Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stockholm den 14 November 1865, Fredrik Cronstedt.
N:o 62. 125 Uppgift å de qvantiteter spanmål, som transporterats ifrån Westerås till Dalarne ifrån den 1 Augusti 1864 till samma tid 1865. ifrån Westerås stad transporterade till till till Vester- Summa Fahlu stad.
Nedre Dalarne. bergslagen. kubikfot. knbikfot. kubikfot. kubikfot. 98,910 91,980 89,460 280,350 Summarisk uppgift å uppbörden vid Westerås hamn af Bro-, Mätare-och Yågafgifter under nedanstående år.
(Kort seglation) Hamn och Broafgifter.
Mätare- och Vågafgifter.
Summa uppbörd.
Ar 1855 15,396 95 930 28 16,327 23 » 1856 15,318 10 1,963 16 17,281 26 » 1857 16,594 75 2,345 46 18,930 21 » 1858 14,542 74 724 9 15,266 83 » 1859 14,171 97 685 31 14,857 28 » 1860 14,541 28 792 14 15,333 42 » 1861 14,974 21 1,902 55 16,876 76 » 1862 14,004 93 1,536 70 15,541 63 » 1863 15,766 56 1,467 34 17,233 90 » 1864 12,926 7 1,350 94 14,277 1 126 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1863.
Uppgift på bergs- och brukseffekter, som transporterats ifrån Bergs - 1855 1856 1857 1858 Centner.
Rödfärg Malm Vitriol Koppar och Messing . Tackjern .....
Stångjern
Utan specifikation 1,902 | 4 803 730 13,371 25,721 28 162,419 4 Summa 204,947 30 3,800 16,464 26,825 167,506 214,595 5,862 102 313 10,651 54,657 175,163 1,442 13,944 55,115 152,423 14 246,749 90 222,924 Medeltal 187,182 centner.
No 62. i 27 lagen och Dalarne till Westerås hamn under åren 1855—1864. 1859 1860 1861 1862 1863 1864 Centner.
906 — 560 — — . 5,265 12 5,811 14 1,396 8 — — 9,925 44 6,914 88 7,588 58 — 53,558 52 34,299 62 27,099 86 27,244 42 14,043 — 11,687 10 119,710 8 125,664 — 134,809 8 — — — — 132,389 10 120,603 11 143,128 65 189,365 16 172,689 64 171,453 60 159,633 52 134,646 il 154,815 75 Förestående uppgifter, hvilka grunda sig på tillförlitliga anteckningar, äro samlade af Fredrik Cronstedt. 128 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
Af Grefve Cronstedt, Predrik, om beviljande af ett anslag å 160,000 H:dr ål Köping-Hult jernvägs-akliebolaget, såsom bidrag lill fortsättande af örebro-Arboga-jernvägen till Köping.
Det bolag, hvars uppgift varit att medelst en jernbana förena Mälaren och Hjelmaren, har, såsom bekant är, till följd af linanciela motgångar, icke förmått fullborda detta företag i vidsträcktare mån, än att för åtta år sedan emellan Orebro och Arboga för trafiken öppna en jernväg, som blef den första lokomotivbana i Sverige. — Utsträckandet af denna jernväg till Wenern är numera af mindre vigt, sedan förbindelsen med Statens vestra stambana kommit till utförande, hvaremot den del af det ursprungliga förslaget, som afser vägens fortsättning österut till Köping, har vunnit en ökad betydelse icke allenast genom förbindelsen med vestra stambanan, utan äfven genom anläggningen af den snart fullbordade Köping-Utterbergs jernväg.
Att jernverk vid Hedströmmen kunna med fördel välja Göteborg till sin afsättningsort för export, har visat sig deraf, att oaktadt landtransport ifrån Köping begagnats till jernvägen vid Arboga, har likväl under loppet af de sednare tvänne åren ifrån ett af dessa jernverk tusentals centner jern tagit denna väg lill Göteborg.
Om således genom Örebro-Arboga-banans utsträckande till Köping en billigare transportkostnad kan beredas, skall ofelbart vestra stambanan erhålla en ganska betydlig tillökning i trafik ifrån de jernverk, som betjena sig af Köping-Utterbergsbanan:
Ganska betydliga kostnader hafva redan vid jernvägsföretagets början blifvit nedlagde på linien emellan Arboga och Köping; erforderlig mark har blifvit inköpt; en del af terrasseringen och ballastningen har blifvit utförd jemte murning för tvänne större broar, men arbetets fulländande har sedermera måst, i brist på nödigt bygg nadskapital, öfvergifvas.
Kostnaden för de återstående arbetena hafva blifvit beräknade att uppgå till 320,000 R:dr, men bolaget befinner sig i anseende till de alltför välkända missöden, som drabbat detsamma, urståndsatt att bekosta dessa arbeten utan främmande bidrag.
Efter underhandling med uti orten boende för företaget intresserade personer, anser man sig med säkerhet kunna påräkna att hälften af det behöfliga kapitalet kan anskaffas emot erläggande af ränta och amortering, och det är för fyllande af den erforderliga summan, som man nu vågar begära Statens mellankomst.
Motioner hos liidclerskapet och Adeln 1S65.
N:o 64. 129 Exemplet af ett bolag som, utan n^got enskildt syfte, har utan ringaste bidrag å Statens sida anlagt och föi allmänna trafiken öppnat en jernbana af 5 mils längd med en kostnad af lika många millioner R:dr. står utan like inom vårt land; och då det nu visat sig att denna jernväg medfört det gagn för produktionen och den allmänna rörelsen, att godslrafiken å densamma på några år fördubblats, bör ett sådant företag icke vara oförtjent af landets sympatier.
De tilldragelser, som vållat den financiela förlägenhet med hvilken bolaget under flera år haft att kämpa, har då bolagets missöde icke varit sjelfTörvålladt, icke heller bort minska dessa sympatier.
Det borde sålunda knappast behöfva i minnet återkallas, huru som representationen villigt gått till mötes likartade önskningar framställda från annat håll, der så talande skäl eller någon sådan kalamitet som här icke funnits att åberopa, för att billigheten af den begäran bolaget nu går att genom inig framställa bör lyckas att vinna Representationens erkännande.
Jag vågar nemligen föreslå, att Rikets Ständer måtte bevilja Köping—Hults jernvägs-aktiebolag ett anslag för en gång af 160,000 R:dr utan återbetalningsskyldighet, såsom bidrag till fortsättande af Örebro—Arboga jernväg till Köping, emot det att bolaget lemnar fullständig garanti för arbetets fullbordande inom ett år efter det anslaget blifvit lyfladt och under vilkor att, i fall Staten framdeles skulle besluta inlösen af Köping—Hult-bolagets jernväg, det sålunda beviljade anslaget kommer att å köpesumman afräknas.
Fr. Cronstedt.
Af Herr von Koch, Nils Samuel, om utverkande af rätt för Svensk undersåte alt utrikes idka handel eller annat yrke, m. m.
Rikets Ständer anhöllo den 20 Oktober 1860, att Kongl. Majit täcktes tillse i hvad mån utvidgade rättigheter för utländingar att härstädes idka handel och annan näring må kunna, genom en förändrad lagstiftning, beredas, samt derom lill nästkommande Ständer aflåta nådig Proposition.
Det embetsverk hvars utlåtande blifvit häröfver infordradt och som lärer ansett för sin pligt, att redogöra för de mångfaldiga, till en del uråldriga, hvarandra Bilt. till R.
Prot. 1865 & 1866. 11 Sami. 1 Afd. 17 130 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 64. korsande föreskrifterna i ämnet, hade vid början af 1862 års riksdag icke hunnit afgifva sitt underdåniga utlåtande.
Häraf och af det förhållande, att några af dessa föreskrifter erhållit plats i 1734 års allmänna lag, derför möjligen kunde anses vara af civil-lags natur, hvarigenom formela svårigheter och hinder kunde uppstå, samt på det Kongl.
Proposition till Rikets Ständer ej måtte blifva af nöden, föranleddes jag, att den 26 November 1862, i motion (N:o 76) angående utvidgad näringsfrihet, äfven äska upphäfvande af 5:te Kapitlet Handels-Balken om »huru utländsk man köpenskap drifva må» jemte flera lagrum och författningar i detta ämne.
Rikets Ständer gjorde derpå (Lag-o. Ek.-Utsk.
N:o 17 och R.
N:o 132) underdånig framställning hos Kongl. Majit, som den 18 Juni 1864, med förklarande att alla äldre deremot stridande lagstadganden upphört vara gällande, i nåder bestämde »den rätt till idkande af handel eller annat näringsfång som kan förvärfvas af utländning», genom 25 — 31 §§ uti den samma dag utfärdade förordning om utvidgad näringsfrihet.
Vännerna af denna frihet måste alla vara synnerligen tacksamma äfven för hvad i afseende derå för utländning är gjordt.
Och ehuru jag uti min nämnda motion gått vidare samt påyrkat, att Norsk eller utländsk man som erhållit tillstånd alt i riket vistas, skulle i afseende å rätt att idka handel eller handtverk anses lika med Svensk man, vill jag gerna medgifva, att uti en för alla utländningar gällande författning det måhända var bättre att tills vidare bibehålla några inskränkningar.
En dyrköpt erfarenhet har nemligen de sista åren, visat, att det icke alltid är nog, för att af utländska Magter blifva behandlad med rättvisa och liberalitet, alt gifva vackra föredömen i detta hänseende.
Okunnighet och gamla fördomar förblinda ännu till den grad åtskilliga nationer, att äfven deras upplysta Regeringar icke kunna eller icke våga bevilja ens en för deras eget land otvifvelaktig! nyttig frihet ål en främling, derest icke denna frihet köpes, genom en verklig eller inbillad uppoffring af främlingens hemland.
Det är af detta skäl som några tidehvarfvets mest praktiske män, Napoleon lil, Rouher, Chevalier, Gladstone och Cobden, måst beqväma sig, att på omvägen af mindre principenliga och ofta olägenheter medförande traktater och fördrag åt folken bereda fördelar, dem de ännu icke lärt sig att uppskatta.
Enligt 26 och 27 §§ af nämnda förordning finnas för utländningar som erhållit Kongl. Maj:ts tillstånd att i riket vistas två inskränkningar, som icke ega rum för Svenskar.
Särskild pröfning i hvarje fall om utländsk man eller qvinna, må här idka handel, handtverk eller annan handtering, samt skyldighet att då ställa vederhäftig horgen eller annan säkerhet för ulskylder till Staten och kommunen under tre år.
Rättighet att bestämma om utländning må i riket vistas kan emellertid icke utan fara eller olägenhet af någon Stat för närvarande eftergifvas.
Men sedan främling erhållit rätt att vistas i ett land, torde det vara svårt utfinna något skäl, att lägga andra hinder i vägen för honom, att genom arbete sig ärligen försörja än för * Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 64. 131 landets barn.
Bruket har dock hittills varit sådant och är ännu sådant, på de flesta ställen, ehuru de grunder hvarpå detta bruk hvilar, väl icke på många ställen, vid anställd pröfning tillerkännas giltighet.
Skydd emot täflan af utländning tror jag icke ens de ifrigaste skyddsvänner i della fall påyrka.
Jag förmodar deremot, att äfven bland dessa många af egen erfarenhet veta, att det för industriens utveckling är af särdeles stor vigt-, att arbetsskicklige personer lätt kunna fås för hvart yrke, från de ställen inom eller utom landet, der sådana finnas.
Att åter en arbetsskicklig person icke gerna begifver sig till ett land, der han såsom utländning mötes af hinder och olägenheter dem hans mindre skicklige inhemske yrkesbröder icke äro underkastade, det torde vara påtagligt.
Men, såsom antydt är, restriktionerna qvarstå på de flesta ställen, och om icke naturligaste torde nog ännu det mest praktiska sättet, att förstöra dem hemma och borta vara traktater eller fördrag.
Denna väg har redan blifvit beträdd af vår Regering.
Enligt första artikeln af den i år med Frankrike afslutade traktat skola »de privilegier, friheter och andra förmåner hvaraf i /råga om handel och industri den ena af de kontraherande Magternas undersåter äro i åtnjutande, likaledes tillkomma det andras.»
Detta vare sig alt de nedsätta sig eller blott tillfälligtvis uppehålla sig i det andra landet.
Jag vågar på grund af hvad jag nu anfört, för att vinna hvad mitt förslag förra riksdagen åsyftat, nu vördsamt föreslå Rikets Ständer: alt hos Kongl.
Majit i underdånighet anhålla, att Han täcktes, genom fördrag med andra nationer söka utverka, att Svensk man hvilken i det främmande landet får vistas, der, i afseende å rätt alt idka handel, handtverk eller annat yrke samt således jemväl rätt att i sjötjenst antagas, må tillerkännas samma friheter och förmåner med det landets egna innevånare, emot det, att, här i riket, från sådant land kommen person, hvilken erhållit Kongl. Maj:ts tillstånd att i riket vistas, tillförsäkras enahanda frihet, som Svensk man i afseende å rätt att idka handel, handtverk eller annat yrke och således jemväl att i sjötjenst antagas.
Derjemte och då enligt 31 § af ofvannämnda den 18 Juni 1864 utkomna förordning är att vänta särskildt stadgande »om och i hvad mån Norsk man eller qvinna må tillerkännas vidsträcktare rätt» än utländning och med afseende å det egendomliga förhållande, att Fransk undersåte nu, enligt traktat, måhända torde befinnas i vissa afseenden hafva bättre rätt än Svensk i Norge och än Norsk i Sverige, anser jag mig ock böra hemställa det Rikets Ständer jemväl i underdånighet anhålla: att Kongl. Maj:t täcktes i nåder vidtaga sådan åtgärd, dels all jemte det Svensk man får vistas och bosätta sig i Norge och Norsk man i Sverige, utan särkildt tillstånd eller annat vilkor än som i afseende å fattigvård och sjukvård för medellösa är nödigt, alldeles enahanda rätt tilläggas 132 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 64. båda ländernas undersåtare i afseende å rätt, att idka handel, handtverk eller annat yrke, samt således jemväl att i sjötjenst antagas, dels alt den kompetens, som, efter aflagda kunskapsprof, blifvit vunnen i det ena af de förenade rikena, till utöfvande af läkarekonst, apotheksrörelse, tjenstgöring å fartyg, såsom befälhafvare, skeppare eller styrman af en eller annan grad, äfven får i det andra riket tillgodonjutas, utan annan inskränkning än möjligtvis den af komplelteringsprof angående kännedom af vissa författningar eller annat, som för yrkes-utöfning i någotdera riket särskildt kan finnas nödig.
Slutligen och sedan förhållandena i dessa frågor emellan Sverige och Norge blifvit reglerade, torde böra tagas i betraktande om icke, roed afseende å likheten i ursprung, folklynne, språk, seder, odling och lagar, jemte den redan lifhga trafik, hvilken redan eger rum mellan de Svenska och Danska folken, jemväl för Sverige och
Danmark kunde till vägabringas öfverenskommelser angående rätt, att idka handel, handtverk eller annat yrke, samt att begagna kompetens vunnen efter i ena riket aflagda kunskapsprof äfven i det andra, utan annan skiljaktighet med dem som emellan Sverige och Norge träffas, än den som betingas af föreningen emellan sistnämnda riken under en gemensam Konung.
Danmark har, säges det, redan tagit initiativ för underhandling i detta syfte.
Det har blifvit uppgifvit att nyligen från
Dansk sida är gjordt erbjudande att om Svenska Regeringen funne godt bevilja
Danska undersåter samma rätt till handelsidkande i Sverige, som är Svenskar medgifven, Danska Regeringen ville i detta hänseende sätta Svenska un dersåter i Danmark på samma fot med Danska.
Men den härom öppnade underhandling skall vara afbruten, och Kongl. Maj t lärer den 9
December 1864 funnit framställningen icke då till någon åtgärd föranleda.
Om, såsom det uppgifvits, anledningen härtill varit den, att genom bifall till Danska Regeringens förslag, ett företräde skulle tillerkännts
Danska undersåter framför Norrmän, så utgör detta ett ytterligare skäl, att snart reglera förhållandena med broderriket.
Jag tillstyrker ändtligen Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att, sedan i afseende å rätt till idkande af handel, handtverk eller annan näring samt kompetens, efter aflagda kunskapsprof för utöfvande af vissa yrken, förhållandena blifvit reglerade emellan Sverige och Norge, Kongl.
Majit täcktes taga i nådigt öfvervägande i hvad mån likartade bestämmelser voro lämpliga emellan Sverige och Danmark, samt, efter upptagande af de afbrutna underhandlingarne i detta ämne, söka tillvägabringa den öfverenskommelse, som för båda grannfolken pröfvas fördelaktigt.
„ En särskild anledning till att göra den nu skedda framställningen i afseende å Norge och Danmark samt hoppas välvilligt tillmötesgående i dessa ' länder har Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
133 jag hemtat derutaf, att vid den sammankomst af män från de tre Nordiska Konungarikena, som hölls i Göteborg år 1863, uttalades enhälligt följande önskan: att inbyggare i hvart och ett af dessa länder måtte berättigas, att i hvart och ett af de öfriga, a) lika med inföding idka handel, handtverk eller annat näringsyrke, således äfven i sjötjenst antagas; b) tillgodonjuta de inom något af rikena aflagda kunskapsprof, sorn för utöfning af yrke erfordras.
Stockholm den 14 November 1865. N. S. von Koch.
Af Herr von Koch, Nils Samuel, om upphörande af lastpenningars erläggande.
Jag föreslår Rikets Ständer: att för sin del besluta det lästetals-afgifter eller s. k. lastpenningar, ifrån 1867 års början, icke vidare skola erläggas af Svenska fartyg, samt icke heller af fartyg tillhörande nation, som Kongl. Maj:t finner för godt bevilja denna förmån, emot det att Svenska fartyg, af densamma, beviljas befrielse för lastpenningar motsvarande »tonnage» eller annan afgift.
Motivet härtill är, att lästetals-afgiften utgör en orimlig beskattning, en beskattning å ett kommunikationsmedel och hårdt trycker vår skeppsrederi-rörelse, då den icke är lagd på den vara som föres och icke ens på redarnes behållna vinst å sin rörelse, utan på den maskin med hvilken han drifver sin rörelse — fartyget.
Dessutom äro vi tillförsäkrade befrielse frun »tonnage» i Frankrike, så snart vi borttaga lastpenningar å Franska fartyg, hvarigenom våra fartyg skulle tillskyndas ej obetydlig fördel.
Statsinkomstens minskning, om än i början betydlig, blifver småningom ersatt genom högre heskaltbar behållning å sjöfart, skeppsbyggeri, m. m.
Stockholm den 14 November 1865. N. S. von Koch, 134 Motioner hos Ridderskcipet och Adeln 1865.
Af Herr von Koch, Nils Samuel, angående skjutnings-besvärels ordnande.
Angående ordnandet af skjtdningsbesväret föreslår jag att Rikets Ständer må för sin del besluta: att gästgifveri-, håll- och reserv-skjutsen bör upphöra att betunga jorden. att, i öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer sistlidne riksdag beslutat, angående ny skjutsinrättning å farväg, äfvensom vid jernvägs- eller kanal-station, den grundsats äfven bör följas vid alla gamla skjutsombytsställen, att skjutsningsskyldigheten, efter entreprenad-auktion öfverlemnas tili den, som erbjuder sig att för minsta lega per mil befordra resande och resande betala för hvarje mil det belopp för hvilket entreprenören vid auktionen förbundit sig att bestrida skjutsen.
Emellertid och, för att lätta öfvergången från nuvarande förhållanden samt på det icke innan tillräckligt antal entreprenörer tillkommit för att, genom täflan, hindra skjutslegans oskäliga stegring, anser jag Rikets Ständer böra medgifva i afseende å de gamla gästgifvaregårdarne eller skjutsombyts-ställena, att först vid 1870 års slut, vid dessa, ofvannämnda grundsats bör vinna allmän tillämpning, utom i fall här nedanför omförmälas; men besluta i sammanhang dermed ytterligare: all skjutslagen såväl i stad, som å landet, sådana de nu äro eller framdeles blifva indelade, böra intill 1870 års utgång bekosta skjutsningens bestridande genom entreprenad; dervid Statsverket dock vill komma skjutslagen till hjelp med ^:del af entreprenadkostnaden; att vid de gamla gästgifvaregårdarne skjutslegan intill 1870 års slut icke får öfverstiga 1 R:dr 50 öre per mil; alt, derest inom något län eller landstings-distrikt landstinget vill åtaga sig ordnandet af skjutsväsendet intill 1870 års slut, mot erhållande från Statsverket af lika årligt bidrag, som det hvilket för år 1864 till länet eller distriktet utgick och vilkor att skjutslegan på alla ställen blir lika hög, dock högst 1 R:dr 50 öre per mil, att skilnaden mellan hvad vissa entreprenörer betala och andra betalas för att bestrida skjuts, mot stadgade skjuts - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
No 67.
135 penningar, tillfaller eller utgår af landstingets skjutsfond, att till denna fond i öfrigt icke något annat tillskott må ega rum än dels visst anslag af landstingets andel i utskänknings-afgiften, dels fidelar utaf de belopp som till skjutsentreprenörer utgifvas, dessa å hvarje ställe mellan de skjutsningsskyldige, efter hittills vid entreprenader vanliga grunder fördelade, så bör landstinget dertill lemnäs tillfälle i den ordning Kongl. Majit för öfrigt finnér lämpligt besluta; ali i de delar här icke omförmälas i möjligaste måtto iakttagas allt, derom Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet vid -1859—1860 års riksdag i denna fråga voro ense; alt Rikets Ständer till betäckande af Statsverkets andel i kostnaden för skjutsningsbestyrets ordnande medelst entreprenad anvisa å sjette Hulvudtiteln ett förslagsanslag af 200,000
R:dr årligen under fyra år från 1867 års början, då den nya regleringen bör träda i verket och Statsverket jemväl med J-:del inträder i de förpligtelser, som, enligt då ännu gällande skjuts-enlreprenad-kontrakt, åligga skjutslagen mot entreprenörerne; ali för tiden efter 1870 års slut, då skjutsväsendet bör vara fullständigt ordnadt enligt grundsatsen, att resande betalar hvad skjutsen kostar, alla tillskott upphöra från jordegare och andra nu skjuts-utgörande, samt jemväl från Statsverket, derest icke för i obebyggd eller mindre bebyggd trakt inrättad skjutsanstalt något understöd af allmänna medel pröfvas nödigt.
N:o 67, Af Herr von Koch, Nils Samuel, angående vägunderhållnings-skyldighelens ordnande.
Lika öfvertygad jag alltid varit, att skjutsen icke lagligen är eller bör vara ett onus å jorden eller kommunen, lika öfvertygad är jag, att allmänna vägars anläggning och underhåll lagligen varit och framdeles bör blifva en börda å jord eller kommun i vårt glest bebodda land.
Men tungan är nu särdeles tryckande och fördel - 136 Motioner hos Riddershapet och Adeln 1865.
N:o 67. ningen af densamma ej mera passande lill nuvarande förhållanden.
Emellertid och då man icke bör kasta en börda från en å en annan medborgareklass, när sådant kan undvikas, tror jag, att man måste förfara med största varsamhet då man skrider till verket med reglering af vägunderhållet, en reglering, som icke länge iåter sig undanskjutas.
Regeln för denna, likasom för andra kommunalpålagors fördelning, när de hittills utgått efter hemmantal, men äro af egenskap att med ökad folkmängd och od ling tillvexa, bör enligt min tanke blifva den, att dylika pålagor, så snart ske kan, fixeras sålunda att hvart hemman ålägges fortfarande fullgöra eller bekosta hvad det då fixeringen sker, i medeltal under t. ex. tio nästföregående år fullgjort eller bekostat, men att all den ökade kostnad som sedermera uppkommer, bestämmes att utgå efter en för nuvarande tidsförhållanden mera rättvis och lämplig grund än det gamla hemmantalet kan utgöra för nya eller ökade pålagor.
Den som verkligen vill snart komma till lösning af denna, hvarje riksdag återkommande fråga, afråder jag på det högsta att kasta sig in på den radikala utvägen, att äska det
Staten nu skall öfvertaga vägarnes bekostande.
Ett dylikt förslag kan icke genomdrifvas, om det ock vore lämpligt.
Vid lämpligheten, de oberäknade och oberäkneliga kostnaderna vill jag derför nu icke vidare fästa mig.
Hvad som bör sökas är att få bättre vägar, med minsta möjliga kostnad och kostnaden fördelad, utan större rubbning uti bestående förhållanden, efter de rättvisaste grunder inom kommunen, denna må blifva län, härad eller socken, ensamt eller hvarför sig, eller kanske hvardera kommunen för särskilda slag af vägar, lands-, härads- eller sockenvägar.
Om man blir ense angående målet, återstår sättet att finna det.
Jag hoppas i ämnet mera förfarne kunna finna enklare och bättre medel än jag.
Då skall jag med glädje låta falla, hvad jag kunnat utfinna vara det bästa förslaget, nemligen: Rikets Ständer besluta, för sin del, att den uti 25 Kap. 8 § Byggnings-Balken och särskilda författningar alla som å landet hemman ega eller bruka, ålagda skyldighet, att rödja vägar och bygga broar, må, när minst en tredjedel af ett härads eller en sockens nu väghållningsskyldige, räknade efter deras andelar i besväret, sådant yrka, fördelas och ordnas på följande sätt: alla häradets eller alla socknens vägar lemnäs till underhåll åt den eller de vid offentligt utrop minstbjudande för hela väghållningsskyldigheten eller viss andel deraf; till betäckande af entreprenadkostnaden, användas i första rummet de bidrag hvarje hittills väghållningsskyIdig bör lemna, och som bestämmas uti penningar en gång för alla, efter medeltalet af hans utgifter och arbete å vägarne under de tio åren 4853 — 1862, dock så, att bidraget må lemnäs i stället för penningar uti ett deremot svarande antal, efter den väghållningsskyldiges eget val, antingen af mansdagsverken eller ökedagsverken, beräknade till värde efter medeltalet af länets markegångsvärde för nyssnämnda 10 år, och att fullgöras genom arbete å vägarne på sätt och å ställe inom Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.