Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
dan jag för öfrigt varit, det... men att jag varit en öm mor, det kan jag tryggt säga själf.
gå ner och spela Lawn-Tennis heller!
Ja, då är det väl icke värdt att jag ber få
-- 117 --
unga fröken, och när man icke vill glädja sina närmaste med att deltaga i deras enkla nöjen, då förefaller det minst sagdt sårande att man kommer och ber få roa sig i andras sällskap!
Man ska' inte vara näsvis mot sin mor, min
Ja, ja, ja, jag vet allt det där; jag vet, jag vet!
nyttigt, och sitt inte sysslolös!
Stora människan!
Är du stygg igen nu!
Ta' dig för något
du mig som ett barn?
Om jag är stor människa, hvarför behandlar
Därför att du uppför dig som ett barn!
då du vill ha mig sådan!
Det borde du åtminstone inte förebrå mig,
du blifvit så spetsfundig på sista tiden...
Hvem umgås du med här?
Hör du, Hélène, jag tycker mig märka att
Med er, bland andra!
DU börjar att ha hemligheter för din mor?
-- 118 --
Ja, det kan vara på tiden!
mor din!
Vet skäms, din unge, ska' du käbbla med
att gräla.
Kom och läs din rol titt exempel för mig!
Om vi skulle göra något nyttigt i stället för
någon, emedan man lär mig det som är orätt...
Direktören har sagt att jag inte får läsa för
Och allt hvad jag gör är det dumt förstås!
Jo, det är tacken det för att man vill hjälpa!
jag få skulden när du gör det som är galet!
Hvarför gör du det så, då; och hvarför skall
uppfostran!
Fy så simpelt!
Du vill påminna din mor om att hon saknar
det icke.
Men när mor vill lära mig det som engagemang skall ta' slut och vi stå på bar backe!
Moster säger att jag vill det, men jag gör
är orätt, så måste jag säga ifrån, om icke mitt
-- 119 --
Men vet du hvad du är skyldig moster
Och så få vi veta det också att vi lefva på
Augusta här?
Vet du att det var hon som tog hand om oss båda när din dåliga far öfvergaf oss; att hon försörjde oss, och att du således står i en skuld till henne som du aldrig kan betala!
DOTTERN (tiger).
Det svarar jag inte på!
Svarar du inte!
det blir ett sådant prat!
Lugna dig, Amelie!
Grannarna hör oss, och MODERN (till dottern).
Se så, lugna dig!
Ta' på dig nu, och kom med ut och spatsera!
Jag vill inse spatsera i dag!
spatsera med din mor! -- (Eftersinnande.)
Skulle det vara möjligt?!...
Gå ut på verandan, Hélène, medan jag talar vid moster Augusta.
Det är tredje dagen i dag du nekar att
DOTTERN (drar sig ut påverandan).
-- 120 --
MODERN. KLÄDERSKAN.
Tror du att det är möjligt?
Att hon fått höra något?
kunnat vara så grym att säga barnet det midt sex år innan han fick höra att hans far var en själfmördare...
Men här ligger något bakom
Allt kan inträffa!
Inte för att jag tror någon
i ansiktet.
Jag hade en brorson som var trettio-
Hélènes ändrade uppförande.
Jag märkte redan för åtta dagar sedan, att hon var plågad af mitt sällskap ute i promenaden.
Hon ville bara gå
ensliga vägar; hon var nervös, omöjlig att få ett
ord ur och ville gå hem!
Det är någonting!
vara generad af ditt sällskap -- sin egen mors sällskap?
Skulle hon -- om jag förstått dig rätt --
-- 121 --
Nej, nu går det för långt!
att hon underlät presentera mig då vi reste ut på ångbåten och det kom bekanta af hennes fram till oss!
Nå, och hvad värre är: kan du tänka dig
någon som anländt hit under de sista åtta dagarna.
-- Vi ska' gå ner på posten och få reda på de senaste badgästerna.
-- Hon har råkat
huset en stund, medan vi gå på posten!
Ja, det ska' vi göra! -- Hélène!
Se efter
Ja, mamma!
detta förut...
Det är alldeles som om jag skulle drömt
MODERN (till Kläderskan).
det vet jag -- men inte de vackra!
Ja, man får igen sina drömmar ibland...
(De gå till höger.)
-- 122 --
DOTTERN (vinkar utåt).
LISEN (in.
Hon är LawnTennis-klädd, helhvit dräkt med hvit hatt.)
LISEN.
Ha de gått nu?
Ja, på en stund.
Nå, hvad sa' din mor?
ett sådant häftigt lynne!
Jag vågade aldrig fråga henne!
med på utflykten!
Och jag som hade gladt mig så mycket...
Om du visste hvad jag tycker om dig!
(Kysser henne.).
Stackars Hélènel
Du kommer alltså inte
dagars umgänge i ditt hem haft för betydelse
Om du visste hvad din bekantskap och dessa
för mig, som aldrig varit ute bland bildade människor förr.
Tänk dig hur det skall kännas för mig, som lefvat upp i en håla, där luften är
unken, där människor af obestämd, hemlighetsfull existens rört sig omkring mig, hviskande, kifvande, gnatande; där jag aldrig fått ett vänligt
-- 123 --
ord, ännu mindre en smekning, och där min själ varit bevakad som en straffånge... Å!
Det är så ondt!
Och du skall bara förakta mig!
LISEN. min mor jag talar om, och det gör mig så ondt,
har, och...
Inte rår man för hvad slags föräldrar man
sägs det att man kan lefva tills man dör utan
Nej, men man får umgälla det!
att få veta hvad slags personer ens föräldrar äro jag, ty om man också skulle få höra det, så tror man det inte!
som man lefvat tillsammans med.
Och det antar
LISEN (brydd).
sedan, hörde jag genom mellanväggen några som talade om min mor.
Vet du hvad de sade?
Ja, när jag var i badhuset för tre dagar
Bry dig inte om det...
-- Jag ville inte tro det; jag vill det inte än,
De sa' att hon varit ett dåligt fruntimmer!
men jag känner att det är sant; allting stämmer öfverens för att göra det sannolikt -- och jag skäms!
Skäms att visa mig ute med henne,
tycker att folket ser på oss; att herrarna ge
-- 124 --
blickar... det är ju förfärligt!
Säg mig om du tror att det är sant?
Mänskorna ljuger så mycket, och jag vet
säga det, och jag tackar dig för det, men jag eller inte!
Jo, du vet, du vet något, men du vill inte
är lika olycklig ändå, antingen du säger något
kom till oss i dag, så skall du råka människor du trifves med.
Min far har kommit hem på morgonen och längtar att få se dig, ty du skall veta att jag har skrifvit om dig i mina bref till har gjort. honom, och det tror jag kusin Gerhard också
Min kära vän, slå bort dessa tankar och
jag var mycket, mycket ung...
Du har en far, du; det hade jag också när
Hvart tog han vägen då?
människa, säger mor!
Han öfvergaf oss, därför att han var en dålig
-- jag skall nu säga dig en sak till: om du
Det där är så svårt att veta...
Emellertid
-- 125 --
kommer med oss i dag, råkar du direktörn för stora teatern, och det kan möjligen bli frågan om ett engagemang.
-- det vill säga, Gerhard och jag ha intresserat honom för dig, och du vet hur litet som kan
Jo, så är det, och han intresserar sig för dig
afgöra våra öden: ett personligt sammanträffande, ett väl inlagdt ord i rättan tid.
Nu kan du icke säga nej, utan att gå i vägen för dig själf!
jag går icke bort utan mamma.
Käraste, om jag vill?
Det förstår du, men,
Kan du säga något skäl?
barn, och det sitter i.
Hon lärde mig säga så som
Har hon tagit något löfte af dig?
säg så!
Och jag sa' så!
Nej, det behöfde hon inte; hon sa' bara:
om du gick ifrån henne några timmar?
Tycker du att du skulle göra henne orätt,
-- 126 --
jag är hemma har hon alltid något att anmärka; dit hon icke kunde få följa med.
Jag tror inte hon skulle sakna mig, ty när
men jag skulle känna det smärtsamt att jag gick
skulle kunna komma med i vårt sällskap?
Har du tänkt dig möjligheten af att hon
Nej, gunås, det har jag aldrig tänkt mig! -- LISEN.
Men när du skall gifta dig en gång...
Jag skall aldrig gifta mig!
Har din mor lärt dig säga det också?
för männen!
Sannolikt! -- Ja, hon har alltid varnat mig
De äkta männen också?
Jag förmodar det!
emancipera dig!
Hör du, Hélène!
Du behöfver verkligen
Jag vill visst inte bli en emanciperad!
-- 127 --
höfver frigöra dig från ett beroende, som du har vuxit ifrån, och som kan göra dig omöjlig för lifvet.
Nej, jag menar inte en sådan, men du be-
jag från barndomen varit fastsmidd vid denna mor; aldrig vågat tänka en tanke som icke var Jag vet att det hindrar mig, att det står mig i vägen, men jag kan inte göra något åt det.
LISEN. hennes, aldrig önska annat än hennes önskan!
Det tror jag aldrig jag kan.
Tänk dig hur
i lifvet.
Och när din mor faller ifrån, står du redlös
Det får jag finna mig i.
och en människa kan inte lefva ensam.
Men du har ju intet umgänge, inte en vän;
måste söka dig ett stöd!
Har du aldrig varit kär?
på sådant, och ingen ung herre har fått se åt
Jag har aldrig vågat tänka
mig för mamma! -- Går du själf i sådana tankar?
ha honom!
Ja, om någon tycker om mig och jag vill
-- 128 --
Då blir du nog gift med din kusin Gerhard!
om mig!
Det kan jag aldrig bli, för han tycker inte
Eftersom han tycker om dig!
föra hans anhållan att få göra sin visit.
Ja; och det är ett af mina ärenden att fram-
att jag ville gå i vägen för dig?
Och tänker
Nej, det går inte an!
Och tror du
du att jag skulle kunna uttränga dig i hans tycke, du som är så vacker, så fin... (Lägger Lisens hand i sin.)
En sådan hand; och en handlof!
Jag såg på din fot, kära du, när vi voro i bad-
huset sist.
(Faller på knä framför Lisen som satt
sig.)
En sådan fot, där inte en nagel är skadad; hand.
(Kysser Lisens fot.)
Du är en adelskvinna du, och af annat stoff än jag!
där tårna äro runda, rosenröda som på en barn-
Om du visste!...
Låt nu vara det där, och tala inte tokerier!
-- 129 --
skön; så tänka vi oss därnere alltid när vi se er icke nöden satt sina fåror, icke afunden repat sina fula streckar.
Och du måste vara lika god som du är
däruppe med dessa ljusa, mjuka anletsdrag, där
det är mig du svärmar för...
Hör nu, Hélène, jag skulle kunna tro att
något, som en blåsippa liknar en anemon, och därför ser jag i dig mitt bättre jag, något som jag skulle vilja vara, men aldrig kan bli.
Du kom så ljus, så hvit som en ängel i min väg
Ja, det gör jag också!
Jag lär likna dig
de sista sommardagarna; nu är det höst, och i
öfvermorgon flytta vi in till staden...
Så känner vi hvarann icke mer...
Och vi skola icke känna hvarann mer...
Du kan aldrig lyfta mig, men jag kan draga ner dig, och det vill jag inte!
Jag vill ha dig så högt, så högt, och så långt farväl, Lisen, min första och enda vän... LISEN.
borta att jag icke kan se dina brister.
Därför,
hvem jag är? -- -- -- Nå, jag är din syster!
Nej, nu är det nog! -- Hélène!
-- 130 --
Du och jag ha samma far!
Men hvad är min far?
Han är väl kommendörkapten, efter som din far är det, så dum jag är!
Men han är ju gift, eftersom...
Är han snäll mot dig?
Det var han ju inte mot mor...
Och du är min syster, min lilla syster. --
att du fått en liten syster -- som inte skriker nämligen?
Det vet du inte!
Men är du inte glad nu
jag skall säga...
Men jag törs
Ack jo, jag är så glad att jag inte vet hvad
inte vara riktigt glad, ty jag vet inte hvad som nu kommer att ske!
Hvad skall mamma säga, och hur skall det bli när vi möter pappa?
vara så långt borta, och håll dig bara i baken kyss först, liten.
(De kyssas.)
Låt mig sköta din mamma, hon kan inte
grunden tills du behöfs!
Så, kom och ge mig
liksom ordet far, när man icke uttalat det...
Så underligt det ordet låter,
-- 131 --
oss till saken...
Tror du att din mor säger nej nu också, om du blir bjuden till oss?
Till din syster och din far?
Låt oss icke prata i vädret nu, utan hålla
Utan mor? -- Å, hon hatar din -- min far
-- Om du visste hur full världen är af lögner
Men om hon icke hade anledning till det?
och inbillningar!
Och misstag, och missförstånd!
Min far berättade om en kamrat han hade då han först gick till sjös som kadett.
Det blef
ett guldur stulet ur en officershytt, och kadetten blef misstänkt, gud vet hvarför.
Kamraterna drogo sig för honom, och det förbittrade hans lynne, så att han blef odräglig att umgås med, kom i slagsmål och måste ta afsked.
Två år efter upptäcktes tjufven, som var en båtsman, då han aldrig varit annat än misstänkt.
Misslagd; och ett öknamn som den oskyldige fått fick han behålla.
Det hade vuxit upp som ett rykte, så att när man skulle rifva den falska
men inte kunde man ge den oskyldige upprättelse tanken satt i för hela lifvet, fastän den var veder-
hus, det hade byggts och trafvats på hans vangrunden, befanns byggnaden kvar, sväfvande i luften som slottet i Tusen och En Natt.
Ser du, så kan det gå till i världen!
Men det kan
-- 132 --
gå till på ett ännu galnare sätt, som det gick
för instrumentmakaren i Arboga, hvilken fick
namnet mordbrännaren, därför att man anlagt
mordbrand hos honom eller en viss Andersson, offret för en mycket ryktbar stöld.
som blef kallad tjuf-Anders, därför att han varit
vara sådan som jag tror?
Du menar med detta att min far icke skulle
Just så menar jag!
sedan jag förlorat minnet af honom -- -- -- Är han inte tämligen lång, med mörkt skägg och stora blå sjömansögon...
Så har jag sett honom i drömmen ibland,
Jo, ungefär!
Ser du det här uret!
Det sitter en liten kompass vid kedjan -- och i kompassen är det ett öga där det står norr! -- Hvem har jag fått det af?
Vänta, nu kommer jag ihåg...
Af din far!
Jag såg när han köpte det!
på teatern när jag spelat...
Han satt alltid i
Då är det honom jag sett så många gånger
-- 133 --
vänstra avant-scenen och höll sin kikare på mig -- -- -- Jag tordes inte tala om det för mor, ty hon var alltid så rädd om mig -- -- -- dem brände mamma upp -- -- -- tror du det var han?
Och en gång kastade han in blommor, men
öga följt dig under alla dessa år som ögat följt nålen på kompassen.
Det var han, och du må lita på att hans
han vill råka mig!
Det är som en saga...
Och. du säger att jag skall få se honom, att
komma...
Tillbaka du, så skall jag gå först i elden.
Slut med sagorna nu!
Jag hör din mor
på mig!
Hvarför ska' människor icke kunna sämjas och hålla frid! Å, om det vore öfver ändå!
Om mamma ville vara god..
.Jag ska'
Här blir något rysligt nu, det känner jag
be till Gud därute att han gör henne snäll... vet inte hvarför!
Men det kan han nog inte, eller vill inte, jag
tro litet på lyckan, och på din egen förmåga...
Han både kan och vill om du bara kunde tro;
-- 134 --
Och att njuta en sällhet som är köpt med andras tårar kan ingen varaktighet äga.
Förmåga?
Att vara hänsynslös?
Tänk att du kan tro att detta skall lyktas väl!
MODERN. LISEN.
Min fru....
Fröken, om jag får be...
Er dotter...
fröken, och många ha väl det, och det skäms jag inte för...
Hvad är det om?...
Ja, jag har en dotter, fastän jag är bara
LISEN. fröken Hélène skulle få deltaga i en utflykt som några badgäster hade ställt till.
Mitt ärende var egentligen att fråga er om
-- 135 --
Har inte Hélène svarat på det själf?
skulle vända mig till er!
Jo, hon har svarat mycket riktigt att jag
mitt barn!
Vill du gå med på en bjudning där inte din mor är med?
Det var inte något uppriktigt svar.
-- Hélène,
Ja, om du tillåter det!
öfver en så stor flicka?
Du skall säga själf nu åt fröken här hur du vill; om du vill låta din mor sitta ensam hemma med skammen, medan du är borta och roar dig; om du vill att människorna ska' fråga efter din mamma, och du med»; därför, och därför, och därför.
Säg nu hur du själf vill.
Jag tillåter?
Hvad har jag att bestämma
ska' behöfva undvika svara:
»hon blef inte bjuden
Jag vet fullkomligt hvad
Hélène har för mening i denna sak och jag känner också ert sätt att få henne till att svara efter behag.
Om ni verk-
Min fröken, låt oss inte krångla med ord.
ligen håller af er dotter så som ni uppger, skulle
-- 136 --
ni vilja hvad som är till hennes väl, äfven om detta vore förödmjukande för er.
och hvem ni är, fastän jag inte haft den äran har något att lära min ålderdom.
Hör nu, mitt barn; jag vet hvad ni heter
bli föreställd, men jag undrar om er ungdom
mor dog, tillbragt min tid med att uppfostra
Jag har i sex år, sedan min
yngre syskon, och jag har reda på att det finns folk som aldrig lära något af lifvet, hur gamla de än bli.
er dotter att kunna komma ut i lifvet, kanske knyta en förbindelse med en ung man af god ställning...
Jag vill säga så här: nu är ett tillfälle för
antingen få fram sin talang till erkännande, eller
Det där låter bra, men hvad tänker ni göra
-- Kan ni inte tänka på henne ett ögonblick utan att tänka på er själf?
Det är inte frågan om er, utan om er dotter!
-- 137 --
jag också på min dotter, ty hon har lärt att älska sin mor...
Jo, ser ni, när jag tänker på mig, tänker
er, därför att ni skilde henne från alla andra, och någon måste hon hålla sig till då ni slet henne från hennes far.
Hon har slutit sig till
nekade att gifta sig med er, sedan ni varit honom otrogen.
Ni hindrade honom att se sitt barn, och ni hämnades ert brott på honom och på ert barn!
Att ni ref barnet från fadern, då denne
-- Tänk att jag skulle få upplefva något sådant, att en främmande kommer in i mina rum och skändar mig i mitt eget barns närvaro!
Hélène!
Tro inte ett ord hvad hon säger!
Du får inte säga något ondt om min mor...
DOTTERN (fram).
min far...
Emellertid hör jag att detta samtal
Det är omöjligt, när jag skall tala väl om
-- 138 --
lutar till sitt slut...
Låt mig därför gifva er ett råd eller två.
Aflägsna den kopplerskan som är i huset under namn af moster Augusta, såvida ni inte vill att er dotters rykte skall totalt förstöras.
Det var numro ett!
Håll sedan i ordning alla kvitton på de pengar ni mottagit af
min far till Hélènes uppfostran, ty det blir redovisning snart!
Det var numro två! -- Så skall ni få ett extra nummer! -- Upphör att förfölja för allt på teatern, eljes är hvarje engagemang stängdt för henne; och sedan säljer ni hennes gunst, liksom ni hittills sökt återköpa ert för-
er dotter med ert sällskap på gatorna, och fram-
lorade anseende på bekostnad af hennes framtid.
MODERN (har sjunkit ihop).
DOTTERN (till Lisen).
heligt, icke ens moderskapet.
Gå ut ur detta hus.
Du som icke har något
för sig och säga pax, så äro de också heliga.
Så heligt!
Alldeles som när pojkarna spotta
kommit hit för att förstöra och icke alls för att upprätta...
Det förefaller mig nu som om du endast
som var oskyldig, alldeles som mordbrännaren,
Jo, jag kom hit för att upprätta -- min far,
-- 139 --
du minns, för hvilken man lade mordbrand.
Jag kom också för att upprätta dig, som var offret för en kvinna, hvilken endast kan upprättas geoch där hon icke ofredar andra.
Det var mitt ärende, nu har jag uträttat det!
nom att draga sig undan där ingen ofredar henne,
Ni kom äfven hit -- oafsedt det där andra pratet -- för att bjuda Hélène till er.
Gå inte, fröken, förr än jag fått säga ett
stora teatern, hvilken intresserar sig för henne.
Ja, och där hon skulle få råka direktörn för
ni inte om!
Hélène skall få gå, ensam!
Ja, utan mig!
Direktörn!
Och det talar
DOTTERN (gest).
du får komma!
Nå, se nu var ni ju människa ändå!
Hélène,
Ja, men nu vill jag inte!
Hvad pratar du!
-- 140 --
i det sällskapet, som föraktar min mor.
Jag passar inte, jag skall inte trifvas
ljuset för att skymma dig själf?
Var så god och kläd på dig nu, så att du är i ordning!
Hvad är det för konster!
Skall du stå i
mor, nu sedan jag vet allt.
Aldrig kan jag få något mera...
Nej, jag kan inte, jag kan inte gå ifrån dig,
någon glad stund mer...
Aldrig kan jag tro på
en dag en man och för hem till sig er dotter,
Där skördar ni där ni sått -- och kommer
LISEN (till modern).
då sitter ni ensam på er ålderdom och har tid
H E R M I O N E. _______
SORGSPEL. AF FÖRFATTAREN TILL _______
»I ROM» OCH »DEN FREDLÖSE».
Hof- och Universitets-Bokhandlare.
ADOLF BONNIER,
SORGSPEL. AF FÖRFATTAREN TILL
»I ROM» OCH »DEN FREDLSE».
TRYCKT HOS ISAAC MARCUS,
DE TALANDE: PHILIPPOS af Makedonien.
PARMENION. ANTIPATER.
DEMOSTHENES. AISCHINES.
KRITON. KALLIMAKOS.
ALKINOOS. KREON. KLEOBULOS.
LEUKIPPOS.
LYSIKRATES.
KALLIAS.
OLYMPIA.
HERMIONE.
POLYXENA.
Bipersoner.
Athenai.
Symposion hos Kallimakos.
Hetairer.
KALLIMAKOS (till en slaf).
Tag fram de större bägarne och gif Oss kransar utaf hundrabladig ros Och helig myrten, att vårt dryckeslag
Sin början taga må! -- Och du, Leukippos, Skall blifva vår symposiark och föra Oss an i dryckesstriden.
Ej det höfves En gammal man bland ungdom föra spiran, När den vill rasa ut med fria tyglar.
Han skulle alltför mycket stäfja glädjen -- Nej hyllom heldre då Kallimakos!
Polyxena mig anser då så bräcklig, Att ej jag fylla kan ett sådant värf!
Ditt värf är att bland ungdom lära vishet.
Än är du ej för gammal till att lära.
Men du -- att ibland ungdom spela narr!
Än kan jag rosor om min tinning vira.
6 ---- POLYXENA.
Det tror jag knappast, då dig tryta lookar.
Ej har min Lais än mig kyssen nekat.
Ej dig, men din olivegråa kind.
KALLIMAKOS.
Må trätor vara fjerran från vårt lag.
Ej är min sak med tvister störa glädjen; Men när Lenkippos, gamle narren, börjar
Att spela ung, då kan jag icke längre
På tungan hålla styr.
Tänk blott, hvad skulle Väl hans disciplar säga, om de såge
Den gamle lärarn sitta här och gyckla, Då han i förmiddags med höglärd uppsyn
Och bistert skick för dem om dygden talte -- Och annat skräp, som han filosofi Benämner!
Om du ej för min person Bär aktning, så får du likväl ej smäda De höga läror jag förkunnar.
Jäg vill ej gifva en obol för all Din lärdom, som du hvarje dag försäljer, Att sen om natten rumla upp din vinst.
Min lärdom säljer jag hvar dag och du Hvar natt din skönhet. -- Låt oss vara vänner!
7 ---- POLYXENA.
Du drifver ocker på din nästas dårskap, Din mantel lägger du i sida veck Och låter skägget växa ut -- att man Må genast kunna se du är en vis; Och så går du omkring på gatorna Och talar om hur många vers du gjort På dagen...
Nej! det går ej an, min vän, Så häftig vara -- och att tvisten slita Skall jag det glada värfvet åt er fylla.
Kallimakos, vår konung, hell!
Och höjom nu den första dubbelbägarn
För glädjen, som är lifvets högsta goda!
ALKINOOS.
Förr var det sed att Zeus, allfadern, helga
Det första dryckesoffret -- andra bägarn
För helsan tömdes, och den tredje tillkom
Den ljufva smärtbetvingarn Oneiros.
Den fjerde, om den kom i fråga, hörde Blott till omåttligheten.
Förståndig vår Alkinoos har blifvit, Som fordom aldrig svek i Evans-kampen.
Hör blott hur
Jag ej föraktar drufvans ljufva must, Som mildt förjagar jordelifvets vånda;
8 ---- Men aldrig har jag älskat lägga mig Deri och öfvermätt med trotsigt hån Bele allt högt och heligt och försmäda De höge Gudar, som
I plägen göra.
Du är en narr, Alkinoos!
Hvem tror väl På några Gudar mer, som afundsamt
Och småsint oss med dumma lagar plåga?
De finnas blott i sagorna numera -- Ja, fråga du vår filosof Leukippos!
Kallimakos har rätt -- fullkomligt rätt, Att vi ha vuxit från förmynderskapet Af de olympiske tyrannerna.
I sägen så för att ert samvet' tysta Och att I ostördt eder sinlighet
Må gifva fri och uti vällust dväljas.
Men sägen mig uppriktigt: ha'n I aldrig I edra bröst en mäktig rörelse Bemärkt -- en outsäglig känsla rönt Af himmelskt ursprung, då I ha'n betraktat
En herrlig gudabild af mästarhand?
Om I det hafven känt, så veten vänner, Att det en Gud är som till eder talat.
Jag börjar tro, du ej så orätt har; Ty när en bräddfyld festpokal jag tömt
Af äkta medisk drufva, -- ack, då sväller
Mitt bröst af ljufva känslor, då stå fram
Inför mitt öga tusen sköna bilder
Af luftig obestämd gestalt, och hjertat
Af trängtande begär så lifligt slår -- Då är en Gud mig när.
Han är Lyaios.
9 ---- ALKINOOS.
Nåväl! den Guden kan du ej förneka, Då du har väldet af hans thyrsos känt; Men när du lyss till åskans dån och ser Hur blixtar klyfva molnens svarta väggar
Och stormen öfver haf och land sin väg Med omotståndlig styrka rusar fram
Och i ditt sinne fasan tränger ned, Då vill du dock förneka, att en Gud
Det är som ofvan skyn sin spira för Och styr de dödlige med mäktig hand.
Betrakta denna Zeusbild der, som dock Ett återsken helt svagt af Guden är, Och se hvad öfverväldigande magt Uti hans blickar ligger -- ja fall ned
I stoftet och dig böj för Zeus Kroniden, Du myra som utaf din makt vill skryta!
Tror du jag vill mitt knä för bilder böja!
Mig lyster se hvad magt kan ligga
I detta döda marmorblock. -- Din skål, Du gamla gråskägg!
(Han slungar sin bägare mot en Zeusbild.
Allmänt skratt.) ALKINOOS.
Ve dig oförvägne, Som vågar trotsa de olympiske, Och bäfva för det straff dig väntar re'n.
Jag vill i sådant samqväm ej ta del, Der man allt heligt ner i smutsen drar, Och ej bland gudsförnekare jag trifves -- Derför skall ej din tröskel mer jag nöta.
(Stiger upp för att gå.)
Du tänker redan gå -- och ej vi hört En enda sång utaf dig sjungas än.
10 ---- ALKINOOS.
Ej mina sånger passa eder mer...
Då sist jag sjöng för er utur Homeros, Då var han eder ej i lag.
»För gammalt!»
Så ropten I i korus.
Alltjemt nytt Och nytt igen ! -- Så slöa ha'n
I blifvit!
Och till och med den veke Teosskalden, Med vinranksflätad lyra, vägren I -- Då ej med plektern han förmår att reta De slumrande passionerna till lif.
I dag tycks glädjen ej ha lust att bli Vår bordsgäst.
Glädjen är en nyckfull ting, Han låter ej befalla sig.