Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och väktarena blefvo förskräckte af räddhåga, och vordo som de hade varit döde.
Men Ängelen svarade, och sade till qvinnorna: Rädens icke; ty jag vet, att I söken Jesum, som var korsfäster.
Han är icke här; han är uppstånden, som han sagt hade; kommer, och ser rummet, der Herren var lagder uti.
Och går snart, och säger hans Lärjungom, att han är uppstånden ifrå de döda; och si, han skall gå fram för eder uti Galileen; der skolen I se honom; si, jag hafver sagt eder det.
Och de gingo snarliga ifrå grafvene, med räddhåga och stor glädje, löpande, till att kungörat hans Lärjungom.
Och vid de gingo, till att kungörat hans Lärjungom, si då mötte Jesus dem, och sade: Hel eder.
Då gingo de fram, och togo på hans fötter, och tillbådo honom.
Då sade Jesus till dem: Rädens icke; går, och kungörer det mina bröder, att de gå till Galileen; der skola de få se mig.
När de gingo bort, si, någre af väktarena komma i staden, och kungjorde dem öfverste Prestomen allt det som skedt var.
Och de församlade sig med de äldsta, och rådgjorde; och gåfvo krigsknektarna en stor summo penningar;
Och sade: Säger, hans Lärjungar kommo om nattena, och stulo honom bort, medan vi sofvo.
Och om det kommer för landshöfdingan, vilje vi stilla honom, och begå det så, att I skolen vara utan fara.
Och de togo penningarna, och gjorde som de voro lärde.
Och detta talet är beryktadt ibland Judarna, intill denna dag.
Men de ellofva Lärjungarna gingo till Galileen, upp på ett berg, som Jesus hade dem förelagt.
Och när de sågo honom, tillbådo de honom; men somlige tviflade.
Och Jesus gick fram, och talade med dem, och sade: Mig är gifven all magt i himmelen, och på jordene.
Går fördenskull ut, och lärer all folk; och döper dem, i Namn Faders, och Sons, och dens Helga Andas.
Och lärer dem hålla allt det jag hafver eder befallt; och si, jag är när eder alla dagar, intill verldenes ända.
Detta är begynnelsen af Jesu Christi, Guds Sons, Evangelio;
Såsom skrifvet är i Propheterna: Si, jag sänder min Ängel framför ditt ansigte, hvilken bereda skall din väg för dig; Ens ropandes röst är i öknene: Bereder Herrans väg; görer hans stigar rätta.
Johannes var i öknene, döpte, och predikade bättringenes döpelse, till syndernas förlåtelse.
Och till honom gingo ut hela Judiska landet, och de utaf Jerusalem; och läto sig alle döpa af honom i Jordans flod, och bekände sina synder.
Och Johannes var klädd med camelahår, och med en lädergjording om sina länder; och åt gräshoppor och vildhannog;
Och predikade, och sade: En kommer efter mig, som starkare är än jag, hvilkens skotvänger jag icke värdig är att nederfalla och upplösa.
Jag döper eder med vatten; men han skall döpa eder med dem Helga Anda.
Och det begaf sig i de dagar, att Jesus kom utaf Galileen ifrå Nazareth, och lät sig döpa af Johanne i Jordan.
Och straxt steg han upp utu vattnet, och såg himlarna öppnas, och Andan, såsom en dufvo, nederkomma öfver honom.
Och en röst kom af himmelen: Du äst min käre Son, i hvilkom mig väl behagar.
Och Anden dref honom straxt uti öknena;
Och han var i öknene i fyratio dagar, och frestades af Satana; och var med vilddjuren; och Änglarna tjente honom.
Men sedan Johannes vardt fången, kom Jesus uti Galileen, och predikade Evangelium om Guds rike,
Sägandes: Tiden är fullkomnad, och Guds rike är för handene; bättrer eder, och tror Evangelio.
När han gick utmed det Galileiska hafvet, såg han Simon, och Andream, hans broder, kasta sin nät i hafvet; ty de voro fiskare.
Och Jesus sade till dem: Följer mig, och jag vill göra eder till menniskofiskare.
Straxt gåfvo de sin nät öfver, och följde honom.
Och då han gick dädan litet fram bätter, såg han Jacobum, Zebedei son, och Johannem, hans broder, att de i båtenom byggde sin nät.
Och straxt kallade han dem; då öfvergåfvo de sin fader, Zebedeum, uti båten, med legodrängarna, och följde honom.
Och de gingo till Capernaum; och straxt, om Sabbatherna, gick han in i Synagogon och lärde.
Och de förundrade storliga på hans lärdom; förty han lärde väldeliga, och icke såsom de Skriftlärde.
Och i deras Synagogo var en menniska besatt med den orena andan; och han ropade,
hvad hafve vi med dig beställa, Jesu Nazarene?
Äst du kommen till att förderfva oss?
Jag vet ho du äst, nämliga den Guds Helige.
Och Jesus näpste honom, sägandes: Tig, och gack ut af menniskone.
Då ref den orene anden honom, och ropade högt, och for ut af honom.
Och alle förundrade sig svårliga, så att de sporde hvarannan till, och sade: Hvad är detta?
Hvad ny lärdom är detta?
Ty han bjuder de orena andar med väldighet, och de lyda honom.
Och hans rykte gick straxt allt omkring i Galilee gränsor.
Och de gingo straxt utu Synagogon, och kommo uti Simons och Andree hus, med Jacobo och Johanne.
Och Simons svära låg sjuk i skälfvo; och straxt sade de honom om henne.
Då gick han till och reste henne upp, och tog henne vid handena; och i det samma öfvergaf skälfvosjukan henne, och hon gick sedan och tjente dem.
Om aftonen, då solen nedergången var, hade de till honom allahanda sjuka, och dem som qvaldes af djeflar;
Och hele staden var församlad för dörrena.
Och han gjorde många helbregda, som kranke voro af allahanda sjukdom; och dref ut många djeflar, och tillstadde icke djeflarna tala; ty de kände honom.
Och om morgonen, ganska bittida för dag, stod han upp och gick ut; och Jesus gick bort uti ett öde rum, och der bad han.
Och Simon kom efter farandes, och de med honom voro.
Och då de funno honom, sade de till honom: Alle söka dig.
Sade han dem: Låt oss gå uti nästa städerna, att jag ock der predikar; ty fördenskull är jag kommen.
Och han predikade i deras Synagogor, öfver hela Galileen, och utdref djeflar.
Och till honom kom en spitelsk man, och bad honom, föll på knä för honom, och sade till honom: Vill du, så kan du göra mig ren.
Då varkunnade sig Jesus öfver honom, och uträckte sina hand, och tog uppå honom, och sade: Jag vill, var ren.
Och när han det sagt hade, gick straxt spitelskan af honom, och han vardt ren.
Och Jesus hotade honom, och sänden straxt ifrå sig;
Och sade honom: Se till, att du säger ingom detta; utan gack bort, och visa dig Prestenom, och offra, för din rening, det Mose budit hafver, till ett vittnesbörd öfver dem.
Men då han utgången var, begynte han förkunna mycket, och berykta det som skedt var; så att han icke nu mer kunde uppenbarliga gå in uti staden, utan blef ute i öde rum; och de kommo till honom af alla ändar.
Och efter några dagar gick han åter in i Capernaum; och det spordes, att han var i huset.
Och straxt församlades der månge, så att de icke rum hade, icke heller utanför dörrene; och han hade tal för dem.
Och de hade fram för honom en borttagnan, den der framburen var af fyra.
Och då de icke kunde komma till honom, för folkets skull, refvo de taket på huset, der han var; och gjorde ett hål på taket, och med tåg släppte neder sängena, der den borttagne uti låg.
När Jesus såg deras tro, sade han till den borttagna: Min son, dina synder vare dig förlåtna.
Så voro der någre utaf de Skriftlärde sittande, som tänkte i sin hjerta:
Hvi talar denne sådana hädelse?
Ho kan förlåta synder, utan allena Gud?
Och straxt Jesus förnam det i sinom anda, att de sådant tänkte vid sig sjelfva, sade han till dem: Hvi tänken I sådant i edor hjerta?
Hvilket är lättare säga till den borttagna: Dina synder vare dig förlåtna; eller säga: Statt upp, och tag dina säng och gack?
Men på det I skolen veta, att menniskones Son hafver magt på jordene förlåta synder, sade han till den borttagna:
Dig säger jag: Statt upp; tag dina säng, och gack i ditt hus.
Och straxt stod han upp, tog sina säng, och gick ut i allas deras åsyn; så att alle undrade storliga, och prisade Gud, sägande: Sådant såge vi aldrig.
Och han gick åter ut till hafvet; och allt folket kom till honom, och han lärde dem.
Och då Jesus gick der fram, såg han Levi, Alphei son, sittandes vid tullen, och sade till honom: Följ mig.
Och han stod upp, och följde honom.
Och det begaf sig, då han satt till bords i hans hus, såto ock desslikes månge Publicaner och syndare till bords med Jesu och hans Lärjungar; ty de voro månge, som hade följt honom.
Och då de Skriftlärde och Phariseer sågo, att han åt med de Publicaner och syndare, sade de till hans Lärjungar: Hvi äter och dricker han med Publicaner och syndare?
När Jesus det hörde, sade han till dem: De der helbregda äro, behöfva icke läkare, utan de som kranke äro; jag är icke kommen till att kalla de rättfärdiga, utan syndare, till bättring.
Och Johannis lärjungar och de Phariseers fastade mycket; och de kommo, och sade till honom: Hvi fasta Johannis lärjungar och de Phariseers, och dine Lärjungar fasta intet?
Sade Jesus till dem: Bröllopsfolket, kunna de fasta, så länge brudgummen är med dem?
Så länge de hafva brudgummen när sig, kunna de icke fasta.
Men de dagar skola komma, att brudgummen skall varda ifrå dem tagen; och då skola de fasta i de dagar.
Och ingen sömmar en klut af nytt kläde på gammalt kläde; förty han rifver dock det nya stycket ifrå det gamla, och hålet varder värre.
Och ingen låter nytt vin i gamla flaskor; annars slår det nya vinet flaskorna sönder, och vinet spilles ut, och flaskorna förderfvas; utan nytt vin skall man låta i nya flaskor.
Och det begaf sig, att han på Sabbathen gick genom säd; och hans Lärjungar begynte, vid de gingo, taga af axen.
Och de Phariseer sade till honom: Si, hvi göra de om Sabbathen det som icke lofligit är?
Då sade han till dem: Hafven I aldrig läsit, hvad David gjorde, då honom omträngde, och var hungrig, han och de der med honom voro?
Huru han gick in i Guds hus, under den öfversta Presten Abjathar, och åt skådobröden, hvilka ingom voro loflige äta, utan Prestomen; och gaf desslikes dem som med honom voro.
Och han sade till dem: Sabbathen är gjord för menniskones skull, och icke menniskan för Sabbathens skull.
Så är nu menniskones Son en Herre, desslikes ock öfver Sabbathen.
Och han gick åter in uti Synagogon; och der var en man, som hade ena bortvissnada hand.
Och de vaktade på honom, om han ock skulle bota honom om Sabbathen; på det att de skulle få anklaga honom.
Då sade han till mannen, som den vissna handen hade: Gack hitfram.
Och sade till dem: Hvilketdera är lofligit, göra väl om Sabbathen, eller göra illa; hjelpa lifvet, eller dräpa?
Då tigde de.
Då såg han uppå dem med vrede, och förömkade sig öfver deras hjertas blindhet, och sade till mannen: Räck ut dina hand; och han räckte henne ut; och handen vardt honom färdig igen, såsom den andra.
Men de Phariseer gingo ut, och höllo straxt råd med de Herodianer, emot honom, huru de kunde förgöra honom.
Men Jesus, med sina Lärjungar, gick afsides bort till hafvet; och honom följde ett stort tal folk, utaf Galileen, och utaf Judeen;
Och utaf Jerusalem, och utaf Idumeen, och utaf hinsidon Jordan och de der bodde vid Tyrus och Sidon, en ganska stor hop folk, som kommo till honom, när de hörde af hans gerningar.
Och sade han till sina Lärjungar, att de skulle fly honom en båt, för folkets skull, att de icke skulle tränga honom.
Förty han gjorde många helbregda, så att de öfverföllo honom, och ville taga på honom, så månge som några plågo hade.
Och de orene andar, när de sågo honom, föllo de neder för honom, och ropade, sägande: Du äst Guds Son.
Och han hotade dem hårdeliga, att de icke skulle uppenbara honom.
Och han steg upp på ett berg, och kallade till sig hvilka han ville; och de kommo till honom.
Och då skickade han tolf, att de skulle vara med honom, och att han skulle utsända dem till att predika;
Och att de skulle hafva magt till att bota sjukdomar och utdrifva djeflar.
Och gaf Simon det namnet Petrus;
Och Jacobus, Zebedei son, Johannes, Jacobs broder, och nämnde dem Boanerges, det är sagdt: Tordönsbarn; Och Andreas och Philippus, och Bartholomeus, och Mattheus, och Thomas, och Jacobus, Alphei son, och Thaddeus, och Simon Cananeus; Och Judas Ischarioth, den honom ock förrådde.
Och de kommo i huset; och folket församlade sig åter, så att de icke tid hade till att äta.
Och när de detta hörde, som honom åkomne voro, gingo de ut, och ville taga fatt på honom, och sade: Han kommer ifrå sig.
Men de Skriftlärde, som af Jerusalem nederkomne voro, sade: Han hafver Beelzebub, och med den öfversta djefvulen drifver han djeflar ut.
Då kallade han dem till sig, och sade till dem i liknelser: Huru kan en Satan den andra utdrifva?
Och om ett rike söndradt varder emot sig sjelft, då kan det riket icke stå;
Och der ett hus är söndradt emot sig sjelft, det huset kan icke blifva ståndandes.
Sätter nu Satan sig upp emot sig sjelf, och är söndrad, då kan han icke blifva beståndandes, utan det är då ute med honom.
Ingen kan infalla uti en starks hus, och taga hans hustyg bort, utan han först binder den starka; och så skinnar han hans hus.
Sannerliga säger jag eder: Alla synder varda menniskors barnom förlåtna; ock försmädelse, dermed de försmäda;
Men den der försmäder den Heliga Anda, han hafver ingen förlåtelse i evig tid, utan blifver saker till evig fördömelse.
Ty de sade: Han hafver den orena andan.
Och då kommo hans bröder och hans moder, och stodo ute, och sände några till honom, som honom utkalla skulle.
Och folket satt när honom, och de sade till honom: Si, din moder och dine bröder äro derute, och söka efter dig.
Han svarade dem, och sade: Ho är min moder och mine bröder?
Och då han omkringsett hade på Lärjungarna, som der kringom honom såto, sade han: Si, min moder och mine bröder.
Ty den som gör Guds vilja, han är min broder, och min syster, och min moder.
Och han begynte åter lära vid hafvet; och till honom församlades mycket folk, så att han måste stiga uti ett skepp, och satt der på hafvet; och allt folket blef på landet vid hafvet.
Och han lärde dem mycket genom liknelser; och sade till dem uti sin predikan:
Hörer till: Si, en sädesman gick ut till att så.
Och hände sig, vid han sådde, föll somt vid vägen; och foglarna under himmelen kommo, och åto det upp.
Men somt föll på stenören, der icke mycken jord var; och det gick straxt upp, ty der var icke djup jord.
Men då solen gick upp, förvissnade det; och efter det var icke väl berotadt, förtorkades det.
Och somt föll i törne; och törnen växte upp, och förqvafde det; och det bar ingen frukt.
Och somt föll i goda jord, och det bar frukt, som uppgick, och växte; ett bar tretiofaldt, och ett sextiofaldt, och ett hundradefaldt.
Och han sade till dem: Den der öron hafver till att höra, han höre.
Då han nu allena var, sporde de, som med honom voro med de tolf, honom till om den liknelsen.
Och han sade till dem: Eder är gifvet att veta Guds rikes hemlighet; men dem der utantill äro sker all ting genom liknelser;
På det de skola med seende ögon se, och dock icke förnimmat; och med hörande öron höra, och dock icke förståt; på det de sig icke ens skola omvända, och synderna dem förlåtna varda.
Och han sade till dem: Förstån I icke denna liknelsen?
Huru viljen I då förstå alla liknelser?
Sädesmannen sår ordet.
Men desse äro de som vid vägen äro, der ordet sådt varder; och de hafva det hört, straxt kommer Satan, och tager bort ordet, som sådt var i deras hjertan.
Alltså äro ock de som på stenören sådde äro; då de hafva hört ordet, anamma de det straxt med fröjd;
Och de hafva inga rötter i sig, utan stå till en tid; då någor bedröfvelse kommer uppå, eller förföljelse, för ordets skull, straxt förargas de.
Och desse äro de som i törne sådde äro; de der höra ordet;
Och denna verldenes omsorger, och de bedrägelige rikedomar, och mycken annor begärelse, gå derin, och förqväfva ordet, och det varder ofruktsamt.
Och desse äro de som uti goda jord sådde äro; de der ordet höra, och anammat, och bära frukt, somt tretiofaldt, och somt sextiofaldt, och somt hundradefaldt.
Och han sade till dem: Icke varder ett ljus upptändt fördenskull, att man skall sätta det under ena skäppo, eller under bordet?
Sker det icke fördenskull, att det skall uppsättas på ljusastakan?
Ty intet är fördoldt, som icke uppenbaras skall; ej heller hemligit, som icke skall uppkomma.
Den der öron hafver till att höra, han höre.
Och han sade till dem: Ser till, hvad I hören: Med hvad mått I mälen, der skola andra mäla eder med; och eder varder ändå tillgifvet, I som hören detta.
Ty den der hafver, honom varder gifvet; och den der icke hafver, af honom skall ock taget varda det han hafver.
Och han sade: Så är Guds rike, som en man kastar ena säd i jordena;
Och sofver, och står upp, natt och dag; och säden går upp, och växer, så att han der intet af vet.
Ty jorden bär utaf sig sjelf, först brodd, sedan ax, sedan fullbordadt hvete i axena.
När nu frukten mogen är, straxt brukar han lian; ty skördetiden är för handen.
Och han sade: Vid hvem skole vi likna Guds rike?
Och med hvad liknelse skole vi beteckna det?
Det är såsom ett senapskorn, hvilket, då det sådt varder i jordena, är det mindre än all annor frö på jordene;
Och då det sådt är, går det upp, och varder större än all annor krydder, och får stora grenar, så att foglarna under himmelen måga bo under dess skugga.
Och med mång sådana liknelser sade han dem ordet, efter som de förmådde hörat;
Och utan liknelse talade han intet till dem; men Lärjungomen uttydde han all ting afsides.
Och den samma dagen, då aftonen vardt, sade han till dem: Låt oss fara utöfver, på den andra stranden.
Så läto de folket gå, och togo honom, med skeppet der han redo uti var; voro ock desslikes någor annor skepp med honom.
Och der uppväxte en stor storm, och vågen slog in i skeppet, så att det förfylldes.
Och han sof bak i skeppet på ett hyende; då väckte de honom upp, och sade till honom: Mästar, sköter du intet derom, att vi förgås?
Och då han uppväckt var, näpste han vädret, och sade till hafvet: Tig, och var stilla.
Och vädret saktade sig, och vardt ett stort lugn.
Och han sade till dem: Hvarföre ären I så rädde?
Huru kommer det till, att I icke hafven trona?
Och de vordo ganska förskräckte, och sade emellan sig: Ho är denne?
Ty vädret och hafvet äro honom lydig.
Så kommo de öfver hafvet, in i de Gadareners ängd.
Och straxt han steg utu skeppet, lopp emot honom, utu grifter, en man besatt med den orena andan;
Den der plägade bo uti grifter; och ingen kunde honom binda med kedjor.
Förty han hade många resor varit bunden med fjettrar och kedjor; och kedjorna voro sletna af honom, och fjettrarna sönderslagne; och ingen kunde späka honom.
Och han var alltid, dag och natt, på bergen, och i grifterna, ropade och slog sig sjelf med stenar.
Då han nu såg Jesum fjerran ifrå sig, lopp han till, och föll neder för honom.
Och ropade med höga röst, och sade: Hvad hafver jag med dig göra, Jesu, den högstas Guds Son?
Jag besvär dig vid Gud, att du icke qväl mig.
Då sade han till honom: Far ut af menniskone, du orene ande.
Och sporde han honom: Hvad är ditt namn?
Svarade han och sade: Legio är mitt namn; förty vi äre månge.
Och han bad honom storliga, att han icke skulle drifva honom bort utu den ängden.
Och der var vid bergen en stor svinahjord, den der gick och födde sig;
Och djeflarna bådo honom alle, sägande: Sänd oss i svinen, att vi må fara in uti dem.
Och Jesus tillstadde dem det straxt.
Och de orene andar drogo straxt ut, och foro in uti svinen; och hjorden brådstörte sig i hafvet; och de voro vid tutusend, och vordo fördränkte i hafvet.
Men de, som skötte svinen, flydde och förkunnade det in i staden, och på bygdene; och de gingo ut till att se hvad skedt var;
Och kommo till Jesum, och sågo honom, som hade besatt varit, och haft legionen, sittandes kläddan, och vid sin skäl; och vordo förfärade.
Och de som det sett hade, förtäljde dem hvad den besatta vederfaret var, och om svinen.
Och de begynte bedja honom, att han skulle draga utu deras ängd.
Och då han var stigen till skepps, bad honom den som hade besatt varit, att han måtte vara när honom.
Men Jesus tillstadde det icke, utan sade till honom: Gack dina färde uti ditt hus till dina, och förkunna dem, huru stor ting Herren hafver gjort med dig, och hafver miskundat sig öfver dig.
Och han gick sina färde, och begynte förkunna uti de tio städer, huru stor ting Jesus med honom gjort hade.
Och alle förundrade sig.
Och då Jesus var öfverfaren igen med skeppet, församlades till honom mycket folk; och var vid hafvet.
Och si, der kom en af Synagogones öfverstar, benämnd Jairus; och då han fick se honom, föll han ned för hans fötter;
Och bad honom storliga, och sade: Min dotter är i sitt yttersta; jag beder dig, att du kommer, och lägger händer på henne, att hon måtte vederfås, och lefva.
Och han gick med honom; och honom följde mycket folk, och de trängde honom.
Och der var en qvinna, som hade haft blodgång i tolf år.
Och hade mycket lidit af mångom läkarom, och förtärt dermed allt sitt, och hade dock ingen hjelp förnummit; utan det vardt heldre värre med henne.
Då hon hörde om Jesu, kom hon ibland folket bakefter, och tog på hans kläder;
Ty hon sade: Kunde jag åtminstone taga på hans kläder, då vorde jag helbregda.
Och straxt förtorkades hennes blods källa; och hon kände det i kroppen, att hon botad var utaf den plågon.
Och Jesus kändet straxt i sig sjelf, att kraft utgången var af honom; och vände sig om ibland folket, och sade: Ho kom vid min kläder?
Och hans Lärjungar sade till honom: Ser du icke, folket tränger dig på alla sidor, och du säger: Ho kom vid mig?
Och han såg omkring efter henne, som det gjort hade.
Men qvinnan fruktade och bäfvade; ty hon visste, hvad med henne skedt var; och kom, och föll neder för honom, och sade honom alla sanningena.
Då sade han till henne: Dotter, din tro hafver gjort dig helbregda; gack med frid, och var helbregda af dine plågo.
Vid han ännu talade, kommo någre ifrå Synagogones öfversta, och sade: Din dotter är död; hvi gör du Mästaren yttermera omak?
Men straxt Jesus hörde talet, som sades, sade han till Synagogones öfversta: Frukta dig intet; allenast tro.
Och han tillstadde icke, att honom någor följa skulle, förutan Petrus och Jacobus, och Johannes, Jacobi broder.
Och så kom han i Synagogones öfverstas hus, och fick se sorlet, och dem som mycket sörjde och greto.
Och han gick in, och sade till dem: Hvad sorlen I, och gråten?
Pigan är icke död; men hon sofver.
Och de gjorde gäck af honom.
Då dref han alla ut, och tog med sig pigones fader och moder, och dem som med honom voro, och gick in der pigan låg.
Och fattade pigona vid handena, sägande till henne: Talitha kumi; det uttydes: Piga, jag säger dig, statt upp.
Och straxt stod pigan upp, och gick; och hon var vid tolf år gammal.
Och de vordo öfvermåtton förskräckte.
Och han förböd dem strängeliga, att ingen skulle det veta; och böd gifva henne äta.
Och han gick ut dädan, och kom in uti sitt fädernesland; och hans Lärjungar följde honom.
Och när Sabbathen kom, begynte han lära i Synagogon; och månge, som det hörde, förundrade sig storliga, sägande: Hvadan kommer honom detta?
Och hvad visdom är denne, som honom gifven är, och sådana krafter, som ske igenom hans händer?
Är icke denne den timbermannen, Marie Son, Jacobi broder, och Jose, och Jude och Simons?
Äro ock icke hans systrar här när oss?
Och de förargades på honom.
Då sade Jesus till dem: En Prophet varder icke föraktad, utan i sitt fädernesland, och ibland sina fränder, och sitt folk.
Och han kunde der ingen kraft göra, utan det att han lade händerna på några få sjuka, och botade dem.
Och han förundrade sig på deras otro; och han gick omkring i byarna allestäds deromkring, och lärde.
Och han kallade för sig de tolf, tog till att utsända dem, två och två; gifvandes dem magt emot de orena andar;
Och böd dem, att de intet skulle taga med sig till vägs, utan käppen allena; icke skräppo, icke bröd, inga penningar i pungen; Utan de skulle vara skodde; och att de icke skulle kläda sig uti två kjortlar; Och sade till dem: Hvar som helst I ingån uti ett hus, blifven der, tilldess I dragen dädan.
Och hvilken som icke anammar eder, eller icke hörer eder, går derut, och skudder af eder det stoft, som är under edra fötter till vittnesbörd öfver dem.
Sannerliga säger jag eder: Drägeligare varder Sodome och Gomorre på domedag, än dem stadenom.
Och de gingo ut, och predikade, att man skulle bättra sig;
Och utdrefvo många djeflar, och smorde många kranka med oljo, och botade dem.
Och fick Konung Herodes detta höra; ty hans namn var redo kunnigt; och sade: Den Johannes, som döpte, är uppstånden ifrå de döda; och derföre gör han sådana krafter.
Somlige sade: Det är Elias; och somlige sade: Det är en Prophet, eller såsom en af Propheterna.
Då Herodes sådant hörde, sade han: Denne är Johannes, som jag halshögg; han är uppstånden ifrå de döda.