Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är oftast der, hvarest fattigdom och spanmåls-brist, afhållit ifrån begagnandet af bränvinsbrännings-iältigheten.
Just der, bar bränvins-handiaren sina nederlagsplalser och dit samla sig ortens uslingar, dels för att tillfredsställa de inrotade begären, dels lör att dränka och döfva armodets bekymmer.
På ju färre bänder man vill inskränka bränvins-biännings-rältigbeten, desto flere bränvins-bandlare tillskapar man.
— Oell livad nykterheten derigenom befordras, torde en hvar inse, Om man jemförer den nu gällande tariffen med den af Utskotten föreslagna, så är afgiften för en månad fördubblad 19 gånger för en 20 kannors panna och ej fullt 3 gånger för en 90 kannors.
Skulle detta förslag vinna framgång, så vill, åtminstone jag, undanbedja mig att ansvara för följderne.”
Att panne-egaren, till det belopp, Utskotten föreslagit, skulle ersätta förseglings-kostnaden, anser jag äfven högst orättvist.’’ J, O. Widegren från Östergöthlands
Län : ”Mot det beslut, Högjtofl. Bevillning?
- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten fattat i det nu uppläste förslaget till Förordningen om bran vins-bränningens utöfning och beskattning, får jag på det högsta protestera och mig reservera.
Om det å ena sidan, icke kan nekas , att bränvins-bränningen och den, i följd af en förökad tillgång på denna vara, omåttliga förtäringen deraf, i synnerhet i moraliskt hänseende och förnämligast i städerne, varit högst förderflig, så kan å den andra, icke eller bestridas, att, genom den nu af Utskotten antagna och till en sådan ytterlighet uppdrifna beskatt ningen på husbehofs-bränningen, som, med få undantag, nästan uteslutande idkas af Bonde-Ståndet, eller mindre bemedlade jordbrukare, en tyngd bli 1— vit lagd på landtbruket, som är landets moder-näring, hvartill ingen jem förelse vid någon förfluten Riksdag kan uppletas; ja ! den är så stor, att alla eit mindre hemmans skatter tillsammantagne för närvarande, icke kunna uppgå till högre belopp, än de nu ensamt göra för bränvins-bränningen.
Här har ofta blifvit taladt om monopolier; men jag vill fråga, om icke bränvins-fabrikerne nu fått ett monopolium, och det större, än de ens sjelfve 62 Bevilln. och Ekon.
Utskottens Betänkande, N:o 2. vågat hoppas, ty jag kan icke inbilla mig, alt med denna beskattning någon bonde måtte vara så enfaldig alt idka denna näring.
Följden blir således, att Bonde-Ståndet, eller den mindre jordbrukaren, får sälja till fabriksbränvins-brännaren sina landtmanna-produeter till det pris, denne senare behagar bestämma, och köpa bränvinet, hvilket han väl icke, åtminstone vid alla tillfällen, kan undvara, antingen af desse patroner eller i städerne af utländska spirituosa, om till båtnad för landet, lemnar jag den mera sakkunnige att bedöma.
Här talas ideligen om frihet; ja, den är dagens lösen; men kan det kallas frihet, när man beröfvar den ene medborgaren rättigheten alt förädla sin vara —• för att gynna den andra. —•
Ett vidsträckt fält är nu, likasom i Krono-bränneriernes tid, öppnadt för Fiscaler och krono-åklagare alt förtjena penningar, ja, kanske äfven förlora lifvet; ty hvad jag förutser, är, att lönn-brännerier i stor mängd, skola uppstå och att våld slutligen mötes med våld.
Innan således denna höga beskattning pålades de så kallade små pännorne, hade man bordt lemna innehafvarne deraf tid, att fota sitt landtbruk och sin hushållning på en annan grund, föröka sin äng och sin ladugård, då jag äfven tror, att de kunde undvara bränvins-bränningen; men att så brådstörtande vidtaga ett så högt beskatlnings-system, och söka att med ett steg utrota gamla bruk och inkomstkällor, anser jag vara högst ändamålslöst; äfvensom, jag finner det vara rättare, alt all bränvins-bränning i Riket vore förbjuden, jemte all import af utländska spirituosa, än att försvåra för den fattigare delen af nationen tillverkningen af ett ondt, om man så behagar kalla det, medan man utbjuder det falt och med fulla bänder från de förmögnare classerne, och låter utländningen hitföra det i fulla mått.’’ Härmed förenade sig till alla delar Jon Olsson från Gefleborgs Län.
Larsson från Westerås Län : ”Jemte det jag på det hela förenar mig uti den af Herr Friherre Klingsporr afgifne reservation, anser jag mig böra tillägga, att jag icke kan erkänna riktigheten af de farhågor, man velat förespegla oss, hvarken, i afseende å bränvinets giftiga verkan på menniskan elier, å drankens förderfliga inflytande på kreaturen.
Jag tror deremot, att dessa skäl äro toma förebäranden, men att det egentliga motivet varit, att undandraga de fattigare folk-classerne denna näringsgren och göra B evilla, och Ekon.
Ulskotlens Betänkande, N:0 2. 63 den till ett monopolium för de förmögne, som derigenom vilja rikta sig på de fatligares bekostnad.’’ Matts Pehrsson från Stockholms Län: ?
>Mot grunderne i förestående be tänkande nödgas jag reservera mig.
Jag bar i Utskottet yttrat den åsigt, att bränvins-tillverkningen, liksom all annan industri, borde alldeles frigifvas.
Det ligger icke inom gränsen af min förmåga att utur Slals-ekonomiska grunder deducera denna sats.
Men då man besinnar, att af de mest insigtsfull och erfarne män frihet yrkas såsom ett nödvändigt vilkor för alla andra näringar; att man i allmänhet försvarar hvarje oförvitlig
Svensk medborgares rättighet att drifva det lofliga yrke , som lian för sig finner förmonligast; så synes det mig, som man skulle blottställa sig för en stor inconsequens och motsägelse, derest man härifrån ville undantaga en enda näringsgren, jag menar bränvins-tillverkningen, och binda densamma, såsom ett slags monopoli um, endast vid en viss samhälis-class.
Denna min åsigt har jag icke bordt underlåta att äfven nu uttala, ehuru, jag har föga hopp om alt göra den gällande.
Frigifning af bränvins-tillverkningen skulle, efter min tanka, vara det säkraste medel alt hämma dess öfverhandtagande.
Af historiens vitnesbörd, ja, under vår egen lefnad, hafva vi tillräckligen inhemtaf, att sådane förbud, som rättskänslan icke kan annat än ogilla, nästan alltid verka motsatsen af det åsyftade ändamålet, ehuru välment detta än må vara.
Ju mindre deremot
Stats-magterne inblanda sig uti den enskildes industri, destomera modererar denna sig sjelf, just genom den af friheten uppkomna concurrencen.
Med dessa åsigter kan jag naturligtvis icke annat än finna, att det af Utskotten framlagda förslag, om det antoges, skulle blifva högst olyckligt för fäderneslandet.
Försöket att genom en orimlig beskattning hindra den mindre jordbrukaren från alt, om han så för godt linner, sjelf tillverka bränvin för sitt hushåll, eller till afsalu, leder, enligt min tanke, visserligen icke till det dermed afsedda goda ändamål, nemligen fylleri-lastens hämmande, utan skulle otvifvelagligt i ganska många delar af P»iket orsaka lagbrott, lönnbrännerier, lorend rejerier, förhatliga tvister och angifvelse?, de der skulle hafva med sig mången, måhända under en annan författning fredlig, stilla och laglydig medborgares ofärd.
Dessa olyckliga följder blefvo så mycket säkrare på de orter, der den så kallade husbehofs-bränningen fcr närvarande utgör landtmannens enda hufvudsakliga binäring, Stöde den sals fast, att fylleri-lasten hämmades, derest den mindre bemedlad© 64 Bcvilln. och Ekon.
Utskottens Betänkande, N'.o 2. beloges tillfället att sjelf tillverka den farliga drycken, och således tvingades att köpa densamma, så synes det mig som uti städerna, der hvar och en köper sitt bränvin, fylleri-lasten skulle vara serdeles hämmad, ehuru jag är förvissad, att en jemförelse med landsbygden härutinnan, icke utfaller tili städernas fordel.
Ett bättre medel, och måhända det enda verksamma, till utrotande af denna last, är ett mera kraftfullt bibringande af en sann religiös bildning hos de högre folk-classerne, samt en deraf följande innerlig öfvertygelse om skadligheten utaf alla rusgifvande drycker, då de missbrukas, så väl bränvinet som sådane, hvilka af de så kallade bättre folk-classerne förtäras.
Ändamålsenligt inrättade folkskolor, samt lära och efterdöme hos dem, hvilka på ungdomens uppfostran hafva inflytelse, — se der, det bästa medel emot detta onda.
Jag täger ytterligare uppmärksamheten i anspråk på det vådliga uti att genom så våldsamma medel, som skattens hastiga höjande till sextondubbla beloppet för de mindre pannorna, söka, att betaga den mindre jordbrukaren ifrågavarande industri och öfverflytta densamma på de större godsegarne, — söka bringa den förra derhän, alt han med ett större qvantum af sin hästa spanmål måste vända sig till en bränvins-falrik, för aLt sålunda tillbyta sig några fä kannor af denna vara.
Jag är lika förvissad derom, att Utskottets förslag i denna del icke godkännes, som jag fruktar för de svåraste följder, i fall en så orimlig lag sattes i verkställighet.
Vi böra hafva anledning till det hopp, att icke det egna intresset, ulan allmänt väl, fred och lugn inom landet, alses af respective Medslånden, då de gå att fatta beslut i detta för så många landsorter högst magtpåliggande ämne; och vi äro öfvertygade, alt Regeringen, hvilken, med undantag af beskattningen, i denna fråga, — har ensam beslutande rätt, med serdeles omtanka så lämpar författningen, att icke mängden af folket, det vill säga den fattiga jordbrukande classen, får skäl till missbelåtenhet, — får anledning till den farhåga, att dess bergning sättes på spel; — ty i sådant fall fruktar jag, att
Gorrections-inrättningarne komme alt befolkas af ännu flere vilseförda, än dem, hvilka missbruket af starka drycker nu ditförer.
Jag åberopar den åsigt, som jag i början af denna reservation framställt, utan afseende å eget interesse, och utan fruktan för det motstånd, som är alt härutinnan befara.
Skulle det icke lyckas mig att vinna några anhängare åt en slik åsigt, så hänvisar jag till det förslag, som blifvit ularbetadl af Bertlin, och Ekon.
Utskottens Betänkande, A':o i. 65 elen Ulskolls-afdelning, hvilken handlagt denna fråga.
Dock undantager jag härifrån stadgandet 0111 skattens betalande i förskott, hvaraf, efter mitt omdöme, oreda i uppbörden samt allmogens ändamålslösa betryck, men ingen fördel, skulle blifva följden.” Af Anders Trysén från Östergöthlands Län : ^Höglofl.
Sammansatta Utskottens beslut i denna fråga bära omisskänneligen stämpeln af ett det svagaste menniskoverk, och detta så mycket mindre fullkomligt, sorn passionen hos 3.;ne olika intressen blandat sig i öfverläggningarne och borttagit det lugn, sorn oundvikligen måste råda, då öfverilning bör undvikas.
Här synas uppenbarligen 2:ne magter ömsom haft öfverhand: det större och mindre panne-infresset.
Utskotten hafva, som det skulle synas, varit ense derom, att bran vins-tillverkningen borde inskränkas^ men då hvarje åtgärd för sig betraktas, synes tydligen, att Utskotten på ett ställe sökt hindra och på ett annat tvungit till utvidgning af denna tillverkning.
Sedan Utskotten velat förbise det naturligaste, billigaste och säkraste medlet till bränvinets förminskning, nemligen en fri bränvins-bränning utan alla band , och i stället trott sig på annat tillkonstladt sätt kunna hämma den nuvarande öf ver-produetionen af denna vara, hafva Utskotten i §. j. af det uppgjorda förslaget tillstyrkt, endast 3 månaders bränningstid.
Genom denna bestämmelse har jordbruket blifvit beröfvadt en af de väsendtligaste fördelarne af bränvins-bränningen, alt under de långa vintrar ne ega en någorlunda jemn hjelp vid utfodringen i ladugårdarne.
Val bör någon minskning i tillverkningen blifva en följd, men säkerligen hafva Utskotten i högre grad åstadkommit den, om, i stället för minskning af tid, pannerymden minskats.
Kostnaden för ändring af pannan borde så mycket mindre afskräckt Utskotten från en slik åtgärd, som en sådan ändring i de fleste läll genom Utskottens beslut, måste blifva en nödvändig följd, och kallas en småsak jemförelsevis med de ökade afgifter, Utskotten bestämt får branvins-brännaren. §. 3.
Hafva Utskotten följt nästan samma taxerings-värde, som redan var åsatt det kannetal, hvilket var tillåtet å panna, innan några konst-apparater voro kända.
Det kan icke ens blifva begripligt, hvad classiflcation skulle tjena till, då Utskotten tillåtit ett hemmans-värde af t. ex. io,ooo R:dr, ali ega rätt lill en tillverkning från 6oo lill 4>8oo kannor i månaden.
Antingen borde denna §. helt och hållet vara utesluten, eller ock taxeringsBih. lill R.
Prot, 1840.
5 Sami. 3 A/d. 2 Haft. 9 66 Bertlin. och Ekon.
Utskottens Betänkande, N\o i. värdena uppställda i ett någorlunda förhållande lill bränvins-productionen; t. cx. en tjo kannors panna i fade eller 5;te classerna, borde endast fått begagnats af ett egendoins-taxerings-värde af 5o,ooo R:dr banco och så progressivt nedåt.
Säkerligen har den ändamålsenligaste och rättvisast* reslriction i tillverkningen genom denna §. kunnat tillvägabringas. §. 13.
Classificationen af pannorne är så uppstäld, att de , i förra brän\ins-förordningens 5:te dass med enkel rectificator tillåtne, som endast hade so å 24 gånger afverknings-förmågan i månaden, nu blifvit sammanförde med 6:te dassens pannor af 3a ggtrs afverknings-förmåga, i en föreslagen 4:de dass; häraf blir en nödvändighet för egare af de förra, att öka sin production och följagtligen ändra redskapen, för att icke allt för myeket förlora genom beskattningen.
Utskotten hafva formerat en 5:te dass för ännu ouppfunnen redskap med 64 ggtrs afverknings-förmåga i månaden och i denna insatt den gamla pistoriska pannan, som, efter hvad kändt är, eger obetydlig högre afverknings-förmåga, än de med dubbel rectificator i 4;de classen.
Äfvenså är utom all billighet, att, då pannans kokning sker genom ånga, beskattningen ökas med 100 procent. §. 28.
Vid bestämmandet af beskatlnings-grundei ne, hafva Utskotten förbisett, att skillnad bör göras i beskattningen för den, som endast till husbehof vill tillverka sitt bränvin , och den, sorn fnbriks-mässigt drifver tillverkningen.
Alt betala en hög skatt eller afgift, för det jag till mitt hushåll bränner mitt bränvin, är lika onaturligt, som örn jag skulle betala för det jag brygger mitt öl eller dricka.
Jag har derföre ansett att en 20 kannors panna och derunder i i.-sta classen, som icke kan åstadkomma större tillverkning, än ett vanligt hushåll oundgängligen behöfver, borde vara skattfri, eller åtminstone beläggas med så obetydlig afgift, att den ej blefve det minsta känbar och således vore ett undanlag från den öfriga beskattningen.
Lagstiftaren bör alltid tillse, då han vill förekomma ett ondt, att icke genom medlen dertill han åstadkommer det värre är: föragt för lagarne och möjligen upplösning af samhällsbanden.
Det större panne-intressel och nykterhels-ifraren har trott, att det onda, nemligen fylleriet, kunnat förekommas, då de genom en oskälig skatt så godt som förbjuda begagnandet af husbehofs-pannan.
De hafva häruti gjort ett stort misstag.
Nykterhels-ifraren må predika dag och natt för menigheten, att det är omoraliskt och syndigt att öfverträda en lag, som förbjuder den att förskaffa sig hvad, enligt vanans magt, blifvit ett oundgängligt behof, och som, enligt naturlig och mensklig lag, ej bör förbjudas den;— han skall aldrig blifva trodd.
Och skulle delta så kallade förbud för små-pannorn* BeviUit. och Ekon.
Utiko Hens Betänkande, A’:o 2. 67 Jjlifva qvarstående, kunna vi förutse, att lag-öfverlrädelser i delta fallskola höra till ordningen för dagen.
Vi hafva sett följderne af de obilliga tu 11- lagarne, som uppkallat lurendrejeriet.
Jag fasar, om icke Utskottens beslut i denna del Llifver upphäfdt : ett sjelfsvåld öfver lagen hlifvei ovilkorliga följden, hvilken icke med bevakning af en Beslagare i hvarje by kan lörekornmas.
Jag åtminstone skall aldrig lemna min röst till stiftandet af en så obillig lag; — Ho vet eller kan beräkna löljderne ?
Ulskotten hafva trott, att bi änvins-consumtion kunde förminskas genom varans högre pris.
Jag vädjar till hvilken som helst att bedomina, om det är troligt, alt suparen skall minska den qvantitet, han vanligen förtär, för det lian betalar halft eller helt runstycke, mer eller mindre för supen ; lika orimligt är det äfven att tro, det beskattning af en vara bestämmer priset; delta beror alltid på concurrensen.
Vi hafva sett, att med hvarje förhöjning i skatten och skärpning i bränvins-förordningarne , priset nästan conlinueriigt fallit.
Den nu ökade beskattningen är alltså alt anse endast som en ytterligare jordbruket pålagd börda, hvilken bränvins-biännaren får bära för upprätthållandet af de jordbrukares existence, som icke bränna ; ty upphör ofördröjligen all bränvins-bi anning, innan industrien hunnit bereda andra utvägar för spanmålens afsättning, skola spanmåls-priserna i ett vanligt fruktsamt år ned jagas till, eller måhända under, prod uclions-kostnaden.
Jag befarar då, alt 100 gånger flera familjer skulle stå utan bergning, än de, som nu, genom det mycket öfverklagade bränvinet, anses utarmade; desse förra, så mycket mer beklagansvärde, som de, utan egel förvållande, endast till följd af en förhastad lagstiftning, blifvit ruinerade.
Hade Utskotten, i de fleste delarne, bibehållit den nu gällande förordningen och endast tillsett, alt de njmppfunne apparaterne med ovanligare alverkningsförmåga blifvit beskattade i förhållande till tillverkningen, »kulle troligen ändamålet säkrast vunnits.
Vi hafva några år varit på den punkt, att hränvins-bränningen varit föga lönande; endast ett och annat större verk hade möjligen kunnat räkna någon vinst.
Mången har, till följd deraf, redan nedlagt denna handtering och många slodo nu dertill färdige, om icke något nytt tillgörande förespeglade en möjlig vinst.
Bränunet, beti aktad t under delta namn, har åtminstone på landsbygden blifvit mindre modernt; vid alla tillfällen, då förr ej begagnades, annat än bränvin, nyttjas nu endast arrac, congnac och rimm samt åtskillige vinsorter, nästan alla förädlade af bränvin till dessa benämningar, och hvilka varor, med högst få undantag, åtminstone i min ort, lika litet sorn bränvin, inta - 68 Be villu. och Ekon.
Utskottens Betänkande, N.o •>:. gas i öfverflöd; med anledning hvaraf jag vågar påslå alt det öfverklaga de1 bränvins-superret säkrast hämmats om man i stället att på ett så våldsamt och för jordbruket högst skadligt sätt, som det Utskotten bes lut it, haft mera förtroende till den oja fogligt stigande upplysningen ibland landels mindre väl lottade be byggare, och i följd af detta förtroende,, mindre blindt och ensidigt gatt tillväga- vid bränvins-biänriings-beskactningen.
Utom hvad jag bär anfört, har jag visserligen flere andra »märkningar att framkasta emot det ifrågavarande förslaget,, men hvilka jag vill förtiga, under förhoppning aLL del i sin helhet uti Riks-Stånderc rättvisligen underkännesU Ola Jeppsson från Blekinge Län:
'Urnot följande punkter af detta Betänkande föranlåtes jag reservera mig: 1:0 Första paragrafen.
Tillverkningstidens inskränkande tre mannder
Ur menlig för ladugårdsskölseln.
Hvar och en landtbrukare känner nogsamt den förändrade hushållning uti ladugården, som brän vins-tillverkningen medförer.
Ladugårdsskölseln bringas derigenom, alt jag så må uttrycka mig, i ett helt och hållet annat system..
Äfven detta har många vedersakare, eliuru vi något hvar, hafva- erfarenhet af de stora och för vissa orter i närvarande stund, omistliga fördelar, sorn detsamma medförer.
Detta hushållningssytem skulle naturligtvis helt och hållet rubbas, ja, blifva alldeles oandvändbart, i fall ladugården endast tre månader om året komme att draga nytta af bränneriet.
Drankfod ringen blefve i sådant fall alldeles ändamålslös, och serdeles den mindre jordbrukaren skulle gå miste om en fördel, hvilken mången gång under foderbrist räddat hans ladugård.
Af detta skäl kan jag icke biträda en så stor inskränkning, som Utskotten föreslagit. 2:0 Åttonde paragrafen.
Angående af giftens erläggande förskottsvis, då anmälan skev till bränvins-bränning.
Ett sådant stadgande skulle, efter min tanka, medföra oreda både för skönskrifvare och uppbördsman; men framför allt tillskynda den fattige jordbrukaren en mängd olägenheter och förluster, Mängden skulle icke vara i tillfälle att förskottsvis betala denna afgift, och blefve till följe deraf nödsakad att ingå med anmälan till Konungens Befallningshafvande, Härigenom vunnes visserligen en ökad inkomst får Landskatnereraren medelst expeditionslösen för resolulionerne och en ökad inkomst för bränvins-advocaler och commissionärer, medelst skrifvare - B evil lii och Ekon Utskottens Betänkande, N,<y 2. och commissions-arfvoden; men den fattige landi mannen fick vidkännas deri deremot svarande utgiften, jemte postporto, kostnader och försummelser för resor, saint Iida alla de förödmjukelser, hvilka i större elfer mindre' nion drabba en sökande; synnerligen då lian tillhörer den folkclass, sorn man inbegriper under namnet; allmogen:
Dessutom är det svårt att upp söka någon oemotsäglig i ätts- eller billi gli e Ls-p i i rlci ps enligt hvilken det skulle vara nödvändigt alt, i olikhet med hvad om öfrige kronö-utskylderne är föreskrilvet, uppbära den ifrågavarande förskottsvis.
Slaten eger ju samma garanti för utbekommande al denna utlaga, som för alla öfriga, och, efter vanligt menniskoförstånd, synes det orimligt att betala en afgift för en tillverkning, innan den begynt.-
För den förmögnare är en slik föreskrift ingalunda kännbar.
Men den fattigare drabbar den med en ökad tyngd; och rättvisan tyckes dock fordra, att den ene, så välsom den andre, medborgarens ekonomiska ställning lages i betraktande, då fråga är om generel föreskrift, som skall eflerlefvas. 3:o Angående beskattningen, grundad pet ajverkningen:
Jag hänvisar härvid till min vid innevarande Riksdag i Bonde-Ståndet väckta motion angående detta ämne.
Jag har deruti alternativt föreslagit: att de, som begagna nniskvärmare, eller annan konstapparat, vid sina bränvins-brännings-rédskap, under hvad benämning som helst, må, i nion af hvad dessa apparater kunna anses påskynda tillverkningen, i samma morn minska bränvinspannans kannetal, hvilken endast såsom enkel må få beräknas till g oä kannors maximum, och endast såsom sådan beskattas; eller ock, om detta icke synes lämpligt, en kortare tid mätte bestämmas till utöfning af bränvins-brännings-rättigheten för alla dem, sorn, med begagnande af konstapparater, påskynda tillverkningen.
Ulskotlen hafva följt en helt annan princip.-
De hafva1 föreslagit en obillig beskattning för de mindre' redskapen.
Elt exempel förtydligar bäst delta påstående.
Enligt Kongl. Majlis nu gällande Förordning den tg Juni r835, angående grunderna för bränvins-bränningen och afgiflerna derföre, erlägges för sex månaders bränvins-tiUVerkning med en s5 kannors panna’ 6 Rdr i 2 sU Enligt den af Sammansatta Utskotten föreslagna beskattningsmelhody skulle för tce månaders bränningstid , med en panna af samma kannerymd, erläggas 5o R\dr Banco, således nära 16 gånger mera, än nu gällande författning foreskrifver.
Ändamålet med en slik beskattning är påtagligen, alf hindra den mindre jordbrukarn från bränvins-tillverkningen,. hvilken skall förbehållas åt den större egendoms-innehafvaren såsom ett privilegium,. 70 Bevilln- och Ekon.
Utskottens Betänkande, N:o Det bestrides visserligen icke, att den såkallade husbehofs-bränningen, lika som all annan bränvins-lillverkning, ja, liksom allt, äfven det ädlaste och bästa, då det missbrukas, medförer ett ondt just genom sjelfva detta missbruk.
Men en annan fråga är, huruvida ett sådant missbruk afhjelpes, huruvida den förstörda moraliteten återställes genom en oproportionerad beskattning, och dymedelst en hämmad tillverkning med små, men deremot en stegrad tillverkning med stora redskap.
Alla förståndiga försök till fyllerilastens hämmande äro aktningsvärda; men monne detta hämmande sker genom yttre tvångs-anstaller ?
Erfarenheten visar motsatsen.
Det gifves en annan, en säkrare bana att i detta afseende beträda.
Det inre mäste omskapas, menniskans moraliska lif år grundadt på frihet, och detta lil måste väckas och utbildas i sin helhet, mea icke genom en ensidig rigtning åt ett visst håll, och således, genom slörands utaf den nödiga samraanstämmigheten, äfventyra hela sin tillvaro.
På samma gång, som man förmodar sig utrota fylleri-lasten genom att förbjuda husbebofs-bränningen, må man tillse, att icke ett annat ondt inrotar sig; att icke lagens bud först i hemlighet gäckas i detta sistnämnda afseende, oeh sedan uppenbarligen i många andra.
Denna frågas ekonomiska sida är ej eller obetydlig.