Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet anser sig således, under åberopande af hvad här ofvan blifvit anfördt, för närvarande endast böra upplysningsvis meddela, att afrads-spanmålen, hvars årliga qvantitet, i anseende till nya hemmans och lägenheters skattläggning eller förut skattlagdas förmedling, under sednare tider undergått någon, fastän mindre betydlig, förändring, uti 1848 års riksboksslut är upptagen till 41,725 tunnor, med ett efter 6
R:dr tunnan beräknadt sammanlagdt värde af 250,350 R:dr, samt att Kongl. Magt, oaktadt sagde spanmäl, enligt sednast afslutade rikshufvudbok, utgjorde 42,804 tunnor, likväl med afseende å den omständigheten att häruti ingingo 1,182 tunnor Haffa, föreslagit den hittills fastställda beräkningens oförändrade bibehållande. 3:o Kronotionde-spanmälm.
Vid sednaste statsreglering upptogs och beräknades den, för vissa tjenster, stater och inrättningar indelda, tionde-spanmålen till 105,695 tunnor med ett värde af . 634,170 R:dr. och den oindelda eller för Statsverkets räkning inflytande Konden till ....
20,000 tunnor med dito af ... 120,000 » eller tillsammans till 125,695 t:r med ett sainmanräknadt värde af 754,170 R:dr.
Stats-UIskottets Utlåtande, N.-o 51. 25 Enligt rikshufvudböckerna har penningevärdet af den indeldta kronotionde' spanmålen uppgått till följande belopp, nemligen: för år 1844 531,010: 1845 815,822 » . 1840 89S,G49: » - 1847 808,531: » » 1848 634,353: ocdi således för dessa fem år till ett årligt medelbelopp af 737,673.
Värdet af den Öfriga kronotionde-spanmålen har åter, enligt samma hufvudböcker, under besagde tidrymd utgjort: för år 1844 98,145 - » 1845 155,240: » » 1846 167,524: » » 1847 167,442: » » 1848 120,974: — — deraf medium utgör 141,865 R:dr.
Majit, som uti förrberörde nådiga proposition upptagit den indeldä kronotiondens penningevärdc till oförändradt belopp ,eller R:dr . 634,170: bar deremot, enär Statsverkets behållna andel af tiondc-spanmålen för år 1848 endast utgjort 19,662 tunnor, föreslagit, att densamma vid denna riksdags statsreglering icke måtte beräknas högre än till 19,500 tunnor, med 117,000: ett värde efter 6 R:dr tunnan, af Då den nu ifrågaställda förenklingen af beskattnings- och; uppbörds-väsendet jemväl omfattar kronotionde-spanmålen, har Utskottet, i öfverensstämmelse med d« äsigter, som i fråga om ordinarie räntans och afrads-spanmålens beräkning hos Utskottet gjort sig gällande, vid ofvan anförda, äfven på kronotiondens penningevärde och fördelning inverkande förhållanden, ansett sig ej heller för det närvarande böra tillstyrka eller föreslå Rikets Ständer något definitivt beslut angående denna inkomst-titel.” al Herr IVtern: ”Emot de i Stats-utskottets utlåtande angående beräk ningen af Statsverkets inkomster gjorda förslag till fastställelse af beloppen utaf de Irenne första inkomsttitlarna: ordinarie räntan, afradsspanmålen och kronotionBih. till 11.
St:s Prat., 1850 & 1851. 4 Sami. 1 Afd. 13 Haft. 4 26 Siats-Utskottets Utlåtande, JY.-o 51. den, likasom emot den hemställan Utskottet gjort, att ett godkännande af den nu framlagda inkomstberäkningen under vissa omständigheter ej skall lägga hinder i vägen för framtida förändringar derutaf, får jag mig reservera.
Jag har nämligen ansett det såsom en för Stats-utskottet oeftergiflig pligt att antingen, vare sig före eller i sammanhang med den begärda fastställelse!! af inkomstberäkningen, för Rikets Ständer framlägga, utreda och till- eller afstyrka, alla de förslag, hvilka åsyfta, eller kunna till sina följder föranleda förändringar af inkomsternas belopp, eller också, örn det, såsom nu varit fallet, befunnes, att flera af dessa förslåg äro sådane, att deras fullständiga utredning skulle fordra en betydlig tidsutdrägt och att de endast afsågo förändringar uti några få inkomst-titlar, då för Rikets Ständer anmäla detta förhållande och blott tillstyrka fastställandet af beloppen utaf de titlar, i afseende på hvilka det vore Utskottet möjligt att fullständigt utreda derpå inverkande förhållanden, men deremot i afseende på de öfriga anhålla, att med hvarje beslut måtte anstå, tillsdess att alla behöfliga upplysningar kunde erhållas och Utskottet med ytterligare betänkande inkomma.
Utskottets pluralitet har likväl varit af en annan tanka och det åligger mig dedore nu att angifva de skäl, på grund af hvilka jag anser Utskottets tillstyrkanden vara olämpliga, och, om de af Rikets Ständer godkännas, blifva af väsendliga olägenheter åtföljda.
Jag reserverar mig emot de af Utskottets pluralitet fattade besluten: l:o.
Emedan jag anser Utskottet ej liafra tillräckligt uppfattat storleken och vigten utaf de förändringar, i afseende på beräkningen af inkomsternas belopp, hvilka mäste blifva en följd af grundskatternas ifrågasatta förenkling och de indelta räntornas samt kronotiondens indragande till Statsverket.
Utskottet yttrar nemligen härom, att, då hvarken förhöjning eller minskning uti skatternas belopp lärer afses utan endast en förändring uti räntepersedlarnes mängd eller deras utbyte emot kontanta penningar i stället för deras leverering in natura, så skulle denna förenkling ej kunna komma att i någon väsendtlig mån verka till rubbning af statsinkomsternas beräkning i det hela, ehuru den måhända skulle föranleda en eller annan summas öfverföring ifrån en till annan inkomst-titel, men förbiser dervid först och främst att verkligen flera motioner blifvit väckta om skatters upphäfvande eller afskaffande, hvarom mera här nedan, och för det andra att skatternas höjning eller minskning ej är det enda, sorn kan inverka på beräkningen af deras belopp, utan att denna beräknings resultater nödvändigtvis äfven mäste vara beroende af de grunder, hvilka för Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 51. 27 densamma blifvit fastställda eller antagna, och uti hvilka hvarje förändring mäste inverka på heloppet.
Sistnämnda förhållande inträlfar, så snart en öfverflyttning sker från den indclda andelen af den ordinarie räntan och kronobonden till den Kronan behållna.
Den sednare, eller den kronan behållna andelen, beräknas nämligen efter medium af hvad den under tio föregående år utgjort, d. v. s. så nära det verkliga förhållandet som möjligt, och den förra deremot efter ett förslagsvis uppg jordt markegångsvärde, vida under dess verkliga belopp.
Uti detta värde behöfver likväl, så länge indelningarne qvarstå orubbade, aldrig någon förändring vidtagas, enär hela det indelda beloppet förekommer så väl bland utgifterne som inkomsterne och en uti bådadera till följd af olika varuvärden uppkommande förhöjning eller förminskning ej det ringåste inverkar på Riksslaten.
Men dä, pä sätt uti motionerna om beskattnings-väsendets förenkling blifvit föreslaget, indelda räntor och kronotionde indragas och ersättas med kontanta statsanslag, inträffar ett motsatt förhållande, ty ersättningarne mäste naturligtvis beräknas och i Riksstat uppföras till det belopp, de indelda anslagen i verkligheten utgjort och ej till det belopp, hvartill de i den föregående Riksstaten finnas upptagne.
Om då ej den förut indelda, men efter indragningen kronan behållna andelen af räntan eller tionden bland inkomsterne i den nya riksstaten upptagas till högre belopp, än uti den gamla, så skall derigenom ovilkorligen en balans emellan beräknade utgifter och inkomster uppsta, hvilken balans ej på annat sätt kan betäckas, än genom förhöjning af den så kallade statsfyllnads-summan eiler den summa, med hvilken Riksgälds-kontoret, af den dit inflytande allmänna bevillningen, bidrager till fyllnad af Statsverkets behof.
Jag förbiser härvid ej, att hela inkomst-betänkandet, äfvensom inkomsternas i Riks-staten uppförda belopp, endast är en beräkning, och att om någon inkomsttitel blir för lågt upptagen, derigenom uppstående öfverskotter tillfalla Riksgäldskontoret, hvars ställning således ej till följd af en sådan felaktig beräkning försämras, men deremot uppstår af en på detta sätt onödigtvis uppkommen, förhöjning af statsfyllnads-summan en annan, och efter mitt förmenande ganska betydlig olägenhet, nemligen att, då äfven Riksgälds-kontorets uppskattade inkomster och utgifter måste hringas lill likhet, hvarje tillökning uti de sednare måste föranleda antingen en tillökning uti de förra d. v. s. den allmänna bevillningens höjande, eller också en minskning uti de, för andra utgifter, såsom för allmänna arbeten ecb dylikt, disponibla och vid denna riksdag redan förut nog knappa tillgångarne.
Den af Utskottet såsom temligen likgiltig ansedda öfverföringen af en summa från en till annan inkomst-titel är derföre icke utan vigt och ett förbiseende 28 S ta ti- (Jti ko tte ti Utlåtande, N: o 51. dervid af de för olika inkomst-titlar brukliga olika beräkningsgrunder icke utan olägenhet.
Den skillnad, som derigenom kan uppkomma, är ej heller till beloppet obetydlig.
En uppskattning deraf erhålles af de tvenne första anmärkningarne i afseende på verkningarne af Rikets Ständers antagande af de i hillänget till Inkomst-betänkandet Litt.
Det synes af dessa anmärkningar, att, enligt de af Utskottets Kamrerare gjorda beräkningar, en föfverflyttning från den indelda andelen af den ordinarie räntan af 65,300 R:dr medför en förhöjning uti beloppen af den Kronan behållna andelen och Afrads-spanmålen af 73,657
R:dr eller en tillökning på det hela af 8,357 R:dr, d. v. s. öfver 12 procent af det indragna beloppet. 2:o Emedan Utskottet, med undantag af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om de lill vissa förvaltande embetsverk anvisade inkomsters utbytande ernof Stats-anslag och Bengt Gudmundssons från Hallands län motion om hemmantals räntans af skaff ande, hell och håltet underlåtit att taga i öfvervägande något af de öfriga förslag lill grundräntornas upp häfvande, förminskande eller öfver fly Ilande, hvilka, oberoende af deri egentligen så kallade s katte-förenklings frågan, blifvit dels af Kongl. Maj', t i Dess nådiga Propositioner framställda^ dels af enskilde motionärer väckta.
Dessa förslag äro: a) De i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof pä de olika bufvudtitlarne förekommande förslag om indelda räntors utbytande emot kontanta anslag och indragande till Stats-verket; uppgående dessa räntor till ett belopp af 8,463 R:dr. b) Det i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om anslag för beredande af rättelse uti beräknandet af salpeter-hjelpen inom vissa provinser, såsom redan vilkorligt fattadt, tillkännagifna nådiga beslut om en förändrad tillämpning uti föreskrifterna för nämnda gärds utgörande, hvarigenom en minskning i den ordinarie räntan skulle uppstå af 31,779 R:dr. c) De i Bonde-ståndet af Magnus Månsson frän Östergöthlands län, Ephraim Larsson från Elfsborgs län och Måns Månsson fran Kalmare län väckta motioner om hemmantalsräntans upphörande eller afskaffande.
På Stats-Utkottets afdelningar hafva några af dessa förslag redan blifvit behandlade och af respektive afdelningar ansetts böra afstyrkas, men detta förhållande upphäfver, enligt mitt förmenande, alldeles icke Stats-Utskottets skyldighet att i sammanhang med ett förslag till fastställande nu genast af inkomst-titlarnes beräkning för Rikets Ständer framlägga dem.
Stats-Utskottels Utlåtande, N:o 51. 29 R:o Emedan .sådana vilkorliga beslut, sorn det af Utskottet i dess preliminära hemställan tillstyrkta, liro för grundlagen fremmande och således icke komma direkte under något af dess sladganden, hvaraf följden åter mäste blifva alt, om Riks-stånden sednare skulle, i afseende på dess betydelse eller i någon dermed sammanhängande fråga stadna uti olika beslut, tvekan, om votering i förstärkt Utskott skall ega rum eller ej, troligen uppslår och, örn sådan votering af tvenne Stånd äskas och af tvenne Stånd nekas, måste föranleda den split och oenighet emellan Riks-strinden, hvaraf partihatet hemlat sin största näring och ej blott riksdags-arbetet för Stånden sjelfva förbittras, utan äfven hvarje möjlighet för deni att till ett för fosterlandet lyckligt slut befordra de maktpåliggande frågor, de fått sig anförtrodda, förqväfccs.
Utskottets pluralitet har ej förbisett vådan af, att skatteförenklings-reformén och de i sammanhang dermed slående frågor göras till föremål för parti-strider, och den hemställan, Utskottet gjort, att nu förslagna beslut ej skola vara ovilkorliga, utan, om man derom blir öfverens, kunna ändras, är ett uttryck af pluralitctens åsigter om bästa sättet att förebygga dessa strider, men då, efter mitt förmenande, denna väg ej leder till, utan från det åsyftade målet, måste jag äfven af sådan orsak mot förevarande betänkande reservera mig.
Jag anser Rikets Ständer böra ålägga Siats-Utskottet att skyndsamt inkomma med fullständiga utlåtanden öfver alla de till Utskottet remitterade frågor, hvilka åsyfta förändring uti beräkningen af stats-inkomsterne, eller derpå kunna inverka, och att, intilldess sådant skett, uppskjuta hvarje fastställande af beloppen utaf de trenne titlar, i afseende på hvilka sådane förändringar väl blifvit ifrågasatte, men ännu ej af Utskottet till sin ändamålsenlighet utredda.”
Häruti instämde Herr Norin, som tillika upptog, såsom sin reservation, Inkomstafdelningens förestående förslag till betänkande angående ordinarie räntan, afradsspanmålen och lionde-spanmålen.
Firl 'dillie punkten:
Tionde- och Hammarskatts-jern af Kontrakts-prosten Forssell: ”Mot Utskottets uppgjorda beräkning af tackjernstionden måste jag anföra min reservation.
Jag anser nämligen tiden åtminstone nu vara inne att återföra densamma till det lagliga belopp, den före 1844 års riksdag alltid egt.
Som bekant är, blef då, med bifall till derom för enskilda delar af riket gjorda motioner, medgifven en allmän nedsättning deri ända lill hälften.
Sådant skedde till 30 Stats-UtskoUeis Utlåtande, N:o 51. följd af dåvarande synnerligen ogynsamma konjunkturer för tackjernstillverkningen, och med uttryckligt förklarande, alt nedsättningen gällde ”endast för tiden, intilldess nästa statsreglering träder i verksamhet, då Ständerna blifva i tillfälle ”att med hänsigt till förhållandena bestämma, huruvida ifrågavarande nedsättning ”må anses böra fortfara”.
Då denna Statsreglering år 1848 företogs, erkände Ständerna tackjernstillverkningens konjunkturer vara väsendtligen förbättrade och så fördelaktiga, som producenten skäligen kunde begära, samt förklarade derföre med ”billighet och rättvisa fullt öfverensstämmande”, att den i beskattningen a näringen beviljade lindring skulle upphöra.
Endast för alt ej åstadkomma en för hastig återgång till det förra beloppet, stadnade man vid 50 procents förhöjning af den scdnaste beskattningen eller vid l af hvad, som ansetts med rättvisa och billighet enligt, dock med bestämdt tillägg, att detta skulle gälla endast, intilldess vid nästa Riksdag, blifvande Statsreglering träder i verksamhet.
Denna tid är nu kommen, näringens konjunkturer äro, enligt Stats-Utskottets eget medgifvande, ”fortfarande gynnsamma”, oell statens behof kräfva nu som förr allas fulla deltagande i de gemensamma skattebördorna.
Man borde således icke, såsom nu skott, hafva sökt skäl för ytterligare uppskof med den i så fullt mått behöriga åtgärden uti stångjernstillverkningens närvarande ”föga vinstgifvande belägenhet”.
Tillverkningarne af tackjern och stångjern äro af hvarandra så oskiljaktigt beroende, att den förras erkända fördelaktiga stallning måste fullt lugna all fruktan lör den sednares förlägenhet, i händelse'den ifrågavarande förhöjningen vidtages och derigenom det förhållande återinträder, som är det enda lag-enliga.
Hvad förhöjningen, skulle verka, är en tillökning i tionden från 12,000 till 16,000 Sk//.
Ilen förökade skatt af 4,000 Sk/f som derigenom blefve lagd på tackjernstillverkningen skulle, fördelad på hela årliga produktionen, uppgående minst till 600,000 Sk/f föröka priserna derå med endast omkring 2 sk. för hvart Sk/f och visserligen icke, äfven om den komme att, mot all sannolikhet, i tillämpningen uteslutande drabba stångjernsproducenten, så försvåra hans rörelse, att deraf, såsom nu skett, betänklighet må hemtas mot vidtagande af ett beslut, som icke innebär annat, än återförande af en grundskatt till det mot andra utskylder afpassade belopp, den af ålder egt”.
I denna reservation instämde Friherre Stjernstedt Aug. Wilh. af Doktor Stenhammar'.
”Jemte det jag instämmer i Prosten Forssells reservationer rörande beräkningen af tackjerns-räntan, reserverar jag mig tillika mot den af Utskottet föreslagna underdåniga skrifvelsen.
Den är icke föranledd Siats-Utskottets Utlåtande, N:o 51. 31 af någon, till Stats-Utskottet remitterad, motion.
Den påkallas desto mindre af någon jernhandteringens verkliga förlägenhet, som konjunkturen för tackjernstillverkningen erkännes vara gynnande, och stångjerns-tillverkningens påstådda, mindre vinstgifvande, belägenhet måste tillskrifvas en tillfällig konjunktur, hvilkens snara förändring är att motse, vid inträdande lugnare tider, såvidt den icke heror af idkarnes senfärdighet att tillegna sig förbättrade tillverkningsmethoder.
De flesta andra näringar lida äfven af konjunkturens omvexlingar.
Det skulle billigt väcka förundran, om, vid något dess ogynsammare skifte, de framträdde med anspråk, att deras ställning måtte göras till föremål för serskild undersökning, åsyftande att utveckla lindring i den på dem hvilande beskattningen.
Det föreslagna innehållet af den underdåniga skrifvelsen fördöljer icke, att dess syfte är sådant.
Innan nästkommande Stats-reglerings-period kunna de förhållanden, hvilka nu föregifvas föranleda den äskade undersökningen, hafva förändrat sig till näringens fördel 5 de äro ej eller nu sådane, att den hotas med något förfall.
Jag anser derföre Rikets Ständer ej böra besvära Kongl. Maj:t med den opåkallade och öfverflödiga skrifvelsen, så mycket mera som idkarne af jernhandteringen äro i tillfälle, om näringens ställning det erfordrade, genom sina fullmäktige hos Kongl. Maj:t frambära sina åligganden, innan Rikets Ständer sammanträda till nästkommande riksdag.” STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1851 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 51, Litt. A. 1 litlåtande, i anledning af Kongl.
Maj:tu Kådiga Proposition, angående serskilda till åtskilliga förvaltande
Verk anvisade inkomsters utbytande emot Statsanslag. ci. A.) Samtlige Riks-Stånden hafva till Stats-utskottets utlåtande remitterat högstberörde Nådiga Proposition, (intagen under N:o 27 i 1 Sami. 1 Afd. af Bihanget till Riks-Ståndcns Protokoll), hvaraf inhemtas, att, sedan Rikets Ständer, vid 1823 års Riksdag, i sammanhang med frågan om förändrad reglering i vissa delar af Uppbörds- och Redogörelseverket, framställt det förslag, att, med undantag af de till Riksgälds-kontoret ingående bevillnings-medel, all Krono-uppbörd, skatt och afgift af hvad benämning som helst, borde, till vinnande af enhet i förvaltnings-svstemet, samt ordning och enkelhet i räkenskaperna, ingå till Statsverkets kassor, för att sedan, med bibehållande af benämningen, och till bestämda belopp, disponeras af Kongl.
Majrts och Rikets Stats-kontor, dels till Stats-verkets direkta utgifter och dels till de förvaltande Verkens förmån ,sådan den dem hittills tillgodokommit, hvilket allt skulle i Rikshufvudboken upptagas och redovisas; samt Kongl. Majit, efter inhemtande af vederbörande Embets-verks yttranden, till Rikets Ständers Stats-utskott vid 1828, 1829 och 1830 årens riksdag öfverlemnat handlingarne uti detta mål, hade Rikets Ständer, uti skrifvelse den 9 Mars sistnämnde år, i underdånighet anmält, att Rikets Ständer ansågo det vara af obestridlig nytta och ej allenast ledande till enhet och större ordning vid uppbörden af skattebidragen, utan äfven till lättnad och bättre kontroll vid deras redovisning, om alla medel, med undantag af Riksgäidsmedlen, blefvo till ett och samma ställe inlevererade och redovisade, hvarigenom de mångfaldiga redogörelser, hvilka uppbördsmännen dittills ålegat afgifva till dc serskilda Verken, skulle till det mesta komma att upphöra, och hela deras redovisning för allmänna Statsbidragen innefattas endast uti en räkning; hvarjemte, beträffande den ersättning, som de förvaltande Verken skulle tillkomma för hvad till Statsverket sålunda direkte ingick, och hvilken ersättning borde antingen utgöras af behållningen utaf de inflytande, ifrågavarande Verk tillhörande, inkomsterna, eller Bih. till II.
Prof. 1850—51, 4 Sami. 1 Afd. 14 Haft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 51, Litt.
A. af bestämda årsansiag, grundade på ett medium af dessa inkomster under de sednare åren, Rikets Ständer yttrade, att de, som af anförda skäl icke kunde medgifva det första af dessa tvenne alternativer, deremot ansågo det andra alternativet eller de serskilda Verkens förseende med årliga anslag böra tillerkännas ett afgjordt företräde, såsom medförande de hufvudsakliga fördelar, att medlens förvaltning och redovisning blefve enkel och lätt; att de förvaltande Verken, enär deras uppbörd blefve förvandlad från många spridda och stundom till beloppet mycket föränderliga inkomst-titlar till ett bestämdt års-anslag, sattes i tillfälle att på förhand och till beloppet noga beräkna sina tillgångar och kunde lämpa sin hushållning derefter; att Uppbördsmännen i orterne blefvo befriade från det icke obetydliga besväret att afgifva redogörelser till många förvaltande Verk; och att dessa Verks omsorger med uppbördens emottagande från landsorterne samt densammas kontrollerande och granskande komme att upphöra, hvilket borde bereda besparing i deras förvaltningskostnader; äfvensom Rikets Ständer, för att vid bestämmandet af dessa anslag, så mycket säkrare närma sig den summa, hvilken borde tillkomma hvart och ett af de serskilda Verken, och dymedelt trygga så väl dem, som Statsverket för möjligen befarade förluster, funno lämpligt, att penningar samt indelda räntornas kronovärde och spannemålens tunnetal, der sådant förekomme, serskildt borde, en gång för alla, såsom bestämda anslag uppföras, dock sä, att i afseende å de prisförändringar, som räntepersedlar och spanmål voro underkastade, ett medeltal af de välden, hvartill indelda räntor och spanmål under de sista fem åren till Statsverket ingått, borde vid hvarje ny Statsreglering tagas till grund för bestämmandet af de pris derå, som för de följande åren intill vidtagandet af nästa Statsreglering skulle de serskilda Verken tillgodokomma; och anförde Rikets Ständer vidare, hurusom, med hänsigt till bestämmandet af de Verks medel, som i följd häraf lämpligen ansågos kunna direkte till Statsverket ingå, en noggrann utredning om beskaffenheten af dessa Verks inkomster borde tillvägabringas för utrönande af de belopp, hvilka, såsom årliga anslag, i stället skulle dem tillkomma, hvarvid vore att iakttaga, att kapitaler och intressen samt tillhörige eller donerade fastigheter, hvaraf afkastning erhölles, skulle undantagas, och icke komma till någon beräkning, enär sådane vore att anse såsom enskild förmögenhet eller tillhörighet,
hvarmed statsbestvret icke borde hafva att sig befatta; hvarjemte Rikets Ständer slutligen hemställde, att, derest
Statsverket sålunda komme att öfvertaga åtskillige förvaltande Verks inkomster, en reglering jemväl måtte, i sammanhang med undersökningen om desammas beskaffenhet, varda vidtagen af de uppbördstitlar, hvaraf ifrågavarande Ståts-Utskottets Ulätande, N:o 51, Litt. A. 8 Verks inkomster utgöras, till befrämjande deraf, att de på ett mer ändamålsenligt sätt och icke, såsom nu eger rum, under mångfaldigt olika benämningar debiteras, så att när, till exempel, böter förekomma å flera Verks medel, sådane alltid måtte tillsammans endast å ett ställe upptagas.
Sedan Kongl. Maj:t, med anledning af hvad sålunda förekommit, under den 20 April 1830 anbefallt Dess och Rikets Stats-kontor att, efter det vederbörande förvaltande
Verk blifvit hörde, sig i underdånighet yttra, angående den af Rikets
Ständer i ofvanberörde måtto föreslagna reglering samt i hvad mån och på hvad sätt densamma lämpligast skulle kunna tillvägabringas, afgaf Stats-kontoret, under den 30 Oktober 1834, dess underdåniga yttrande i ämnet, dervid Stats-kontoret, efter att hafva från de förvaltande Verk, hvilkas inkomster syntes kunna blifva föremål för den ifrågaställda regleringen, infordrat sådane uppgifter, som Rikets