Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Tili ytterligare lie vis för kyrkornas rätt från äldre tider hörde försäkringen i Malmö Recess af den 18 September 1662, alt de ”lieneficier, som voro lagde till kyrkor, skolor och deras beljenters underhåll, men voro införde i ens eller annans donations- elier köpebref, skulle förblifva vid deras fundation” samt Kongl. Resolutionerue för kyrko-inspectionen i Halland af den 30 Augusti 1697, sorn i 1 § förordnade, all Inspeclorerne skulle ”förhöja kyrkornas inkomster och räntor af deras hemman och jordar, såsom med krono- och frälsegocls skedde, samt vid åboledigheler till åboer antaga sådane, sorn vöre duglige,” af hvilket sistnämnda stadgande den omtvistade städselrälten till hemmanen äfven syntes vara fullkomligt klar och obestridlig.
Vöre förhållandet annorlunda, måste det förefalla oförklarligt, att under en tidföljd af snart 200 år, under hvilka städsel bref å dessai slags hemman för kyrkornas räkning utfärdats, inga anspråk loi r, än på den aldra seduasle tiden blifvit e* mot denna rättighet framställde.
Icke ens den ytterligt stränga reduclionen af alla f. d. kronogods i Konung Carl XI:s lid hade härutinnan medfört någon inskränkning, medan andra, likaledes till pios usus donerade gods, såsom de Hvitfeldlska i Bohus Län, dömdes till indragning.
Skulle ock några få sednare speciella Resolutioner, hvilka i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse åberopas, synas till någon del inskränka en allmännare slutföljd af äldre handlingar och häfdvunna förhållanden, kunde dock väl icke dessa gälla såsom allmänna prsejudicat eller för flera fall, än de blifvit gifne.
JDe innebure,- efter Preste-Slåndets lanke, endast ett ytterligare bevis för obehöfligheten af någon Rikets Ständers mellankomst, lör att åt hvarje enskild medborgare bereda åtnjutandet af all laglig frihet i framdragandet af förmenta rättsanspråk till vederbörlig pröfning och denna pröfnings oväld emot alla.
Genom de af Kongl. Majit om Hailänska kyrkohemmanens ularrendering vidtagne förfoganden, hade åboerne å dessa hemman försäkrats om flere förmoner, än de fleste arrendatorer af annans egendom, och egde således ingen giltig anledning att önska hemmanens förläggande till en kronans egendom frän kyrkans.
De Halländska kyrkorna, som öfvermått till Sverige med försäkrad rätt att bibehålla hvad de under Danska tiden egt samt alltsedan innehaft jordegande- och utöfvat slädselrätt lill ifrågavarande hemman, kunde icke umbära dessa förmoner utan att förfalla eller för sitt underhåll och de flere ändamål, folkundervisning, 12 Slats-Utskoltcts Uttalande, N:o 182. fattigvård m. m., som af dessa hemmans afkastning understöddes, falla församlingarne, hvilkas invånare i de liesta orter vöre obemedlade, till oberäknelig tunga.
Rättigheten för hvar och en, som förmenar sig kunna lagligen styrka kronans bättre rätt till serskilde kyrkohemman, att få sina skäl lagligen pröfvade, vore, såsom exempel utvisade, redan gifven oell utöfvad; anbefallandet af en allmän stämning å kronans vägnar emot alia kvrkornes föreståndare, med åläggande alt förete skriftliga åtkomslhandlingar från en urminnes tid till flera än 200 hemman, skulle föranleda rättegångar af den mest eflertänkliga beskaffenhet och långvarighet, säkerligen icke ulan den menligaste förändring af den lugna ordning och det värdiga förhållande, sorn nu egde rum emellan lärare och åhörare i en hel landsort.
Derjemte borde i betraktande tagas, att kostnaderne för sådane rättegångar, som efter all sannolikhet skulle lemna åt staten ringa eller ingen ersättning, mäste blifva ganska betydliga och icke kunde drabba någon annan än kronan.
På grund af allt detta liar Preste-Ståndet slutligen i underdånighet anhållit, ali Rikets Ständers i förevarande hänseende framställde begäran icke mätte i nåder bifallas.
Consistorium i Götheborg, har uti serskilde, i anledning af Rikets Ständers och Preste-Ståndets förenämnde underdåniga skrifvelser afgifne, utlåtanden, på. de af Rikets Ständer anförde skäl och då Consistorium, å ena sidan, ovilkorligt måste antaga, att en verklig och laglig undersökning vore af de 3:ne Riks-Slånden åsyftad, oell, å andra sidan, i betraktande af tidslynnets sigtning, ansåge föga vara vunnet genom att tills vidare söka draga saken undan ljuset, och att densamma endast så vida vore ren, som den tålde ljuset, i underdånighet tillstyrkt nådigt bifall till Rikets Ständers ifrågavarande underdåniga framställning, under förklarande derjemte, alt, då formen för dea begärde undersökningen på förhand syntes bestämd, Consistorium funne det vara en af sakens egen natur framkallad förutsättning, att icke kyrkorne må åläggas förete åtkomsthandlingar, i hvilket läll undersökningen, v.ore blott ett svekfullt föregifvande, ulan att det må vara kronans åliggande att styrka sin bättre rätt, och att således i intet lall kyrkorcassorne må, i och för denna undersökning, på något sätt betungas;, äfvensom, efter Consistorii, tanke, kyrkorne borde, huru än målet mätte aflöpa, oqvaldt bibehållas, vid. dfi årliga ränteförmoner, de hittills af kyikohemmanen uppburit,. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 182. 13 Kong1. Maj:ls Befallningshafvande i Hallands
Län har, med bifogande af en i Lands-Contoret upprättad förteckning å alla hemman inom Länet, af hvilka smör- eller andra räntor äro kyrkor och presterskapet anslagne, hvilken förteckning dock icke kommit Utskottet tillhanda, i underdånighet anfört, hurusom det förhållande, att de Halländska kyrkohemmanet! ursprungligen varit af krono-natur samt under den tid provinsen Halland lydde under Danska Kronan ansetts och behandlats såsom kronohemman, vore numera fullkomligen ulredt dels genom ett af några åboer å sådane hemman till Kongl. Majlis
Befallningshafvande inlemnadt bevis, hvilket, ullärdadt den 2 Mars 1840 af Professoren i Lagiarenheten vid Universiteten i.
Köpenhamn Rofderup Rosenvinge, bestyrkt af Geheime Archivarie!!
Finn Magnussen och till underskrifternes riktighet vitsordadt af Svenske och Norrske Ministern vid Kongl. Danska Hofvet, innehölle: att enligt de olliciella copie-böcker från l(i:de och 17:de århundradena, som angå Skåne och Halland, samt finnas förvarade i Kongl. Danska Geheime Archivet, de hemman, hvaraf kyrkorne egde Landgille, blifvit under
Danska tiden, så vidt kyrkorna egdes af Konungen och kallelse-rätten af honom utöfvades, bortstadde för Kronans räkning af Konungens ”Lendsmand,” dels af ett uti Kammar-Collegium i afskrift befintligt Bref af Konung Christian IV, dateradt den 29 Juni 1683, hvaruti åboer å hemman med landgille till kyrkor eller sådane hemman, som uti 1646 års jordebok äro upptagne, såsom kyrko-, kallades Väne och Kronansbönder och tjenare.
Att denna hemmanens ursprungliga egenskap af krono-, äfven efter provinsens afträdande till Sverige, borde bibehållas, udagalades genom 27 § af Freds-tractalen i Brömsebro den 13 Augusti 1648.
Till bestyrkande deraf, att kyrkohemmanen, äfven de första åren efter det Halland kommit under Svenska Kronan, behandlats såsom Kronans hemman, äfvensom att städja derför erlagts till Kronan, har Kongl. Majlis
Befallningshafvande åberopat åtskillige, till större delen uti Rikets Ständers underdåniga skrifvelse uppräknade handlingar, hvaribland det så kallade Halländska contractet af år 1648, hvilken handling, ännu gällande lill rättesnöre för utgörande af hemmantals-räntan och en del andre hemmanen åtföljande besvär, blifvit på alla kyrkohemmanen tillämpad, och deruti städsmål uppgifvits såsom tillhörande Kongl. Majit och Kronan.
V andra sidan hade deremot icke kunnat framsöka» en enda handling, sorn berättigade kyrkorna till den oinskränkta dispositions- och slädsel-rätt,. hvilken de öfver en del af dessa hemman sedermera utöfva!..
Det tilli 14 Stats Utskottets Utlåtande, N:o 1S2. stöd för denna rättighet åberopade hufvudskål, att nemligen hemmanen uti 1(146 års jordebok funnits upptagne under rubrik af kyrkohemman, förfölle, enär visadt vore, att kronan håde före och efter den tid, då berörde jordebok upprättades, haft jordegande- och disposilions-rätlen sig förbehållen.
Häraf ansåg Kongl. Maj:ts Befallningshafvande således loija, att kyrkorna sedan
Danska tiden obehörigen tili vallat sig nämnde rätt öfver de hemman hvaraf de för närvarande äro i besittning, dä icke med donalionsbref eller annan handling kan ådagaläggas, att en sådan dispositions-rätt kyrkan rätteligen tillhörer.
Af de uti 1646 års jordebok upptagne kyrkohemmanet! hade någre blifvit försålde till skatte, flere i äldre och sednare tider bortstadde för Kronans räkning utan ali gensägelse å kyrkornas sida och en icke obetydlig del egdes med full frälsemanna-rätt, dels i följd af byte och dels genom köp från Kronan.
Om rubriken kyrkohemman medfört ovillkorlig jordegande- och dispositions-rätt för kyrkorna öfver alla derunder upptagne hemman, hade en så olika behandling icke kunnat ega mm, enär kyrko-föreståndarne troligen icke underlåtit att protestera emot ingreppet i kyrkans rättigheter, i fall sådane verkligen lörefunnils.
På grund af dessa förhållanden ansåge sig Kongl. Maj:ts Befallningshafvande böra i underdånighet tillstyrka den af Rikets Ständer i frågan äskade åtgärd, för hvars verkställighet likväl, i Kongl. Maj:ts Befallningshafvande* tanka, erfordrades undanrödjande dels af de i följd af Kongl.
Brefvet den 26 April 1826 vidtagne arrenden, dels ock af de beslut om jordegandeoch städsel-rätten, som blifvit gifne uti administrativ väg, rörande sådane hemman, hvilka sedan år 1725 äro upptagne bland kronohemman, och i domstols väg angående de uti frälse-columnen införde hem man.
Vidare har Kongl. Kammar-Co/legium, uti afgifvet betänkande, i underdånighet yttrat, att de flere af Kongl. Maj:t meddeldte och af PresteStåndet åberopade Nådiga Resolutioner j visserligen skulle med skäl kunna anses innefatta giltiga hinder emot hvarje åtgärd, åsyftande att tillvinna Kronan egande-rätten till Halländska kyrkohemmanen, så vida icke, genom sedermera anställde undersökningar, sådane upplysningar åstadkommits, som spridde ett förut saknadt ljus öfver förhållandet med dessa hemman och gjorde, om icke oslridigt, åtminstone sannolikt, att de åtgärder, hvilka i förevarande hänseende kunde vidtagas, icke skulle fruktlöst aflöpa. Ståls-Utskottets Utlåtande, N:o 182.
15 l ill stöd föy kyrkornes vätt lill dessa hemman, hade hufvudsakligen åberopaLs följande handlingar: l:o Konung Christian IV:s i Danmark Recess af den 27 Februari 1643, ulvisande, all kyrkorna den liden egde gårdar eller hemman, af 11 v ilka de uppburo landtgille och städsmål.
Då emedlertid denna
För fattning gällde för hela dåvarande
Danska området, inom hvilket mångå hemman funnos, som med full egande-rätt blifvit kyrkorne donerade och hvarå Recessens sladganden voro tillämplige, men ingen serskild anledning förekomme, att desamma alsett de Halländska så kallade kyrkohemmanet ausåge Collegium någon bevisning i förevarande mål icke kunna ifrån nämnde handling bernias; 2:o 1646 och följande årens jordeböcker för Hallands Län, uti hvilka ifrågavarande hemman upptagits under lileln: Kyrkohemman.
Collegium erinrar härvid, att äfven öfrige Länens jordeböcker för berörde tid upploge hemmanen under de titlar, hvartill dispositionen af dem och deras räntor till och med före reformationen och den derpåföljde reducliou iöranledt.
Sålunda förekomme, jemte skatte-, frälse- och krono-, äfven kloster-, canicke-, nonne-, preste-, kyrko- m. 11. hemman, och, ehuru desse slags hemman redan genom Konung Gustaf Ls reduction blifvit till Kronan indragne, fortfore de likväl att i jordeböckerne oförändradt upptagas under de gamla titlarne intill år 1725, då förändring med jordeboken vidlogs.
Lika litet sorn i Sveriges gamla provinser kyrkorna skulle kunnat tillvinna sig de i jordeböckerne under titeln ”kyrkohemman” upptagne hemman, lika litet syntes det kunna lyckas kyrkorna i Halland, hvarest under nyssberörde benämning alla de hemman funnes upptagne, af hvilkas räntor något utgått till kyrkorna, med lydlig annotation hvad och huru mycket af jordeboks-persedlarne tillhörde kyrkan, hvaremot, för de hemman och lägenheter, som af kyrkorna med fri disposilions-rält innehades, sådant funnes serskildt annoleradt; 3:o Malmö Recess af den 18 September 1662.
Det förklarande, som, eller uppgifl i Preste-Ståndets underdåniga skrifvelse, skulle i nämnde handling linnas meddeiadt, förekomme emedlertid icke uti Recessen, men igenfunnes i de Kongl.
Commissariernes i anledning af Ståndens serskilde besvär och desiderier gifne resolution, hvars 9:de punkt, uppå presterskapets i Halland ingifne besvär, lydde sålunda: ”De benelicia, soni af serdeles benådning och förmedelst Kongl.
Bref äro lagde till kyrkor, ir» Stats-Utskoltets Utlåtande, N:o 182. skolor och deras betjentes underhåll och nu förmenas vara införde uti ens och annans donations- eller köpe-bref, blifva billigt vid sin fundation; och finna samtlige Commissarierne skäligt, att kyrkor, skolor och de betjente, till hvilka af gammal tid någon viss ränta förmedelst Kongl. Bref utaf en okristlig intension är förordnadt och perpelueradt, bör mainteneras, dock mäste sådant intet vidare exlenderas, än på den räntan, som af aldeus tid sedvanligt till deni är utlagd”.
Dåe nu ingen anledning förefunnes, att :!e af kyrkohemmauen kyrkorna anslagne räntor blifvit dem förhållne, syntes det sannolikt, att Halländska presterskapets besvär, hvarå resolutionen följt, endast afsett, att, genom kyrkohemmans donation och förpantning, dispositionen deröfver presterskapet frångått; och af resolutionen, betraktad i sin helhet, kunde ingen annan slutföljd rimligen dragas, än att besvären ogillades och att kyrkornes med de fleres rätt inskränktes till räntorne, så framt ej genom serskilde Kongl. Bref kunde visas att vidsträcktare rättighet dem tillkomme, hvadan samma resolution, långt ifrån alt understödja kyrkornas anspråk, talade till Kronans förmon för alla de Tall, hvari omförmälde bevisning ej kunde å kyrkans vägnar åsladkommas, äfvensom den på det bestämdaste vederläde den för kyrkorna åberopade satts, att dispositions- och städsel-rätten alltid skulle åtfölja landtgillet; 4:o 1697 års kyrko-räkenskaper; 5:o Konung Carl XII:s Instruction för kyrko-inspectorerne i Halland af den 30 Augusti samma år; och 6:o Hallands Beskrifning af år 1729, alla utvisande, att hemman och jordar för kyrkornas räkning bortstädslades, samt 7:o Kongl.
Resolutionen på Allmogens besvär den 29 Nov. 1756, § 79, hvari Landshöfdingen ålägges förbjuda krono-betjeningen alt i någon måtto befatta sig med kyrkohemmans och lägenheters borlstädjande.
— Att kyrkorna redan på 1600-talet och allt sedermera varit i utöfning af städsel-rätten till en del kyrkohemman vore utom allt tvifvel; men då, jemnlikt Kongl.
Brefvet den 22 Maj 1819, den disposition, som tillkommit -efter provinsen Hallands förening med Sverige, vöre att anse för olaglig och icke borde ega bestånd, hyste Collegiuni den åsigt, att förhållandet vid nyssberörde tidpunkter icke kunde i förevarande fall tjena till rättesnöre, utan att måttstocken för frågans bedömande rätteligen borde hem tas - Siats-Utskoltcls Utlåtande, N:o 182.
17 las från del förhållande, som funnes hafva egt rum före och näst efter provinsens afträdande lill Sverige.
Bland de skäl och bevis, som talade för Kronans rätt till kyrko - hemmanen, förekomme i första rummet 1569 års landebok, hvilken i afseende på åtskilliga af dessa hemman bestämdt innehölle, att ”dominium tillhörer Kongl.
Majit,” men, så vidt kändt vore, icke rörande något enda hemman förmälde, att dominium skulle tillhöra kyrkan.
Den af Rikets Ständer åberopade officiella afskrift utaf Konung Fredric ll:s i Danmark
Bref af den 11 Augusti 1569 ådagalade, att landeboken blifvit på högvederbörlig befallning upprättad, och saknaden af underskrift förringade icke dess verkan, enär dylika handlingar för äldre tider vanligen ej vore underskrifne.
Också hade landeboken blifvit vid åtskillige tillfällen åberopad och erkänd, icke allenast af Danske Konungar, utan ock af Svenska presterskapet och Svenska embets-myndigheter, hvarpå flera exempel af Collegium anförts.
I hvad nion uppgiften, att landeboken endast för nio hemman, innehölle, det dominium tillhörer Kronan, vore med verkliga förhållandet öfverensstämmande, hade Collegium, vid saknad tillgång lill nämnde handling, icke varit i tillfälle att närmare utreda.
Genom undersökningar i serskilde mål vöre emedlertid ådagalagdt, att landeboken för fyra gårdar, som gåfve landtgille-smör lill Snäfstorps kyrka, och för en gärd, deraf Trönninge kyrka uppbure smörränta, anmärkte, det dominium tillhörde Slichtens Laendsmand, hvarmed ej kunde förstås annat än Länets styresman.
För ett kyrkohemman åter funnes antecknadt: dominium till Stichtet, hvilket måste innebära samma mening; för ett hemman: dominium till Laholms slott, och för ett annat: Peder Skram, Riddare, häfver herradömet.
Om nu ock, hvilket vore föga sannolikt, landeboken icke skulle omnämna Kronans dominium till flere, än ofvauberörde hemman, så vore likväl härigenom ådagalagdt, att kyrkorna icke egde dominium till alla de s. k. kyrkohemmanen, och endast den omständighet, att landeboken icke förmälde något om kyrkornas dispositions- och städselrätt, utmärkte, att någon sådan rätt på den tiden icke af kyrkorna innehades eller utöfvades, helst intet tvifvel vore, att ju, i motsatt fall, denna så vigtiga rättighet blifvit omnämnd af kyrkoherdarne uti deras i och för landeboken lemnade uppgifter samt uti denna upptagen; hvaremot, enär Dih. till R.
Prot. 1845, 4 Sami. 1 Afä. 2 Band. 4 Höft. 3 as Stuts-Ulskottets Utlåtande, Xro 182. afsigten med densamma.» upprättande endast varit alt beslamma kyrkornas tillhörigheter och inkomster, Kronan a II tior viii kunde ega så väl dispositions-vä
Ilen öfver kyrkohemmanet), sorn en del af' väntan deraf, utan att sådant i landeboken anmärktes.
När nu Kongl. Brefven den 7 Ang. 1801, i truga, om lietgonsk v klen i Lunds Stift, och den 29 Mars 1825, angående några kyrkohemman i Halland, icke frånkände landeboken vitsord för annat falt, än att den afveke från audre sednare trovärdige handlingar, men hvilket här ej- inträffade, syntes roan ej kunna undgå att hista billigt afseende å hvad ifrågavarande ganda handling,rörande Kronans dominiuin till åtskillig? kyrkohemman, inuehölle.
Alt dominiuin, i- allmänhet betecknade egande- och dermed åtföljande dispositionsrätt, syntes, efter Collegii tanka, icke böra bestridas..
Beggedera kunde val inskränkas, hvarigenom uppkomme dominium nou plenum; men ett så beska fia dl ofullständigt dominium kunde icke rimligtvis antagas existera, ulan fullständig bevisning om inskränkningens verklighet och beskaffenhet.
Gamla handlingar ådägalade dessutom med full tillförlitlighet, att med både dominium och Danska ordet ”herrlighet’* fcrstodes egande- och nyttjande-rätt..
Sålunda hade Konung Fredric II, genom Salubref den 13, Februari 1562, sålt och afhändt från Sig och Kronan samt tillegna!
Slen Bilde Lill Wandaus, som orden lydde, ”vor och Gronou.es herrik ndi Broby Socken och, uti Lundiums bye, liggendes att bafve, aimie, bruge och beholde till everdelig eieudom; dock hvis laudgilde oell ratti »lied, sorn hörer till Önnesta K i rebe och af förenämnde Sjul’ gaarde hertill er utgivet till Kirchen, skall derefter ubekindret folge förenämnde Önnestad Kirehe.”' En år 1760 upprättad jordebok öfver kyrkornas i Christianstads
Län egendomar inuehölle, att ”alldenstund dominium icke tillhörer kyrkan, så kan < j eller kyrkan få någon städja”.
Dessa med
Hera exempel bekräftade icke allenast, att hemman, af hvilka kyrkan, endast åtnjutit icke åtföljde laud Ig litet, men ansetts oskiljaktig från dominium.
Konung Fredric lits of vanberörde Sulu-bref ådagakule derjemte, hurusom Danmarks Konungar utöfva b- en fri och obehindrad dispositionsrätt öfver kyrkohemmaneu, hvilkas innehafvare ock blifvit kallade kronobonde!' ej, allenast i Konung Christian lV:s Bref den 29 Juni 1633, utan oek i åtskilliga handlingar af sednare datum, såsom 1645. års afkortningslängd för Laholms Stats-Utslcoltcts Ullålande, N:o 182. 19 Län, och Halländska contraclet af år 1648.
En lika inskränkt disposilions-rätt öfver kyrkohemnianen i Halland hade äfven, efter provinsens afträdande till Sverige, af Svenska kronan utöfvats, hvilket styrktes genom de Donalionsbref af den 20 Augusti 1652 och 30 April 1653, hvarigenom tillhopa 53 kyrkohemman blifvit dels förlänte åt Grefve Axel Lilje, såsom en del af hans grefskap, dels skänkte lill Grefvinnan Ebba Sparre, att, med dertill hörande egor i lius och jord m. m., ”nyttjas, brukas och behållas under adelig frälse-frihet och frälsemanvia-ljenst.”
På enaiianda sätt hade ock staten genom förpantning eller försäljning till enskilde afstått större delen af de öfrige kyrkohemmanet så. att endast några få af dem blifvit odisponerade.
Då nu kyrkornas förmenta räll alt bort städja kvrkohemmanen <>- möjligen kunnat existera i bredd med de Omständigheter, som i omformalde måtto blifvit, slraxt elle)' det Halland kom under Sveriges Krona, åt enskilde personer förunnade, och då härtill komme, alt verificalionerne till 1645—1653 årens Landsböcker, hvilka visade, alt under denna lid städselpenningar för några och tjugu kyrkohemman i Kronans cassa influtit, innefattade det positivaste bevis derom, alt Kronan vid berörde tidpunkt ulöfval slädsel-rälten till kyrkohemmanet funné Collegium häraf ovedersägligen följa, att ifrågavarande rättighet vid Hallands afträdande till Sverige icke tillkommit kyrkorna, utan att presterskapet sedermera i den nion hemmanen genom reduetion eller eljest åter til Höllö Staten, obehörigen densamma sig tillegna!, hvilket förefölle destomindre ovänladt, som vid de hällne undersökningarne blifvit ådagalagdt, att preslerkapet salt sig i utöfning af städsel-rätten till åtskilliga pura kronohemman, hvilka aldrig i jordeboken varit upptagne såsom kyrkans, men af hvilkas ränta någon del varit kyrkan tillagd.
Vid sådant förhållande och enär ett slut på det tillstånd ai ovisshet, rörande dispositionen af kyrkohemnianen, som hittills egt och ännu egde rum, borde så snart som möjligt beredas, tillstyrkte Collegium, att ändamålsenliga åtgärder måtte vidtagas för alt göra lagligen gällande Statens rätt till de kyrkohemman, som, enligt den af Kongl. Majis Befallningshafvande insände förteckning, utaf kyrkorna disponeras eller lill hvilka denna rätt, på ett eller annat sätt, göres Kronan stridig.
Collegium delade likväl icke den af Rikets Ständer yttrade åsigt om lämpligheten och ändamålsenligheten deraf att till domstol instämma alla mål af ifrågavarande beskaffenhet; utan hemställde 20 Stats-Ulslioitets Utlåtande, N:o 182. att, i enlighet med stadgandena uti Kongl.
Brefvet den 22 Maj 1819 och 8 § af den för Collegium utfärdade Nådiga Instruclion af den 16 Februari 1838, frågor, angående dispositions-rätlen till sådane kyrkohemman, hvilka i jordeboken funnes upptagne i krono-columnen, måtte, på sätt i dylika fall hittills egt rum, få i administrativ väg pröfvas och afgöras, helst några väsendtliga upplysningar, rörande förhållandet med hemmanen i äldre tider, ingalunda vore att af undersökning inför domstol förvänta, men deremot syntes fullständigt och tillförlitligt kunna vinnas endast genom forskning i Collegii archiv, samt en allmän undersökning i domstolsväg i allt fall icke kunde vinnas, enär inslämniugen måste ske till serskilde domstolar i mon af hemmanens olika belägenhet.