Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Doctor Thyselius har ytterligare andragit: att-då man besinnar, å ena sidan, alla de restrictioner, som i detta fall blifvit föreslagne, och , å den andra, det skydd, som allmänna och enskilda säkerheten fordrar emot missgerningsmäns ytterligare öfverdåd och våldsamheter, trodde Herr Doctorn, att det af Utskottets Ordförande föreslagne stadgande borde bifallas; dermed Herrar Doctorerne Svedelius och Stenhammar sig förenat, under yttrad öfvertygelse, att allmänna säkerheten icke borde äfventvras för ett eller annat möjligt missbruk; och har, i .anledning af denna discussion, Betänkandet blifvit återremitleradt 56 Lagutskottets Betänkande», med. den generela anmärkning, att Kongl. Majrts Nådiga Proposition måtte antagas, på sätt Utskottets Ordförande föreslagit.
Lagutskottet, som icke funnit de gjorde qnmärkningarne på något sätt förändra de grunder, hvarifrån Utskottet vid affattandet af det återremitterade Betänkandet utgått, har sålunda ansett sig böra vid Betänkandet förblifva, destohellre som detsamma af de öfrige Irenne RiksStånden blifvit bifallet, hvarigenom frågan redan lärer vara afgjord; dock får Utskottet anmäla, att de Ledamöter af Utskottet, hvilka vid Betänkandets afgifvande yttrat särskild mening, dervid nu äfven förblifva.
N:o 2&i. Ankom d. 3o Nov. 1823.
V 7-, Utlåtande ofver
Riks dagsFullmägt igen Borje Pehr ssons , från Bohus Län, Memorial, angående yrkande att förmedlade Hemmantalet må ligga till grund för alla Heimnan åtföljande Skatter och Onera.
BondeStåndet ingifvet Memorial, som lill Lagutskottet blif - LagUtskotttts Bctänhanden. 57 vit remitteradt, har RiksdagsFullmägtigen Börje Pehrsson, från Bohus Län andragit: att ehuru minskning i utskylder och allmänna Besvär äro de egentliga fördelar, hvilka genom förmedling borde tillkomma ett Hemman, ocb de Hemman inom Wette och Tanums Härader, hvilka blifvit förmedlade, jemväl fått tillgodonjuta motsvarande afkortning af Jordeboksräntor och öfrig till Staten utgående beskattning, måste de dock ännu efter oförmedlade Hemmantalet underhålla allmänna vägarne , Prestgårds-, Kyrko- samt Tingshusbyggnader.
I afteende på väghållningen stadgar väl Kongl. Brefvet den 22 September 1790, att förmedlade
Hemman vid vägdelningar skola njuta deras förmedling till godo; men någon sådan delning har inom ofvannämnde ort, ehuru för flere år sedan påbörjad, ännu icke blifvit verkställd; hvaremot byggnadsskyldigheten bör, enligt ännu gällande Författningar, fullgöras efter oförmedlade Hemmantalet, emedan ellika grund för fördelningen af skogs- och utmarksegor är stadgad.
Denna förmodade öfverensstämmelse emellan skyldigheter och motsvarande fördelar, synes väl Motionairen vara billig; men då det inträffar såsom inom Wette och Tanums Härader, att utmarken är nästan alldeles skogslös och största arealen utgöres af bergsträckor, vid hvilket förhållande fördelen blir nästan ingen, men besvären destomer tryckande; så har Börje Pehrsson ansett sig skyldig 58 LagUtskottets BetHnkandtn. föreslå, det böra förmedlade Hemman hädanefter få, i afseende å alla Hemman åtföljande skatter och onera, njuta deras förmedling till godo, och endast/h förhållande dertill, uti desammas utgörande deltaga; dock med bibehållande af lika rätt till del af utmarksegor, som hittills.
I anledning af denna Motion får Utskottet upplysa, att Riksdagsmannen An~ ders Pehrsson , från östergöthland , äfven under denna Riksdag väckt Motion derom, att Kyrko- och Prestgårdsbyggnad borde efter förmedlade Hemmantalet få utgöras.
Å denna Motion hafva Lag- samt Allmänna Besvärs och EkonomiUtskotten uti Betänkandet N:o g5 tillstyrkt afslag, egentligen på den grund, att då Hemman efter oförmedlade Hemmantalet deltaga i Prestval och andre Kyrkan rörande angelägenheter, borde äfven deras motsvarande skyldigheter i afseende på Kyrko- och Prestgårdsbyggnad, efter enahanda grund utgå.
Sedan nu detta Betänkande blifvit af Riksens Höglofl.
Ständer bifallet, torde i afseende på den del af nu ifrågavarande motion, som rörer Kyrko- och Prestgårdshyggnad, något annat yttrande icke erfordras, än att, med åberopande af Utskottets förra yttrande i ämnet, Riksens Ständer tillstyrkas att Motionen i denna del afslå; äfvensom Motionairens klagan deröfver, att Invånarne inom Wette och Tanums Härader i Bohus Län, i anseende till uteblifven vägdclning, ej fått njuta förde - LagVt skoi, tets Bttäuk.inrttn. 59 len af förmedlade Hemmantal till godo, icke lärer förtjena afseende.
Beti ältande slutligen Motionairens yrkande, att
Tingshusbyggnads-skyldigheten måtte efter förmedlade Hemmantalet få utgöras; så finnes, Utskottet vetterligen, icke något stadgande, hvarigenom en sådan förmån redan är förmedlade Hemman tillagd. 5a §, af Kongl. Resolutionen på Allmogens Besvär den 17 December 1734 stadgar väl, att de afgiftcr, som sked t efter Hemmantalen och derefter blifvit jernkade skola utgå efter förmedlingen, utom knecktehållet och vägdelningar, som förblifva efter gamla oförmedlade Hemmantalet; men då med de afgifter, som sålunda omnämnas, endast kan afses Hemmans allmänna utskylder och besvär, hvarunder hvarje Hemmans enskilda skyldighet, att bvggå Tingshus, icke lärer kunna inbegripas, torde ofvanåberopade Kongl. Resolution icke kunna tolkas derhän , att Tingshusbyggnads-skyldigheten bör efter förmedlade Hemmantalet utgöras; hvarföre och då Kyrko- samt Prestgårdsbyggnad utan afseende på förmedlingen, utgöras efter 0- förmedlade Hemmantalet, och något skäl så mycket mindre finnes hvarföre Tingsluisbyggnads-skvldigheten skulle efter andre grunder utgå, som sådant icke kunde ske utan att en del Hemmansegare skulle genom förmedlingen hafva blifvit tillskyndade av förmån på andre Jordegares bekostnad ; så anser Utskottet sig ej eller å 60 LagUtskottets Betänkanden.
Motionen i denna del böra tillstyrka bifall; hvilket dock till Riksens Höglofl.
Ständers egen pröfning vördsammeligen hemställes.
Stockholm den 26 No v. 1823.
Ankom d. 3o Nov. i8a3.
Utlåtande, i anledning af Riksens Stånders skiljaktiga beslnt i frågan om behörigheten att deltaga i Nävmdernansval och att kunna till Nåmnde?nän väljas, I enlighet med det af LagTJtskottet afgifne tillstyrkande uti Betänkandet N:o 77 och uti dess Utlåtande N:o 157, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, hafva samtlige RiksStånden antagit Kongl. Majrts Nådiga Proposition, angående förändring i 1 Gap. 1 §.
Rätteg.Balk. och derjemte heslutit en underdånig Skrifvelse till Kongl. Majit, angående bestämmande af visse districter, inom hvilka hvarje Nämndeman skall utses; men i frågan om behörigheten att deltaga i Nämndemannavalet och att kunna tili ^Nämndeman väljas, haf - LagUtskottets Betänkandet:. ’ 61 va Höglofl.
Ridderskap et och Adeln samt Högv.
PresteStåndet yttrat: att de Bönder, hvilka innehafva Hemman, så väl under nyttjande- som egande-rätt må vara behörige att deltaga i valet och kunna till Nämndemän väljas; hvaremot Yällofl. BorgareStåndet och Hederv. BondeStåndet förklarat; att endast de Bönder, som hafva Hemman under egande rätt äro behörige att deltaga i val och kunna väljas till Nämndemän.
Nu som Riksens Ständers Expeditionsutskott anmält sig vara af desse skiljaktige beslut hindradt, att uppsätta Riksens Ständers svar på Kongl.
Majits ofvanberörde Nådiga Proposition, har Lagutskottet bordt förhållandet härmed hos Riksens Höglofl.
Ständer anmäla och dervid för egen del yttra: att, då uti den Kongl.
Phopositionen, hvilken blifvit af Riksens Ständer bifallen, någon ändring icke blifvit föreslagen i Lagens stadgande , att Nämndemän skola utses af Bönder, som i Häradet bo, och i fråga om förklaring af rätta meningen med delta uttryck 2:ne
Stånd stadnat emot 2, anser Utskottet, att vid Lagens stadgande i denna del oförändradt bör förblifva, och den ifrågaställde Lagförklaringen således förfalla; hvilket dock till Riksens Höglofl.
Stockholm den 26 November 1823. ' 62 LagUiskottets Betänkan/len.
Ankom d. 3o Nov. 1823, Ytterligare Utlåtande i frågan om föreslagen ändring i 24 §. af Kongl. Förordningen den 13 Juiii 1818, angående Inteckning i fast Egendom, Då LagUtskottets den 26 sistledne September, under.
N:o 18G Lit. C, afgifne Utlåtande öfver anmärkningar vid Utskottets förut afgifne Betänkande, angående föreslaget tillägg till 24 §. af Kongl. Förordningen den i3 Julii 1818, angående Inteckning i fast Egendom , hos Resp. RiksStånden till pröfning förekommit, hafva, enligt Utskottet meddeldte ProtocollsUtdrag, Högloft.
Preståndet samma Utlåtande gillat, likväl med antagande af den redactionsforändring Herr Bibbingdrvid, uti dess Utlåtandet bifogade reservation föreslagit, i enlighet hvarmed ifrågavarande §. skulle erhålla följande lydelse: "”Den som å offentlig Auction inropat utmätt elier för ConcoursMassas räkning såld fastighet och bevisligen i Ränteriet eiler Bänken nedsatt fulla köpeskillingen, samt jemväl inför Rätten styrker, att Auctionsfön ättniogen vunnit laga kraft, el - LngUtskottets Bctånkanden. 63 ler, klandrad, genom kraftvunnet Utslag fastställd blifvit, vare berättigad att erhålla alla i Egendomen befintlige Inteckningar dödade.
Varder Inteckning sålunda dödad, utan att Inteckningshandling i hufvudskrift företes, låte Domaren, på Sökandens bekostnad, så fort ske kan, sådant i allmänna Tidningarne trenne gånger kungöra, en månad emellan hvarje gång.
Häfver köparen annorlunda, eller genom öfvertagande af skuld, köpeskillingen erlagt, och vill hafva dödade Inteckningar, för hvars betalning köpeskillingen varit otillräcklig, anmäle sig bos Rätten eller dess Ordförande, med Gravationsbevis och vederbörande LiqvidatinonsFörrättares intyg i hvad mån köpesumman till gäldande af de uti fastigheten intecknade och förmånsrätt egande fordringar varit tillräcklig, och vederbörande fordringsegare fördelad blifvit; och låte Domaren genom anslag å Rättens dörr och kungörelse, såsom ofvan är sagdt, trenne gånger i allmänna Tidningarne kalla och förelägga de Inteckningshafvare, som antingen alldeles intet, eller endast till någon del fått sine inteckningar utur köpeskillingen guldne, att, i Stad inom en månad ifrån den dag kungörelsen i Tidningarne sisla gången finnes införd, och, å Landet, vid det allmänna Ting, som först infaller efter en månad från sista kungörelsedagen, hos Domstolen anmäla, huruvida emot deras Inteckningars dödande 64 LagUtshottets Bettltikandctt. något är att påminna; hvarefter Rätten, ehvad.
Inteckningshafvare då begagna rättigheten att varda hörde eller icke, och jemväl utan hinder deraf, att Originallnteckningsliandlingarne icke uppvisas, angående Inteckningarnes dödande eger att sig utlåta.” ”Då intecknadt skuldebref för vederbörande Domare, Liqvidations- eller
Försäljningsman företes i ändamål att då eller framdeles bevakas eller erhålla betalning, äfvensom då verklig afbetalning sker, varde anteckning derom alltid verkställd på sätt, att densamma från Inteckningshandlingen, så vidt möjligt är, ej skiljas eller borttagas kan.” Vällofl.
BondcStånden hafva likaledes gillat Utskottets Lagförslag, dock' med någon ändring uti redactionen, så att, enligt desse tvenne RiksStånds Beslut, det föreslagna Lagstadgandet skulle erhålla följande lydelse:
Köpare till fastighet, hvilken antingen å utinätningsAuction eller Concours af Borgenärer genom offentligt utrop såld är, och hvaruti Inteckningar finnas, till hvilkas gäldande köpesumman icke förslår, ege att, så snart Auctionsförrättningen vunnit laga kraft eller, i händelse af klander, fastställd blifvit samt köpesumman är inbetald, att derom af vederbörande Executor eller Syssloman erhålla bevis. —•
Köparen anmäle sig med detta jemte Gravationsbevis hos Domstolens Ordförande i den ort, der LagUt skotets Btt/iiikanjlen', der fastigheten är belägen, och Ordföranden ege, att genom anslag å Rättens dörr och kungörelse, hvilken genom köparens försorg bör trenne gånger införas i allmänna Tidningarne, kalla och förelägga de Inteckningshafvare, som antingen alldeles intet eller endast till någon del fått sine inteckningar utur köpeskillingen guldne, att, i Stad, inom en månad från den dag kungörelsen i Tidningarne sista gången finnes införd, och å Landet, vid det Ting, som först infaller sedan en månad från sista kungörelsedagen förflutit, hos Domstolen anmäla, huruvida emot deras inteckningars dödande kan vara något att påminna; åliggande Domaren, ehvad inteckningshafvarne då begagna rättigheten att varda hörde eller icke, och jemn väl utan hinder deraf, att Original
In teckningshandlingarne icke uppvisas, angående in» teckningarnes dödande sig utlåta.
Den väsendtliga skillnaden emellan dessa Beslut består deri: t:o att då Vällofl. BorgareStåndet och Hederv.
BondeStåndet ansett kallelse å Inteckningsliafvar» ne i alla händelser böra föregå dödandet af de inteckningar, hvarom nu är fråga, har Höglofl.
PresteStåndet deremot från detta allmänna stadgande gjort undantag för den händelse, då hela köpeskillingen varder i LandtRänteriet eller Banken nedsatt, och Tredje Bandets sednare Af dehn 5 66 Lagutskottet!
Betänkande». bevis derom inför Domstolen företes. 3:0 Att Höglofl.
PresteStåndet ålagt köparen» att vid sill anmälan hos Rätten eller dess Ordfö» rande, i afseende på Inteckiimgarnes dödande» Vara försedd med gravationsbevis och vederbörande Liqvidationsförrättares intyg i hvad mån köpesummail till gäldande af de
Uti fastigheten intecknade och förmånsrätt egande fordringar vai‘it till-» Täckelig och vederbörande fordringsegare emellan fördelad blifvit; hvaremot de tvänne öfriga Stånden utur deras Beslut uteslutit delilla föreskrift; och 3io, att Hög» loll.
PresteStåndet föreskrifvit, att då inteckiiadt skuldebref till bevakning, afbetaliiings er» hållande eller annars för Domare, Liqvidations* eller Försäljningsman uppvises, skall derå ske anteckning öfver uppvisan» det, hvilket åter de tvänne andra Stånden icke funnit nödigt föreskrifva»
Då» vid detta förhållande, RiksStån* dens Beslut endast skilja sig deri, att Höglofl.
PresteStåndet beslutat irenne särskildte til» lägg utöfver hvad de för Öfrigt gemensamt med de öfrige RiksStånden antagit, anser Utskottet, såsom eii ovilkorlig följd af 73 §» i Riksdagsordningen» att desse tillägg» såsom endast af tvänne
Stånd bifallne, bö» ra utur det för öfrigt beslutade lagstad» gandet försvinna, och torde alltså den af Borgare* och BondeStåuden antague Re» LagUtskotitts Betänkande». 67 d nelion fa såsom RiksStåndens Beslut ian* ses.
Stockholm den 26 November i 823; ■. N:o Ånkom di 3o Nov. 1823; Utlåtande i anledning af anmärkningar vid (JtSkottets Betänkande tild 23 $, angående skydd för Taxeringsmän.
Detta feetänkåndé har blifvit återré* hiittei’adt äf Vällöfl.
BörgareStändet, i an* ledning äf Herr lillbergs dervid gjorde aii* märkning» deri hägre Ståndets Ledamöter instämt» att han icke kumle gilla Utskot* tets Förslag, det Ledamöter af Berednings-» taxerings* och PröfningsCommitte, Skola iijutå i Och för dehlia deras befattning Samma Säkerhet och hägn, sorn i Rege* ringsForméil beli Riksdagsordningen är' åt Riksdagsman försäkrad, men att hail der* emot instämde Uti Utskottets Ordförandes Särskilda tahka» det allt Ofredande emot dem bör aiises lika med förbrytelse emot Domare och Ämbetsmän Orter 18 Gap. B §, Missg.Balken» jemförd med Kongl. För* (8 LagVtskottets Bttinktmiett. ordningen den ao Jan. 1779; men då Utskottet af berörde anmärkning icke funnit skäl förändraAet redan afgifne Lagförslaget, och detsamma dessutom, enligt ankomne ProtocpllsUtdrag, blifvit af de öfrige 3tne RiksStånden bifallet, hvarmed frågan är afgjord, så anser Utskottet sig endast hofa sådant vördsammeligen tillkännagifva.
Stockholm den 36 November 1823.
N:o 34 Ankom d. 6 Dec. 1823, Betänkande angående af Högloft- BancoUtskottet föreslagen nödig åtgärd till betryggande af Bankens och enskildes säkerhet i afseende på de Assignat i oner, son/ komma att utfärdas från vestra och sodra LäneContoiren.
Samtlige ReSp.
RiksStånden hafva till Lagutskottet remitterat Höglofl.
BancoUtskotts under den 3o sisth October till Riksens Ständer aflåtne Memorial, deruti, såsom en följd af nämnde Utskotts senast V- f ' >'
LagUtskottui Betänkande^.
69 afgifne förslag, att den hufvudsakligare penningrörelsen vid LäneContoiren skulle komma att bestridas genom Assignering på Banken, BancoUtskottet ansett det vara af hufvudsaklig vigt, att möjligast söka betrygga Banken och Allmänheten mot den våda och förlust, som genom dylika löpande
Assignationers efterapning eller förfalskning kunde blifva att befara, för hvilket ändamål BancoUtskottet hemställt, om icke genom en af Kongl. Maj:t uppå Riksens Ständers underdåniga framställning utfärdande allmän Författning må stadgas: att enahanda ansvar skall åtfölja de bedrägerier, hvilka kunna blifva föröfvade medelst efterapning och förfalskning af LåneContoirens Assignationer på Banken jemte dylika origtige Assignationers utprångling, samt likaledes enahanda belöning för upptäckaren af slik brottslighet, vara förbehållen, som i afseende på Bankens och RiksgäldsContoirets Sedlar i ena eller andra händelsen eger rum.
Hvad först angår den af BankoUtskottet sålunda föreslagna StrafTLag, så enär, enligt det al Riksens Ständer fattade beslut , ifrågavarande Assignationer komma att utgifvas, icke en på hela beloppet af hvarje låntagen summa, utan i vissa förut faststälda valeurer, och utan bestämd tid för deras uppvisande till inlösen i Banken, hvaraf blifver en följd, att de såsom andra Bankens sedlar komma att circulera i allmänna rörelsen, alltså anser LagUtskoU 7q lagUtskottets BetäukandtH, lika med hvad BapcoUtskottet yttrat, det varg af särdeles vigt, att Allmänheten betryggas emot den våda, sorn genom des-, sa Assignationers efterapning och förfalskriing kan uppkomma, och tillstyrker allt-. $å ,, att genom allmän
Lag måtte stadgas: ”Den som efterapar eller förfalskar en af Bankens södra eller vestra LåneContoir på Banken utgifven, Assignation,, eller till efterapningen elter förfalskningen råder eller hjelper, eller och beträdes med utprångling af sådan Assignation den han, vet falsk vara,, straffes lika m-ed hvad förefterapning, förfalskning och ulpråugling af Banco- och RiksgäldsSedlar stadgadt är.”'
Beträffande åter föi-slaget att lika ffe-- löning för upptäckandet af förhlskare el-, ler efterapare af nu ifrågavarande Assignat tioner skulle utsättas, sam vedan är stadgadt i afseende på Bianco- och RiksgäldsSedlar j så ehuru detta förslag icke egentligen tillhörer LagUtskottets pröfning, har Utskottet likväl, till besparande af den onödiga omgång återleinnandet deraf obesvarad! skulle medföra, och då BancoUtskottet, till hvars befattning denna håga rätteligen tolde höra, förslaget framställt, trott sig böra ingå i pröfning äfven af denna del af Remissen ; och sora det tvifvelsutan komme, att uti icke ringa mån bidraga till upptäckt af efterapare och förfalskare af de ifrågavarande Assignationerne, 0,m en belöning för denna upptäckten ul$$ttes, tillstyrker Lagutskottet, att, i iiki LagUtskottits Bttånkanden. het med hvad BancoUtskottet föreslagit, Riksens Ständer måtte stadga, att den som upptäcker forfalskare, efterapare eller utprånglare af Assignation utgifven på Banken af dess vestra eller södra LåneContoir, eller i mer eller mindre mån hillder den angifne till gerningen, njute belöning efter de grunder, sorn angående dylik upptäckt i afseende på Banko- och RiksgäldsSedlar genom Kongl, Kungörelsen den 8 Julii 1818 stadgad är; och torde Riksens Ständer, genom underdånig Skrifvelse anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes genom allmän Kungörelse låta detta stadgande komma till Allmänhetens kunskap.
Dock hemställes detta vördsammeligen till Riksens Högloft.
Stockholm den 5 December i8a3. 2^6, Ankom d, 7 Dec, 1823, Betänkande öjver Herr Rosenblads, Bernhard, Motion angäende ändring i 9 Cap. 2 §.
Handels Balken* Högloft, Ridderskapet och Adeln hav, under den 29 nästlidne JXovember, till 72 Lagutskottets Betänkande».
LagTJtskottets Åtgärd remitterat ett af Herr Rosenblad 1 Bernhard, ingifvet Memorial, deruti, med hemtad anledning deraf, att Herrar
Stråhles och Lagerhjtitus Motioner om den ändring i Q Cap. 2 §.
HandelsBalken, att hädanefter all liqvid om skuldförbindelser i Svenska Bancosedlar skulle ske efter Cours, blifvit afslagne, och att Riksens Ständer vid innevarande Riksmöte för godt funnit besluta, att icke för det närvarande återsätta Banken i den ställning, att dess utgifne sedlar, hvilka utgöra Rikets lagligen gångbara mynt, kunna återfå ett fast värde och derigenom åter blifva en säker norm för enskilde liqvider, föreslås en förändring uti 9 Cap. 2 §.
IlandelsBalken, som Motionairen tror tidsbehofven oumgängeligen påkalla; i hvilket afseende vidare andrages: att bland Statseeconomiens förnämsta åligganden är att sätta enskilde Samhällets Medlemmar i tillstånd att kunna ingå ömsesidiga förpligtelse!’ mot hvarandra och att gifva kraft och säkerhet åt uppfyllandet af sådane förbindelser, hvarigenom både egande rätt > detta dyrbara föremål för Statens beskydd, tryggas, och den Credit, det förtroende enskilde emellan befästes, sorn utgör ett onmgängeligt vilkor för all industriel tillväxt och för ali nationel förkofran j att vår Lag också upptagit flere Balkar, som innefatta föreskrifter till försäkrande af enskilde förbindelsers noggranna uppfyllande, och alt sålunda stadgar ifrågavarande §. af LagUtskotiets Betänkande». 73 p Cap. IlandelsBalken, att thet sorn försträckt är skall å dag förelagdan till Borgenären eller hans Ombudsman, eller till den hans rätt innehafver i samma slag jemngodt och till fullo återgäldas; men att detta Lagens visa stadgande likväl, genom händelser, af 1734 års Lagstiftare icke förutsedde, blifvit tillintetgjordt eller åtminstone underknstadt tvätydighet.
Man kunde nemligen icke förutse, att det i Riket lagligen gångbara myntet skulle, genom vidlagne åtgärder, underkastas en vackling i värde, som kunde under loppet af 11 å 12 år, och till och med under vida korrtare tid, till mindre än hälften förminska, eller till mer än dubbelt- förhöja verkliga beloppet af en förskrifven summa, hvilket olyckliga förhållande också hos många Långifvare och Låntagare alstrat omtankan att genom ställandet af förbindelser å låntagne summor i ett annat mynt, mindre underkastadt vackling i värde, trygga hvarandra mot förluster; men vid de tillfällen, då, för liqviden af sådane förbindelser, Lagen måst påkallas, skall stundom inträffa, att de orden i denna §.:
Thet som försträckt är skall i samma slag återgäldas verkat hos högsta afgörande Auctoriteten det Domslut, att ett lån, försträckt i Svenska Bancosedlar, men hvarå skuldsedlen blifvit ställd i Svenskt Silfver eller annat mynt, kunde liqvideras i Bancosedlar , efter den Cours då lånet lemnadey, ej efter den då det återgäldades, hvar - I agUtskttttti Betlinknnden. igenom hela ändamålet af en sådan förskrifydugs ordalydelse, den att mot oförtjente förluster trygga sin egendom, gått förlorad.
Härmed och då älven å en annan sida ordet jemn godt möjligen kunde föranleda den tydning, att alla förbindel-, ser äfven i Svenska Bancosedlar borde å-, tergäldas i saulina slag jem,ngodt _, det vill säga efter ett lika välde, har Motipnairen sökt visa nödvändigheten att ordalydelsen uti ifrågavarande §. ändras i så måtto, att de hinder undainödjas, som nu försvåra för enskilde möjligheten att, efter frivillig laglig öfverenskommelse, ställa sina förbin-» delser i den myntsort, till hvilken de ega största förtroende, derigenom oberäknadt rättvisan af ett sådant stadgande, mycket af den oro skulle upphöra, sorn nu hos inånga finnes af farhåga, att de vid denna Riksdag fattade flnanciela beslut» i stälr. let för att stadga myntets värde, skola gö-?
ra det än mera vacklande, samt möjlighet beredas, att
Auntia emot en sådan vack»» ling försäkra fordringar och något upphjelpa den enskilda Credit, öfver hvars förfall man med så mycket skäl klagar; och i händelse framtiden skulle kommä att visa farhågan hafva varit ogrundad, hlefve förhållandet med de summor, som genom enskildt öfverenskommelse förskrifvas i annat mynt än Bancosedlar, enahanda, då de dock aldrig kunna komma alt liqvideras med högre belopp, än hvarå för-» Skrifningen lyder, del vill säga hvad §om 7 agUtskontts Bts4nknnden< 75 verkligen blifvit försträckt.