Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på frågan i allmänhet om hela Jägeri-Slatens indragning, åberopa Utskotten deras yttrande i förra Betänkandet, och få beträffande samma Stats indragning i Blekinge Län, hvarom serskild anmärkning blifvit inom Bonde-Ståndet gjord, meddela den upplysning, alt en sådan indragning blifvit genom Kongl. Brefvet den 17 November 1887 redan beslutad, hvarjemte Utskotten, i fråga om Öfver-Jägmäslaren fVickenbergs öfverflyttande på Allmänna Indragnings-Sfaten, och den lägre Jägeri-betjeningens i Blekinge förafskedande, anse sig böra erinra, att den förstnämnde frågan, såsom hörande till ordinarie Slats-regleringen, innefattar ett ämne, hvilket icke tillkommer Utskottens handläggning, och att icke utredt är, huruvida, hvad i det senare hänseendet blifvit yrkad t, lagligen kan låta sig verkställa.
Utskotten hafva alltså i de gjorde anmärkningarne icke funnit anledning att sitt förra Utlåtande i denna del frånträda.
Hvad härefter angår de af Utskotten i förra Betänkandet tillstyrkta förändringar i vissa §§. af Inslructionen för Skogs- och Jägeri-Staten, hvaremot anmärkningar blifvit framställde, få Utskotten anföra; I af - Lag- samt Allm. Besr.- och Elcon.-Utslcottcns Utlåtande, N:o 64. 9 i afseende pä 3 att, ehuruväl, dä ingenting finnes stadgadt om arfvode lill
Dislricl-förvaitare för behörige Skogs-charlors författande, det visserligen kunde antagas, att han icke egde något arfvode derföre åtnjuta, och således §. i denna del må anses tydlig, likväl och då i alla fall icke är genom någon allmän Författning bestämdt, hvilken skall bekosta de vid uppmätningen af skogarne erforderlige handtlangare-dagsverken, förmoda Utskotten, att deras afgifna tillstyrkande vid denna §. icke skall anses öfverflödigt, och vidhålla Utskotten fördenskull sin förutgjorda hemställan i ämnet.
De skäl, Utskotten i förra Betänkandet anfört till stöd för Utskottens tillstyrkande, att uti den provisionella hushållningsplanen en serskild indelning af marken må göras för årliga hyggen af timmer, och en serskild för huggningen af ved och gärdsel, lämpad efter en kortare tid för återvext, hafva Utskotten icke funnit försvagade af de deremot gjorda anmärkningar; och hvad beträffar den af Herr af Ström uppgifne verkan af den höga omloppstiden, att nemligen påskynda skogarnes uppmätning och trakthuggningens införande, skulle Utskotten föreställa sig, att delta snarare skulle följa af den anstalt, Utskotten föreslagit, enär en nitisk och driftig skogs-stat skulle deruti frnna en anledning att än mera påskynda trakthuggningens införande, till undvikande af de olägenheter, sorn då än uppenbarare visade sig förenade med den provisionella hushålls-planen.
Utskotten vidblifva således sitt tillstyrkande, i afseende på denna §.
Deremot hafva Utskotten funnit de anmärkningar, som blifvit af Herr af Ström samt Prosten Astrand anförde mot Utskottens tillstyrkande vid 7 och io §§., i afseende på dels användandet i främsta rummet af vindfällen och öfverskärmande träd m. m., dels tiden för utsyning och huggning af vedbrand, vara af den vigt, att Utskotten finna sig föranlåtne att i dessa omständigheter frånträda den mening, Utskotten förut yttrat, samt hemställa, att de ifrågavarande §§. uti Instructionen mätte blifva oförändrade, och något afseende således icke fästas å de om förändring derutinnan gjorde framställningar.
Emot hvad Utskotten tillstyrkt vid 27 §., har den anmärkning blifvit gjord, alt den föreslagna förändringen snarare befordrade egennytta, än medförde någon fördel för samhället, samt att allmogen icke skulle Bih. till R.
Prot. 1840 och 18 4h 7 Sami. 2 Afd. 17 Häft. 2 1» Lag- samt Allm.
Beseoch Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 64. kunna framföda sina kreatur, om elen så länge som till den i Juni stängdes ifrån betesrätt å allmänningen.
I hvad mon det kan befordra egennytta, att betande förbjudes före den i Juni, kunna Utskotten ej inse; och en i sig sjelf fullkomligen rigtig grundsalts, som den måste anses vara, att under viss tid fridlysa betandet å allmänning, finna Utskotten icke böra uppoffras för afseendet å den svårighet, en och annan kan hafva att framföda sina kreatur, intilldess betandet kan varda å allmänningen upplåtet.
Måhända kunde ett sådant inskränkande af betestiden å a 11- männingarne äfven hafva den helsosamma följd, att allmogen med mera omtanka hushållade med de foder-tillgångar, den eger, och då vore ett dubbelt gagn åstadkommet.
Äfven hafva flere anmärkningar blifvit framställda, utgående från den uppfattning af Utskottens tillstyrkande vid denna §., som skulle Utskotten icke vilja tillåta någon viss trakts af allmänningen fridlysande.
Utskotten hänvisa, i afseende härpå, till sitt yttrande i Betänkandet, deraf det klarligen skönjes, att Utskotten med sitt tillstyrkande icke haft för afsigt att inskränka, utan tvärtom att utvidga och skärpa de redan varande föreskrifterne, rörande fridlysning af allmänningarne.
Utskotten tro sig således icke hafva gifvit anledning till de gjorde anmärkningarne och hafva icke funnit skäl att frånträda sitt förra yttrande, hvarföre Utskotten hemställa, att anmärkningarne vid denna §. måtte förfalla.
Slutligen hafva Utskotten icke kunnat bestrida rigtigheten af den anmärkning, Herr af Ström framställt vid 4y §•> a*-1 nemligen häradsboerne icke ega rätt till jaglen å Härads-allmänningarne, hvadan de icke heller kunna vara berättigade att om utarrenderandet deraf förfoga.
Utskotten måste således, med frångående af sitt tillstyrkande i denna del, hemställa, att den, i afseende å förändrande af 47 §• uti Instructionen för Skogs- och Jägeri-Staten, gjorde framställning måtte förfalla.
Stockholm den 3 April t841 » Re set* va ti on af Fredrik mon Zweigbergk, sorn åberopande hvad han, i afseende på Häradernes rättighet till fri disposition öfver Härads-allmänningarne Lag- samt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, JS’:o 65.
11 sfi val inom Bonde-Ståndet som i Utskotten förut anfört, ansåg, att det ålåge Kronan visa grunden till sin eganderält till dessa allmänningar eller det förordnande, sorn berättigar henne att öfva förmynderskap öfver Häradernes enskilda egendom.
Ank. till Exp.-XJtsk. elen 6 April kl. 9 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt, motion om Härads-Alimänningarn. es Parkerne, samt om utsjningen derå.
Med anledning af Utskottens Betänkande N:o 6, har Herr af Ström, Israel Adolf, i sammanhang med ålerrernissen af samma Betänkande, hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln väckt en ny motion, deruti han föreslagit, att till undvikande af alla de många omvägar och besvärligheter, sorn. äro förenade med de nu brukliga förmer för utsyning af skogs-förnödenlieler, samma grunder kunde följas vid allmännings-skogarne, som i flere år med stor förmon begagnats vid Krono-parkerne, nemligen att den skog, som efter skedd uppskattning för året borde huggas, sorterades i sågstockar, timmer, gärdsel, ved och stör, samt på öppen auction såldes till den mestbjudande inom Häradet, hvarefter det inflytande beloppet utdelades på de till utsyning inom häradet berättigade.
Derigenom skulle alla oredor och tvister försvinna, mycket besvär undanrödjas och mången, som haft behof, af t. ex. joo stockar till husbyggnad, men vid den vanliga repartitionen skulle fått nöja sig med io stockar om året, kunna på en gång fylla sitt behof, utom det att derigenom en mängd dagsverken skulle besparas för den från allmänningen aflägse boende, hvilken kunde för sin anpart i utdelningen af penningarne köpa på närmare håll sina skogsförnödenheter, kanske bättre passande för behofven, än dem, lian kunde få från allmänningen.
Uppstode stridighet om fördelningen af penningarne, så vore den mycket lättare sliten, än den om ulsyningen, och en municipal-styrelse öfver den genom sådan försäljning uppstående cassan mera passande, än en municipal-styrelse öfver skogen.
Af den inflytande sum - 12 Lag- samt Allm. Besv.- och Elton.-Utskottens Betänkande, N:o 65. roan borde skogvakfarnes löner först utgå och äfven något afsättas till frösådder, då sådant behöfdes, jemte huggnings-kostnadens förskjutande, hvarefter del öfriga skulle blifva Häradets tillhörighet.
Majrts bifall till en sådan förändring erhölles, vore ej tvifvelagtigt, då Kongl.
Majrt eger kännedom, att resultaten af en lika behandling vid Kronoparkerne visat sig ganska förmonliga, och fördelen af Härads-allmäniiingarnes förvaltning af instruerade, ansvarige och driftige personer skulle med tiden blifva, att skogarne gåfve minst dubbel afkastning emot förr och genom sitt utseende en nyttig prydnad för landet, hvilket redan visat sig på de Kronoparken, allmänningar och enskildes skogar, som kommit under skicklige förvaltares händer, hvilka obehindradt fått verka efter antagna rationela grunder.
Hvad sålunda blifvit anfördt och föreslaget, hafva Utskotten öfverväga!, och ehuru Utskotten icke kunna förneka, att en sådan behandling af alimänningarne skulle hafva de af motionären uppräknade fördelagliga följder för sjelfva skogarne, tro Utskotten likväl, att förhållandet icke skulle blifva lika fördelaktigt för de till utsyning berättigade, hvilka nu erhålla en visserligen ofia otillräcklig utdelning af skogsförnödenheter, men lik vä 1 äro fö rsäkrade att bekomma den, hvaremot det å skoglösa orter ieke vore utan anledning att befara, det vid försäljning å auction af skogseffecterne en förmögen person kunde göra det till en speculation att till högt pris inropa alltsammans, för att sedermera efter behag kunna taxera de öfrige intressenterna, hvilka icke hade tillfälle att hos någon annan förse sig med sine behof, och således uti den högre utdelningen i penningar torde få en högst otillräcklig ersättning för sin vanliga utsyning, möjligen också den fattigare icke blifva als i stånd att anskaffa sig sin nödiga vedbrand.
I betraktande häraf och då i öfrigt uti gällande Författningar intet hinder synes var alt, vid uppgörande af hushålis-planer för all— männingarne, der inlressenterne sådant önska, det här ifrågaställde förvalllningssattet antaga och införa, hemställa Utskotten, att Herr af Ströms motion icke för närvarande måtte lill någon åtgärd föranleda.
Stockholm den 3 April 1841 - STOCKHOLM, Elméus och Granbergs Tryckeri, 1841- Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Uiskottens Utlåtande, JSf:o 66. i N:o GG. Ank. till Exp.-Utsk. den 7 April 1841, kl. 11 f. m.
Utlåtande, i anledning af åtskilliga inom de respeclive Ri/cs-Sländen väckta motioner, rörande en förbättrad
Fångvård samt disciplinen inom Fängelser och Correetions-inrättningar, m. m.
Till de sammansatta Utskotten hafva uti dessa ämnen blifyit remitterade följande motioner, nemligen: Från Högloft.
Ridder skåpet och Adeln : 1:0 af Ilerr Friherre Cederström _, Anders, hvilken, under överklagande af de allt mer och iner tilltagande, samt, efter motionärens förmenande, nu till en oerhörd höjd, i synnerhet i och omkring hufvudstaden, drifne, djerfva stölderna i förening med de grofsta och oblygaste bedrägerier, hvartill orsakerne, enligt motionärens tanka, igenfunnos ej allenast i Brottmåls-lagarnes ofullkomlighet och Säkerhets-polisens otillräcklighet samt organisation, utan till en stor del i corrections-anstalternes bristfällighet, och hufvudsakligast i eorrections-inrältningens å Långholmen tillvaro inom hufvudstaden, emot sistnämnde inrättning serskildt anmärkt hufvudsakligen-. att fångarne dersädes äro boende tillsammans om nätterne i större salar, samt om dagarne hafva gemensamt arbete i dertill inrättade fabriker och arbetsrum; alt de obehindradt kunna sins emellan vidtalas, formera bekantskap samt den mindre förhärdade blifva undervisad af den i brott mera förfarne; att bevakningen derstädes vore otillräcklig alt hindra rymningar och myterier; samt slutligen, attingen af dervarande befäl vore någonsin säker tili lif eller lem; och har motionären, med anledning af det sålunda anförda, föreslagit: i:o att Lag-Utskottet måtte uppdragas att, i sammanhang med Utlåtande öfver det nya Criminal-Lagförslaget, till Rikets Ständer inkomma med Utlåtande, rörande förbättrade Fängelse-och Corrections-anstalter, i enlighet med blifvande Criminal-lag och tidens kraf; och 2:0 alt under tiden , samt intilldess en ny ordning i delta hänseende kunde komma att antagas, strängare Lagar, än som hitintills varit fallet, måtte stiftas lör Bih. till R.
Fröt. 1840 och 1841. 7 Sami. 2 Afd. 18 Häftet. 1 2 Lag- samt Allm. Besv.- och Elon.-Utslotteris Utlåtande, N:o 66. de inom Riket varande serskildte corrections-anstalter; i hvilket afseende motionären jemväl hemställl: a) att hvarje fånge, insatt eller fängslad för bevisadt eller erkändt och afdömdt brott, skulle, vid minsta försök att ur fängelset eller dess område rymma, — och om han ej genast på tillrop af vaktkarl eller den, som med hans bevakning hade befattning, återvände eller stadnade , — saklöst få skjutas eller nedhuggas, samt att han , då han elter ffygten blifvit gripen, skulle icke allenast med svårare fängsel beläggasutan ock med tjenlig extra judiciel bestraffning afspisas; b) att förrymd fånge eller förbrytare, hvilken satte sig til! motvärn, då han ertappades och skulle häktas, mätte ansvarslöst nedhuggas eller c) att correctionist eller fästningsfånge, som inom inrättningens eller fästningens område våldsamt förgriper sig emot befäl eller bevakning, måtte dömas elter Krigs-ai tiklarne och straffet genast tillämpas,•. d) alt för ringare oordningar inom dylika anstalter Commendant, i samråd med derlill utsedde personer, måtte ega att döma till extra judiciel bestraffning af prygel; e') att ingen correctionist eller fästningsfånge måtte få, för inora dylikt fängelse-orinåde begånget brott af hvad beskaffenhet det än kunde vara, dragas lör annan domstol, utan att nämnde brott inom fästningen eller corrections-anstalten at behörige dertill förordnade personer affiömdes, och bestraffades efter Krigs-arliklarne i de fall, der de vore tillämplige, och i öfrige lall efter samma grunder, som soldat skolat dömas och straffas, om han begått brottet; och f) slutligen att allt samspråkande emellan fångarne borde, vid äfventyr af prygel, vara strängeligen förbjudet, samt att verkliga brottslingar, så vidt sig göra låter, måtte skiljas från blotta lösdrifvare och försvarslöse, hvilka senare visserligen ej borde förvägras talandel med kamrater; 2:0 af Herr Hard af Segerstad, August Leopold, som, efter framställning, att nuvarande corrections-inrältningar ingalunda motsvara det n ed dem afsedda ändamål, enär erfarenheten nogsamt visat, att lösdrifvaren, den i begynnelsen blott vanartige eller vanfrejdade, efter ankomsten till fängelset, i stället att derstädes vänjas till arbete och ordning för att göras skicklig att en gång åtminstone kunna blifva användbar medlem i samhället,
förlaller till likhet med de grofsta brottslingar, föreslagjl: alf cor - Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.- Utskottens Utlåtande, IV.'o 66. 3 rectionisler borde anses sora Kronans arbetare, det lägre befälet tagas bland dem sjelfve, samt under- och öfver-befäl från Armeen; att Corrections-lagar måtte stiftas, innehållande strängare straffbestämmelser än Krigs arliklarne i alla andra fall, utom för subordinalionsbrott, der samma straff borde ega rum, samt ali förnyade rymningar och brott emot ordning och flit inom inrätlningarne malte beläggas med lifstids-fängelse; att befälets synnerliga åliggande borde beslå uti ömhet och godhet emot alla dem, som visa hog och lust för hvad, som till förbättring hörer; att skicklige, nitiske och skäligen lönade
Religionslärare malte vid hvarje station anställas; och slutligen att correctionister borde erhålla fii dispositionsrätt öfver hvad han årligen kan förtjena samt nödvändigt en eller annan fridag i hvarje månad, på hvilken han kunde permitteras till arbete i granskapet af sin station; 3:o af Herr Grefve Taube, Gustaf Johan, att, oansedt hvilket system, som för brottslingars behandling än måtte komma att bestämmas, berodde likväl dess verksamhet otvifvelakligt deraf, att intet experimenterande, genom hvarannan korssande Reglementen, må ega rum, hvadan högst nödigt vore, att en serskild
Lag stadgades: för qvalificationer af nödige embets- och tjenstemän, deras skyldigheter och rättigheter; för den ordning och tuckt, som bör iagttagas inom fängelserne, samt i synnerhet för correctionisters och mindre brottslingars, utan känd förmögenhet, behandling efter frigifvandet ur fängelset; och har motionären derföre yrkat, dels att förslag till en d yr l i k
Lag, i öfverensstämmelse med det system, som blifver antaget, måtte för Rikets Ständer framläggas, dels att Prester måtte företrädesvis antagas till uppsyningsman vid corrections-inrältningarne, med rättighet att, efter en viss tids oklanderlig tjenstgöring vid.
Inrättningen, blifva berättigade att söka Presterlig befordran öfver allt i Riket; och dels, att det måtte ö(vervägas, huruvida Belgiske Förordningen den 4 December i835, rörande frigifne fångar, må kunna, i mer eller mindre mon, tjena till ledning för stadgande i detta hänseende inom fäderneslandet.
Från Hedervärda Bonde-Ståndet: af Riksdags-fullmägtigen från Wester-Norrlands Län, Nils Strindlund, hvilken, efter förmenande, att vid valet af straff i synnerhet borde afses förbättringen af sådane brottslingar, som, genom straffets verkställighet å någon lid skiljde från samhället, efter straffets undergående, åter deri ni - 4 Lag- samt Allm. Besv.- och Flon.- Utskottens Utlåtande, N-.o 66. träda; att brottslingars förbättring vore alltså ett vigtigt ändamål, som genom straffet borde befordras, meu alt corrections-inrältningarne, i stället att utgöra förbättrings-anstalter, deremot blifvit plantskolor för allehanda brott och förderf, ansett nödvändigheten påkalla några mått och steg för betryggande af samhälls-inrätlningens bestånd, säkerhet och ändamål, och i följd deraf föreslagit: att correctionisler genast och intilldess något lämpligare och säkrare medel mot dem kan beredas, mätte ställas under Krigs-Lagarne, äfvensom att entrepreneurerne för renhållningen inom bufvudstaden ej vidare måtte tillåtas att emot laga försvar och otillräcklig bergning uttaga och, för dylike göromål, begagna correclionshjon.
De utaf motionärerne sålunda gjorde framställningar, äfvensom hvad vid motionernes remitterande blifvit inom de serskildte Riks-Stånden yttradt, hafva Utskotten tagit i noggiannt öfvervägande, och få serskildt yttra sig öfver de olika förslagen.
Beträffande först Friherre Cederströms yrkande, att Utlåtande måtte afgifvas, rörande förbättrade fängelser och corrections-anstalter, i enlighet med blifvande Criminal-Lag och tidens kraf, så anse Utskolten motionärens framställning redan vara besvarad genom det yttrande, sammansatta Stats-, Lag- och Ekonomi-Utskotten afgifvit uti Betänkandet N:o 89, angående anstalter för en förbättrad fångvård genom ombyggnad eller förändrad inredning af fangetserne; och hemställa Utskotten derföre, att motionärens framställning i denna del må förfalla.
I fråga vidare om samme motionärs förslag, att hvarje fånge, insatt eller fängslad för bevisadt eller erkändt och afdömdt brott, skulle vid minsta försök att ur fängelset eller dess område rymma, saklöst få skjutas eller nedhuggas, om han ej genast på tillrop af vaktkarl eller den, som med hans bevakning hade befattning, återvände eller stadnade, samt att han, då han, blifvit gripen, skulle icke allenast med svårare fängsel beläggas, utan ock undergå extra judiciel bestraffning, få Utskotten, för besvarande af första delen utaf förslaget, endast hänvisa till hvad Rikets Ständer, vid 1823 års Riksdag, yttrade, då Kongl. Maj:t till Ständerne aflät Nådig Proposition om ett Lagstadgande i enahanda syftning, som det motionären föreslagit, men innefattande vida mera betryggande bestämmelser till förekommande af möjliga missbruk vid tillämpningen derutaf.
Rikets Ständer yttrade nemligen då: ”Att Rikets Ständer funnit åtskilliga betänkligheter möta vid antagandet af det framställda förslaget.
Om det, å ena Lag- samt Allm. Besv.- och Ehon.-Uisfcottens Utlåtande, N:o 66.
5 'Vidan, syntes svårt att förekomma fångars flykt, utan användande af våld'samma medel, och den, som genom Lagbrott förverkat personlig frihet, ”kunde anses böra skylla sig sjelf för följderne, om lian, genom försök till ”flykt, gjorde sådana medels begagnande nödvändigt, kunde likväl, å den ”andra sidan, endast behofvet af sjelf-försvar berättiga den, som bade sig ”'fångars vård uppdragen, att uppoffra fångens lif och ett sådant behof inträffade ej, då en fånge utan våld sökte att undkomma.
Dessutom skulle, ”enligt Rikets Ständers tanka, den ifrågasatte rättigheten för fångvaktare ”och fångförare att skjuta på fånge, som sökte rymma, blifva ganska vådelig i tillämpningen, då ibland dem, som hållas fångne, funnos icke blott ”sådane, som voro för gröfre förbrytelser dömde, ulan äfven sådane, som "blott voro misstänkte eller såsom lösdrifvare häktade, och det icke kunde ”anses tillkomma fångvårdaren alt urskilja, ora Lagen emot den ene eller ”andre borde tillämpas, äfvensom det kunde befaras, att fångvårdarne, i ”förlitande på ett sådant medel att hindra fånges flykt, kunde uragtlåta ”den vaksamhet, hvarigenom flykten i annat fall kunnat förekommas.” Och hafva Rikets Ständer, på grund af dessa omständigheter, och enär Rikets Ständer förmodat, att, om fångvården handhafves, i öfverensstämmelse med de gällande allmänna föreskrifterne oell bevakningen lämpades efter behofvet, samt fångvaktare och fångförare sattes i tillfälle att, i fall af väld eller motvärn å fånges sida, möta våld med våld, någre andre utomordentlige anstalter till förekommande af fångars rymning icke skulle erfordras, ansett sig icke böra bifalla, hvad Kongl. Majit i detta afseende föreslagit.
Utskotten, som instämma uti de af Rikets Ständer vid 18a3 års
Riksdag uttalade betänkligheter emot förslaget att tillerkänna fångvaktare och fångförare rättigheten att skjuta eller nedhugga rymmande fånge, samt, i afseende på motionärens framställning om erlappade rymmares beläggande med extra judiciel bestraffning, anse sig vördsamt böra erinra derom, att ett dylikt förfarande, derlill någon rättsgrund svårligen lärer kunna uppgifvas, säkerligen icke skulle vara tillräckligt att afskräcka den fångne från att söka återvinna friheten, om tillfälle derlill lör honom yppades, men deremot sannolikt skulle föranleda dertill, att förrymde fångar, oftare än nu sker, skulle våldsamt motsätta sig dem, sorn koromo för att gripa dem, tillstyrka af nu anförde skäl, att motionärens förrberörde förslag måtte ogillas.
Äfvensom Utskotten anse, att Herr Hårds af Segerstad framställ - 6 Lag- samt Allm. Besa.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 66. ring, att förnyade rymningar samt brott emot ordning och flit inom correct ons-inrältningarne borde beläggas med 1 ifstids-fängelse, icke förtjeriar afseende.
För besvarande härefter af Friherre Cederströms anhållan, det stadgas måtte, att förrymd fånge eller förbrytare, som sätter sig till motvärn, då lian ertappas och skall häktas, kan ansvarslöst nedhuggas eller skjutas, torde del vara tillräckligt att åberopa de uti 25 Gap. i § MissgerningsBalken redan gifne föreskrifter, hvilka synas i detta afseende fullt tillfyllestgörande.
Utskotten anse derföre, att motionen i denna del icke må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Vidkommande åter de serskilde af Friherre Cederström3 Herr Härd och Riksdagsmannen Strindlund väckte förslag om Krigs-Lagarnes tillämpning på fästningsfångar och de så kallade correctionisterne , anse Utskotten sig böra upplysa: att 5 §. i det af Öfver-Ståthåilare-Embetet i Stockholm den i October i8o3 utfärdade Reglemente och Förordnande till efterrättelse för Tångarne å Smedjegården samt 5 Artikeln 4 §. uti den af bemäldte Embete under samma dato ulgifne Instruction för Vaktmästaren och Vaktkarlarne vid Smedjegårds-häktet innehålla, det fånge, som fördristar sig att, vid utöfningen af Vaklbetjeningens tjenster, antingen tdlfoga dem sidovördnad eller emot dem fälla oqvädinsord samt med ifver och våld dem sig emotsätta, skall dömas och straffas, efter hvad Kongl.