Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Från de af motionärerne lemnade, Stats-Utskottet lillhandakomna handlingar, har bland annat inhemtats, att uti skolan i Arboga finnes 50 lärjungar; att staden, för att sättas i tillfälle erhålla ett treklassigt Elementar-läroverk, genom nybyggnader och reparationer ordnat ett ändamålsenligt, till boställsrum för rektor och tjenliga lärosalar afsedt skolhus, som kostat stadens innevånare 15,000 R:dr R:mt; att stadens folkmängd, som för 10 år sedan utgjorde något öfver 2,000, sedan dess ökat sig till närmare 3,000; att stadens rörelse på sednare år likasom folkmängden ökats derhän, att den till Staten utgående bevillning på de sednare 5 åren stigit med 43 procent; att i Enköpings skola lärjungarnes antal utgör 49; att staden Enköping, ehuru till folkmängden icke så stor som Arboga, likväl är omgifven utaf en af de mest befolkade landsorter i riket; att i Enköping finnes ett större skolhus, som, efter af stadens innevånare nyligen med betydliga uppoffringar gjorda för ändringar och reparationer, utom boställsrum för Rektor lemnar tjenligt utrymme för minst ett treklassigt läroverk; alt då lärjungarnes antal vid skolan i Enköping redan stigit sä högt att undervisningen i skolan icke ansetts på fullt ändamålsenligt sätt kunna skötas af blott tvänne lärare, genom enskilda bidrag beredts medel till aflöning åt en tredje lärare, så att i denna skola under de båda sednast förflutna läseterminerna undervisningen, fördelad i trenne klasser till det omfång, som, enligt gällande Skolstadga vid rikets treklassiga Elementar-läroverk egt rum, uppehållits af trenne lärare; samt att, ehuru vid skolan i Söderhamn icke finnes ett så stort antal lärjungar, som vid skolorna i Arboga och Enköping, Söderhamn likväl, i anseende till sitt aflägsna läge från andra städer, eger ett skol-distnkt med 40,000 menniskor; hvartill kommer dels att Arboga och Enköping, hvilka på sätt förut är omnämndt, redan förskaffat sig ändamålsenliga skolhus-bvggnader, således icke, i likhet med flere andra städer, ifrågasätta något bidrag från Statens sida till skolhusbyggnader; dels att skolorna i Arboga och Enköping, vid jemförelse med andra redan varande treklassiga läroverk inom riket, ega icke allenast lika stort antal lärjungar, som många af dessa treklassiga läroverk, utan äfven vida större antal än flere af dessa, enär exempelvis uti de treklassiga Elementar-skolorna i Philipstad och Wimmerby lärjungarnes antal ej öfverstiger 20;
och dels att, efter hvad nu kunnigt blifvit, till nästa läsetermin vid skolorna i Arboga, Enköping och Söderhamn redan så många nya elever blifvit till intagning anmälda, att antalet af lärjungar vid instundande läsetermin kommer att vida öfverstiga nuvarande antalet lärjungar i dessa skolor.
I betraktande af hvad jag nu haft äran andraga med hvad mera blifvit af motionärerne ådagalagdt, torde det icke kunna förnekas, att billighet och rättvisa fordra att ifrågavarande trenne Pedagogien varda upphöjda till treklassiga Elementarläroverk, och får på grund häraf jag vördsamt hemställa, det Rikets Högloflige Ständer behagade besluta att Pedagogierna i Arboga, Enköping och Söderhamn måtte, i likhet med hvad Stats-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). 63 samt under de vilkor i öfrigt Stats-Utskottet, angående skolorna i Askersund och Söderköping m. fl. föreslagit, varda å stat uppförda såsom Elementar-läroverk med trenne (3:ne) lårare, nemligen en Rektor och tvänne Adjunkter.» Häruti instämde Herr F. Rinman.
Emot 63:dje punkten (angående Folkundervisningen): af Riksdags-fullmägtigen Jonas Andersson: »Då jag icke i allo kunnat gilla de af Utskottet fattade beslut, rörande anordningen af de till folkskolornas upphjelpande i riket anslagne medel, och jag sålunda deremot måste reservera mig, vill jag dervid foga följande vördsamma anmärkning:
Att folkskolan inom vårt land ännu icke på långt när hunnit utveckla sig till den ståndpunkt, som med 1842 års Folkskole-stadga afsågs, torde af något hvar inses; och att de välgörande inverkningar, som med institutionens framkallande åsyftades, ännu i så ringa mån kunnat ernås, måste vara en gifven följd af de mångå brister, som vidlåda denna skolas organisation och sålunda tillbakahållit densammas önskvärda utveckling, är ett förhållande som med skäl kan beklagas, men som tillika borde vara ett oaflåtligt föremål för hvarje fosterlandsvän att i sin mån bidraga att afhjelpa, och som är nog vigtigt för att fortfarande påkalla den uppmärksamhet, sorn Rikets Ständer redan vid sista riksdagen syntes rigta åt detta håll.
Icke mindre än 30 särskilda motioner i ämnet väcktes vid detta riksmöte från de olika Stånden, och det Utskott, som då behandlade frågan, yttrar derom, bland annat, följande: »De »hithörande motionerna äro visserligen sinsemellan mer och mindre skiljaktiga i fråga »om sättet att ordna folkskole-väsendet med hvad dertill hörer, men innebära dock »alla det gemensamma vitsordet, att folkskolan i sitt närvarande skick ingalunda upp»fyller sin vigtiga bestämmelse och icke heller kan endast med de hittills för ända»målet anvisade medel bringas till en af behofvet högeligen påkallad förbättring.
De »utgå från den förutsättning, att Statsverket, vare sig genom eftergift af den dit nu »ingående personliga skyddsafgiften, eller förmedelst direkta anslag bör träda emellan »till upphjelpande af en anstalt, på hvars lifaktiga och ändamålsenligt ordnade verk»samhet hela samhällets väl så väsendtligt beror.»
(Se sammansatta Stats-, Bevilln.- samt Allm. Besv.- och Ekon-Utsk.
Jtä 19, sid. 18).
Angående folkskolans organisation yttrar sig samma Utskott, sidan 20: »Utskot»tet finner förestående yrkanden i hufvudsaken hafva de mest giltiga skäl för sig.
»Mer och mer allmänt börjar man inse, att en grundligt och med hänsigt till fram»tidens kraf organiserad folkskola utgör ett gifvet tidens behof, på hvars klara upp»fattning, varma behjertande och fullständiga uppfyllande samhällets både andliga och »lekamliga väl ända m i den aflägsnaste framtid i hög grad beror.»
De äsigter som sålunda vid sista riksdagen uttalade sig, rörande folkskolans tillstånd och behof, synas mig vara fullt lika tillämplige på dess närvarande ställning; 64 Stats-Utsholtcts Utlåtande M 123 (Fortsättning). och om de tillgångar, som då bereddes för folkskolans upphjelpande. icke under tiden till sin helhet blifvit använda, så är likväl orsaken härtill långt ifrån att söka från ett mindre behof, men deremot torde orsaken återfinnas dels i de föreskrifna vilkoren för delaktighet af dessa medel och dela i bristen på fullt skicklige och nitiske organisatörer.
Under sådana svåra financiela förhållanden, som i allmänhet under en förfluten period varit rådande, är det ganska naturligt om kommunerna ännu mindre varit benägna att underkasta sig de dryga uppoffringar af egna medel, som utgjorde vilkoret för erhållande af anslag; och så länge dessutom folkskolan saknar någon person med erforderliga kunskaper och praktisk erfarenhet i ämnet, som påpekar befintliga brister på samma gång han har sig ålagdt att föreslå nödiga och ändamålsenliga förbättringar, så blir äfven härutaf förklarligt hvarföre de anvisade medlen icke i större mån, än som skett, blifvit anlitade Enligt Utskottets förslag skulle emellertid de för folkskolans befrämjande vid sista riksdagen anslagne, men hittills icke använde medel komma att till Statsverket indragas, ehuru ännu så många brister förefinnas på denna skolas område och ehuru ännu en så ringa del vunnits af det ändamål, för hvilket dessa medel voro anslagne; och det är emot ett sådant förfarande jag isynnerhet måste på det hogsta protestera, helst sorn det snarare varit nödigt att anslå ännu mera medel för samma ändamål, på samma gång som kraftigare åtgärder bort vidtagas för undanrödjandet af de hinderliga orsaker, dem erfarenheten nu visat oss ligga i vägen för verkliggörandet af de för hela landet vigtiga fördelar, hvilka med reformens införande voro afsedda.
— Till ytterligare stöd för detta mitt omdöme åberopar jag slutligen ännu ett sannt yttrande i ämnet af förutnämnde Utskott vid sistförflutna riksdag: »Hvad
Staten flir detta ändamål bekostar, »återgäldar framtiden i både andlig och lekamlig kultur till ett värde, olver- — men »icke understigande värdet utaf afkastningen af hvilket annat statsförlag som helst.» Häruti instämde Rikdags-fullmäktige C. J. Svensén, Pehr Nilsson och M. Mänsson.
Emot 63:dje punkten mom. litt. h (ang.
Folkskole-lärares pensionering): af Professor Carlson: »För den högst behöfliga förbättringen af Folkskole-lärar nes löner har Utskottet tillstyrkt ett anslag, som efter all anledning kommer att medföra välgörande följder.
Men föga mindre vigtigt är det att i tid sörja för ordnandet af pensioneringen för lärarne vid dessa skolor.
Det är icke blott för lärarens skull behöfligt, att han må veta sig, efter en mannaålder full af mödor, hafva utsigt till en sorgfri ålderdom; utan det är för skolan väsendtligt att kunna i de förtröttade och åldrande lärarnes ställe använda friska och nya lärarekrafter.
Vid 1850 och 1851 års riksdag afsatte Rikets Ständer, af de besparingar, sorn uppkommit å de vid föregångna riksdagar beviljade anslag för lolkskoleundervismngens befrämjande, en summa af 80,000 R:dr Banko till understöd för afskedade Folkskolelärares pensionerande, i de stift, der, genom Folkskolelärarnes och för sarolingarnes - Siats-Utskottets Utlåtande JYs 123 (Fortsättning). 65 sarnlingarnes bidrag, en fond för detta ändamål kunde bildas.
Inom tvänne stift hafva, på de för detta ändamål stadgade grunder, så beskaffade föreningar uppstått och af den anslagna summan har ett belopp af tillsammans 18,060 R:dr R.mt tili dessa stiftsföreningar utbetalats.
Orsaken till den ringa framgång, åtgärderna för denna vigtiga angelägenhet vunnit, kunna icke vara mer än tvänne, nemligen: dels, att, till följd af statsbidragets, i förhållande till behofvet, ringa belopp, vilkoren för inträde i pensions-föreningarne måst uppställas så hårda, att de föga bemedlade folkskolelärarne, äfvensom många församlingar icke ansett sig kunna deruti ingå; dels ock, att, i anseende till den ringa omfattning de tolf pensions-föreningarne hvar för sig egt, svårigheterna för en ändamålsenlig reglering af deras inkomster och utgifter visat sig ganska stora.
Då, såsom bekant är, en pensions-förening, i samma mån den eger en större omfattning, i samma mån äfven har större utsigt, att, utan allt för betungande vilkor för delegarne, ega bestånd, synes det sannolikt att bildandet af en allmän pensionsförening för hela riket skulle medföra vida större fördelar.
Derigenom skulle ock den olägenhet undanrödjas, som nu egt rum, att nemligen inom ett och samma stift ett stort antal församlingar förklarat sig villige att med egna bidrag bilda en dylik pensionsförening, men blifvit utestängde från denna förmån derigenom att stiftets öfrige församlingar, något flere till antalet, vägrat att på förslaget ingå.
Men om man icke anser en allmän pensions-förening för hela riket ega ett afgjordt företräde, synes det i alla händelser otvifveluktigt att ett något ökadt bidrag från det allmännas sida skulle mäktigt befrämja den magtpåliggande angelägenhet om hvilken är fråga. 101,000 R dr R:mt synes visserligen vara en betydlig summa, men om man tänker sig densamma utdelad på 10 stift, hvart och ett bestående af ett hundra eller ett par hundra församlingar, är det lätt att finna, huru stort kapital som skulle belöpa sig på hvarje församling, och följaktligen huru ringa i sjelfva verket det af Staten erbjudna understöd är i förhållande till behofvet.
Sedan på det anslag, som vid sistlidna riksdag beviljades till folkundervisningens befrämjande, likasom på det förra gången gifna, betydliga besparingar uppkommit, synas talande skäl vara för handen, att, genom ett likartadt användande af denna tillgång, göra den förut vidtagna åtgärden fullt verksam och ändamålsenlig.
Rikets Ständer hafva dertill så mycket större anledning, som dessa besparingar hufvudsakligen uppkommit å den del af anslaget, som varit afsedd dels för tillökning af folkskolelärarnes löner dels och i synnerhet för folkundervisningens befrämjande i allmänhet, hvadan det nu föreslagna användandet af dessa medel ingalunda kan anses vara för det ursprungliga ändamålet främmande.
Mot detta förslag har inom Utskottet blifvit gjord den invändning, att, som folkskole-inrättningen icke varit i verksamhet längre än sedan de första åren på 1840- talet, den tid ännu vore aflägsen, och först om 12 till 15 år inträdde, då största Bih. till R.
Prot. 1859 & 1860. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 16 Haft.
IX 66 Stals-Utskottets Utlåtande JV! 123 (Fortsättning). delen af iärarne vore pensionsmessige, samt alt det skulle vara lids nog att sörja för behofvet, då det vore för handen.
Men denna invändning, rätt granskad, synes mera egnad att gifva styrka åt förslaget än att undanrödja det.
Ty det lärer väl få anses afgjordt, att en pensionsfond behöfver tid att tillvexa och vinna styrka, innan tidpunkten för dess största utgifter inträffar, så vida icke kostnaderna skola på en gång blifva ofantliga.
Just derföre att den stora massan af skollärare om 12 till 15 år uppnår pensions-åldern, böra tjenliga åtgärder icke längre uppskjutas, på det församlingarne äfvensom Iärarne sjelfve må hinna att, genom inbetalningar under en följd af år, gifva stadga åt pensions-inrättningen, så att denna, jemte det den bestrider utgiften för det mindre antal lärare, som, i följd af ålder eller sjukdom, dessförinnan behöfver gå ur tjenst, må kunna uppnå tillräcklig fasthet för att bestrida en så stark utbetalning, som efter vissa år förestår, utan allt för betungande uppoffringar å Statsverkets eller församlingarnes sida.
Dertill kommer den talande nödvändigheten deraf, att skolläraren, under arbetet i sitt ansvarsfulla kall, bör, om ock hans bröd är knappt för den närvarande tiden, ega den utsigten, att på sin ålders dagar, då hans kraft är försliten, vara tryggad mot nöd.
Att lemna honom i ovisshet härom och sålunda utan framtid, är lika orätt, som att, genom uppskof med omsorgen för att möta behofvet till dess att det trängande står för dörren, flerdubbla dess tyngd.
På dessa skäl får jag reservera mig mot
Utskottets i denna punkt med en knapp majoritet fattade beslut, och hemställer vördsamt, att Rikets Ständer måtte af de å sistlidna riksdags anslag till folkundervisningens befrämjande uppkomna besparingar anvisa ett belopp af 100,000 R:dr R:mt till förstärkande af den, för beredande af tillgång till afskedade folkskolelärares pensionerande, i Riksgälds-kontoret afsatta summa; och får jag derjemte föreslå, att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse anhålla, det täcktes Kongl. Maj.t låta undersöka, huruvida en allmän pensionsinrätlning för afgångne folkskolelärare må anses bereda större fördelar än sådana inrättningars ordnande stiftsvis.» Häruti instämde Riksdags-fullmägtige J.
Andersson, Pehr Nilsson och Måns Månsson.
Uti förra momentet af reservationen instämde jemväl Biskop Annerstedt, Doktor Schram, Doktor Nordström, Doktor Gumcelius, Doktor Malmstedt, Prosten Ljunggren, Doktor Tellbom och Prosten Berlin.
Emot 6i:de punkten (angående anslag till aflöning åt nya Provincial-läkare): af Herr Bildt, som ansåg att Utskottet bort tillstyrka anslag för 24 nya Provincial-läkare, enär detta ökade antal af nya läkareplatser utan tvifvel vore högst behöfligt, och, äfven om en eller annan af dessa befattningar ej kunde genast tillsättas.
Siats-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). 07 det likväl vore af vigt att anslag dertill nu måtte beviljas, emedan just inrättandet af nya läkareplatser utgjorde det mest verksamma medel till förekommande af befarad brist på läkare och säkerligen skulle föranleda flere af de vid universiteten studerande att egna sig åt medicinen.
Häruti instämde Professor Carlson.
Emot af Friherre Åkerhielm, Herr von Printzencreutz, Biskop Annerstedt, Doktor Schram, Doktor Nordström, Professor Carlson, Doktor Gumcelius, Doktor Malmstedt.
Prosten Ljunggren och Prosten Berlin, hvilka åberopade Utgifls-afdelningens förslag till utlåtande i denna punkt, så lydande: »Lika med Kongl. Maj:t, — som, enligt hvad det den nådiga Propositionen bilagda StatsRåds-protokollet utvisar, ansett'de af Kongl. Sundhets-kollegium uti förevarande ämne anförda, här ofvan omförmälda, skäl så öfvertygande, att Kongl. Maj:t trott denna del af Kollegii förslag icke kunna utan stor olägenhet skjutas å sido, helst om nya stadganden i afseende på sundhets-åtgärder och helsovården skulle kunna med någon enhet och kraft göras gällande, — har äfven Utskottet, för sin del, funnit det högst angeläget, att för den allmänna helsovårdens behöriga upprätthållande och förbättrande må finnas att tiilgå särskilda dertill qvalificerade läkare; — och då det af Kongl. Maj:t föreslagna arfvode för den mångsidiga och gagnande verksamhet, desse läkare skulle komma att utöfva, i Utskottets tanke, endast utgör en rättvis och billig ersättning för den tillökning i göromål, de ifrågaställde befattningarne komme att för innehafvarne deraf medföra, har Utskottet ej kunnat underlåta att tillstyrka, att Rikets Ständer, med bifall till Kongl Maj:ts nådiga framställning i ämnet, måtte bevilja ett årligt anslag å 12,000 R:dr, att användas till arfvoden åt en förste Provincial-läkare inom hvarje län, med de särskilda åligganden i afseende å den allmänna helsö- och sjukvården, som genom nådig Instruktion framdeles torde varda närmare bestämda.»
Emot 8Lsla punkten (angående Vitterhets-, Historie- och Antiqvitets-Akademiens anslag): af Herr Björck: »Bland de åtgärder, som blifvit föreslagne för bevarandet af fornlemningarne i landet, torde tillsättandet af en Intendent vara den, af hvilken den minsta nyttan är att vänta
Men om icke något fnedel för det vigtiga ändamålet må lemnäs oförsökt, och om derföre en sådan Intendent må på försök anställas; så bör dock medgifvas, att det icke är skäl att för all framtid belasta Statsverket med utgiften för en verksamhet, sorn kan visa sig lika onyttig, sota den är och blir okontrollerad.
Intendentens aflöning bör således utgå endast tills vidare och alltså uppföras på extra staten.» 68 Stat s-Utskottets Utlåtande J\1 123 (Fortsättning).
Häri instämde Herrar Berg, Rinman och Berger samt Riksdags-fullmägtige Nils Larsson, J.
Andersson, Erik Ersson, C. J. Svensén och M.
Af Riksdags-fullmägtigen C. E.
Emot 85:te punkten (angående Hufvud-titelns öfriga anslag): af Herr Björck, som ansåg att lönen för
Departements-chefen borde, i öfverensstämmelse med hvad reservanten för öfrige Departements-chefer föreslagit, nedsättas till 13,500 R:dr.
Häruti instämde Herr Berger.
Emot 86:te punkten (angående löneregleringen): af Herr Björck, som yrkade att Ecklesiastik-deparlements-expeditionens anslag likasom öfriga Stats-departementens, icke borde erhålla definitiv lönereglering.
Häruti instämde Herrar Hierta, Rinman, Berger samt Riksdags-fullmägtige Anders Eriksson, Per Nilsson, C. J. Svenssén, J.
Andersson och Eric Ersson.
Emot 88:de punkten (angående anslaget för åtskilliga nybyggnader m. m. vid Upsala Universitet): af Biskop Annerstedt: »Mot Utskottets beslut att afstyrka bifall till Kongl. Maj:ts Proposition om anslag till erforderliga förändringar och nybyggnader för att bereda lokal för Exercitii-mästarne vid Upsala universitet och deras institutioner får jag anmäla min reservation.
Behofvet af en mera ändamålsenlig byggnad för så väl länets som akademiens sjukvård synes vara till fullo ådagalagdt i de bilagor, som åtfölja den Kongl. Propositionen, och, vid sådant förhållande, lärer vä!
Staten icke böra undandraga sig den ringa uppoffring, som förberedelserna för en sådan plans verkställande erfordra.
Något löfte att
Staten skulle bekosta sjelfva byggnaden kan icke rimligen dermed anses vara gifvet.
Det starka motstånd, som denna anslagsfråga rönt, synes till stor del hafva sin grund dels i den farhåga, att ett bifall dertill skulle försvåra universitetets flyttning, dels i någon misstanke att Carolinska institutets verksamhet derigenom skulle komma att lida intrång.
I förra afseendet är det svårt att fatta huru, om sjelfva universitetet skulle komma att till hufvudstaden förflyttas, en ändamålsenligt inrättad sjukhusbyggnad skulle kunna derigenom göras mindre behöflig för Upsala stad och län Att åter Carolinska institutets kliniska undervisnings-verksamhet, grundad på det rika sjukmaterial, som erbjuder sig vid ett sjukhus med 300 sängar och dessutom på flera andra särskilda sjuk-institutioner, skulle med skäl hafva något att frukta om
Upsala universitet för de förberedande klinikerna hade att begagna ett sjukhus om 150 sängar, förefaller så mycket mera Stats-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). 69 otroligt, som Lunds universitet redan eger för sin undervisning att tillgå ett Länslasarett med nästan alldeles lika stort sängantal, eller 150, utan att några menliga -verkningar deraf hafva erfarits.
Då jag således icke kunnat finna de inom Utskottet anförda skäl till afslag tillfyllestgörande, får jag såsom min reservation upptaga Utgifts-afdelningens så lydande förslag lill utlåtande i denna punkt:
Utskottet, som finner den framställda planen till en ändamålsenligare och för behofvet mera tillräcklig anordning af ifrågavarande sjukvårds-inrättningar i hög grad förtjent att med ett bidrag af allmänna medel understödjas, får, på grund deraf, tillstyrka, att Rikets Ständer för åvägabringandet af erforderliga nybyggnader och förändringar i husen på den Upsala universitet tillhöriga gård, der kemiska institutionen förut var belägen, samt dess inrättande till lokal för exercitii-mästarne och deras institutioner, måtte bevilja ett anslag å 32,000 R:dr, att från Riks gälds-kontoret för en gång utgå.» Häruti instämde Friherre Åkerhielm, Herr Bildt, Biskop Annerstedt, Doktor Schram, Doktor Nordström, Professor Carlson, Doktor Gumcelius, Doktor Malmstedt, Prosten Ljunggren, Doktor Tellbom och Prosten Berlin, hvilka ansågo, att det af Kongl.
Majit för omförmälda ändamål äskade anslag, 32,000 R:dr, bort af Utskottet tillstyrkas.
Emot 9Lsta punkten, mom. litt. a. (angående anslag för Veterinär-inrättningen i Skara): af Herr Björck: »Anslaget till nya byggnaden vid Veterinär-inrättningen i Skara synes icke böra beviljas, förrän efter det genom en fullständig undersökning blifvit utredt, att nämnde inrättning bör såsom offentlig undervisnings-anstalt bibehållas, och att den donation, hvarpå inrättningen är grundad, medgifver, att densamma erhåller den organisation, som för ändamålet erfordras.
Inskränkt till sjukvårds-anstalt eger den icke anspråk att af Staten underhållas.
På grund häraf, och då förenämnda utredning saknas, anmäles reservation mot Utskottets beslut i denna del.» Häri instämde Herrar Hierta, Rinman och Berger samt Riksdags-fullmägtige C. J.
Svensén, Nils Larsson, And.
Ericsson, Pehr Nilsson och Erik Ersson. af Riksdags-fullmägtigen C. E. Sköldberg.
Emot 9i:sta punkten, mom. litt. b. (angående den af Utskottet föreslagna underdåniga hemställan till Kongl. Majit): af Friherre Åkerhielm, Herr von Printzencreutz, Biskop Annerstedt, Doktor Schram, Doktor Nordström, Doktor Tellbom och Prosten Ljunggren. 70 Ståts-Utskottets Utlärande M 123 (Fortsättning).
Emot 102:dra punkten (angående läroverks-byggnaden i Strengnäs): af Herrar Berg och Berger. af Riksdags-fullmägtigen Nils Larsson: »Det är ingen nöd för den, som har Biskopen till morbror,» — säger ordspråket, — och Strengnäs’ elementar-läroverk synes sannerligen hafva befunnit sig uti en sådan lycklig ställning, då Stats Utskottet nu tillstyrkt Rikets Ständer att, för uppförande af en ny byggnad för nämnda läroverk, anslå den betydliga summan af 136,000 R:dr R.mt.
Då likväl, enligt hvad inom Utskottet upplyst och erkändt blifvit, antalet af de lärjungar, som vid ifrågavarande läroverk njuta undervisning, under den sednare tiden varit i nedgående och för närvarande endast lärer utgöra omkring 170; då det befintliga, hittills begagnade, läroverkshuset icke skall vara så litet till omfånget, ehuru i afseende på rummens indelning och anordning otjenligt; och läroverket dessutom eger till sin disposition f. d. trivial- och apologist-skolans lokal; samt då icke behörigen utredt är, huruvida ej, genom en ändamålsenligare användning af nämnda byggnader, läroverkets behof skulle kunna tillfredsställas med en måttligare summa, än den nu ifrågasätta; sä har jag för min del ansett, att anslaget icke bort för närvarande tillstyrkas.