Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har varit senare tider förbehållet att erfara, huru en och samina skrift eller Tidnings-artikel blifvit af den ena Juryn förklarad brottslig och af den andra oskyldig, sedan skriften eller artikeln blifvit på annat ställe eftertryckt.
Sådant har väl till en del kunnat följa af Nämndens föreställning, att det borde mindre tillräknas att meddela hvad som redan blifvit af en annan tryckt, än att i första hand utsprida något straffvärdt; men dessa händelser, om de ofta inträffa, skola nödvändigt skada både Tryckfrihets-Lagens anseende i allmänhet och Jury-Inrättningens i synnerhet.
Redan i böljan af denna artikel har jag angifvit, hvarföre denna tidpunkt, efter min tanka, vore lämplig, alt genom en öfversigt af det vigtigaste erfarenheten gilvit vid handen i afseende på Lagskipningens tillstånd i Tryckfrihetsmål, under de bägge perioderne före och efter Juryns införande, gifva ledning för bedömandet af de anmärkningar, sorn kunna göras emot Tryckfrihets-Förordningen och huruvida den uppfyller eller motverkar sitt eget ändamål.
Att det vid Juryns införande icke lyckats att gifva åt denna en sådan organisation, hvarigenom den alltid skulle ega anseendet af en opartisk Skydds-mngt, del är min enskilda öfvertygelse; och jag tror felet ligger i det sätt, hvarpå dess Ledamöter väljas.
Vore Jury på förhand af en ojäfvig samfundsmagt tillsatt för en längre tid; så vore väl ock en hufvudsaklig egenskap hos denna Institution vunnen.
De omdömen, hvilka nu som oftast läsas i t tyck öfver Jury-valen och Nämndens åtgärder, synas hänvisa på nödvändigheten att undanrödja anledningarne dertill; och som Tryckfrihets-Förordningen, efter hvad jag sökt visa, jemväl i andra fall är behäftad med brister; så må det vara en oförgripligen yttrad önskan, alt nödiga rättelser i denna Lag måtte beredas, på det yttrande-rätten skall blifva befästad och Tryckfriheten motsvara sitt ändamål, att utgöra en alla andra friheters sjelfbeståndande garanlie.
Hvad jag redan haft äran anföra till upptysriing om Lagskipningens och Administrationens oförvitlighet, har vunnit bekräftelse under anställda Embetsresor de sistförflutna åren genom Stockholms, Upsala och Gefleborgs Län, Jemtland, Wester-Norrland, Westerbotten, Norrbotten, Södermanland, Nerike och Wermland, hvarest Dom-Capitlens, Landshöfdingen Embetenas och Stads-Domstolarnes förhandlingar för det löpande året blifvit granskade och icke gifvit anledning till annat omdöme, än att sakerna varit i allmänhet med oväld afgjorda samt med ordning och flit utar - R.
St. Just.-Omb. Emb.-Ber. d. t5 Januarii iS34•
11 betade; hvadan ock inom alla ofvannämnda
Län icke flera än ett grundadt klagomål, och det endast mot en tillförordnad Länsman egt rum; varande Härads-Rällers Protocoll och Domböcker på alla de ställen, hvarest Archiven funnits tillgängliga, jemväl af mig genomsedde och i ordning befunne.
Sjukvårds-anstalterne i berörde
Län hafva under de senare åren vunnit de förbättringar: att i Piteå är, genom besparingar å Curhusmedlen, ett Lazarett och Curhus vordet uppfördt, och, sedan den i r Maji 1827, färdigt till patienters emottagande i goda och tillräckliga rum med 9 sjuksängar och fullständig attirail; att i Carlstad den förra Hospitalsbyggnaden af sten blifvit till Curhus köpt och inrättad med utrymme för 3i sjuksängar, till hvilka kostnaders bestridande den indragna Arbets- och Correctionshus-fonden är vorden använd; och att i Örebro, sedan Seraphimer-Ordens-Gillet till Länets Lasarelts-Direction afstått och för 4,000 R:dr Banco sålt den fordna Hospitalsgården, med tomt och alla åbyggnader, ibland hvilka de bägge stenhusen då voro mycket förfallna, så hade dessa under de 2:ne sista åren blifvit försatte i fullt färdigt skick, med rymliga och sunda sjuksalar, samt mindre rum, försedde med nödig attirail för Lazaretts- och Curhus-patienternes behof.
Allmänna Fängelsena hafva befunnits försvarligt underhållna; dock saknas all verkställighet af de före sista Riksdag beslutade, högst nödvändiga tillbyggnader å Länshäktena i Carlstad och Gefle, hvaraf jag funnit mig föranlåten att åter upptaga deu uti skrifvelse under den 10 Julii i83o till Konungens Befallningshafvande i Gefleborgs
Län uppgifna och i Embelsberättelsen för det året omförmälda frågan, om anläggandet af ett serskildt Krono- eller Landsfängelse i Hudiksvall, och att i delta amne inhemta nödiga underrättelser, hvilka, uti en till Kongl.
Maj:t den 3i December i832 i underdånighet ingifven skrifvelse, blifvit af mig framställda till det afseende, som Kongl. Maj:t, vid pröfning af frågan om Länshäktets utvidgande i Gefleborgs Län, i Nåder kan finna för godt, att dervid fästa.
Ifrån dessa ämnen får jag nu öfvergå till Berättelsen om sådana directa Emhetsåtgärder, som, under loppet af de tvänne sistförflutna åren, blifvit hufvudsakligen afgjorda.
Efter af mig till Advocat-Fiscals-Embelet i Kongl. Maj:ts och Rikets Svea llof-Rält, den 4;de Julii i83i, för laga åtal utfärdade Remiss 12 R.
St. Just.-O ml).
Emi/.-B er. d. iS Januarii i834- af Brunflo Tingslags Härads-Rätts, å Urlima Ting, under Herr LandsSecreteraren Claes Georg Winters ordförande, den io Junii i83o meddelade Utslag öfver Pigan Kjerstin Ersdotter, hvarigenom lion, vid bristande tillgång att gälda henne, för första resan stöld, till ett värde af ii R:dr $2 sk.
B:o, ålagda böter, blifvit dömd att, jemte uppenbar kyrkoplikt, undergå 24 dagars fängelse vid vatten och bröd, hade Herr Advocat-Fiscalen Carl Henric Pfeifer, uti afgifvet Embetsmemorial den I2.‘te i förstnämnde månad, andragit, att då uti 4orde Cap. 2 §, Missgernings-Balken stadgades, att den, som första gången beträdes med stöld,' skall bota det stulnas 3-dubbla belopp, eller, i brist af tillgång dertill, plikta med kroppen, dock ej högre, än efter stöldens värde, samt enligt berörde lagrum, jemfördt med 5 Cap. 4 §• Straff-Balken, Pigan Kjerstin Ersdotter för första resan stöld, till ett värde af 11 R:dr 32 sk.
Bro eller 35 Daler Silfvermynt, bort, i saknad af tillgång till de 3-dubbla böternas gäldande, dömas till 12 dagars fängelse vid vatten och bröd, Advocat-Fiscalen ansåge Brunflo Tings-Rätt uppenbarligen hafva felat emot bestämd
Lag, genom förvandling af ofvannämnda Kjerstin Ersdotter ådömda böter, till 24 dagars fängelse vid vatten och bröd, hvarigenom Kjerstin Ersdotter kommit att undergå 12 dagars så heskaffadt fängelse, utöfver hvad å hennes gerning följa bort, derföre ock Advocat-Fiscalen yrkat, att Herr Lands-Secreteraren Winter, som varit Domhafvande vid Härads-Rätten, då omförmälde lagstridiga utslag meddelades, måtte, med stöd afl Cap. 12 §.
Rättegångs-Rulken , för nyssnämnda, genom oeftertänksamhet och vårdslöshet tillkomna, orätta Elom, fällas att böta 100 Daler Silfvermynt, samt ersätta Kongl. Maj .t och Kronan den förlust, som orsakats genom Kjerstin Ersdotters hållande i fängelse vid vatten och bröd, längre än vederbort, äfvensom i öfrigt förpligtas, att gifva Kjerstin Ersdotter upprättelse för det lidande henne i ofvanberörde måtto blifvit tillskyndadt; i afseende hvarå AdvocatFiscalen anhållit, att, genom Konungens Befallningshafvandes i Jemtland försorg, Kjerstin Ersdotters skriftliga yttrande om beloppet af den ersättning hon äskade måtte henne affordras och till Kongl. Hof-Rätten insändas; hvaremot Herr Lands-Secreteraren Winter, uti afgifven förklaring, hufvudsakligen anfört, att då Brunflo Härads-Rätts ifrågavarande utslag blifvit af mig till åtal remilteradt, Hr Lands-Secreteraren vät borde förmoda, att hans åtgärd vore origtrg, men att densamma likväl icke härledt sig från vårdslöshet, utan från olika förstånd om Lagens mening uti 4» Cap. 1 §.
Missgernings-Balken, jemförd med 5 Cap. 4 § Straff-Balken, hvil - R.
St. Jusl.-Oml. Enil.- Ber. d. iS Januarii iS34~ 13 la Herr Lands-Secreteraren förmente i denna del tåla närmare förklaring; i anseende hvartill Herr Lands-Secreteraren anhållit alt varda befriad ifrån del å honom yrkade ansvar, samt, under bestridande af ali ersättnings ingifvande till Kongl. Majtt och Kronan , enär Kjerstin Ersdotter i allt falt skolat, såsom försvarslös och vådlig för allmänna säkerheten, hållas i häkte, intill dess hon erhölle laga försvar, i öfrigt till Kongl. HofRättens pröfning öfverlemnat att hestumma den upprättelse Kjerstin Ersdotter kunde tillkomma, dervid Herr Lands-Secreteraren dock hemställde, om icke lian, som, jemlikt hvad ett af tjenstförrättande StndsPredikanten i östersund P. Nordenson den 19 Aug. 1831 ulfärdadt betyg utvisade, upptagit och försöijer ett Kjerstin Ersdotter tillhörigt barn, jemväl kunde anses derigenom hafva guldit den ersättning, som modren skäligen kunde fordra.
Sedan Kongl. Hof-Rätten, efter inhemtad underrättelse, att Kjerstin Ersdotter ännu på Correetions-Inrällningen förvarades, fogat anstalt om hennes inställande till muntligt förhör, hvarvid hon förklarat sig, af anförde orsaker, afstå från allt yrkande om ersättning; så har Kongl. Hof-Rätten, genom Utslag af den 2 Februarii i83a, i målet sig utlåtit: att som 4° Cap. 1 §.
Missgernings-Bulken uttryckligen förmår, att vid bristande tillgång till böter hos den, som med första resan stöld beträdes, högre kroppsplikt icke må åläggas än efter stöldens värde, samt det således af detta lagbud, jemfördt med 5 Cap. 4 § Straff-Balken, är uppenbart, alt Pigan Kjerstin Ersdotte!', hvilken för första resan stöld, till ett värde af 11 R:dr 32 sk.
Bro, gjort sig skyldig till laga bestraffning, bort, då hon saknat tillgång till höler och derföre skolat undergå kroppsstraff, umgälla sin förbrytelse, efter stöldens värde 35 Daler Silfvermynt, med endast 12 dagars fängelse vid vatten och bröd; men, efter hvad ofvanberördt är, Kjerstin Ersdotter blifvit genom Brunflo Urtima Tings-Rätls, den 10 Junii i83o, meddelade Utslag, dömd, att i brist af böter, hållas till sådant fängelse i 24 dagar, hvilken bestraffning hon, enligt hvad Fånglistorna ifrån Östersunds Läns-häkte för Julii och Augusti månader nämnde år utvisa, äfven utstått och således undergått en bestraffning af 12 dagars fängelse vid vatten och bröd, utöfver hvad å hennes gerning följa bort; alltså pröfvade Kongl. Hof-Rätten rättvist, det skulle Herr Lands-Secreteraren Winter, för berörde af Brunflo Härads-Rätt, under hans ordförande, meddelade orätta Dom och Hr Lands-Secrelerarens derigenom ådagalagda vårdslöshet vid DomareEmbetels utöfning, böta, jemlikt 1 Cap. 12 §. Rättegångs-Balken, 100 14 R.
St. Just.-Omb. Emb.-Bcr. d. t5 Januarii t83jf.
Daler Silfvermvnt med 33 R:dr 16 sk.
Bro, till 3-skiftes emellan Kon«l. Majrt och Kronan, Advocat-Fiscals-Embetet vid Kongl. Hof-Rätten samt Jemtlands Läns Lazarett; och att derförutan ersätta Kongl. Majrt och Kronan den kostnad, som för Kjerstin Ersdotters hållande i fängelse vid vatten och bröd de senaste 12 dagarne åtgått, och hvars belopp Konungens Befallningshafvande egde utsätta; men då Kjerstin Ersdotter förklarat sig icke yrka ersättning af Herr Lands-Secreteraren Winter för det henne i omförmälde målto öfvergångna lidande, låt Hof-Rätten dervid bero.
Sedan jag, efter Fånglistans föranledande, infordrat och erhållit del af Bergs-Tings-Rättens med Bruken och Bergverken i Södermanland, å Lagtima Tingen åren 1827 och 1828, hållna ransakning, och den 14 Junii sistnämnde år afsagde Utslag, i ett af Bruks-Inspectoren C. Schager, emot Mästersvennen Johan Maxe inslämdt mål, angående å den senare yrkadt ansvar för det han skulle emot Schager, vid tillfälle då han varit i husbondes ställe förordnad, fällt vanvördliga utlåtelser, och tilldelat honom ett slag, deraf blodsår, lyte och annan skada följt, och i anledning deraf, uti ett den 14 Mars 183r , till Herr Bergmästaren, Secreteraren Anders Ludvig Palm och Geschwornern Erik Tobias Geisler aflålet Embetsmemorial anmärkt: 1:0 att Bergs-Tings-Rätten, under Geislers ordförande, uti berörde mål tillåtit sig ej allenast att i Maxes frånvaro höra vittnen förr än han blifvit öfver angifvelsen hörd, eller med honom varit så förfaret, som Lagen i 11 Cap. 10 §.
Rättegångs-Balken föreskrifver, utan ock att, genom uppskofs-utslag den 7 Junii 1827, med ytterligare åsidosättande af nyssnämnde lagstadgande, förelägga den anklagade Maxe, alt vid nästa Bergs-Ting lillstädeskomma, så vida han sin talan i målet tillgodonjuta ville; 3:0 att Bergs-Tings-Rätten vidare, under ordförande af Herr Secreteraren Palm, å 1828 års Ting, oansedt Maxe äfven då uteblifvit, ransakningen, genom flera vittnens afhörande, fullföljt och, utan att
Maxe fått sig förklara och anföra hvad han emot vittnen och deras utsagor, såsom jäf eller annorledes kunnat hafva alt påminna, i målet slutligen dömt; samt 3:o alt vid bestämmande af ansvaret för den Maxe till last lagda förbrytelsen, att under hot och vanvördnad emot sin förman, Bruks-Inspecloren Sehager, hafva med en afbruten käpp slagit honom öfver ansigtet så, att ett betydligt sår, men icke lyte, deraf uppkommit, Bergs-Tings-Rätten origtigt tillämpat 34 Cap. i §•
Missgernings-Balken, hvaraf inträffat, att
Maxe, som är vorden fälld att böta de i nämnde §. för huggsår i ansigtet stadgade bö - R.
St. Just.-Omb. Emb.-Ber. d. tS Januaiii iS34- 15 tér 3o Daler Silfvermynt, fyradubbelt, eller att, vid bristande tillgång dertill, undergå 28 dagars fängelse vid vatten och bröd, såsom till böternas gäldande oförmögen, kommit alt utslå nämnde kropps-straff, i stället för så beskaffadt fängelse i 8 dagar, hvarmed han bort straffas, derest han icke mägtat gälda de böter, som, efter mitt begrepp om rigtig tillämpning af 35 Cap. 2 §. samt i5 Cap. 6 och 7 §§.
Missgernings-Balken, å hans förbrytelse skolat följa; äfvensom Bergs-Tings-Rälten åsidosatt hvad Lagen i g §. af sist åberopade Capitel och Balk stadgade om offentlig afböns ådömande i så beskafFadl mål, som det ifrågavarande; öfver hvilket anmärkningsmetnorial Herr Secreteraren Palm och Geschwornern Geisler inkommit med förklaringar, hvarvid jag ansett mig icke kunna låta bero, men genom remiss af den 7 Maji i83i öfverleinnat handlingarne i målet till Advocat-Fiscals-Embetet i Kongl. Majlts och Piikets Svea Hof-Rätt, med anmodan, alt inför Kongl. Hof-Rätten anställa emot förbemälde BergsDomhafvande den ansvars- och ersättningstalan, hvartill Lag och sakens beskaffenhet kunde föranleda; så har Herr Advocat-Fiscalen Pfeffer, uti Embetsmemorial den 28 i sistnämnde månad och år, till närmare utveckling af de omständigheter, hvilka af mig blifvit såsom origtiga i ofvan anförda måtto anmärkte, och med anledning af hvad Secreteraren Palm och Geschwornern Geisler, uti deras afgifne förklaringar, framställt, andragit ibland annat: att, hvad först anginge Beigs-Tings-Rältens åtgärd, alt halva vid 1827 års Bergs-Ting, i Maxes frånvaro, afhört vittnen och, genom uppskofs-utsläg, förelagt honom, vid talans förlust, att tillstädeskomma å 1828 års lagtima Bergs-Ting, till försvar hvarföre Geschwornern Geisler åberopat, att kostnad och tidspillan genom flere mils Tings-resor blifvit vittnena tillskyndad; att käranden kunnat genom uppskofvet med deras hörande beröfvas de bevis, hvaraf han ernat sig begagna; att 17 Cap. 23 §.
Rältegångs-Balken, i vissa fall, medgåfve vittnesmål i dens frånvaro, som saken anginge; att Maxe vistats utom Länet, på i3 eller 14 mils afstånd från Tingsstället, hvarföre hans hemtande till Domstolen under Tinget icke medhunnits; att kostnaden för hemtningen skulle, enär han varit medellös, drabbat Kongl. Majit och Kronan, och att samma olägenheter skulle inträffat vid 1828 års Ting, i händelse Maxe då äfven tredskats att sig infinna:
Herr Advocat-Fiscalen ansåg alla dessa skäl till Bergs-Tings-Rättens anmärkta förfarande komma att förfalla, enär genom den i xi Cap. 10 §.
Rättegångs-Balken gifna föreskrift, att den, som i brottmål käres till, men ej å Rättens 16 R.
St. Just.-Oml. Emi.-Ber. d. 1S Januari! t834• bud genast till svars kommer, bör till Rätten bernias, äfvensom äf stadgandena i 12 Cap. samma Balk, deri Domaren medgifves rättighet att döma i mål, der Svaranden ej kommer tillstädes, tydligen syntes, dels att Lagstiftarens mening varit att förordna, det brottmål icke borde till handläggning företagas i den tilltalades frånvaro, dels ock att sistnämnde Capitel af Rältegångs-Balken endast hade afseende på tvistemål, hvaraf otvunget följde, att i brottmål vittnen icke lagligen kunde höras i dens frånvaro, som brottet föröfvat, hvilket ock, utom det att sådant låge i sakens natur, efter som frågan vore om någon viss persons handling, Lagen i i7:de Cap. i6:de §.
Rättegångs-Balken, icke otydligen utmärkte, då deu förordnade, att vittnen skulle aflägga vittnes-eden i bägge delo-männens eller deras ombudsmäns frånvaro, och i i5 Cap. 1 samma Balk vore den för brott anklagade förbjudet, alt genom Ombud svara; hvaremot och då sjelfva ordalydelsen af 23 §. i intde Cap.
RättegångsBalken utmärkte, att der endast vore fråga om civila tvisteämnen och dertill endast sådana, derom rättegång ännu icke uppstått, detta af Geschwornern Geisler åberopade lagrum för ingen, del varit tillämpligt lill ifrågavarande af Inspectoren Schager, emot Mäster-svennen Maxe, redan vid Domstol anhängigt gjorda mål, som vore af brottmåls egenskap, hvarförutan det blifvit
Maxes skyldighet att hålla de till vittnen åberopade personer skadeslösa för den fruktlösa Tingsresan, och käranden egt alt äska Urtima Ting, om han genom målets uppskjutande till nästa Lagtima Ting fruktat att beröfvas de bevis, hvaraf han velat sig begagna: att i afseende å Bergs-Tings-Rältens vid 1828 års Bergs-Ting ådagalagda förfarande, hvilket Herr Secreteraren Palm sökt att grunda på
Domstolens laga kraftvunne beslut af den 7 Junii 1827, det icke bort kunna undfalla Herr Secreteraron, att detta beslut var stridande emot vedertagen och på Lag grundad Rättegångs-ordning i brottmål, hvarföre ock det bort vara Herr Secreterarens första omsorg att få samma beslut i vederbörlig ordning häfvet och målet åter försatt i lagligt skick, innan något vidare deruti tillgjordes, men då Bergs-Tings-Rätten , i stället tillåtit sig ej allenast enahanda olaglighet, som vid förra Tinget egde rum, nemligen att i Maxes frånvaro fullfölja ransakningen och afhöra vittnen, utan ock att meddela slutligtwutslag i målet, ehuru Maxe deri ej blifvit hörd, hade Bergs-Tings-Rätten begått verklig Dom-villa; och att, beträffande slutliga utslaget, så, under förutsättning dels att målet varit i det skick, att detsamma lagligen kunnat af Domstolen till hufvudsaklig - R.
St. Just.-Omb. Emi.-Der. cl. 1$ Januarii 1834■ 17 saklig pröfning upptagas vid det tillfälle, då Utslaget meddelades, hvilket likväl icke inträffat, dels ock, att de emot
Maxe angifna förbrytelser varit lagligen bevisade, hvilket äfven borde kunna ifrågasättas, återstode ändock, såsom föremål värde uppmärksamhet, att Bergs-Tings-Rätten, vid bestämmandet af böterna för de förbrytelser, hvartill Maxe ansetts saker, ehuru upplyst var, att lyte icke blifvit Inspectoren Schager til I skyn dac! t, likväl tillämpat 34 Cap. i §.
Missgernings-Balken, den der, enligt Herr Advocat-Fiscalens tanka, då fråga vore om såramål, aldrig borde eller lagligen kunde tillämpas vid andra händelser, än då, genom såramålet verkligt och så svårt lyte åstadkommits, att för detsamma den lytesbot egde rum, som i nämnde §. vore bestämd, samt att, genom berörde origtiga tillämpning, Maxe, hvilken bort antingen bedömas efter 35 Cap. 2 §. jemförd med i5 Cap. 6:le och 7:de §§.
Missgernings-Balken, eller, vid betraktande af åkommans beskaffenhet, beläggas med ansvar jemlikt 35 Cap. ira §. och nyssnämnda §§. i i5 Cap. Missgernings-Balken, af Bergs-Tings-Rätten blifvit ålagd vida svårare straff, än å hans gerning lagligen följa bort, och, då han låtit Utslaget vinna laga kraft, i saknad af tillgång till de ådömda böterna, kornmit alt undergå 28 dagars fängelse vid vatten och bröd, i stället för så beskaffadt fängelse i färre dagar.
I anseende till hvilket allt, och då härtill lomme, att Bergs-Tings-Rätten uraktlåtit, att, jemlikt 9 §. i i5 Cap.
Missgernings-Balken, förpligta Maxe att i målet göra offentlig afbön, Herr Advocat-Fiscalen Pfeifer, å Embetes vägnar, yrkade, att Herr Bergmästaren, Secreteraren Palm och Geschwornern Geisler, för Bergs-TingsRättens ofvan omförmälde felaktiga förfarande, under deras Ordförandeskap, måtte, i stöd af i:a Cap. 12 §, Rättegångs-Balken, fällas att böta, Herr Secreteraren Palm 100 Daler Silfvermynt och Geschwornern Geisler 5o Daler Silfvermynt; och öfverlemnade Herr Advocat-Fiscalen till Kongl. HofBättens pröfning, huruvida i detta mål, der Mästersvennen Maxe låtit sig nöja med Under-Rättens Utslag, hvarigenom han i ett afseende väl blifvit hårdare bestraffad, än som vederbort, men i ett annat åter är vorden lindrigare ansedd än Lag föreskrifver, samt dessutom besparad åtskilliga kostnader, Maxe mätte anses berättigad till ersättning af Domaren för tillskyndadt lidande.
Öfver detta Memorial, som blifvit Herr Secreteraren Palm och Geschwornern Geisler communiceradt, hafva de, hvar för sig, med förklaringar inkommit, deruti, utom hvad här ofvan är omnämndt, ytterligare är 1'ih. lill R.
Erot. i834• 2 Sami. 1 Afcl. 3 rand. 3 vsta Häftet. 18 R St- Just.-Omb. Etnb.-Ber. cl. /5 Januarii vordet andraget: af Gescliwornern Geisler, att han, enär hvarken målsegaren eller åklagaren yrkat
Maxes hemtande till Tinget, ansett det tillkomma Domstolen att undersöka, huruvida målets beskaffenhet medgaf deri anklagades heintning och, då sådant ej kunnat tillförlitligen utrönas, utan vittnens afhörande, trott sig, med stöd af Lag, kunna dertill lemna bifall, samt alt, efter vunnen upplysning, att målet ej var af urbota egenskap, Maxe, enligt Geislers förmenande, ej kunnat åläggas inställelse inför rätta, vid annat äfventyr, än det, hvilket ud Bergs-TingsRältens uppskofsutslag af den q
Junii 1827 finnes föreskrifvet; och af Herr Secreteraren Palm, alt Maxe ej skulle kunna anses vara ohörd dömd, då han haft del såväl af den ågångne stämningen, som Bergs Tings-Rältens vid 1827 års
Ting i målet hållna protocoll, samt följaktligen varit i tillfälle att öfver angifvelsen och vittnesmålen sig förklara, om han så för godt funnit: alt lierr Advocalfiscalen Pleffer med tystnad förbigått Lagens stadgande i 17 Cap. 20 § Rättegångsbalken, der det helle, att, om endera parten vore borta och ej visade laga förfall, den, som när är, egde låta vittnen afhöra, om han ville och domaren ej funne dem jäfaktige vara, hvilken § icke skulle vara till endast civila mål inskränkt: att, efter Hr Secreterarens tanka, det vore både oformligt och lagstridigt, om en Domstol skulle lemna åsido, eller söka undanrödja de åtgärder och beslut, sorn förut blifvit af samma domstol, fastän under an nan Ordförande, vidtagna: och att Herr Secreteraren väl lika med Herr Advokalfiscalen funne, det lytesbot ej borde ådötnas, utan i förening med såramåls-böter, men icke delade Advocatfiscalens åsigt, att såramåls-böter icke kunde ega rum i annat full, än då tillika dömdes till lytesbot.
Efter sålunda fulländad skriftvexling, har Kongl.
IIof-Rätten deröfver, genom Utslag den 22 Maji sistlidet år i83-a sig utlåtit: att som BergsTings-Rälteus med Bruken och Bergverken inom Södermanland, uti derstädes å Lagtima Tingen åren 1827 och 1828 förehufde mål, emellan Bruks-Iuspectoren Schager och Mäster-Svenlien Maxe hållna protocoll upplysa, att bemälde Rätt, dels å förstnämnde Ting, då Gescliwornern Geisler varit Rättens Ordföl ande, sedan Schager, enligt utverkad stämning, fullföljt sitt påslående om ansvar emot
Maxe för det han skall Schager, som varit i husbondes ställe satt, våldsamt behandlat, men Maxe icke tillstädeskommit och således ej blifvit öfver angifvelsen hörd, oaktadt hans frånvaro låtit vittnena emot M,*xe alimius, och derefter för Maxes inställande å 1828 års Bergs-Ting, hvartill målet uppskjöts, R.
St. Just.-Omi. Emb.-Ber. d. iS Januarii i834- 19 stadgat det äfventyr, att han skulle i händelse af bortovaro, all talan i målet förlora, dels ock vid sistberörde Ting, under Bergsmästaren, Secreteraren Palms ordförande, ehuru Maxe då jemväl uteblifvit, likväl fortsatt ransakningen medelst flera vittnens afhörande, samt äfven målet till slutlig pröfning företagit och Utslag afkunnat, dervid Maxe, som ansågs förvunnen att hafva med en käpp tilldelat sin förman, Inspectoren Schager, ett våldsamt slag öfver munnen, hvaraf ett betydligt sår uppkommit, men lyte icke bevisligen följt, med åberopande af 34 Cap. i §. och i5 Cap. 6 § Missgernings-Balken, jemfÖrde med 27 § i 1823 års Kongl.