Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskotten måtte infordra upplysningar i afseende på det, som kunde vara vidgjordt frågan om anläggningen af en ny väg emellan Westerås och Fahlun, samt derefter afgifva lämpligt förslag i ämnet, så få Utskotten upplysa, att Kongl. Majit i detta hänseende afgifvit Nådig Skrifvelse till Rikets Ständer under den 3 sistlidne Juli, N:o 71, samt att Slals-Utskoltet deröfver inkommit med yttrande, som sedermera varit Rikets Ständers pröfning underkastadt; och anse Utskotten, vid sådant förhållande, sig ej tillhöra att vidare utlåtande angående detta ämne afgifva.
Mars 184 * - N: 0 182.
Anis. till Exp. Etsk. den 19 Mars 1841, kl. 11 f. m.
Memorial, i fråga om aflöning för den person, som hos d* sammansatta Utshotten besörjt Secreterare-tjenst.
Sedan, i anseende till viglen och vidlyftigheten af de ärenden, hvilka utgjort föremål för Utskottens gemensamma behandling, Utskotten funnit behofvet vid innevarande, likasom vid föregående Riksdagar fordra antagandet af en serskild person, för att hos dem bestrida Secreterare-befattning; så hafva Utskotten, sedan numera beskaffenheten och vidden af de härtill hörande göromål kunna bedömas, ansett en deremot svarande vedergällning böra för nämnde person bestämmas; och då Utskotten inhemrtat, att dylika tjenstemän vid i8a3, äfvensom vid 1828, 1829 och i83o 20 Stats- samt Allm, Desv,- och Ekon,-Utskottens Utlåtande, N',o 183. årens Riksdag åtnjutit ett arfvode af 166 R:dr 3a sk.
B:co i månaden, räknadt från antagningsdagen, och att, vid 1834 och 1835 årens Riksdag, i följd af en vid Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Canzli då uppgjord aflöningsreglering, samme tjensteman erhållit omkring 5 R:dr B:co om dagen, och de vid innevarande Riksdag uti sammansatta Utskotten behandlade ärenden, i antal och vidlyftighet, vida öfverstiga desamma vid föregående Riksmöten, få Utskotten lill Rikets Ständer hemställa, att till den person, som bestridt Secreterare-tjenst hos Utskotten, och för hvars aflöning blott varit disponibelt ett af de för Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskoi tets Canzli anslagne Canzlist-arfvoden, må af Rikets
Ständer beviljas en så stor tillökning uti den hittills erhållna aflöningen, att hela arfvodet kommer att uppgå till 5 R:dr 16 sk.
B:co för hvarje dag, att beräknas ifrån och med den i5 Mars sistlidne år, då han i denna sin befattning inträdde.
Stockholm den 16 Mars N:o 183.
Anis. till Exp. Utsfc. den 19 Mars 1841, Isl 11 f. ra.
T]llålande, i anledning af vackla frågor, om förändring i sältet för fångars skjuts och transporterande.
Uti detta ämne hafva motioner blifvit hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckta och till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten remitterade: i:o af Riksdagsfullmägtigen Peter Gabrielsson från Kronobergs
Lön, hvilken anfört, att fästnings-fångar och andra arresterade personer, äfvensom lösdrifvare och tiggare, när de skola från en ort lill annan transporteras, så mycket mindre borde, som förhållandet nu vanligen är, fortskaffas med gästgifveri-skjuls, som den ändå tryckande skjutsbördan derigenom betydligt ökades; och att derföre sådana personer hädanefter borde, på sätt i andre länder skall ega rum, fortskaffas gående, hvilket vore desto mera billigt, som löse personer i allmänhet icke äro berättigade att begagna - Stats- samt Allm, Bcsv,- och Ekon,-Utskottens Utlåtande ^ AT',o 183, 21 na sig af gäslgifvare-skjuts, samt brottslingar och vanfrejdade personer e,j borde förunnas en förmon, som icke ålnjöles af ganska många med god frejd; 2:0 af Riksdagsfullmägligen Anders Jonsson från Östergöthlands
Län, hvilken föreslagit, att tjufvar och andra förbrytare, hvilka förverkat sin frihet, mål le, då de skola transporteras från ett ställe till ett annat, fortysk a flas gående under tjenlig bevakning, och endast vid inträffande sjukdom eg a alt begagna skjuts; 3:o af Riksdagsfullmägligen Lars Rasmusson från Götheborgs och Bobus Län, som äfven yrkat, att fångar, då de föras till eller från Länshäktena, måtte fortskaffas till fots, och för den händelse att hans yrkande ej vunne bifall, fäst uppmärksamheten å den för skjutsande menliga omständighet, att de skola vara pligtige forsla
Fem långar efter a:ne hästar; och 4:o af Riksdagsfullmägligen Ola Jeppsson från Blekinge Län, hvilken föreslagit, att, vid fång-transporter, ej licia än Tre fångar må få åka efter Ivänne hästar och ej flere än en efter en häst, hvilket motionären ansett desto billigare, som fångarne vanligen äro belagde med fjättrar, hvilka öka tyngden af skjutsen, och det ofta skulle inträffa, ali den skjutsande vore nödsakad att vid fång-forslingar använda arne hästar, utan att lian erhölle betalning för mer än en.
— Och hafva häruti instämt Riksdagsfullmäglige Per Jönsson, Niclas Jönsson och Nils Jeppsson från Skåne, äfvensom Peter Persson från Calmar Län.
Ofvannämnde motioner innefatta hufvudsakligen tvänne frågor, den ena, huruvida fångar, då de skola från en till annan ort försändas, må gående fortskaffas, och den andra angående det antal hästar, som vid deras forsling hör begagnas.
Hvad förra frågan angår, så få Utskotten upplysa, att densamma redan vid 1823 års Riksdag blifvit väckt; men att Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten, hvilkas yttrande i ämnet Rikets Ständer infordrat, afstyrkt bifall lill det då i ämnet gjorda förslaget, i anseende till dels de binder, som väderlek och väglag vid flere årstider förorsaka, dels det lättare tillfälle lill rymning, som det föreslagna fångföringssättet skulle medgifva och den större bevakning, som dervid komme att erfordras, äfvensom elen längre tid, som dertill skulle åtgå, och dels äfven de kostnader detta sätt medförde, och hvilka skulle uppgå nära, om icke fullt ut, lill den skjutslega, som derigenom kunde besparas.
St, Prot, 1840 och 1841. -f Sami, ä Ajd. 37 Haft. 4 22 Stats- samt Allm.
Besv,- och Ekon.-Ut skot t ens Utlåtande„ N'.o 183, Åf enahanda skäl finna ock Ulskotlen nu sig böra afstyrka förslaget, att fångar, då de från en ort till annan försändas, skola transporteras gående.
Hvad sedermera angår den föreslagna förändringen i bestämmandet af det antal hästar, som nu vid fångforsling begagnas; så torde Utskotten höra omnämna, att uti Kongl. Brefvet den 8 Juni 1819, hvilket ännu länder till efterrättelse, blifvit loreskrifvet, att vid dylik läng-forsling t vänne personer må åka efter en häst, utom den skjutsande, och fem personer efter tvänne hästar, äfvenledes utom den skjutsande, så att trenne personer alltid påräknas efter hvarje häst.
Ehuru Utskotten å ena sidan ingalunda förbisett, alt fångar icke, i likhet med andra, som begagna gäsigifveri-skjuls, medföra några egna saker eller varor, som öka tyngden, så hafva Utskot ten likväl å den andra sidan icke eller kunnat annat än finna den klagan grundad, som föres öfver besvärligheten af långskjutsen.
Redan Irenne personers tyngd utgör mer än tillräckligt lass för en häst, och, om man tager i belragtande, att dertill kommer tyngden af de fjettrar, hvarmed (ängarne vanligen äro belagde då de forslas, så måste man icke kunna undgå att finna fång-skjutsen mera besvärande för de skjutsande än skäligt är, serdeles der vägen är backig eller väglaget svårt.
Dessutom äro de vid skjuts i allmänhet brukliga åkdonen sällan af den beskaffenhet, att den skjutsande lämpligen dera kan erhålla plats, då det antal fångar å åkdonen blifvit inrymde, som ofvannämnde Kongl. Bref bestämmer.
I anseende lill allt detta, hafva Utskogen ansett sig bora tillstyrka, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i tinderdånighet anhålla, att ofvanberörde föreskrifter, angående det antal hästar, som vid forsling af fångar användes, må förändras på det sätt, att vid sådan skjutsning ej mer än en person må få åka efter en häst och ej mer än fyra personer efter tvänne hästar, den skjutsande dock oberäknad.
Stockholm den 16 Mars 1841 • STOCKHOLM.
Hellsten, 1841 - Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsholtens UtlåtandeIV.o 18 4- 1 N:o 184.
Ank. till Exp. Utsk d. 3o Mars 1841 > kl, 3 e. m.
Utlåtande , i anledning af återremiss af Utskottens Betänkande, JS:o 8y. ►Samtlige Riks-Slånden hufva till de förenade Utskotten återremitterat deras Betänkande N:o 87, angående beskattningen å Slångjerns-tillverkningen i Riket, i anledning af anmärkningar, som sammanstämma uti följande innehåll: i :o alt de Bruk, för hvilka den förut bestämda skatten minskas, erhålla derigenom ett förhöjd t värde, som vore en skänk åt nuvarande innehafvarne, så mycket mera orättvis, som ingen ersättning är föreslagen åt de öfriga
Bi tiken för deras lidande genom saknaden af en sådan förmon.
Olikheten i grundskatten skall de facto redan vata jemnad genom fastighetsköpen och de pris, som dervid lämpat sig. efter skatlernes belopp.
Otn man nu i annan väg ville söka åstadkomma skaltejemkning, skulle man derigenom störa rättigheter och förhållanden, hvilka genom tiden blifvit stadgade, och, under det man tror sig endast befordra rätt åt alla , begär man en verklig orättvisa ; 2:0 att, om en nedsättning af grundskatten kunde ega rum , borde man tillse, hvar den vore af behofvet mest påkallad.
Delta behof förmenas vara störsl för jordbrukarne, och då man likväl för dem vägrat nedsättning och jemning af skalterne, skulle en sådan förmon icke utan orättvisa kunna åt bruksrörelsen meddelas; 3:o att skatten icke bör, på sätt Utskotten föreslagit, beräknas i iron af tillverkningen, utan, i enlighet med Bergs-Collegii förslag, bestämmas till visst belopp å hvarje härd , derigenom härdens egare skulle i sjelfva beskattuingssättet finna en uppmuntran att drifva sin bruksrörelse på bästa möjliga sätt, emedan skatten blifver mindre kännbar, i samma nion en större til 1 ve 1 klling åstadkommes; 4:o att, då de under senaste åren beviljade Bruken, enligt 1838 års Författning, äro underkastade en beskattning af endast 1 1/2 procent af Bilt. till R.
Brot. 1840 och 1844 Sami. 2 Afd. 38:de Haft. 1 2 Stats- samt Allni. Besv.- och Ekon.-Ulskottens Utlåtande, iV.-o 184. tillverkningen, de äldre Bruken, som skatta 2 procent, äro derigenom förnärmade; hvarå Utskotten förmenas icke hafva fästat behörig uppmärksamhet; 5:o alt den skattefrihet, som under frälserätt ålnjutes, borde upphöra och såsom ersättning derföre medgifvas full skattefrihet under vissa år, för de Bruk, med hvilka frälserätt är förenad; 6:0 att samma beskattning, som bestämmes för stångjerns-smide, äfven bör gälla för ämnes-smide; 7:0 att den af Utskotten föreslagna conlrollen, genom Bruks-böckernes uppvisande och deras fästande med ed, skall vara olämplig och leda till ett våldsamt inträngande i bruksegarnes enskilda förhållanden.
Då en sådan controll icke för någon annan beskattning är föreskrifven , borde den icke eller bär ega rum, utan det i stället få ankomma på BevillningsTaxerings - Comiteerne att, der uppgifterne kunde anses vara för låga, bestämma ett högre tillverkningsbelopp till grund för beskattningen , med rättighet för Bruksegaren att deröfver föra klagan och då förete Bruksböckerne, till bekräftelse af uppgiftens rigtighet, om han så funne för godt.
Ehuru hammar-skatten räknas till Stats-verkets ordinarie inkomster, är den olik med de egentliga vid jorden fästade grundskatterne, derigenom, att den icke så, som desse, är till beloppet bestämd och till grunden oföränderlig, och den saknar således de egenskaper, som hufvudsakligen höra till begreppet om grundskatt i egentlig bemärkelse.
Då byggnadsplatsen och vattufallet, som för bruksdriften begagnas, draga sin andel af den grundskatt, som är pålagd hemmanet, hvarunder de lyda, kan hammarskalten icke ens i någon mon anses vara derföre beräknad, utan utgöres den endast för sjelfva bruksdriften, och denna är, lika med hvarje annat industriföretag, beroende af tillgången å råämne och arbetsbiträde, tillfället att afsätta produetionen samt alla de förändringar, dessa äro underkastade.
Till följd af denna föränderlighet i sjelfva yrket, har skatten hittills blifvit bestämd olika vid hvarje serskildt tillfälle, då den varit föremål för pröfning, och den höga skattbestämmelsen, som i8o3 års Kongl.
Förordning innehåller, härleder sig uppenbarligen från den då för handen varande serdeles gynnsamma conjuncturen för bruksrörelsen , hvilken dåvarande Styrelse trodde sig böra och kunna begagna till uppdrifvande af Statens inkomster, utan afseende derpå, att egarne till det nya smidet skatllades till dubbelt belopp emot de gamla, utan att ega något synbart företräde SlaCs- samt Allm. Besv.- och Ekon.-lil skol Lens Utlåtande, N.-o 18 4- 3 framför dessa.
Måhända inverkade äfven dervid en Önskan att förekomma en aJlt för stor utveckling af näringen, hvilket, efter den tidens trångare åsigter, ansågs såsom menligt för de äldre Bruken.
Mera än sannolikt är, aLt denna verkliga orättvisa ej blifvit begången, om frågan blifvit af Rikets Ständer pröfvad, i stället för alt endast afgöras af en enväldig Regering. —•
Den föränderlighet, som här ofvan blifvit omnämnd, verkar också på Brukens värde vid olika tider, så öfvervägande, att hammarskatten föga eller alldeles icke kan tagas i beräkning vid köp om bruks-egendomar, då deremot, vid landl-egendoms köp, jordens natur och den deraf beroende beskattningen utgör en bufvudgrund för prisbestämmelsen.
Vid jemförelse emellan landt- och bruks-egendomar, med afseende på föreställningen , alt skiljagtigheten i beskattningen skulle vara jemnad genom derom alslutade köp och de efter skatternes belopp lämpade köpeskillingarne, bör derjemte icke förbises, att, då jordbrukets grundskatter härleda sig från aflägsna tider, är deremot den höga bestämmelsen af liammarskatten icke äldre än sedan år i8o3, så att tiden icke ännu kan mera allmänt hafva verkat lill den förmenta jemkningen, då de flesta Bruk visserligen ännu äro qvar i anläggarens ego, helst om de först under en ännu senare tid blifvit anlagde.
När nu härtill lägges, att de förhållanden, som voro för handen, då Bruksegarne åtogo sig den högre beskattningen, äro äfven genom Lagstiftningen väsendtligen förändrade, medelst medgifvande af utvidgad smidesfriliet och anläggning af nya Bruk emot lägre skatt, samt att en ännu vidsträcktare förändring i samma rigtning nu är föreslagen, hvilket allt, oag^ tadt den stora fördel, som åt näringen på det hela dermed är beredd och än ytterligare åsyftas, onekligen innebär en rubbning af de vilkor, under hvilka deri högre beskattningen tillkommit, och möjligen kan verka menligt för en och annan Bruksegare enskildt, så torde det vara fullkomligt uppenbart, att den ifrågasatte skatte-nedsältningen ingalunda utgör någon skänk, utan endast är en eftergift för rättvisans och billighetens kraf och ett återställande af den jemnlikhet i beskattning, som idkare af samma näring ega en obestridlig rätt att fordra, dervid någon godtgörelse till de lägre beskattade
Bruken så mycket mindre kan komma i fråga, som dessa icke lida något förfång eller få vidkännas någon ökad tunga lill följd af förändringen.
Redan vid sista Riksdagen erkändes, alt beskattningen efter i8o3 års Författning var för hög och hvilande på en obillig grund t under förhållanden, som inträffat, sedan den bestämdes, till följd hvaraf också den derigenom påbudne recognilions-afgiflen redan är afskafiad, och Rikets Ständer ut - 4 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltens Utlåtande> N.o 1S4• tryckte derjemte den åsigt, alt, i förening med en utvidgad smidesfrihet, skatten borde ytterligare nedsättas, i den raon det kunde låta sig göra utan rubbning af den för Stals-verket påräknade inkomsten.
Det bär förutsatta vilkoret för skatte-nedsättningen är äfven uti Utskottens förslag iagtlaget, och ehuru inkomsten af hammarskalten är uti den nu antagne Stats-regleringen beräknad i/3 högre, än hvad den vid sista Riksdag antogs böra utgöra, eller till 6,000 Skitf i stället för 4>5oo SkU., hafva Utskotten sökt visa, att det förstnämnde beloppet med säkerhet utgår efter den af Utskotten föreslagne beräkningsgrunden.
Sedermera hafva Utskotten nu inhemtat, att det privilegierade smidet under nästlidne år blifvit ökadt med 16,000 SkM, så alt, då endast privilegii-beloppet beräknas, med afdrag för frälsesmidet , hammarskatlen redan utgör 5,p5o SkU. och icke mera än 5o SkU behöfva beräknas al den, till följd af smidesfriheten och den föreslagna noggrannare skatteberäkningen, ökade inkomsten, hvilken dock ganska säkert kommer att betydligt öfvetstiga det för denna fyllnad erforderliga beloppet.
Häraf torde det visa sig uppenbart, alt den föreslagna skattejemkningen för bruksrörelsen ingalunda skulle leda till ökad tunga för de öfrige näringarne, då Utskotten, långt ifrån att ifrågasätta någon minskning af bruksrörelsens bidrag till statsbehofven, tvertom förutsatt en ganska betydlig tillökning af dessa bidrag; och under sådant förhållande torde något skäl för vägran af denna jemkning icke kunna hemtas derifrån, att en lika förmon icke kunnat beredas åt jordbruket, så vidsträckt, som den blifvit yrkad och torde vara behöflig.
Dessutom, om svårigheten att på en gång bereda en allmän skatlelindring, eller jemnt fördela lindringen emellan alla näringar, skulle utgöra hinder för tillvägabiingande af serskilda rättelser af missförhållanden i de fall, der de, utan alla olägenheter, kunna åstadkommas, så skulle man troligen derigenom kanske för alltid vara aflägsnad från hoppel att kunna bringa skalte-systemet till ö'verensstäm ruelse med rättvisa och näringarnes kraf under olika tidsförhållanden.
Emellertid torde det icke böra lemnäs obemärkt, att en ganska väsendtlig lindring af jordbrukets skattebördor redan är vid närvarande Riksdag tillvägabragd, genom afskaffande af mötes-passevolance-afgiften, motsvarande en årlig utgift af 186,000 R:dr, äfvensom genom upphörandet af Lagmans- och Häradshöfdinge-räntan, utom att det är sannolikt, att capitalions-afgiften kan, i enlighet med Bevillnings-Utskottets förslag, nedsättas till hälften af dess nuvarande belopp, hvilka skaltelindringar med skäl kunna anses hufvudsakligen träffa den mindre bemedlade delen af nationen och deribland serdeles de mindre jordegarne.
Såsom någon egentlig eftergift, kunna Ut - Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskottcns Utlåtande, N.o 184• 5 skotten icke betrakta nedsätlningen från t 1/2 lill 1 proc. af den efter 1838 års Författning utgående hammarskallen, då denna afgift icke varit annorlunda än provisionelt af Kongl. Maj:t endast intill denna Riksdag bestämd.
All den lindring, som, efter Utskottens förslag, skulle beredas bruksnäringen, inskränker sig således lill upphörande af den, enligt i8o3 års Författning, stadgade fördubblingen af hammarskalten 1,651 SkU, eller, efter det i Stats-regleringen antagna priset i5 R:dr 32 sk. per SkU., 25,865 R:dr, hvarå torde böra afdragas den afgift, som hädanefter, enligt Utskottens förslag, skulle utgå äfven för det icke vågförda , å bruksbacken försålda smidet, som hittills ej erlagt någon skatt, och hvilket ej torde för högt beräknas till minst 5o,ooo SkU, svarande emot en hammarskatt af 5oo SkU, eller i penningar 7,833 R:Jr 16 sk.
Vid jemförelse emellan de begge näringarne, torde i följd deraf visa sig någorlunda motsvarighet uti de åt hvardera beredde förmoner.
Utskottens förslag, alt skatten må beräknas i nion af tillverkningen och icke ovilkorligen bestämmas lill visst belopp för hvarje härd, öfverensstämmer med hvad hittills varit iagllaget och med i allmänhet antagne beskattningsgi under, hvarifrån Utskotten icke finna sig föraniålne alt afvika, i anledning af hvad deremot blifvit anmärkt, helst den större eller mindre törmönen af bruksdriften väsendtligen beror af locala och tillfälliga förhållanden, så att skattens rätta belopp för hvarje härd icke möjligen kan i allmänhet och på förhand med någon tillförlitlighet bestämmas.
Den skattefrihet, som under namn af frälserätt åtnjutes vid en del Bruk, bäileder sig derifrån, att de så kallade frälse-verken voro befriade från all skatt, intilldess Ridderskapet och Adeln år «683 åtog sig half hammarskatt, hvarefter likväl Konung Cail XI år 1696 upphäfde ali skillnad einellan frälse och ofrälse verk, och utgjordes sedermera hammarskatten lika af alla Jernverken intill år 1731, då Kongl.
Majit, i anledning af Ridderskapets och Adelns besvär förklarade, att frälse-verken tillerkändes ett skattefritt öfversmide, motsvarande i5 procent af hammarskaltssmidet.
Utskotten, som anse den sålunda tillerkända förmonen icke kunna, utan ingrepp i eganderällen, rubbas, kunna icke eller tillstyrka, att den utbytes emot oinskränkt smidesfrihet under vissa år, då Utskotten icke kunna inse, att någon fördel derigenom beredes, helst friheten, enligt i8o3 års Förordning, beräknas endast för det smide, som varit pri vilegieradt, innan denna Författning utfärdades och den således, såsom lill beloppet fullkomligt bestämd, icke kan åstadkomma någon oreda eller säkerhet vid beräkningen af hammarskatten.
6 Stats- samt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Ulskollcns Utlåtande j N.-o 184•
Utskotten instämma fullkomligt uti hvad en Stånds-ledamot yrkat, alt skatten må beräknas lika för stång- och ämnes-jern, derföre också det framställda förslaget icke föranleder lill någon olikhet i skatteberäkningen för dessa jernsorter; och hvad beträffar anmärkningen om missförhållandet emellan skatteberäkningen till endast 1 1/2 procent för det i senare tider beviljade smidet och den för de äldre verken gällande skattbestämmelsen 2 procent, tro sig Utskotten hafva deråt egnat behörig uppmärksamhet, genom hvad som är yttradt om missförhållandet emellan skattebestämmelserne i allmänhet och föreslaget till afhjelpande deraf.
I anledning af hvad nu är yttradt, anse sig Utskotten böra vidblifva, hvad i:sta och 2:dra punkterne af det förut afgifna förslaget innehålla; men hvad beträffar controllen å beskattningen, hvarom 3:dje och ^:de punkterne af förslaget handla, så, ehuru Utskotten, då säkeiheten om fy 11- jiaden i den påräknade skatte-lillgången, väsendtligen varit grundad på förutsättningen, att all tillverkning skulle underkastas beskattning, trott sig böra föreslå sådane controller, som skulle utesluta allt tvifvelsmål 0111 rigtigbeten af tillverknings-uppgifterna, anse sig Utskotten , efter hvad häremot blifvit anmärkt, oell då fordringarne i denna del skäligen måga inskränkas till hvad, som för annan beskattning är föreskrifvet, böra frånträda förslaget om Bruks-böckernas företeende och fästande med ed, äfvensom tiden för tillverknings-uppgifternas aflemnande synes lämpligen kunna, på sätt som blifvit yrkadt, utsträckas till den i5 December; hvarföre Utskotten nu få föreslå följande förändrade lydelse af 3:dje och l[:de punkterne, nemligen: 3:o till rättelse för beräkningen af skatten, skall hvarje bruksegare årligen, inom den 15 December, till vederbörande uppbördsman aflemna skriftlig uppgift å det då tilländalupne smidesårets tillverkning, bestyrkt af uppbördsmannen vid Vågen , i afseende på det belopp, som är vågfördt; 4:o hammarskatten, beräknad efter dessa uppgifter, erlägges vid vanlig lid, hvarefter uppgifterna af uppbördsmannen aflemnas till påföljande årets Bevillnings-Taxerings-Comite för orten, som Bruken tillhöra, för alt granskas; och om Comiteen, på grund af den kännedom, dess Ledamöter kunna ega, eller de upplysningar, som annars kunna erhållas om tillverkningens belopp , anse della , så vidt det icke är med Våg-attest bestyrkt, vara för lågt uppgifvet, Stals- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, IV.-o 18S. 7 eger Comite'en att pröfva och bestämma det högre belopp, hvarföre skatten skall beräknas, med Bruksegaren öppen leornad rätt att deri söka ändring, på sätt om bevillnings-mål i allmänhet är stadgadt.
Den sålunda tillkomne ökade skatten skall i serskild uppbördslängd upptagas och behörigen redovisas.
I alla fall', skola uppgifterne förses med bevis om den anstälde granskningen, och, sålunda belyrkte, bifogas räkenskaperne.
Stockholm den 26 Mars 1841•
Utsk. den 3o Mars 1841, kl. 3 e. m.
Betänkande, i anledning aj väckt motion om upplåtande af Kronobetena samt Krono-allmänningarne i Skåne, till Kronotorp, m. m.
Vid föredragning och afgörande hos Högloft.