Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet eger rätt frånskilja städerna denna inkomst, grundad på privilegier , som blifvit försäkrade i 114 §• af nu gällande Regerings-Form.” ”Utan att ingå i vidsträckta detailer, till vederläggande af de skäl, som blifvit framställda, lill förment stöd för den vidtagna åtgärden, och uppkastade tvifvelsmålet, om Städernas egande privilegier för åtnjutande af Tolagen, får jag helt enkelt, hvad Landscrona angår, upplysa, att Stadens undfångna privilegier härå verkligen existera och räkna sin tillkomst ifrån den 24 November 1660.
De öfriga Stapelstäderna äro ock otvifvelaktig! försedda dermed, ehuru jag ej känner deras år och dagar, och som kan vara likgiltigt alt här uppgif - go Bil. till Bevill/angs-Ut skottets Uti.
N.o 44 vas.
Nog af, den urgamla rättigheten för Städerna, att, genom egna tjenstemän, uppbära Tolagen, mäste förutsätta egande handling härtill, sorn, genom flere KonungaFörsäkringar och Resolutioner, blifvit stad-, fästade till oqvalt åtnjutande deraf, det jag ock härmedelst yrkar utan minsta rubb-, .ning.” Herr Alund:- ”Enär Utskottet icke funnit lör godt att vidtaga ändring uti några af de delar, hvaremot jag mig reserverat uti Betänkandet N:o 27, angående stora ’ Sjötulls-Bevillningen, så får jag, jemte åberopande af berörda reservation, nu ytter-., ligare afgifva följande anmärkningar:” ”Sedan så kraftiga och vigtiga skäl blifvit inom flere af Riks-Stånden anförda emot den af Utskottet satta medeltull å ull, hade jag väntat, att deråt skulle lemnäs något afseende, serdeles som den åsätta tullen absolut strider emot den i Utskottets förrberörda Betänkande stadgade Femte Grund, som ordagrannt innehåller: ”att råämnen, ”för inhemska fabricat och till verkningar,sko”la beläggas med den möjligaste minsta tull;” men då Utskottet, sådant oaktadt, vidblifvit sin förut fattade mening, eller att ifrån 6 r:st till 4 sk.
Banco höja tullen på hvar* je mark grof ull, som i Riket införes, och Bil. till Bevillnings-Utskottets Uti.
N.o 44. 91 hvilken införsel oundgängligen erfordras ej mindre för våra Klädes-fabriker, än ock för våra liusväfnader, anser jag mig böra höja min röst ‘emot detta inconsequenta handlings-sält.
Jag förmår ej inse rätta orsaken till detta förfarande, men börjar tro, att Beslutet härleder sig från samma styfmoderliga anda emot Klädes-fabricationen i Riket, som den föreslagna fria införsel-rätten af kläde, emot en så kallad, skydds-tull.
Då jag, ibland de emot Utskottets förra Betänkande gjorda anmärkningar, icke funnit någon vara ställd emot förrherörde Femte Punkt, så anser jag deraf följa, att densamma är vorden godkänd, och hvadan det ålegat Utskottet, att derefter rätta tull-afgifterna, så på Ullen sorn andra rå-ämnen för inhemska fabricat och tillverkningar, så mycket helre, som Kongl., Maj:t, i afseende på tullbestämmelsen å den till Riket inkommande utländska Ullen, förklarat: ”att den grofva Ullen icke bör ”fördyras,”
Men då hos Utskottet någon rättelse i denna del icke skett, förmodar jag, att den skall hos Rikets Ständer verkställas.
” ”Sorn Utskottet i allmänhet följt den principen, att icke förhöja tull-afgifterna å ångra varor, så lärer det förvåna alla, som uti Beslutet icke deltagit, att tullen å den f)2 Bil. till B evillnings-Uts kottets Uti.
N.-o 44- för allmänheten oundgängliga nödvändighets- varan,Saltj blifvit förhöjd från 3a sk. lill 36 sk.
Banco för hvarje turina — så mycket mera som tullen å de flesta öfverflöds- och luxe-artiklar blifvit nedsatt —- hvilket förfarande, efter mitt sätt att se, icke utmärker serdeles patriotism hos vederbörande, och jag lian icke undgå att protestera emot en dylik förhöjning, såsom saknande allt skäl , så i Stats-oeconomiskt som Mercantilt hänseende.’1 ”På enahanda grund bestrider jag ock den föreslagna tullförhöjningen å Sillj från 20 sk. till 32 sk.
Banco för hvarje tunna, likasom å torr Fisk"
”Jag kan icke eller lemna mitt bifall till den föreslagna förtullningen af de utländska segel, hvarmed Svenska Skeppare blifva nödsakade att sig förse under en pågående sjöresa, i stället för dem, som blifvit förderfvade elier förlorade; ty ingen ting kan väl vara obilligare, än att
Skeppsredaren skall straffas för en honom öfvergången olycka, sorn han icke kunnat förekomma.
” ”Enär det icke gittat vederläggas, alt tillgång i Riket saknas på sorteradt lager Bil. till Bevillnings-Ulskoitets Uti.
N.-o 44 g5 af Ankare, Ankarflyn och Draggar, samt att
Skeppsegare ofta äro nödsakade att införskrifva dylika elfecter, derest de icke vilja underkasta sig äfventyret att vänta flera månader, intill dess de, efter beställning, kunna, vid det enda Ankarbruket i Riket, nemligen Söderforss, emot hög betalning, erhålla sitt behof, och Utskottet uti 3:dje Grunden till dess Betänkande, N:o 27, pag. 68 stadgat, '”att de artiklar, som i Sverige ”kunna produceras och tillverkas, men hvarfen i erforderlig mängd eller till den god”het, som andra Länders industri dem fram”kallat, böra beläggas med en mindre tull ”etc.;” så hade jag fordrat, alt Utskottet, denna grundsatts trogen, skulle, till följd af gjorda anmärkningar, nedsätta den föreslagna tullen på berörde effecter; men då sådant nu icke skett, anser jag mig böra hos Rikels Högloflige Ständer till rättelse anmäla denna del af Tull-Taxan, som föreslår 2Ö procents tull, efter ett till 5o procent förhöjd t värde, emot hvad 1824 års Tull-Taxa innehåller, och hvilken förhöjning i värdet är så mycket mera obillig, som Slång-jernet blifvit utfördt till lika värde, som i berörde Tull-Taxa, och allmänna priset så väl derå, som å Tackjcrnet snarare fallit, än stigit, sedan år 1823.” 94 Bil. till Bevillnings-Utskottels Uti.
N.o 44- ”Ytterst reserverar jag mig emot Utskottets försök att, i dess Betänkande om Tull-afgiftei na till Kongl. Majrt och Kronan, äfven bestämma städernas Tolags-rättighet.
Då Utskottet företagit sig, att å vissa varu-artiklar borttaga städernes Tolagsrätt, utan att sådant skett på grund af någon Kongl. Proposition eller någon Riksdagsmans Motion, och Utskottet således varit obehörigt att upptaga eller behandla denna fråga, som varit och är ett Jus Majest aticurn (hvilket af i8a3 års Ständer erkändes), så bestrider jag, att något afseende må lemnäs åt Utskottets berörde grundlagsstridiga åtgärd.” ”Egde Utskottet rättighet att å några varu-artiklar borttaga eller minska städernas Tolags-rätt, så skulle det ofelbart ega enahanda rätt i afseende på alla; — och om då denna allmänna rättighet begagnades , hvar skulle väl städerna erhålla ersättning för alla de kostsamma anstalter de nödgas anskaffa och underhålla för effecters och varors förvarande, lastning, lossning m. m.?” Emot
Utskottets förslag om vissa varors fritagande från Tolag, reserverade sig ej mindre Herr Kyrkoherden Lyth, än Herrar Ze - Bil. till Bevillnings-Utskoltets Ull.
IV.-o 44- 9^ thelius> Kleman> Rydström, Donner., Bergelin och Meijer _, de sistnämnde, under åberopande af de skäl, som, vid åter-remiss af Betänkandet, blifvit i Yällofl. Borgare-Ståndet anförda.
Herr Westman: ”Under bestridande af ali tullförhöjning på Hampa till tågvirke, för att ej ännu mera betunga sjöfarten, och då denna nödvändighets-vara under de sista åren fortgående varit belastad med ett högt inköps-pris, finnér jag ej eller anledning attå Passhampa tillstyrka högre tull än hvad förut varit för Tågvirks-hampa gällande, nemligen 3 R:dr Banco per Skeppund , så vida denna sort är högst oundgänglig till fiskredskap i de Norrländska skären, hvarest den Svenska Hampan ej kan med framgång odlas.”
Häruti instämde Herr Donner.
Emot den föreslagna tullen å Humla reserverade sig Tufve Larsson från Christianstads Län och Eric Pehrsson från Gefleborgs Län, under åberopande af Tufve Larssons anförande härom vid förra Betänkandet.
Herrar Kleman och Meijer samt An - 96 Bil. till Bevillnings-Utskottets Uti.
N-o 44' ders Olsson i Stora Kopparbergs
Län, Pehr1 Ericsson från Kronobergs
Län och Olof Jansson från Calmare Län voro skiljaktige i fråga om tullen å Salt, hvilken de ansågo icke böra förhöjas.
Jacob Peter Andersson från Östergöthland: ”Jag kan icke med Höglofl.
Rikets Ständers Bevillnings-Utskott dela lika tanka, att tiden nu är inne för att höja tullen på Salt.
Detta är en nödvändighets-vara för alla.
Men man torde nogsamt få erkänna, att Saltets dyrhet, genom en hög tull, är egentligen hårdt tryckande för den fattiga folk-classen, då man vet, att en hittig person måste taga den enda skärf den eger, för att köpa sig några kappar Salt.
Det torde vara mer än många fattige män, som ej ega mer i sin koja till lifvets bergning, än salt, vatten och något mjöl, hvarmed de kunna släcka hungern på sig, hustru samt flera små harn, som ofta qvida af hunger.
I stöd af hvad jag haft äran anföra, påstår jag i det högsta , alt tullen bör förr sänkas än höjas på en sådan nödvändighets-vara, som Salt.
Yi böra något hvar erinra, att vi äro hitkomne såsom folkets Ombud, men ej för att nedtrycka den fattige Medborgaren, Bil. till Bevillning!
;-Utskottets Uti.
N-o 44' 97 ren, hvilken då skulle tungt sucka samt digna under sina svåra och tryckande bördor.” ”Jag anhåller, att dessa mina tankar måtte, såsom min serskilda reservation, få åtfölja Högh Bevillnings-Utskottets Betänkande.” Johannes Svensson från Jönköpings
Län reserverade sig emot den föreslagna export-tullen å Tackjern, såsom, i hans tanka, alltför hög.
Bih till It.
Proh 1828 och 1829, SS., 1 Af cl. 2 B, g:de Häftet. 7 STOCKHOLM, tryckt i Ecksteinska Tryckeriet, 1829. Bevillnings-Utskottets Utlåtande N-o f N:ö 45.
Antom till Exp.-Utst. den 18 September 1829* Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet N:o 26. om Tall ä Spannmål.
Då Utskottet, lill följd af återremiss från alla fyra Riks-Stånden, härmed å nyo yttrar sig i den vigtiga fråga, som, genom Herr Joli. af Wingårds Motion, blifvit föremål för det, under N:o 26, serskildt om spannmåls-tullen afgifna Betänkande, inskränker Utskottet sin åtgärd endast derhän, att upptaga samt meddela Utlåtande öfver hvad, hufvudsakligen emot Utskottets förut utvecklade åsigter, blifvit anmärkt, och öfver de, i sammanhang med anmärkningarna, gjorda förslag; och sådant af den anledning, att en stor del af det anförda är med Utskottets tankar öfverensstämmande^ och att ämnet blifvit inom sjelfva RiksStånden på flera sidor betraktadt och noga utredt.
Prot. 1S2S och 182g. 5 Sami. 1 A. 2 B. ■to.de a Bevillnings-Utshottets Utlåtande N/O 4$.
De fördelar af den föreslagna regleringen utaf spannraåls-tullen, hvilka Molionairen åsyftat, hafva af åtskillige Ledamöter inom Högh Ridderskapet och Adeln, Högvördiga Preste- och Väl]ofl.
Borgare-Stånden dels blifvit hetviflade och dels bestridda.
— En Talare inom förstnämnda Riksstånd har ansett, att hvarken enskildas omtanka eller capitaler kunde försäkra mot nöd i missväxt-år, och alt Regeringens mellankomst alltid vore nödvändig, hvilket erfarenheten från år 1826 nogsamt skall visat, och flere Talare inom Preste-Slåndet, —- af hvilka någre gillat Förslaget, ehuru det skulle vara otillräckligt för ändamålet, och andre förkastat detsamma, såsom ledande dertill, att Åkerbrukarne alla år skulle förlora, men de Handlande vinna, — hafva likväl instämt deruti, att en allmän Magazins-inrättning vore nödvändig.
Denna borde dock, efter Herr Professor Geijers af flere biträdda mening, icke, såsom hittills, vara någon Handels-inrättning, utan en Undsättnings-anstalt, beräknad icke pä vinst, utan på förlust, hvaremot en annan Ledamot trott en sådan anstalt, som den förra Magazins-inrättningen, medföra verkliga fördelar för åkerbruket.
Inom Borgare-Ståndet hafva 2ine Ledamöter förmenat ifrågavarande
Förslag vara förnärmande för Kongl. Maj:ts i 60 §.
Regerings - DeviUnings- TJtskoItets Utlåtande N'0 ^.5. 3 Formen bestämda höga rättighet att om spannmåls-tullen förordna, och andre yttrat, att vårt lands vidsträckthet och de olilia prisen i olika orter skulle innebära oöfvervinneliga hinder vid verkställigheten af Förslaget, emot hvars antagande en Ledamot äfven andragit, att det skulle för mycket gynna åkerbruket på näringarnas bekostnad.
Herr Winberg har tillika varit af den tanka, att allas interesse, så väl Spannmåls-köparnes som Säl jarnes, och bland dessa Producenternas, skulle bäst beredas, om en så beskaffad tull bestämdes, som vore en regulator imellan de inländska och utländska prisen.
Denna regulator eller jemtiare trodde Herr Winberg upppkomma genom en oföränderlig sammanslagen In- och Utförsels-tull3 endast pä det sätt föränderlig, att i samma mon den ena tullen ökades skulle den andra minskas eller tvärtom_, allt efter utsigterna till en bättre eller sämre skörd; — och anföres till närmare upplysning, att, om 4 R:dr antages såsom In- och Utförsels-tull å en Tunna Råg , och det utröntes, att tillgångarna Voro mer än tillräckliga för Rikets behof, skulle, exempelvis, Import-tullen utsättas till 3 R:dr och Export-tullen till i R:dr, eller tillsammans 4 R:dr.
Minskades tillgångarna inom landet, utan alt någon fruktansvärd brist borde befarasj reglerades
In - 4 Bevillnings-TJtskottets Utlåtande N.-o /fS. och Utförsels-tullen lill 2 R:dr hvardera, och, om missväxt inträffade, skulle deremot Utförsels-tullen bestämmas til! 3 R:dr il\ sk. eller 4 Ek dr, och Införsels-tullen till 24 sk., eller blefve ingen.
En sådan reglering skulle måhända icke behöfvas hvarje år; men tider kunde inträffa då, med fästa dt afseende på Spannmåls-tillgångarne inom landet m. m., Tullförfattningen borde en eller tvänne gånger.om året undergå en sådan förändring, hvilket borde ske senast inom slutet af Junii månad , då utsigterna till årets skörd vore bestämdt gifne.
Den med Ryssland af slutade HandelsConventionenj enligt hvilken från Finland inkommande Spannmål endast är belagd med half tull, har af flere Ledamöter ansetts icke vara, på sätt Utskottet antagit, hinderlig för bestämmandet af en sådan Spannmålstull, som Herr af Wingård föreslagit.
Man har trott hälften af den ifrågavarande tullen, jemte öfriga kostnader, vara tillräckligt skyddande för Svenska Jordbrukaren, serdeles då Sverige eger flera provincer med stor Spannmåls-produetion, som till Norra orterna kunna afsätta Spannmål, utan att vara betungade af Sundska tullen eller af annan tull.
Under vanliga pris-förhållanden skulle Spannmålen i Finland nedsjunka till ett utomordentligt lågt värde, för att Bevillnings-Utskotleis Utlåtande N.-o 5 här med fördel kunna afsättas, och när den laga tullen af t. ex. 24 sk. komme i fråga, vore missväxt, och således intet ondt deruti, att Spannmåls-tillgång på billiga vilkor egde rum.
Correctivet emot för stark tillförsel skulle dessutom ligga deruti, att den utländska, liksom den inländska, Köpmannen måste, under tällan så väl med Svenska Producenter som med Spannmåls-säljare från andra orter, än Finland, vara omtänkt att ej hitföra mer Spannmål, än det verkliga beliotvet fordrade, för att ej, genom prisens fallande, dels genast och dels, om Spannmålen blefve oförsåld, än mera efter en god skörd, äfventyra en alltför stor förlust. —-
Men örn det äfven skulle antagas, att berörde Gonvention med Ryssland är hinderlig för förslagets antagande i sin helhet, så bar af flere Ledamöter blifvit ifrågaställdt, att detsamma borde, på sätt Herr af Wingård i sin Reservation tillstyrkt, kunna utan olägenhet införas på Rikets vestra kust.
Minskningen i tullen å Finsk Spannmål blefve uppvägd af den större kostnaden af Sundska tullen, högre frakt och assurance; och härigenom kunde måhända beredas nya utvägar för en förmonlig handel med Hvete och Hafre på England från Götheborg , och för en deraf följande jordbrukets uppkomst i Westergöthland, som genom Camaieu kunde i detina handel delta» 6 Bevillnings- Utskottets Utlåtande IV.-o f\5. ga; och har en Talare ansett systemet till och med kunna tillämpas för en del af Östersjö-kusten.
Den af Utskottet antagna fixa tull å Spannmål har jemväl af flere Talare ansetts olämplig, än derföre, att endast en, i enlighet med grunderna för ifrågavarande Motion , föränderlig tull skall vara den för våra förhållanden mest passande, än derföre, att tullen, efter en Talares mening, bör i goda år vara så hög, att den är detsamma, som förbud emot Finland, och i missväxtår alldeles upphöra, samt än på de utaf Herrar Tham och af Billbergh_, i deras Reservationer, emot förra Betänkandet närmare utvecklade grunder, att det föreslagna beloppet är alltför högt för att blifva beståndande eller kunna af Kongl. Maj:t antagas.
I det återremitterade Betänkandet har Utskottet utvecklat sin mening om de fördelar för jordbruket och spannmåls-handeln, som kunna uppkomma, derest den föreslagna regleringen af spannmåls-tullen verkställes; och med åberopande deraf får Utskottet, i afseende på framställningarne om behofvet af Magazins-inrättningar och offentliga undsättnings-anstalter, för öfrigt anföra, att det icke tillkommer Bevillnings-, utan Besvärs - Bevilhrings -Utskottets Utlåtande N.-o 4$. och Oeconomie-Utskoltet att deröfver meddela Utlåtande.
Den anmärkning åter, att ifrågavarande förslags antagande skulle förnärma Kongl. Maj:ts i grundlagarne förvarade höga rätt att om Spannmåls-tullen förordna, anser Utskottet mindre befogad, då af ordalydelsen i Betänkandet inhemtas, att Utskottet endast tillstyrkt, det förslaget måtte hos Kongl.
Maj:t i underdånighet anmälas, med anhållan, att Kongl. Maj:t, då förändrade omständigheter det. medgifva, täcktes deråt lemna Nådig uppmärksamhet.
En sådau framställning är, efter Utskottets tanka, fullkomligt förenlig med Grundlagarnes både mening och ordalydelse.
Utskottet tror för öfrigt: att 1826 års erfarenhet icke med skäl kail åberopas såsom ofördelaktig för förslaget, då denna erfarenhet tillkommit under tillämpningen af alldeles stridiga grundsattser för spannmåls-handeln; att härförutan den ifrågasatta Tullregleringen, såsom medförande mera jemnhet i prisen och hämmande den nu rådande ofta skadliga fluctuationen derutinnan, skulle för alla Samhällsclasser vara fördelaktig, och måhända mest för Landtmannen, samt det hinder i verkställigheten , hvilket berodde af serskilda orters olika pris, undanrödjes genom det medium, som, till grund för tull-bestäm» 8 Bevillnings-Utskottets Utlåtande IV.-o melsén, sluille tagas af prisen i vederbörande Stapel-orter.
Genom denna ytterligare utveckling af ämnet, sammanlagd med innehållet af Motionen och Utskottets förra yttrande deröfver, hafva , efter Utskottets förmenande, alla deremot i allmänhet gjorda inkast blifvit vederlagda, och Utskottet saknar alltså anledning att förändra den öfvertygelse om nyttan utaf Herr af A/Vingårds förslag betraktadt i och för sig sjelftj som framställes i förra Betänkandet.
Hvad deremot Herr Winbergs förslag om en så kallad regulator för Spannmålstullen vidkommer, så synes detsamma, sådant det blifvit framställdt, icke innebära någon annan hufvudsaklig förändring i det närvarande systemet, än att derigenom möjligtvis skulle kunna beredas ett hinder för den annars för landet så förmonliga exporten af Spannmål.
Att med någorlunda visshet bedöma utsigterna för årets skörd, innebär alltid mycken svårighet, och detta års erfarenhet torde hafva visat, att de icke, på sätt Herr Winberg antager, äro vid Junii månads slut bestämdt gifna.
Det har ej blifvit uppgifvet, och Utskottet inser icke eller efter hvilka säkra Bevillnings-liIskotlets Utlåtande N:0 ^.S. q grunder det utrönande af Spannmåls-tillgungarne inom landet skulle ske, som borde föregå bestämmandet af tullen, och erfarenheten bar dessutom visat, att export af spannmål från Svérige så sällan egt rum, att några försigtighetsmått deremot deslomindre synas behöfliga, som det är sannolikt, att Spannmåls-producentén, vid missväxt eller dålig skörd, finner sin uträkning vid försäljning inom landet.
Herr afWingårds förslag har för öfrigt, i Utskottets tanka, det stora företräde framför Herr Winbergs j att tullen skulle bestämmas efter gifina och för alla öppet liggande grunder, då deremot de af Herr Winberg antydda, i tillämpningen , synas så obestämda och beroende af möjliga misstag samt af godtycket, att, om de antoges, nästan enahanda osäkerhet, som hittills, skulle ligga i vägen för den enskilda speculationen.
Utskottet får, vid sådant förhållande , afstyrka allt afseende å Herr Winbergs meranämnde förslag.
Af hvad som blifvit anfördt till stöd för åtskillige Talares mening, att Herr af Wingårds Spannmåls-tullreglering nu genast, utan olägenhet af tullminskningen för Finsk Spannmål, skulle kunna antagas och tillämpas, har Utskottet icke herntat annan io Bevillnings-Utskottels Utlåtande N.o ^5. öfvertygelse, än den, som gjort sig gällande i förra Betänkandet, hvilken lärer befinnas grundad på goda skäl.
Utskottet tror det vara sannolikt, att i ett mindre godt år, med någorlunda högt spannmåls-pris och motsvarande lägre tull, från Finland skulle påföras Sverige så mycken Spannmål, att priset derå blefve alltför nedsatt, till skada för den Svenska Jordbrukaren, som för sin mindre production måste kunna påräkna en högre betalning, än i goda år, för att kunna betala allmänna utskylder och förse sina öfriga behof.
Härjemte bör den omständigheten tagas i beräkning, att frakt och assurance, åtminstone från vissa orter i Finland , torde blifva lägre, än från andra mera aflägsna platser vid Östersjön, samt att, under namn af Finsk Spannmål, Säd från andra orter kunde öfver Finland möjligen blifva införd.
Emot förslagets antagande och verkställande i och för
Rikets vestra kust synes förekomma : att tvänne olika tull-systemer i samma land icke kunna tillämpas utan märkliga olägenheter i verkställigheten; att serskildt i denna fråga skulle mota svårigheter vid de i förslaget förutsatta medelprisens bestämmande, emedan prisen på hela Östersjö-kusten dervid icke kunde komma i beräkning.
Spannmål från Finland torde dess - Bevillnings-Utshottets Utlåtande ]V:o 4-5. ii utom äfven tomma att. importeras på vestra kusten, och för sådan finge alltid, åtnjutas en, i jemförelse med Spannmål från andra länder, betydlig och för landets egne producenter ofördelaktig lindring i tullen.
Utskottet tror sig derföre icke, under närvarande förhållanden, kunna tillstyrka förslagets ovilkorliga antagande och tillämpande för Rikets vestra kust; men då det visserligen vore önskvärdt, att en fördelaktig export-handel på England från Götheborg kunde till vägabringas, hvilken hufvudsakligen skulle komma att ske med hvete; då detta sädes-slag i senare tider mera allmänt, än tillförne, och utöfver landets egna behof i Sverige produceras, och deremot i ringare mon odlas i Finland, hvaraf följer, att någon egentlig farhåga knappt bör ega rum i afseende derpå, att detta för våra egna behof mindre nödiga sädes-slag skulle från Finland inkomma i någon betydlig mängd; så hemtar
Utskottet af dessa omständigheter skäl för sin tanka och härmed gjorda hemställan, att de i Herr af IVingår ds Motion bestämda grunder för Spannmåls-tullen måtte godkännas och till Kongl. Maj:ts
Nådiga antagande framställas i och för handeln med hvete.
Då Utskottet icke eger giltiga skäl att, under närvarande handels-förhållanden, till - 12 Bevilliiings-Utskottets'
Utlåtande N.o styrka något vidsträcktare antagande af oftanämnde Förslag, och Utskottet, i fråga om fix tull ä Spannmål, ännu bibehåller den förmodan, att den lägre tull, som någre Ledamöter inom Riks-Stånden föreslagit, icke innebär det' skydd Svenska Jordbrukaren behöfver, får Utskottet alltså, med ofvannämnde undantag, i fråga om Hvete, vördsamt förnya dess hemställan i förra Betänkandet om bestämmandet af en der föreslagen fix tull å alla andra sädes-slag, som i landet produceras.
Under åberopande af de så väl nu, som i förra Betänkandet anförda motiver, får Utskottet alltså härmed vördsamt tillstyrka, att Rikets Höglo!!.
Ständer uti underdånig