Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Härutinnan egde nemligen den oegentlighet rum, att, ehuru Carolinska institutet förklarades böra dana skicklige läkare för alla grenar af medicinalverket till Statens tjenst, erhöllo dock institutets utexaminerade elever icke kompetens till andra Statens tjenster än bataljonsläkare-befattningar, hvilket, sedan dessa slag af tjenster delats i tvänne lönegrader, tillämpades så, att endast den i lägsta lönegraden (2:dra bataljonsläkaretjensten) kunde af dem ernås.
Hos fakulteterna ökades densamma derigenom, att kirurgie magisterexamen, ifrån att vara endast en pröfning i kirurgisk och obstetrisk operationsfärdighet, såsom från början var ätnnadt, i tidens längd så småningom förvandlades till en examen, omfattande hela den kirurgiska pathologiens och therapiens fält och således kom att röra sig på ett område, som till en stor del tillhörde medicine licentiat-examen, särdeles sedan Opsala universitet, år 1839, och Lunds år 1844, fått lärostolar för kirurgi och obstetrik.
Slutligen blef kirurgie magisterexamen icke den enda pröfning som medicine licentiater måste genomgå inför Carolinska institutets lärare, till vinnande af full legitimation; ty äfven embetsprofvef, hvilket egentligen skulle afläggas inför Sundhets-kollegium, kom under tidens lopp att till en del verkställas inför institutets lärare i medicina legalis, ehuru profvet icke af institutet utan af bemälda Kollegium bedömdes.
A andra sidan måste institutet, som fått rättighet att dana och utbilda sjelfständiga elever till läkare för alla grenar af medicinal-verket, och som med flertaligare lärarekrafter och vida rikare undervisnings-materiel Bih. lill 11.
Brot. 1162 & t ,163. 8 Sami. 21 Uåft. 2 10 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande Nia 9i kände »ig i stånd att meddela en medicinsk undervisning, fullt jemngod med fakulteternas, såsom en orättvisa uppfatta den underordnade kompetens, som tillerkändes dess utexaminerade elever.
I följd af nu antydda förhållande kunde icke någon enig samverkan uppkomma mellan fakulteterna och institutet.
Försök gjordes väl tid efter annan att åstadkomma ett närmande mellan läroverken och en bättre inrättning af dem; men dessa strandade mot den stridighet i åsigter, som uppenbarade sig emellan universiteternas fakulteter, å ena sidan, samt Carolinska institutet å den andra.
Sedan genom de nya Statuterna för universiteten i Upsala och Lund den 2 April 1852 samt Kongl. Majits nådiga Skrifvelse till Hans Kongl. II.
Kronprinsen, universiteternas dåvarande kansler, den 22 April 1853, blifvit uttryckligen föreskrifvet, att medicine kandidat borde, för att kunna till undergående af licentiat-examen emottagas, tjenstgöra vid hufvudstadens kliniska inrättningar minst ett år (en föreskrift, hvarigenom stad fastades den redan utbildade praxis, enligt hvilken dylik tjenstgöring egt rum äfven innan licentiat-examen absolverats) hvaremot i fråga om klinisk tjenstgöring vid barnbördshuset fick förblifva vid hvad derom tillförene vore stadgadt; samt
Carolinska institutet alltså fått åliggandet att undervisa universiteternas läkare-elever både före och efter licentiat-examen, började man likväl allmännare inse behofvet af den medicinska undervisningens ordnande i sin helhet.
Under tiden hade Rikets Ständers uppmärksamhet äfven varit rigtad på ifrågavarande ärende.
Vid pröfningen af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till 1840 års riksdag angående förhöjdt anslag till Carolinska institutets stat, föreslog Stats-Utskottet, efter att hafva påpekat den vidsträcktare verkningskrets och det inflytande på den medicinska undervisningen institutet erhållit, att Rikets Ständer måtte icke allenast bifalla Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, utan äfven ytterligare anslå 400 R:dr B:ko löneförhöjning till hvardera af de sex professorerne vid Carolinska institutet, under vilkor likväl, »att vid den organisation institutet nu erhåller, en yngling, som vid universitetet genomgått en förberedande filosofisk kurs, sedermera må kunna vid berörda institut fullborda sin bildning i medicinska yrket till erhållande af medicine doktors grad.»
Till följd af anmärkningar emot formen för det sålunda föreslagna vilkoret, som Stats-Utskottet, oaktadt erhållen återremiss, vidhöll, kom dock Rikets Ständers underdåniga skrifvelse att endast innehålla, det Rikets Ständer bifallit Kongl. Maj:ts nådiga Proposition och beviljat ett ytterligare anslag till omförmälda löneförhöjning, »under vilkor likväl att institutet, i öfverenstämmelse med Kongl. Maj:ts för detsamma utfärdade nådiga reglemente af den 11 December 1822, erhåller en sådan organisation, att pålitlige och tillvande läkare för alla grenar af medicinalverket till Statens tjenst vid samma institut kunna danas.» Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskollets Betänkande N:o »4. 11 Vid 1847—1848 årens riksdag anhöllo Rikets Ständer hos Kongl.
Maj:t, att en komité af sakkunnige män måtte blifva nedsatt med uppdrag att utarbeta förslag till den medicinska undervisningens ordnande, samt att Kongl.
Maj:t derefter täcktes vidtaga de åtgärder, hvartill detta förslag kunde föranleda; och då denna underdåniga hemställan allt intill 1856 års riksdag ej föranledt till någon åtgärd, upprepade Rikets Ständer sin anhållan i underdånig skrifvelse den 10
December 1857, hvarvid tillika anfördes: »I sammanhang härmed och då, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, de läkare, som genomgått lärokursen vid Carolinska institutet, icke äro tillerkände enahanda kompetens till läkarctjenster, som de, hvilka vid universiteten blifvit examinerade, få Rikets Ständer, enär den vid bcmälda institut meddelade undervisning måste anses icke allenast motsvarande utan ock i flera delar fullständigare, än den, som vid universitetens medicinska fakulteter kan åstadkommas, i underdånighet hemställa, att de läkare, hvilka genomgått alla vid institutet föreskrifna examina, måtte tillerkännas lika befordringsrätt med dem, som, efter aflagd medecine licentiatexamen vid ettdera universitetet, undergått den s. k. operationsexamen och erhållit kirurgie magister-diplom.
» Härefter förordnade Kongl. Maj:t en komité, som den 30 Juni 1859 afgaf underdånigt betänkande angående medicinska undervisningens ordnande, hufvudsakligen af innehåll, att, med indragning af såväl de vid Upsala och Lunds universitet befintliga medicinska fakulteter, som af Kongl.
Carolinska medicokirurgiska institutet, ett enda medicinskt läroverk borde inrättas i Stockholm, för hvars behof således alla de vid ofvannämnde undervisningsanstalter befintliga inrättningar och materiela hjelpmedel, så vidt möjligt vore, skulle komma att användas; öfver hvilket förslag underdåniga utlåtanden afgåfvos af ej mindre universitetens medicinska fakulteter och Carolinska institutets professorer än äfven af Akademie-kansleren och Sundhets-kollegium, hvarefter Kongl. Majit i ärendet fattade beslut och meddelade detsamma i nådigt bref till Sundhets-kollegium den 26 April 1861, jemte det »Stadgar för Carolinska medico-kirurgiska Institutet», af samma datum, utfärdades.
Ur dessa sednare torde följande, såsom för den nu förevarande frågans bedömande af särskild vigt. böra återgifvas.
O " O I lista §:n stadgas att
Institutet »skall med medicinska fakulteterna i Upsala och Lund deltaga i läkarebildningen, vid hufvudstadens kliniska inrättningar bestrida den hufvudsakligaste delen af den praktiska undervisningen, så i medicin sorn i kirurgi, samt, lika med nämnda fakulteter, ega att anställa praktisk medicinsk eller medicine-Iicentiatexamen.» 2:dra §:n ställer Institutet under öfverstyrelse af Kanslern för Upsala universitet, och 3:dje §:n föreskrifver, att de för universiteten utfärdade statuter skola för Institutet gälla till efterrättelse i alla de delar, som på detsamma ega 12 Allmänna Besvärs- och Elionomi-Vlskottels Betänkande N:o Si. tillämplighet} och om hvilka ej i sfadgarne annorledes förordnas, Den 4:de §:n och åtskilliga af de följande anordnar åt
Institutet en styrelse af ett lärare-kollegium, i närmaste analogi med universitets-fakultefernas.
31 § bestämmer hvilka hufvudämnen äro föremål för den vetenskapliga undervisningen vid Institutet, nemligen anatomi, histologi, physiologi, medicinsk kemi, toxicologi, praktisk medicin, pharmacognosi och pharmacopé, pediatrik, syfilidologi och dermatologi, psychiatri, praktisk kirurgi, ophthalmiatrik, obstetrik och gynmcologi, pathologisk anatomi samt rätts- och stats-medicin.
Den nästföljande § ger anvisning på de sjukvårdsinrättningar i hufvudstaden, som skola vara för de studerande tillgängliga till vinnande af klinisk undervisning och praktisk öfning, nemligen Serafimer-lasarettet, Allmänna Barnhuset, Allmänna Barnbördshuset, stadens och länets kurhus samt hospitalet för sinnessjuka å Konradsberg.
Den 34 § föreskrifver, att vid Institutet skola finnas, underhållas och förfullständiga» följande materiela hjelpmedel för undervisningen, nemligen bibliothek, anatomiskt museum, samling af kemiska och farmaceutiska preparater och droguer med tillhörande mineralier, samling af kirurgiska instrumenter och bandager, samling af förlossningsinstrumenter, anatomisal med tillhörande lägenheter samt erforderliga apparater och kemiskt laboratorium.
Föreläsningarne såväl som undervisningen i öfrigt och kontrollen derå äro ordnade på akademiskt sätt, examenspröfningen sammalunda o.ch slutligen bemärkes, att i afseende på kompetens till lärarebefattningar vid institutet föreskrifves, i likhet med hvad för universiteten gäller: i allmänhet att sökande till lärarebefattningar skall hafva förvärfvat medicine doktorsgrad eller fullgjort de för vinnandet deraf föreskrifna prof: att sökande till professorsbeställning skall fullgöra de vanliga lärdomsprofven, bestående af en disputation och två föreläsningar, hvilka prof bedömas af lärarekollegiet vid institutet, likasom af fakulteterna vid universiteten: och att vid återbesättande af lediga adjunkturer på enahanda sätt förfares: varande jemväl vid institutet tillåtet att anställa docenter och amanuenser.
Så vidt det var möjligt att på Carolinska medico-kirurgiska institutet tillämpa hvad som utgör kännetecknen på en akademisk fakultet, har sådant alltså skett genom ifrågavarande stadgar, och de olikheter, som må förefinnas. kunna ej anses annat än såsom oväsendtlig» i fråga om en högskolas organisation, Och likväl har Carolinska institutet, åt hvars utrustning med lärarekrafter på sednare tid egnats till och med mera omsorg, än i fråga om universiteten, och hvars öfverlägsna styrka i afseende på materiela resurser är allmänt erkänd, fråntagits allt annat inflytande på den theoretiska delen af läkarebildningen, än som kan utöfvas under den företrädesvis praktiska undervisning, hvilken bereder medicine-kandidaten till licentiat-examen.
Då Utskottet trott sig kunna uppsöka skälen till en sådan anordning uti de anföranden, som inom de särskilda Riks-Stånden före remissen af hvarje motion Allmänna Besvärs- och Ekonomi Utskottets Betänkande N:o 94.
13 afgifvits till förmån för den af Kongl. Majit beslutna åtgärd, anser Utskottet sig lämpligen kunna uttala sin åsigt i ämnet, på samma gång som Utskottet till granskning upptager de för den motsatta meningen andragna skäl, hvilka synas kunna ega någon vigt eller verkligt inflytande på frågans bedömande.
Sålunda har till en början anförts, att den examensrätt Carolinska institutet egt i theoretiska ämnen, endast föga varit begagnad, och att förändringen i detta förhållande således ej kan medföra några vidt utseende följder.
Detta skäl synes dock Utskottet vederläggas af samma orsak som den förebråelsen, att så få genomgått hela studiikursen vid Carolinska institutet, nemligen bristande kompetensrätt för dess lärjungar; och då lika litet aflagd kirurgie kandidat-examen vid Carolinska institutet berättigade till undergående af licentiat-examen vid universiteterna, som aflagd medicine kandidat-examen vid universiteterna berättigade till undergående af kirurgie licentiat- och kirurgie magister-examen vid institutet, så inser man lätt, hvarför ingen annan aliade den theoretiska examen vid institutet, än den, som genomgick hela kursen derstädes.
Man skulle således kunna på samma skäl påstå, att det föga betydt, om man äfven borttagit den praktiska eller licentiat-examen från institutet, då så få äfvenledes aflade denna examen derstädes.
Men häri lag just en af bristerna i sambandet och samverkan läroverken emellan, att icke motsvarande examina voro gällande vid ile olika läroverken.
Änskönt Utskottet förmenar, att, tvärtemot hvad sorn är vordet emot Carolinska institutet anmärkt, institutets theoretiska examen i det väsendtligaste motsvarat medicine-kandidat-exainen — i afseende hvarå jemväl bör anmärkas, att institutet sjelft 2:ne gånger, ehuru utan framgång, sökt. genom vederbörande få den ändring, att de olikheter mellan dessa begge examina, som förefunnos, måtte varda upphäfda — torde dock berörda omständighet för det förevarande ämnet få anses mera likgiltig, alldenstund, på sätt Utskottet önskar vidhålla, frågan icke gäller huru förhållandet varti, utan huru det hör vara, och det ordnande af medicinska undervisningen, Rikets Ständer hos Kongl.
Majit begärt, måste anses hafva haft till ändamål att afhjelpa ofullkomligheterna, icke att på dem bygga ett nytt system, samt Rikets Ständer dessutom tillräckligt uttalat sin mening och afsigt att man barde göra en sanning af 1822 års löfte att gifva institutet en sådan organisation, att derstädes kunde danas skicklige läkare i medicinalverkets alla grenar för Statens behof; hvarförutan Rikets Ständer säkerligen ej skulle tid efter annan beviljat medel till utvidgning af detta läroverk i en sådan skala, att der nu finnas flere lärostolar i de till den medicinska vetenskapen hörande ämnen än vid begge universiteterna tillhopa.
Man har ock såsom skäl för afslag å motionerna anfört, att komitéen för medicinska undervisningens ordnande i sitt betänkande förklarat det vara tobe - 14 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskottets Betänkande K:o 94.
Tänkt och ändamålslöst», att låta alla tre läroverken qvarstå och göra deni. hvart och ett, sjelfständiga.
Hvad komiterade i sitt utlåtande afstyrkte var: att Utrusta alla tre läroverken med så fullständiga lärarekrafter och materiela hjelpmedel att de hvart och ett ensamt för sig skulle vara i stånd att utbilda skicklige läkare.
Det måste varit härpå som komiterade syftat med benämningen »sjelfständiga», enär komiterade visat sig nogsamt inse omöjligheten för fakulteterna att. få i de smärre städerna, i brist på större sjukvårdsanstalter, tillräckligt tillfälle för klinisk undervisning, Sundhets-kollegium har också afstyrkt en dylik »sjelfständighet», men ändock framhållit och förordat det förslag, som motionerna omfatta»
Vidare har det föregifvits, att Regeringens sednaste beslut om medicinska undervisningens ordnande är i full öfverensstämmelse med Rikets Ständers skrifvelse af den 10
Uti denna skrifvelse yttras, att medicinska undervisningen meddelas vid frenne läroverk, af hvilka det Carolinska medäco-kirurgiska institutet i hufvudstaden »visserligen vore med hänseende till såväl lärarnes antal, som tillgångar af materiela hjelpmedel det fullständigaste» — — — — — — — »att denna den medicinska undervisningens fördelning på flera läroverk visserligen vore af vigt till förekommande af ensidighet och för undervisningens fullkomnande genom täflan mellan flere lärare i samma vetenskap, hvarigenom ock med mera säkerhet kunde påräknas, att om af en eller annan orsak vid någotdera af läroverken en undervisningsgren vore mindre väl upprätthållen, densamma likväl genom de öfrige lärarnes i samma ämne verksamhet icke helt och hållet råkade i förfall; men att såsom lärokurserna vid dessa särskilda undervisningsverk nu vore ordnade, blefve den medicinska kursen onödigtvis och utan verklig vinst i vetenskapligt hänseende i hög grad förlängd och fördyrad» ; »att således en ändamålsenligare samverkan mellan dessa läroverk borde tillväga bringas för vinnande af deras gemensamma syftemål: en så fullständig läkarebildning sorn möjligt.» Utskottet inser ej, huru något stöd till borttagandet af den theoretiska stud i ikursen och examen från Carolinska institutet kan sökas i denna underdåniga skrifvelse från Rikets Ständer.
Ty medicinska undervisningens fördelning på frenne läroverk», som, enligt Rikets Ständers yttrande, skulle medföra fördelen dels af täflan för undervisningens fullkomnande, dels att, om ett ämne lage nere vid ett läroverk, samma ämne skulle kunna vid ett annat upprätthållas, lärer väl icke få tolkas så. som att Rikets
Ständer tänkt sig den theoretiska undervisningens och examens borttagande från det ena läroverket — och det just från det fullständigaste — hvarigenom begge fördelarne, nemligen såväl täflan som delaktighet i upprätthållandet af de theoretiska läroämnena göras om intet, i hvad på institutet ankommer.
Någon »samverkan» mellan läroverken kan väl icke Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N.o 94.
15 helier befordras genom att det ena läroverkets verksamhet uti den theoretiska undervisningen göres omöjlig.
I betraktande häraf och af innehållet i såväl Rikets Ständers underdåniga skrifvelse vid 1840—1841 årens riksdag, hvarom ofvan förmäles, som ock sednare delen af den underdåniga skrifvelsen den 10 December 1857, anser Utskottet borttagandet af den theoretiska undervisningen och examen från Carolinska ruedico-kirurgiska institutet, långt ifrån att öfverensstämma med Rikets Ständers uttalade önskan, tvärtom strida mot både ordalydelsen och meningen i Rikets Ständers berörda skrifvelser.
Dessutom kan man ej undgå att i den ifrågavarande anordningen anmärka en annan inkonseqvens.
Emot komiterades hufvudförslag, att inrätta ett enda fullständigt medicinskt läroverk i Stockholm, har erinrats, att det vore skadligt i vetenskapligt hänseende att skilja medicinska fakulteterna från universiteten i och för det samband, som finnes alla vetenskaper emellan; men en vida större skada måste tillskyndas den medicinska vetenskapen och läkarebildningen, då från det fullständigaste medicinska läroverket frånskiljes en del af de ämnen, som ingå i den medicinska kursen och hvilka alla så nära sammanhänga med hvarandra — frånskiljas just de ämnen, som äro de grundläggande uti den medicinska bildningen.
Utskottet anser det på detta ställe lämpligt anföra ett yttrande af komiterade, i hvilket Utskottet till alla delar instämmer.
»Då det väl kan antagas såsom afgjordt, att mellan alla former af menskligt vetande, mellan alla särskilda studier och forskningsarter, hvilka samtliga, oaktadt sin skenbara olikhet, arbeta på att befordra kulturens gemensamma mål, som är utvecklingen af njenniskans intellektuela och moraliska förmögenheter, ett sammanhang eger rum, så måste naturligtvis detta sammanhang vara starkast och tydligast mellan dem, sorn tillsammans bearbeta de olika delarne af ett och samma forskningsfält, ty ju närmare ämnena eller föremålen för forskningen ligga hvarandra, desto flera beröringspunkter erbjudas för de särskilda disciplinerna sinsemellan.
Detta sammanhang blifver således allt mera och mera innerligt, ju mindre omfångsrikt detta fält är, och slutligen oupplösligt, der föremålet för forskningen är en och samma sak, ehuru sedd från olika sidor och undersökt på olika sätt.
Emellan särskilda, men till en hufvudgrupp förenade vetenskaper, hvilkas innehåll är i grunden detsamma, ehuru betraktadt från olika synpunkter, blifver berörda sammanhang således så innerligt, i synnerhet om den i och för forskning i nämnda hufvudgrupp inrättade vetenskapliga anstalt, tillika är undervisande, att det verkligen påfordrar ett organiseradt, ovilkorligen till samverkan ledande samband både mellan de särskilde lärarne samt melian lärare och lärjungar, Detta samband åter kan knappast och endast ofullständigt vinnas utan sam-» boende på samma ställe och härigenom möjliggjordt gemensamt begagnande af alla till denna forskning och undervisning hörande oundgängliga hjelpmedel.
Studium och forskning i så innerligt förenade vetenskaper behöfva nemligen, för att 16 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskollels Betänkande N:o 9i. harmoniskt och utan ensidighet utveckla sig, ej allenast de allmänna och i litteraturen förvarade, utan äfven de omedelbara i detalj gående resultaterna af hvarandras verksamhet.
Sambandets innerlighet uppnår slutligen en så hög grad och så en väsendtlig betydelse, att icke blott den ene läraren icke kan undvara den andres medverkan, utan äfven att den helgjutenhet i forskning, lärdom och undervisning, som personligheten hos en enda menniska kan åstadkomma, är nödvändig för den behöriga sammanhållningen och friskheten i forskning och lära.
Detta slags sammanhang eger rum mellan theori och praxis i en sådan vetenskap, sorn medicinen är.
Den utgör en af flera discipliner bestående större vetenskap, som väl står i aflägsnare eller närmare samband med andra vetenskapsgrenar, allt efter dessas större eller mindre sammanhang med medicinen; men framför allt måste, i öfverensstämmelse med hvad ofvan blifvit sagdt, mellan dess egna discipliner förefinnas ett samband af vida innerligare eller organisk art och beskaffenhet.
— Medicinens föremål är menniskan i hennes friska och sjuka tillstånd eller, med andra ord, hennes organiska lif, såväl under normala sorn abnorma förhållanden.
Det är således oundgängligt både för studium och för forskning i medicinen att ega tillfälle till iakttagelse af och om menniskor och framför allt sjuka menniskor.
Den ene eller andre läraren kan vara mer eller mindre sysselsatt med elevernas inöfning i vissa af de mångfaldiga detaljer af insigter och färdigheter, som äro nödvändiga för en rätt sjukvård; men alla böra de ega tillfälle att ur denna det medicinska vetandets hufvudkälla eller sjukiakttagelsen hemta innehåll och kärna för vetandet, impuls till vidare forskning och berigtigande af möjliga misstag i analogier och slutsatser.
Att skilja den medicinska vetenskapen i theori och praxis är derföre olycksbringande och orimligt och sker numera icke heller på annat sätt, än att under studiitiden en viss succession af läroämnen lämpligen eger rum, samt att i anseende till kunskapsfältets vidd vissa lärare få sysselsätta sig mera med det allmänna och förberedande, andra med inlärande af de mångfaldiga detaljerna.
Ej en gång studiet af medicinens grundläggande discipliner såsom anatomi, physiologi, kemi och pharmaeologi, kan utan skada drifvas för sig och på annat ställe, än de egentliga medicinska studierna, emedan sambandet dem sinsemellan, saint mellan detri och medicinen eger nästan samma karakter af oskiljaktig sammangjutning som det, hvilket förefinnes mellan den egentliga medicinens theori och praxis.
Endast vid ett sådant fullständigt medicinskt läroverk kunna dessutom ensidighet och förfall i undervisning och studier förhindras, derigenom att lärare-antalet blifver tillräckligt och disciplinernas mångfald behörigen iakttagen, ty der så många lärare verka och så vidsträckta studier bedrifvas, måste otvifvelaktigt behörigt lif och Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande I\':o 94. 17 och omvexling i forskning och undervisning uppkomma.
Undervisningens förfall i någon eller några vetenskapsgrenar förekommes åter derigenom, att de kunskapsarter, hvilka leda och kontrollera hvarandra, här genom samverkan och förening till ett helt kunna utöfva denna inflytelse, hvilket åter icke låter sig göra, om man åtskiljer dem».
Utskottet kan undgå att yttra sig angående tillräckligheten eller otillräckligheten af redan befintliga lärarekrafter på det ena eller andra stället; men då vid pröfningen af hvad som till utjemnande af förhållandet blifvit åtgjordt, företer sig det egna förhållande, att det läroverk, åt hvilket Statsverket bestått de flesta lärostolar, blifvit beröfvadt undervisning i en del ämnen, för hvilka det eger serskilda lärare — ty rättigheten att undervisa måste anses illusorisk då den undervisande ej tillerkänts rätt att i undervisningsämnena examinera eller öfver lärjungarnes framsteg afgifva betyg — kan Utskottet ej undgå att åtminstone anmärka, hurusom icke på något sätt tillgodogjorts den besparing åt Statsverket, sorn derigenom kunnat vinnas, utan lärostolar bibehållits, hvilkas overksamhet legaliserats, och hvilka derigenom förvandlats till sinekurer.