Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
[43b] STOCKHOLM, GEKNANDTS BOKTKYCKEEI-AKTIEBOLAG IQflF " Annonser, afsedda för familjen eller fruntimmersverlden, införas lämpligast i ldun.
" Tpjf
c ' 3i tBet ocIi \ ' cxt " MODEYEHLxDKN Bihang till P R A K T I S K VECKOTIDNING FÖR QVINNAN OCH HEMMET 1888.
Juli ' N:r 7.
ModereYtj.
&gt; \ n g e n t i n g är väl mera egnadt att bringa till tystnad den aldrig tröttnande klagan öfver modets förvillelser än det allmänna förenklandet af toalettens form.
Denna erbjuder nu så litet tillfälle till extravaganser, att våra modisters allt jemt uppjagade fantasi måste kasta sig på de mest vågade färgsammansättningar, för att kunna åstadkomma något originell nytt.
Den till hattmontering för ögonblicket mest använda färgen är ett ljust grönt, i ton och form påminnande om knop- pande lindar och murgrönans unga blad.
Klädningstyg i dämpadt myrtengrönt äro särdeles eftersökta; de sammanställas vanligen med randiga kopparfärgade väf- nader.
Trots den för friska, kraftiga färger egnade tiden finna dock de grå väfnaderna ganska stor användning, huf- vudsakligen i promenadtoaletter tillsam- man med färgskiftande, randiga siden- tyger i kontrasterande färger.
Några öfverraskningar i modeväg hafva vi knappast att vänta, då säsongen redan framskridit till juli.
Nyheterna i form och färger träda nu fram som totalbild; man har haft tid att bilda sig en mening för eller emot, så att någon tvekan vid valet knappast kan i fråga komma.
Det karaktäristiska i modet har livad beträffar sommartygerna varit de stän- digt återkommande färg- och mönsterty- perna och en bestämd förkärlek för rödt.
En öppen fråga blir likväl, om mönstren,, hvilka tryckas på den äfven utan dem färgyppiga fonden, skola höja eller för- mildra det något vågade intrycket.
Som garnityr till tvättklädningar tjenar i fiämsta rummet en spetsväfnad eller en mer eller mindre rik bandbesättning | i passande färg.
Enkla randiga eller pleinmcmstev medgifva en rikare garne- ring med hvita eller écrufärgade virk- ningar.
Till de lätta ä jour-tygerna — batist eller gaz — hvilka i öfverensstäm- melse med den herskande smaken endast förekomma i randiga mönster, användas företrädesvis lätta tyllspetsar.
Särdeles vacker blir mörkblå zefyr med écrufär- gade virkspetsar till i båda färgerna vertikalt randig underklädning; lika god verkan gör till en dylik underklädning en écrufärgad öfverklädning med blåa spetsar.
Anspråks- lösare och må hända mera vinnande förefaller kanske mellanblå zefyr med hvita ränder eller pleinmönster.
Den garneras med knyppling eller spetsar, hvilka från kjolens underkant höja sig upp till lifvet och äfven pryda dettas framsida.
För restoaletten, hvars praktiska och tillika klädsamma form är ett ganska svårlöst problem, visar sig foulardblusen med en i färgen ö v e r - ensstämmande kjol af cheviot eller beige be- aktansvärd.
— Ännu en vigtig modeartikel har uppträdt på täflingsplatsen: de breda skärp- banden, hvilka framtill till hälften dölja de runda empirelifven och baktill nedfalla i breda skärpändar.
Denna drägt är endast fördelaktig En på sista tiden omtyckt reskappa måste vi ock uppmärksamma.
Temligen åtsittande, har den baktill vid midjan och vid halsöpp- ningen täta veckningar och är försedd med armslag.
Den göres merendels af engelskt ru- tigt tyg och bildar ett mycket väl skyddande men mindre klädsamt omhölje.
För uppehåll vid kusten framställes kappan af groft kamgarn eller randigt limousin och förses med kapuchon.
Ja, vi befinna oss verkligen i modets stilla, dagar — la saison mmie; dock — ännu vilja vi ej erkänna dess fullkomliga inträde.
Modets karaktär, markerad under vår- säsongen, har föga ändrats under som- maren.
Endast hvad garnityret beträffar, har man, hvilket är fullkomligt i sin ordning, öfvergått till ljusare, friskare färger och lättare materialier.
Verkan af två kontrasterande tyg för till ständigt nya kombinationer.
Så finna vi blått i två nyanser, blått och rödt, blått och créme, gult och rödt och — om vi följa sista parisersmaken, svart och hvitt.
Med hänsyn till elegansen kan man knappast gifva någon särskild tyg- j sort företräde.
Lätta ylleväfnader, foulards, ' *!
spetsväfnader och de allra enklaste bom- ullstyger kunna hvar pä sitt vis göra verkan; det är arrangementet, utstyrseln,: • ' ensembléen så att säga, som fäller ut- §, slaget.
Måtte vi blott länge få behålla denna praktiska, ekonomiska frihet i sammanställningen af olika färger och tygsorter, som detta års mode medgifvit oss.
Den gör det ej blott möjligt för ' den sparsamma att af två olika toaletter från en föregående säsong framställa en för sommaren modern, utan den tillfreds- ställer ock våra estetiska anspråk på harmoniskt verkande effekter.
; Fig. 1.
Hatt af bastflätning.
för synnerligen eleganta figurer; då dess utom endast tyngre, kostbarare tyger kunna begagnas till skärpet, torde denna drägt vara skyddad för neddragandet till commune.
För ungdom- liga reuniontoaletter bör denna empiredrägt af spetsväfnad med särdeles bred veckad gördel af kulört satin merveilleux och breda skärp- ändar behålla segern.
Till kjolarne af rutigt tyg, hvarmed modet i synnerhet ihogkommit ungdomen, äro blusar af passande färg synnerligen att rekommendera.
Dock passa till dem lif i andra färger af mörk cheviot, Icasch- mir o. s. v. så väl som jerseylif syn- nerligen väl.
Pryder man nu dessa lif med revers, plastrons eller insatsdelar af samma tyg som kjolen, blir drägten utan synnerlig kostnad särdeles klädsam och elegant.
A propos bluslifven bör ej förglömmas, att till de samma i synnerhet på resor eller vid uppehåll på landet begagnas bälte.
Till enklare toaletter kan detta vara af läder med knäppe af jet eller med sten; till elegantare hör det ofvan omnämda siden- skärpet.
Enligt vår mening ha ändtligen hattarnes högt upptornade garneringar nått sin höjdpunkt.
26 IDTJNS MODETIDNING J u l i 1888 toten knäppes endast till brösthöjd, hvarför ock vesten der nedanför blir synlig.
Mörk sidensnodd användes till kantning på sätt afb.
(Se mönsterbil.)
Drägt af satin.
Trots materialets enkelhet ser denna drägt särdeles elegant ut.
Den är af crémefärgad bomullssatin med mattröda påtryckta figurer.
Kjolen och främre draperidelen prydas af broderier i samma färger.
Bakre draperidelen saknar dessa och nedfaller slätt; endast vid högra sidan är den något uppdragen- Lifvet har baktill ett kort veckadt skört och ändar framtill i en snibb.
Besättningen på Kfvet, ståkragen och slagen på ärmarne äro af broderi.
På axlarne finnes dess utom ett snörmakeri-arrangement.
Hatten är af röd hampflätning och brättet fodradt med rödt siden.
Den är monterad med röda sidenband och crémefärgade spetsar samt en bukett mattgula kamomiller.
Husdrägt.
Denna eleganta drägt är framstäld i redingot- form af brun voile.
Den släta bakdelen är 10 cm nedanför lifvet af- skuren och ordnad i veck.
Den bredt öppna framdelen fullständigas genom en insats af brun- och crémerandig foulard med stickade figu- rer å la Pompadour.
Prydnaderna på lif och ärmar äro af siden- snodder och små grelots.
Samma material användes till bälte och garnityr omkring insatsdelen.
Paletot af tricottyg.
En återgång kan redan skönjas.
Vi möta ofta hattar, hvilka endast pry- das af en större slejf framtill eller ett arrangement af tyll och spetsar, hvilket ock förefaller betydligt vack- rare.
— I höst kommer man för öfrigt att med förvåning fråga: Hvart hafva alla blommor tagit vägen?
— ty antagligen komma de dagligen framträdande bandnyheterna att till- bakatränga Floras barn.
Ännu äro dock hattarne fullkomligt sommarliga och prydda med en rikedom af som- marblommor.
Naturligtvis använder man till dem endast lätta materialier såsom tyll, halm- eller tagelflätning eller ock genombruten bast- eller konst- halmflätning.
Med lätt garnering äro dessa hattar synnerligen angenäma för land- och sjöbadsejourer.
Mantilj.
Denna förfärdigas af svart reps ottoman.
Den egnar sig i synnerhet till sorgdrägt.
De nedre ärmdelarne Och under- kanten garneras med engelsk crépe.
Sammet eller perltyg kan ock användas, om den ej skall höra till sorgdrägt.
Solfjäderformigt ar- rangerade fransar garnera midtelbanden.
Silkesfransar och stora fan- tasiknappar af snörmakeriarbete utgöra det öfriga garnityrmaterialet.
Drägt af foulard och spetsar.
Ett tre meter vidt draperi af moderöd foulard med crémefärgade mönster anordnas öfver en crémefärgad kjol och tillfogas, tätt veckadt, vid kjolens öfre rand.
Vid högra sidan är draperiets främre kant.
till 25 cm öfvan kjolens underkant inveckadt i solfjäderform.
Framtill och baktill slätt, är det vid venstra sidan uppdraget, så att spetskjolen blir synlig.
Lifvets Paletot.
framdel är lätt krusad ötver en fast foder- form; bakre delen är slät.
De ganska vida ärmarne äro veckade vid axel och hand.
Breda manschetter och krage ä la directoire af crémefärgad mull och en gör- del af röda repsband med öglor och ändar fullständiga utstyrseln.
Kapotthatten är af crémefärgade spetsar och garnerad med blommor i passande färg.
Drägt af limousin.
Öfver- klädningen är af i brunt och mattgult randig, med mattrosa figurer tryckt limou- sin.
Den i prinsessform framstälda öfver- klädningen är till halfva höjden öppen och visar en mattgul spetsklädning.
Afven baktill blir kjolen synlig, som man kan se af afb.
Parasollet är af gult 5l jour- tyg och likfärgade spetsar med brunt siden- foder och brun rosett.
Hatten är af brun halmflatning; brättet fodras med brun faille.
Den monteras med bruna siden- band och en gul fjäderaigrett.
Och nu till sist något om en an- nan under sommaren oumbärlig arti- kel — parasollet; icke det, som en- dast skyddar oss mot solens glöd, och hvars form och utrustning vi förut utförligt omtalat, utan det, som der jemte kan tjena oss till stöd under en vandring.
Dessa parasoller äro utan undantag utrustade med högt och starkt skaft af naturträ.
Det starka handtaget eller kryckan äro förlagda till skaftets öfre ända.
Dessa parasoller sakna således det fina och bräckliga utseende, vi hittills varit vana att finna.
Hatten är mörkröd.
Det baktill uppböjda brättet är fodradt med rödt siden.
Den är gar- nerad med slejfer af moderöda sidenband och matta terosor.
Den enkla engelska formen på denna paletot är synnerligen tilltalande.
Den oss före- lagda modellen var af modefärgad tricot, fodrad med lätt sidenfoder och prydd med skiftande snörmakeriarbete på sätt afb.
Paletot.
Det engelska fantasi- tyg, som användes till denna ungdomliga gestalter synnerligen klädande paletot är brunt med gulakiiga mönster.
Den hjert- formiga halsringen^ begränsas af en krage och låter en vest af gult med rödt rut- mönster tryckt sidentyg framskymta; pale- Fig. 3.
Fig. 9 och 10.
Två rosetter till du- kar.
Till den stora rosetten virkar man, sedan man af 18 uppslagsmaskor bildat en ring: första hvarfvet: 1 fast maska i för- sta uppslagsmaskan, 7 luftmaskor, 1 fast m. i 4:e uppslagsm., 7 luftm., 1 fast m. i 7:e uppslagsm., 7 luftm., 1 fast m. i 13:e uppslagsm., 7 luftm., 1 fast m. i 16:e upp- slagsm., 7 luftm.
Andra hvarfvet: 1 fast m. i förra hvarfvets fasta m., 8 stickm.
om l:a luftmaskbågen, 1 fast m. i nästa fasta m., 7 stickm.
om följande luftmask- båge, 1 fast m. i 3:e fasta m. och så vi- dare tills samtliga luftmaskbågar blifvit omvirkade.
Tredje hvarfvet: 1 fast m. i bakre delen af näst förra hvarfvets fasta m., 9 luftm., 1 fast som förut, 9 luftm.
o. s. v. tills man fått 6 luftmaskbågar.
Fjerde hvarfvet: 1 fast m. i förra hvarf- vets fasta m., 10 stickm.
om nästa luftm.- båge, 1 fast m. o. s. v. tills hvarfvet är fullbordadt.
Femte hvarfvet: 1 fast m. i bakre delen af förra hvarfvets fasta m., 11 luftm., 1 fast m. o. s. v. tills 6 luftm.- bågar äro fullbordade.
Sjette hvarfvet: 1 fast m. i förra hvarfvets fasta m., 12 stickm.
om första luftm.-bågen, 1 fast m. o. s. v. Sjunde hvarfvet: 1 fast m. i förra hvarfvets fasta m. bakre del, 13 luftm., 1 fast m. o. s. v., tills man fått 6 luftm.- bågar.
Åttonde hvarfvet: 1 fast m. i förra hvarfvets fasta m., 14 stickm.
om förra hvarfvets luftm båge o. s. v. Nionde hvarfvet: Man begränsar den färdiga delen med stickm.
på följande sätt: 1 stickm.
i sista bladets tredje stickm., 8 luftm., 2 m. öfverhoppas, 1 stickm., 3 luftm., 2 m. öfverhoppas, 1 stickm., 6 luftm., 5 m. öfverhoppas o. s. v., tills hvarje blad er- hållit 4 stickm.
Tionde hvarfvet: I hvarje m. i förra hvarfvet 1 stickm.
tills man får en fast stickm.-ring.
Elfte hvarfvet: Jemt o - Fig. 4.
IDUNS Juli 1888 MODETIDNING 27 Koketteri.
Hemmadrägl.
1 stickm.
och 2 luftm.
med öfverhoppande af 1 m. i förra hvarfvet.
Tolfte hvarfvet: 1 fast m. om luftm.
mellan de 2 stickm., 5 luftm., 1 stickm.
om den följ.
stickm., 5 luftm., 1 fast m., 5 luftm., 1 fast m., 5 luftm., 1 stick- m. öfverhoppas, 1 stickm, om nästa stickm., 5 luftm., 1 stickm.
öfverhoppas, 1 fast m. o. s. v. tills hvarfvet är färdigt.
Trettonde hvarf- vet: på hvarje stickm.
i förra hvarfvet 1 fast m. omvexlande med 9 luftm.
Fjortonde hvarf- vet: I den mellersta luftm.
1 fast m., 4 luft- m., 1 stickm.
i förra hvarfvets stickm., 3 picots, 4 luftm., 1 fast m. i mellersta luftm.
o. s. v. Deu mindre rosetten.
E n ring af 14 upp- slagsm.
Första hvarfvet: 16 stickm.
omvex- lande med 1 luftm.
Andra hvarfvet: 16 stick- m. omv.
med 2 luftm.
Tredje hvarfvet: 1 fast m. på förra hvarfvets stickm., 4 luftm., 1 fast m. på följande stickm., 4 luftm., 1 stickm.
på nästa, 1 tredubbel picot, 4 luftm, 1 fast in.
o. s. v. Har man på detta sätt framstält 8 tredubbla picots, är rosetten färdig.
|in nådiga!
Ni har så der en passant framkastat frå- gan, om koketteri är fördömligt eller ej.
Jag tog mig friheten vänta ett ögonblick, emedan jag af hjertans lust ville beundra den traditionella engel, som, då alla tystna, lär gå genom rummet; jag glömde alldeles att engeln sitter här midt emot mig i fåtöljen, t a n hända tänkande, då hon blickar mot den nedgående solen att äfven den varmaste glöd måste förblekna.
Blif ej ond, min nådiga I Hvad som gör er till en engel i mina ögon är just ert koketteri.
Kan man göra damerna förebråelser för en sak, som ej en gäng af hundra har onda följder!
Hvad är koketteri?
— • Koketteri är önskan att behaga.
D e t är ett förhållande mellan två själar; senare mellan två hjertan och i denna form fullkomligt harmlöst.
V e dock om den koketterande qvinnan ej inskränker sig till att endast för en i n d i v i d.
detta uttryck irriterar er, men Darwin har skaffat det borgarrätt; — alltså, om man ej in- skränker sig till att förefalla endast en personlighet eller en själ, ett hjerta begäransvärd, utan vill göra intryck på flere, ja — på alla.
Det är då ej längre önskan att behaga, det är behagsjuka och sam sådan hör den till den stora gruppen af onda böjelser.
N i blir misslynt, min nådiga, derför att jag förut bekant, att edert koketteri gör er englalik.
Haf medlidande med min otydlighet; då jag säger, att det var edert allra älskligaste koketteri, som fängslade mig, me- nade jag, att det var egentligen edert medvetande om er full- ändade skönhet, som till en början — märk — till en början imponerade på mig.
Jag skall ej blifva banal, säger ni.
Banal!
Banalitet är min afsky, men mitt påstående hör till saken, ty i regeln kokettera endast de, som besitta yttre företräden och äro medvetna derom.
Medvetandet om egen yttre fullkomlighet är koketteriets grundsten.
Det behöfs blott uppenbarelsen af en person, som väcker intresse, och koketterandet börjar, derför att det upp- stått en önskan att behaga honom.
För att lära deana konst behöfs ingen skola, ty önskan att behaga är oss medfödd.
Barndrägt, Blå moussclinc dc Laine i två nyanser användes till drägten.
Kjolen, randig i ljusblått och mörkblått, är fastsydd vid ett underlif af fodertyg.
Den långa blusen är af enfärgad ljusblå mousseline de Laine och underst försedd med gummi- band, så att den faller öfver kjolen.
Matros- kragen och slagen på ärmarne äro af samma tygsort som kjolen.
Så väl blus som kjol prydes med snodder.
N:R 87 (662).
ONSDAGEN PRENUMERATIONSPRIS PR Å R: IDDN - — KR.
— &gt; 5: - IDUNS MODETID: OTAN PL.
&gt; 3: - REDAKTÖR UTGIFNINGSDAGAR: HVARJE O N S D A G OCH L Ö R D A G.
E. TECKNADT FÖR IDUN REDAKTIONSSEKR.
: AF A. Blomberg foto.
EFTER ETT OIJEFÄEGSPORTKÄTT PÅ GRIPSHOLM, SÄLLAN K O M M E R turisten till lan- det vid Weichselns breda stränder, där ännu i dag Västeuropa och Östeuropa mötas m e d sina olikar- tade lefnadsförhållanden och intressen.
Och dock har detta land, det forna Polen, åt- OCH UTGIFVARE: H E L L B E R G 1899.
BYRÅ defulla JOHAN 12:TE ÅRG.
OCH EXPEDITION: KLARA S.
WRANGEL.
PRINSESSAN 1 NOVEMBER F R I T H I O F PRINSESSAN ANNA.
E T T H I S T O R I S K T KVIN- NOPORTRÄTT, DEN ÖPPEN KL. 1 0 — 5.
RIKS 1 6 4 6 skilligt märkligt att bjuda främ- lingen.
Vid flodens öfre lopp kan han bäst studera den polska na- tionaliteten och, i städer som Kra- kau och Warschau, ingalunda dess förfall, utan dess framåtskridande.
De smärre städerna vid flodens nedre lopp hafva åter i mångt och mycket bevarat den gamla fysiono- mien i det yttre.
Närmast tänker jag då på det stolta Marienburg; men äfven Marienwerder och, ett stycke från Weichselns mynning, Frauenburg hafva åtskilligt kvar från ordensriddames tid, framför allt de befästade domkyrkorna.
All- ra mest intressant är emellertid Danzig — ett ' slags förstoradt och förskönadt Liibeck —, som i ståtlig renässansprägel öfvergår äfven sina nederländska f ö- EOMMISSIONARER ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÄ ALL- DELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL.
trakter hoppades återfinna.
Och jag fann det också i Mariakyrkan, på den mest framskjutna plats vid koret; imponerande ter det sig ännu trots ett begyrmande förfall, i ädel, bland nordens renässansverk sällsynt konstnärlig gestalt.
Det är grafvården öfver prinsessan Anna, konung Johans dotter, konung Sigismunds syster.
För tre hundra år sedan voro svenskar inga sällsynta gäster i dessa trakter.
Legitimi- tetskänsla, kärlek till konung Johans hus, i några fall tillgifvenhet för den katolska reli- gionen lockade dem hit, oafsedt alla enskilda beräkningar.
Här såg man den statskloke herr Lindorm Bonde, den sluge Clas Bjelke, medlemmar af familjerna Stenbock, Fleming, Posse, samt gamle grefve Pehrs söner, Erik och Gustaf Brahe, och magar, Erik och Johan rebilder.
Också Thorn, den ännu starkt befästa gränsstaden, har i arkitektoniskt afseende myc- ket sevärdt att visa.
A t Weich- seln äro de gam- la muraine och tornen väl be- varade.
Ståtligt reser sig ännu det gamla råd- huset, där Karl X rätt länge re- sider-at, och som icke tyckes blif- vit synnerligen medtaget af Karl XII:s bomber.
Intressantast för konstforskaren äro emellertid de tre gamla kyr- korna, S. Ma- ria, S. Johan- nes och S. Ja- cob, som visa skilda typer af den nordeurope- iska tegelstilen och i sitt inre hysa många vär- minnesmärken.
Det är ett af dessa min- nesmärken, som är särskildt värdefullt för oss sven- skar, och som jag i som- mar under en resa i dessa GRAFVÅRDEN ÖFVER PRINSESSAN ANNA I MARIAKYRKAN I THORN.
Sparre, samt Johan Gyllenstierna, för att nu nämna blott de mera lysande namnen.
Många utaf desse svenske herrar stannade kvar i Polen, där t. ex. Gyllenstierna blef amiral och Gustaf Brahe fältmarskalk.
Mest vistades de i Danzig och det omgifvande preussiska lan- det; där voro de närmare det kära foster- landet, där hade de också en centralpunkt, som särskildt för protestanterna var dyrbar, i prinsessan Annas hof i Strasburg.
Strasburg (eller Brodnitza) är en mindre stad vid DreweDz, gränsfloden mellan Väst- preussen och Polen, hvilken, efter att hafva passerat Gollub, utfaller i Weichseln nära Thorn.
Hvi lefde hon här så ensam, fjärran från sitt fosterland?
Kärleken till brodern och afskyn för far- brodern, hertig Carl, kunna förklara m y c k e t; dock icke allt.
Hennes historia är ännu icke skrifven — det vore en värdig uppgift för någon af våra häfdaforskande damer.
Endast konturerna till hennes lefnad känner man.
Prinsessan Anna föddes den 17 maj 1568 på Eskilstuna slott och bars till dopet af änke- drottningen Katharina (Stenbock).
Föräldrarna hade då nyss lämnat fängelset, där hennes broder Sigismund samt den såsom späd af- lidna systern Isabella kommit till världen.
Snart skulle dock hennes fader bestiga Sveriges konungatron.
Hon erhöll af sin moder, den förträffliga Katharina Jagellonika, en både vårdad och from uppfostran.
Den katolska läran, som modern varmt omfattade, kunde hon dock icke blifva tillgifven; och hon fick fullkom- lig afsmak för densamma genom hvad hon såg af jesuiternas makinationer vid moderns döds- läger.
Att fadern två år senare (1585) gifte o m sig med Gunila Bjelke, som var två år yngre än Anna, hade denna naturligtvis svårt att bära med jämnmod.
Med glädje mottog hon därför anbudet att hälsa på sin moster, drottning Anna af Polen, efter hvilken hon blifvit uppkallad.
Denna hade på våren 1587 blifvit änka och inbjöd nu sina systerbarn, Sigismund och Anna, att komma öfver till Polen.
Den förre hade hon tänkt sig till Stefan Batorys efterträdare, och hon lyckades verkligen genomdrifva sin plan.
Med fröken Anna följde då hennes kusin Sigrid, Eriks dotter, hvilken dock strax därpå lämnade henne för att träda i brudstol.
Äfven en annan kusin, Edvard Fortunatus af Baden, markgrefvinnan Cecilias son, bevistade Sigis- munds kröning.
I augusti 1589 medföljde hon brodern till Reval, där de sammanträffade med konung Johan; och med denne for hon så vidare till Sverige.
Åter två år senare, när Sigismund rustade till bröllop med den habsburgska prinsessan, fick hans syster tillfälle komma ut till honom.
Hon for då i sin faders ställe och hade dyr- bara presenter samt ett stort följe med sig; såsom marskalk tjänstgjorde Johan Sparre och dennes fru, Margareta Brahe, såsom hof- mästarinna.
Anna hjälpte sin broder med förberedelserna till bröllopet, som i Krakau firades i maj 1592.
H o n hade där tillfälle att uppvakta sin faster, den nyss omtalade Cecilia, som kom att hälsa på sin brorson, och hvilken, särskildt på grund af sin öfver- gång till katolicismen, nu blef mycket väl mottagen och uppmärksammad.
När Sigismund följande år efter fadrens död skulle taga sitt arfrike i besittning, stod den trogna systern åter vid hans sida.
Eesan hem var emellertid besvärlig nog.
Först ut- bröto oroligheter under deras vistelse i Danzig emellan de protestantiske borgarne och de katolske polackarne.
A l t de senare icke lyc- — 2 — kades att upphetsa konungen mot de förre, var nog Annas, jämte Ture Bjelkes, förtjänst.
På Östersjön hindrades sedan flottan af storm och blef en gång tillbakadrif ven till preussiska kusten.
I Sverige stannade vår prinsessa nu till hösten 1598, då Sigismund för tredje och sista gången lämnade sitt fosterland.
Under dessa fem år bodde hon på Stegeborg.
Det var där hon 1595 grep sig an att låta för- mäla Sigrid Brahe med Johan Gyllenstierna, då de motsträfviga familjerna visste o m intet.
Hennes farbroder, hertig Carl, var då när- varande; men stämningen mellan dem blef snart mindre vänskaplig, när hon såg hans själfrådiga tendenser allt mera framträda.
Då hertigens folk 1598 intog Stegeborg, blefvo också fröken Annas tillhörigheter — särskildt nämnas hennes » tapeter » — därifrån bort- tagna.
Med harm i hjärtat lämnade Anna Sverige, som hon aldrig mera skulle återse; förgäfves hoppades hon, att hennes broder snart skulle återvända dit med en stor härsmakt för att krossa hertigens välde (men visserligen icke för att införa katolicismen).
Några egennyttiga planer synes hon icke haft; och o m det ligger någon sanning i Carls insinuation om, att Erik Sparre haft tanke på att låta upphöja Anna till regentinna af Sverige efter fadrens död — kanske då förmäld med Sparres svåger Gustaf Brahe —, så har man icke någon historisk rätt att tro tillägget i den Carlska rim- krönikan: Thetta behagade Fröken Anna full wäl Och förglömde både wett och skiäl.
* Och hvilka skamliga beskyllningar utslun- gar icke hertigen i sin beryktade rimkrönika o m Annas kärleksförhållanden!
För eftervärlden är det naturligtvis svårt att komma till full klarhet i dylika frågor.
Man vet ju emellertid t. ex. af prinsessan Cecilias historia, huru mycket tendenslögnen och den förstorande traditionen kunna spinna tillsamman.
Att Anna tyckt o m Gustaf Brahe, som hon ofta träffat ända från barndomen, är icke osannolikt.
Han var en ridderlig ung man och kunde väl spela på luta; » henne beha- gade den söte melodie », säger hertigen.
Kan- ske lefde ungdomskärleken länge kvar, äfven sedan hoppet om en förening strandat.
Gustaf Brahe knöt andra förbindelser.