvilka belysa saken och hvilka jag nu åberopar, med anhållan alt, om så erfordras, få tillhandahålla deni åt det Utskott, sorn kommer att denna min motion bereda, —•
Härefter bar jag äran tilt Rikets Ständers öfvervägande nu föreslå: att Rikets Höglofliga Ständer ville bevilja erforderligt anslag till anläggande af en bibana af jern, emellan Askersunds stad och den punkt på vestra stambanan, som af vederbörande må anses dertill lämpligast, Om remiss till vederbörligt Utskott anhåller jag vördsamligetj, Stockholm den 29 November 1862.
Anders Pehrsson, från Örebro län.
N:o 379, Af C. 3.
Lönnberg från Östergötlands län, om åtskilliga ändringar och tillägg i nu gällande Bevillnings-stadga, i fråga om bevillning för fisken och löntagares inkomst af boställen, m. m.
Når Rikets Ständer vid sistlidne riksdag uppgjorde och antogo en ny Bevill— niegs-stadga med betydligt ändrade grunder, kunde nästan förutses sif. samma stadga skulle af olika personer tolkas på ett ganska skiljaktigt sätt.
Att Rikets Ständer på denna riksdag icke vilja frångå de grundsatser, som redan blifvit fastställda, enär resultatet af desamma ännu icke blifvit officielt bekant, tager jag för alldeles gifvet.
Till nytta för det hela tror jag dock, ali förlydliganden, ändringar och tillägg på mer är» ett ställe äro behöfliga, utan att derigenom sjelfva hufvudgrunderna rubbas.
En stadga sådan sorn den rörande allmänna bevillningen kan icke blifva nog tydlig, anspråken på rättvisa i beskattningen kunna icke nog sorgfälligt afvägas.
Såsom ett litet bidrag i detina riglning vågar jag föreslå följande ändringar och tillägg i nuvarande Reviiinings-stadga:
Under § 6 torde ”Fisken” specielt behöfva nämnas biand öfriga titlar, för hvilka bevillning, såsom för inkomst af arbete skall erläggas.
"Fisken” spela i kameralt hänseende för stor rol i vårt land, för att med tystnad alldeles förbigås.
Det är föröfrigt bekant, att tveksamhet verkligen uppkommit, hvart desamma skolat hänföras.
Motioner i Bönder Ståndet. 1862.
Vid § 7 inom. 2 (erde äfven uttryckligen böra anmärkas, att ”uti den inkomst, r,för hvilken bevillning skall utgöras af löntagare samt dem, som åtnjuta arfvode» ”eller traktamenten m. m.”, icke inberäknas löntagarens inkomst af boställe, hvarför lian redan blifvit påförd fastighelsbeviilning.
Det har verkligen inträffat, ehuru rättelse sedermera blifvit gjord, att, sedan löntagaren blifvit påförd fastighelsbeviilning för sitt inuehafvande boställe, i hans öfriga löneinkomst äfven blifvit inberäknad bans supponerade inkomst af samma boställe, så att med andra ord löntagaren blifvit för bostället påförd dubbel bevillning.
I § 8 medgifves, att ”bevillning för inkomst, af kapital eller arbete eger icke ”ruin, när alla de utaf kapital eller arbete uppkomna årsinkomster, sammanräknade, ”icke uppgå lill Fyra Hundra Riksdaler.”
Jag vill föreslå, all samma frihet från bevillning äfven utsträckes tili egare af fastighet, då densammas taxeringsvärde icke öfversliger Fyra Hundra Riksdaler, utgör den skattskyldiges enda fasta egendom, oell föröfrigt den skattskyldiges inkomst af kapital och arbete icke uppgår lill t. ev.
Fem Hundra Riksdaler.
Jag uppställer denna siffra, för att språnget från beviliningsfrihet till bevilluings—skyldighet icke mätte blifva alltför starkt.
Ett sådant medgifvande af frihet från bevillning, som det nu föreslagna, innebär egentligen ingenting annat än en legalisering af hvad redan faktiskt existerar.
Det skulle nemligen blifva rikets backstugor, sorn härigenom lagligen frikalla— des från bevillning.
Man kan taga för alldeles gifvet, alt ingen Bevillningsberedning, ingen' Taxerings- eller Pröfningskommilté gjort eller gör sig det besväret att forska efter och i laxeringslängden uppföra backstugorna, fastän de innehafvas med full eganderålt.
Det heter vidare i nyssnämnda §: ”när alia de utaf kapital eller arbete upp”komna årsinkomster, sammanräknade, icke öfverstiga Ett Tusen Åtta Hundra Riksdaler, äro Tre Hundra Riksdaler deraf fria från bevillning.”
Genom en sådan redaktion kan det lätt hända, alt till och med millionåren åtnjuter bevillningsfrihet för ett belopp af 500 R:dr, — hvilket väl icke varit lagstiftarens mening.
Man kan ju lätt tänka sig, att en person eger jordbruksfastighet lill ett högst betydligt värde, men alt deremot bans inkomster af kapital eller arbete icke öfverstiga 1,800 R:dr.
1 delta fall skall, efter författningens ordalydelse, 500 R:dr vara fria från bevillning.
Men lagstiftaren har påtagligen åsyftat cn skattelindring endast åt den mindre bemedlade.
1 författningen bör derföre uttryckligen tillkännagifva??, att en sådan skattelindring icke eger rum, när den skattskyldiga njuter inkomst af fastighet och denua inkomst, sammanlagd med inkomsten af kapital eller arbete, öfverstiga’ 1,800 R:dr.
I slutet a.f § 52 stadgas: ”äro flera socknar förenade till eli beredningsdistrikt, ”skall för hvarje socken väljas en ledamot i Beredningen.”
Nu inträffar icke sällan, att t. ex. 2 socknar, utgörande eli pastorat, naturligen bilda ett beredningsdistrikt; men den ena socknen år stor och vidsträckt med verk och inrättningar af hvarje - 608 Motioner t Bonde-Ståndet 1862.
N:o 380. handa ari, då den andra är obetydlig lill hemmantal och folkmängd.
För den större socknen vore ganska behölligt, att till en mångsidigare utredning af förhållandena kunde inväljas mera ån en ledamot i Beviilnings-beredningen; men sådant förbjuder författningen.
Då likväl ledamöterna i beredningen icke kosta det allmänna ett enda öre, kandc gern» författningen gå så långt i liberalism, att det medgåfves hvarje socken i ett beredningsdistrikt alt välja auda till tre ledamöter ; BeviUnings-beredningen.
Om remiss till Bevilinings—Utskoltet anhålles.
Stockholm den 29 November 1962 C. J. L.
Af €. J. L.
Löiiuberg från Östergötlands lån, om ajldtande af underdånig framställning, all, med uppkäfvande af Kongl. Cirkuläret den 26 Januari 1856, den s. k. pastoralexamen mätte alldeles upphöra.
Vid mer än eli tillfälle har missbelåtenhet uttalat sig emot pusloral-examen äfven under den form, som fastställdes al Kongl. Maj.Is nådiga Cirkulär till Domkapitlen i riket den 20 Januari 185G.
De framställningar, som väcktes vid sisliidne riksdag, åsyftande ett borttagande eller en förändring af samma examen, blefvo nog knapphändigt behandlade, långl ifrån med den uppmärksamhet saken onekligen kräfver.
Då det likväl år bekant, ali ibland presterskapet sjrlfl — icke endast det lägre och obefordrade — alltmera den åsiglen sladgar sig om oljenligheten af pa~ storal-examen, sådan den nu är bestämd; då från åtminstone elt universitets theologiska fakultet röster höras, sorn deruti instämma, torde del icke anses alldeles förmätet att ånyo framlägga frågan, i fornta hand till Rikets Ständers noggranna ompröfning.
Att bär uppräkna alla de anmärkningar, man anför emot det förmenta gagnet af pastöral-examen torde äfven bellonäs mindre nödigt, då säkerligen litet hvar känner lill dem.
Det må derföre vara nog alt framhålla några vissa punkter.
Man Motioner i Bonde- Ståndet 1862.
Man anmärker först, att då hvarje examens-pröfning skall afse att utröna en persons duglighet för inträde i ett ennete, en sådan pröfning bör föregå, men icke komma efter, såsom händelsen är med pastoralexamen.
En förnyad embels-exameu befinnes icke heller nödig för öfrige Statens tjenstemän.
Att domkapitlen äfvenledes ieke anse aflagt! pastoral-examen vara nödvändig för att värdigt sköta en pastors åligganden, visar dagliga erfarenheten, enär än den ene, än den andre förordnas till vice pastor utan sådant prof och fullgör sitt uppdrag, som ofta räcker många år, gemenligen lill domkapitlets och församlingens fullkomliga belåtenhet.
Huru domkapitlen i öfrigt uppfatta nödvändigheten af pastoral-examen, kan man se af det faktum, att ingen gerna underkännes i denna examen.
Domkapitleu inse mer ån väl, att sann presteriig duglighet och förtjenst i embetet icke tillförlitligt utrönas genom en .sådan pröfning, der den som halt mera tid att sköta sina studier reder sig ojemförligt bättre än den praktiske presten, som af omständigheter, dem han icke kunnat betvinga, förhindrats från mera vetenskapliga sysselsättningar.
Det är sålunda en examen utan all betydelse.
Afser man nödiga garantier för presthildningen, då må man söka dem, icke i pastoral-examen, utan i skäligen förhöjda lördringar för inträde i prestembetel.
Såsom invändning häremot anför man prest-kandidaternes vanliga fattigdom, som hin drar dem alt långe qvardröja vid universitetet, och stiftens behof af adjunklsbiträde, ”sorn ofta gör ett öfverseende med svagare subjekter nödvändigt.”
Hvad nyssnämnda fattigdom angår, tror jag den icke vara större hos presl-kandidaterna ån hos dem, som bereda sig lill filosofiska graden —• en vida längre och derigenom dyrare akademisk kurs.
Alt stiftens behof af adjunklsbiträde ”gör ett öfverseende med svagare subjekter nödvändigt,” är mig ett besynnerligt tal.
Det är väl icke sådana prester Svenska kyrkan behöfver, hvilka med underhaltiga studier endast på ett mekaniskt vis efter stadgade formulär skuiie kunna förrätta sitt höga kall.
I våra dagar göras stora anspråk på presten och tiden anses full af religiös oro.
Är detta visst, då tarlvas äfven mera än förr, att ordets förkunnare är rustad alt möta i kampen, att han med luli insigt om betydelsen af sitt dyra embete eger den vetenskapliga underbyggnad, som gör honom skicklig dertill.
Svenska kyrkan, Svenska församlingen är säkerligen mera betjent med eli inskränktare antal prester, som värdigt fylla sitt kall, än med ett flertal, deraf många, illa utrustade med andliga håfvor, illa aflönade, endast medfölja i räkningen.
Blefve pastoral-examen helt tvärt afskaffad, så skulle, säger man, äfven om fordringarne skärptes vid universitetet för inträde i prest-embetet, en mängd komministrar, som icke allagt samma examen, rusa till lör alt söka pastorat, dem till men och förfång, som vederbörligen absolvera! alla fordringar härvidlag.
Om pastoi alexamens ringa betydelse för att pröfva skickligheten i embetet hafva vi förut talat.
Hvad de många komministrarne angår, hvilka skulle öka konkurrensen vid ansök Bih. till H. St.
Prot. 1862 fy 1863. 11 Sami. 4 Afd. 77 610 Motioner i Bonde Ståndet 1862.
N:o 380. ningar till pastorat, så kan ju såsom ett öfvergångsstadgande bestämmas, alt endast de prestman, hvilka t. ex. under en lid af, sammanlagdt, fem år till domkapitlets belåtenhet fungerat såsom vicepastorer, må tillgodoräkna denna tjenstgöring i stället för pastoralexamen.
En sådan oklandrad tjenstgöring betyder också säkerligen mera än en knapphändig pastoral-examen.