Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För ansttillning som teckningslarare vid folkskolellirareseminarier och lagre laroverk kan man genorngii kursen p&amp; tv&amp; Ar.
För anstall- ning vid liögre allm8ut laroverk eller teknisk skola mAste tre Ars kurs beriiknas.
Högsta afgiften för teckniiigsliirarekandidat ar 20 kr.
AfgAngsbetyg erliAlles efter fullstiindigt genomghgen kurs af de liirjungar, som deraf pröfvas förtjiinta.
h) De, som önska utbilda sig som slöjdlärarinnor, kunna vid tekniska skolan genomgA en kurs i iräsn.ide?
* i samt kurs i kotzstsömnctd.
För deltagande i kursen i träsnideri fordrqs: att liafva fyllt 14 Ar, att ega kunskap i frihandsteckning och modellering samt i vanliga skoliimnen, motsvarande allmäu folkskolebilduing.
Kursen gr minst tviiilrig.
För iiitrade i kumen i konstsömnad fordras: att hafva fyllt 14 Ar, att aga kunskap i frihandsteckning, ornämentsteckning o c h niigon mAlning (lavyr) samt i vauliga skolamnen, motsvarande allmiin folk- skolebilduing.
Kursen minst tviiirig.
Arliga afgifter för bada dessa kurser &amp; r 12 kr., hvartill kommer en tilliiggsafgift af 2 kr.
för konst- sömnad.
Andra kurser för utbildande af slöjdlilrarinnor iiro de vid Naäs slöjdZärareseo~~i9aariecm anordnade, Handarbetets vänvaers kurser i konst- sömnad och gammalsvensk konstvafond samt Fröken Hulda Lundins kurser i keiinlig slöjd.
Kurserna vid Nkus slöjdlärareseminarium afse att bibringa kan- nedom om den pedagogiska slöjdundervigningens grunder.
Hvarje kurs piigar 1 ' 1, mhader.
Undervisning och materialicr samt, sk vidt utrymmet medgifver, bostad Btnjutes kostnadsfritt; mat erhBlles efter 42 lir.
för kursen.
F ö r erliiillande af intyg om kursens fullstQndiga genorngilende bör elev hafva vid liiroanstalten p i ett godkiindt satt utfört snmtliga modeller uti den för kursen gallande grundserien.
I ntrades fordringarna vid Handarbetets vurmers kurs 1: konstsöm- 9zad iiro: skicklighet i vanlig siatsömn och förrniga att med korsstygn itergifva ett enkelt mönster y&amp; rutbotten.
I afgift erlagges f6r 2 lektioner i veckan 15 kr.
första manaden och 10 kronor för hvarje följande rnAnad, eller med dubbelt antal lek- tioner 25 kr.
första minaden och 18 kr.
för hvar och en af efter- f6ljande mAnad.
Intradesfordriugarna för kiirsen i gatnnialsuensk konstuäfnad gro: nhgoii vaua vid simpel vafnad och insigt i konsten att uppsatta en vaf.
Kursen pAg&amp;r tv8 mAnader med tre lektionstimmar i veckan.
e I afgift erliigges 30 kr.
LÖRDAGEN N:R 4 0 (6 1 5).
PRENUMERATIONSPRIS PR ÅR TJTGIFNINGSDAGAR: IDUN - - KR.
&gt; 5: HVARJE O N S D A G OCH L Ö R D A G.
TJTAN PL.
EMILIA BROOMÉ, &gt; 3: FÖDD LOTHI- GIUS.
DEN REDAKTÖR OCH UTGIFVARE: FRITHIOF HELLBERG TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3.
20 MAJ 1899.
JOHAN BYRÅ OCH EXPEDITION: KLARA S.
vältaligt manade Sveriges kvinnor att göra sin insats i det internationella fredsarbetet.
Uppropet, som förvandlade så många förut i frågan likgiltiga eller kalla till varma freds- vänner, verkade på andra håll som brandpilar.
En tidningspolemik uppflammade, under hvilken såväl redaktioner som föreningar och enskilde uttalade sig för eller emot fredssaken.
Genom striden klargjordes m e d önskvärd tydlighet å ena sidan försvars-, å den andra fredsvänner- nas syften, eller med andra ord den vid fäderne- torfvan och det närvarande fjättrade försvars- tanken samt de, jämte fosterlandet och nuet, framtiden och all världen famnande freds- idéerna.
I januari 1898 höll fru Broomé i Stock- holmsföreningen » Studenter och arbetare » in- ledningsföredraget till en diskussion om » Kvin- nan och fredssaken ».
I öfverensstämmelse med de under meningsutbytet häfdade åsik- terna, att fredsarbetet kräfver kvinnohjälp och att de svenska kvinnorna alltför länge dröjt att lägga hand vid fredsverket, grundades få dagar efter diskussionen på fru Broomés initia- tiv Sveriges kvinnliga fredsförening.
DÅ EN K R A F T I G F O L K V I L J A mot kriget och för freden är villkoret för fredssträfvandets framgång, lig- ger det i öppen dag, att kvinnans inflytande för fredsrörelsen är af högsta vikt, ja, rent af oumbärligt.
' Folkviljans första daning sker på mödrarnas knän ', och o m kvinnorna med hela makten af sitt inflytande såsom mödrar stödja fredens sak, är dess seger därför viss.
Med sin medfödda afsky för våldsdåd, sin natur- liga medkänsla för allt, som lider, är också kvinnan framför mannen skickad att väcka, vårda och värna fredstanken hos folken.
Hon skulle därigenom ock på det värdigaste sätt fullfölja den kulturuppgift, som specielt är hennes, den att göra mildhet, godhet och kär- lek till ledande makter inom mänskligheten.
: » Med dessa ord inledde fru Emilia Broomé kapitlet om hvad kvinnorna kunna göra för fredssaken i det af pressen återgifna upprop, genom hvilket hon på våren 1897, under in- stämmande från ett femtiotal kvinnliga me- ningsfränder — de flesta framstående repre- sentanter för ideella sträfvanden — varmt och Denna förening, som står öppen för hvarje oförvitlig kvinna och består af dels aktiva, dels passiva medlemmar — de förra i fråga om sin verksamhet hänvisade till någon af föreningens fyra sektioner: den pedagogiska och den skönlitterära samt press- och ekono- misektionerna — afser att » främja en inter- nationell folkopinion mot krig och fredlig lös- ning af mellanfolkliga konflikter ».
Lämnande andra samhällsfrågor å sido, vill föreningen sålunda i sin mån » bidraga till det stora in- ternationella kulturarbete, som har till mål att befria mänskligheten från en af dess mest fruktansvärda hemsökelser och en af dess mest tryckande bördor — kriget och den beväp- nade freden ».
Att föreningen emellertid inga- lunda intager någon » försvarsnihilistisk » stånd- punkt, framgår af den punkt i föreningens program, där det heter: » Intill dess sträfvan- det efter ett framtida varaktigt fredstillstånd nått sitt syfte, ser föreningen i ett ändamåls- enligt försvar ett skydd för den närvarande freden och ett yttersta värn för frihet och själf- ständighet. » Genom att samverka med fredsbyrån i Bern har Sveriges kvinnliga fredsförening, som under sin korta tillvaro visat sig synnerligen lifs- kraftig, fått säte och stämma i de årliga världs- fredskongresserna.
Såsom medlem af » Sven- ska kvinnornas nationalförbund » — en gren af » The international council of women » — äger föreningen att låta sig representeras vid den kongress, som af nämnda internationella kvinnoförbund instundande sommar anordnas KOMMISSIONARER ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÄ ALL- DELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL.
i London och som har skiljedomsfrågan främst på sitt program.
På uppmaning af sin franska allierade, » Ligue des femmes pour le désar- niement international », satte sig föreningen, som kändt, i spetsen för en insamling af namnunderskrifter å den svenska adressen till nationernas representanter vid fredskonferen- sen — en insamling, som, bedrifven på det mest praktiska, energiska och oförtrutna sätt, uppvisar det vackra resultatet af närmare 228,000 namn, insamlade på den korta tiden af två månader.
Erinras må äfven o m den af föreningens pedagogiska sektion i november månad förlidet år anordnade, talrikt besökta, lifliga och sakrika diskussionen öfver ämnet » Hvilka principer böra ligga till grund för en modern historieundervisning på skolans sta- d i u m?
», under hvilken diskussion framstående pedagoger enade sig i yrkandet på en — för fredssträfvandena gynnsam — reform i kultur- historisk riktning af de historiska läroböckerna och den på dessa baserade undervisningen.
Af den serie broschyrer i fredsfrågan, som föreningen beslutit utgifva, hafva de tre första häftena — » Fredssaken och kvinnan » af Emilia Broomé, » Fredstanken » af Ellen Key och » Fredsutopier » af Frédéric Passy — under vårens lopp utkommit på Albert Bonniers förlag.
Själen i Sveriges kvinnliga fredsförening är dess stiftarinna och ordförande, fru Emilia Broomé.
Född i Jönköping år 1866, dotter till hofrättsrådet I. Lothigius och hans maka, Emilia Stridbeck, inträdde hon vid 15 års ål- der uti Wallinska skolan i Stockholm, där hon två år senare aflade maturitetsexamen.
I af- sikt att blifva läkare studerade fru Broomé sedermera i Upsala, där hon, 1884, tog me- dikofilen.
De allvarliga studierna, det friska och utvecklade kamratlifvet, genombrusadt af alla 80-talets sjudande tanke- och känsloström- ningar, tilltalade henne mäktigt.
Det var där- för med vemodsfull saknad hon redan efter tre terminer lämnade studiebanan för att åter- vända hem och fylla sina dotterliga plikter vid familjehärden.
Som lärarinna vid Jönköpings elementar- läroverk för flickor gjorde fru Broomé sin kär- lek till naturvetenskaperna och sina hygieni- ska insikter fruktbärande, specielt genom att utarbeta kurser i hälsolära såväl för elemen- tar- som för folkskolan, sålunda banande vä- gen för det senare ämnet till undervisnings- schemat.
I samma anda verkade hon seder- mera framgångsrikt äfven i Norrköping, där hon liksom förut i sin födelsestad undervisade uti hälsolära i folkskolan, hvarjämte hon längre
2 fram i Jönköping höll föreläsningar i hälso- vård för arbeterskor.
Äfven på ett annat område utöfvade fru Broomé i sin hemort en banbrytande verk- samhet: Jönköpings första skollofskoloni var en skapelse af henne.
Hon uppgjorde planen, insamlade penningarna, lade ända in i minsta detaljer hand vid de praktiska förberedelserna, hyrde landtstället, såg ut barnen och skötte koloniens ekonomi.
Sedan dess, år 1894, ha i Jönköping skollofskolonier årligen anordnats af fru Broomé, så länge hon därstädes hade sitt hemvist.
Allting vidgas, värms och strålar.
Stilla och organiskt har fru Broomés freds- verksamhet utvecklat sig.
Första gången hon offentligen yttrade sig i frågan var under en i Jönköpings fredsförening hållen diskussion om betydelsen af kvinnans andel i fredsarbe- tet.
Från ord öfvergick fru Broomé till hand- ling, då hon antog sekreterarebefattningen i nämnda förening.
Denna uppgift föranledde henne i sin ordning att grundligt studera den organiserade fredsrörelsen.
Följde så från en af fredssakens mest framstående målsmän i vårt land maning till henne att minna de svenska kvinnorna om deras värnplikt under fredsbaneret.
Och medan hon i detta syfte försvenskade utländska fredspublikationer, vak- nade inom henne behofvet att med egna ord föra fredssakens talan inför sina medsystrar.
Om hennes upprop, o m verkan af detta och om hennes därpå följande framgångsrika orga- nisatoriska fredsverksamhet hafva vi redan erinrat.
Briste dogmer, knoppar lika!
Bort flyr dödens dystra färg.
Brodden härligt mullen målar, bladet träd och mossan berg.
Allt i frihet skönt sig formar, allt i ljus får stolt sin gång, och i hvarje fiber stormar fulla lifvets segersång.
Konstens pupptvång falle snart!
Då och får tron sin blomning rika det sköna vingefart.
Granna frasers stela hölje smälte bort i frusen håg, och den djupa känslan bölje fritt som insjöns lösta våg!
Han är kommen, som förlossar, vårens unge Och hjältedrott!
hans käcka dådlust blossar i allt äkta nordiskt blått.
Där de blåa fanor bölja, vika våldets vinterdar.
Och en pingstskyns makt skall följa ädelt blåa ögonpar.
År 1891 ingick Emilia Lothigius äktenskap med ingeniör Erik Broomé.
Då döden två år därefter upplöste denna förening, flyttade fru Broomé med sin lilla dotter hem till sin fader, hvars hus hon alltsedan förestått.
Från hösten 1897 bosatt i Stockholm, undervisar hon äfven i naturkunnighet och hälsolära uti Stockholms nya samskola samt leder, som förut påpekats, Sveriges kvinnliga fredsförening, af hvars press- sektion hon dessutom är medlem.
Rikt be- gåfvad, mångsidigt utvecklad, full af initiativ och energi, af handlingskraft och målmedve- tenhet, fyller f m Broomé sin plats som freds- sakens främsta kvinnliga representant i vårt land på ett sällsynt harmoniskt och verknings- fullt sätt, med kvinnlig själfullhet och takt.
TORA HAN SAR ÄR KOMMEN KJELLBERG.
SOM FÖRLOS-.
.. H Och AN ÄR KOMMEN, som förlossar, vårens unge hjältedrott!
hans käcka, blåa gossar segergladt mot vintern gått.
Blåa sippor drifvan tvingat, blåa böljor isen bräckt, blåa skyn hvart köldmoln bringat hän på flykt för sunnans fläkt.
Bäcken porlar, safven sjuder, knoppen sprängs och puppan bräcks.
Fågelkvittret åter ljuder, insektsurret åter väcks.
Gyllne blomster ängen kröna, silfverstim i vågen gå.
Fjärillek på tufvan gröna, måsars krets på bölja blå.
B l a n d nu befintliga Cacaosorter intages säkert förnämsta platsen af KVINNOFRÅGORNA VID ÅRETS RIKSDAG.
I JÄMFÖRELSE med det lifliga lagstiftnings- arbetet på kvinnofrågornas område vid 1898 års riksdag når innevarande års riksdag ej synnerligt långt upp, men åtskilligt af bety- delse och intresse finnes dock att anteckna från dess verksamhet i detta hänseende, och Idun vill därför ej underlåta att nu — sedan riksdagsarbetet föreligger fullt afslutadt — lämna sin sedvanliga öfversikt öföer » Kvinno- frågorna vid årets riksdag ».
Mest omdebatterad och ganska märklig ge- nom sin betydelse, ej allenast för de af den- samma direkt intresserade, utan fast mer genom sina konsekvenser för flere grupper af kvinnliga statstjänare, var frågan om de kvinnliga post- expeditörerna.
Förhållandet var, att k. m:t vid uppgörandet af n y aflöningsstat för postverket föreslagit inrättandet af en tredje lönegrad, hufvudsakligen afsedd för kvinnlig personal.
Härom var j u intet i och för sig att säga, men tyvärr hade k. m:t satt lönerna för denna tjänsteklass så låga, att ändringen innebar en högst väsentlig försämring i den vid postver- ket anställda kvinnliga tjänstepersonalens ställ- ning.
Redan statsutskottet, som dock ej är kändt för någon frikostighet mot tjänstemän, fann lönerna vara allt för knappt tillmätta och bättrade på dem en smula.
Några reser- vanter från andra kammaren gingo ändå längre och framlade ett förslag, hvilket skulle bereda de kvinnliga postexpeditörerna åtminstone nå- gorlunda skälig ersättning för deras ansvars- fulla arbete och möjliggöra för dem att efter långt arbete komma till någorlunda g o d eko- nomisk ställning.
- Reservanternas förslag god- kändes utan vidare af andra kammaren, men afslogs af första, hufvudsakligen emedan man fruktade konsekvenserna däraf vid andra sta- tens verk, där kvinnliga arbetskrafter använ- U I j T M A K l Q n U L I I f l M 11 O das, särskildt telegrafverket, för hvars lågt af- lönade kvinnliga biträden man då ej längre kunde uppskjuta en löneförbättring.
I den gemensamma omröstningen segrade emellertid reservanternas förslag, hvadan riksdagen be- redt en liten ljusning i ekonomiskt hänseende för de kvinnliga postbiträdena och gifvit på handen, att en dylik äfven bör beredas andra kvinnliga statstjänare.
Genom detta beslut komma vid postverket att inrättas två nya, hufvudsakligen för kvinnliga expeditörer af- sedda lönegrader, den ena (den fjärde) med 1,200 kr.
begynnelselön och två ålderstillägg, hvartdera å 150 kr., samt rätt därjämte till andel i uppbörds- och frimärkesprovision enligt nu gällande grunder (omkring 350 kr.
), samt den andra (den tredje) med 1,400 kr.
begyn- nelselön jämte två ålderstillägg å 150 kr.
och andel i provision.
Antalet af postexpeditions- tjänster i båda dessa lönegrader skall vara 40, och häri ligger reformens egentliga praktiska värde, ty de kvinnliga postbiträden, som hit- tills efter 13 ä 15 års tjänstgöring lyckats blifva t. f. postexpeditörer af nuvarande andra lönegraden, ha redan nu bättre lönevillkor än de nu för de nya lönegraderna stadgade, men antalet af dessa platser har varit så ringa, att flertalet kvinnliga postexpeditörer hittills aldrig hunnit längre än till extra biträden, hvilkas lön de första tre åren är endast 750 kr.
och först efter 12 år kan stiga till 1,350 kr.
Tilläggas bör kanske, att äfven hädan- efter kunna kvinnliga postbiträden uppflyttas i andra lönegraden, men » i regeln » skall denna numera vara förbehållen för manliga tjänste- män.
De kvinnliga postexpeditörerna hafva, enär de endast erhålla förordnande på sina platser, ej någon rätt till pension i motsats till sina manliga kamrater.
I andra kammaren väck- tes visserligen motion om rättelse i detta miss- förhållande, men denna ledde ej till något resultat.
Det var nog många, som varmt be- hjärtade denna sak, men af hänsyn till den viktigare lönereformen vågade de ej nu hålla för strängt på pensionsfrågan, utan nöjde sig med hoppet att vid den definitiva regleringen af postverkets organisation, som torde före- tagas redan nästa riksdag, kunna tillse, att det sörjes för de kvinnliga postexpeditörerna på deras ålderdom.
På tal o m pension bör här nämnas, att k. m:t i sitt stora lagförslag till ordnande af det civila pensionsväsendet nteglömt flere kvinn- liga statstjänare såsom t. ex. lärarinnorna vid folkskoleseminarierna och de kvinnliga ritarne vid rikets allmänna kartverk, hvilken försum- melse emellertid enskilde motionärer skyndade sig att godtgöra.
A f det hela vardt dock.
denna gång intet, då riksdagen ville, att stats- tjänare skola lämna bidrag till sin egen pen- sionering och därför afslog lagen.
Åt kvinnans arbete på skolans område har riksdagen i år på flerehanda sätt gifvit sitt erkännande och vidtagit en del anordningar, på det att kvinnliga arbetskrafter måtte i än högre grad, än hittills varit fallet, k o m m a till användning i skolans tjänst.
I de båda skån- ska länen finnes, som bekant, ej något lärarin- neseminarium.
Härigenom har det ofta in- träffat och inträffar alltjämt, att unga kvinnor med afgjord håg och fallenhet för lärarinne- kallet nödgas afstå från sin önskan att utbilda sig härför allenast af den orsak, att genom- gåendet af ett seminarium på aflägsen ort är förbundet m e d afsevärdt högre kostnader, än fallet skulle vara, o m en sådan bildningsan- stalt för kvinnliga elever funnits att tillgå på närmare håll.
Riksdagen har behjärtat detta förhållande och i skrifvelse till k. m:t uttalat sig för inrättandet af ett nytt seminarium för P A P A O v M v M U C3l-TilcaLm©c3La,lJ vid 1897 års Konst- och Industriutställning
— 3 — utbildande af folkskollärarinnor.
För att ytter- ligare afhjälpa den brist på lärarinnor, som särskildt i landsorten gör sig mycket kännbar, har riksdagen beviljat anslag för anordnande af en kvinnlig parallelklass vid ett af rikets folkskollärareseminarier.
Undervisningen vid våra småskolor och min- dre folkskolor handhafves mestadels af kvinn- liga lärare, hvilka härför åtnjuta en ringa lön, som väl räcker till ett anspråkslöst uppehälle under hälsans dagar, men ej lämnar något öfver till hjälp, då sjukdom faller på och hela lönen måste af stås åt den, som uppehåller tjänsten.
Det rättvisa och billiga i, att staten härvidlag träder hjälpande emellan, ligger i öppen dag, och riksdagen har nu tagit första steget till uppfyllande af detta trängande ön- skemål, i det den i skrifvelse till k. m:t hem- ställt o m utredning i hvad mån statsbidrag åt vikarie för sjuka småskollärarinnor och m e d dem likställda lärarinnor må kunna lämnas.
Äfven har riksdagen uttalat sig för en del lindringar i villkoren för erhållande af stats- bidrag till undervisning i kvinnlig slöjd, hvil- ken undervisning till största delen bestrides af småskollärarinnor.
Slutligen har riksdagen för första gången i år anslagit 4,000 kr.
till rese- stipendier åt folkskollärare och folkskollärarin- nor.
Som man finner, har riksdagen i det hela taget ställt sig ganska välvilligt mot sträfvan- dena att bereda kvinnan en skälig och väl- förtjänt ersättning för hennes arbete på olika verksamhetsområden.
Och i tacksamt erkän- nande häraf torde nog alla våra läsarinnor öfverse m e d den lilla kitslighet farbröderna tillåtit sig, då de i de fosterländska näringar- nas intresse lagt tull på planschetter.
Vår nu gällande lag om äktenskapsskillnad är, som bekant, mycket föråldrad och lider af en oklarhet, som vid tillämpningen vållat ej ringa svårigheter både för kyrkans och statens myndigheter.
Lagstiftningen har därför ock blifvit mycket godtycklig, i en del fall har den knappast varit förenlig med äktenskapets helgd, och i andra har den upptornat nästan oöfvervinneliga hinder, äfven där en skillnad varit synnerligen berättigad.
Det torde ock icke råda mer än en mening om behofvet och vikten af att erhålla ett för alla makar, oaf- sedt deras sociala ställning, användbart för- farande för äktenskapsskillnad på grund af oenighet.
Regeringen har ock nu begärt för- slag till n y lagstiftning om äktenskapsskillnad, och afsluta vi denna redogörelse med att ut- tala samma förhoppning som en af motionärerna, att vederbörande vid affattandet af denna lag må besinna, att ett rätt förstånd på en lagstift- ningsfråga i främsta rummet förutsätter hjärta för de förhållanden, öfver hvilka man sitter till doms.
SVERIGES ÄLDSTA INNEVÅNA- RINNA.
F GERTRUD LÖFGREN.
EÅN FÅKÖSUND skrifves till Idun: Förliden Kristi himmelsfärdsdag afled Gotlands och Fåröns, ja, helt visst hela vårt lands äldsta innevåna- rinna, änkan Gertrud Löfgren i den höga ål- dern af 104 år 5 mån.
21 dag.
Hon hade va- rit gift tvänne gånger och sörjes af barn och barnbarn, flere af dem bosatta i Amerika.
&gt;Farmor », som hon kallades, bodde på Ha- mars gård på Fårö och var de sista åren blind, I D U N 1899. men trots detta kunde man ofta nog få se den kära gamla i sin ensamhet gå omkring och med nog- grannhet städa sitt lilla rum, då barnen voro sys- selsatta på annat håll.
Många glädjestunder hade jag hos den kära gamla, som talade med glädje och lust om sina ungdomsminnen och som med samma intresse deltog i de dagliga bestyren, dem hvar och en af familjen skulle uträtta.
Intressant och hjärt- lig i sitt tal om allt och alla var den gamla, och det är med saknad och djup tacksamhet jag nu går att binda en enkel krans till hennes graf.
Öfvertygad som jag är om att Iduns läsare gärna vilja se den hundraårigas bild, sänder jag den här- med, beklagande att hennes vackra hår, som hon var särdeles glad åt, likväl täckes af den vanliga hufvudduken.
Ömt och hjärtligt har hon vårdats af barn och barnbarn, och ett älskadt och vördadt minne lämnar hon efter sig på vår lilla, ensamma ö, där hon tillbragt hela sitt lif.
— CB.
ETT UPPVAKNANDE.
ETT RREF.
AF UTDRAG UR MIMI T D H.
— — — O, Jelena, nu ändtligen kan och vill jag berätta för dig den lilla historien angående min bekantskap med » den genialiska och vackra professor Gavrelius », som du i ditt bref kallar honom.
Du förvånade dig öfver, att jag blef likasom all- deles förstenad, då jag plötsligen stod ansikte mot ansikte med denne man på ångbåten, som förde oss till Helsingfors i våras, när jag följde med dig ditöfver på några veckors besök i ditt trefliga hem.
Och ändå, fastän jag bleknade, darrade och för- stummades som en brottsling, den där konfronteras med sitt offer, kände jag honom ej.
Du måste pre- sentera oss för hvarandra, och jag tror, att det var detta, som mest förvånade dig.
Ja, Jelena, det var verkligen första gången, jag hörde hans namn och han mitt.
Och ändå, kan du väl tro det, har ingen man på jorden stått mig så nära som denne främling.
Jag har många gånger varit färdig att skrifva och tala om alltsammans för dig — du, min bästa och käraste vän.
Men något, jag vet ej hvad, har hållit mig tillbaka i sista stunden, då bläcket redan fyllde min penna och det rena pappersarket vän- tande låg framför mig på bordet.
En doft, ett skim- mer, persikans fina fjun, stoftet på fjärilens vingar — något sådant var det — något, som man är rädd att beröra för att ej förstöra, vanhelga.
Jag tror du gör det, Jelena I Hvarför berättar jag det nu?
Därför att nu, nu, nu får jag riktigt taga fram det i ljuset, detta, som legat doldt i mitt inre under långliga tider, som jag omsorgsfullt gömt och bevarat som en helig skatt, och blott i mina tystaste, ensligaste stunder vågat betrakta med en underbar undran, med ett leende och en tår, med frågor utan svar.
Och det skänkte mig en själens frihet, hvaruti jag mognade till ett själfständigt väsen, och likväl var det mig ett bin- dande band.
Jag talar i gåtor, tycker du?
Nå väl, Jelena, raduaja maja (minns du den lilla kosackflickan, du tog till kammarjungfru, som alltid kallade dig så?
), nu vill jag gifva dig lösningen på gåtan.
Det var en vårdag.
Strålande, sjungande, jub- lande vår.
Hela världen tycktes mig vara en lyc- kans och glädjens hemvist, ett paradis utan ormar, ett rosenfält utan törnen.
Själf var jag en ganska lycklig representant för våren — aderton år — ja, nu kan du själf räkna ut, att det är sex år sedan.