Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts nådiga kungörelse af den g Aprill 1816, föranledd af PrestStåndets underdåniga hemställan, uti dess under den 9 Juli 1815 till Kongl. Maj:t aflåtna underdåniga skrifvelse och anhållan om eq mera Tesv och Ekon. XJtsk.
Betankanden. allmän och kraftfull verkställighet af LöneBeglerings conventioner, således icke kunnat intaga något förbehåll om elier ytterligare fastställelse på de äldre Conventioner, hvilket icke heller skulle varit lämpeligt att begära, enär sådant hade medfört flere olägenheter, och någon fråga då icke heller kunnat uppstå om en den billigaste jemkning i de äldre för vissa Provincer ingångna Föreningar.
För öfrigt hade flere af det Högvördiga Ståndets Herrar Ledamöter yttrat den önskan, att Ståndet ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet bönfalla, det Kongl. Maj:t täcktes i nåder vidtaga kraftiga åtgärder och föreskrifva viss tid, inom hvilken öfverenskommelcer, rörande Presträttigheter, bära vara ingångne och till Kongl. Maj:ts Nådiga stadfästelse öfverlemnade, på de grunder och i den ordning, sorn Kongl, kungörelsen af den 3 Aprill i8l6 föreskrifver, heldsterfarenheten visat huru föga benägna åtskilliga Församlingar äco, att derom i vänlighet åsämjas.
— Sedan Utskottets Betänkande i anledning af dessa anmärkningar och yttranden blifvit återremitteradt, har Utskottet haft detta allt under ytterligare öfverläggning.
Och, hvad först beträffar Pierr von Hctusvoljfs begäran, att ett serskildt undantag i ansetnende till Gottland måtte göras 5 så tror
Ut* skottet sådant vara så mycket mindre nödigt, sorn Utskottet uti dess i ämnet afgifna Betänkande icke meddelat något yttrande öfver, och än mindre tillstyrkt bifall till ett orubbadt och oförändradt bibehållande af så - 654 Besv. och Ekon.
Betänkanden, dana Conventioner rörande Presträttigheter, hvarom någon tvist redan uppstått och således berodde på Vederbörandes pröfning och afgörande.
Utskottet har funnit den i ämnet väckta motion, som föranledt Betankandet, icke angå eller hafva afseende på andra Conventioner än dem, om hvilkas framtida bestånd ännu ingen tvist uppkommit5 och längre har Utskottet icke heller sträckt sitt yttrande, emedan i motsatt fall sådant skulle hafva varit ett försök, att få hufvudgrunderna uti Kongl.
Maj:ts Nådiga kungörelse af den 3 Aprill 1816 rubbade, hvilket Utskottet anser lika så litet böra göras, som det bör eller kan förmodas, det högstberörde eller någon annan i detta ämne utkommande Kongl.
Författning kan medföra en retroactiv verkan och således hafva till följd ett oförändradt bibehållande af de Conventioner, hvilka man i laga ordning dessförinnan sökt få ändrade, fastän målet då ännu icke hunnit blifva hufvusakeligen afgjordt.
Vidkommande åter de hos Högvördiga PrestStåndet gjorde anmärkningar) så anser Utskottet dem vara besvarade uti det af Utskottet här ofvan afgifna Utlåtande, och får för öfrigt åberopa sitt Betänkande, hvilket af Vällofl.
BorgareStåndet och Hedervärda BondeStåndet blifvit till alla delar giiladtoch bifallet.
OOCO(]£<XX?© »w 3»-oooa»oocpoooos-a6-*B®o^fr-^ 0000000000009.^1 .w». Riksens Höglofl.
Ständers Serski1 dta Utskotts Betänkande angående grunderna f ör en allmän reglering af Statens Embeten och Tjenster. i^iksens Höglofl.
Ständer hafva till deras Särskilta Utskott öfverlemna! att utarbeta och uppgifva allmänna grunder, icke allenast för indragning oeh sammanslående af öfverflödiga Embeten och Tjenster, utan ock för en förbättrad arbetsmethod.
Sedan Utskottet, uti Memorial af den 2 Aprill, vördsamt anmält det tillstånd, uti hvilket
Utskottet funnit hela frågan om denna angelägenhet, samt de åtgärder, hvilka allt sedan 1809 års
Riksdag blifvit derutinnan vidtagne, hvaraf, enligt Utskottets tanka, lär inhemtas nödvändigheten af en särskilt Comités tillsättande, för att med vederbörlig noggrannhet och fullständighet utarbeta en detaljerad plan för den åsyftade bättre organisationen af Rikets Administrativa Verk, hvilket hvarken af Utskottet bör kunna väntas eller instämmer med dess af Riksens Höglofl.
Ständer erhållna föreskrift 5 får Utskottet nu härmedelst öfverlemna de allmänna grunder, som UtskotBihaug till RiksSt, Fröt. 18170818, Sami, AVr §3, 656 Serskildta Utskottets Eetänkandent tet, för sin del, tror kunna lemnäs den blifvande Comitén till ledning, med vördsam anhållan, att Riksens Höglofl.
Ständer, vid granskningen af detta visseiligen ofullkomliga arbete, ville fästa uppmärksamhet på de svårighetar, som i så mångå afseenden mött ej mindre Utskottet, än de tillförene för samma ändamål tillförordnade elier hörde Autoriteter, och hvilka svårigheter ingalunda kunna undfalla den, som bemödar sig att af ärendet taga en närmare kännedom.
Den första och, må hända, största betänklighet, som Utskottet haft att öfvervinna, beträffar gränsen för den nu ifrågavarande reform af Styrelseverken.
Utskottet har haft att välja mellan tvänne alternativer : det ena, att, med hufvudsakligt bibehållande af hittills gillande former och method er, endast söka utvägar att minska antalet af Embeten och Tjenster, hvarigenom tillfälle kunde blifva till Löners indragning åt Stats-Verketj det ardra, att, med afseende på förändrade förhållanden och samtids samt efterverlds gemensamma kraf, föreslå en alldeles ny form, en helt och hållet förändrad organisation.
Det har ej undfallit Utskottet, att, när ar 1809 den fråga först väcktes, som, efter flerahanda olika framställnings- och behandlingssätt, å nyo blifvit vid nu påstående Riksdag föremål för Riksens Ständers och detta Utskotts handläggning, något ann-at ändamål dermed troligen icke åsyftades, än indragning af öfverflödiga löner, till minskning i StatsVerkets utgifter.
I öfverensstämmelse Serskildta Utskottets Éetänkanden.
657 »ned denna åsigt, tyckes icke heller något tvifvel då hafva uppstått om tjenligheten af detditintills antagna Administrationssättet; och den år 1811 nedsatta Comitén, hvars instruction icke ålade någon skyldighet att föreslå en förändring från grunden, synes 1 allt hafva utgått från den princip, att ColIegialStyjelsen i det hela vöre nyttig, lämpelig och fullkomlig, så vidt nemligen fullkomligheten kan tänkas i förening med vissa medgifna ofullkomligheter.
Äfven Riksens Ständer vid 1812 års Riksdag tyckas stillatigande hafva erkänt, att en sådan föreställning dittills varit allmän 5 men, då de å ena sidan gillade Comitter8des åtgärd, såsom med GrundLagen öfverensstämmande, anhöllo de å den andra hos Kongl. Majit örn tillförordnanda af en ny Comité, som, utan hinder af gällande Lagar och Författningar, ägde att utarbeta och föreslå ett nytt sätt för de allmänna ärendenas behandling, efter som den kunde finnas nyttigast och tjenligast 5 ett bevis att man för framtiden uppgifvit tron på den förutnämda fullkomligheten.
Ifrån denna tidpunkt, då man äfven till öfverflöd hunnit blifva öfvertygad om svårigheten, eller omöjligheten, att göra indragningar af tjenster, med bibehållande af redan befintlige Administrationsformer, har också ständigt den föreslagna Embets- och Tjensteregleringen blifvit sedd ifrån en helt annan synpunkt än förut, och besparingen genom indragning af Tjenster upphört att nämnas sorn hufvudäDdamål, hvilket deremot blifvit ^58 Serskildta Utskottets Betiinkanden. satt i en förmonligare och lämpligare inrättning af den inre Styrelsen, till vinnande af mer skyndsamhet, enhet och ordning i de allmänna ärendenas gång.
Att detta kunde förenas med minskning i utgifterna, lär man äfven hafva föreställt sig, och Utskottets tanka är, att man deri icke misstagit sig.
Det är en bekant sak, att göromålen i Collegierne, om än icke sjelfva målens antal, är efter år ökat sig i en förvånande progression, hvadan älven klagan icke sällan försports öfver målens långsamma afgörande, i synnerhet inom de Verk, som mest äro öfverhopade.
Till någon del skulle väl detta kunna tillskrifvas SollicitationsPlacatets mindre noggranna bandhafvande eller underlätet åläggande af böter för onödig Rättegång m. *n.; men ovedersägligen bör hufvudslsälet sökas uti något fel i sjelfva inrättningen och Författningarnes ökade antal och mångtydighet.
Så länge detta fortfar, mäste det öfverklagade onda stiga i ett muitipliceradt förhållande, till dess höla machinen sluteiigen stadnar af sig sjelf.
Under tiden och intill dess detta slutliga resultat hunne inträffa, skulle nödvändigt, tid efter annan, piening i Verkens personal blifva nödvändig, för att åtminstone medhinna de angelägnaste göromålen, och, om man således det ena året gjorde en indragning af några Tjänster, hvarigenom Staten bespardes några få tusende Riksdaler, skulle nian d >ck ofelbart ett annat år hnna sig i nödvändighet att skapa nya, med troligen dubbel kostnad emot Serskildta Utskottets BetXnhandeit. den man kort förut velat undvika.
Särskilta Utskottet, sorn noga öfvervägt alla härvid förekommande skäl och förhållanden, är fullkomligen öfvertygadt, att det vore ett arbete utan ändamål att uppgöra project till Embetens och Tjensters indragning, så länge Inrikes Administrationssättet är detsamma som hitintills; och att det följakteligen vore i högsta måtto olämpligt, att påkosta medel till erhållande af ett sådant förslag.
Försöket är en gång företaget, o h den underdåniga framställning, som af Riksens Ständer vid 1812 års
Ri sdag gjordes, utvisar tillräckligt, huru liten anledning man trodde sig äga, att vara tillfreds med verkan deraf.
Det återstår således för
Utskottet endast den utväg att söka möjligheten af ett förhållande, der de ändamål, som genom den inre Administrationen böra uppfyllas, voro vunna på det genaste och kraftigaste sätt, genom den minst sammsntrasslade utgrening af Styrelsemakten ifrån dass medelpunkt till alla delar af Statskroppen.
Härvid flage då lemnäs å sido hvarje afseende på hittills gällande former, tilldess utrönt blef, om dessa kunde inträffa på det resultat, som möjligen vinnes.
Utskottet har förehaft detta arbete, och dervid med synn rlig tillfredsställelse erfarit, att den organisation, som Utskottet ernar föreslå såsom den lämpligaste, ehuru den afviker ifrån den nuvarande i mångå delar, likväl på det närmaste nstämm er med den första formliga plan i 6<Sa Seiskilclta Utskottets Eetänkanäen.
Betta afseende, som inom Fäderneslandet blifvit fattad, och som i sjelfva verket utgör fundamentet för närvarande tids Administrationssätt, hvars ofullkomligheter just bestå uti lika många afsteg från denna äldsta inrättning.
Då Rikets Collegier genom 1G34. **rs Regeringsform erhöllo sin. första egentliga utbildning, utgjorde de icke några Instnnlier under Rädet utan endast särskilta afdela ningar deraf; hvarföre de ock kallades Riksens Consilia.
Innehafvarne af da fem höga RiksEmbeten, Drotset, Marsken, Amiralen, Canzleren och Skattmästaren, styrde hvar sin afdelning af Rådet, och det så, att Justitie-Ärenderna hörde under Drotset, som presiderade i HofRätten, KrigsRadet eller KrigsGollegium under Marsken, AmiralitetsCoilegium under Amiralen, CanzliCollegium under Canzleren, samt Kammar-Collegium, eller RäkneKammaren, med alla dithörande saker, under Skattmästaren.
Dessa Råds-afdelningar handlade å Konungens vägnar, med skyldighet att årligen, emellan Kyndelsmessan och Fastlagstiden, inför honom göra redo för sina åtgärder.
Hvarje Chef, eller, om man så vill, Minister, uppstod då, och, tillika med sitt Coilegium, aliade Räkenskap för sin förvaltning, hvilken af Konungen alltid sjelf pröfvades.
RiksEmbetena, med deras Collegier, voro således ursprungligen icke annat, än hvad man nu För tiden kallar Ministerial Departementer.
Vid öfverläggningar i fullsutet Idad inför Konungen, voro Serskildta Utskottets Bctankanden. 661 alja Ministrarna (CollegialCheferne) på en gång tillstädes, och händelser nämnas, då alla fem Collegierne sammankallades att rådgöra.
På detta sätt vanns den enhet och helhet i Styrelsen, sorn merändels är förenad med Ministerialförvaltning.
Hvar och en Styrelsegren hade i Rådet sin man, som fullkomligen kände dess tillstånd och således kunde med en blick öfverskåda hela dess sammanhang med alla de öfriga grenarne, vid de otaliga frågor, i hvilka den ena oundvikeligen mäste hafva inflytande på den andra.
Man behöfde då icke befara, att, genom Rescripter till det ena Collegium, gripa in i det andras verkningskrets.
Detta Administrationssätt, ifrån hvilket man, under tidernas längd, allt mer och mer aflägsnat sig, med bibehållande af en skenbar likhet i benämning och form, är i grunden detsamma, som gäller inom de flesta vår tids val organiserade Stater, och låter ganska val förena sig äfven med de liberalaste Constitutioner, hvarpå England redan länge, och Frankrike efter dess regeneration, gifvit i ögonen fallande exempel.
Att historiskt utveckla, huru i Sverige det nyssnämda aflägsnandet från den ursprungliga inrättningen bragt StyrelseVerken i deras nu allmänt öfverklagade skick, anser Utskottet för öfverflödigt.
Det närvarande står i all sin skärande contrast emot det förflutna, och de ifrån Styrelsens medelpunkt mer och mer lösryckta Collegierna befinnas i ett synbart, föga lyckligt bemödande att uppehåll* sig under tyngden af alla de särskilta ålig - 66z Serdkhita Utskottets Betänkanden, gauden, som denna söndring och deraf nödvärnjli^t följande omgång vid sakernas behandling, giort så svåra att uppfylla.
För att ur denna förlägenhet hjelpa ej mindre Administrationen sjelf, än dem, som af densamma äga rätt att fordra kraftiga och skyndsamma åtgärder, gifves det, efter Utskottets tanka, ingen annan utväg än deri, att, med strängt frånskiljande af alla, tid efter annan, gjorda tillsatser, åter införa den ordning, som vid Collegiernas egentliga organisation stiftades, och derjemte, genom all domsrätts öfverlemnande till de Ordinarie
Domstolarne, försäkra den enhet, som borde råda i den egentliga Lagskipningen , men som svårligen Iean vinnas uti ett chaos af myndigheter, hvilka ömsom korsa och upphäfva hvarannan.
Detta återställande af den gamla ordningen är för närvarande af omständigheterna betydeligen underlättadt.
Den nu gällande Grundlagen har åter omgmit Konungen, med ett Fiad, bestående af Nio Ledamöter, med dem åliggande skyldighet att upplysa alla förekommande frågor och gifva rådslag vid Besluten.
Vore dessa Herrar i tillfälle, att genom en närmare irispection af de, i alla fall, allt för mycket splittrade Styrelsegrenarue, taga speciell kännedom af dé förekommande ärendena, skulle det för dem utan tvifvel vara lättare att fullgöra en sådan pligt.
Antager man sorn ett hufvudvilkor, att alla Judi emla frågor skil jas frän CoI« legiernas befattning och hänvisas till de
Or - Serskildta Utskottets Betänkanclen. dinarie Domstolarne, hviika då, om så behöfdes, kunde förses med en större personal, så lär något hinder icke mota för indragningen af alla förstnämde Verks Presidents- och Ledamotstjenster, såsom för ingen del erforderliga, men snarare hinderliga, vid allmänna frågors behandling, hvilka utan tvifvel äro mer belåtne att skötas af en, än af flere.
Styrelsen af Collegierna kunde då öfverlemna» åt Ledamöter af Stats-Rådet, med benämning af Ministrar, såsom Inrikes Minister, KrigsMinister o. s. v. — Desse Chefer, eller Ministrar, komme då att stå i spetsen af förvaltningen, och vöre i tillfälle att öfverskåda det stora hela.
I deras närvaro skulle alla ämnen, som höra till deras befattning, föredragas inför Konungen i StatsRådet, hvarigenom de finge en närmare kännedom af alla Styrelsens grenar, och således enhet och fasthet derutinnan borde beredas.
Innan Utskottet företager sig den närmare tillämpningen af denna idé, anser sig Utskottet böra upptaga och bemöta ett väsendtligt inkast deremot, som icke sällan göres, och utan tvifvel kommer att, vid förslagets pröfning, af någon å nyo väckas.
Det skulle vid första ögonkastet kunna synas vådligt, att öfverlemna åt en enda person hela den makt och det inflytande, som förut varit fördeldt på ett helt Collegium.
Friheten, kunde man säga, råkar dervid allt för mycket i faxa, och dörren torde, innan man föreser, dymedelst öppnas för förtryck och despotism.
Denna fruktan förmodar Utskottet hafva sin 66^ Serskildta Utskottets Bctcinkanden. rätta grund i en förvexling af de tvenne så vidt skilda begreppen om en Despotisk och en Coostitutionell Statsinrättning.
Under en Envåldsregering, der Regentens vilja är den högsta Lag, der Statens Embetsman äro ingen annan än honom ansvarige för sina handlingar, och der således ingen annan motvigt finnes för Embetsmanna-förtrycket än Regentens öfveriägsna förstånd, vaksamhet och kärlek till rättvisan, der är en MinisterialFörvaltnins visserligen farlig och i samma ögonblick förderflig, som Regenten upphör att äga någondera af de nyssnämda egenskaper.
Uti en så organiserad
Stat betraktas derföre som en kl8nod hvarje privilegieradt forum, hvarje Collegium eller Embetsmanna-Corporation, som genom den i dess natur grundade långsamheten och betänksamheten vid ärendens afgörande, bildar ett slags efterhängsen motkraft, hindrande, så långt den förmår inflyta, den utan uppehåll framåt verkande Minis teriak Styrel sen.
Ett exempel härpå lemna de fordna Parlamenterne i Frankrike, hvilka, sedan folkets friheter under en följd af envåldsregeringar råkat i glömska, utgjorde genom sitt, likväl mer på häfd och småningom ökadt anseende, än på verkeliga prerogativer grundadt inflytande, den enda öfriga bom emot förtrycket, den enda makt, sorn i någon måtto förmådde hejda Ministrarnes och Hofvets vexande anspråk.
Men i Constitutionella Stater är ett sådant förtrögnings-system icke blott öfverflödigt,' utan verkehren skadligt.
Organismen är der icke Serskildta Utskottets Betänkanden, 66fj Jemförlig med ett mechaniskt verkande Macliineri, som, för att icke löpa för fort, belt öfver här och der en blyvigt till rörelsens justerande den är tvärtom ett lefvande helt, der rörelsekraften mäter och bestämmer sig sjelf, och der jetn^igten endast kan rubbas af tillfälliga eller yttre hinder, dem man derföre, långt ifrån att vidhäfta, bör vara angelägen att undanrödja.
I Sverige, under dess nu gällande lyckliga Fundamental-Lagar, äro Konungens Rådgifvare och Föredragande Nationen ansvarige inför Lagen.
För att med värdighet och billighet kunna utkräfva en sådan ansvarighet, måste Nationen sätta dessa högsta maktens närmaste Organer i möjlighet att uträtta allt det goda, som de, efter sitt bästa förstånd och vilja, kunna förmå.
Något annat hinder bör för dem icke finnas, än det moraliska, som AnsvarighetsLagen, rätt styliserad, alltid häller i paralell med deras handlingar.
Deremot böra alla materiella tyngder, lemningar från äldre mer och mindre ofullkomliga Regeringsprinciper, borttagas.
Collegierne, sådana de nu äro, bära intet tycke af den Regeringsform, under hvilken de existera.
Fordom granskades deras Protocoller och Berättelser af Ständernas Dejmtationer; men nu kan Nationen af dem ingen reda fordra.
Deras Ledamöter kunna, som billigt är, endast till följe af undersökning och dom, straffas; Men, då nu gällande Regeringsform, deruti olik de äldre, icke utsätter något forum för en sådan undersökning, så kan, i brist af Domstol, något lag - 666 Serskildta Utskottets Betänk andem ligt åtal emot CoIIegier aldrig äga rum} och Ii .vä! ligger i deras händer det hufvudsakliga af hela den inre Styrelsen, och domsrätten medborgare emellan i alla frågor, som icke äro rent civila eller criminella.
Öfverlemnas denna deras domsrätt till de ordinarie domstolarne, så blefve, enligt hvad ofvanföre är yttradt, den vid-träcktare makt, som för Ministrarne medgåfves, endast af inJlytande på allmänna frågor, hvilka, långt ifrån att derigenom utsättas för en »fullkomligare behandling, ofelbart skulle vinna bade genom skyndsamheten och den likstämmighet i grandsatser, som nödvändigt blefve gällande.
Först då blefve det möjligt för nationen att till fullo begagna in rättighet, att af StatsRådet fordra redo för den inre Styrelsen.
Hvarje Minister skulle då blifva för sitt Departement specielt ansvarig, och ej blott det som kunde vara origtigt anbefaldt, men äfven hvad som vore försummadt eller underlätet, blefve ett föremål för beifran.
En täflan skulle uppkomma mellan de särskilta
Dep arten) en tern a att utmärka sig för drift, ordning och skyndsamhet, och på detta sätt skulle lifvet återvända i Statskroppens minsta delar, och skicklige Embetsroäns danande blefve deraf en otvungen följd.
För att visa det utseende, som den administrativa delen af RiksStyrelsen, efter denna organisalionsgrund, skulle komma att erhålla, far Utskottet framställa följande allmänna fördelning af de hittills varande Styrelseverkens göromål på de nya Departemen - Serskildta Utskottets Betänkanden. 667 terne, hvarvid dock Utskottet vili söka undvika detaljer, sorn icke tillhöra dess af Riksens Höglofl.
Ständer gifr.a uppdrag.
Alia Ärenden af icke judiciel natur, som hittills tillhört Kammar-Collegiutn, Commerce-Collegium och Allmänna MagazinsDirectionen, komma att bestridas af Inrikes Ministern.
Allt hvad som rör allmänna hushållningen, näringar ne och handeln bör beredas och afgöras pä ett ställe, och den kanhända alltför länge medgifna splittringen af dessa i oskiljaktigt sammanhang stående elementer af den allmänna välfärden upphöra.
Ett stort steg göres dymedelst till ernående af det länge sökta förhållande, der ingen näring uppmuntras eller understöd;es på den andras bekostnad, utan hvarje särskilt endast betraktas som en del af ett större helt och värdas och befrämjas endast i den mån den bidrager till detta helas upp omst och flor.
Bergs- och Sundhets-Collegierne upphäfvas, och, då den vetenskapliga grund, på hvilken deras egenteliga göromål hvila, förutsätter Inspection af dertill särskilt quaJificerade personer, eå komma bergshandteringen och Medicina]väsendet, att, lika med Landtmäteriet och Postverket, ställas under hvar sin Chef, hvilka äter närmast bero af Inrikes Ministern.
Det måste, enligt Utskottets tanka, stadgas, som regel, att hvarje, äfven den mindsta afdelning af den Inrikes CivilStyreisen kommer att bero af denna Minister, heldst, genom den method för uppbörden och redovisningen af Statens medel, som 66q Serskildta Utskottets Betänkanden« nedanföre uppgifves, en särskilt FinanceMinister torde kunna umbäras.
Till följe här» af komma ej blott de Militie-Cameral-Ärenden, som hört under KrigsCollegium och Sjö* förvaltningen, att handläggas i Inrikes CivilDepartementet, utan alla för särskilta hushållningsdelar förordnade Directioner och Comitéer antingen upplösas och inforlifvas med afdelningar af detta Departement, eller, om de af localomständigbeter blifva nödige att bibehållas, likväl alltid ställas under Inrikes Ministerns directa inseende, så att de af honom erhålla befallningar och till honom inkomma med Berättelser och redogörelser.
Tabellver?cet och hvad i öfrigt hörer till den Statistiska kännedomen af Rikets styrka och inre tillstånd, bör, under hans inseende, vara på ett ställe förenadt.
I anseende till Tullstyrelsen anser sig Utskottet icke böra föreslå annat, än att densamma, ehvad någon förändring deraf, till följd af hos Riksens Ständer redan väckta motioner, kan komma att äga rum eller ej, bor stå under Inrikes Ministern.
Men, hvad angår den Canzli- och Contoirs-Betjening, som tillhör de Verk, hvilka, enligt detta förslag, komma att indragas, sä lär, sedan antalet af de Tjenstemän, hvilka efter MinisterDepartementernas organisation oundgängeligen behöfvas, samt beskaffenheten af de nya underafdelningarne eller Contoren och Arbetsordningen derstädes hunnit att af den blifvande Comitén bestämmas, denna gamla Betjening komma att i Departementerne användas, efter behof samt den Tjenstegrad qch skicklighet, Serskildta Utskottets Eetänkanden. hvar och en kan äga; de öfverflödiga åter alt behålla pä IndragningsStat de löner, hvarå de erhållit Fullmakter, till dess de till annan tjenst med motsvarande lön kunna förhjelpas.
Uppbörden af StatsVerkets Inkomster,hvilken hittills tillhört Statskontortet, kunde derifrån flyttas till Riksgäldskontoret, som då blifver det ställe, der alla publika Intrader, ej mindre de Ordinarie än Bevillningen , inflyta.
I stället för de hittills å RiksStaten befintliga HufvudTitlar, får hvarje Minister sitt anslag, hvarunder de till upprätthållande och förkofran af de honom underlagda StyreUegrenar beviljade medel uppföras och underafdelas.
RiksgäldsContoiret komme således att ersätta StatsContoiret, hvilket till följe deraf upphäfdes, men den oumbärliga Betjeningen vid det sednare Verket komme af det förstnämde att användas.