Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
E u k l i d e s skrattade föraktligt o c h m u m l a d e något om » undanflykter », » kvinlig rådlöshet » och l i k n a n d e.
M e n Sokrates f ö r e b r å d d e h o n o m hans o r d.
» V a r rättvis, » sade han mildt, » d e t är m a n - nens förnämsta d y g d.
D å j a g inte h ö r d e kvinnans b ö n, v a r skulden m i n.
M e n en annan g å n g, X a n t i p p a, höj d i n röst litet mera.
H ä r har d u en d r a c h m a, red i ord- ning aftonvarden litet tidigare än v a n l i g t o c h styrk oss n u m e d en k l u n k vin.
O c h så, E u k l i d e s, fortsätta vi vårt s a m t a l.
» en X a n t i p p a s v a c k r a ansikte strålade stilla l y c k a.
upp af » S e r d u, » h v i s k a d e h o n sedan till vänin- nan, » h a n är stor o c h tänker rättfärdigt. » O c h hon mindes hans b e f a l l n i n g att h ö g r e till h o n o m.
tala Då filosofen den följande d a g e n, d e n n a g å n g b e l e d s a g a d a f Antisthenes, s a m t a l a n d e v a n d r a d e k r i n g g å r d e n, b a d h o n först m e d mildhet o m penningar.
D ä r p å, d å han i c k e h ö r d e det, h ö j d e hon sin v ä l l j u d a n d e s t ä m m a o c h r o p a d e så hårdt, att h o n själf b l e f för- skräckt: » Sokrates, gif mig pengar! » Ä f v e n filosofen förskräcktes o c h g a f s k y n d - samt, f ö r att ej störas i sin t a n k e g å n g, d e pengar, hans hustru a n m o d a d e h o n o m o m.
M e n n å g r a d a g a r senare h a d e Sokrates re- dan v a n t sig v i d hennes h ö g l j u d d a tal, o c h X a n t i p p a måste r o p a än h ö g r e.
D ä r a f k o m det, att D a f n e redan efter n å g r a v e c k o r s för- l o p p sade till sina v ä n i n n o r: » H a n I l a g t m ä r k e till, s t ä m m a redan blifvit s k a r p D å hon alltid måste s k r i k a skriker hon n u o c k s å till oss att X a n t i p p a s och obehaglig.
till sin filosof, andra. » S å b e g a f det sig, att X a n t i p p a b e h ö f d e en ny klädning.
D å det ä n d t l i g e n l y c k a d e s henne att v ä c k a S o k r a t e s ' u p p m ä r k s a m h e t, fann han d o c k ingeD a n l e d n i n g till en d y l i k begäran du » D u ser u n g o c h v a c k e r ut i den k l ä d n i n g, har.
F å f ä n g a n är o c k s å en d ä m o n.
» X a n t i p p a s k l ä d n i n g v a r emellertid verkli- gen i c k e l ä n g r e bra, o c h hennes väninna D a f - ne g a f henne rätt däri, att en filosof inte förstod sig p å sådana saker.
O c h då X a n - t i p p a därpå, h ö g t s k r i k a n d e o c h gråtande, åter fordrade penningar till en n y k l ä d n i n g, g a f Sokrates henne, b l o t t f ö r att bli fri från detta störande kält, m e r a p e n g a r än hon b e - höfde.
N u k u n d e X a n t i p p a dessutom k ö p a ett nytt hårspänne o c h ett o r m a r m b a n d hos egyptiern, som under d e senaste d a g a r n e ut- bjudit sina v a r o r i bazaren.
N u märkte k v i n n a n, huru h o n k u n d e g ö r a sig lifvet behagligt, o c h huru h o n k u n d e ernå saker o c h ting, o m h v i l k a hennes ö d m j u k a sinne tidigare ej ens d r ö m t.
Och snart v a r det hennes v ä n i n n o r, snart därpå hela världen, att k i f o c h sin strid h a d e ej endast D a f n e o c h sade h e l a A t h e n o c h X a n t i p p a g e n o m sitt plågat Sokrates.
Stackars X a n t i p p a!
D å s o m n u v a r det männen, som s k a p a d e Xantipporna.
M e n i c k e alla k v i n n o r, s o m måste kifvas m e d sina ä k t a män o m hus- hållspengarne, k o m m a in i. världshistorien.
Ida Boy Ed.
Sen till, att Jdun med Modetidning tinnes hos alla edra bekanta!
I D U N 1890 Barn o c h tidningar.
v n p ^ i d n i n g e n för dagen har kommit o c h ligger &lt;Y \! \ där för att läsas af far och mor.
Barnen MaV vilja också gärna titta litet i den.
Dagspressen är en stormakt, som har inflytande på statens öden såväl som enskildes, den gifver o s s vår politiska riktning, konstnären hans ställ- ning, den säger oss, hvar vi bäst o c h billigast köpa våra kläder och vårt dagliga bröd, den ver- kar allt efter sin tendens förädlande eller demo- raliserande på siii publik.
Men att den äfven är en viktig faktor vid våra barns uppfostran, därpå tänker man dess värre allt för litet.
Hvarje daglig tidning bringar oss underrättelser om alla slags förbrytelser, hvilka tjäna den stör- sta delen af allmänheten som en intressant lek- tyr för dagen o c h göra tidningen pikant.
Det måste dock fylla hvarje människovän med djup sorg, då han ser, hvilken stor del af dessa tjuf- nader.
rån o c h själfmord, brandanstiftelser o c h sedlighetsbrott föröfvas af unga människor, ja, till och med barn, och det ej blott af proletaria- tets, som växer upp så godt som utan uppfostran, utan äfven af barn ur de bättre klasserna.
Ingen af oss kan vara så förmäten att säga: » I vår familj kan o c h skall sådant icke ske. » Giftet kommer ofta oförmärkt in i huset.
Vi kunna därför ej vara omsorgsfulla nog med afseende på att skydda våra barn för dåligt umgänge, dåliga böcker o c h äfven de tidningar, som bringa de mest detaljerade beskrifningar o m till och med de skamligaste förbrytelser.
Hur ofta utvisa ej rättsförhandlingarna, att förbrytaren gjort sina stu- dier i tidningarnas spalter.
Fåfängan att vilja se sitt namn i tryck leder oftare till brott än man tror.
Några bevis för delta påstående kan jag af egen •erfarenhet anföra.
För flere år sedan hörde j a g två gossar tvista om, hvilken af dem var störst.
Den ene hade undgått att bli gripen vid flere listigt utförda stöl- der, den andre rosade sig af att ha blifvit straf- fad af polisen o c h kommit » i tidningen ».
Han gick också af med segern.
— En annan gång såg jag rök stiga upp från ett afsides liggande stall ej långt från min bostad.
Jag skyndade dit och såg två gossar, som hade underminerat stalltrö- skeln och tändt eld därunder, som lyckligtvis blef släckt af en i närheten varande man.
De ville höra klockorna klämta o c h se folk rusa till och komma » i tidningen »!
Många af mina läsarinnor skulle helt visst kun- na anföra liknande exempel.
Vi se häraf, hvil- ket mäktigt inflytande läsandet af de dagliga tid- ningarne, som j u beständigt meddela broltshisto- rier, har på ungdomen.
De ädla handlingarna undgå lättare vår uppmärksamhet och bli sällan offentliggjorda.
Exemplets makt i denna riktning skulle visst ej heller vara ulan inflytande.
Där- för borde det finnas en god tidning för ungdomen, redigerad af dugliga pedagoger.
Vi måste alltid vid uppfostran taga hänsyn till tidsförhållandena.
Barnen se föräldrarne läsa o c h vilja följa deras exempel.
Men då måste man ock sörja för, att de få en lektyr, som kan verka förädlande och uppmuntrande.
Barnavän.
Jm j a g nu, mina ärade, då vi träffas för första gången i år, inte önskar er » god fortsättning », så har detta sina särskilda skäl.
Det finns nämligen för närvarande förhål- landen, som inte jag — o c h helt säkert inte ni heller — vilja veta af någon fortsättning på, utan ett slut, j u hastigare, dess bättre.
Dit räknar jag ryska snufvan och den pjaskiga, slaskiga, mulna, ljumma och grådaskiga s. k. vintern.
Kan man öfverhufvud taget tänka sig någonting fatalare än denna eländiga parodi på vinter, då blåsipporna knoppas och nässlorna skjuta upp sina stickande, men matnyttiga bladskott i bör- j a n af januari?
Jag älskar blåsippor o c h rent af svärmar för nässelkål med förlorade ägg, men kan jag ej få dessa rariteter på andra vilkor än att byta ut dem mot de behag o c h det välbefin- nande, som en äkta, hederlig och frisk nordisk vinter skänker, då resignerar jag hellre och af- stär från både sipporna och kålen.
De flesta unga damer se missbelåtna, j a rent af bekymrade ut, och det ha de skäl till.
Den allra mest förtjusande vinterdräkt med finaste pelsverk och kokettaste snitt, som skulle göra succés pyramidale mot en bakgrund af glittrande drifvor o c h rimfrostiga träd, går j u alldeles för- lorad i denna välsignade dimma, detta ohyggliga, enformiga, tröttande grått i grått, som vår kvasi- vinter bjuder på dag ut och dag in.
Dessutom är det j u inte alls sagdt, att man vågar sticka sin näsa ut i denna ohyggliga luft, där influensa- mikrober hvirfla omkring likt snöflingorna i ett yrväder, bara mycket tätare o c h osynligare och otrefligare på allt sätt o c h vis.
Vårt societetslif, vårt program för vintern, ja, våra lefnadsvanor ha rent af blifvit upp- och ned- vända till följd af dessa abnorma väderleksför- hållanden.
Hvad blef det af dessa förtjusande små slädpartier, som vi gått och gladt oss åt nä- stan ända se ' n vi flyttade in från landet?
In- ställda, tills vidare åtminstone, och Gud må veta, om o c h när de någonsin kunna realiseras.
Och skridskoåkningen, den sköna, nyttiga, stärkande och roliga skridskoåkningen?
Inställd förstås äf- ven den, inställd af brist på is!
När allt kommer omkring, ger oss denna miserabla vinter inte ens så mycket is, att det räcker till för glacebered- ningen eller att kyla af sommarpunschen med.
Det må erkännas emellertid, alt de, som hafva till uppgift att sörja för våra förströelser, bju- da till att göra allt, hvad de kunna för att bereda oss ersättning för de missräkningar, som abnor- ma natur- och helsoförhållanden beredl oss.
På operan går Lakme i dagarne af stapeln med en ny debuterande sångerska, o c h inom kort kommer Othello.
På dramatiskan gör Chamillac furor, särskildt bland damerna, och Cornelius Voss på svenskan gör lyckade o c h framgångsrika försök att fördrifva den allmänna surmulenheten med ett godt skratt, därvid sekunderad af » Petermans flickor » på söder, som lära vara betydligt mycket uppsluppnare och gladare än de » muntra kvin- norna » på norr.
Ett annat nöje, som ni måhända ännu icke njutit af, men som ni ingalunda b ö r försumma, är den orientaliska irrgångssalongen.
Den ligger vid Hamngatan, midt emot Blanches och bredvid det forna enkehuset, som väl för 10 år sedan aldrig kunde drömma, o m att det skulle bli en central- härd för det nöjes- och njutningslystna Stock- holm.
Ni köper er en inträdesbiljett ä 1 kr.
i biljett- kontoret i trappa upp o c h fortsätter den andra halftrappan, där ni mottages af en ståtlig vakt- mästare, som drager undan portieren till salon- gen och med en handrörelse bjuder er att träda in.
Ni ser en mängd pelare och hvalfbågar i morisk stil med rik skulptur, glänsande i guld och brokiga färger.
Ni ser vattenkonster, blom- mor o c h statyetter, draperier o c h byster, men speglarna ser ni icke alls, hur mycket ni tittar efter dem, ty ni hade j u hört glunkas om, att det var speglarne, som åstadkommo de effekter salongen bjuder på.
En smula tveksam går ni framåt o c h finner till eder öfverraskning, att ni åtföljes steg för steg af en person på hvardera sidan.
Förvånad, kan- ske också en smula förargad öfver detta opåräk- nade sällskap, börjar ni att närmare fixera edra medvandrare i den orientaliska labyrinten.
Him- mel, ni ser er själf, först till höger o c h så till venster, icke en spegelbild, utan er själf lifs lef- vande, åtminstone tycker ni så.
På det.
sättet går ni — i tre exemplar — några steg framåt.
Ett oändligt perspektiv, en luxuriös pelargång möter ögat, och långt, långt bort i denna pelar- gång skymtar ni en figur.
Ni fortsätter att gå framåt, figuren i pelargången kommer er till m ö - tes: ni är på väg alt möta er själf.
Men innan ni hunnit möta ert andra jag, kommer en ny öf- verraskning.
Mellan ett par pelare träder en figur fram o c h går från höger, tvärs öfver pelargången.
Där möter han en annan figur, som kommer från venster.
Under tiden har ni fortsatt att gå fram- åt, och edert andra jag, som ni från början sett långt borta i perspektivet, nalkas äfven.
De, som korsa eder väg, hvilka tror ni väl det ä r?
Ni själf, ingen annan än ni själf, som kommit på en gång från alla fyra väderstrecken.
Och dessa fyra figurer, ni själf och edra tre kopior äro hvar- andra så illusoriskt lika, att er egen mamma skulle icke kunna säga, hvem som är den verklige, in- nan hon fick taga känseln till hjälp.
Ni vänder o m från detta rendez-vous med edra egna gengångare och går fram mellan några spring- vatten o c h blommor.
Ett nytt perspektiv öppnar sig, och på ett betydligt afstånd ser ni två perso- ner stå, liksom inbegripna i samtal med hvaran- dra.
Den ena vänder ansiktet åt er, och ni igen- känner åter er själf, men den figuren, som vän- 25 der ryggen till, förefaller också bekant.
Natur- ligtvis: det är ni själf det också.
Ändtligen stöter ni på en person, som ni icke kan antaga vara ett dubleltexemplar af er själf; det är en artig herre i mörkt skägg.
Han ger er åtskilliga upplysningar, bland annat den att detta rum, där ni nu ströfvat så länge omkring, där ni sett det ena ändlösa perspektivet öppna sig efter det andra, det är en liten kammare, 20 fot lång och 20 fot bred!
Tillika upplyser han, att någonting jämförligt med denna på optiska villor grundade inrättning icke finns någonstädes i världen, ej ens i Orienten.
Berlin har någon- ting i samma stil, men ofantligt mycket enklare.
Denne artige ciceron är trollkarlen själf, han som trollat fram hela salongen med dess pelargångar och de hundratals kopiorna af eder egen värda person.
Han för er till ett ställe, där ni själf står midt i en krets af gengångare, alla förvåna- de eller leende som ni, alla troget härmande hvarje gest, hvarje rörelse, hvarje min.
Ni ser er repro- ducerad ett femtiotal gånger eller så omkring.
Emellertid börjar det att formligen myllra af folk därinne, ni ser er själf, men ni ser också främmande obekanta ansikten, hvart ni vänder " er.
Ni har ett intryck, af att ett hundratal per- soner ströfvar omkring i denna labyrint.
I själfva " verket är det två nya besökande, som kommit in i salongen.
Jag läste nyligea i en roman om en ung kvin- na, s o m kände sig så olycklig, så förändrad, så främmande för sina närmaste o c h sig själf.
» O, min Gud, min Gud, » utropade hon med ett uttryck af hjärtskärande förtviflan, » jag är förlo- rad!
O, Gud, låt mig återfinna mig själf! » (Det är romanens ord.)
Om jag hade hört den olyckliga unga damen, så skulle jag ha tagit mig friheten svara: » Min fröken!
Ifall ni känner er på något sätt » bortkommen », så gå till orientaliska irrgångssa- longen.
Där skall ni i hög grad återfinna er själf! » Sccevola.
Förlofvadt folk.
(iPwunterns téSö^ närmande, han sällskapslif ger den u n g a d a m - o c h herrvärlden a n l e d n i n g till ö m s e s i d i g t o c h det h ä n d e r lätt, att förlorar sitt hjärta — h o n eller en förlust, s o m de p l i k t s k y l d i g a s t f ö r k u n n a släkt o c h v ä n n e r med i prydliga kort.
Förr världen gällde riktigt n o g v a l e t a f en ä k t a hälft i b a l s a l e n för att icke vara föräldrar synnerligen försiktigt; v å r a hyllade den gammaldags åsikten, att l e k o c h dans utgjorde undantagen, o c h att det därför var bättre f ö r den h u s l i g a att äfven härden hem ta sin hustru ansågs förnuftigt att först mande en tid i hvardagsdräkt, i fa- i hushållet, j a, d e t skall miljens till längre krets och sluga och med friare, utkorade i afgörande ha funnits som visste Min Det se den t i l l k o m - vissa att morgoudräkt, steget.
synnerligen öfverraska innan gode sina d e t o g o det gamle morfar r å d d e m i g till d e n n a krigslist o c h r e k o m m e n - derade mig undersöka flickan dessutom att sybordet.
lura » Finner mig du till den o m m o r g o n e n, när h o n ä n n u att unga ej v ä n - tar b e s ö k, tvättad o c h k a m m a d, i s n y g g d r ä k t och förkläde, särskildt o c k s å m e d oklander- l i g a s k o r, m e d strumpor, s o m ej b e h ö f v a s k y något i främmande god ordning, lita på, att ö g a, o c h sybordets inre då kan är du med godt hopp d u ej drar n å g o n nit i det stora äktenskapslotteriet. » Ja, han morfar, följde hans I den jag en gammaldags herre, min har aldrig ångrat, att j a g råd.
r y n k e n p å näsan, gamle låten var men m i n a damer, åt denne herre från tiden före syndafloden o c h eder blick moderna skulle försätta onådigt glida ned utefter m o r g o n r o c k e n, s o m visserligen hvarje u n g m a n i h ä n r y c k n i n g.
M e n har, förlåt denna fråga, möjligen ej den rika, s l ä p b e p r y d d a m o r g o n d r ä k t e n n å g o t att dölja, s o m ej tål främmande kritik?
Äro framför allt skorna i c k e sneda o c h nedtram- pade?
Ä r håret v ä l k a m m a d t o c h underklä- derna o k l a n d e r l i g a?
T i l l g i f godhetsfullt en ä k t a m a n a f den g a m l a s k o l a n denna nyfikenhet o c h äfven denna fråga, o m en m o r g o n r o c k öfver huf- v u d är den bäst passande dräkten v i d en u n g flickas första toalett?
J a g tror, att en fotfri, stark husdräkt, s o m tillstädjer fria rö- relser v i d de husliga sysslorna, skulle v a r a mycket behagligare.
V i s s e r l i g e n har hvarje tid sin sed, o c h v i d ett så viktigt steg förstår v ä l h v a r o c h en bäst själf, h v a d s o m är tjänligast.
D o c k ville j a g gärna fästa u p p m ä r k s a m h e t e n på särskildt en sida a f förhållandet mellan de förlofvade.
E n l i g t den g ä n g s e uppfattningen äro förlof- ningskorten ett slags fribref p å hvarje ö m - hetsbetydelse o c h hvarje förtrolighet mellan de f ö r l o f v a d e inför allas ögon och p å ett snart sagdt förvånansvärdt o b e s v ä r a d t sätt.
Ett sådant ungt f ö r l o f v a d t par är ej till för det öfriga sällskapet, o c h detta tar ej heller nå- g o n hänsyn till d e m.
D e äro oskiljaktiga före, v i d o c h efter b o r d s s a m k v ä m e t; detsam- m a ungefär är förhållandet, o m det dansas eller bjudes p å n å g o n annan underhållning.
D e t är till och m e d vanskligt n o g för vänner o c h g a m l a b e k a n t a att få ett ord a f de l y c k - liga.
Ofta sitta dessa t v å i ett afsides hörn, g l ö m m a snart sin o m g i f n i n g o c h utbyta, utan att genera sig, h a n d t r y c k n i n g a r och kyssar, j a, k u n n a drifva det ä n d a till den salighetens gräns, att de f a l l a i hvarandras armar, s o m v o r e de allena i hela världen.
D e t finnes undantag, det tillstår j a g gärna, m e n de äro ej så m å n g a.
Ömhetsbetygelser tillhöra öfver h u f v u d i c k e offentligheten, d ä r de m e d brutal hand hän- synslöst beröfvas sitt ö m t å l i g a färgstoft; d e äro opassande, till o c h m e d för gifta.
Men f ö r dessa är det b i n d a n d e bandet åtminstone ett fast, beståndande, d å detta ej är förhål- landet m e d alla förlofvade.
D e uppslagna förlofningarnas antal är stort, o c h h v i l k e n ställning intar väl den u n g a flickan efter en sådan brytning, när hon, så att säga, låtit k y s s a o c h o m f a m n a sig midt p å ö p p n a tor- get?
H o n k a n v a r a aldrig så o s k y l d i g till att förlofhingen brutits; den orörda j u n g f r u - lighetens c h a r m e är borta, o c h detta är f ö r m å n g e n u n g m a n anledning n o g till att ej b j u d a den öfvergifna sin h a n d, h v i l k e t han k a n s k e annars gärna h a d e gjort.
I E n g l a n d känner m a n endast korta o c h i c k e offentliga förlofningar, s o m å l ä g g a de trolofvade d e n yttersta återhållsamhet.
Är en tredje ej i n v i g d i hemligheten, så k a n m a n d ä r helt säkert ej ens m ä r k a, att ett förlof- v a d t p a r finns i sällskapet.
Hans Stolte.
Så snart det ieke är absolut omöjligt, b ö r kvinnan själf amma sitt barn.
O m hon ieke gör det, då hon kan det, kränker hon sin för- nämsta plikt o c h beröfvar sig de upphöjdaste njutningar.
Grefvinnan Dash.
H u r vacker den väg än m å vara, som man vandrar m e d en kvinna, k o m m e r dock alltid det ögonblick, då man, för att förströ sig, börjar räkna milstolparne.
J. Stahl.
Ett budskap, hvilltet vi hoppas måtte glädja våra ärade läsa- rinnor lilca myelcet som oss, är, att Idun på det nya året synes komma att vinna vidsträck- tare spridning än någonsin.
Ingen annan tid- ning l hela landet torde, att döma af oss med- delade postsiffroi ', hafva med det nya årets in- träde gjort ett, ens närmelsevis, så stort upp- sving som » damernas egen tidning » Idun.
Att vi härför till ej ringa del hafva att tacka det lifliga intresse, hvarmed våra ärade läsa- rinnor liar och där i landet arbetat för tid- ningens spridning, det inse vi mer än väl.
Och vi skola äfven på alla sätt visa vår tack- samhet härför.
På samma gång bedja vi emellertid alla våra läsarinnor, att de fortfarande bland sina belcanta verksamt arbeta för spridningen af Idun och dess Modetidning, hvilken också vunnit ett synnerligen varmt erkännande.
Kommen ihåg, att i Sverige finnas väl minst 100,000 famil- jer, där Idun både borde och kunde finnas, och dock torde den hittills ej trängt till mer än högst 15,000 hem.
FM stort fält finnes sålunda ännu att bearbeta.
Hjälpen oss där- med / Säkerligen finnas bland edra bekanta ännu många, som ej hafva Idun, kanske ej sett henne.
Visen dem ett eller annat num- mer eller bedjen dem uppgifva sin adress, skola vi genast sända profnummer.
Allt hvad I så- lunda gören för oss, det gören I ock för Eder själfva; ty ju större läsekretsen blir, dess mera lämna m i alla riktningar utvidga och för- bättra tidningen.
Märken ock väl, att om hvar och en skaffar en enda ny abonnent, så blir ju därigenom utan synnerlig möda upplagan fördubblad.
I förhoppning om, att detta resultat snart måtte nås, tacka vi Eder, för det 1 så man- grant åter infunnit Eder hos allas eder vän- inna Idun.
Om ordningen i hushållet.
(Till julen utsändes å A d o l f Bonniers förlag ett förträffligt, vilja vi nästan säga, för hvarje husmoder oumbärligt litet verk, » Bådgifvare för husmödrar », en samling råd och upplys- ningar för hemmet o c h hushållet bearbetade efter tysk källa för svenska förhållanden a f samma erfarna hand, D:r O. H. Dumraths, hvil- ken i Idun numera leder matsedels- och mat- receptafdelningen.
V i ha ej velat underlåta att fästa våra läsarinnors uppmärksamhet vid den- na verkligen praktiska och förvånansvärdt mång- sidiga o c h uttömmande husskatt, o c h tro oss ej bättre kunna gifva dem håg att närmare göra dess bekantskap ärf- genom att här nedan anföra ett litet utdrag om ordningen i hus- hållet.)
Till de värdefullaste egenskaperna i en god hus- hållning hör obestridligen, att allting därstädes skall befinna sig i ordning, att allt sker i r ä t t t i d och att hvarje sak har sin r ä t t a, b e s t ä m d a plats, ' oafsedt renligheten, som naturligtvis är en sak, som bör följa af sig själf.
En viktig beståndsdel i det husliga lifvet är den riktiga, tidsindelningen.
Huru många hustrur fin- nas icke, som just i denna så väsentliga punkt svårt försynda sig!
Det händer, att mannen kla- gar öfver att måltiderna blifva för sent i ordning, att barnen måste stjälpa i sig kaffet skållhett, på det att de i rattan tid må hinna i skolan, och andra exempel snart sagdt i det oändliga kunna anföras.
Därvid springa alla beskäftigt omkring i huset fram och åter, utan att dock få något ur händerna.
Dylika oregelbundenheter förekomma endast där- af, att frun i huset icke förstår att r i k t i g t u p p - s k a t t a eller b e g a g n a d e n t i d, som fordras till hvarje förrättning.
För att anföra ett exem- pel, så kan man begripligtvis icke för hvarje dag koka ett och detsamma; ena dagen bjudes sålunda på grisstek, andra dagen på ärter och fläsk, en tredje dag måhända på pannkaka.
Hvar och en af dessa anrättningar fordrar till sitt lagande na- turligtvis icke lika lång tid, den ena tager mera den andra mindre tid i anspråk.
En husmoder,, som icke på förhand tänker härpå, utan med af- seende på tiden vill behandla allt efter samma mönster, skall för den skull icke heller alltid hafva middagen färdig vid samma tid.
Ena gången blif- ver maten färdig klockan 2, en annan gång först klockan 3 eller kanske ännu senare.
Till hvilka obehagliga uppträden dylika förse- ningar med tiden kunna leda, framgår tydligen,, då man besinnar, att ett mycket stort antal män.
så väl gifta som ogifta, äro bundna vid b e s t ä m d a a f f ä r s - e l l e r tj ä n s t e t i m m a r, att barnen i r ä t t t i d s k o l a i s k o l a n o. s. v. Hafva dessa för den skull endast en helt kort tid till sitt för- fogande för att äta den måhända ännu kokheta middagen, så måste det slutligen gå därhän, att den hastighet, med hvilken maten fortares, s k a - d a r h e l s a n, äfven om man frånser, att på detta sätt den hvilopaus efter middagen, som är så väl- kommen och behöflig, beröfvas oss.