Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Preussen m. fl. och äfven i afseende pä vår utrikes korrespondens antagna zonberäkningen med afstånden af 1—10, 10—25, 25- 45, 45—70 med liera geografiska mil samt derefter lämpade progressiva porto-satser, dock med skälig nedsättning för vårt land af portosatsen, isynnerhet för den första zonen; Herr Ridderstad, C. F.: att telegraf och postverket båda voro att befrakta såsom vehiklar för handeln oell industrien samt ämnade att, minskande afstånden orterne emellan, uppmuntra en lifligare kommunikation.
Men blefve dessa civilisationens Ijensteandar för dvrlegde, så uppfyllde de föga sitt vigtiga åtagande.
Om telegrafverkets organisation vore felaktig, om telegraf-stationer inrättades på ställen, der de visade sig mindre beböfliga, och telegrafverket härigenom åsamkat sig skulder öfver tillgångarne, borde väl ej derför den första telegraf zonens större aflärsplatser få sin telegraf-kontribution fördubblad.
På grund häraf föresloges, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Allm. Besv.- och Ekon.-Ulshottels Betänkande N:o 198.
5 Mflj:l begära nedsättning i det nu gällande uniforraa telegrafportot från 2 R:dr R:mt till 1 R:dr: Herr Hierta, L. J.: att den förändring, hvarigenom telegraf-medelporfot bestämdes, visat sig ganska illa beräknad i det att telegrammerues antal så betydligt nedgått att, i stället för den behållning räkenskaperna förut visat, en ej obetydlig brist uppstått, hvilken måste fyllas af statens öfriga tillgångar om telegrafverket skulle kunna underhållas.
Så borde det icke vara.
Utom det att i flera andra iänder telegraf-inrättningarne lemnade behållning, vore det sannolikt att just en betydlig nedsättning i afgifternt skulle leda till vinst för inrättningen, genom den tillökning i telegraf-korrespondensen, sorn deraf blefve en följd.
För detta antagande talade förhållandet i Schweitz, der högsta telegrafportot inom landet vore en franc, motsvarande 72 öre, men hvarest likväl, utan bidrag af statsmedel, stationernas antal kunnat så ökas, att, i förhållande till folkmängden, antalet stationer vore dubbelt större än i något annat europeiskt land.
Det kunde icke betviflas att ett porto af 72 öre för tretio Svenska mil med en lämplig förhöjning för större afstånd skulle i en kanske oberäknelig grad mångdubbla telegraferingen, likasom med all sannolikhet kunde antagas att den tillökning i utgifter, en sålunda ökad korrespondans möjligen fordrade, icke på långt när skulle uppgå mot vinsten i inkomster.
Det borde derföre undersökas huruvida icke kostnaderne för telegraf-förvaltningen kunde betydligt nedsättas genom inrättningens organiserande på samma fot som i Norge, Danmark, Hamburg eller Schweitz eller genom fruntimmers antagande till biträde vid serverandet af telegraf-instrumenterna samt telegrammernes utskrifning, såsom i England, Fraukrike och Förenta Staterne, enär dessa rent mekaniska göromål sålunda kunde erhållas till vida billigare pris än om de af särskildt antagne tjenstemän skulle förrättas.
Äfvenså borde tillses om icke med omförmälda inskränkningar i förvaltningskostnaden, till hvilka ytterligare torde böra komma telegrafverkets förenande med postverket under samma Chef, vid den nuvarande Chefens för telegrafverket afgång, en nedsättning i telegraf-portot till 75 öre för ett afstånd af till och med 32 mil och 1 R:dr 20 öre för längre afstånd kunna ega rum, utan att dock motionären ville bestämdt vidhålla dessa siffror; och Riksdags-fullmägtigen Josef Oscar Almqvist från Norrbottens län: att det vore af vigt att telegraf-förvaltningen ombesörjdes med den omtanka och sparsamhet, som landets redan för densamma gjorda dryga uppoffringar och Statsverkets ringa tillgfinga kräfde.
I sådant afseende vore dock mycket emot den nuvarande förvaltningen att anmärka.
Så företoges en mängd resor årligen af Chefen, lntendenterne och någon gång af Sekreteraren till och med till utlandet, hvilka resor till större delen borde kunna undvikas.
Likaså föranleddes onödiga utgifter genom tjenatemäns transporterande ofta nog till aflägsna orter.
Styrelsen för telegrafverket borde väl här kunna ordnas på en lika enkel fot, som i grannländerna Norge och Danmark, der telegrafens högste styresman hette Direktör och dirigerade verket, utan en svärm Intendenter, Direktörer, m. nt.
För -4 Allm. Bese.- och Ekon.-Ulskottels Betänkande N:o 198. sådant ändamål måste Leia styrelsen omorganiseras, stora inskränkningar inom verkets kansli- och kameral afdelningar ske och äfven i öfrigt onödiga utgifter upphöra.
Genom dylika förändringar skulle, enligt ett af motionären uppgjordt förslag till sta tför telegrafverket, årligen omkring 30,000 R.-dr R:mt kunna sparas, hvilket ungefärligen motsvarade den summa, som i telegrafverkets årliga behof bruste, och af Handels- och Sjöfartsfonden måste fyllas.
En annan fråga, som äfven borde tagas i betraktande, vore portoafgiftens bestämmande så, att på en gång Verkets bästa befordrades och allmänhetens billiga fordringar uppfylldes.
I sådant afseende ansåge motionären, att en ytterligare nedsättning i portot skulle medföra ökade inkomster.
För vinnande af sålunda antydda syftemål föresloge motionären, att elektris a telegrafverket måtte, lika med andra embets. verk, ställas under Rikets Ständers omedelbara kontroll, samt inga ändringar i portoberäkningar, aflöningsstat m m. än sådane, som af Rikets Ständer medgåfves, måttevidtagas ; att inga, med undantag af kassörer, registrator, materialförvaltare och kammarskrifvare, hvilka borde hafva undergått examen för inträde i Rikets räkenskapsverk, måtte till någon tjenst inom telegrafverket befordras, som icke undergått de för inträdet nu föreskrifna examina; samt att portot för enkelt telegram om tjugo ord, adressen inräknad, måtte nedsättas för afstånd inom 25 mil till 75 öre, med 25 öre3 tillökning för hvarje tiotal ord, och portot för längre afstånd bestämmas till 1 R:dr 50 öre för tjngo ord, med 75 öres tillökning för hvarje öfverskjutande tiotal.
Enligt Utskottet meddelad uppgift, har under tiden från den 1 Juli 1S59, då tillämpning af medelportot tog sin början, och till den l Juli innevarande år, inkomsterne af den inrikes telegram vexlingen, jemförde med nästföregående år, visat en minskning af 6 787 R:dr 20 öre, under det telegram-antalet, efter samma grunder för jemförelsen, nedgått från 146,830 till 98,922 och således minskats med nära en tredjedel.
Då minskningen i inkomster, uppgående till ej fullt tre proceat af hela inkomstbeloppet, är föga betydlig och fullt torde motsvaras af de besparingar i fjenstemanna afföningar, sorn under samma tid kunnat ega rum, är det egentligen den betydliga nedsättnlngen i telegrammernes antal, som synes förtjena uppmärksamhet.
Man har i allmänhet velat anse densamma orsakad ensamt af medelportot.
Det torde derför böra ihågkomma*, att af de 2,270 särskilda afstånd från en telegrafstation till en annan, rom vid medeiportots införande i Sverige fuunos, och för hvart och ett af hvit ka särskild telegraferlngs-afgift var bestämd, denna afgift vid medelportots stadgande till 2
R:dr förblef oförändrad för 753 bland dessa afstånd, förhöjdes från 1 Rulr tili 2 R:dr för 615, men nedsatte* för ej mindre än 902 deraf från 3 till 2 R:dr för 546, från 4 till 2 R:dr för 300 och från 5 till 2 R:dr för 56.
Lägges härtill, att bland de afstånd, för hvilka afgiften genom medelportot nedsattes, räknas sådana som emellan Stockholm och Göteborg, Stockholm och samtlige stationer i Skåne, Göteborg och Gefle, Göteborg och Sundsvall m. fl., der telegram-vexlingen varit befydiigare, vill det synas, som antingen missnöjet med medelportot icke kunnat vara så allmänt, som motionärerne låta påskina, elier ock, att missbelåten - Allm.
Besv- och Ekon.-Utskottels Betänkande N:o i98. 5 beten gällt andra förändringar i föreskrifterna för telegraf-korrespondensen.
I sådant afseende förekommer, att före den 1 Juli 1859 korrespondent egde rättighet, att i enkelt telegram inrymma 25 ord. med ytterligare afgiftsfri adress af högst 5 ord, i stället att nu enkelt telegram icke får utgöras af flere än 20 ord, adressen deri inräknad; att om svaret på en afsäud skrifvelse icke innehöll flere än 10 ord, utom de 5 adress-orden, samt portot derför erlades i förväg af afsändaren, detsamma utgjordes med endast 50 procent af vanlig telegraferings-afgift; samt att åtskilliga anteckningar om telegrammernes vidare befordringssätt m. m., hvilka nu ingå i det taxering underkastade ordantalet, förut åtnjöto portofrihet.
Alla dessa inskränkningar måste vida mera allmänt verkat på telegram-vexlingen, än medelportot, hvilket, såsom redan visadt är, för de fleste korrespondenterne lemnade afgiften oförändrad eller betydligt nedsatte densamma.
Icke heller lider det tvifvel, att en återgång från medelportot till zonporto-satser, skulle hos alla dem, hvilka derigenom ånyo betungades med högre afgifter, väcka icke mindre missnöje, än förstnämnde porto åstadkommit hos dem, hvilka derigenom fått sin afgift förhöjd.
De särskilda föreskrifterna om inskränkning i ordantalet m. m., vidtogos på yrkande af Telegraf-styrelsen, 1 syfte, att bestämmelserna för den inrikes telegramvexlingen skulle blifva öfverensstämmande med de allmänt antagna gruuderne för den internationela korrespondensen och de skäl, hvilka föraniedt dessa stadganden, qvarstå således oförändrade, så länge icke någon förändring inträffat i bestämmelserna för sistnämnda korrespondensen.
Emot telegraf-medelportot åter anföres hufvudsakligen, att ett telegram, som afsändes på ett längre afstånd, bör beläggas med högre afgift, enär» under expedierandet deraf, alla mellan-stationer försättas i overksamhet, samt att medelportot gynnade affärskorrespondensen på bekostnad af de meddelanden, hvilka närbelägnare orter emellan rörande familjeförhållanden och dylikt ofta ifrägakomme, men hvilka, genom den högre afgift ett medelporto föranledde, förhindrades.
Man synes härvid helt och hållet hafva förbisett att. om för expedierande af telegram på en längre linie, mellanstationernes korrespondens afbrytes, så hindras på samma sätt, genom telegram-vexling emellan två närbelägna stationer, all korrespondens emellan orter på ömse sidor om dem, hvarföre ock med rätta svårligen kan påstås, att telegraferingen på de längre afstånden är mer» hinderlig för korrespondensen, än telegram-vexlingen emellan närbelägnare stationer.
Om åler medelportot innefattar en förmån för affärs-korrespondensen och de större handelsplatserne, i jemförelse med korrespondensen emellan de mindre stationerne inne i landet, så talar för ett sådant ordnande den omständighet, att för telegrafernes anläggning och andra kostnader för desamma från Handels- och Sjöfarts-fonden utgått mer än 2,000,000
R:dr, hvadan någon billighet torde ligga deri, att korrespondensen emellan de större handelsplatserne icke tillbakasättes för den mindre betydliga emellan en del småstationer.
Huru föga denna sistnämnda förtjenar att företrädesvis uppmuntras, visar sig bäst af Telegraf-styrelsens berättelse för år 1858, då zonporto v»r gällande, enligt hvilken berättelse, af 66 telegrafstationer endast 6 (Stockholm, Göteborg. 6 Allm. Best.- och Ekon.- Ulskottets Betänkande N:o 198.
Sundsvall, Helsingborg, Wenersborg och Litleä) lemnat inkomster, som öfverskjutit utgifterna, hvaremot de sistnämnde öfverskjutit inkoms'erne med 1—50 procent vid 14, med 51—100 procent vid 16 och med mer än 100 procent vid 30 stationer.
Vid öfvervägande af dessa förhållanden och med fästad! afseende på den obestridliga fördelen för landet i sin helhet, att just för de från hvarandra mest aflägsna orter tillfället till kommunikation och meddelanden sins emellan, så vidt möjligt är, underlättas, har det synts Utskottet, som skulle en del motionärers yrkanden om återgång tili zonporto för telegram-vexlingen icke förtjena att understödjas.
Deremot, då fördelarne af telegraf-inrättningen väsendtligen befrämjas, i samma mån, genom lägre afgift för telegraferingen, detta kommunikationsmedel göres tillgängligt för största möjliga antal af landet* innevånare, och, med afseende på den betydliga nedsättning i ordantalet för enkelt telegram, som samtidigt med nu gällande medelporto egde rum, samma porto torde för vårt land vara nog högt, samt anledning synes vara att antaga, det en lägre taxa å afgiftsbeloppet genom ökad trafik, skulle lemna lika hög om ej högre inkomst, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer mätte i underdånig skrifvelse auhålla, det Kongl. Maj:t täcktes taga 1 nådigt öfvervägande, huruvida icke, genom nedsättning i nu stadgade medelporto för den inrikes telegram vexlingen, telegraf-korrespondensen må beredas en, som det vill synas, behöflig lättnad.
Beträffande öfrige, af motionärerne väckta förslag; så har frågan om qvinnor* användande tili tjenstgöring vid telegrafstationer redan, i anledning af annat derom väckt förslag, utgjort föremål för Utskottets behandling i Betänkandet N:o 147; men enär omförmälda af Utskottet tillstyrkta förslag, blifvit af endast två Riks Stånd godkändt och af de öfriga två afslaget och sålunda förfallit, kan hvad Herr Hierta i denna del yrkat icke till vidare yttrande af Utskottet föranleda.
Då för öfrigt i afseende pä hela telegrafverkets organisation, ännu icke tillräcklig erfarenhet torde vara vunnen för afgörande, huruvida detsamma lämpligen och med fördel må kunna ställas under gemensam styrelse med något af öfriga till statsförvaltningen hörande verk; då någon vidare kontroll frän Rikets Ständers sida å förvaltningen ef telegrafverkets inkomster, än som af Rikets Ständers Revisorer utöfvas, ej torde böra ifrågakomma; då med afseende särskildt derå, att under telegraf-inrättningens fortgående utbildning, internationela och andra förhållanden ofta kunna påkalla förändrade bestämmelser för porto-beräkningar och annat, angeläget är, att dylika förfoganden må kunna, utan afvaktan å Rikets Ständers sammanträdande och deltagande i beslutet, vidtagas; samt då Kongl. Maj:t, genom Dess nådiga bref den 4 Juni 1859, anbefallt Chefs-embetet för telegrafverket att, sedan medelportot ett år varit tillämpad!, inkomma med underdånigt förslag till de åtgärder, hvilka kunde anses lämpliga ech nödiga för betryggande af Verkets ekonomiska ställning, dervid Chefs-embetet skulle hafva att Allm.
Besv,- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 199. 7 särskildt utlåta sig, huruvida icke någon besparing i den årliga utgifts staten kunde beredas
Verket genom den ordinarie tjensteraanna-personalens minskning, och häraf visar sig, att Kongl. Majt är betänkt på att taga under ompröfning frågan om ordnande af telegrafverkets stat på sådant sätt, att utgifterne må kunna, så vidt möjligt är, afl Verkets inkomster bestridas, anser sig Utskottet böra tillstyrka, att icke någon Rikets Ständers åtgärd må, i anledning af hrad 1 i dessa delar blifvit uti motionerne föreslaget, vidtagas.
Jf:o 199.
Ant. till Exp.-Uuk. dea II Okt 1110, kl. å a.
Betänkande, i anledning af väckt motion, i fråga om utarrenderande af rikets postkontor.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har blifvit öfveriemnad en inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdags-fullmägtigen C. A. Larsson från Östergötlands län väckt motion, deruti, med tillkännagifvande, att till Konstitutions Utskottet blifvit ingifvet ett af motionären framstäldt förslag om ändamålsenligare befordringslagars införande inom postverket, motionären hemställt, att, derest nämnde förslag ansåges overkställbar!, Rikets Ständer mätte för sin del besluta, att alla postkontoren i riket skulle på offentlig auktion utarrenderas mot de rättigheter och skyldigheter, som funnos nödige för så väl staten och det allmänna, som ock den enskildes bästa, hvarom förut upprättade kontrakter bordelända vederbörande till efterrättelse; anseende motionären, att genom en dylik åtgärd, en gifven inkomst borde kunna för statskassan påräknas. 8 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 199.
Sedan, enligt hvad upplyst blifvit, Konstitutions-Utskottet vid föredragning den 17 Februari innevarande år af det utaf motionären till nämnde Utskott ingifna memorial, innefattande förslag rörande tillsättandet af postinspektor befattningar m. m., af anförde skäl, ansett, att, emot stadgandet i 51 § Riksdags-ordningen, memorialet icke kunde af Utskottet till pröfning upptagas; sä har Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet nu till behandling företagit förevarande motion; och då, utom det att den föreslagna åtgärden säkerligen ej skulle i ekonomiskt afseende medföra någon fördel för det allmänna, en sådan åtgärd föröfrigt, hvarigenom för brefbefordringen nöjaktig säkerhet aldrig tillfyllest kunde beredas eller erforderligt förtroende vinnas, skulle blifva i hög grad hinderlig för postväsendets förbättrande och utveckling, hemställer Utskottet, att denna motion måtte lemnäs utan afseende.
Stoekholm den 18 Oktober 1860.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 200. 1 mo 200.
Ank. till Exp.-Utsk de». 20 Okt. 1860, kl. 9 f. u«.
Betänkande, i anledning af väckt motion om förändring i gällande föreskrifter, rörande användande af skogsalster å kronomarken inom Wester-Noerlands län.
I Memorial, sorn Vällofliga Borgare-Ståndet remitterat till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, har Herr Rinman, C., i anledning af de uti Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till Dess Befallningshafvande i Wester-Norrlarids län den 20 April 1859 förekommande stadgande!), dels att kronohemmans- och nybygges-åboer inom länet skulle, efter ansökning och syn af vederbörande skogstjensteman, få på sina afvittrade eller eljest bestämda områden utan afgift hemta så många till sågtimmer dugliga, af skogseld skadade träd, som med en behörig skogshushållning kunde anses förenligt, och dels alt äfven å kronomarker, som blifvit härjade af skogsbrand, finge lills vidare, likaledes efter utsyning, till salu afverkas dylik sågskog mot en afgift, som för hvarje särskildt full skulle genom auktion bestämmas, anfört att dessa stadganden väl vid första påseendet kunde synas ändamålsenliga, såsom åsyf tande att tillgodogöra skog, som eljest skulle gå förlorad, men att man af den omständigheten, att den medgifna utsyningsrätten vore inskränkt till sådana träd, som voro skadade af skogseld, lätteligen bragtes till den farhågan, att der förut skogseldar varit föranledda af våda, de hädanefter möjligen skulle komma att inträffa af andra orsaker, helst det icke saknades exempel på skogseldar, som tillkommit för att dölja begången skogsåverkan.
Det kunde derföre, enligt motionärens mening, icke anses lämpligt att skogsalsters användande medgafs endast från sådana skogar, som varit hemsökta af skogseld, utan borde till förebyggande af den antydda faran den medgifna afverkningsrätten utsträckas jemväl till öfriga kronomarker, der behörig skogstjensteman funne skogen mogen , för användande och dess qvarstående således icke gagneligt, hvadan ock motionären föreslagit att Rikets Ständer måtte i omförmälda syftning hos Kongl. Maj:t göra underdånig hemställan.
Bih. lät H. St.
Prat. 1850 & 18tiU. 8 Sami. 47 iläfl.
2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 200.
Genom nådig Skrifvelse den 24 November 1857 har Kongl. Majit förordnat, att, i likhet med hvad genom nådigt Bref den 11 April 1844 blifvit för Norrbottens län medgifvet, Kongl. Majits Befallningshafvande i Westerbottens län, skulle, på ansökning af skattehemmans- eller kronohemman*- och nvbygges-åboer om tillåtelse att från Kronans skogar i nämnde län afhemta fullmogna, till timmer, plankor och bräder tjeuliga träd, till afsalu, tills vidare ega att, efter det syn å trakten blifvit af jägeritjensteman verkställd, pröfva och bestämma, om och i hvad mån den sökta averkningen får, efter utsyning af dylik tjensteman och emot vanlig afgift, ega rum, med iakttagande dervid, att den skogstrakt, hvarå utsyningen skall ske, icke hårdare anlitas, än att den för framtiden kan lemna enahanda årlig tillgång till sådana träd, som för timmer eller bräder äro användbara.
Då de i motionen yttrade betänkligheter emot lämpligheten att inskränka utsyningsrätten å skogsalster från kronomarkerna till endast sådana, som genom skogseld blifvit skadade, synas Utskottet välgrundade, och af omförmälda nådiga Skrifvelse den 24 November 1857 visar sig, att den af motionären påyrkade vidsträcktare utsyningsrätt, efter att i tretton år hafva varit gällande inom Norrbottens län, vunnit tillämpning äfven för Westerbottens län, samt, vid sådant förhållande, enahanda utsyningsrätt torde utan fara för skogarnes bestånd och till båtnad för det allmänna kunna och böra icke blott för Wester-Norrlands län, utan ock för Jemtlands, Gefleborgs och Stora Kopparbergs län, i hvilka äfven finnas kronomarker af ifrågavarande slag, medgifvas, hemstäiler Utskottet, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl.
Majit täcktes taga i nådigt öfvervägande, huruvida icke de genom Kongl. Brefven den 11 April 1844 och den 24 November 1857 för Norrbottens och Westerbottens län stadgade grunder för utsyningsrätt till skogsalster å kronomarken^ jemväl böra för Wester-Norrlands, Jemtlands, Gefleborgs och Stora Kopparbergs län blifva gällande.
Reservation: af Herr Grefve Liljencrantz, G. F.: »Emot förestående Betänkande nödgaä jag nedlägga min reservation, enär det beslut hvaruti Utskottets majoritet stadnat innebär, efter mitt förmenande, förbiseende af Grundlagens stadgande.
Enligt Riksdagsordningens 31 § 1 mom. tillhör det Ekonomi-Utskottet, att, i anledning af inom Stånden väckta frågor, anmärka brister i de allmänna hushållnings-anstalterna m. m., samt i 37 § 2 mom. stadgas alt intet Utskott, Konstitutions- och Banko-Utskotten allena undantagna, vare beråtligadl alt väcka frågor till afgörande i Rikets Ständers plena eller att upptaga andra ämnen, än de från plena remitterade.
Dessa lagstadganden oaktadt har Utskottet för egen del ansett sig tillständigt väcka den motion, att hvad Utskottet, med anledning af Herr Rinmans i behörig ordning väckta Allmänna Besvärs- och Ekonomi-V t skottets Betänkande N:o 200. 3 förslag, förordat, jemväl må ega tillämplighet för Jemtlands, Gefleborgs och Fahlu län, och detta allt ehuru någon utredning af frågan uti dess vidsträcktare tillämpning så mycket mindre kunde ifrågakomma, som beslut härom först fattades vid Betänkandets justering.
Såsom grund för detta beslut förebars ej allenast att nämnda utsträckning af Herr Rinmans förslag ej kunde betraktas såsom en ny motion, utan fastmera vore att anse såsom en naturlig följd af förstnämnda förslag, men ock att Utskottet, oberoende af väckta motioner, egde rätt att i ämnen rörande allmän hushållning sig utlåta; synnerligast då nya förslag förmenas ega sammanhang med i laglig ordning väckta frågor.
För min del kan jag likväl så mycket mindre godkänna dessa åsigter, som deraf skulle följa att, med afseende å mångsidigheten af de ärenden, som hemfalla under Utskottets handläggning, Utskottet skulle kunna konstituera sig till en motionsfabrik, om hvilkens lagliga tillvaro Grundlagen intet har att förmäla.
Visserligen måste det stundom inträffa att hvarje lagstadgande, huru enkelt och billigt det än må vara, kan finnas hämmande eller tryckande för godtycket, men lagen måste dock lydas, äfven om för tillfället afvikelser derifrån synes vara af föga betydelse, och då, hvad Grundlagarne särskildt beträffar, dessa böra tolkas efter deras ordalydelse, således utan ali pröfningsrätt med afseende å deras förmenta andemening; så måste jag anse att
Utskottets majoritet i nu anmärkta hänseende gjordt sig skyldig till ett förbiseende af Grundlagens stadgande.
Jag måste i följd häraf ock yrka alt Utskottets Betänkande måtte afslås i de delar detsamma öfvcrskrider hvad af motionären, Herr Rinman, blifvit föreslaget.»
Häri instämde Herr Doktor llundgren och Herr Prosten Modigh.
Herr Prosten Tegnér ville, utan att i allo instämma i ofvanstående reservation, hafva anmärkt att han ansåg beslutet stridande emot Riksdags-ordningen.
Rumstedt, isbo.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Utslcottets Memorial N:o 201.
1 \:0 201.
Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Oktober ISfio, kl. 10 f. m.
Memorial i anledning af Biles-Ståndens skiljaktiga beslut vid behandlingen af Utskottets Betänkande N:o 161 i fråga om det af Kommitterade uppgjorda förslag till förordning om Landsting.
Kommitterades ifrågavarande förslag hafva med undantag af §§ 13, 19, 35, 39, 47 och 49 förslagets alla delar blifvit dels genom samtliga Riks-Ståudens och dels genom tre