Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
l i e n när man kastar en blick p % den svenska kvinnan i det hela - ej blott på de få studentskorna och kvinliga lrandid~terna, utan p % våra hederliga fruar och fröknar i stad och p&amp; land, s % finner man faran för a t t de skola niista intresset för smftting och för personliga förhhllanden på intet sätt öfverhängaude.
Fastmer finner man, a t t det probleliiet ännu kvarst8r olöst, huru de skola kunna förvarfva.
sig några icke-personliga, så a t t säga objektiva intressen.
Den so111 har umgåtts med vanliga, riktigt äkta genoinsnitts- kvinnor vet, huru sällan de liafva reda på sin hemorts, sin kommuns eller sin stads mest i ögonen fallande intressen.
H u r ofta ser man icke en liustrli sitta med illa dold ledsnad och likgiltighet, under det inaniien med lif och varme berättar för en främmande person om sitt arbete eller om sina medborgerliga intressen!
Så snart hon kan, af- bryter hon samtalet för att sticka iii en liten intetsägande notis, soni oftast går ut på personligheter.
Säkerligen skulle manuell, som s i gäriia talar med den främmande om sitt arbete, g#rna sett, a t t hans egen liiistrii visat n %gon ' sympati därför.
När man träffar tillsammans ined sådana kvinnor, försthr man allt för väl drottning Eristin a, o livilkeii det heter i Fryxells historia, a t t hon, när damer voro bjudna till slottet, D ef ter de första hälsningarna snart öfvesgick till och staniiade på karlarnes sida,.
&amp; en hos intelligenta och bildade kvinnor märker man ofta en förv&amp;naiide brist p % ohellietsintressen~ som fröken Key säger.
JIeii den bristen ä r jag öfvertygad om, ej beror p % en oföri-iiiderlig anliggning is iiatiiren, utan p5 bristande utbildning.
och på bristande soliditet i kiiuskaperria.
I vår tid, då afveiityrets öfverraslrniiigar och stam ningarnas smältande musik s % godt som försvunnit b %de frkn histo- riens skådeplatser och från det enskilda lifvet.
ä r det underligt a t t återfinna allt detta i vetenskapens värld, dar livarje dag s o p ghr afslöjar företeelser SS, liäpnadsväckande, a t t vi skulle ropa af förvii- niiig och glädje, om vi icke vore sk slöa.
Denna glädjekalla fös- siiminas af de flesta kvinnor, dels af lojhet, dels därför a t t de icke ' -
orkat förskaffa sig den lilla fond af fasta kunskaper, som beliöfs för a t t få inträde i denna förtrollade värld.
Rädslan för litet intel- lektuel, möda stänger dem från de höggta intellektuella fröjderna.
Och dock vore det så sannt kvinligt a t t göra vetenskapens poesi, soin forskariie sjalfva, fördjiipade soni de äro i detal j forskningar, knappt hafva sinne för.
Det går som en underström gerioin fröken Keys föredrag den.
uppmaningen till ' kviiinoriia att lefva egentligen ined hjärtat; men ser hon då icke, att hon därmed skjuter p&amp; i utförsbacken, där det går fort nog ändå, och a t t denna uppmaning kommer för många- a t t be- tyda det samma soni att dö af ett krossadt hjärta - en sannt kvinlig död!
Missriktad, sjuklig, öfverdrifven käiisligliet, men inga- lunda brist p&amp; hjärta är livad man inöter öfverallt hos, de familje- lösa kvinnorna: är det då icke skäl a t t söka gifva deni en motvikt af arbetsglädje och objsktiva intressen, sådana som iiigen kan taga ifrån dem?
Fröken Key franihåller med stor skärpa de sk~iggsidor, soni kunna åtfölja den arbetande kvinnans lif; däremot ser Iion äkten- skapet och moderskapet nästan uteslutande från den ljusa Bidan och omnämner endast de svårigheter, som kunna iippstå af konflikter mellan det yttre arbetet och heinlitvet. '
Hon 1Htsar just icke oin något aniiat lin att kvinnan kiikner sig tillfredsstlilld, när Iion pPi detta sätt får fylla sin bestämmelse.
S&amp; är dock icke alltid förliål- landet.
H u r många @ ger far man icke höra kvinnor, sonl icke alls S ma knas till de olyckliga hustrurna, uttala sig på följande sätt: » ni veta inte, ni ogifta, linr lyckliga ni äro !.
Nå, ofta är detta tal kansie endast uttryck för saninia dåraktiga jargon, som vi iiyss talade om, meii ganska ofta ligger bakom detsamina en gnagande kHnsla af a t t den talandes personlighet i äktenskapet icke kommit till sin rätt.
Denna gnagande känsla af missräkning möter man såväl hos hiistiw till obe- tydliga man., som hos dem, hvilka varit förenade med skapande snillen.
Som exempel på den seiiare kategorien kuiina vi näinna Fredrika I dessa båda fall hade ju de » livita Runeberg * och mrs Cadyle.
pärlorna » fatt det ädlaste vin a t t, smälta i », och dock kändes det så bittert, så bittert detta, a t t det togs f ö r ' gifvet, a t t de skulle smälta.
Mrs Carlyle säger en gång när hon blickar tillbaka på sitt Se, En stor mans hustru)).
Dagny 1892, haft.
.l-
lif: ~ C a r l y l e liar blifvit långt mer an jag någonsin vhgade hoppas - och jag ä r olycklig,.
Hvad vsr det, som gjorde dessa högt begåfvade kvinnor, som hade valt hangifvenbeten och uppoffringen fïainför den egna utveck- lingen, så otillfredsstailda?
Det var den ständiga kiinslan, att inannen behöfde dem liufviidsakligen för sin yttre trefnad, att haii i viss måii hö11 dem utanför sitt djupaste sjalslif.
Kik en kvinna offrar sin egen sjalfständiga utveckling och icke får den ersättningen att lefva ined mannens, då kanner Iion sig besviken och det med ratt.
Det ar det fulla samlif vet också p&amp; andens område, den fullständiga ömsesidighe- ten i gifvande och tagande, som den rikt utvecklade kvinnan krafver för full lycka, och det ar det mannen ofta hm-ken kan eller vill skänka henne.
Det steg, som nu nHrinást behötver tagas för att befordra lyck- ligare äktenskap, det kan icke tagas af kvinnan, det iiiliste tagas af mannen och besthr dari, att han höjer sig till större; &gt;erotisk iuea l i s m ~.
H a n måste lära sig inse, a t t den varelse, som lefver vid lians sida, a r icke blott en könsvarelse, icke ens blott en hjarteva- relse, utan en andlig personlighet, som behöfveï utveckling och - icke det minst viktiga - sympati och utry~ntne för sin utveckling.
Hon ställer på honom större fordringar an forna tiders hustriir, nieii hon kan ock skänka en lhngt fullständipare lycka.
Att eir sidan lycks icke ä r omöjlig, visa skdana iiktenskq som makxriie Bumnings, Stuart Mills, Charles Kingleys m. fl.
Det a r likartade ideal, som tyckas h8gra för en sidan för- fattare som Jonas Lie, nar han numera så glirna skildrar aktenskap, win upprifvas genom hiistrims och mannens grundolika uppfattning af kärleken.
Missförhhllandet för närvarande - kanske en af orsa-.
kerna till det vidtutbredda kvinliga celibatet - iir a t t många Irvinnor stå etiskt och iritellektuelt nog högt för att icke kiiimi nöja sig med nkgot mindre an 6enna fullständiga lycka, och a t t det t1Hïecnot finnes ganska ' f &amp; man, som icke kvarstannat pil den lägre statidpunkten.
haft a t t saga Det basta af allt som fröken Key denna oss, och som utan tvifvel verkligen a r ett ord i sinoin tid, lir hennes hjärtliga och gripande vädjan till modern att ägpa sig helt bt hemmet och barnen samt a t t dari se en uppgift s&amp; stor, att den fyller hela hennes v&amp;ksamlietsbeliof.
alen om mödrarna sklnnda försaka alla de väckande introck och impulser, som en verksamhet litat sknile skäuka dem, sh mkste de å andra sidan begära, a t t mannen tar dem med i sitt lif, att han blir det öga, hvarigenom de blicka lit i vä.rlden.
Oiti
så sker, konima de icke att kanna sig &gt;inburade », meii i annat fall torde det val handa, att barnkainiiiarens och hvai; dagsrummets vaggas förefalla dem stängande.
Fröken Key tyckes &amp; ut från samma besynnerliga antagande, som nästan alla andra, hvilka yttra sig i kvinnofrågan, att det ar kvinnorna, som skola förändra världen och vrida den, än hit, au dit.
J a, sedan fröken Key plundrat den stackars kvinnan på nästan all skapande kraft och all energi, fordrar.
hon plötsligt, att hon i Irra f t af sin moderlighet skall omdana politik och sainhälle ocli skola, utom det att iion liksom i förbigående skall uppfostra sin man att vara en ratt ' fader.
Det ar and %, när allt kommer till allt, » Iion, som skall g ö r a ' t ~.
Men det är för mycket begardt; den: samtida mannen i lians egenskap af fader, make, broder och son utgor val dock - lindrigast sagdt .- en liten modifikation i kvinnans väsende och verksamhet.
Skulle icke lian utöfva nhgot inflytande, - han, iivars natur ar så ska- pande, på henne, som är så passiv?
Min tro ar att intet steg framåt i kviniiofrigörelseii länder kviiiiiaii till verklig lycka, on1 icke inaniien ocksk bli öfvertygade om riittvisaii af detta steg.
Ingenting vore i dessa tider riyttigare för kvinnosaken an ett energiskt arbete att inför miiiinen förklara och.
r5ttfärdiga den.
Detta system af » kvinnan %t kviiinana, som vi al1.t mer koimit in p %, förefaller mig i högsta grad naturvidrigt.
Vi ha.
en mängd kvinnoföreningar, urngangeslif för endast kvinnor, skolor med endast kvinliga likare, litteratur för kvinnor, ja, ' suart kunna vi fylla hela bokhyllor med böcker af kvinnor oiii kvinnor för kvinnor.
Det är val dock icke meningen, att människorna skola vandra fram på kulturens vag, fördelade i stora skaror efter kön; naturligare vore, om de ginge frani i grupper, blandade af man och kviunor.
Fröken Key, Boin sh mycket ifrar för lieuilifvet, presenterar för oss en kvinlig trädgårdsmästare med unga flickor till elever '; denna står i förbindelse ined.
kvinliga frukt- ocli gröiisaksliandlaiide i staden, som val naturligtvis också ha kvinliga biträden.
Nej, fröken Key, det dar ar för mycket frniitimher!
Sätt dit, jag ber er, åtminstone a duktig karl, som kan t a ett krafttag ibland när inbetslust&amp; 1iålleleT på att mojna af, ocli som, nar damerna bli för petiga och omständliga, lagar, att de få ett godt skratt, ett shdant som skakar om blide kropp ocli sjal!
- Xan bör nämligen komma ihåg,.
att afven ' arbets-,
lifvet bör SR mycket som möjligt likna familjelifvet ocl ?ingalunda taga klostret till fiirebild.
Genoin detta kvinnornas uppträdande som skrå, som kast, ombj- liggöres till stor del den andliga växelverkan niellan könen; hvartdera lefver i sin andliga atniosfes, vi få t. ex. en manlig och en kvinlig opinion, och svårigheten för inän och krinnor att först8 livarandra blir allt större.
*, * Fröke: i Keys benägenhet att fordra allt ocli vänta allt af kvinnan erisain framstgr nästan bjärtast, när lion klagar öfrer att niitidens kvinnor ha upphört att vara vförinedlarinnor af kultur varden^, .att de ej, liksoin Kvinnorna vid det förra sekelslutet, uppiniiutra konst och vetenskap genom sin oegennyttiga syiupati.
Hon erinrar lia~vid om sådana koiistnärinnor i umgängeskonst och brefskrifning som Kamma Rahbels i Daninark och Rahel Tarnliagen i Tyskland.
Svar- ineriet för denna tid och för denna a r t af kvinnoinflytande a r en af mina många.
beröringspunkter med fröken Key.
Uen icke ä r det kvinnorn&amp; fel.
a t t denna tid ä r förbi?
Hvilka män skulle nusamlas kring en Kamma Ralibek?
Med ett godt bord och ett elegant hem skulle hon kanske kiinna locka nkgra, men med sin intelligens inga.
Tänkom oss a t t en af vara samtida herrar finge ett bref från Rahel, - ett af dessa, som utgjorde hennes ranners dblice, ocli där hon, följande sina .skiftande stämningar, an kom med de djupsinnigaste tankar, om diktning och konst och det mänskliga själslifret i allrnän- Iiet, an med de uppsluppnaste, barnsligaste infall - hvad skulle lian li %lla för inin?
Hans första tanke skulle vara: wmänniskan ä r ga- len !D - hans andra:, hon måtte vara kar i mig, eftersom hon gör sig så här nijcket besvärw .- och svaret, ja det blef säkerligen aldrig skrifvet.
Hvein slculle väl också nu ha tid och lust att med henne ing % i en spirituel diskussion om, hiirnvida ombytlighet i vanskap kan eller icke kan definieras som en, sökande trohet?, Hvem skulle icke ause sin tid bortkastad på dylika pjollrighete er ?^ Fröken Key förbiser alldeles den oerhördt viktiga omstandighe- ten, a t t tidsandan ar en helt annan och mannen helt andra nu än då.
Då var sinnesriktningen estetisk, man beundrade mer den vviil sagdas tanken, än det noggrannt utförda experimentet.
På alla om- råden stod intuitionen, genialiteten i högsta kim.
Nu ä r det hvarken skaldeaonst eller estetik eller filosofi, som sitter i högsätet, utan den på mjölkseparatorn och elektricitetsmaskinen tillämpade natuiveten-
skapen.
De stora geniala ofverblickarna föraktas; åtmiiistone af vara sveriska vetenskapsriian, och m.an lyckönskar sig öt ' ver att t. ex. i liistorien lia kommit i f r h den » genia81iska » hi~tpriekkrifnin~en.
Nu finns det ju intet fack, som kv.innar, har mindre anlag för an det tekniskt industriella, och afven af andra grunder torde maskin- lam mindre val lampa sig för konversation i en salong.
Likadant ar för- liållandet med bankfrågor, livilka upptaga en dryg del af våra sam- tida inans intressen.
Eftersoin tiden ar oestetisk, b l i f v ~ de psykiskt Itvinliga egeii+aperna föga.
uppskattade.
Därför är detta okvinnans årliniidrade » en tid, d.är kvinnan skulle i högsta grad vantrifvas, oiii hoii icke som .en liten tröst hade - emancipationen.
En nian inåste vara mycket förfinad för att äga siiiiie for den bouquet^, soin liri- Ini öfver en spirityel kviiinns satt att tanka och uttryclm.
Den förfiningen saknas numera.
I detta fall - livad kanslolifvets och sinakens förfinande beträffar - tror jag,.ined säkerhet, att vi lefva i en urartningsperiod.
Den varmt förstående, gratiöst tankande, naivt intelligenta kvinnan dör lit af.
brist på efterfrågan. '
Fröken Key säger, att mången Kamma Rahbek skrifver nu för tiden niedelmåttiga ronianer.
Nog skulle lion också ' myt- ket hellre lrigga ner sina tankar och infall i bref eller konversation, inen som lion icke - har någon vän, som med sympati skiille läsa eller.
liöra dein, liar hon ingen anqan r i d än att vanda sig till publiken.
Publiken i stallet för van eller beundrare!
Barockt, icke s a m t?
J a, men icke ar det kvinnornas fel.
.Elur skulle kvinnan kunna spela någon framstående roll i ett säll- skapslif, frRn livilket all varme liar flytt?
Konversationen består ju i ett naket konstaterande af fakta; talar man om åsikter, serverar man ileiii i eii lätt glasyr af ironi, livarrned ' man antyder, att man visst, icke liiller iiågot vidxre p % dem.
För all del ' iogen öfverspandliet, ' ingeii sentimentalitet!
livinnorna ha också försiikt att iföra sig denna styfvn sjalsuniform, mei; ~ ' det ar endast de sämsta, de torraste, som lyckats däri.
De andra, de verkligt kvinliga, liafva ett staiidigt ar- bete med att liklla tillbaka känslan och de lifliga impulserna, hyilka oupphörligt vilja sticka fram på det eiia hillet, nar de blifvit motade på det.
Den enda krydda, som får förekomma, a r humor, helst galghii~nor.
Men humor är, jlinte mekanik, det som kvinnor ha sv&amp;- Nej, nutidens sallskapslif ar ingen skapelse af kvinnor.
rast för.
.- Det ar kvinnan, som skall representera mystiken, sager vår för- fattarinna.
J a, det far ~ion d5 göra i ensamhet, liksom hon ensam
går i kyrltaii, etsant laser dikter och ettsant - vanligtvis - uppfostrar sina barii.
Det &amp; r också tidsandans och inannens hela siniiesriktiiing, som till största delen bär skulden för den klagan, i livilken fröken Key Ifven tycks instämma, att nutidskvinnan iir erotiskt kall.
Det Rr j11 tämligen tydligt, att inän, soni behärskas af egenii~ttiga och uiateri- ella intressen, icke kunna hafva s i siiriieles stor förmåga, att .uäcka kärlek.
Kvinnan är en obotlig hjältedyrkase; i tider då hos männen den stora hänförelsen för, osjälfviska syften dött ut, falr man icke vänta, att hos kvinnan finna B den stora kärleken ».
F ö r öfrigt tycks det icke vara stor fara för, a t t denna kyla skall taga öfverhand, i synnerhet som erfarenheten lär, att de högst heghfvadt!
kvinnorna äro de, sotn s i, erotisk ii~eiiiiiq fatt inest och tagit mest,.
Och utan tvifvel skola bätke tider komna, d i det icke finns ett sådant svalg som nu emellan det manliga och det kvinliga sl#k- tets känslo- och tankevärld.
När den tiden kommer, skall det visa sig, att den innersta meningen med den sanna kvinnofsjgörelsen varit att forbereda lyckligare liktenskal~.
Det skall d&amp; blifva klart, att den dlite af.
liiigt utvecklade kvinnor, som, följande icke ärelystnadens utan sin begåf niiiqs tvingande kallelse, verkat utåt, och som sj alf va kanske måst försaka den fulla utveckling och fulla lycka, som endast kan vinnas genog äktenskapet, icke dess mindre arbetat just för detta mål, i det de t i n g a t männen till erkiiniimde 2~f att kririnan liar andliga behof och i.ika andliga krafter.
Detta erkännauile, niir det blifvit allniant och uppburits af djup öfvestygelse, skall niiniligen iner än något annat bidraga till kvinnans lycka i äktenskapet.
Det ligger en aning om denna sanning i den sympati, hvanned den stora massan af bildade kvinnor i våra dagar omfatta dem af deras kön, som med framstående duglighet arbeta i det offentliga lifvet.
Kvinnorna, som fordom beskyldes för att icke kunna hysa vänskap för livarandra och att behärskas af afundsjuka, de biim nia upp dessa sina medsystrar med en känsla, som %r vida lifligare iin den kamratkansia, mannen bruka visa mot hvarandsa.
31au kali stundom vara frestad att le &amp; t denna kiinsla, soin onekligen stiiudom slår öfver i kritiklös, eftersggande beundran, men p&amp; det hela ar den djupt rörande.
Det ligger däri något af de lidandes kärlek till befriaren, af soldaternas till sin segerrike anförare, ' det ar känslan af att dessa framskjutna poster innebära ett hopp för alla kvinnor, afven för dem, som aldrig tiinkt sig niagot annat, lifsideal all det soin kan förverkligas i heininets stilla varld.
Innan jag afslutar denna 18nga och dock på grund af ämnets.
ofantliga vikt och betydelse ofullständiga kritik, vill jag lin med ett.
par ord sammanfatta mitt omdöme om fröken Keys uttalanden.
.De största felen i hennes framställning synas mig ligga däri, att hon visar för liten förtröstan på möjligheten för kvinnan att för- lika krafvet på,kärleks- och inoderslycka med krafvet på sjalfstandig andlig utveckling, och att hon förbiser, att afven detta,,senare kraf är djupt grundadt i hennes innersta natur; vidare att hon för litet betonar den arbetsglddje, som dock afven nu, under i flera fall ogynn- samina oinstandiglieter, lyser tipp inången kvinnas lif på ett helt annat satt än fordom, och som skiille göra det i.
annii högre grad, om blott kvinnan kiinde besluta sig för att öfvervinna fel och, svagheter, so111 icke hafva något med den sanna kvinligheten att skaffa.
Kvinnorörelsen är berattigad, men den ar icke.
ofarlig, den kan lätt råka på afvagar, och som den tangerar de allra ömtåligaste mänskliga intressen, kiinna dessa af vägar blif va synnerligen olycks- bringande.
Det bör därför anses som en lycka, nar den utsattes för den luttring och sjalfpröfniiig, soni en ärlig kritik medför.
Det ar ' sålimda på intet sätt att beklaga, att fröken Key,på senare tider åtagit sig kritikerns roll, i synnerhet som hon, ehuru ofta orättvis i sina beskyllningar, oklar och ensidig i sina påståenden, dock behandlar ämnet med hjärta och en helt annan sakkannedom an de: lianliga kritici, som stundom från höjden af sin öfverlagseniiet slungat mot kvinnosaken några förlöjligande anmärkningar.
l \ ' låtte hennes upp- trädande denna gång haft den verkan, att det som en stormvind blåst bort fAflingans och .lirelystnadens agnar f r h i det kvinliga arbetsfaltet, men ~iiiitte livetet stanna kvar, och måtte hennes vältaliga ord icke soni den lieta Ökenvinden Iiafva gatt förhärjande fram öfver de späda telningar af äkta arbetsglädje, som börjat spira hos det unga kvinliga slaktet!
Anna Sandström.
- Från Esseldes sista år.
Några intryck.
8 Det var först under det sista krtiondet af hennes lif jag hade lyckan göra f r a Adlersparres bekantskap.
Det var vid den tiden då hon, fullt upptagen af sin # lskliiigsid6, Fredrika-Bremer-Förbundets stiftande, ständigt gick på spaning efter personer, lämpliga och fram-
50 för allt villiga a t t niedverka till nåeniiet af det stora niklet.
Fältet var ju så vidsträckt, onifattade s % a t t säga oöfversk&amp;dliga vidder, iitt dar fanns bruk för så godt som alla slags krafter, förinagor och be- gåfningnr.
Så kom afven till mig en pkstöt i fonn af ett bref frau frii Adlersparre, som, jag vet ej liiiru, f i t t spaiiing pk a t t hos mig före- funnes en och annan möjlighet.
Brefwt bad oiii ett besiik.
J a g lydde kallelsen, litet tveksam, litet generad, iiien i grnnd och botteii tacksam och smickrad, soni alltid, då inan första gånqeii ser sig drageii ur fainiljelifvets siiaft utstakade rhm#i.l; en.
Det var ej utan en viss svårighet jag letade mig frani till deii berönida Esseldes bostad.
Hon bebodde rik i2nnii den g: lrii, soiii hennes man, kominendör Adlersparre, iii köpt, ett litet oansenligt Iiiie midt upp i vår södra stadsdels f a t t i g k n r t ~ r, oiiigifret af tr#kCikar och små, förfallna gårdar, sjalf t allt annat iin ett arkitektoniskt iiiiister- stycke nied sitt höga tak och sin i förhållande till bredden onaturligt utdragna höjd.
Men uppflugen som den lag, denna lilla besynnerliga byggnad, på högsta krönet af de södra bergen, hade den inunder sig en tafla, som i skönhet knappast har sitt motstycke i rarldeii: hela det skogomkransade Stockholm, simiiiande p&amp; sina glittrande, ständigt växlandg vatten.
Och har, med den stora staden under sina fötter, hade den forne sjömannen inrättat i t si % ett Iiem, scin sa mycket som möjligt skulle påminna om ett fartyg.
Sol och luft till öfvei.ftöd, rum, sink och smala som kajutos, trappor, branta som skeppsstegai.
och med tjocka rep i stallet för ledstänger, ropare mellan de tre v i - ningarna som om bord ga en örlogsman; med ett ord en så originel och ovanlig bostad som gärna kan förekomma i vår tids Stockholm.
H u r på en g h g stilla och liff ullt var det ej däruppe!
H u r lätt måtte det ej gå a t t tanka och arbeta, nied stadens buller och brhk långt iniinder sig och ändå med dess rörliga, pulserande lif ribreranilth så a t t saga i luften!
Och om våren, hur inkste ej t. o. m. de ruskiga omgifningarna bli poetiska, då de n i b g a syrenbuskarna och äppel- traden i de små fattiga tradg&amp;rdstapposna stk i blom, dk deras inen- lösa blomsterprakt skyler öfser oh11 förgyller nHgot af skröpligheterna rundt omkring hos alla dessa kvarlefror af sdet Stockholm soiii går:.
J a, val däruppe, undrade man ej så mycket på den originella id611 a t t förlägga sitt Iiem p % en bergklint lkngt bort pk Söder.
i stallet för a t t klamina in det bland alla andra i ett af Stockholms s. k. fashionabla kvarter.
, Och liar i cleii lilla niörkpanelade salongen med sina gammaldags möbler, sina välfyllda bokskii, sina familjeporträtt, sina djiipa fönster- nischer, där raiikor af murgröna ersatte .spetsgardiner, och med den I~änförande utsikten utanför, mottog niig frii Adlersparre.
, 411a minnas vi denna för henne egna franka rurelse, med hvilken hon räckte den ankoinmande banden - en fin, geiioniskiiilig, aristokratisk liand - ett mottagande som genast gjorde en Iiemmastadd.
Man glömde snart inför denna enkla, f r h hjärtat gående rättframhet, a t t nian stod in- för en af Sveriges mest beröinda kvinnor, livars nainn och verk gjort sig kända vida omkring i varlden.
Hvad vi iiiidei detta mitt besök hos Esselde talade om, minns 1 jag ej så noga, men från mitt första saininanträffande nied hennemedförde jag intrycket af att ha gjort bekantskap med en persm, begafvad med en ovanlig förmåga a t t ej blótt dela med sig af de guldkorn, sqni vor0 förvarade i heiiiies egen naturs rika skattkammare, utan afven a t t leta fram sådana, soni tilläfventyrs stodo a t t finna Iios andra.
Ocli detta intyyck stod fast under alla de följande år, då jag hade lyckan ofta lroinina i beröring med fru Adlersparre och a t t arbeta .under hennes ledning.
Sällan återviinde n1a.n f r h i ett besök Iios henne uton eii Iränsla a t t lia ' lärt och inliemtat något af värde, a t t ha fått ' impuls till något godt ocli ädelt, ' fått erfara något allmänmänskligt viickande.
Hon hade ej långt efter initt ofvanbeskrifna första besiik flyttat från sitt liöganloftslogis på de södra bergen till en mer centralt be- lägen bostad.
Hren och en til ' ltagande bräcklighet hade gjort de Iialsbrytande ti-appoilna i det ganila hemmet alltför mödosainina, lik- so111 det stora afstandet mellan deii intagande fiiliiftsb ' oninge~i på Söder och den civiliserade världen dar nedanför, gjorde sig allt mera kännbart. '