Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty denna dal jnnesluter i sig det skonaste stycke rornantik, sorn det moderna Europa torde ha att nppvisa, spridd bitvis har och diir liings dalsidorna, historiens pittoreska minnesmarken, om- fl&amp;ktade af legender och sagner, men koncentrerade just dar dalen oppnar sig ut&amp;t den vida rhenslatten, diir Gnisbergs och Heiligen- bergs med kastanjeskogar och vinrefvor tacktn hojder tyckas om- gifva)) parIan i Pfalz)), den till namnet &amp; gnmla, s&amp; minnesrika staden, ungdomsstaden, liurfurstestaden, staden for skalder och vin och visdom r i k ~, ett ursate for tysk vetenskap larda man, ~ p % och tyskt studentlif.
Och dock iir det ej heller sjiilfva staden, sorn utofvar .denna tjusmakt och sorn kommit en stor del a£ Tgsklands och Europas framste skalder att sjunga Neckardalens pris; det ar liingt mera den viildiga, roda, sondersprangda borgen,.
som behgrskar staden, beharskar, dalen, ja sorn rent af hviskzlr itmiustone i ett horn a£ den tyska, litteraturen.
Det iir Heidelberger Schloss, sorn fram- for allt lockar .halften af alla varldens turister till Neckardalen; men icke slottet ensamt, utan just denna harmoniska helhet, som bildas af dal och flod, af stad och borg, af naturens yppighet och ldirnatets ljnfhet.
Ty, utan ofverdrift, det iil.
en standig v&amp;r; som rBder mellan dessa skona hojder.
Neckars silfverstrimme slingrar sig genom en '
trakt, som ej utan ratt fiitt namnet ~ d e s Friihlings Pfalzs.
Nidt i re- vintern ar luften ljum och Ijuf, ~ i s uber t die Massen g u t t ~ som, dan pfalzgrefvinnan Elisabeth Charlotta, i Pfalz ' historia kand un- der det mera familjara nalnnet Liselotten, skref i varlden till sin halfspter Amelise; marken ar gron vid juletid, och clematis och murgronsrankor narra manniskorna att forgata sno och drifvor.
Bergen skydda for alle nordliga vindar.
Och nar varens verkliga tid ar inne, dA fylla mandeltraden luften med sin viillukt, ekogarna af akta kastanj9 lysa a£ ljuf kraftig gronska, och ett blomsterflor af persiko-, korsbars- och fruktlundar inbaddar hela staden langs R ' eckar- flodens bbda strander, medan refvorna gronska i vingdrdarna och slottet lyser iin rosigare rodt midt i den unga vdrens tropiskt yp- piga gronska dar uppe pH Gaisbergets sluttning, dar den forna be- rolnda raklinjiga ~pomerantzparken D i Hortus palatinzts efterfoljts af en i skenbar frihet vasande botanisk snkggning.
Skbda ut ofver denna nejd en sadan vbrens dag med hogblA himmel, strAlande solljus och.
tockenfri luft; skHda fr&amp;n slottsteras- sen ned ofver dal och stad; ett brokigt vimmel tranger sig fram genorn andlost linga smala gator; den vettenrika Boden ar blA, och .smala gronmillade l h g a bAtar ros i kraftig fart uppfiir och utfor - den; de bida Neckarbryggorna hvalfva sig djarft frHn strand till strand; midt emot dig har du Heiligenbergs v i ~ r a n k ~ s m ~ c k a si- de dor med landthus, villor och byar; mot oster, dih floden kroker sig, stanges dalen af andra bsar, B hvilka skmpt roda stenbrott och gronska i vArens alla skiftningar lifligt omvaxla; i vaster oypnar sig landet ned At Rhen, med spirande f g t, vhdadt som en viildig tradg&amp;rd, diir cypressliknande popplar, hoga och spetsiga, bilda de enda hvilopunkterna for ogat; allra, allra langst borta ser du i denna klara luft, som ar sb realistisk och sb foga lockar till dromme- .rier, Vogesernas kedja, ja, om det vill sig vd, ser du Strassburgs Miinster och tornen i Mannheim.
Skbda allt detta, sA friskt, lefnadsungt, impulsvackande, och du skall i ditt eget brost kanna ett gensvar af naturens fornyelse- kraft, du skall hoja ditt hufvud och med glans i ogonen och fBrg pfi kinderna kackt svanga din hatt: ~ H e i l dir, des Friihlings frohe Pf alz!
D * * * Ndgra veckor senare, och du fdr delvis ett helt annat intryck.
Den unga vbren har blifvit hogllderssommar; solen har brant pA hojderna; gronskan Sir mork; blomsterfloret iir borta; lifvet A
stadens gator brusar mera bullersamt an nigonsin, men det har andrat karakter.
Det ar ej langre larda professorer och glada stu- denter med dueUskrBmor p % kinderna, sorn triingas pB Heidelbergs iindlost lgnga, smala gator; det ar graddan af turistvarlden, det &amp; r Det ar trangsel och stim, ho-, en stor del af det resande Europa.
tellvagnar och droskor, hetta och doft - ej af mandeltrad, men viil a£ D dampfgekochter Kalbsbraten)), en afskyvard, kvafvande, kvdjande, damuppfylld luft, som jagar en -- i fall hettan for ofrigt tillBter det - upp pB bergen for att ' andas.
Olycklig den, sorn tror sig i hogsommaren kunna till fots be- stiga Gaisbergets ratt branta hojd, &amp; hvilken slottsruinen i full prakt tronar.
Vagen ar nog SB belwam, mycket pittoresk; den leder i ldnga krokar uppiit; men den tar aldrig slut.
Och solen branner obarmhiirtigt; och ej en vindflakt nBr in i dalen; och hettan Bter- kaktas tiodubblad frHn det roda sandbergets sidor.
Man g k och.
g %r, hela timmen ut, och lockas man dB uppgifven af trotthet och halfdod a£ varme att taga sig genvag uppfor den smala, knaggliga och tvarbranta granden, sB har man vid framkomsten ' till slottspor- ten i sanning ej langre kraft att svanga batten, gladt halsande Neckardalen och parlan i Pfalz.
Man formiir ej ens fortsatta fram till slottet; man flamtar efter en frisk vindflakt och vdjer att med %Bergbanan,, sorn har sin ena station just h h, fortsatta upp till wdie Molkenkur~.
Har man ej forr farit pB denna eller en liknande bana, erfnr man en hissnande ~langgungskansla, nar de bdda smll tBgen, sorn nyss stodo sida vid sida, bijrja rora sig p&amp; sin.
st&amp;ltr&amp;dslina; det ena glider snabbt rakt ned i som det tyckes en mork brunn, det andra gBr lika latt uppdt likaledes genom en nastan lodrat tunnel.
For den sorn t. ex. frBn Lauterbrunnen farit upp till Miirren eller i Luzern farit upp till Gutsch ar dock bergbanan i Heidelberg endast en li- ten leksak.
Val uppe motes man iiter af Neckardalens mtingbesjungna luft, renad af skog och vind.
HBr saknas gifvetvis ej haller re- staurant med ~Elaschenbier~ eller)) offener Wein2 - ty hvar i Tysk: land finnes viil en utsiktspunkt, en sevard plats, sorn ej har en wvielbesuchte Eirthschaft?
w Den, sorn ligger har uppe pB toppen a€)) Jettenbiihl)), profa- nerar egentligen en plats, soln tillhor bgde saga och historia.
Ty i liingt, lBngt forflutna tider stod har, sager sagan, det kapell, sorn restes till minne af Jetta, sierskan, hvilken glomde
350 himladrottningen Maria for den tappre unge riddaren och darfor drabbades af en brAd dod.
Det ar Xolkenkurs saga.
Och dess historia ly der sB, helt kort och konstlos.
Conrad af Hohenstaufen, kejsar Barbarossas broder, byggde har en borg, ~ d a s hOz Heidelberg,, som det heter i gamla bocker.
Det var det forsta slottet, hvarom man ganska litet vet, ehuru en teckning daraf lar finnas frbn den beromde Ottheinrichs dagar; den 1ar till och med forskrifva sig frBn denne konstiilskande furstes egen hand.
I det 16: de grhundradet slog emllertid blixten ned i ett kruttorn, och ' borgen spriingdes.
Endast en skans finnes h n u kvar med det betecknande namnet %Lug-ins-Land,.
Molkenkurs nutid iir, som sagdt, grundad pB Flaschenbier, vin och kaffe, men framfijr allt p i utsikten och luften.
Har man efter den modosamme farden hdtligen kommit hit en sommareftermiddag, dB stannar man, tills aftonens skuggor svepa nejden i morker eller tills det uppstigande tocknet doljer den skona dalen djupt dar nere.
Ty nu i hogsommartiden ar luften ofta tock- nig, allt ter sig mera drommande, mindre impulsvackande.
Elaga dock ej ofver tocknet: nar luften rodnar af liitta dunster och solen bakom dem i vaster ser ut som ett klarrodt Mot, db blir det vackert vader i Neckardalen, siiger dalbon.
&amp; q 4 Men skbda ut ofver nejden nu, innan tocknet kinner stiga upp,!
Anblicken ar viil densamma som om vlren, lika bedgrande, om an dess kynne blifvit ' ett.
PrAn platsen, diir man sitter under ett hogt, lummigt akacie- trad, invid ett bord med skimrande rhenvin i hoga remmare, yep.
man den stora slatten i viister, nu insrept i detta rodnande tocken- holje, genom hvars latta dok Xeckarfloden s w g t glimniar som en ringlande strimma i fjarran, dar Haardtbergen s p a s dunkelvioletta och otydliga.
Midt emot ligger Heiligenberg med sine mjuka, runda, alls ej himmelstormande Asar, nu morka af dunkel hogsomniar- gronska.
StrHcker man sig ndgot ut ofver balustraden, har man rakt under sig den skogbevuxnn bergssidan med Heidelbergs skiins rodn slott och n&amp;got langre Bt sidan init dalen det palatslika 8lotts- hotellet med sina terasser; annu liingre ned har man staden.
Och forst nu, sedd i flgelperspektiv, kommer den till sin riitt, dar den, foljande Gaisbergets rundning, i flera kilometers langd
stracker sig mellan flod och berg.
Har uppifrln iir det den mest pittoreska hopgyttring af sinsemellan dldeles olika tak, spetsiga och lBga, brutna af hoga skorstenar, vindskupor och spiror, ett det mest excentri ska, osammanhan.gande takvirrvarr, man kan tanka sig.
Men med denna karakter af spontan oregelbundenhet ar forenad an pragel af idyllisk herntrefnad.
Och en gladtig, sorglos ' ro.
Det ar, som skulle dessa luma miga hojder varna ej endast mot alla ria, stiafva vindar, utan mot sjalfva lifvets sorger och bekymmer.
Man kommer o ' frivilligt att tanka p&amp; alla de beromda.
man, sorn en g h g har trott sig finna .ett ogrurnladt lugn.
Man minnes hur varmt August von Kotzebue, ryssviinnen, som skulle falla for en ~eidelbergerstudents hand, alskade dalen dar nere samt den viinliga staden, och b&amp;u ifrigt hen arbetade for den stolta borg- ruinens bevarande.
0Lh man minnes de skana bevin ' gade ord han yttrat, ord, som mBhanda ha sin andel i att man sjalf befinner sig har: - Om en olycklig frBgar mig, hvarest hnn skulle kunna lefva for att om ocksd endast en timme undkomna tarande bekymmer, bB svaras jag Heidelberg; och om en lycklig frBgar mig, hvilken plats han borde vlilja for att standigt p i nytt kunna kransa lifvets frojder - jag svarnr Bfven honom Heidelberg.
- Och man minnes den store tonskalden Schumanns hanforda utrop f r h den tid, d&amp; han vid Heidelbergs universitet studerade juridik: - Mitt vanliga Heidelberg!
Hurn skont och idylliskt oskyl- digt ar icke du!
Om jag kunde s&amp;a, att Rhen med dess berg stamplas af manlig skonhet, sB ager Neckkrdalen en betagande kvinlig fagring; dar ar allt starka, fasta, gammaltyska ackorder; hiir toner naturen i mjuka, ajungande, provengalska visor!
Och Gothe!
Och Je.an Paul!
Och Lenalx, Uhland - kort sagdt, hela raden af Germaniens framste skalder prisa i samklang Heidelbergs lyckliggorande, sinneslugnande skonhet.
Och sjalfva Voltaire med sin brist pZi vlirme, han sager dock: - I1 ne faut pas passer 51 Heidelberg, il faut y skjourner, iI faudrxit y vivre!
, - .Men skanast sjunger dock Sydtysklands framste skald i v h a dagar, Heidelbergs alskling, han, som ar en stolthet for ~ d e s Friihlings P f a l z ~ i dess helhet, han, till hvars ara man i detta skona lands skonaste nejder.
finner monument och areminnen, Ekke- -
hards ododlige diktare, ungdomsskalden, studentsingaren, kiind sf en hvar, hog soul lbg, bildad sorn obildad, har nere i rhentrakterna anda l h g t forbi Schwarzwalds hojder och Hohentwiel till Boden- sjons grona vattenspegel, han, hvars s h g e r ljuda i glada toner f r h hvarje studentpauke diir nere i Heidelberg eller hiir uppe ti GaisbergetL romantiskt ljuda i valdhornsklang genom poesifyllda skogar, han, Victor von Scheffel, hvars kiirlek framfor allt iignats den grrmla ungdomsstaden, ~ d Heidelberg, t du feine !~ .Huru ar icke denna beromda slng sjungen a£ tusentals manniskor, tryckt i tusentals flygblad, p % alla D Heidelbergerandenken) &gt; och brefkort, ristad i minnesmynt, huru har den ej bidragit till att gora Heidelberg Ira, och hum stolta aro de ej dlirofver, heidelber- garna, det mi % vara den larde mannen, som emottager vittrs giister frln fjarran lander, eller guldsmeden, sorn sdjer minnespenningen och med patos, verklig patos, deklamerar de kanda stroferna: alt Hei- delberg, du feine - - - - I aftonens skonhet, berusad a£ luftens renhet, uppfiiskad af hvilan och svalkan i akacielundens skugga, glomsk af det sorl af all vgrldens tungomtil, sorn sakta hores friin turistgrupperna om- kring, sitter jag bar och omformar versen i mitt eget lands sprbk: - Du Heidelberg, som talar om gamla minnens glans i Rhens och Neckars dalar, din like aldrig fenns.
Du stad med ungdomsl&amp;gor, pB vin och visdom rik, du s t L vid klara v k o r; oh lyss till ' huld musik.
Nilr maj med losa tommar kor fram som sommarbud, han dig af blommor sommar en dejlig brudeskrud.
Hvart irn pB odets vingar jag drifves friln din famn, som ungdomskiirlek klingar for rnig ditt dyra namn.
Och blickar nornan dyster och blir mig viirlden kal, ja.g sporrar springarn yster - till ridt i Neckars dal - -
SB follo sig stroferna, hastigt nedskrifna pB innansidan a£ min rods Badeker dH - och jag &amp; he le for mig sjiilf och B t mig sjdf, som i likhet med hela vklden fallit rof far Heidelbergs, och Neckardalens tjusmakt: Old Heidelberg, thy beauty with many honours cro. \ vned - - - ljuder det frln en engelsk missgrupp, och: Vieille Heidelberg, qui n ' aime.
te voir en ton Qcrin, aimable diadhme du Neckar et du Rhin - - - ' #.
sH hores det deklamatoriskt f r h ett - franskt sallskap ute p l, Lug- ins-Land2 tiitt bredvid.
Och borta ar kanslan af ostord ro.
Kellnern kommer att f H betalning och drickspengar; engelska, franska och ryska ljuder rundt omkring; det slamras med knifvar, gafflar och tallrikar; man %r trbtt af att skBda; man ' BtergHr allmant till ordinarie dagordningen.
.Men jag, sorn ej ar mera ro ' inantisk, men mBhanda mera eko- nomisk och ej har lust betala extra for den sup&amp;, som dar nere B mitt hotel1 ingBr i dagens pensionspris, jag reser mig for att iin en gang blicka ut ofver dalen.
J a g bojer mig ofver balustraden och hor stadens afliigsna brus tranga uppit som dBnet frBn en evigt rullaqde fors.
Plotsligt ljuder ett valdhorn ned genom skogen: en romantisk tysk folkvisemelodi, hemma har i romantikens ratta land, sentimental ofver allt zctonz har, dar den smalter in och.ofver- '.
g &amp; i stamningen.
Asarm morkna allt mer.
Solen ar borta.
Tacknet, som nyss var rosjgt och latt, mister sin glans och blir tungt i fargen.
Tu- risterna borja forsvinna frBn sittplatserna under lonnar.
och akacior; det blir stilla pH hojden, och ensamt valdhornets toner beharska slrog arna.
Cecilia Bbdth-Holmberg.
Det yttersta sk2iret.
E n kustroman af Gustaf af Ge.ijemta~ ?c.
Det a r frisk hafsbris och sol, luft och viistkuststiimning ofver denna Geijerstams bok, sHsom hofves en kustroman.
Han har m&amp;nga f k g e r pB sin palett, denna forfattare, och nar det galler mUa iir han mastare.
Hur skildrar han ej detta gr5a skar, Solakilr kalladt, sorn ligger langre bort i viister pa kusten an nigon svensk 0, dar hafvet lyser blaare, vattnet ar saltare, blodet i miinniskohjlrtat gar varmare an p % nilgot annat stiille.
13 se de smH stngorna inkilade i skrefvorna pB de nakna klipporna, dHr sommarsolen glittrar i de grona fonsterrutorna.
Vi kanna den starka stormen under den sol- klara julidagen, hvilken liksom sopat tillsammans upp p i skiirets hogsta klint alla fisklagets kvinnor under kvalfull viintan p % stor- bhtarna, hvilka aldrig vilja komma.
Men sft nar de andtligen komma susande den ena efter den andra, jagade i ' hamn af stormbyarna, hvilken gladje!
Och fisken, sorn batlast efter bBtlast forslss i land, hvilket poetiskt skimmer kastas ej t. o. m. ofver den, kustbefolkningens rikedom, bringaren af alla goda gzvor.
Fisken sorn b e t ~ d d e ~ a t lifvet t fijr den vinter, sorn kom, skulle blifva lattare .och ljusare, att man inte behirfde knipa s&amp; h h d t om pungen, att mor kanske kunde fB gardiner till kammaren och ' en ' chiffonier i stugan, att far fick mynt, sorn kunde siittas p&amp; banken eller klarera affiirerna: i handelsboden, att kaffe- pannan fick stA.p&amp; bordet litet oftare, att det fanns r i d till en bu- telj eller par, niir d g o n kom in och .die tala rned far, att jnlen skulle firas med frojd och att ofverraskningar kunde viintas i form af kladningstyg, broscher, larft eller kopparkarl, nar bdten niista gHng lAg i norsk hamn och vantade god rind,.
Hafret och dess tjusmakt h a r p a k t i g t gripit fiirf., och rned stsdsbons och uppsvenskens forkiirlek for segling, skargbrdsnatur och friluftslif bar han under en sommarsejour bland vestkustens m&amp;ngbesjungna klippor samlat sina intryck och a£ dem bildat den konstciirligt utmtijslade inf attningen till)) en kustroman.
Det hander dock understundom att sjiilfva ramens rikedorn st %r i ett alltfor ojamnt f8rhAllande till det konstverks varde, sorn ramen inneslnter.
SB iix obestridligen f allet med Gei jerstams ~ D e t yttersta skiiretn.
Kustskildringen med dess glansanile stil, de efter naturen gripna stamningarna och de miilande bilderna frdn fiskar- befolkningens lif stiiller romanen, sorn ju ar afsedd att vara det helas medelpunkt, i betanklig skugga.
Ja, det ar en niistan beklam- mande missrakning man erfsr a£ denna bok hvars yriiktiga anlagg- ning lAter en vanta ett innehdll af motsvarande etiskt och estetiskt vsrde.
Ty hvad miter man vid genombliiddrandet of de 208 glest tryckta sidorna?
En karleksintrig rned stark bismak af reminiscen-
ser fr %n de franska romanerna, episoder d8r torftigheten .i fantasi och uppfinningsform %ga ej sallan tar sig uttryck, sorn hvarken aro forenliga med god smak eller poetisk up.pfnttning, .ocb till sist handlande personer, som icke motsvara de friska, karnfulla skar- ghdsbo-typer, sorn man onskat se lifslefvandc framfor sig.
Och dock ar det ett idealistiskt skimmer forf.
velat kasta ofver vissa a£ figurerna i boken.
De upptriida aldrig rAtt och, ohyfsadt hans lotsar, sjobussar och skargirdsjantor.
T.vartom det ar nigot alltfor forfinadt, kansligt och vekt ofver dem, och d i Geijerstam med den for honom egna hjiirtm och njurar ransakande dissekerknifven soker tranga in p % djupet af dessa natunnanniskor, soln man tankt sig s l enkla och osammansatta, har man en fornimmelse a£ att diagnosen ej ar pA 1 %n,qt nar sB traffande som nar forf, har en af sina sjals- ligt abnorma ofverlrultiverade nutidsmanniskdr pa ' operationsbordet.
Kring en, ung man och en ung lrvinni ror sig forstis romanen.
Hon ar en fisklagets akta dotter, han en liafvets arbetare, sorn alla darute.
De ha alskat hvarandra frHn barndomen dessa t v l och det ar efter Nils Marta spiijar under oro och langtan, under de .stormiga dagar och natter, dB storbgtarna droja s i Iange p i sin llngtur, fast hon skulle forgBs af blygsel om nigon anade hennes .hemlighet; det ar till.
henne alla hans tankar g i dar han fardas ute pB hafvet.
Och sB kommer han hem och det Br ett utbyte af kiirleksord aoch trohetsloften och de se framfor eig den ljusa, icke alltfor aflagsna framtid, dB de sorn gifta skola flytta in i den stuga, han haler p l att timra Bt henne och sig p % kroliet af fisklagets yttersta klippa.
I nBsta kspitel bli de oeniga, utan orsak, ett karleksgnabb, sorn inte slutar sorn alla sldanu med kyssar och forsoning, ntan han beger sig ut till sj6s igen med vrede och fortviflan i hjartat och Marta, inte rnindre fortviflad, den hyggliga Miirta, som &amp; nnu alskar sin Nils lika varmt, kastar sig and&amp; sjalfmant i, a r m h a pB b p s adonis, lotsen Sjoholm, .ett karleksforhBllande, hvilket hvad henne anbelangar hvarken kan forklaras eller ursalctas.
Nils .-iiterviinder hem, fiirdig att gijra allt godt och val igen, motes dar af Martas fortviflade bekannelse, och - d % kommer styckets clou - i stallet for att med forakt forskjuta den otrogna tar han heme med stor- slaget adelmod till nBder, och for att radda hennes iira gor han sig till hennes medbrottsling och forklarar sig vara far till det barn, sorn v8ntas.
I sista kapitlet, Slutet)), ges en skgmt af deras samlif, sedan Nils och hans hustru flyttat in i, det nya hemmet, som l i g langst ute p i klippnn, och dar saltskummet vid vastanstorm yrde upp ofver fonstren)).
Det Ilg .en tung .men viiltalig tystnad mellan dem bHda.
.Nils kande en do£ forbittring ofver det offer han gjort, hon en rned tacksamhet blandad Bnger for det hon mottagit, och man tycker sig a m att .ett iiktenslrap bygdt p i en sBdnn grund mBste gBt s8nder.
Men s i kommer upplosningen ovantadt forsonande; Det barn, hvars .tillvaro slrulle .vara en p %~ninnelse om hennes ' skuld och hans nastan ofvermiinskliga uppoffring., dor vid sjalfva fodelsen -))
det hinder som m h t e skilja dem var undwojdt - och rsb gingo Nils och Marta in i det nya lif, som vantade dem, och sorn ett vanligt ode lagt oppet framfor d e m.
~ Uppkonstruerad och osnnn skulle en dylik historia forefalla till hvilket lager af samhdlet den an vore forsatt, men den verkar dubbelt .s % d l den sorn har framstilles som typisk for BSkargArdens k a r l e k ~.
Det ar d&amp;for Geijerstams kustroman snarare lamnar efter sig ett intryck af kvalm och leda an den friska naturstam- ning, sorn man s % ' gBrna onskat finna och som forf.
tydligen gsyftat.
* * * L.
D. NordanfrHn.
Handelser berattade af Stig, $figson.
Man kanner sig riktigt vilsekommen till mods, niir man efter en slingrande och trottsam erfarenhet s l i r sig till ro att begrunda huru m h g a de vagar aro, sorn leda till de fiitaliga m&amp;l, hvilka locka man-, g4r At vanster; men hvem vet, niskorna.
En stig g b A t h ~ e r en om de inte kroka sig och lopa ihop rid niigon punkt bortorn syn- randen?
Och dA kunde man ha sparat sig det snusfornuftiga of- vervagandet och den hjarntrottande sannoliklietsberakningen vid startningspunkten.
Det ligger alltid en surpris i bakhgll 8 v e n for en logik, sorn rafsat till sig allt hvaq tiinkas kan i premissvag.
Liit oss uppstalla problemet: hur skall man lyckas med att skrifva bocker?
E n britisk yankee som Walter Besant har genast fiirdigt ett recept i ett halftjog paragrafer, anbefallande flit och nykterhet med flere andrarangs-dygder; men 1Ht maskin- pedanteriet vara och se saken en gros.
DH f4.r man genast tvb losningar, en positiv och en negativ: antingen skall man vara fullt originell eller ocksii icke alls.
Valet 1ar sallan vara absolut fritt.
Det hander dock ibland, att en forfattare imiterar en utmarkt forebild sH utmarkt, att man undrar om han inte p l det hela taget skulle rora sig ganska skickligt, afven i fall han slappte stodet.
Den rojer jugement, sorn valjer en mastare till mastare.
Den stig Stig Stigson har bestigit, den affischerar han sjalf nonchalant och okonstladt pA andra raden af sin boks forsta historia, diir namnet Pelle Molin glanser en till motes.
Pelle N o h, en spriikjonglor, en stilkolorist, en prosapoet, som visste lagga norr- landsstamning och norrlandsfarg i hvar och en af sina klangfagra, och djgrfva rytrner!
Den lycka, sorn s t i r de ofverdiidige bi, har allt sorn oftast hiignat Stig Stigson i hans dristiga tilltag och Astad- komrnit, att den misstrogna motvilja man erfar, nar man under- rattas om hans storartade afsikter, allt mera jamnas ut till ett viil- villigt gillande, ju Iangre man kommer in i hans bygdeberattelser.
Plhittet att placera alla historierna i en gamma1 skolmastares mun forefaller mig niigot forolyckadt, eftersom de icke aro till- rackligt homogena i tonart och innebord for att kunna samt och synnerligen tilltros en sadan diir fortiljare.
Kanske Stig Stigson
357 nyttjar det sorn ett rattfardigande for det vildsinta civilisationshat, som hvaser igenom hela boken,och .som: han .troligen inte sjalf vill stAnda till ansvar for.
Han ryggar nog for cltt saga sina bekanta, .. bofaktigaste man kan vara midt i ansiktet, att)) stadsherre)) a r det.
.. i denna sonderkultiirerade viirld. '
har inycket rorande och trist att fortalja om kvjnnors bittra oden, om stolta karnk~innor, som odmjuka sig for ' en fattig ogonblickslycka och bara den outplknliga skanlinens sorg som en drottningkrona, om stackars syA veka flickebarn, som skrammas ihjal .af den ' brutala kontakten med lidelsen och lifvet, och om ge- nomsnittskvinnors mera jordiska och hvardagsdampade hjgrtehistorier.
D&amp;r, ligger ofta en innerligt sann och varln medkansla i den gamle skolmastarens vadjande kommentarier, hvilka ljuda likt snyftningar in ibland berattelsens galla staccato-toner.