Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande komministrarnes aflönings-sätt, så ansågo Rikets Ständer jemväl i afseende å dem höra åstadkommas löne-konventioner, till den nuvarande lönens förvandling och sammanförande, hufvudsakligen i natura-prestationer och till någon del i penningar, så att derefter ingen afgift åt komministrarne måtte bero på godtycket, vid hvilken förvandling så väl mindre natura-prestationer, som ock spanmålen borde beräknas efter~"medium af de sista 10 årens markegångspris för den ort, som vore i fråga, äfvensom sådane "mindre natura-prestationer, som ej funnes i markegångs-taxan upptagne, efter i orten gångbart pris; hvarefter den sålunda förvandlade lönen borde på löngifvarne fördelas, till utgörande på sätt de kunde för sig anse billigt och antagligt; och för den händelse att, efter den skedda förvandlingen, lönen, deruti boställs-afkastningen|'efter .vanlig beräkningsgrund af 4 procent af boställets taxerings-värde borde ingå, befunnes antingen årligen fulll utiöra eller ock 20 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Vtskottels Betänkande N:o 93. öfverstiga 45 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, såsom del minimum, hvarunder ingen komminister borde vara aflönad, och pastor och församlingen, ifall lönen, sålunda beräknad, understege detta belopp, derom tillfrågade, åtoge sig att fyllnaden årligen tillskjuta, hvilka tillskott då äfven borde så till beloppet sorn till fördelningen i protokollet intagas, den sålunda träffade öfverenskommelsen för nådig stadfästelse för en tid af 25 högst 50 år, genom vederbörande auktoritet tiil Kongl. Majit i underdånighet öfverlemnas; men om vederbörande om grunderna för lönens utgörande ej kunde sig förena, eller fyllnad i lönen till 45 tunnor årligen ej kunde åstadkommas, med ärendet vidare borde förfaras på sätt Kongl. Cirkulär-brefvet den 3 Juli 1829 föreskrifver.
I fråga om presterskapets i städerna aflöning begärde Rikets Ständer, att Kongl. Majit måtte täckas anbefalla samtliga de stadsförsamlingar, hvarest behörigen stadfästade konventioner ej redan vore uppgjorde, att, antingen under dåvarande kyrkoherdars och komministrars tjenstetid eller ock sednast och ovilkorligen vid inträffande ledigheter, i den ordning gällande författningar stadgade och till det belopp, som, med afseende å oftare förekommande tjenstgöring och dyrare lefnadskostnad i städerna än på landet, rättvist och billigt torde böra bestämmas, samt efter de taxerings-grunder, som för ändamålet kunde anses mest lämpliga, i allmänna ombuds närvaro, helst samtidigt för håde kyrkoherde och komminister, uppgöra konventioner till bestämmande af beloppet utaf de bidrag, som af församlingarne borde till presterskapet utgöras, så att derefter inga afgifler till kyrkoherde eller komminister måtte vara godtyckliga, samt att, om svårigheter å endera eller hegge parternas sida skulle å den för ärendets afgörande utsatta allmänna sockenstämma möta, Kongl. Majit täcktes, sedan vederbörande emhetsmyndigheter utlåtanden afgifvit, efter i hvarje läll förekommande omständigheter, dessa konventioner reglera och för-en tid af 25 till högst 50 år fastställa.
Hvad anginge frågan om vidtagande af åtgärder för en allmän reglering af adjunkternas inom församlingarne löner, som vore med rättvisa och billighet öfverensstämmande, så vore, i Rikets Ständers tanke, en sådan flerestädes af behofvet påkallad, hvadan Ständerne anhöllo, att Kongl. Majit täcktes anbefalla vederbörande stifts-styrelser att, der sådant icke redan skett, så snart sig göra läte, med presterskapet öfverenskomma och uppgöra en reglering af adjunkternes löner samt med berättelser derom sedermera till Kongl. Majit inkomma.
Vid 1850 och 1851 årens riksdag voro motioner väckte dels om förändradt aflöningssätt för ordinarie presterskapet i allmänhet, dels om förhöjning 'i konnninistrarnes aflöning, dels om ändring i sättet för uppbärande af kvrkoherdarnes inkomster och dels om rättighet för hvarje socken, som kan aflöna egen prest, att varda med en sådan försedd.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 93. 21 Nämnde riksdags Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskott ansåg sig böra instämma i de af nästförutgångna riksmöte uttryckta åsigter, och föreslog derföre att väckta motioner, så väl om införande af kontant lön, som,ock om aflåtande af förnyad underdånig skrifvelse i afseende å förbättrande af komministrarnes lönevilkor icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda; och sorn Utskottet icke delade åsigten om nyttan och behofvet deraf, att hvarje socken, som kunde aflöna egen kyrkoherde, ovilkorligen borde dermed förses, så föreslog Utskottet allenast att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att i de stift, der pastoral funnos, som voro så vidsträckta och folkrika eller bestodo af så många församlingar, att en delning af dessa pastorat för själavårdens behöriga handhafvande vore af behofvet påkallad, Kongl.
Majit täcktes i Nåder låta vidtaga nödiga åtgärder för en sådan delning.
Vid samma riksdag hafva Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten, i anledning af väckt förslag om förbättrade lönevilkor för adjunkterne, åberopat hvad Rikets
Ständer uti deras vid nästförutgångna riksdag aflåtna underdåniga skrifvelse i ämnet andragit, på sätt här förut finnes omförmäld t; och då denna underdåniga skrifvelse blifvit, efter det konsistorierne varit hörde och underdåniga yttranden afgilvit, remitterad till Kammar-kollegium, som då ännu icke deröfver afgifvit sitt underdåniga utlåtande, hemställde Utskotten, att hvad vid 1850 och 1851 årens riksdag blifvit i afseende å förbättrade lönevilkor för adjunkterne föreslaget, ej måtte till någon åtgärd föranleda.
Dessa Betänkanden blefvo jemväl af Rikets Ständer gillade.
Då vid 1855 och 185 4 årens riksdag motioner om förändradt aflöningssätl för presterskapet, förbättrande af komministrars och extra ordinarie prestmans lönevilkor och om befrielse för presterskapet från bestyret med uppbörden af dess inkomster, m. m., voro å nvo väckte, har nämnde riksdags Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskott, med åberopande af hvad vid de dernäst lörutgångne riksdagarne utgjort Rikets Ständers åsigt i ämnet, ansett åvägabringandet af konventioner vara lämpligaste sättet för undvikande af de öfverklagade olägenheterna, samt, hufvudsakligen på grund deraf, att frågan redan vore på Kongl. Majits pröfning beroende, afstyrkt någon åtgärd i anledning af de då väckta motionerna.
Denna hemställan biel' jemväl af Rikets Ständer bifallen, hvaremot Ständerne, — med bifall till hvad Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Utskotten vid samma riksdag föreslagit, i anledning af väckt fråga att prestmän, som innehafva prebenden, måtte, i stället för dessa, erhålla viss tillökning i förut innehafvande löner och att jura patronatus måtte upphöra, — uti underdånig skrifvelse den 18 Oktober 1854 anhållit, dels att Kongl. Majit täcktes låta utreda, ej mindre om och hvilka prebenle-pastorater lämpligen kunna, utan mer. för kyrkan och det kyrkliga undervisnings-väsendet, från deras egenskap af prebende fritagas, utan äfven det ersättningsbelopp, som, för 22 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 9 3. åvägabringande deraf, kunde erfordras, samt derefter för Rikets Ständer framlägga den Nådiga Proposition i ämnet, som Kongl. Majit kunde finna för ändamålet lämplig; dels att Kongl. Majit måtte täckas låta undersöka och derefter meddela Rikets Ständer framställning af de grunder, på hvilka öfverenskommelser emellan innehafvare af patronatsrätt samt|Kongl.
Majit och Kronan jemte vederbörande församlingar kunde uppgöras örn patronats-rättens upphörande; äfvensom att Kongl. Majit, då utlänningar vunne tillåtelse att i riket förvärfva fast egendom, med hvilken patronatsrätt vore , förenad, täcktes dervid fästa det vilkor, att samma rätt icke må till dem öfvergå.
Utskottet har förskaffat sig del af|det underdåniga utlåtande, Kongl.
Kammar-kollegium, i anledning af Rikets Ständers ofvanberörde skrifvelse den .20
Ok tober 1848, till Kongl. Majit afgifvit och utur hvilken handling
Utskottet anser sig böra meddela | följande: a) I fråga om konventioner:
I sammanhang med den vid 1810 års riksdag förehafda fråga om eftergifter i Riks-ståndens ömsesidiga privilegier, förklarade Preste-ståndet sig vilja be främja stadgandet om öfverenskommelser om tionde- och öfriga pastoralier, såsom bidragande till förtroende mellan lärare och åhörare; och ingick Preste-ståndet lill Kongl. Majit med underdånig hemställan, om icke, enär billiga tionde-sältningar frivilligt blefve af pastorerne och församlingarne uppgjorde samt af vederbörande Landshöfdingar och Konsistorier pröfvade och gillade, desamma finge af Konsistorierna i underdånighet insändas till Kongl. Majits
Nådiga stadfästelse för så lång tid, som af Konsistorierna för hvarje ställe såsom lämpligt i underdånighet föresloges.
1 anledning häraf utfärdade Kongl. Majit den 17 Maj samma år ett Nådigt cirkulär till alla Landshöfdingar och Konsistorier, att söka befrämja billiga föreningar mellan lärare och åhörare om tionde och andra pastoralier, hvilka öfverenskommelser Kongl.
Majit förklarade sig alltid benägen att med Nådig stadfästelse förse.
Majit blef likväl icke långt derefter i underdånighet anmäldt, huruledes man i en och annan ort föreställt sig, att författningen om prest-rättigheter upphört att vara gällande och tillfåhörarne öfverlemnafs att afgöra huru presterskapets aflöning borde ställas, hvaremot man i andra orter i den skyndsamhet, som blifvit föreskrifven, velat igenfinna ett tvång, som ledt till obenägenhet att ingå föreningar.
Detta föranledde Kongl.
Kungörelsen den 21 September 1810, hvaruti förklaras: att de äldre förfatlningarne rörande prest-rättigheter ingalunda blifvit häfna eller till församlingarnes godtycke öfverlemnadt att efter eget behag fastställa hvad till presterskapet borde utgöras; fatt Kongl. Majits
Nådiga afsigt endast varit att befrämja billiga och frivilliga öfverenskommelser, hvaraf följde, att lärarnes deltagande vore lika nödvändigt, som åhörarnes, samt att inga dylika öfverenskommelser kunde uppgöras under nådår eller vakans-tid, då den prest, hvars aflöning dessa komme att fastställa, icke Allmänna Besvärs- och Ekonomi-V t skottets Betänkande N:o 93.
23 ännu vore utsedd och kunde sin rätt bevaka; att begge kontrahenterne hade samina rättighet till nekande och bifall; ocb sålunda intet tvång eller preskriptionstid finge ega runi, utan att hvad icke genast kunde öfverenskornnias finge bero af närmare eftersinnande och en framtida större beredvillighet till förening; samt slutligen att på alla ställen, der sådana öfverenskommelser icke redan voro gjorda eller kunde träffas, allt hvad privilegier och gällande författningar stadgade örn tionde och andra pastoralier förblefve i sin fulla kraft och verkan.
Af uppgifven anledning att dessa föreskrifter dock icke motsvarat det åsyftade x ändamålet; att Bonde-ståndet vid 1815 års riksdag förnyat förut framställda yrkanden på eftergifter i presterskapets rättigheter, jemte ändring i sättet för deras utgörande, samt att Preste-ståndet önskat, med bibehållande af sin privilegii—rätt, ett ännu kraftigare befrämjande af frivilliga öfverenskommelser emellan presterskapet ocb församlingarne, förordnade Kongl. Maji uti Nådig Kungörelse den 3 April 1816, i enlighet med Preste-ståndets underdåniga anhållan: att om pastor och församlin gen gemensamt åstundade och begärde en öfverenskommelse om prest-rättigheternas utgörande, eller ock, om en sådan öfverenskommelse blott å den ena sidan begärdes och åstundades, vare sig ensamt af pastor i församlingen, eller ock af församlingens pluralitet, borde dertill, på de grunder 1681 års Kongl. Förordning och flera dermed gemenskap egande Kongl. Bref och Författningar innehöllo, upprättas ordentligt förslag, lämpadt efter gällets beskaffenhet, för alt. vid allmän sockenstämma, i närvaro af vederbörlige krono- och konsistorii-ombud, leda till vänlig förening lärare och åhörare emellan, då, i händelse af vänlig öfverenskommelse, föreningen borde på redan föreskrifvet sätt till Kongl. Maj:ts
Nådiga stadfästelse öfverlemnas; att deremot, om ändamålet motverkande stridigheter uppstode, förslaget skulle underställas vederbörande Landshöfding och Domkapitel, i afsigt att åstadkomma godvillig förening, hvilken, om den ernåddes, likaledes skulle till Kongl.
Maj:ts Nådiga stadfästelse i underdånighet anmälas, men att, i händelse öfverenskommelse icke genom Landshöfdingens och Domkapitlets bemedling stöde att vinna, så väl det uppgjorda lörslaget, som den vägrande partens andragna skäl. jemte de begge förenämnda auktoriteternes utlåtanden, komme att till Kongl. Maj:ts
Nådiga granskning i underdånighet öfverlemnas, för alt, efter i hvarje fall förekommande omständigheter, blifva i Nåder regleradt och för en lid af 25 högst 50 år fastsläldl, utan att likväl, intill dess sådant hunne afgöras, någon rubbning eller försök dertill, i det vanliga, på gällande lagar ocb författningar grundade, åflöningssältet finge till någondera partens förfång under tiden vara tillåtet.
Denna författning undergick, i följd af 1818 års riksdags förhandlingar, ingen förändring, men erhöll i Kongl. Förklaringen den 12 November 1819 det tillägg: att det icke kunde vägras kyrkoherdar, sedan de tillträdt erhållna pastoral, att för deras tjenstetid med sina församlingsboer uti allmänna och lagligen tillkomna socknestämmor öfverenskomma oni pasto - 24 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 93. raliernas utgörande, utan att dervid vara biträdde af krono- och konsistorii-fullmäktige; samt att äldre före år 1810 ingångna öfverenskommelse!1 icke utgjorde föremål för Nådig stadfästelse, utan, om tvist eller fråga om sådana öfverenskommelse!1 uppstode, desamma borde i laglig ordning pröfvas och afgöras, hvarjemte afslogs Bonde-ståndets hemställan, att de konventioner, sorn kunde uppgöras, måtte fastställas att gälla för everldeliga tider.
Vidare uppkom vid riksdagen år 1830 fråga derom, att de så kallade jura stol® eller arlvoden för presterliga förrättningar borde bestämmas genom taxor, lämpade efter närvarande tid samt billighet och vedertaget bruk inom särskilda landsorter, och dessa taxor i framdeles skeende konventioner intagas, äfvensom att sådana, der de ej funnos uppgjorde, genast borde tillvägabringas vid inträffande pastors-ledighet och sålunda det deremot i Kongl. Kungörelsen den 21 September 1810 nedlagda förbud upphäfvas, i anledning hvaraf Rikets Ständer i underdånighet hemställde, alt det måtte varda församlingarne tillåtet, att begära dylika konventioner under ledigbeter, hvarvid blifvande pastors rätt borde bevakas af kontrakts-prosten, men i öfrigt ansågs Kongl. Kungörelsen den 5 April 181(3 och Kongl. Förklaringen den 12 November 1819 innefatta allt hvad som i afseende' på grunderna för konventioner och det reglementariska dervid tiorde iakttagas, saint anhöllo, att vederbörande måtte ånyo uppmanas att befordra frivilliga öfverenskommelse!1 om prest-rättigheternas utgörande./
Med bifall härtill och med ändring af nyss anmärkta stadgande i 1810 års Kungörelse anbefallde Kongl. Majit, uti nådigt Cirkulär-bref den 28 Maj 1850, Landshöfdingarne och Konsistorierne, att på allt sätt söka befrämja sådana öfverenskommelser, hvilka borde omfatta alla slags presträttigheter och sålunda äfven jura stolse, taxerade efter de olika grunder, hvartill omständigheterne kunde föranleda, jemte det församlingarne tilläts att äfven under vakans-tid begära och afsluta dylika öfverenskommelser, hvarvid blifvande kyrkoherdars rätt borde af kontrakts-prosten bevakas.
Uti ett till Kongl. Majits Befallningshafvande den 1 Mars 1855 utfärdadt Cirkulär-bref föreskref Kongl. Kammar-kollegium att, när kyrkoherde-ledighet i något pastorat inträffat, Kongl. Brefvet den 28
Maj 1830 skulle inom en månad derefter från predikstolen uppläsas, med anmaning till socknemännen, att vara betänkte på förenings afslutande under ledigheten, för hvilket ändamål församlingens innevånare skulle kallas att å socknestämma yttra sig, huruvida de ville vidblifva gamla aflönings-sättet eller öfverlägga om förändring deraf, i hvilket sednare fall pluralitelens önskan skulle anmälas hos Konungens Befallningshafvande och Konsistorium, för ärendets handläggning och publika ombuds förordnande; men sedan Preste-ståndet vid 1835 års riksdag i underdånighet beklagat sig öfver sistberörde Cirkulär-bref, förklarade Kongl. Majit, genom Nådigt Bref Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 93. 25 Bref den 25 November 1836, att Kammar-kollegii berörde Cirkulär komme att till all kraft och verkan förfalla.
Emot den af Rikets Ständer vid 1847 och 1848 årens riksdag, på sätt förut nänmdt är, gjorda framställning att, i stället för uppmaningar till löne-konventioners ingående för presterskapet, sätta bestämda föreskrifter om deras uppgörande hade likväl
Bonde-ståndet vid nämnde riksdag protesterat och anhållit, att i denna fråga matte få förblifva vid hvad hittills varit gällande, hvarvid Bonde-ståndet tillika uttryckt den åsigt, att föreskrifterne i Kongl. Kungörelsen den 3 April 1816, om konventioners reglerande af Kongl. Maj:t i brist af godvillig öfverenskommelse, icke vore lämplige. 1 sitt Utlåtande har Kongl.
Kammar-kollegium erinrat, bland annat: att, vid betraktande af hvad uti denna fråga tillförene blifvit stadgadt och ännu vore gällande, Miga och kraftiga uppmaningar till ingående af öfverenskommelser om prest-rättigheter ingalunda saknas; samt att, hvad åter beträffade den af Rikets
Ständer föreslagna ovilkorliga befallningen till församlingarne att uppgöra löne-konvenlioner, delta, på sätt fyra konsistorier ock i underdånighet erinrat, strede emot begreppet af konvention eller öfverenskommelse, emedan ingen, med bibehållet bruk af sin fria vilja, kunde befallas eller tvingas att komma öfverens med en annan.
Hvad på sin höjd kunde föreskrifvas vore att försök borde göras och grunder föreslås för sådana konventioner, men samtycket till och antagandet af dessa grunder, hvilket utgjorde sjelfva konventionen eller öfverenskominelsen, kunde ej genom någon befallning framtvingas.
Enligt 1810 års kungörelse hade ”begge kontraherande delarne samma rättighet lill nekande och bifall” oell ”hvad icke genast kan öfverenskommas må bero af närmare eftersinnande och en framtida större beredvillighet till förening.”
Om konventionerne skulle bibehålla sin egenskap af å ömse sidor frivilligt samtyckta handlingar och icke förvandlas till påtvungna uppbörds-längder under den sjelfmotsägande benämningen af konventioner, måste ock, efter Kongl. Kammar-kollegii tanke, dessa redan gilna föreskrifter qvarstå och således det af Rikets Ständer föreslagna anbefallandet till församlingarne att uppgöra löne-konventioner utbytas emot en nådig befallning till dem att sammanträda och rådslå om konventioners uppgörande.
Kammar-kollegium hade derföre intet att invända emot ett upplifvande af berörde, på sätt förut nänmdt är, af Kollegium år 1833 meddelade, men af Kongl. Maj:t år 1836 upphäfda föreskrift, men hemställde likväl, att densamma icke måtte utsträckas till konventions-förhandlingars åbanebringande under kyrkoherdarnes tjenstetid i annat fall, än då antingen kyrkoherden och församlingen gemensamt eller ock endera af dem derom anhålla.
Bih. till iti.
Pro t. 1856 $ 1857. 8 Sami. U Häfl. 4 26 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 93.
I anledning af Rikets Ständers hemställan att, om svårigheter å endera eller hegge parternes sida skulle möta.
Majit måtte begagna
Sin höga rätt att. jemlikt sista momentet i Kongl.
Kungörelsen den 5 April 1616, konventioner reglera, har Kammar-kollegium, på anförda skäl, icke kunnat tillstyrka, att berörde moment, hvilket numera ej tillämpades och derföre ej heller lämpligen syntes höra i författningen qvarstå, måtte till förnyad tillämpning uppväckas, utan hemställde i underdånighet, att berörde moment måtte i nåder förklaras böra till all kraft och verkan förfalla. b) i fråga om Komministe arnes aflöning.
Kammar-kollegium meddelat en historik öfver lagstiftningen i detta ämne, yttrade Kollegium, bland annat, att enligt äldre författningar och historiens vittnesbörd, hade inom hvarje församling af ålder icke funnits mer ån en ordinarie själasörjare, nemligen kyriioherden, hvilken derföre i Kvrko-balkarne kallas sockenprest eller helt enkelt prestön.
Spår till kapellaner och komministrar i nuvarande mening förekommer ej förr än efter reformationen och egentligen först såsom kyrkoherdarnes enskilda medhjelpare, sannolikt af den anledning, att kvrkotjensten, som i Katholska tiden mest bestod i messor och böner på latinska språket efter ritual, blifvit försvårad, hvarföre ock uti ett Hertig Carls, sedermera Garl IX:s Bref omtalas, att ”uti alla Riksens biskopsstift vore några sådane gäll, der kyrkoherden för allehanda tillfallande lägenheter utan kapellan icke vara kunde,” och vid sådane tillfällen synes klockarnes löner och boställen hafva blifvit åt kapellanerne förunnade, hvaremot de förmodligen bordt ansvara för klockaretjenstens bestridande.
Men egentligen hade deras tjenstgöring motsvarat de nuvarande pastors-adjunkternas, hvarföre de ock varit af kyrkoherdarne enskildt aflönade och herbergerade samt äfven i början blifvit af dem enskildt antagne och kallade, till dess sådant kort före Kyrkolagens utfärdande blifvit förbudet och till Biskopen och Konsistorium öfverlemnadt.
Att församlingarne till kapellanernes aflöning bidragit, derpå finnes prof före 1681 års förordning, men tillika, att detta bidrag blifvit ansedt som frivilligt, hvarföre ock uppå allmogens anhållan '”att den halfspann säd, som soeknemännen af god vilja hafva beviljat på hvar gård årligen till kapellanerne, icke må en framgen och skyldig pålaga förblifva, utan de må konsidereras som kyrkoherdens ombudsmän, undantagandes hvad hvar och en af god vilja dem må gifva,” Kongl.
Majit genom Resolution den 25 September 1675 förklarat, ”att der inga kapellaner för detta häfver varit eller eljest behöfves, och inga Kongl. Resolutioner finnas uppå att dersammastädes ingen kapellan församlingen påtränges, utan goda ja och samtycke deras, med mindre kyrkoherden kapellanen sjelf vill uppehålla;” hvilken Resolution i 1681 års Förordning åberopas och bekräftas.
Med boställens anslående åt kapellanerne tillgick så,, att dels klockarebohl åt dem upplätos, såsom ofvan är nämndt, dels kyrkoherdarnes annex- och stomhemman till deras begagnande öfverlemnades, dels utfärdades slut - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 93. 27 ligen år 16811 ett allmänt förordnande om kapellanernes förseende med boställen af de Kronan genom reduktion tillfallne hemman, som icke till andra, för vigtigare ansedde ändamål, erfordrades; men der tillgång dertill saknades, förmodar Kongl. Majit uti Förordning den 16 November 172 7, ”att pastores lära så mycket villigare härtill lemna något af sina annexhemman, hvilket icke är nära till deras prestebohl beläget och sjelfva prestebohlet till styrka samt således derifrån omistligt, som allt hvad presterskapet är anslaget är uti ingen annan akt, och mening dem förundt, än till Gudstjenstens uppehållande, och arbetet dervid till stor del på kapellanerne ankommer.”
Denna kapellanernes ursprungliga egenskap af kyrkoherdarnes medhjelpare ”Commiriistri”, syntes desto mindre böra förbises, som den i nu gällande författning af år 168 -1, angående deras aflöning, i främsta rummet vore tagen i betraktande, der det hette: ”såsom de ega med lön blifva försörjde utaf pastoribus, med hvilka de arbeta, alltså hafva Biskoparne med Consistoriis deröfver att jemka dem emellan och göra en viss förordning, sådan som de å begge sidor någorlunda kunna vara med behållne.” Kongl.
Kammar-kollegium vidhöll derföre fortfarande den af Kollegium förut uttryckta åsigt, att kyrkoherdarne borde till löneförbättring för komministrarne bidraga, helst tjenstgöringen för kyrkoherdar och komministrar ytterst vore densamma, nemligen församlingens själavård, hvilken egentligen skulle af kyrkoherden handhafvas, men hvaruti komministern hade att honom biträda, i följd hvaraf ock komministern, ehuru försedd med särskild lön och boställe, icke upphört att vara kyrkoherdens medhjelpare, och komminister-sysslans tillvaro mången gång gjorde antagandet af särskild pastors-adjunkt öfverflödigt.