Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De åtgärder, soin af deii af Fredrika-Breiner-Förbniidet tillsatta ltoiiiitén för utredande af de till Daiiinark iitvandraiide allinogefiickor- ilas ställning ocli arbetsförhållanden vidtogos, &amp; syftade, sedan iippgif- ter fr&amp;n södra Sverige och Daiiniark iiilieintats, Iiiifviidsakligen att fästa uppmarksamheten på de faror, so111 voro förbundna ined atvan- driiigen, att varna för de omtalade fiistekoiitoreii saiiit att liäiivisa till ett verkligt phlitligt koininissionskoiitor.
Koinitéii lat därför våren 1890 trycka ocli till prasterskapet i södra Sverige utdela ett slags adresskort.
Dessa kort varnade för de clåliga fästekontoreii och Iianaisade till det af Dansk ICvindesainfiind i ICöpeiihanin stiftade och af in y iidiglieterna godkända koiniiiissons- kontoret för tjänstsökaiide kvinnor, adress Stiidiestrzede 1.
Korten iit- delades i ett betydande antal genom priisterskapet till iitvandraiide t j änstflickor.
Dessiitom oii1bestjri.de koinitéii författandet och iitgifvandet af sill&amp; folkskrifter, hvilka i ett ' antal af 12,000 exeiiiplar iitdelacles dels genoin prästerskapet ocli dels geiioin välvilliga skollärares försorg.
Dessa sin&amp;skrifter inneliållla skildringar lir det verkliga lifvet ocli äro till frainst$lliiiilgssättet liiiiipade efter allmogens iippfattniiigsf ÖrinBgc?,; de liafva äfven, so111 det tyckes, blifvit inottaglia ocli lästa med be- gärligliet och intresse.
Afveii i Daninark Iiar med beröinviirdt nit arbetats för saken.
Redan under flera å r hade för frAgan intresserade inan geiioni nio- tioner sökt vinna riksdagens bifall till en lag, som skiille förhiiidra.
de r uazitoriserede~ fästekontorens verksamhet, men förgäf ves.
Å r 1891 fran~lades ånyo förslag i denna riktning, denna g h g af danska rege- ringen, och Blef då af riksdagen antaget.
Vid friigalis behandling begagnades de af F. 13.
F. samlade uppgifter sRsom be~~sningsme- terial.
Den nya lagen bestäiiliner bland annat, att koiiliiiissionärsskal) icke niå iitöfvas i saminaiiliaiig med idlcaiide af iitskänkniiigsrörelse, och att i större stader komniissoiiskoiitor för bhde inän och kvinnor icke må inryniinas i sainma ägendom.
Lagen bestiiininer vidare straff: böter eller i vissa fall fängelse för den so111; ~fordrcr eller i-nottager betalning utöfver taxan eller mot biittre vetande lämnar oiiktiga iipp- gifter, eller iiarrar och förleder folk att läinna siii tjänst, eller » f$- s t e r ~: ':) iniiiderårign iitaii in~lsnlans saintycke V ni.
Natiiïligtvis är det annii för tidigt att kiiniia iakttaga verk- *) i hiifviidsnk motsvaraiide rirt ustiiscljn&gt;.a.
ningarna af denna lagstiftningsåtgard, men det ar att hoppas, att den skall niinska farorna för de svenska tjaiistflickorna i Daninark.
Verkningarna af arbetet i dess lielliet hafva emellertid redan börjat visa sig, och den ena iiiiderrattelsen efter den andra liar in- gått, tydande på förändrade förli&amp;llaiideii ined afseende p&amp; svenskt arbetsfolks utflyttning till grannlandet.
Då dessa iinderrlttelser tycktes utvisa en minskning af deii svenska utvandringen, var det af vikt att erfara, om utvandringen verkligen aftagit eller om densamma inåliaiicla fortsattes fastan ined undvikande af (le föri.
sh illa kända koininissionskontoren; att få veta, livilka orsakerna kunde antagas vara till denna minskning, i händelse en sådan verkligen förefiiiines; och sist inen ej minst att erliålla upp- lysning o111 Iitirii det blifvit möjligt för clen del af befolkningen, soin förr iitvaiiclrade, att iiii i hemlandet vinna sitt uppehälle.
För ernående af kännedom i ofvaiistående viktiga punkter iii- fordrades uppgifter friii Danmark och södra Sverige.
S&amp; väl konungens befallniiigsliafvaiide i länen, prästerskapet och de bibelkvinnor, livilka arbetat i Daniiiark, som ock poliskontor och fangelser i Köpenhamn samt sliitligeii enskilda persoiiel * liafva välvilligt lämnat de erforderliga nppgifterna.
I det föl j ande skall jag söka saininanföra de upplysningar, soni erli&amp;llits, då dessa torde lämna förklaring till.
den förändring till det battre, so111 med afseeiide B i~tvniid~iiigeii ägt rum. '
Att antalet tjänstsökande, soni vändt sig till koin&amp;sionskbnto- ren i Köpenhamn, aftagit, franigår af föl jancle meddelande fran Dansk ICviil desamf uiicls aiitoriserede fcestekontor.
~ J e g kan da derlios nieddele dem, a t det siclste A a r omtreiit ingen sveiiske Yiger liar vzeret her, og a t det ikke blot er saa her til Kontoret, men at det er saaledes paa alle F~stekontorerne, a t Tilstrsniiiiiigeii er aftaget mere og mere, og det sidste Aar helt.
For Laiidnicendene er Saviiet ineget stort, (la de ved Mai og November altid tidligere var sikker paa a t kiiiine fan en Del Meieri- og Roepiger af de svenske, som ved de 2 Skiftedage iscer kom hertil, men nu er der ingen at fas.
Her fra Kontoret bliver jo nok i Aarets Lob bort- fsstet en Del svenske Piger, men det er saadane Piger, som tidligere har haft Tjeneste i Daninark.
:) A t t utvandringen af ven till den danska landsbygden niinskats framgk genom följande uttalande af bibelkvinnan IkIargaretha Jonsson, soin iiiider flera somrar rest omkring p&amp; de danska agendoinarna, dar svenskt arbetsfolk förekommit.
Hon skrifver: » Att utvandringen aftagit är nog sanning, ty sockerfabrikerna '
121 på Laaland liadc af brist p % svenska flickor införskrifvit ett 30-tal ryska pigor sista soiiimareii., A t t afven tyska flickor börjat arbeta i Danmark fram&amp; af en notis i NationalticZende, livari nyligen.
meddelats, att från Ost- preiissen ankommit 400 flickor för att i sommar arbeta på de danska livitbetsfälten.
Dessa flickor stå under uppsikt af en äldre gift ~ Q k o n o m ~ som, följt med frhn deras hemort.
d e t a r ock att hoppas, att flickorna genom denna anordning koinnia iinder battre skydd, 211 hvad förliållandet varit med de svenska arbeterskorila.
Vid de förfrågningar, som gjorts hos en del försainlingar i södra Sverige, liar från de flesta af dem kunnat svaras, att iitvaiidringsn aftagit.
Så skrifves från en försainling, att iitvandringen af allmoge- flickor därifrhii till Daninark nitstaii alldeles upphört, från en annan församling, att utvandringen till Danmark betydligt aftagit o. s. v. A t t iitvandriiigen minskats torde man sålunda kunna anse som ett faktiiin; detsainina visa afven nedanstående siffror, eliurii de på samma gång vitna 0111, att utvandringeii likväl fortgår i ganska betydlig skala.
Antalet af de ~oplioldsbsgeriu ' ~ '), som frkn poliskontoret i Köpen- hamn iitlaiii~iats till svenska tjänstflickor iinder de senare åren, liar uäinligeii varit Kr 1889 ..................... 394 st. 2 1890 ............: .. ...... 307 D 1891 ..................... 313 B » 1892 ..................... 287 B Bevis af sainina art gifva ock följande af statistiska byråii läin- nade uppgifter angående utflyttningen till Daiiniark frin Kronobergs, Blekinge, ICristiaiistads, ~Ialinöhiis, Hallands och Kalniar laii af ogifta kviiinor öfver 1 5 år under tiden 1885-1891. " " ")
, Landsbygden.
Stiideriia.
Hela omrAdet.
Ar 1885 ............ » 188G ............ » 1887 ............:, 1888 ............ l889 ............ D, 1890 ............ w 1891 ........... 707 683 584 597 591 510 483 391 331 359 423 332 244 218 1,098 1,013 943 1,019 933 754 701 *) En s k.
~opliolclsl~og~ s k a l innehafvns af hvnr och en som i Dan- mark söker tjiinst; eu stor m#ngcl tjlustflickor uttaga clock opholclsbog först (1: ' de anliincla till sin best&amp;miuelseort pH landet.
O G) Utvandringen försiggdr i mycket större skala, 5ii dessa siffror an- gifvn, ty de statistiska t: bbellerna upptaga endast sfidaila personer, som be- gikt utflyttningsbetyg fïln siii församling; flertalet reser iitail att begka sddont betyg.
- As1886.
x Lands- Sta- Hela Lands- bygden.
desna.
oiiir !idet.
P -- As 1891.
StM- v Hel: &amp; derna.
onirbdet.
93 .- 93 Kronobergs läii ...... 229 1.
230 2 Kalm ar ...... 21 23 5 22 l7 Blekinge » ...... 119 41 160 108 20 l28 Kristianstads » ...... 173 27 200 140 13 153 alinölis ...... 142 290 233 1.10 172 282 Hallands s ...... 23 20 43 15 8 23 Siimina 707 391 1,098 483 218 701 Vid betraktande af dessa siffror tyckes inan på ett alldeles direkt sätt kiiiiiia spira Fredrika-Breiner-Förb~mdets inflytande, då en niarkbar minskiijiig i utvandringen visar sig år 1.890 och det just var hösten 1859 som Förbundet upptog denna utvandringsfråga.
Liknande sp8r efter Förbundets verksainhet torde man finna däri, att minskningen i utvandringen egentligen ägt rum iiioin I&lt;rono- bergs l#n, det län, livarifrån utvandring förr inest utgått, och dit Förbundet därför förlade sin liufvudsaklig~ verksamhet.
E t t bevis för att utvandringen det oaktadt äniiii fortgår, finner inan däri, att Margaretha Jonsson i samma bref, som ofvan citerats, langre lied skrifver, att] ?h de G8 gårdar, soii1 hon och en annan bibe1kvii; na besökt iinder sommaren, de träffat 879 svenskor.
De soin ä it vandra synas emellertid numera undvika koniinissioiis- kontoren i ICöpenliamn och undgii därigenom en af de största faror, som dessa resor förut inedförde.
Så skrifver kyrkoherden i en af 8målands landsförsaiiiliiigar, sedan lian först meddelat, att utvandringen af allmogeflickor från lians församling fortgår oförminskad: med afseeiide på utvandring a.f tjänstepigor till Danmark Iiafva de förr vanliga mellanhänderna, s. k. stiidselmän, koiniilissionarer och stiidselkontor alldeles upphört.
Pigorna göra numera aftal med sina linsbönder i Danmark om tjiiiisten för niistkoinmaiide år, taga då ined sig en och annan nybörjare, som saknar plats och bereder henne en sådan och det sodomitiska Köpenliainn sky de soin pesten.
J a g liar icke hört, att någon inom min församling varit nog olycklig att råka ut för en sadaii förförelse.
Betecknande är- att på en folkinängd af 3,365 personer äro under 1892 har icke födda mer än 2 oäkta barn och af deiii li&amp;rstaininade intet f r h Da1imark.s Frhgar man efter de skäl, so111 föïanledt ininskning i de sveii- ska tjänsteflickornas utvandring till Danmark, framstallas de vanligen i enlighet ined nedanstiiende af en priistinan uppgifiia punkter.
a) Den dåliga och ofta lijärtlösa beliaiidling de där rönt, isyiiner- het dh de blifvit förförda eller af nhgoii orsak blifvit sjuka eller an- iiars oförmögna till arbete; b) Det inyckiia obehag och de tralcasserier frbii polis, koiiiiniinal- iiiyndiglieter ocli fattigviolrden, so111 förorsakats genoni de sjukligs och d eriies- fallna tjänstflickornas %terförpassande och öfverföraiide till f; ' d landet likt brottslingar; c) Dessa flickors bekyininer och srbriglieter a t t sedan liar lieiniila f å någon iitkonist eller vinna ' sin bärgning, ty sällan 11s de fatt ii&amp;- got bidrag från fadern till det eller de barn de inedföra från iitla.ndet; d) D e varningar och iipplgsiiingar soin s % val genoin priister- skapet och fattigföresthildariie soin ock genom Fredrika Brenier-För- biiiidet meddelats och spridts bland folket.
Ofvaiinäinnde prästinan fortfar: Med ett ord: » iitrandringen till dessa länder Itar förorsakat bhde emigranterna sjiilfva, deras föräldrar och anhöriga, griisterskap och fattigvård etc. sh inycket besvär, svhriglieteï och bekyininer, ja för de flesta förliistes och kostnader, a t t jag tror a t t de.
flesta lm ledsnat vid den slaf inarkiiacleri.
D Liksoin det pk den tid, d&amp; iitvandriiigen stod på sin 1iöjdpiinl; t var omöjligt a t t säga huru ni %ilga so111 iitaandrade, lika oinöjligt iii.
det iiii a t t bestäindt säga, i hvilkeii grad iitvaiiclringen iniilskats.
Maii kan blott af sniiiniaiist~iiiiiia1ide uppgifter sluta sig till att den- sainnia betydligt aftagit och a t t en väsentlig griiiicl härtill ar0 de faror och svhriglietei., soni arbetet i det fr&amp;ininaiide landet förde med sig.
Meii det a r lätt a t t inse, a t t så länge f r h Danniark bjöds god: i.rbetsförtjiinst ocli godt kostl&amp;ll, om ock i förening nied 1i8rdt arbetc!
ocli stora sedliga faror, iiiider det a t t på saniina gang i Iieinbyg- den viil läiiinades utsikt till arbete inen klen arbetsförtjiinst, s % länge fortfor ock einigrationen.
Nfgon egentlig minskning i deiisainina kiinde ej väntas förr äii arbete iiiider goda villkor äfveii erbjöds i lieinlandet.
E t t sidant tillfälle till arbetsförtjiiiist har einellertid ilii yppat sig genoiii de livitbetssockerfabriker, hvilka under de seiiare åren deii ena efter den andra iippst8tt i S k h e, s % a t t darstlides iiii finnas 10 siidana f abri ker.
Enligt erliållri a uppgifter af verkade dessa f abriker iiiider år 1892 307,812 toii betor.
För skötseln af 2 hektar livit- betor skiille iiiider soinriiariilknaderiia erfordras 3 lrviiisdagsverkeii clagligen och skiille s&amp;ledes för ~f \ ~aiiiiäinnda areal liafva fordrats imge- far 15,400 kvinnor.
Frkn S k h e läniiias alliniiiit den iippgifteii, a t t niånga af dessa iwbeterskor koinina frhn södra Sm %la.iid samt f i l h Halland och Ble-
kinge, och approxiinativt har dessa för soiiimararbete iiivandralicle ar- beterskors aiital uppgifvits till 4,000, därsf Sinålaiicl skulle liiiniia största kontingenten.
Arbetet å livitbetsfalteii räcker i 8 k h e liksom i Danmark in %- iiaderila maj-november.
Lönen ar 1 kr.
pr dag om 11 arbetstiin- inar.
Under v i r och liöst~nånaderna arbetas vanligen på ackord, då dagspeiiiiingen varierar mellan 1: 25 och 2 kr.
Arbetsgifvaren.
upp- låter fri bostacl nied nödigt bränsle till ruin och matlagning samt madrasser och filtar kostnadsfritt.
Shväl arbetstid so111 lön torde ungefär motsvara de i Danmark vanliga.
E n skilnad är dock, att inaii i Daiiinark numera briikar Iniiina arbeterskorna fri kost, inen däremot något lägre lön.
Maii liar riaiiiligen fiiiinit detta fördelaktigast, emedan arbeterskorna, när de själfva skulle sörja för sin mat, iakttog0 en s % stor sparsaniliet, att de p % den klena kost de bestodo sig icke orkade med det Ilhrda arbetet.
En fråga, som helt naturligt frainställer sig vid betraktandet af dessa förlihllanden torde helt visst vara denna: då det arbete, ' som utföres ph hvitbetsodlingar i Daninark icke ar hårdare eller tyngre an det i Skåne, d % den korta resan ju icke kan 1iafw.c någon namn- värd ekonomisk betydelse och då löiieförli&amp;llandena äro ungefar lika, livarfdr skall då arbetet på det ena stallet vara iner fördärfbringande Hn pk det andra?
Ligger det kanske en saaning uti det, som från ett Iii11 i Danmark skrif vits: D det ar en orimlighet och en niissförstådd Iiiimani- tet att vilja motarbeta svenska tjänstflickors utvandring till Danmark?
n Deii som tagit del af de siffror, so111 Iiar ofvaii meddelats eller eljest närinare satt sig in i förhallandena fr8gar dock icke så.
Vi erinra blott om liiirn det förr gick till sedan tidniiigariie nieddelat att svenska tjänstflickor voro att förvänta till Köpenhamn ined den eller den %iigbkteii.
Man bokstafligen sloks om flickorna, och sedan föstes de i stora flockar liksoin boskap genom Köpenliainns gator.
Var någon af dem nog oförsiktig att begifva sig ut på egen liaiid, blef Iion inången ghng formligen öfverfalleii af någon agent, suin ville för- tjäna p i henne genom att skaffa henne plats eller på annat ännu ovärdigare satt ockra p % henne.
Soin de svenska bondflickorna lätt igenkäiinas på den rödrutiga halsdiikeii, so111 sydsvenskorna allinaiit begagna, hade ' de svårt att undgå sina förföljare, livilka ofta sökte locka dein in på kallare och kafder.
Och ve den som följde!
Komma flickorna iit p8 landsbygden aro de väl något bättre fredade, inen de arbeta iiiider lciinslan af att vara föreinål för förakt och deiiiia känsla tynger dein djupt.
Danskorna sj alfva hålla sig
allniänt fijr goda att arbeta soiii hvitbetsplockerskor, och iiinaii sven- skoriia började aiivändas var det endast de sämsta danska kvinnorna, soni åtogo sig niimnda arbete.
På samina gbng som svenskoriia öfver- tagit arbetet Iiafva de ock fått öfvertaga det dåliga ryktet - ined eller iitan skal.
E t t ytterst lättsinnigt lif föres ock å en del af de danska gårdarna.
Där finnes ingen iippsikt öfver folket i moraliskt afseeiide; kvinnorna bafva väl sina särskilda bostäder, men, vanorna äro sadana vid g&amp;rdarna, att komma karlarna inte in geiioni dörrarna, s&amp; krypa de in geiioin fönstren eller fl.ickorna lit. » Det torde icke vara lätt för de unga.
kvinnorna att iiiider sbdana förli~llaiiden bevara sig rena och ofördärfvade.
Jämför man dessa förhållaiiclen nied deni, iiiider hvilka de fram- niamle arbeterskorna lefva i Skåne, inser inan latt de fördelar arbetet där inedför.
Det maste vara ett starkt skydd för (le oerfarna Iandt- flickorna att vistas bland människor, soin tala deras eget språk, som lyda iincler sainnia lagar som de sjiilfva, att arbeta bland ortens egen .befolkning ocli vara jlmnstalld inecl densamma samt att hafva s h l a g e n fri fran arbete, Iivilket i allniäiiliet icke är förli8llaiidet i Danmark, och att förstå och liafva tillgång till giidstjiinsteii.
Det anseende, de främmande arbeterskorna åtnjuta i Skbne, synes också i allmäiiliet vara godt; ma11 skrifver, att de äro spar- samma, dugliga till arbete och i dlm#iihet ailstiindiga.
Emellertid synes det, som om verkningarna af iitvandriiigen till Daiiinark visade som sig äfven liar.
Naii shifver niiinligen, att cle s~~~ålaudsflickoi-, arbeta b livitbetsåkrarna, voro Iiyggligare förr iin nu, och att inaii anser att anleclningen därtill ar, a t t många bland deiii under ett eller aniiat &amp; r förut varit i Daninark, Iivarifriii de återkoiniiiit mer eller niindre förvildade^.
Aleii vistelsen å franiniaiide ort, tifveii inom fiiderneslandets gränser, litan egentligt hem, med bostad i stora kaserner, med saknad af det band, som anförvanters, vänners och lärares närhet iitgör, iileclföra i alla fall stora frestelser och laror.
Det bör därför ligga i de skhiiska arbetsgifvariies intresse, likasoin det bör vara deras plikt, att inecl välvilja ocli omtanke ordna för sina arbeter- skor.
Det är ej nog, att dessa förtjäna penningar och kunna spara.
Arbetsgif varne Iiafva skylcligllet att tänka af ven på arbeterskornas s&amp; val hygienislm som moraliska val.
Uppkoiniiier en opinion inom landet, att arbetet % hvitbetsodlingariia är fördärfligt för arbeterskorna, skulle sådant säkert blifva till skada för ocllarne själfva.
Saviclt våra iinderrättelser gå, kan inan emellertid spåra åtskil-
atpiirder ' i god riktning till arbeterskornas basta.
Det är att hoppas, att den nya indiistriens inålsniiiii allt mera skola inse bide sin plikt ocli sin fördel ocli darför göra livad de kiiniia för att be- fordra ett godt f örliållande bland sina arbeterskor.
Häriiied tror jag inig i liufvndsalc lia redogjort för de mått och steg, soin vidtagits för att liajda den för liela vårt nationella lif sh ödesdigra utvandringen af svenskt tjänstefolk till utlandet, d. v. s. livad soin rör en sida däraf: den f r h i Sinåland ocli våra sydliga pro- vinser phgheiide &amp; flyttningen af allinogeflickor till Danmark.
Det Iiar vidare varit mig en gliidje att påvisa!
hriisoin tack vare energiska åtgardei; fran så viil svensk som dansk sida samt i följd af gynnsain- niare förliållaiidcii i lieinlaiidet, en märkbar iiiinskiiing i denna einigra- tion knnnat spåras.
Så, glädjande detta an ina vara, får iilaii dock ej daraf draga den sliitsatsen, att frågan liärined nått sin lösning, att inyiidighetei- ocli manniskovannerna kunna slå sig till ro, trygga i den tankeii, att allt blifvit gjort so111 kaii och bör göras.
Tvaytoin.
De erfarenheter, man genoin ett närinare ingående i saken vunnit, gifva vid lianden, att liar o111 iihgoiisin galler det att ej hvila eller förtröttas.
Hittills Iinr det vackra samarbete soin pågatt .inellaii ' präster- skap, iiiyiidiglieter, lcorporatioiier och enskilda - ett samarbete livari Freclrilia-Rreiner-För1.1ii: idet Sifven haft glladjhi taga del - visat sig niedföra viilsignelsebringaiide resultat.
Att arbetet till froinina för de nnga lcainiior af arbetsklasseii, soin af nöden drifvas a t t utvandra till fraininande ort, vare sig inom eller iitoin faderlieslaiidet, liärined ej niåtte afstanna, ar en önskan livari vi # ro öfvertygade, att alla varma iiiäiiniskovi$ner af lijiirtat instainina.
Gertrud Aclelbory.
Ett historiskt fynd.
Hvad jag gariia skulle vilja kunna visa det!
J a g tycker mig se s&amp; inånga riiiiliga ögon, soin skulle blicka p H det ined en viss för- tjiisning - gamla iniiiiniskors ögon; de.
unga Iia ingen tid för sldaiit.
Det ligger liar på bordet framför mig och lyser i varsolens ljus, som o111 det vore gjordt i går.
Ocli dock ä r det gamnialt, mycket gammalt.
Nar jag betraktar detsaniiim, tycker jag mig se en iing, ljus- lagd inaii, med adel profil, snillrika d h g och uppåt riktad blick.
Htin iir insvept i en fin, bl % slängkappa och fran~sager i ett slags lianryck * ningstillst&amp;nd sina djupa tankar, dar han vandrar ensam ph en skogs- höjcl iitmed stranden af Göta alf, ty där liar lian ofta vandrat.
Eller ocksh tiinker jag mig Iionom st$eiide på berget iitinedl samma iilf och skåda ut öfver Venern.
I sina bref talar lian oin sin vistelse på Råiiiini såsoni den lyck- ligaste tid i sitt lif ..
Han tillbringade där tvenne soinrar.
Det var p&amp; det nara Råiiiiin belagna Lindås, som lians dröm- mars förverkligade ideal vistades.
Kanske vandrade de ofta tillsain- mans vid i-ilfveiis brus iiiider de väldiga traden.
Att den historien sliitade soni mången annan » riktigt intressant » kärleksliistoria, det veta vi, ty han beriittar i sina bref, att Eos, som lian iilskade benainna henne, blef gift och bosatte sig i Finland.
3Ieii lian hade iinyint hennes älskliga bild i sin sjal, saliert för lifvet, och stort måtte det Iiafva varit för lieniie att veta sig liafva varit en shdan sjlils lj nfvaste dröm.
Långt sedan lians Eos gift sig, ingick lian äktenskap med en aiiiian adel kvinna, af livilkeii lian var iilskad och hvillten han nog iilskade, fast ej mecl saniina Iiänförelsens glöd, soin linii älskade Eos.
Till Eos skref lian p&amp; en liten bl % silkesdyna, iiedaiisthende vers, och hon syc ' de den med sitt eget gyllene Iihr, sydde öfveï halis bokst " f a ver: Det första s h ett lij#r ' ta fhr kan tiden aldrig hela.
3Ian fifangt vill s h bjuda till med andra Iijartaii dela.
Den det åt nya lagor liiiniiai.
lian finner lätt, A t t Bilger eller sakned hainnar deii förstas rätt.
Detta var fynclet.
B %de lims och lieiilies Iijiirtesår iiro liiiigesec2an llikta.
P k eii landtkyrkoghrd i siiirheten af Greifsivald står en Iiög grafsten.
Uncler den hvilar hala, och p % steiien star: O viva, viva Divinitas!
mea aniilm Anima!
Tibi fiii, Tibi siii~i.
Tliorilcl.
(O i lefraii&amp; giiddoiiiligliet!
Bliii sjals själ!
Diii var jag, din ar jag!)
Maii hade fiiiinit grafskrifteii bland liaiis efterlainnade papper.
Eli aflagseii släkting till Eos liar beiiäget låiiat mig s fyiidet W. Det liar gått och går i arf iiioiii faliiiljeii ocli betraktas nied rö- relse såsoiii ett tyst vitiie om en skön idyll.
Alma A.
En återblick på 1892, års bokkatalog.
Evad all nialiseii har att säga om de skrifvonde danieriias stora iiigckeiiliet, s&amp; är det, iiar allt koiiimer onikriiig, blott ett ganska ringa Iiörii af litteratureils vidstrackta falt, soiii de för siii del lagt beslag på.
1SrIaii beliöfver bara geiioingi det flydda årets bokliaiidels- katalog för att finna, att blniid den stora iiiassan litterära alster, soiii iiiider 1892 sett dagens ljiis i rgrt land, ett försviiinaiide aiitd bXrn lcvinlika författareiianin.
A r detta att anse som ett sorgligt eller glädjande tidens tecken?
Det beror dldeles p&amp; hur inaii tar det, antingen inan betraktar cla- ineriias iiteblifrande friii deii vittra viidjobanaii so111 ett Bevis på oför- måga å deras sida, eller i detta fall tillämpar det gamla ordsgråket, - ocli det göra iiog de flesta - att kviiiiiaii » bör bli vid sin last », skledes Iielst afliålla sig från skrifveïi.
TTare iiii liiiriiied liiirii soiii helst, ett faktiim är, att 1892 varit ett torrkr inom deii sven ska litteratiireii, f ör s&amp; vidt densaniiim idkats af biiiiior.
Endast få af våra förniiniligare författarinnor liafra i bokform framlagt resiiltatet af sitt arbete.
H a de shledes varit sys- slolösa?
frågar iiiaii.