Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kredit-bolagets åtagande att ombesörja denna indragning ville Fullmägtige anse såsom ett erbjudande, hvaraf Riksgälds-kontoret kunde efter godtfinnande sig begagna; vid tredje punkten: att, genom den äskade kapitalrabatten, kostnaderna för lånet blefve större än efter första anbudet.
Fullmägtige yrkade alltså, att, lånets pris skulle blifva 97 */2 procent; 64 Stats-Utskottets Utlåtande J\s 29. vid fjerde 'punkten: att partial-obligationerna, hvilkas utgifvande Fullmägtige, med afseende å deraf härflytande olägenheter, helst önskat undvika, icke måtte behöfva utfärdas å lägre valör än 2,000 R:dr Specie eller 6,000 Mark Hamburger Banko; hvarjemte hemställdes, att stadgandet om hufvud-obligationen måtte bortfalla såsom obehöfligt, då kontraktet vore en för lånet i dess helhet fullt bindande handling; vid nionde punkten: att något qvarhållande i Riksgälds-kontoret af en mot detta lån svarande andel af 1864 års jernvägslån icke kunde medgifvas, sedan partial obligationer, i stället för reverser, komme att för lånet utgifvas; vid tionde punkten: att, då Kredit-bolaget, lika med hvarje annan hugad långifvare, egde göra anbud å de lån, som för Statens jernvägsbyggnader upptagas, något sådant förbehåll, som denna punkt innehöll, icke kunde i lånekontraktet intagas.
Jemte Kredit-bolagets verkställande direktör, Mannheimer, hade jemväl ordföranden i samma bolags styrelse Konsul O.
Ekman denna dag hos Fullmägtige iakttagit inställelse och erliöllo nu del af de erinringar, som mot det sednast gjorda anbudet förekommit.
De upplysningar, som Ekman och Mannheimer meddelade, föranledde Fullmägtige att medgifva en nedsättning från 2,000 R:dr Specie till 1,666'Vs R:dr Specie eller 5,000 Mark Hamburger
Bauko i valören för partialobligationerna, men i öfrigt vidhöllo Fullmägtige sina anmärkningar och afgåfvo i öfverensstämmelse dermed ett kontraförslag af det innehåll: att ingen option skulle medgifvas utan hela lånet fixt öfvertagas; att indragningen skulle ske genom 30 dagars vexlar; att priset å lånet bestämdes till 97'/2 procent; att hvarje partial-obligation ställdes på ett belopp af 1,666 2/3 R:dr Specie eller 5,000 Mark Hamburger Banko; samt slutligen att bestämmelsen om en hufvud-obligation äfvensom de i 9 och 10 punkterna af bolagets anbud intagna stadganden borde bortfalla, Detta kontraförslag delgafs Mannheimer.
Jemväl mot de beslut, som denna dag i frågan fattats, anmälde Riksarkivarien Nordström sin sedermera skriftligen afgifna reservation, deri Riksarkivarien, efter anställd jemförelse mellan Kredit-bolagets förra och dess sednare till pröfning föreliggande anbud samt omnämnande af Fullmägtiges deremot uppställda kontraförslag, vidare fortsätter: “Alla de financiela vilkoren inberäknade, skulle kostnaderna för detta lån “sålunda stiga öfver 7'A> procent pro anno, utom kapitalets fulla återbetalning “inom tre år och de möjliga kursdifferenserna.
Betänkligast af allt anser jag “dock vara utfärdande af obligationer med sex procent ränta att betalas half“årsvis, uppenbarligen ämnade att utsläppas och noteras i den Tyska fondmark“naden.
Effekten deraf för Statens kredit kan ej annat än blifva mycket menlig “i flera Stats-Utskottets Utlåtande J\S 29.
65 “i flera hänseenden, äfven om obligationsvalörerna skulle sättas så högt som 5,000 “Mark Hamburger Banko eller l,666'2/3 Riksdaler silfver in specie.
Dessa obligationer skola oundvikligen komma att verka hämmande eller nedsättande på af“sättligheten af de till de äldre Svensk-Tyska samt 1864 års Svensk-Engelska “jernvägsbyggnadslån hörande, äfvensom Hypotheksbankens 4 V2 procents obligationer, hvilka efter sednast verkställda konvertering af de Preussiska 4 V2 procents “statspapperen till 4 procents papper, nu en tid på Tyska fondmarknaden varit “de högsta räntepapperen.
De nya sexprocents-papperen skola derföre redan “genom sin disproportion till de förra ådraga sig speciel uppmärksamhet, hvilken “dessutom kominer att stegras i följd deraf, att de med så hög ränta utgifvits “och satts i omlopp för ett, på en jemförelsevis obetydlig summa, för Svenska “Statens räkning upptaget temporärt lån.
Man skall deruti tro sig se ett bevis “på financiel förlägenhet för Svenska Staten, som för erhållande af ett mindre “lån på några millioner nödgats underkasta sig så hårda vilkor, och man skall “bibehålla detta i minnet, när åter snart dagen för upptagande af ett nytt “amorteringslån inträder och då rätta sina vilkor derefter.
Anspråket på och “beviljandet af 3 eller, om Fullmägtiges ultimatum skulle antagas, 2 V2 procents “rabatt på inbetalningarna, i förening med 6-procentsräntan skall i sin mån ytterligare stärka tron på nämnda förmodade förlägenhet.“ “På andra sidan, i hvilken egenskap är det egentligen, som Skandinaviska “Kredit-bolaget här uppträder?
Formelt visserligen såsom långifvare, men i verk“ligheten endast såsom en medlande mäklare.
Att det icke för egen del dispo“nerar öfver lånets ifrågasatta belopp, synes klarligen af den vid dess första “uppträdande den 8 dennes begärda betänketid; det synes vidare deraf, att det “nu af det ifrågasatta lånebeloppet, 10 2/3 millioner Riksdaler, icke tilltror sig “med visshet kunna anskaffa mer än 8 millioner och förbehåller sig ny betänke“tid till den 31 Januari för 2 2/3 millioner; det synes ytterligare deraf, att lånet “skall ställas i Tysk valuta och penningarna anskaffas från utrikes ort; det synes “slutligen ock af de dryga lånevilkor det uppställer, ty penningarna skola komma “från andra hand.
Behöfde då Riksgälds-kontoret begagna sig af denna bolagets “kostsamma bemedling ?
För min del svarar jag derpå ett bestämdt nej, och får i “detta afseende åter erinra om det anbud af en kredit på 600,000 Pund Sterling, att “indragas inom sex månader, hvilket af öfvertagarne af detta års Engelska lån “blifvit, i förening med förslag om förlängning af optionstiden, den 8 dennes “framlagdt och hvarom jag i mitt memorandum till protokollet för samma dag “yttrat min mening, den jag ock här får åberopa.
Jag betviflar ej, att ju icke “detta anbud ännu skulle stå öppet, om Fullmägtige, med afslag på Kredit-bola“gets nu föreliggande förslag, velat ånyo upptaga detsamma.
Lika stort belopp, “men åtföljdt af betydligt mindre kostnader, skulle derigenom genast kunnat erhållas till Riksgälds-kontorets disposition och hela den temporära affären så Bilt. till R.
Brot. 1865 & 1866. 4 Sand. 1 Afd. 12 Haft. 9 66 Stats-Utskottets Utlåtande J\s 29. “lunda i stillhet och utan uppseende ordnas.
Men äfven om Fullmägtige icke “velat begagna denna så enkla utväg till de erforderliga medlens anskaffande, “återstod ju den, att åtminstone göra ett försök till omedelbar uppnegociering “af ett temporärt lån utrikes, och sannolikt hade lånevilkoren då kunnat ställas “på en mindre dryg och mindre ostensibel fot än den Kredit-bolaget nu fram“hållit.
“ Till svar å Fullmägtiges den 20 December uppställda kontraförslag ingaf Mannheimer, vid Fullmägtiges sammankomst den 22 December, en skrift, deri Mannheimer, efter erhållna meddelanden från sine hufvudman, förklarade sig kunna medgifva åtskilliga ändringar i Kredit-bolagets sednaste anbud, i det att bolaget nu erböjd sig antingen att l:o öfvertaga fixt hela lånebeloppet åtta millioner Mark Hamburger
Banko eller 10 2/3 millioner K:dr R:mt, att inbetalas medelst 30 dagars trattor på Hamburg med Vio:(iel u(.i hvarje af de tio första månaderna af år 1865; eller ock att 2:o till 97 */2 procent öfvertaga fyra millioner Mark Hamburger Banko
Banko, som medelst 30 dagars trassering skulle inbetalas med en fjerdedel uti hvardera af derpå följande Mars, April, Maj och Juni månader; bolaget likväl obetaget att i begge alternativen verkställa tidigare inbetalningar.
Till anbudets vilkor hörde i öfrigt att af partialobligationerna ena hälften skulle utfärdas på 500 Speciel*
Banko och andra hälften på 1,000 Speciel*
Mot antagandet af de sålunda uppställda vilkoren erinrades visserligen, att dessa fordringar, i det hela, voro ofördelaktigare än det näst förut af Kreditbolaget framlagda anbudet, men efter ytterligare i ämnet hållen öfverläggning förklarade pluraliteten bland Fullmägtige sig vilja antaga det nu gjorda fasta anbudet å hela lånet mot ett pris af 97 procent och detsammas indragning genom 30 dagars vexlar.
Beträffande den sednast föreslagna bestämmelsen angående den återstående andelen af innevarande års jernvägslån, förklarade Fullmägtige sig heldre vilja antaga det i detta afseende först föreslagna vilkor, eller att en mot det temporära lånet svarande andel af jernvägslånet qyarhölles af Riksgälds-kontoret och frigjordes i mån af verkställda inbetalningar.
Men sedan Mannheimer förklarat sig icke kunna på andra än de nu sednast anmälda vilkoren afsluta lånet, beslöto Fullmägtige, “af fruktan att lånet eljest kunde falla“, Stats-Utskottets Utlåtande J\ ? 29. 67 att äfven antaga det nu sednast gjorda förbehållet rörande återstående obligationerna af 1864 års jernvägslån, dock med uttryckt önskan, att vilkoret härom måtte formuleras efter den bestämmelse, som innehölls i nionde punkten af bolagets den 20 December framlagda anbud.
Protokollet för den 22 December upplyser icke hvilka Fullmägtige, som då bildat pluralitet, men såsom reservanter mot det fattade beslutet finnas antecknade Riksarkivarien Nordström och Fullmägtigen Medin, af hvilka den förre, som vid närmast föregående sammanträden ifrågasatt, huruvida icke Fullmägtige borde återupptaga de afbrutna underhandlingarna om den af Schröder &
Comp. erbjudna krediten, skriftligen redogjort för sin mening i ett anförande, deri, efter omnämnande af de slutliga vilkoren och deribland den af Kredit-bolaget ifrågasatta optionsrätt för en del af lånet, det vidare heter: “Detta sega vidhållande “af förslaget att, oaktadt hela lånesummans jemförelsevis icke höga belopp,' en“dast i option vilja öfvertaga en del deraf, eller att, oaktadt den höga räntan “af sex procent, ej annorledes än med förbehåll af en större kapitalrabatt vilja “öfvertaga hela lånet på fast räkning, anser jag vara ett betänkligt tecken, eller “ett bevis, att bolaget icke är fullt säkert på möjligheten att kunna realisera sin “uppgift.
I sjelfva verket från samma grund anser jag ock vidhållandet af förelaget om obligationernas relativt låga valörer utgå.
Säljbarheten blir större “med mindre valörer; men då just önskan att inskränka och begränsa ifrågavarande obligationers konkurrens med de äldre 4 l/2 procents obligationerna utgjorde ett väsendtligt hufvudmotiv till Fullmägtiges såsom ultimatum vid denna “punkt afgifna bestämda förslag om minimivalörens utsättande till 5,000 Mark “Hamburger Banko och detta motiv icke gerna kan sägas två dagar sednare hafva “förlorat något af sin vigt, hade det ock nu så mycket heldre bordt vidhållas, “som just införandet i fondmarknaden af dessa sex-procents obligationer i större “mängd icke kan ur någon synpunkt anses vara helsosamt för Statens kredit i “allmänhet eller för, afsättning af de äldre obligationerna eller till fördel för snart “förestående nya låneoperationer.
“Det visar sig emellertid genast här, att det måhända icke var så välbetänkt, att kategoriskt förkasta det af öfvertagärne af det Engelska lånet gjorda “anbud af en kredit på moderata vilkor och genast bestämdt fästa sig vid Kredit“bolagets låneanbud, innan detta ens ännu låg fullständigt utveckladt i alla sina “detaljer; och då Fullmägtige, oaktadt
Kredit-bolaget för sin del frångått både “sitt eget första förslag och Fullmägtiges ultimatum, icke heller nu ansett mitt “förslag, att ånyo taga nämnda utväg under öfvervägande, förtjena något afseende, kan jag väl inse att Fullmägtiges pluralitet, sålunda i saknad af fritt val, “numera ej kunnat annat än godkänna och antaga Kredit-bolagets i första alter“nativet här ofvan uppställda förslag om kapitalrabatten, äfvensom hvad det om “obligationsvalören funnit godt bestämma.
För min del får jag likväl, med åbe - 68 Stats-Utskottets Utlåtande J\'S 29. “ropande af mina memoranda till protokollen för den 8 och 20 dennes, deremot “nedlägga min reservation.
“Särskildt nedlägger jag min reservation mot Fullmägtiges pluralitets beslut, “att underkasta sig ett af Kredit-bolaget nu sednast i sitt förslag af denna dag “framlagdt, så lydande vilkor: “resterande delen af Svensk-Engelska lånet får ej “under tolf månader bringas på marknaden, dock är detta förbehåll endast bindande i den mån, som redan afslutade kontrakt med Londoner-huset sådant med“gifver.
“ Det Skandinaviska Kredit-bolaget, ehuru, efter hvad det ofvanstående “utvisar, ännu till och med icke alldeles säkert om, huruvida det må kunna fullgöra sitt åtagande, anser sig således icke dess mindre redan nu böra, bredvid “sina dryga financiela vilkor, uppställa äfven ett, som för tolf månader lägger “band på Riksgälds-kontorets frihet och rätt, att oberoende af andra afseenden “än Statens intresse disponera efter omständigheterna öfver den del af det Svenskengelska lånet, som ej blifvit på fast räkning öfvertaget.
Man kan väl förstå “det intresse, som föranledt Kredit-bolaget att framställa detta vilkor och anspråk, “men svårare blir det att begripa, huru det, så alldeles oförenligt med Statens “intresse och värdighet som det är, kunnat antagas.
Man har anfört, att peri “ningenöden i landet vore synnerligen stor och derföre angeläget att så fort som “möjligt anskaffa penningar.
För min del kan jag dock, — äfven om denna “nöd finge antagas vara ett så gifvet faktum, sorn det af sägnerna för dagen “framställes, hvilket likväl torde behöfva en flersidig, ännu ej anställd undersökning, — så mycket mindre tillerkänna detta skäl någon specifik betydelse vid “pröfningen af ifrågavarande ärende, sorn de penningemedel, man nu på denna “väg söker anskaffa, i alla fall icke få användas direkt till mildrande af denna “nöd, så vidt den existerar, utan måste under alla omständigheter användas till “betäckande af kostnaderna för jernvägsarbetena; och än mindre kan denna nöd “blifva ett tillfyllestgörande skäl att blindt antaga hvilket lånevilkor sorn helst, “om än så närgånget och stridande mot
Statens oeftergifliga rätt att få handla “med full sjelfbestånd frihet, då uti öfvertagarnes af det Svensk-Engelska lånet “förslag en utväg sig erbjöd att vinna samma penningetillgång på ett enklare, i “financielt hänseende för Statens kredit fördelaktigare och äfven billigare sätt.“
Då den öfverenskomna lånesumman af 8,000,000 Mark Hamburger Banko icke kunde med de bestämda obligations-beloppen delas i jemna qvoter, höjdes lånebeloppet till 8,100,000 Mark och upprättades, i öfverensstämmelse med låneunderhandlingarnas slutliga resultat, förslag till lånekontrakt, som, efter några sedermera vidtagna smärre förändringar och tillägg, ömsesidigt godkändes och den 19 Januari 1865 af Fullmägtige underskrefs.
I afseende å detta kontrakts ordalydelse i öfrigt, hänvisar Utskottet till det aftryck deraf, som Revisorernes berättelse innehåller, och vill här endast särskildt nämna att å Fullmägtiges uttalade önskan rörande dispositionen af de till Svensk-Engelska lånet hörande obligatio - Stats-Utskottets Utlåtande J\$ 29.
69 ner, något afseende, på sätt kontraktets 14 § visar, icke blef af Kredit-bolaget fästadt.
I stället för att, såsom kontraktet förutsatte, fördela lånesummans uppsägning på tio månader, blefvo redan i Januari månad, med begagnande af den rätt kontraktet i sådant afseende medgaf, icke mindre än 6,249,000 Mark Hamburger Banko uppsagda samt återstående 1,851,000 Mark under förra hälften af Februari månad.
Att dessa opåräknadt tidiga inbetalningar måst tillskynda Riksgälds-kontoret ränteförluster anmärkes af Revisorerne, som i fråga om lånets verkliga räntefot låtit uppgöra beräkningar, enligt hvilka halfårsräntan för lånet skulle utgöra 4, ’ 545 procent och för två halfår 8,309 procent, om vexlarnes förfallodagar ansågos såsom inbetalningstider för de särskilda lånebeloppen; men deremot 3,9565 procent för halfår och 7,913 procent för två halfår, om inbetalningsdagarne sattes 30 dagar tidigare.
Den del af 1865 års revisionsberättelse, som innefattar Revisorernes omdöme öfver Fullmägtiges åtgöranden i ofvan beskrifna låneaffar, börjar med det förklarande, att Revisorerne icke vilja yttra sig derom, huruvida det kunnat vara ändamålsenligt, att Fullmägtige i vidsträcktare mån, än som skett, lemnat offentliggörande åt Riksgälds-kontorets afsigt att uppnegociera penningar, dervid likväl Revisorerne göra det tillägg, att giltigheten af de skäl, som förekommo mot det före optionstidens utgång väckta, men af Fullmägtige icke bifallna förslaget om införskaffande under hand af upplysningar i afseende på en ytterligare upplåning, icke kunde med någon bestämdhet jäfvas; likasom Revisorerne medgifvit, att, då med andra optionsterminens utgång nämnda skäl förfallit, Riksgälds-kontorets behof af penningar var så nära förestående, att förhållandet måhända icke tillät ett sådant uppskof, som sannolikt skulle uppkommit, i fall Fullmägtige icke åtnöjt sig med de tre anbud, som anmälts, utan sökt från andra håll anskaffa upplysningar.
Härigenom funno Revisorerne jemväl förklaradt, hvarföre
Fullmägtige icke sökte att sjelfva försälja de till 1864 års lån hörande, för Fullmägtige disponibla, obligationer eller negociera ett nytt amorteringslån, utan, ehuru Fullmägtige icke förbisågo olägenheterna af ett, tillfälligt lån, inskränkte sina åtgärder till anskaffande endast af de medel, som behöfdes under den närmaste framtiden.
Men deremot hade Revisorerne funnit det sätt, hvarpå sjelfva låneaffären behandlats, lemna giltiga anledningar till anmärkning.
Det borde nemligen — säga Revisorerne — icke vara Fullmägtige likgiltigt, om fyllandet af de närmaste penningebehofven kunde sättas i samband med afseendet på hvad som än vidare behöfde anskaffas och således förenas med åtgärder i sådan rigtning, som kunde underlätta möjligheten för det Engelska amorteringslånets genomförande.
Ur sådan synpunkt skulle Schröders &
Comp. anbud, om jemväl åtskilliga erinringar kunde göras mot den 70 Stats-Utskottets Utlåtande J§ 29. af bemälda bankirhus erbjudna kredit, likväl icke hafva bort genast förkastas, helst de vilkor, hvarunder denna kredit erbjöds, ganska väl kunde ställas vid sidan af Kredit-bolagets.
Detsamma gällde jemväl om bankirhuset Heines anbud, hvilket väl var ofördelaktigare än Kredit-bolagets, men i afseende hvarpå ombudet emellertid förklarade, att dess angifna underhandlingsbasis- kunde bemötas med ett motförslag.
Om derföre Fullmägtige, oaktadt Kredit-bolagets förklarande, att det begärda uppskofvet för en dag med beslut öfver samma bolags anbud kunde ganska menligt inverka på lånets afgörande, icke genast bundit sig, utan sökt hålla underhandlingen med samtlige anbudsgifvarne öppen, skulle, enligt Revisorernes åsigt, Fullmägtige, äfven om Kredit-bolaget tillbakaträdt samt Schröder &
Comp:s anbud måst antagas, för en sådan utgång varit ganska väl försvarade, synnerligen som, jemte sjelfva vilkoren i detta anbud, åtskilliga andra skäl förefunnos för ett sådant beslut.
Kredit-bolagets anbud var nemligen uppstäldt endast i den största allmänlighet, och innehöll för öfrigt ett förbehåll om nio dagars betänketid för bolaget.
Sedan denna tid förlidit och öfriga anbudsgifvare blifvit aflägsnade inkom bolaget med anmälan, att det förra erbjudandet icke kunde vidhållas, utan framställde ett nytt mycket olika och mera betungande låneanbud.
Ehuru det icke kan visas, i hvad mån Kredit-bolagets sedermera höjda fordringar haft sin grund i de öftiga spekulanternas tillbakavisande, torde likväl icke kunna förnekas att detta tillbakavisande beredt tillfälle till de alltjemt ökade anspråken, dem Fullmägtige slutligen funno sig nödsakade bifalla, “af fruktan“ — såsom det i protokollet heter — “att lånet eljest kunde falla.
“ Anmärkande slutligen Revisorerne att upptagningen af tillfälliga lån på kort tid, åtminstone med den vid ifrågavarande tillfälle begagnade form, knappast kunde undgå att skada statskrediten, hvadan en sådan upplåning syntes endast finna berättigande i en tvingande nödvändighet, hvilken dock vid detta tillfälle, då ett annat icke oantagligt anbud förelåg, icke kunde anses hafva varit för handen.
Vid afgifvande af sin förklaring öfver dessa anmärkningar, hafva Fullmägtige, med anledning af hvad Revisorerne yttrat om den af Schröder &
Comp. erbjudna krediten och den antydan, som i sammanhang dermed blifvit gjord om möjligheten att på denna väg kunna underlätta det sednaste jernvägslånets genomförande, framlagt en utredning af de omständigheter, som enligt Fullmägtiges åsigt gjorde sannolikt att, äfven om den erbjudna krediten antagits, några ytterligare inbetalningar å berörda lån, på förut öfverenskomna vilkor, icke vore att förvänta.
Visserligen hade Schröder & Comp., sedan tvänne optionsterminer af dem lemnats obegagnade samt den tidpunkt inträdt, hvarefter Riksgälds-kontoret var kontraktsenligt berättigadt att efter godtfinnande förfoga öfver obligationerna för det icke Stats-Utskottets Utlåtande JVå 29.
71 öfyertagna lånebeloppet, hos Fullmägtige låtit anmäla, ätt det s. k consortium önskade underhandla om optionstidens utsträckning till 1865 års slut, under förbehåll att consortium finge utan Aufgeld delvis eller hel och hållen öfvertaga den s. k. optionsandelen och att räntekuponerna gjordes betalbara efter bestämd kurs i Hamburg och Frankfurt am Main.
Men lika litet vid detta tillfälle som förut hade låneöfvertagarne. afgifvit något sådant förklarande, på grund hvaraf kunde påräknas att inom kortare eller längre tid en ytterligare större eller mindre del af lånet skulle varda till Kiksgälds-kontoret inbetald.
Den väckta frågan om räntekuponernas betalbarhet i Tyskland och bestämmandet af en viss kurs dervid ådagalade dessutom, att andra afsättningsorter än Engelska penningemarknaden måste sökas för de till detta lån hörande obligationer.
Med vetskap derom att ifrågavarande lån icke vunnit framgång och då någon särskild anledning icke förefunnes dertill, att detta lån, som under nära %-dels år varit för Engelska affärsmän kändt och tillgängligt, skulle under den påföljande tiden blifva mera begärligt, funno Fullmägtige betänkligt att, i afvaktan å framtida inbetalningar å samma län, ådraga Riksgäld s-kontoret en högst betydlig, månadtligen vexande kreditskuld, som inom förloppet af hvar tredje månad borde liqvideras eller med ökad kostnad omsättas.
Vid erbjudandet af den cirkulerande krediten , medgafs visserligen, att hvad af lånet komme att öfvertagas skulle tillgodoföras Riksgäldskontoret och afräkning ske vid 1865 års slut, men huruvida något sådant öfvertagande verkligen skulle komma till stånd och i så fall till hvad pris, var en fråga som lemnades oafgjord, och denna osäkerhet ökade naturligtvis
Fullmäg tiges betänkligheter att begagna sig af en blankokredit, som vid den slutliga förfallotiden ovilkorligen måste betäckas, utan att något afseende då finge fästas å de kostnader, som anskaffningen af dertill erforderliga medel under ogynnsamma penningeförhållanden kunde medföra.
Då Revisorerne förklarat sig anse Schröder &
Comp:s anbud, hvad kostnaden beträffar, vara af beskaffenhet att kunna ställas vid sidan af det erbjudande, som Kredit-bolaget gjorde, erinra häremot Fullmägtige, att någon tillförlitlig jemförelse mellan de kostnader Riksgälds-kontoret fått vidkännas för det temporära statslånet och dem, hvilka meranämnda kredit skulle medföra, icke kunde anställas, enär kreditkostnadernas belopp hufvudsakligen komme att bero af kursskilnaden mellan långsigtiga och korta vexlar, m.1 m.
Engelska bankens diskontsatser under år 1864 i medeltal utgjort nära sju procent, och under 1865 års höst återigen blifvit höjda till sju procent, kunde häraf hemtas någon ledning för en jemförelseberäkning.
Utom diskontot måste jemväl omsättningsprovisionen, som för helt år motsvarade 2 procent, tagas i öfvervägande, och borde slutligen tilläggas de från begagnandet af en dylik kredit oskiljaktiga trasseringsutgifterna, de sannolika kursförlusterna och myntförvandlingskostnaderna, äfvensom den oafbrutet stigande skilnaden mellan det belopp, som vid de tras - 72 Stats-Utskottets Utlåtande J\/S 29. serade långa vexlarnes försäljning kunde erhållas och hvad som vid hvarje ny omsättning måste betalas för korta eller ä vista vexlar.