Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr hvartill behållningen Uppgått af de fremmande Magters Undersåtare tillhörige, i Götheborg och Carlshamn för Svenska Statens räkning confisquerade och försålde Skepji och Laddningar, egentligen icke gjordt något anslag till delta ändamål, men detta utesluter icke, att då desse medel tillkommit genom vedergullnings-rätten och för att genom ett lika handlingssätt låta andra Nationer vidkännas för Medborgares välfärd lika olyckliga följder, desamma teed storsta billighet bordt användas, för att ersätta de i samma mån lidande Svenske Medborgare, 4:de Sami. 5 Band. i 54 Stats-Utskottets B e t ä n k ä n d t? il, och icke anslås till sådane ändamål, hvilka det tillhörde Staten att uppfylla» och således äfven att fästa afseende pä deras olyckor, hviikä grundlagt begagnandet af dessa represalier, Den skilnad de så kallade Franske fordringarne och de fin i frågavarande, som Utskottet antagit för att deraf härleda den vägrade ersättningen för de sednare, kan jag icke medgifva.
Embargo innefattar blott en qvar-* stads anstalt, sorn äfven någon gång vidtages innan uppenbar fientlighet
Nationer emelian utbrustit och som icke omedelbart medförer förlusten af både Skepp och Last, då deremot Kaperier alltid varit ansedde såsom en följd af eii redan förklarad och börjad fientlighet» för hvilken det beror af eget omdöme och egen vågsamhet att sig på eget äfventyr utställa, utan annan rätt än den, som vid pröfningefi af Kaperiernes beskaffenhet vid Pris-DomStolarne enligt gällande författningar, emot Köparen, kumla ega rum, men helt olika är förhållandet, då Kapérierne uppkomma ifrån de Magtei med hvilka Riket befinner sig i freds-tiliständ, och då, enligt hvad uti deftna fråga genom de emellan Konungens Minister för Utrikes Ärenderne och Kongl. Danska Minis teren vexlade Noter, ifrån i8ro till t8i3, kdn ådagaläggas, kraftiga föreställningar ifrån Sve - S t a t s-U t s k o t te t s Betänka uden.
155 riges Konung icke förmått att göra Dess Undersåtares rätt gällande, utan att, enligt hvad Krigsförklaringen emot
Danmark af den i5 September i8i3 innehåiier, Kongl. Maj:t såsom ett hufvudskål derföre
Uppgifvit det lii lige fortsatte ovän-* liga bemötande, hvarigenom oag^ tadt fredsslutet af år 1809, Svenske Hande 1 sfar te 11 af Da 11 s k e
K apare alltjemt blifvit oroad och sorn sluteligen stigit till verkliga fi e n d 11 i g h e t e r, g e n o 111 h v i 1 k a K o 11 g 1, Ma j: t fann sig nödsakad, att, då Krigstillståndet med Dan 111 ark s ålunda redan i 111 r ä d t, vidtaga alia jnöjiiga mått och steg för att försäkra Dess Rikes trygghet, samt förskaffa sig en billig upprättelse.
Genom detta ärorika krig förenades Konungariket Norrige med Sverige, och den Skandinaviska halföns lycka och säkerhet stadfåstades genom den Store Konung som redan befriat Sverige från dess utrikes skuld, och som dervid förbehållit sig, att de Medborgare, hvilkas lidande under den förflutna tiden tillkommit, icke skulle sakna upprättelse, Genom 18 Art. af Tractaten i Kiel af den j4 Januarii 1814» som slutade detta Krig, anser väl Utskottet det vara begge Magternes Undersåtare öppet, att fullfölja sådane ömse - i56 Stats-Utskottets Betänka uden. sidtga påståenden, hvilkas lagliga gång genom fredsbrottet blifvit afbruten, och att en sådan rättighet icke kan anses förringad genom 19 Art. af samma Tractut, enligt hvilken Konungen af Danmark afstått
Sine anspråk på ersättning för de Svenske Skepp och Laddningar, sora blifvit uppbragt© af Danske Kapare, sedan Freden i Jönköping, till utbrottet af Kriget den i5 September 1813; men emot denna Utskottets mening förekommer, att uti den Fransyska Texten af Fredstractaten, hvaraf En afskrift härjemte bifogas, något emot ordet sine svarande ordalag icke finnes, samt att i alla fall, den 19 Art. ©tvifvelaktigt vid
Domslolarne skulle erhålla den tydning, att Kongl. Maj:t anses afhandla ej endast på Statens utan på hela Piikets vägnar, och det så mycket mera, som uppbringningarne icke lära hafva sträckt sig till några Kongl. Maj:ts och Kronans Skepp och Laddningar hvilket förhållande i sådant fall ©tvifvelaktigt skulle finnas uti Tractaten uttryckt, och icke såsom nu, det allmänna ordalaget af Svenska Skepp och L a d d n i 11 g a r begagnat.
De lidande Svenske Medborgarne hafva således icke någon anledning att göra något sitt ersättnings-påståénde vid Domstolarne i Danmark gällande, och hvad den ofvan åberopade 18 Art. af Stats-Ut skotte ts
Be län kan den.
Fredstractaten angår, synes den ieke hafva afseende på uppbringningar, utan uppå enskilde skuldfordringsmål, hvilka emellan tvånne GrannRikens Undersåtare icke annat kunna än ständigt förekomma; Af alla dessa skäl och då någon annan räddning för månge utan deras eget förvållande lidande oell under tiden uti verklig nöd bragte Medborgare, icke är öfrig, än den, sorn grundar sig uppå det beslut, som Riksens Ständer en gång fattat, och hvars uppfyllande under io år utgjordt deras hopp, anser jag för min del, att Riksens Ständer icke böra vägra, att tilldela dem den ersättning, som de otvifvelaktig! skulle hafva erhållit, om deras anspråk 18 ra funnits utredde, och det så mycket heldre, som denna tids utdrägt äfven af dem icke beroende, så betydligen ökat deras olycka.
Den öfver utredningen af Committerade upprättade Act, lärer dock böra öfverlemnas till Kongl.
Maj:ts Nådiga pröfning och afgörande, och sedan Kongl. Majrt bestämt de fordrings-anspråk, hvilka såsom gällande böra antagas, skulle Riksgälds-Contoirets Fullmägtige, likasom vid 181 a urs Riksdag för de Fransysk c Fordringarne, af Riksens
Ständer anmodas och berättigas alt utfärda obligationer för hvarje" ersättnings belopp, stälele antingen på 10 års tid med löpau - ?58 Stats-Utskottets Betänkande?), de 5 procents ränta, eiler oek, utan någon viss betalningstid, under förbehåll att Riksens Ständer vid nästinstundande Riksdag vilie densamma utsätta, eller am yisa tillgångar för deras infriande,” Herr Biskop] Wallenberg.
”Jag mäste äfven reservera mig mot de beslut, gom i förevarande fråga genom rösternes pluralitet blifvit fattadt; jag instämmer i de skäl sorn Herr Noraeus, i sin reservation, rörande Jmfvudsaken anfort, och till* lagger endast, att det är alldeles nödvän-, digt, att Stalerne lemna behörigt skydd åt Handeln på Vcrldshafvet, och lill detta skydd hörer äfven att dessa söka hålla de Handlande skadeslösa för oförtjent lidna förluster af Fiendligheter, hvilka under fredliga förhållanden dem tillfogas.
Antages och följes ej en sådan grundsats, så skulle ett allmänt och fortfarande Krigstillstånd på Hafvet uppkomma.
Hvar och en Nation skulle då från sina kuster utsända en mängd af kapare och Sjöröfvare-Parlyg, sorn utan afseende på Fiende, eller Vän, sökte uppbringa hvarje i lofliga Handels-Speculationer förbigående
Skepp, för att genom refvet gifva sig sjelf ett slags ersättning för hvad den genom an-, dras våldsamhet lidit.
Ali Handel, allt Utbyte af Ländernas producter, och ali Si a t s-U t skottéts Bet än kan den.
189 gemenskap skulle snart bland de sålunda isolerade Folken upphöra, Och Menniskofculturén, som livi lar på ömsesidiga meddelanden af gagneliga upptäckter, slutligen bortdö’*, Herr W i n b e r g. ”Det beslut hvartiti Högloflige Utskottet slantiat, att afslå ali ersättning till Svenska Medborgare för éådane bevisliga förliister, sorn under eli loflig bandel, och Sjöfart blifvit dera tillfogade af Magtér, med hvilka Riket varit i fredligt förhållande, kail jag omöjligen biträda, då detta beslut efter min tanka saknar både billighets och ReciproitetS om ej rätts grund.
Utaf Kongl.
Majrts Nådiga Proposition till Rikets Ständer den Junii 1812', 0111 afskrifningen af Rikets Utländska Gäld, hemtar jag tillräcklig både anledning till, Och öfvertygelse för, detta mitt yttrande; Af denna Nådiga Proposition inhenitaS, att Kongl. Majit tili Hemliga Utskottet framställ frågan: ”huruvida Staten i dess när v a r ande b el ä genhet k u nde up pfylla sina förbindelser i ali deras vidd emot de Utländske C r édi 10- Verne, och om det vore möjligt
Stan der 11 e äfven borde göra de t?” Jemte en framställning af Rikets då va - t6o S ta t s-Ut sk o 11 e ts Betänkande!»» rande politiska förhållanden, hvaribland liämnes att ”Sj Ö far ten Varit hämmad o c h oroad un der en för s
V årad och osäker communication” att Franska Kejsaren genom sin Minister förklarat i de bestämdaste uttryck ”att enligt Folkrätten alla r cela mation er, ansökningar och fordringar hos Fran s k a Styrelsen vöre helt o c h hållet och för alltid dödade genom Krigstillståndet” hvarigenom ”bellör i g e 11 erkända for cl r i 11 g a r, d e ni Svenska Undersålare hos F r a ns k a Regeringen före Kriget egde, och hvilkas betalning, formligen och medelst s k r i f t e 1 i g a lfesolutione r af Franska Auctoriteteriia bi fa 1- leii, men endast i följd af Kriget uppskjuten.” gingo alldeles förlorade: Att Pomern occuperades ”oansedt den lem na de garantien af Svenska Rikets integritet” att Decreter utfärdades ”0 m för ä 11 d r ingar i underlagd® Staters F i 11 a n c e r, t. e. i Holland, hvarvid dä varande Hans Kongl. Höghet Kron-Pringen ”äfven sett ett af hono 111 i H 01 i ä n dska F 0 n d e r n a 11 e dsatt Capital till en tredjedel förminskas” och att ändteligen ”af de obe - Sta t s-Utskottets
Bet link anden. i6i oberäkneliga förluster Svenske Undersåtare lidit genom viiaskapeliga Nationers Ka per i er, u n de r lo Ilig a Handels - företag m. m.
K o n g 1» M a j: t funnit det vara li ö g tid att söka någon säkerhet och fred för Sveriges Kronas och dess Undersåtares skadeslösa håi1 a n d e.’* Kongl. Maj:t hade sluteligen meddelat Hemliga Utskottet sina tankar, angående de särskilda omständigheter, sorn borde iakttagas, ”så val i afseende på Svenska U ndersåtares erhållande betalning för deras i Franska
Länder egande bestyrkte men afslagné fordringar, sorn ock till någon ersättning för dy like annu o utredde ford rings-an språk och sednare t irna de förluster’* m. m. i hvilka tankar hemliga Utskottet instämt.
Vidare att ”med anledning af Hemliga Utskottets underdåniga Betänkande, hade Kongl. Maj: t hemta t nytt stod för sitt omdöme, om hvad nödvändigheten till Statens upprätthållande och Dess Undersåtares v ä I - färd fordrade, och af de 7 punct er, /pde Sami. 5 Band. «6 r
Stat s-U tskottets Betänkan dea, sorn derefler framställas, rörcr den 5 regleringen af de Svenske Underså tares fordringar hos Franska Regeringen, som förut erkände, blifvit vägrade af Franska Kejsaren ali betalning, —• och hvilka fordringar, som bekant är, blefvo till .f godtgjorde af Staten med Riksgälds-Contoirets Obligationer, stälde på 10 års tid med 5 procents ränta.
Uti den 6:te puncten af samma Nådiga proposition, föresslår Kongl.
Maj:t "a 11 af indragna Sion m or n å g o n Fond likaledes beräknas, hvarå ersättning m å k u ana anvisas till Svenska Undersåtare, dels för f o rdr ings-anspråk af lika beskaffenhet med dem nästföregående punct upptager, men ännu icke slutligen a f g j o r d a dels för sådane b e v i s 1 i g a förluster, som under en 1 o fl i g Handel och Sjöfart bilfvit dem tillfogade, afMagter med hvilka Riket varit i fredligt förhållande, och till afva rj artde hvaraf andra vanliga m å 11 o c h steg, såsom A s s urance och dylikt, således icke ku nn a t tillfyllest gora.
Viljandes Kongl. Majit, till utredande och pr öfn ing häraf förordna en särskild Committé':’1 och med anledning S t a t s-U tsk o t te ts Betänkanden. 163 hvaraf Riksens Sländer, uti deras svar den 18 Julii 1812, förklarade, att de ”efter noga öfvervägande af de vig tiga skäl K 0 11 g 1.
M a j: t i Des s N å d i g a proposition anfört, ansett sig böra med Kongl. Majit i 11 s t ä larn a, att Sverige hvarken bör, eller kan betala Rikets Utländska skulder, annorlunda än Kongl. Majit behagat proponera” tilläggande Ständerne särskildt, hvad Gite puncten beträffade, ”att emedan de deruti omförmäite fordrings-a 11 språk och förluster till beska f f e u heten o c h b eloppet icke äro utredde o c h bestämde, anser Riksens Ständer lämpligast, att med frågan o in denna ersättning får anstå till Riksens Ständers nästa sammankomst, h v a r f ö r i n n a 11 f 0 r d r i 11 g a r ne och fö rius ter ne, genom Kongl. Majlts Nådiga föranstaltande, kunna hinna att granskas, utredasoch bestämmas.”
Vid 1815 års Riksdag, då frågan åter förekom, uppsköts afgörandet, emedan förlusterna lill deras beskaffenhet och belopp ännu icke voro utredde, och vid 1818 års Riksmöte meddeldte Riksens Ständer ungefärligen enahanda yttrande, men vid ett if>4 S lats-Utskott e ts Betänkan den. ytterligare vid förra Riksdagarne ej i fråga satt tillägg, ”att de ej åtagit sig att på något sätt medverka till utredningen, h c 1 d s t det ickesy ntesb öra kunna komma i fråga, att Rikets Ständer skulle vidtaga någon åtgärd till utredande af enskilde personers f o r d r i n g s-a n s p r å k , och det så mycket mindre, sorn ett sådant steg likasom skulle innefatta ett erkännaande att förlusten till större eller mindre del borde af Staten godtgöras.
Oagladt genom detta sista förklarande, Riksens Ständer vid sist förflutne Riksdag synas vilja betagit Svenske Medborgare det säkrare hopp till ersättning de egt, genom föregående Ständers anhållan dm Kongl.
Maj:ts Nådiga föranstaltande till fordrings-anspråkens granskning, utredning och bestämning, och sålunda i mån af den längre framskridna tiden allt mer och mer aflägsna! sig från den åsigt de Rikets Ständer tyckas hafva haft, då beslutet, om afskrifningen af största delen af Rikets Utländska Gäld. fattades; Likväl synes det mig ännu i denna dag vara för hvar och eu alldeles ovedersägeligt, alt ju en afj de verkande orsakerne till denna Gälds afskrifning, yar i likhet Stats-Utskottets Betänkan den. i65 med Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition: ”Sveriges Kronas och Dess Undersåtares skadeslös hållan de, samt ersättning för ännu outredde fordrings-anspråk och sednare ti made förluster, som orden lydde.
Då nu, gonom en sådan verkstäld afskrifning af Rikets Gäld, en ren vinst bereddes Staten af öfver 8 Millioner R:dr i Silfver; då dessutom en behållning af 1,200,000 R:dr Banco tillskyndats
Riket för de i Götheborg och Carlshamn åren 1810 och 1811 coiulemnerade Varor, hvarigenom Slaten på bekostnad alt åtskilige Utländska Magters Undersåtare redan tillgodo njutit en ersättning, till ett 60 gånger högre belopp, än den Summa hvarom här är fråga; då äfven 19 Articlen utaf Kieler-tractaten efterskänker alla Svenska Medborgares rätt till ersättning för uppbringningar under fred, som existerad emellan Jönköpings-Freden och utbrottet till det Krig, som slutades med Kieler-Freden, hvarigenom alla ännu oafgjorde eller blott i första instantien afdömde
Danska uppbringningsmål förföllo; då de af Kongl. Maj:t med anledning af Rikets Ständers underdåniga tillstyrkande i Nåder tillförordnade Committerade fun - 166 Stats-TJtskotlets Betäxikanden. nit en mängd uppbringningsmål vara af den ostridiga beskaffenhet, att ersättning blifvit tillstyrkt för en Summa af 422,821: 10: 3.
Banco, af tillsammans Reclamerade 1,6'42,C)72 R:dr 24 sk. 6 r. Banco, och du ändteligen utomdess Handel och Sjöfart i allmänhet lill Staten inbringa de mest betydliga inkomster, genom Tull, Läst- och Couvoy-afgifter, Båk- och Lotsmedel samt Skepps med flere umgälder, samt deremot med någon grund af billighet och reciprocitet hafva rätt att vänta skydd och upprättelse mot våldsamheter, så länge de sorgfälligt iakttaga de författningar och föreskrifter hvarefter
Staten medgifvit dem utöfningen af deras företag, och tryggade vid detta skygd, gått en fara till mötes för hvilken de ej varit varnade, och den de ej kunnat undvika, då de hvarken varit beredda eller egt sjelfva rätt att möta våld med våld; af alla desse sammanlagde skäl, ock bär särskildt inträffade förhållanden, mäste jag reservera mig emot, och finna det beslut förhastat och byggt på svaga rätts grunder, som nu på förhand formeligen upplöser Statens förbindelser, att vid alla möjligen inträffande olika fall, bereda upprättelse och ersättning åt desse lidande Svenska Medborgare, innan deras fox drings-anspråk äro till Stats-Utskottet* Betan ka ndeil.
167 deras beskaffenhet af Rikets Ständer närmare kände utredde eiler pröfvade”.
Herr Ekelund. ”Herrar Noraus och Winberg hafva så utförligt och grundligt vederlagt Stats-Utskottets, i delta ämne fattade, beslut, att jag icke anser mig böra genom upprepande af hvad de anfort, ytterligare upptaga en dyrbar lid.
Men såsom ett bland cle kraftigaste motiverne till bifall å den af Reclamenterne sökte ersättning, anser jag mig böra tilllägga och uppgifva den fullkomliga ovetenhet hvari Svenska Medborgare lemnades om det fientliga förhållande, som emellan Svenska Kronan och andre Magier verkeligén existerade den tid, då de fleste uppbringningarne verkstäldes.
Häraf blef ock en naturlig men för den enskilde, på sin Regerings vishet och omvårdnad fullt förtröstande Medborgaren högst oväntad och olycklig följd, att nemligen den trefne och redlige Medborgaren såg • i rt » » . siu 1 loflige Handels-afsigtér employerade Egendom varda af Fienden bortröfvad, ofta då Fartygen knappast hunnit ur hamnen.
Och jag kan ej annat än med Herrar Noraeus och Winberg finna Utskottets beslut vara oförenligt med den rättvisa och billighet hvarpå Riksens Högloft. 168 Stat s-TJ t skottets Beta n k a n d etti Ständer böra i första hand gifva exempel.
Herr Brosten Anjou.
”För min del kan jag icke erkänna någon allmän skyldighet af Staten, att ersätta de förluster som dess Handlande Undersåtare lida, genom fremmande Undersåtares våld och uppbringuirigar; lika litet som Staten har någon rätt till vinst eller andel af vederbörande Handlandes lyckade speculationer.
Ej eller finner jag någon pligt i detta afseende Svenska Staten ålagd genom Kieler-tractaten.
Hess 19 Art. som af Reclamenterna åberopas, står i ett slags motsägelse med den 18:, den förra synes röra blott a 11 m a n n a fordringar; den senare åter enskilda, hvilka icke åro genom tractaten bortskänkta.
Dessutom, om ock 19 Art. möjligen skulle kunna tydas så, att den äfven handlade om enskilda fordringar, lärer likväl ingen verklig förlust derigenom vara Heciamenterne tillskyndad. -—
Ty sedan saken vid både under- och ÖiVer-domstolar var förlorad, hade visst aldrig Danska Regeringen, om ock Kieler-tractaten icke mellan kommit, någonsin tillagt dem ersättning, Och sluteligen rörer detta i alla fall en - dast I S ta t s-Ut sko 11 e ts Betan k anden.
169 däst dem som lidit af Danska Kapare efter Fréden i Jönköping till Krigets nya utbrott, meri alldélés inga ändra; Jag anser icke eller någon rätt kunna härledas från den vinst, Svenska Staten fick genom condemnatiorierna i Götheborg och Carlshamn 1810 och l8ii.-
Ty 1:0 var detta eri följd äf då Vakande Krigs-tillsiånd emellari Sverige och England och således gjordes éri efter Folkrätten rättvis acqriistition af Svenska Staten, hvarmed nu ifrågavarande Reclatnentcr intet hadd att skaffa; eller hvaruti deras rätt icke ingick; och 2:0 skulle déttä i alla fall endast leda till någon billighelsfordrari för dern, som lidit af Engelske Kapare icke för någre andra.
— Erida grunden för mitt omdöme i denria fråga är 1812 års Nådiga proposition, och Riksens Ständers 1 följe deraf då vidtagria beslut.
Derigerionl inses att Svenska Staten verkeligen genom afqvittad Skuld, då vunnit eri rnårigfalldig större
Summa än sorn åtgått till godtgörande af de erkände så kallade Franske Fordringar ne.
Ej af Strång rättvisa utan af billighet och afseende på de förorättades lidande syries det derföre mig, sorni af det högst betydligai 4fdé Sami.
5 Band»- r-o S t a t s-U t s k o 11 e l s B e t ä n k a n d e il. öfverskott, hvilket genom nämnda qvittning kommit Svenska Staten till godo, någon ersättning kunde anslås åt dem, som nu äro i fråga, orsaken hvarföre deras anspråk ej hlefvo erkände eller ens pröfvade tÖi a var den, att frågorne då icke voro utredde, uu äro de det; Och Handlingarne utvisa, att en del af de, utaf Herrar Committerade tillstyrkta anspråk, tillkommit genom de högst besynnerliga omständigheter som voro en följd af det så kallade Continental-Systemet, omständigheter som troligen ej mera återkomma* Men i alla fall, måste den nu möjligen blifvande ersättningen gifvas med uttryckligaste förbehåll, att hvad som nu *j O sker aldrig måtte kunna, som prfejudicat åberopas, hälst detsamma icke är en följd af rättighet å deras sida, som blifva indemnisserade eller någon skyldighet å Statens sida, att sådan ersättning gifva*; utan af en billiglietsgrund derföre att Staten, genom den* högst egna och ovanliga qvittningen 1812, erhållit mångdubbel vinst.
En del af denna vinst synes böra komma dem till godo, hvilkas förluster redan vid sjelfva vinstens beredande hades i sigte, och troligen väntade på besluten; ehuru intet bestämt yttrande Stats-Uts k6 ttets Betänkande n. 1^1 derom i sakens dåvarande ännu outredde skick kunde afgifvas.
Dessa äro mina allmänna åsigter af ämnet; skulle af de skäl jag anfört, någon ersättning komma i fråga, förbehålles i aila fall fri pröfning och jemnkning af Herrar Committerades åtgärder; äfvensom att den ersättning som möjligen kan anslås, uti Stats-Verkets nuvarande betryckta tillstånd, endast böra ske genom räntelösa obligationer, stälde att på alt på längre tid betalas.
De lidande hvilka icke af sträng rätt, utan af billighet och afseende på serskilda omständigheter, vinna deras önskan, få ålnöjas med försäkran för framtiden, då tillgångar torde kunna beredas, heldre än att de å motsatt sida skulle erhålla alldeles intet”.
Herr Eckhoff.
Vid den vigtiga fråga, sorn nu förekommer till afgörande och hvarpå så många Medborgares väl beror, hade jag önskat mig öfvertygande kunna framställa rättmätigheten af deras Anspråk, men med erkännande af min mindre förmåga inskränker jag mig derhän, alt i korthet framställa Saken till Stats-Utskottets behjertande, och får vördsamt vid andra alternativet anmärka; Att om de nu i fråga varande Skepps-Reddar - jy 2 S ta ts-U t sk ot t e t s Betänkande^, nes äldre anspråk, likasom de år 1812 godkände; då hade varit ntredde, så hade Dessa Olyckliga visserligen ej varit nöd-* sakade» att efter Elfva års förlopp söka ersättning, och se sig densaipma vägrad.
Först nu äro deras anspråk genom Kongl. Majrts
Nådiga försorg upptagne och pr öfva de, och genom andra Alternatiyet afslagne; hvilket så mycket mer måste väcka förundran, som de af Afdelningen?
Ledamöter, som röstat derför» erkänna "att om de ifrågavarande FordringsAnspråken vöre af alldeles lika beskaffenhet med dem som 1812 till liquid upptages och godkändes (och sådane torde det tillåtas mig alt framvisa) så hade en sådan omständighet, icke 111 a u skäl kunnat åberopas för godkännandet äfven af förenämnde lie c lama-: lione r,” Någre Afdelningars Ledamöter görg Ufven en Väsentlig skilnad mellan E nili a r g o "som kunde af samma Regering (sorn dem ålagt) efter behag fri gifvas eller ersättas" och uppbi-ingningar pller kaperi er, som ehuru af deras Regering medgifne icke varit af densamma anbefalde; och destomindre kunde medföra någon omedelbar Ersättningsskyldighet för denna Regering, § t a t s-U tskottets Betan kan den.
17 3 sorn sådane Ka per iers Behörighet, skall af vederbörande Domstolar p r ö f v a s.
Hufvudfrågan syims sålunda hero på rigtigheten af dessa åsigter, och jag anhåller derföre få till Utskottets a K görande hemställa; Om det ej för den lidande Medborgaren är alldeles lik-: giltigt, om lian genom den ena eller andra åtgärden (af Magter med hvijka Riket varit i Plt fredligt förhållande) förlorar sin i jofliga Näfingsfqretag och i skydd af Tractater, på Hafvet vågade Egendom?
Uppbr ing n i n ga r och hval ifrån de hufvudsakligaste Ersättnings-frågoriie härleda sig (då Embargo blott är en temporair qvarstad) så anhåller jag få anmärka, att utfärdande af Kapare-bref väl egenteligen innebär en Fientlighet mot viss Magt; men då till föjje deraf, de för desse Sjöröfverier i smått, utfärdade Reglementen, alltid blifva tvätydiga; sorn äfven de måste vara för att föranleda till dyrbara vägsamma utredningar och berättiga till olagliga uppbringningar; Så utöfvar äfven Pris-Domstolarne Rättvisan, derefter, som och månge Svenske Medborgare fått erfara; och en fullkomlig öfvertygelse står i synnerhet att vinna, om från Ministern ir\
Stals-U t skottets Betänkande». för Utrikes Ärenderne infordras de med Utländske Magter, och särdeles Danska Hofvet växlade Noter från 1810 till år 1813, som skola ådagalägga att Kongl. Maj: t med behjertande af Sine