Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Några i öfrigt liktänkande härom hafva skiljt sig från min åsigt i så måtto: att en del trott stadgande! genom Reglemente i Bolaget kunna fyllas — hvilket vederlägget! dermed, alt executor ej befattar sig med Reglementet; — alt andra ansett definitiv liqvid böra ske, så att hvarje delegare får vidkännas sio råtta andel i bristen,' hvilket likväl föiutsätter, att utmätningen skulle fortgå till sista mannell dessutom möjligen medföra tvist om rätta beloppet lör afdrag.
Jag bör derföre här tydligen ge tillkänna, att afsigten med denna, vexel-rätt liknande regi ess, blott är , att den skall innefatta den högsta grad af skyndsamhet till samtliga Lottegares bemödande att hälla hvarandra skadeslösa.
— Liqviden om definitiva bristen kan då få anstå, utan att differencen, frivilligt åtagen af den, som har pengar inne, Lan varn af betydenhet.
Ändtligen tiar , sorn jag tror, en Ledamot, Assessor Hessle vägrat med mig lorena sig derföre, att han anser ändringen i förut gällande
Lag lör stor.
Jag skulle vilja fråga: hvad betyder huru stor ändringen är för eli visst lall, om den är nödig?
>24 Hör till Banco- och Lag-TJtshottens Utlåtande IV.-o 4- egare.
På samma sätt och med samma vilkor eger hvar efter annan, i den ordning honom godt synes, förfara med återvinning, till dess, genom utredning af Bankens tillgångar, eller inbördes öfverenskommelse» annorlunda Lottegare emellan blifvit uppgjordt. <$'. 26.
Återvinning, enligt nästförestående §, får icke af Directionens Ledamot emot annan Lottegare anställas, så vida ej denne jemväl är Ledamot af Direelionen.
Vid slutlig utredning fördelas den brist, som i Bankens tillgångar kan yppas, emellan samtlige Lottegare, i mon af hvarderas lotter. $• 27.
Lotlbref skall ställas till viss man.
Och medför öfverlåtelse deraf icke rätt alt i Bolaget inträda, utan Directionens, för dess del, lemnade och af Bolaget, vid nästföljande Bolagsstämma, stadfästade samtycke.
Då lottbref, genom laga fång, kommit i annor mans ego och nye innehafvaren vägras inträde i Bolaget, eller då nya egaren icke vill i Bolaget inträda, vare Bolaget skyldigt, efter i båda fallen skedd anmälan till Directionen, minst tre månader före ordinarie Bolagsstämma, alt loltbrefvet, för Bolagets räkning, inlöss med det belopp, som deri blifvit insatt. 28.
Vid inträffadt ombyte af egande-rält till lottbref, förblifve alltid förre innehafvaren, eller hans arfvingar, qvar i solidarisk ansvarighet, intill den, ett år efter nästa ordinarie Bolagsstämma, påföljande Stämmans slut, då förre Loltegaren, i fall Banken ej iråkat obestånd, eger återfå sina förbindelser. «$*• 29.
Jemte den, enligt 5 §., i allmänhet stadgade inprotocollering och Kungörelses utfärdande, skall Rådhus-Rätt, beträffande solidarisk Bank, i sitt Proloccll och Kungörelserne låta inflyta namnen å samtlige Lottegare i Bolaget.
Och skall
Directionen ofördröjligen, efter hvarje ordinarie Bolagsstämma, till Rätten inlemna uppgift å alla dåvarande Lottegare, hvarefter densamma, på Bolagets bekostnad, af Rätten, i vanlig ordning, å nyo kungöres.
Med flor till Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande N.o 4- a5 Med Herr Grefve Frölich hafva instämt: Herr Bogeman, Herr Prosten Afzelius och Herr Doctor Engeström.
Herr Friherre Stjernstedt: ”Då Högloflige Banco- och Lag-Utskotten vidblifvit sitt i Bet.
N:o 2 gifna tillstyrkande, att enskilde Låne- och Sedel-banker skulle ega rätt att, med fond af credilsedlar, utfärda egna dylika skuldförbindelser, utan skyldighet alt dem i något fall med verkligt mynt inlösa, så anhåller jag, att få mot detta beslut åberopa min vid nämnde Bet. afgifne reservation, jemte lillkännagifvande, all jag befarar, om detta tillstyrkande vinner kraft af Lag, se oss ånyo, fast på en omväg, inledde på den olycksaliga myntförsämringsbana, som vi så nyligen lemnat.
Förflutna tiders erfarenhet har visat omöjligheten, alt genast indraga det öfverflödiga pappersmyntet, när man för sent funnit, att det metalliska blifvit otillräckligt, för att i sitt fulla värde bibehålla det förra i omlopp; och min öfvertygelse är, att samma förhållande kommer att inträffa, fastän sedel-emissionerna skett med biträde af Privatbanker. ” , Herr Stuart, C. G.: ”Genom den nyligen verkställda realisationen, har äfven vårt fädernesland ändtligen erhållit ett verkligt mynt, en förmon, hvaraf det olyckligtvis alltför länge varit i saknad.
Sålunda är visserligen numera det väsendtligaste hindret för landels förkofran i industriell och oeconomiskt hänseende undanröjdt.
Men, så vida icke delta mynt, genom ett ändamålsenligt och väl ordnadt Banksystem, hålles rörelsen och industrien, på ett för densamma fördelaktigt sätt, tillhanda, komma de efterlängtade nyttiga verkningarne af realisationen, i afseende på den enskilda och allmänna förmögenheten och välmågan, otvifvelaktigt alt visa sig vara, om jag så kan uttrycka mig, af mera negativ än positiv natur.
I sådant fall kommer densamma nemligen, efter ali sannolikhet, att på ett vida verksammare sätt bibehålla den redan förvärfvade förmögenheten vid oförminskadt värde, än att, genom industriens och näringarnes lifvande, framkalla en ökad och mera allmän välmåga hos Svenska folket.
— Det oskiljaktiga sammanhang regleringen af Rikets penningeväsende eger med ordnandet af både allmänna och enskilda creditförhållanden, har derföre bort föranleda så väl Regeringen som Representationen, att samtidigt egna sin uppmärksamhet åt dessa vigtiga föremål för deras gemensamma omsorger.
En icke aflägsen framtid kommer också att utvisa, i hvad mon och till hvad grad de bägge Bih. lill R.
Prot. i83A och i83S. 6 Sand. 2 dfd.
4 Häftet 3*. lior till Banco-och Lag-Utsholtens Utlåtande N.o J.
Statsmagternes bemödanden och åtgärder vid innevarande Riksdag motsvarat Nationens rättmätiga anspråk i berörde hänseenden.
På grund af min enskilda öfvertygelse oell enligt den erfarenhet jag vunnit under Banco- och Lag-Utskottens öfverläggningar om det nu afgifna Lagförslaget, anser jag mig dock på förhand håde kunna och böra förklara, att, derest Regeringen inför Rikets nu församlade Ständer fram lagg t ett behörigen utarbetadt förslag till
Lag för enskilda Bank-inrättningar, densamma gifvit, ej mindre folket än dess representanter, ökade anledningar till belåtenhet och tacksamhet.
Saknaden af den ledning för Utskottens arbeten, som endast härigenom skulle kunnat vinnas, har också, oaktadt alla enskilda, i flera fall berömliga och förtjenslfulla ansträngningar, nödvändigt måst föranleda ett ungefärligen dylikt resultat, som det nu justerade Betänkandet utvisar.
Att en så sammansatt representation som den Svenska, hunden af de mest invecklade och oJämpliga former, skall kunna uppgöra och i sin helhet utarbeta ett alldeles nytt och antagligt Lagförslag, torde icke heller med något sken af rimlighet kunna begäras, helst om, på sätt händelsen, i afseende å den nu föreslagne Lagen, varit, de hufvudsakligaste grunderna för densamma måst hemtas, mindre från härstädes kända och lill sina verkningar pröfvade föi hållanden, än från vetenskapliga theorier eller erfarenhetens lärdomar inom fremmande länder.
Jag anmäler såll des icke min reservation emot det af Utskotten uppgjorda Lagförslaget, i ändamål att uttala något klander emot de tillfälliga majoriteter, sorn åstadkommit de, efter min tanka, i flera afseenden sinsemellan mindre öfverensstämmande och löga ändamålsenliga föreskrifter.
Skiljaktigheten i åsigUr och begrepp hos mer än 5o personer, som ofta vexelvis deltagit i ht sluten och som, med få undantag, hvarken egt tillfälle eller anledning, att förr än vid afgörandet begt unda det till deras behandling hänsk juina ämne, torde äfven vara en fullt tillräcklig förklaringsgrund både i det ena och det andra hänseendet.
Jemte dessa, af förevarande
Betänkande framkallade allmänna åsigter, anser jag mig skyldig, att reservationsvis inför R.
Fl. St. anmäla de hufvudsakligaste omständigheter, i afseende på hvilka jig varit af skiljaktig mening med Utskottens pluralitet.
Jag får således vördsamt förklara, att jag icke kunnat inse behofvet af, celi derföre ej heller bidragit till de flerfaldiga reglementariska föreskrifter, som uti Lagförslaget förekomma, och hvilka, enligt min åsigt, skola erhålla en mera lämplig och naturlig plats i de Bolags-reglor, som, före Bankernes organise - lior lill Banco- och Lag-Ulskottcns Utlåtande N.o 4. 27 rande, böra af Kongl. Maj:t granskas oell fastställas.
Deremot befarar jag högeligen, alt dessa på Bankernes förhållanden till allmänheten föga inverkande delai 1 föreskrifter, i deras nuvarande form, komma alt, uti icke obetydlig grad, försvåra och hindra enskilda B mk-inrättningars uppkomst.
Likaledes har jag ansett denna
Lag icke böra innehålla sådana stadgandet), sorn, genom förut utfärdade, ännu gällande Lagar och Fot fattningar, äro till allmän efterrättelse meddelade.
Enligt min tanka, bär det förnämsta föremålet för den ifrågavarande lagstiftningen bort vara, att förekomma förluster för innehafvarne af Bankernes sedlar,, vare sig genom dessa sedlats alldeles uleblifna eller fördröjda inlösen.
Hvad de så kallade solidariska Benkel ne beträffar, anser jag också sede!- innehafvarnes säkerhet emot sådana förluster vara behörigen betryggad.
Men deremot synes mig, i afseende på Acliebankernes sedlar, garantierne ej vara lillfyllestgörande, med mindre actieegarne åläggas, genom ingångna förbindelser, ikläda sig en bestämd ansvarighet för de tecknade acliebeloppen.
Dessutom har jag ansett, att Bankerne bort förklaras skyldiga, att med klingande mynt inlösa sina sedlar, efter en viss tids förlopp (t. ex. från och med år i843}> derest icke Kongl. Maj:t och Rikets Ständer skulle dessförinnan finna skäl annorlunda förordna.
Den tidepunkt torde åtminstone böra förberedas, då icke all penningerörelse och all contant förmögenhet inom Svea Rike uteslutande skall bestämmas af silfvermassan uti hvalfvén af Rikets Sländers Bank.
Vigten af de mångfaldiga, både politiska och financiela skäl, som tala för en förändring uti nuvarande förhållanden i delta afseende, lär icke kunna af någon med skäl bestridas.
— Beträffhnde beloppen af grundfonderne och ac,t iesummorna, så hade jag önskat, att Utskotten, i högre grad än Lagförslaget ådagalägger, erkännt den vida öfvervägande nyttan och fördelen för landet af några få stora och solida Bank-inrättningar, i jemförelse med flera mindre betydliga Banker.
Slutligen får jag förklara, alt jag, för min del, anser det af Herr Grefve F/ölichj uti dess reservation, framställda förslag till Lag för enskilda Banker i de flesta falk ega ett afgjordt företräde framför det.
Lagförslag Utskottens Betänkande innehåller.
Jag är derföre äfven benägen, att med min röst understödja förstnämnde förslag, sedan detsamma undergått några förändringar i vissa delar.
Efter dessa förändringars iakttagande, i afseende hvarpå jag får åberopa dels mitt nu afgifna yttrande och dels Herrar Hesslås oeh Sahlins reservationer, deruti jag jemväl instämmer, torde delta Lagförslag, såsom det ändamåls - 28 Hör till Banco- och Lag-Vtskottens Utlåtande N.o 4- enligasle, som under nuvarande förhållanden sannolikt kan åstadkommas, både tunna och böra af Konung och Ständer antagas.” Herr Nordenankar: ”Vid den omarbetning, sorn Lagförslaget rö rande enskilda Banker nu undergått, har det ovanliga förhållande inträffat, att en del af de förenade Utskottens Ledamöter redan i början skiljt sig ifrån majoriteten, för att förena sig om ett serskildt Lagförslag och dermed ingå till Rikets Ständer.
Följden af denna oformlighet har blifvit, att intetdera af dessa båda arbeten vunnit den fullkomlighet, som man kunnat vänta, i fall ett gemensamt förslag hade blifvit med mera enighet och under idéernas friare utbyte, af de förenade Utskotten handlagdt, och Riks-Slåndens villrådighet vid valet emellan de 2:118 måste ökas, då Utskotls-majoriteten icke reservationsvis kunnat eller bort antyda contraförslagets brister.
Utan att vilja gå den allmänna pröfningsrätten i förväg, vill jag dock öppet uttala, att jag anser hvartdera förslaget ega sitt serskilda värde, men att de förenade Utskottens närmast öfverensstämmer med min öfvertygelse, och jag upptager således detta senare till ledning för mina anmärkningar och reserverar mig i de delar, der jag anser, att misstag blifvit begångne och att rättelse kan vinnas, utan alt för mycket rubba det hela.
Genom enskilda motioner och under Lagförslagets förra behandling var en betydlig skilnad emelian solidariska och Actiebanker uppdragen, så alt man icke utan skäl ansåg de förra allt för mycket gynnade på de senares bekostnad.
Denna skilnad har under beredningens olika stadier allt mera och mera bortfallit, och genom en slutlig förening af hvad som ännu i Lagens 2 och 3 Capitel finnes åtskiljdt, kan man nu, i min tanka, utan skada för det hela, öfva än mera rättvisa och gifva hela Lagförslaget mera logisk enhet.
Mili mening är ingalunda, att icke solidariska Banker äfven må få bildas, och jag anser således, att man bör tydligen i Lagen, med bibehållande af 24 §•, bestämma, huru den solidariska ansvarigheten, der den af Bolagen frivilligt ingås, bör förstås och tillämpas, men någon serskild lagstiftning kan jag ej anse nödig, sedan Utskotten fordrat i66-| procenls säkerhet (låntagares förbindelser inberäknade) för utgifne credilsedlar, och dessutom sådana garantier, att äfven Aetiebankerne kunna ega anspråk på allmänhetens förtroende, och att de, i likhet med solidariska Banker, böra få njuta af en genom lagstiftning controlerad, men icke onödigtvis begränsad frihet.
Hor till Banco- och La"-Utskottens Utlåtande IV.o 4- 29 Ur Jenna synpunkt vill jag i det följande visa, huru en sådan sammanjernkning af Lagens flera Capitel kunde verkställas. 12 §.
Man har i Sverige sökt att göra låne-änstalterna så beqväma för alla classer af lånsökande som möjligt, och den skuldmassa, sorn trycker nationen, är endast en naturlig följd af den lätthet man beredt att kunna balancera stående skulder.
Så länge creditbruken i delta afseende icke genom Lagstiftarnes mellankomst förändras, skall, såsom hittills, hvarje ny låneanstalt blott medföra ökade skulder, capitalen afledas från varuomsättningen, och näringarne fortgå i onaturliga riktningar eller afstanna i brist af förlagsman.
Man vill uti Privatbankerna blott se nya medel, att till vingleriels näring, i vanlig discontform, öka landets 1 å ne ti 11 gångar och utsprida ett nytt pappersmynt, som man ännu så nära realisationens början icke vågar att öppet begära directe från Tumba, och, med förbiseende aflandels allmännare interesse, undviker man att begagna den tillfälliga frihet, som en ny lagstiftning lör Privalbankerne erbjuder, alt, utan band af några äldre anspråk, gifva åt creditsystemet i landet en förbättrad organisation, hvilken det väl är modernt att säga sig hylla, men som man, i bakvänd ordning, genom hypolheksföreningar, ökade mynlrepresentativ och ökade lånetillgångar, tro sig kunna vinna.
Endast såsom ett medel lill en reorganisation af crediten och endast med vilkor af en sådan, ega Privatbanker för mig något värde; ty såsom pappersmyntsfabrik eller undsättnings-anstalt ega, i min tanka, Statsbanker i allmänhet ett afgjordt företräde.
Huru låneanstalternas organisation måste olika inverka på landets rörelse är lätt att inse.
Privatbankernas längsta utlåningstermin bestämdes tili 3:ne månader, och lagsökning derefter borde genast verkställas (en stränghet som jag likväl är långt ifrån att nu yrka), så blefve den närmaste följden, at Bankerne icke gåfvo stöd åt egendomsspeculationer eller långa och ovissa beräkningar; det i Sverige ovanliga förhållandet skulle inträffa, alt låneanstalterna blefve fullt tillräckliga för hvarje säker, hastig och vinstgifvande speculalion; i stället för att, såsom de fordna filial-disconlerne, söka vinna på rörelsens sjelfsvåld, skulle Bankerne sins emellan täfla att accomodera mot nedsatta räntor; producenten skulle alltid ega öppet tillfälle att belåna sina säljbara varor, eller den vexel han dragit på köparen, och i samma mon som omsättningstiderna i landet förkortades, kunde rörelsecapitalet förökas, utan nedsättning af dess inre metalliska värde. 3o Hor till Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande N.-o 4- Jag har här velat antyda en grundsats, enligt hvilken jag önskat, att raan i sjelfva denna Lagstiftning, genom föreskrift om iåntermineruas förkortning och ökade fordringar på säkerhet och ordning, gifvit åt hela lånerörelsen en förändrad caractere, som, i min tanka, skulle gifva bankrörelsen en ny riglning till understöd åt näringar och handel, i stället för att öka discontvingleriet pä myntvärdets bekostnad.
För grundsatsens tillämpning vågar jag likväl ej nu föreslå mera, än alt längsta lånetiden måtte förkortas till 6 månader och alt lagsökning bör ske inom i4 dagar efter förfallodagen. j8 §. kan förenas med den 23, om man utan åtskilnad Bankerna emellan stadgar en minimisumma af ii million R:dr och ett actievärde af looo R:dr courant.
Vill man bibehålla de skiljakligheter, som Utskotten i dessa delar föreslagit, så kunna likväl dessa i olilia moment af samma § upptagas.
19 §. anser jag innebära ett stadgande, sorn äfven för solidariska Bmker är högst nödigt.
Denna §. bör således, äfven om Lagens delning bibebålles, uppflyttas ibland allmänna bestämmelser; — hvaremot 28 §. kan helt och hållet utgå.
Sista momentet af Grefve Frölichs 8 §., rörande prioritet förcreditsedlarne tror jag förtjena att afses och kunde finna sin plats såäbm ett nytt moment i denna Utskottens 19 §. 20 §. bör lika så väl som den 19 utgöra en allmän bestämmelse.
Om man vill medgifva fördelen af stora Banker, som ega styrka att bibehålla en lugn och oafbruten lånerörelse och som icke svigta för ternporairt vidriga conjunclurer, så mäste man på det högsta ogilla, att den nu föreslagna Lagen, rörande solidariska Banker, icke innehåller någ#n bestämmelse, motsvarande denna 20 §, med föreskrift, att icke allenast en hög teckning utan äfven en derefter proportionerad insats skall verkställas.
Då man icke velat på solidariska Bankerne tillämpa samma grundsats, som 20 §. uttrycker, och då man i 28 §. velat tiil Bolagets egen disposition öfverlemna alla säkerhetshandlirigarne, så har man eluderat allt stadgande om minimibelopp för bankanläggning, samt öppnat vägen för missbruk och rörelsens sjelfsvåld. 21 §. kan helt och hållet utgå eller dess innehåll uttryckas 1 ett nytt moment till den >9 §.
Hvarföre icke solidariska och acliebanker skulle få utgifva sedlar på lika valeurer, kan jag ingalunda inse.
Sedlarne röra sig icke på olika Hor till Banco- och Lag-Vtskottens Utlåtande IV:o 4- 3l pkrner, oell då säkerheten är gifven, böra actiebankscdlarnes circulation jå landsbygden lika litet försvåras, som de solidariska Bankernas sedlar kunna eller böra förvisas från städerna.
Bestämmandet af sedelvaleurermes minimum ulgör ett vigligt lagstiftningsärende, emedan derpå beror förbållandet emellan massorna af ett lands metalliska och representativa mynt, och ju större andel i den allmänna rörelsen man åt det förra bar inrymt, således ju större sedelvaleurer man fordrar, ju mera är det representativa mjmtels värde beIryggadt.
Å andra sidan måste rörelsens beqvämlighet och metalliska för rådens tilli äcklighet afses.
' För mig är det således oförklarligt, huru de emot
Utskottens lagförslag sammanstämmande reservanterne ansett, att sedelvaleurerne böra förbigås oell så likgiltigt betraktat ett ärende, som i andra länder anses så vigtig < cb alltid utgjort föremål för grundliga öfverläggningar, Parlaments- och Congress-AvCter.
Jag föreslår, alt de olika sedel valeurerne, som Utskotten uti 33 och 29 §§. föreslagit, mätte sammanjemkas och blifva motsvarande vår nuvarande silfverenlrel, eller \
R:dr courant. a3 se 18.
25 tiar 11’gjort föremål för vidlyftiga öfverläggningar.
Om solidariska ansvaiigbeten skall innebära någonting, bar man ansett, att actierne n å«le vara ställde på viss man och att de icke böra kunna utan Bolagets samtycke transporteras.
Reservanterna hafva velat skydda eganderälten, då de ålagt Bank-Bolaget att inlösa Adier, hvilkas öfverlåtelse till annan man blifvor vägrad.
Det för ra stadgan let störer rättsbegreppet och skall måhända hindra solidariska Bankens uppkomst, det senare upphäfver till en del ansvarighetens betydelse.
Jag kan således i detta afseende hvarken gilla Utskottens eller Grefve F/ölichs förslag, men anser, att allas interesse kan bevaras ger om ett stadgande, att äfven solidariska bankaclier kunna fr itt öfvei låtas lill viss inför
Directionen uppgifven man, meri att den afgående delegarens solidariska ansvarighet för Bankens före dess afgång utgifne förbindelser fortfar i 3:ne års tid.
Bankactierna kunna då fritt antaga sitt rätta värde.
Allmänhetens lisk, att Bolaget skall blifva sammansatt af mindre lörmögna personer, ä-i ej större än vid första stiftelsen.
Hvad som vid det ena ombytet af delegare förloras, vinnes vid ett annat, och om verkeligen den garantie, som Bolagets sammansättning erbjuder, skulle förminskas, så eger allmän - Hor till Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande IV.-o 4- beten under de 3:ne åren tillräcklig tid att återtaga förtroendet, helst en fullständig förteckning på delegare alltid finnes tillgänglig.
Om detta förslag antages, kunde en serskildt §. derom uppställas, hvarmed älven den liär nedanföre omnämnde 27 §. kunde förenas. 27.
Ett ständigt införande i Tidningarne af hvarje ombyte af delegare i Rikets åtskilliga Banker, anser jag icke lämpligt.
Nyfikenheten kan visserligen någon gång derigenom blifva tillfredsstäld, men för affairsmannens bedömande af Bankers soliditet, blifver en sådan slående tidningsartikel af ringa värde.
E11 på Bankens hufvudcontor alltid för hvar man tillgänglig förteckning öfver Bolagets inleressenter och öfver de afgångne ledamöter, hvilkas ansvarighet ännu ej upphört, anser jag vara en tillräcklig och ändamålsenlig ledning för bestämmandet af den credit man vill tillerkänna åt Banken. 28 se 19. 29 sc 22.” Herr Prosten Mittag har reserverat sig emot den af Utskotten beslutade 8 §. af förslaget och i afseende härå åberopat den af Herr Grefve Frölich afgifna reservation.
Herr Prosten Astrand har reserverat sig under åberopande af Herr Doctor Hvassers reservation emot förra Betänkandet.
Herr Holm: "Emot Höglofl.
Banco- och Lag-Utskottens senare förslag till
Lag för så kallade enskilde Låne- och Sedelbanker, reserverar jag mig i afseende å nedan antecknade §§. nemligen: 4 §•
JaS anser, alt enskild Bankrörelse icke bör få bedrifvas annorstädes, än i stad, i följd af denna rörelses art och beskaffenhet, alt vara till egentligen för den större rörelsen och att underkastas lätt och hastigt verkställbara controler, hvilket endast inträffar på städerne, der trafiken och följaktligen äfven omsättningen af rörelsecapital är lifligast, och der permanent Domstol finnes. —•
Jag kan nemligen vid RådhusRätt, när som helst, få uppgift på Bankens actie- eller lottegare, men icke så vid Härads-Rätt, och ojemförligt lättare har jag att utföra min talan emot Banken vid stads än vid lands Domstol.
Början af l\ §. bör således, enligt min åsigt, erhålla denna lydelse: ”Bankrörelse får ej drifvas annnorstädes än i stad, och skall, före Bankens öppnande, Bolaget till Rådstufvu-Rätten aflemna etc. 5 2 Mom.
Dat måste vara klart, att vid hvarje Bank skall finnas åtminstone en officierande person utom Directionens Ledamöter, han må i öfrigt lior till Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande N.-o 4- 33 öfrigt benämnas för Kamererare, Bokhållare, Casseur m. m., och denne person anser jag böra underskrifva Bankens sedlar och invisningar jemte a:ne dess Directeurer.
Det innefattar åtminstone en anledning mer lill control, än om underskrifterne verkställas blott af Direclionens Ledamöter. y Denna §., som lernnar för ir.ycket rum åt godtycket och dessutan synes mig lill det dermed åsyftade ändamål vara temligen problematisk, bör, efter min åsigt, helt och hållet utgå. 8 $.
Ej mera, än den högsta lagliga ränta eller 6 proc , bör kunna Släggas ett Bankbolag, som ej genast uppfyller sina förbindelser.
Denna skillnad emellan Bankens och dennes gäldenärers förbindelser anser jag vara rättsenlig, och torde en högre ränteberäkning dessutan, i händelse af concurs, komma att föranleda till densammas fördröjda utredning.
12 §. 2 morn. anser jag böra erhålla denna lydelse: ”Actie- eller loltbref må icke belånas i den Bank, der de äro utgifne, och ej heller i någon annan enskild Låne- och Sedelbank.”