Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Samma rätt ha också alla andra, äfven de, som k o m m a senare än du, så långt det reglementerade utrymmet räcker, o c h några syn-, ja, till o c h med hörbara protester, som man verkligen kan se exempel på att den in- trädande mötes m e d, är det således fullkomligt onödigt att demonstrera med för att visa denna, att han är o v ä l k o m m e n, — sådana opinionsytt- ringar visa ännu tydligare något o m dig själf, som dit gjorde bäst i att g ö m m a.
Ar den trefliga hörnplatsen vid fönstret ledig vid ditt inträde i kupén, eller blir den det under resans lopp, är det din fulla rätt att intaga den, — här s o m oftast i världen gäller det, att den, som först k o m m e r till kvarnen o.
s. v. Vill du under något uppehåll under vägen för en stund lämna din plats, markerar du, att den är upp- tagen, genom att därpå lägga en filt, resväska eller annat föremål, o c h du är då i din fulla rätt att vid återkomsten taga den i besittning igen.
Samma rätt gäller äfven andra, det var egentligen detta, jag ville framhålla, samt att uraktlåtenhet att respektera den bevisar, att man inom rese- lifvot ännu stafvar på dess A.
Att resa ett par bekanta i sällskap är ofta angenämt, då man därigenom har tillfälle att o m gemensamma intressen prata bort en del af ti- den.
Tillåt mig endast påminna o m, att när äfven främmande personer finnas i samma kupé, b ö r man gifva akt på tungan och i synnerhet akta sig för att nämna omtalade personer vid namn.
V i veta kanske icke, h v e m den passagerare är, som midt emot oss eller vid vår sida icke ens kan undgå att höra hvart ord vi säga; han kän- ner icke heller oss, men direkt eller indirekt kan han stå i förbindelse m e d de personer, hvarom vi sorglöst prata, våra ord kunna mer eller min- dre förvrängda hinna fram till dem, o c h detta kan gifva anledning till en mängd obehag.
I synnerhet unga flicker, men äfven en del äldre, hafva ofvan berörda vana o c h skatta m e d för- kärlek till den, när namnet har klang eller åt- följes af titel.
Den genomskinliga afsikten att imponera på omgifningen g e n o m de fina bekant- skaperna uppnås d o c k beklagligen sällan där- med; en person, som något lefvat m e d i världen och s o m det kunde vara tacksamt att imponera på, kan i allmänhet ganska lätt sluta sig till de- ras sfer att umgås o c h samhällsställning, m e d hvilka han k o m m e r äfven i ganska flyktig berö- ring, o c h det händer, att enda resultatet af för- söket att med andras granna fjädrar lysa upp den egna enkla skruden blir, att man väcker ett ganska välförtjänt löje.
Men framför allt, o c h härmed vill jag sluta mina korta erinringar, var försiktig o c h tag dig tillvara i de samtal, till hvilka du g e n o m samva- ron under järnvägs- eller ångbåtsresan lockas att inlåta dig m e d helt och hållet okända personer.
Icke så, att jag anser, att man ej m e d sådana bör föra konversation, j o, o c h detta är just rätta ordet därför, man m å gärna konversera, det kan skänka både nytta o c h nöje, då håller man sig på neutral mark o c h kan utbyta åsikter o m tusen olika ting, m e n må man taga sig tillvara att föra in samtalet på personligt område, hvarken den enas, den andras eller, något s o m blott är allt för vanligt, rörande någon, s o m man har ge- mensamt bekant.
Den vanliga gången af, hur ett sådant samtal uppstår, faller sig ofta helt natur- lig, man reser t. e x.
till den stad, till hvilken moitién i järnvägskupén återvänder, det faller af sig själft att omtala, hvem man skall besöka där o c h fråga, o m familjen eller personen är be- kant.
A r det till en mindre stad man far, o c h i Sverige är det väl knappt m e r än Stockholm, s o m ej kan räknas som sådan, är den det vanligen, och som naturlig följd blir den föremål för det samtal, som följer, o c h m e r eller mindre oförbe- hållsamt yttra vi oss o m vår väns eller bekanta familjs förtjänster, fel eller förhållanden, utan att vi hafva en aning o m, hur pass väl grundad an- ledning vår åhörare har att kalla sig vår väns vän eller bekanta, eller hvad bruk han kan göra af, eller i hvilket skick de kunna uppstå igen, våra onödiga förtroenden.
H ä r m e d har jag, kanske något ensidigt, berört vådorna af att under det umgänge, hvari rese- nären k o m m e r till främmande personer, ej taga nödig hänsyn därtill i sitt sätt o c h uppförande, men då jag vändt mig till kvinnliga resenärer, har jag särskildt haft i sikte att påminna o m, hvad de, af ålder erkändt hafva lättare än männen att glömma, det är, att tungan är en klen lem, som k o m m e r m y c k e n förargelse åstad.
— Den kan dock, rätt brukad, sprida m y c k e n glädje.
Spar den ej, när ett vänligt o c h höfligt svar och tilltal äro på sin plats, spar den ej, hvarken bland vänner eller främlingar, o c h du vinner åt dig ett 1898 godt rykte, och i det speciella fall, hvarom vi nu talat, s o m en god o c h angenäm resenär.
* b o r t s k y m d a stjärnor.
Skizz för Idun af F r u Sissi.
lag v a r s j u t t o n år.
Lifvet hade öppnat för m i g f ö r s t a s i d a n i sin v a c k r a, fre- stande bilderbok.
Lärarinneexamen var det m å l j a g n ä r m a s t a r b e t a d e att n å, o c h u n d e r f r i s t u n d e r n a fick j a g g ö r a e n liten titt-in i bal- o c h k o n s e r t s a l o n g e n.
O m h u l d a d af g o d a f ö r ä l d r a r, ä l d s t a s y s t e r i ett l y c k l i g t hem, a n s å g j a g m i g h a f v a i n g e n att af- undas.
Gatlyktorna voro t ä n d a, t y m å n s k e n e t v a r så s v a g t, att m a n ej v i d dess sken k u n d e afvärja vattenpus- s a r n a, s o m m a r k e n ä n n u e j s u g i t u p p efter regnet.
H e m s k a, t r a s i g a m o l n j a g a d e pil- s n a b t h v a r a n n f ö r b i m å n e n p å fästet, lik- som v o r e d e r ä d d a att l ä n g e u t s ä t t a s f ö r ljuset.
Matematiklektionen var slutad o c h j a g å t e r v ä n d e från s k o l a n, d ä r j a g m e d e n k a m - rat tog privattimmar för den u n g e, ansedde d o k t o r K v i s t.
M e d a n v i r e n g j o r d e s v a r t a taf- l a n, h a d e h a n så l å n g s a m t k n ä p p t s i n a h a n d - s k a r i t a m b u r e n, att v i h n n n o b l i f v a k l ä d d a o c k s å, o c h s e d a n f ö l j d e s v i åt.
Vi hade g j o r t d e t m å n g e n a f t o n f ö r r, o c h att v i flickor s k y n d a d e o s s att b l i f v a f ä r d i g a l i k a m y c k e t, s o m v å r l ä r a r e f ö r d r ö j d e s i g, är h e l t säkert.
I n g e n d e r a af o s s flickor f ä s t e o s s s t r a x vid den mulna himlen, men doktor Kvist var a s t r o n o m o c h b e k l a g a d e sig öfver d e b o r t s k y m d a stjärnorna, hans vänner.
Han brukade annars under promenaderna göra oss bekanta m e d någon stjärngrupp, o c h med intresse, kanske lika m y c k e t för läraren som f ö r ä m n e t, f ö l j d e v i a l l t i d h a n s för- klaringar.
I k v ä l l r ö r d e sig v å r t samtal kring närmare liggande ting.
V i passerade v å r u n g e d o k t o r s p o r t, m e n u t a n att l å t s a om den fortsatte han färden m e d oss o c h vek af m e d m i g v i d d e t g a t h ö r n, d ä r m i n väg s k i l d e s i g ifrån m i n k a m r a t s.
Väl, att i n g e n e l e k t r i s k l a m p a s t o d i h ö r n e t, t y j a g r o d n a d e af ö f v e r r a s k n i n g o c h m å h ä n d a af f r ö j d.
Hvarför följde han m e d mig?
H v a r f ö r g i c k h a n ej m e d d e n v a c k r a K a r i n, s o m v a r så b e u n d r a d a£ a l l a?
» F ö r att få e n e r s ä t t n i n g f ö r d e s k y m d a stjärnorna, vill j a g i afton följa fröken h e m.
» P l u m s, där t r a m p a d e j a g m i d t i e n vatten- puss, hjärtat bultade och h a n d e n grep hårdt om algebran.
S o m i en d r ö m k o m j a g hem, och hela kvällen var j a g glad o c h uppsluppen i syskonkretsen.
Arbetet för m o r g o n d a g e n gick trögt, ty hans vackra ord ljödo ständigt i mina öron.
Hvarför hade han sagt s å?
Hvarför såg h a n p å m i g så g l a d t, d å v i s k i l d e s o c h h å n s a d e: » D e n 2 7 n o v e m b e r är d e t stjärnfall, f r ö k e n H i l d e, o c h d å s k o l a v i g å u t f ö r att tillsammans önska oss något.
Hvarje vid ett stjärnfall u t t a l a d ö n s k a n g å r j u e n l i g t g a m m a l sägen i uppfyllelse, inte s a n t?
Å t - m i n s t o n e vill j a g så g ä r n a t r o, att m i n a tindrande v ä n n e r där b o r t o m m o l n e n skola bringa mig lycka.
D r ö m i natt, o m h v a d ni vill ö n s k a eder! » E n s t r å l a n d e b l i c k o c h ett k a n s k e f ö r v a r m t, f ö r o ö f v e r l a g d t h a n d s l a g fick h a n s o m af s k e d.
Då m a m m a på kvällen släckt lampan i vår jungfrubur o c h önskat oss g o d natt, låg j a g ännu länge v a k e n och tänkte.
Det b l e f t r å k i g t att l i g g a m e d d e n o g e n o m s k i n - l i g a r u l l g a r d i n e n n e d d r a g e n f ö r f ö n s t r e t.
Sak- t a s t e g j a g u r s ä n g e n o c h r u l l a d e u p p gar- dinen.
H i m l e n hade klarnat o c h på djup- blå g r u n d s t r å l a d e o r ä k n e l i g a g l i m m a n d e stjär- nor.
Större, v a c k r a r e ä n d e a n d r a, g l ä n s t e e m o t m i g V e n u s, aftonstjärnan, m i n u n g a d o k t o r s ä l s k l i n g s s t j ä r n a.
D e s s b l å h v i t a strå- lar s i l a d e i n g e n o m m i t t f ö n s t e r.
D e b r a g t e v i s s t e n ö n s k a n o m g o d n a t t från h o n o m, som nu helt b e m ä k t i g a t sig m i n a tankar.
» D r ö m i natt, o m h v a d eder, fröken Hilde! » ni skall önska Ja, d e t v i l l e j a g g ö r a, o c h h a s t i g t u n d a n - stökande min aftonbön, gled jag m e d glada tankar in i d r ö m m a r n a s värld.
K l o c k a n o v ä c k t e s j a g af väckarurets omilda, klirrande ljud.
U p p t a g e n af a n d r a t a n k a r, h a d e j a g ställt v i s a r e n p å o r ä t t t i m - me.
Hastigt vred j a g o m skrufven i uret och så k o m t a n k e n: h v a d h a d e j a g d r ö m t?
Minnet däraf v a k n a d e först oredigt, m e n småningom tydligare.
J a g h a d e sett m i g som en g a m m a l mamsell, lärarinna bland o s t y r i g a flickor, m e d k o r t k l i p p t h å r o c h g l a s - ö g o n m e d bågar för näsan.
E n k ä n s l a af ensamhet o c h missnöje hade bemäktigat sig mig, och j a g kände en obetvinglig längtan efter n å g o t b ä t t r e, n å g o t, s o m j a g e j k u n d e nå.
J a g h a d e h o p p a t s att få d r ö m m a o m stjärnor, o m h o n o m, o m glada, djärfva ö n s k - n i n g a r, s o m b l i f v i t u p p f y l l d a.
I stället h a d e jag d r ö m t o m, att j a g n å t t d e t m å l j a g med m i n e x a m e n å s y f t a t, o c h s o m hittills tilltalat m i g ofantligt.
Du l ä t t r ö r d a lilla flickhjärta!
Det var ett a n n a t mål, s o m n u hägrade s o m fram- tidsperspektiv!
D e t v a r j u allt e n d a s t fan- tasier, s o m d e n u n g e d o k t o r n s o f ö r s i k t i g a ord v ä c k t till lif, — d u m m a, b a r n s l i g a t a n - kar, s o m j a g m å s t e s o f v a b o r t, o c h u t a n att d r ö m m a s o f j a g l u n g t till m o r g o n e n.
Härefter lockade mig matematiklektio- n e r n a m e s t af alla, o c h p r o m e n a d e r n a efter dem b l e f vo allt l ä n g r e.
D o k t o r K v i s t g j o r d e v i s i t i m i t t h e m o c h b l e f s n a r t en d a g l i g g ä s t d ä r.
M a n b r y d d e m i g alltid f ö r h o n o m, men t v ä r t e m o t m i n f ö r m o d a n v a r n a d e för- äldrarna m i g ofta för att fästa m i g v i d honom.
» L ä s d u b l o t t flitigt, H i l d e, o c h v a r g l a d ö f v e r att d u f å t t e n s k i c k l i g lärare, men låt h o n o m i c k e b l i f v a f ö r d i g n å g o t mer, ä n n u å t m i n s t o n e, d å d u är s å u n g.
» A l l t o f t a r e h ö r d e j a g m a m m a s u c k a, allt senare såg j a g p a p p a sitta u p p e v i d sitt arbetsbord, o c h håret vid hans tinningar grånade märkbart.
J a g g r u b b l a d e m y c k e t ö f v e r allt d e t t a, och föräldrarnas stora nedslagenhet g r u m - l a d e litet d e n g l ä d j e, m e d h v i l k e n j a g e m o t - s å g 2 7: d e n o v e m b e r s a n n a l k a n d e.
Allt o f t a r e i n b i l l a d e j a g m i g, att h i m l e n d å s k u l l e v a r a m u l e n o c h d o k t o r K v i s t s v i s s a t r o p å, att den d a g e n skulle b r i n g a lycka, ville ej m e r smitta mig.
Ett kände jag m e d visshet, n ä m l i g e n att d e n n a d a g s k u l l e b ä r a m e d sig n å g o t o v a n l i g t, så m y c k e t h a d e v å r a tankar lekt vid den.
M e n hvad, det visste vi e j; d e t v i s s t e v ä l e j e n s s t j ä r n o r n a, v i d h v i l k a v i v i d s k e p l i g t f ä s t ett h o p p.
Min i n n e r l i g a s t e ö n s k a n v a r att få b l i f v a h a n s, s o m lärt m i g älska dessa b l i n k a n d e s t j ä r n o r, o c h j a g v i s s t e att h a n s ö n s k a n mötte min.
K a n s k e s k u l l e d e t af g ö r a n d e o r d e t f a l l a p å m ä r k e d a g e n, t y så m y c k e t t y c k t e j a g v a r v i s s t, att d e t e j m e r k u n d e
IDUN 1898 utoblifva.
» E t t o r d f ö r m y c k e t är f ö r lif v e t s l u g n ett o r d f ö r l i t e t.
» ibland Allt t y n g r e blefvo föräldrarnas sinnesstäm- n i n g, o c h allt h e m s k a r e b l e f v o m i n a a n i n g a r o m e n a n n a l k a n d e olycka.
E n tid h a d e j a g trott, a t t j a g v a r i t o r s a k e n till d e r a s s o r g, d å d e m ä r k t att d e r a s i n f l y t a n d e e j k u n d e motarbeta m i n böjelse, m e n s m å n i n g o m l e d d e s m i n a t a n k a r till a n d r a m ö j l i g a or- saker.
Genom uppsnappade ord och häntydningar v i s s t e j a g, att m i n far m i s s l y c k a t s i s i n a s p e k u l a t i o n e r i b y g g n a d s f ö r e t a g, att han d r a b b a t s af s t o r a f ö r l u s t e r, h v i l k a g j o r d e honom bekymmer.
E n v e c k a före stjärnfallsdagen satt j a g u t a n f ö r ä l d r a r n a s v e t s k a p i m i n fars y t t r e r u m, o c h d ö r r e n till a r b e t s r u m m e t, d ä r för- äldrarna samtalade, stod öppen.
» Den 26 n o v e m b e r, » hörde j a g p a p p a säga, » är mån- d a g o c h d å h a r r ä t t e n ett s a m m a n t r ä d e.
O m v i h i n n a få allt i o r d n i n g, h a r j a g då tänkt inlämna min cessionsansökan, ty v i k u n n a e j m e r h å l l a o s s u p p e efter d e s s a förluster.
T i s d a g e n d e n 2 7: d e ingår notis d ä r o m i tidningarna, o c h då veta b å d e vän- ner o c h o v ä n n e r o m v å r o l y c k a.
» H v a d m a m m a svarade, vet j a g ej.
M e d e t t skri, s o m o f r i v i l l i g t b r ö t f r a m, r u s a d e j a g bort o c h in igen i mitt eget rum.
Jag h ö r d e m a m m a s k y n d a efter m i g, h ö r d e h e n n e u p p r ö r d vilja blifva insläppt, m e n j a g ö p p - n a d e ej r i g e l n f ö r d ö r r e n.
Jag var s o m ifrån m i n a s i n n e n.
B l o d e t s j ö d i m i n a å d r o r s o m a l d r i g förr, d e t b r ä n d e v i d t i n n i n g a r n a o c h g j o r d e o n d t i h j ä r t a t.
D e t t a s k u l l e så- ledes h ä n d a!
D e t var detta, s o m stjärnorna s k ä n k t e m i g s o m u p p f y l l e l s e af m i n a ö n s k - n i n g a r!
H a n skulle naturligtvis ej vilja k o m - m a i b e r ö r i n g m e d m i g efter d e t t a, h a n s k u l l e k a n s k e ej m e r v i l j a m i n n a s, a l t h a n känt mig!
A c k, hvarför skulle detta h ä n d a j u s t p å denna dag?
H v a r f ö r h a d e j a g e j l y d t för- ä l d r a r n a s r å d o c h u n d v i k i t e l d e n?
N u för- stod j a g deras farhågor.
D e hade velat s p a r a m i g s o r g e n att b l i ö f v e r g i f v e n efter m i n faders ruin.
N o g t a l a d e h j ä r t a t o c k s å till h a n s f ö r m å n.
V a r h a n v e r k l i g e n så ä d e l j a g f ö r e s t ä l l t m i g, k u n d e j u allt d e t t a e j i n v e r k a p å v å r t förhållande.
Blickarna, de förtäckta orden, d e hälft uttalade ö n s k n i n g a r n a vis ä vis 27:de n o v e m b e r — de hade d o c k ej kunnat ljuga!
Kanske k o m m e han dock stjärn- f a l l s d a g e n, o m h i m l e n v o r e klar.
— M e n så k o m m o tviflen i g e n, o c h m e l l a n t v i f v e l o c h h o p p lefde j a g de tunga, dystra dagarna, d e t y n g s t a i m i t t lif.
S å k o m d å d e n 2 7: d e n o v e m b e r, så g r y d d e den efterlängtade dagen, den dagen, s o m varit o m s p u n n e n af h o p p e t s ljusaste trådar.
M e n den g r y d d e mulen, himlen grät under störtregn.
Grät den kanske öfver m i n o l y c k a?
H a d e v ä l s t j ä r n o r n a af b a r m h ä r t i g h e t d r a g i t s i g u n d a n f ö r att g ö r a m i s s r ä k n i n g e n l ä t t a r e för m i g?
D o k t o r K v i s t k o m ej d e n d a g e n — k o m sedan aldrig mer.
O c h ändå vidlådde ingen vanära m i n fars n a m n.
A l l t h a d e h a n är- l i g t afstått, o c h d e t lilla af f o r d r i n g a r n a, s o m ej blef betäckt, b e t a l a d e en släkting, s o m s m å n i n g o m k u n d e få sitt i g e n.
Min u n g e d o k t o r s k r e f h e l t k o r t o c h v ä n l i g t, att h a n o f ö r m o d a d t erhållit ett s t i p e n d i u m f ö r en 6 m å n a d e r s utrikesresa, o c h u n d e r d e n n a t i d s ö k t e o c h v a n n h a n t r a n s p o r t till huf- vudstaden.
I b o r t s k y m d a stjärnor!
V i d edert tind- rande sken föddes kärleken i sjuttonårigt hjärta!
K o r t blef d e n fröjd I skänkten!
M e d e d e r s k y m d e s o c k m i n a v a c k r a s t e luft- slott!
* J a g är g a m m a l n u, o c h h å r e t h a r l å n a t e n s i l f v e r g l a n s af s t j ä r n o r n a däruppe på fästet.
E f t e r a f s l u t a d e s t u d i e r, u t a n att j a g h a n n blifva en g a m m a l m a m s e l l m e d grå lockar o c h o c h g l a s ö g o n m e d b å g a r p å näsan, blef j a g gift o c h är n u e n l y c k l i g m o d e r åt flere f u l l v u x n a barn.
Sagan o m de s k y m d a stjärnorna har j a g förtäljt d e m, o c h m i n äldste s o n studerar som v e t e n s k a p s m a n deras banor.
Skämt- s a m t har han n y s s omtalat, h u r u h a n un- d e r d e t s e n a s t e, r i k l i g a stjärnfallet r ä k n a t ä n d a till 6 0 0 stjärnfall p å 5 m i n u t e r, d å han på professor Kvists enskilda observa- torium biträdt h o n o m v i d observationerna.
Och ingen enda önskan hade han ens tänkt p å att u t t a l a!
» Lyckliga n u t i d s u n g d o m, » hade professor K v i s t efteråt s a g t h o n o m, » s o m e j h y s e r nå- g o n vidskeplig tro på ödets ingripande i edert lif!
T u n g a, r e g n d i g r a s k y a r h a f v a e n g å n g, d e n 2 7 n o v e m b e r, f ö r alltid s k y m t m i n l y c k a s stjärna! » * (3r s k u g g o r n a s v ä r l d.
Några minnesblad för Idun af Vilhelm Bäckman.
Atelier-studier.
/ J m v i f ö r f l y t t a o s s till en m å l a r e - a t e l i e r i S t o c k h o l m v i d b ö r j a n af 1 8 5 0 - t a l e t, så finna v i d ä r e n s ö n d a g s f ö r m i d d a g s a m l a d e n å g r a u n g a m ä n m e d k o n s t n ä r l i g a o c h litte- r ä r a i n t r e s s e n, i n b e g r i p n a i lifligt s a m t a l.
A t e l i e r n är b e l ä g e n 1 tr. u p p i e t t h u s v i d — j a g tror trafikleden i våra dagar heter Kungsträdgårdsgatan.
D e n n a g a t a h a d e ett visst aristokratiskt anseende, t y v i d den- s a m m a h a d e å t s k i l l i g t h ö g f ö r n ä m t f o l k sla- git sig ner.
B l a n d andra k u n d e m a n ofta få s e d e n b l i n d e m e c e n a t e n e x c e l l e n s e n Gustaf Trolle B o n d e s resliga gestalt m e d d e t h v i t a h u f v u d e t, l e d s a g a d af e n k a m - m a r t j ä n a r e, ställa s i n a s t e g u p p i f r å n g a t a n n e r till v ä s t r a a l l é e n i » t o r g e t ».
I gen jag och a t e l i e r e n, s o m u t g j o r d e s af ett t ä m l i - s t o r t o c h h ö g t r u m, b o d d e eller, h v a d m e d v i s s h e t v e t, m å l a d e Marcus Larson Mils Andersson.
V ä g g a r n a i det stora r u m m e t voro nästan h e l t o c h h å l l e t u p p t a g n a af f u l l b o r d a d e o c h ofullbordade oljefärgstaflor m e d o c h utan r a m a r, eskisser, s t u d i e r, m o d e l l e r o c h kuri- osa.
Larsons v ä l d i g a dukar i n t o g o största väggytorna och imponerade genom sina s ö k t a effekter.
A n d e r s s o n s fint u t a r b e t a - de genre- o c h landskapsstycken voro jäm- förelsevis s m å.
Larsons grundteckningar i k o l v o r o o f t a u t s l u n g a d e m e d rå j ä t t e - kraft; m e d e n klatsch af sin p e n s e l k u n d e h a n s m e t a p å d u k e n e n t j o c k h v i t färg- kluns, s o m p å afstånd g j o r d e illusorisk verkan, hans kolorit var flammande.
An- d e r s s o n s rjensel h a d e farit s a k t a o c h v ä l fram, hans färger v o r o d ä m p a d e, s k u g g o r o c h d a g r a r b i l d a d e i c k e så s k a r p a m o t s a t - satser, att ö g a t l e d däraf.
N ä r L a r s o n k o m å s k å d a r e n att r y s a v i d s i n Brinnande ångbåt 205 (i flere r e p r o d u k t i o n e r), sitt Skeppsbrott i Bo- husländska skärgården, sitt Landskap med vat- tenfall i v i l d a k a t a r a k t e r, eller att s m å t t draga på m u n n e n v i d en marinmålning m e d s t o r m i g h i m m e l, u p p r ö r d t haf, s k e n från ett f y r t o r n m i d t i b r ä n n i n g a r, månsken m e l l a n s k y a r o c h e l d s t r i m m o r från e n p å e n m o l n f r i fläck h ö g t ö f v e r h o r i s o n t e n f r a m - ilande k o m e t, k u n d e b l i c k e n i stillhet hvila v i d A n d e r s s o n s Kärrmosse i Östergötland med vallhjon, Fågelfängaren på Norrbro, Oxdrift från Småland m.
— L a r s o n v a r i n g e n figurmålare, utan, när det b e h ö f d e s m a n s k a p i h a n s b å t a r eller f o l k i h a n s l a n d s k a p, an- litade han Kilian Zolls m e d v e r k a n — A n - d e r s s o n r e d d e s i g själf.
M ö b l e m a n g e t i ateliern v a r enkelt.
Af s t o l a r f u n n o s j u s t så m å n g a, s o m v i f ö r till- fället b e h ö f d e.
T v å stafflin t o g o i c k e l i t e t utrymme.
V i d d e t e n a satt L a r s o n i s k j o r t: ä r m a r n a m e d e n i b l i n d r a m s p ä n d större s p a c k l a d o l j e d u k f r a m f ö r sig, m e d p a l e t t och pensel i hand.
I n o m de två timmar, vi tillbragte i ateliern, m å l a d e h a n hvisslan- d e eller s m å g n o l a n d e h e l a l u f t p a r t i e t till e n marin.
» Just här, » utbrast han glädtigt, d å a r b e t e t f o r t s k r i d i t ett g o d t s t y c k e, i d e t han m e d penselskaftet pekade på en punkt af d u k e n, » j u s t h ä r skall s a m m a n s t ö t n i n g e n ske.
Det ena fartyget, en örlogsfregatt, ränner m i d s k e p p s in p å en kofferdibark, s o m n a t u r l i g t v i s k o m m e r att g å till b o t t e n.
M a n får s e f ö r t v i n a d e r ä d d n i n g s f ö r s ö k, m a - ster o c h t a c k l i n g, s o m g å ö f v e r b o r d, d r u n k - n a n d e; d e t skall b l i e t t k o l o r u m, h v a r t i l l m a n aldrig skådat m a k e n, eller h v a d tror n i?
» — V i t r o d d e n o g att d e t s k u l l e bli hårresande.
Andersson smålog.
L a r s o n — f. d. s a d e l m a k a r e g e s ä l l e n — h a d e b ö r j a t få m å n g a b e s t ä l l n i n g a r o c h s k ö r d a d e g u l d p å sitt n y a a r b e t s f ä l t.
D e t t a f ö r a n l e d d e m i n n e s t e c k n a r e n att v i d tillfället skrifva o c h tillägna h o n o m en i m p r o v i s a t i o n af följande i n n e h å l l: När jag i fantasiens slup Gjort mången stormig segling öfver diktens djup Oeh sist m e d nödflagg funnit hamn i evigheten, Då har ditt konstnärsrykte nått sin höjd; Som millionär du sitter helt förnöjd Och drager växlar på odödligheten.
— » S å skall d e t l å t a!
» u t r o p a d e L a r s o n.
» J a g målar ett vatten, s o m själfve M e l b y e a f u n d a s m i g o c h s o m i n g e n k a n g ö r a efter.
D e t skall i E n g l a n d b e t a l a s m e d h ö g a r af guld.
J a g r e s e r dit, o c h n i s k a l l få s e att j a g k o m m e r igen s o m millionär. » S t a c k a r s L.
D e t b l e f honom g i f v e t att g ö r a d e n s t o r m i g a s e g l i n g e n.
F ö r s t för- liste h a n, d å h a n s m e d så s t o r a k o s t n a d e r i V i m m e r b y t r a k t e n u p p f ö r d a villa, afsedd att b l i e n u n d e r v i s n i n g s a n s t a l t för u n g a l a n d s k a p s m å l a r e, år 1 8 6 0 b l e f l å g o r n a s rof.