Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Derjemte och med anledning af den omständighet att författningen icke innehåller något särskildt stadgande för värdering och taxering af enskilda personer och bolag tillhörande jernvägar, kanaler och slussinråttningar, hvilket ock, efter hvad Rikets Ständer inhemtat, haft till följd att på dylika anläggningar inom särskilda taxeringsdistrikt tillämpats högst skiljaktiga uppskattningsgrunder; hafva Rikets Ständer, — sorn ansett, att fastighetsbevillning bör utgöras för byggnader, såsom stationshus, verkstäder m. m., tillhörande de ifrågavarande anlåggningarne, men deremot icke för sjelfva jernvägen, kanalen eller den mark, som deraf upptages, utan att vinsten af dessa och dylika kommunikationsleder bör beskattas såsom inkomst af kapital eller arbete, — funnit nödigt att, i öfverensstämmelse härmed, uti så vål § 2 som § 6 af Stadgan införa erforderliga föreskrifter i ämnet. § 7. Till följd af de olika förfaringssätt, som, efter hvad hos Rikets Ständer anmäldt blifvit, egt rum vid beräkning af den inkomst, hvarför bevillning skall utgöras af löntagare* hvilka tillika innehafva boställen eller fått sig sådana på lön anslagna, hafva närmare bestämmelser i ämnet funnits erforderliga, i hvilket afseende blifvit föreskrifvet, att uti löneinkomst icke skall inberåltnas inkomst af boställe, hvarför fastighetsbevillning blifvit innehafvaren påförd.
Det förhållande, som eger rum med sådana indelta arméens boställen, hvilka genom bostålls-direktionerna utarrenderas, att nemligen arrendebeloppen ingå till en gemensam löningsfond, hvarefter de genom löningsdirektionerna fördelas bland löntagarne, utan att afkomsten af något visst boställe år till viss löntagare anslaget, har, efter hvad Rikets Ständer inhemtat, föranledt dertill, att vid 1862 års taxeringar berörda bostållsafkastning inom de flesta lån blifvit inberåknad i de kontanta lönerna, under det att bevillning för de fasta egendomarne jemväl erlagts enligt stadgandet i § 2, hvadan Staten sålunda uppburit dubbel bevillning af samma inkomst.
Yål har inom ett lån rättelse härutinnan skett hos Pröfningskomitén, som förordnat att från hvarje löntagares kontanta lön skulle afskiljas och från bevillning undantagas så stor del, som, enligt meddelad uppgift, motsvarade afkomsten från de utarrenderade boställena; men då det år angeläget, att ett dylikt förfaringssätt, såsom öfverensstämmande med författningens anda, blifvér iakttaget öfver hela riket, hafva Rikets Ständer i § 7 mom. 2 jemväl infört det tillägg, att uti den inkomst, för hvilken bevillning skall utgöras af löntagare, icke skall inberåknas den del af indelta arméens löner, som utgör afkomsten från de genom vederbörande bostållsdirektioner utarrenderade boställen, för hvilka fastighetsbevillning erlägges.
Det i § 7 förekommande stadgande, att näringsidkare, som drabbats af förluster, likväl skall utgöra bevillning efter beräkning af en inkomst, motsvarande hvad en sådan rörelse, som den han drifver, i medeltal anses afkasta, har funnits stridande mot den i § 6 uttalade grundsats om beskattning efter behållen inkomst; och då stadgandet måste hos den skattskyldige, som komme att deraf underkastas tillämpningen, så mycket mer uppväcka ovilja, som författningen fordrar att näringsidkaren, som gjort betydligare vinster, derför skall erlägga skatt till Staten, hafva Rikets Ständer beslutit att ifrågavarande stadgande skall ur författningen uteslutas.
Ehuruväl af ordalydelsen i § 6 äfvensom vid jemförelse med andra stadganden i författningen kan slutas till att vid beskattning af kapital afdrag får ske för motsvarande skulder, har dock sådant funnits böra mera bestämdt uttryckas, hvadan Expeditions-Utslcottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 210. 11 i § 7 af Stadgan samt § 20 af Instruktionen för taxeringsförråttningarne erforderliga tillägg i detta afseende blifvit införda; § 8.
Uti lista och 2:dra mom. af § 8 år nu stadgadt, att bevillning för inkomst af kapital eller arbete icke eger ruin, når alla de utaf kapital eller arbete uppkomna årsinkomster sammanräknade icke uppgå till 400 R:dr, äfvensom att, når do sammanräknade inkomsterna icke öfverstiga 1,800 Kalr, 300 R:dr deraf åro fria från bevillning.
Ehuru författningens mening nu år den, att bevillningen för inkomst af kapital eller arbete skall helt och hållet särskiljas från fastighetsbeyillningen, och berörda stadgande i § 8 således tillämpas utan afseende på den omständighet att den skattskyldige tillika kan innehafva fastighet, hafva Rikets Ständer dock funnit af rättvisa och billighet påkalladt att vidtaga en förändring i den syftning, att personer, hvilka, utom inkomst af kapital eller arbete, besitta fastighet, icke må ega rättighet att af berörda undantagsförmåner komma i åtnjutande i annat fall, ån då deras inkomst af kapital eller arbete, sammanräknad med inkomsten af egande fastighet, icke uppgår till de stadgade minimibeloppen.
Med fåstadt afseende derpå, att författningen nu icke bestämdt angifver, huruvida man och hustru, då de drifva särskilda yrken och deraf ega inkomster, hvilka ej för hvar och en, men vål sammanräknade uppgå till 400
R:dr eller öfverstiga 1,800 R:dr, böra få tillgodonjuta frihet från bevillning för det hela eller någon del deraf, samt då det icke ansetts skäligt att för man och hustru, som drifva särskilda yrken, bestämma större lindring ån den, som, enligt nuvarande stadgande, tillgodokommer andra åkta makar, hvars inkomster åro inskränkta inom de stadgade minimibeloppen, hafva Rikets Ständer i § 8 föresltrifvit att, når man och hustru drifva särskilda yrken, befrielsen eller lindringen skall beräknas efter deras sammanräknade inkomster. § io.
Då den i § 8 stadgade lindring i bevillningen, såsom afsedd endast för de mindre bemedlade samhällsklasserna, icke ansetts böra tillgodokomma bolag, hafva Rikets Ständer, enär, efter hvad upplyst blifvit, flerestädes, i synnerhet inom bergslagsorterna, finnas många bolag, såsom hyttebolag, grufve- och kalkstensbrottsbolag, hvilkas inkomster stanna inom ganska låga belopp, men hvars delegare hvar för sig ofta kunna hafva ganska stora inkomster, funnit ett stadgande i denna syftning erforderligt och derföre i § 10 infört det tillägg att för inkomst af bolag befrielse eller lindring i bevillningen efter § 8 icke får tillgodonjutas.
Art. lil. § 11- Till följd af Rikets Ståndérs särskildt fattade beslut att grundräntan å mjöloch sågqvarnar skall från och med nästa statsregleringsperiod upphöra att vidare utgöras samt i sammanhang dermed rustningsskyldigheten för qvarnar af frålsenatur 12 Expeditions- Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N-'o 210. åfven försvinna, har den särskilda afgift, som, enligt sista mom. af § 11 i bevillningsstadgan, för närvarande erlägges af dylika, särskildt skattlagda qvarnar utan hemmantal, i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus Lån, med 53 öre för hvarje tunna hardt korn af den åsätta räntan, funnits icke heller böra för framtiden utgöras.
Och har derföre åberopade stadgande i § 11, äfvensom § 10 i Instruktionen för taxeringsförråttningarne, blifvit i öfverensstämmelse med Rikets Ständers berörda beslut åndradt. §§ 18 och 20.
De procentbelopp, enligt hvilka bevillningen af gåfva, testamente, fideikommiss, arf och fynd, för närvarande utgår, hafva Rikets Ständer funnit alltför höga och derföre nedsatt till likhet med den procentbeståmmelse, efter hvilken inkomstbeskattningen utgöres, utom hvad angår den i 4:de punkten af § 18 stadgade bevillning för testamente af årlig afkomst eller ränta, utan eganderått till den egendom, hvaraf afkomsten erhålles, eller det kapital, hvaraf räntan utgår, hvilken bevillning Rikets Ständer ansett böra helt och hållet sammanfalla med inkomstbeskattningen enligt art. II.
Föreskrifter angående allmänna bcvilluiiigens påförande, uppbörd, afkortning oell redovisning. § 25.
Då de under Litt. a) i denna § föreskrifna uppgifter icke vidare ifrågakomma, sedan bevillningsstadgan med år 1862 börjat tillämpas, har hela punkten a) blifvit utesluten och ingressen omredigerad; men då, uti de uppgifter, hvilka hädanefter, liks m hittills, årligen skola af hvarje stådsdomstol och domare på landet afgifvas, angående de fasta egendomar, å hvilka under föregående året lagfart meddelats, äfvensom angående beloppet af den för hvarje egendom betingade köpeskilling, det torde vara nyttigt att tillika anmårkes, når försäljningen skett af föräldrar till barn, äfvensom då förbehåll gjorts om så kallade undantagsförmåner, har stadgande derom upptagits ur den uteslutna punkten a).
De i punkten 5:o föreskrifna summariska uppgifter, angående hvarje handlandes export och import till slag och myckenhet; hvilka det ålegat vederbörande tullkammare att afgifva, hafva icke befunnits utgöra någon säker ledning för omdömet, huruvida den person, hvars rörelse genom dylik uppgift skolat kontrolleras, deraf haft vinst eller förlust, och den beräknade fördelen af detta vidlyftiga och kostsamma arbete har alltså icke medfört motsvarande gagn, hvadan Rikets Ständer uteslutit berörda stadgande, och i stället i § 28 infört det tillägg att, utom de i §§ 25 och 27 påbjudna uppgifter, annan för beredningen erforderlig officiel uppgift skall, då begäran derom framstålles, af vederbörande embetsverk lemnäs, vid det ansvar för underlåtenhet, som i § 29 såges.
Enär ståmplingen af fabriksvaror numera upphört, men fabriks- och näringsidkare dock hafva skyldighet att årligen till vederbörande magistrater lemna uppgifter angående sina tillverkningar, hafva de i punkten 6:o föreskrifna uppgifter blifvit lämpade efter för handen varande förhållanden.
Skrifvelse, lX:ö 210. 13 § 32.
Till följd af dc förändrade förhållanden, som intrådt genom Kongl.
Förordningarne den 21 Mars 1862 om kommunalstyrelse, har det blifvit nödigt förandra nuvarande föreskrifter om sättet för val af ledamöter i bevillningsberedningarne.
Rikets Ständer hafva ansett dessa val lämpligast verkställas af stadsfullmäktige, i de städer der sådane finnas, samt i öfriga städer af allmän rådstuga, och på landet vid kommunalstämma; och hafva också af enahanda anledning dc öfriga åligganden, som med hänsigt till bevillningstaxeringarne tillhört sockenstämman samt pastor såsom dennas ordförande, och hvarom stadganden förekomma i §§ 34, 38, 56 och 92, blifvit öfverflyttade i förra fallet på kommunalstämman och i det sednare på kommunalstämmans ordförande.
Alldenstund icke sällan inträffar att på landet två socknar, utgörande ett pastorat, naturligen bilda ett beredningsdistrikt, men den ena socknen kan vara stor och vidsträckt med verk och inrättningar af hvarjehanda art, då deremot den andra är obetydlig till hemmantal och folkmängd, har det ansetts för den större socknen vara behöfligt att, till en mångsidigare utredning af förhållandena, kunna invälja mer ån en ledamot i bevillningsberedningen, hvilket nu af författningen förbiudes; och hafva Rikets Ständer derföre, utan att förbise lämpligheten deraf att beredningarne, hvilka endast skola upprätta förslag till taxeringarne, för arbetssättets underlättande bestå af ett så inskränkt antal ledamöter som möjligt, likväl med hänsigt till först omförmålda förhållande medgifvet att, då flera socknar på landet åro förenade till ett beredningsdistrikt, för hvarje socken må kunna inväljas två ledamöter i beredningen. . § 36.
Föreskriften att beredningarnes sammanträden skola hållas inom beredningsdistriktet har funnits icke lämpa sig för hufvudstaden, i anseende till det ståndigt återkommande behofvet att rådfråga dels sådana för taxeringen nödvändiga uppgifter och andra handlingar, som åro gemensamma för hela staden och icke kunna upprättas för hvarje distrikt särskildt, dels ock mantals- och taxeringslångderna för andra distrikter.
Då härtill tages i betraktande olåmpligheten af uppbördsmånnens frånvaro under en längre tid från deras af allmänheten ståndigt besökta tjensterum, så visar sig äfven deraf otjcnligheten af att hålla beredningarne i andra lokaler ån så nära intill hvarandra och intill uppbördskontoren som möjligt.
Ständer hafva derför ändrat berörda föreskrift på det sått, att den kommer att gälla endast för beredningar på landet. § 37.
I öfverensstämmelse med Rikets Ständers hår ofvan vid § 32 omförmålda beslut i afseende å det antal ledamöter, hvaraf sådan beredning, som omfattar flera socknar bör bestå, har en förändring blifvit vidtagen i föreskriften om det antal ledamöter, som i beredning bör vara närvarande för att beslut må kunna fattas. § 45.
I afseende på sättet och ordningen för val af ledamöter i taxeringskomitén hafva jemväl, till följd af de nya kommunalförfattningarne, förändrade föreskrifter 14 Expeditions- Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 210. blifvit erforderliga.
På landet synas dessa val naturligen böra ske på kommunalstämma, och har tiden för utlysande af sådan stämma blifvit bestämd till sednast fjorton dagar efter den dag, då E. K. Majcts Befallningshafvandes kungörelse om valens anställande blifvit på vanligt sått upplåst.
Att deremot, på sått som blifvit bestämdt i afseende på val af ledamöter i beredningarne, öfverlemna nu ifrågavarande val i ståderne åt stadsfullmäktige, der sådana finnas, hafva Rikets Ständer icke ansett lämpligt, i anseende dertill att stadsfullmäktige dels utgöra en administrativ myndighet, dels väljas för längre tid ån ett år; utan hafva Rikets
Ständer funnit det mera öfverensstämmande med Svenska folkets i grundlagarne befåstade sjelf beskattningsrätt, att valen i samtliga städerna omedelbart förrättas af stadens vid allmän rådstuga eller vid val af stadsfullmäktige röstberättigade innevånare, likasom ock att i de städer, som åro delade i flera taxeringsdistrikt, hvarje distrikt för sig utser sina ledamöter i taxeringskomitén. § 46.
Enär det för framtiden kan blifva nödvändigt att indela i synnerhet de folkrikare städerna uti ett något större antal beredningsdistrikt ån som hittills skett, och det i sådant fall måste vara angeläget att taxeringskomitén år sammansatt af personer från hvarje beredningsdistrikt, komitén omfattar, på det att den närmare kännedom om förhållandena, som kan ernås, der icke måtte saknas, hafva Rikets Ständer ansett, att beredningsdistriktens antal bör utgöra den grund, efter hvilken antalet ledamöter i städernas taxeringskomitéer bestämmes, men samma proportion bibehållas emellan ledamöterne från de olika beredningsdistrikten, som nu år gällande med hänsigt till ledamöter från de särskilda församlingar ett taxeringsdistrikt kan omfatta.
Deremot har någon förändring i nuvarande stadgande om antalet ledamöter i taxeringskomité på landet icke funnits erforderlig. § 51.
Rikets Ständer, hvilka ansett nyttigt att vid hvarje taxeringskomités första sammanträde jemväl upplåses art.
II af Bevillningsstadgan, enär denna artikel innefattar sjelfva taxeringsgrunderna eller den del af Stadgan, taxeringsmånnen egentligen hafva att tillämpa, hafva af sådan anledning härom i § 51 infört ett tillägg. § 61.
Då i Stockholms stad debetsedlarne skola vara utfärdade innan Pröfningskomitén derstädes sammanträder, har af sådan anledning tiden för denna Pröfningskomités sammanträde blifvit bestämd till Oktober eller November månader. §§ 69 och 71.
I afseende på bevillningsberedningarne och taxeringskomitéerna finnes föreskrifvet, att deras längder skola någon viss tid hållas den skattskyldige tillhanda, på det han vid högre instans må kunna mot deras beslut anföra besvär, men, i afseende å Pröfningskomitéernas förhandlingar, finnes för närvarande intet motsvarigt, stadgande.
Då nu rått ofta inträffar att Pröfningskomité!! finner anledning förhöja Expeditions- Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, AT:o 210.
15 den påförda bevillningen, år det af vigt att den skattskyldige, för hvilken sådant inträffar, deraf skyndsamlingen får del, för att, om han så för godt finner, kunna anföra besvär innan uppbörden verkstålles.
Men icke mindre angeläget torde det vara för den domstol, eller E. K. Maj:ts och Rikets Kammar-Rått, som skall pröfva dylika besvär, att viss tid varder bestämd, inom hvilken alla besvär i taxeringsmål skola vara dit ingifna.
Derigenom kunna likartade frågor i ett sammanhang pröfvas och afgöras, samt lättnad i göromålen dymedelst beredas.
Då besvårstiden nu år bestämd till tre månader efter det den skattskyldige af beslutet erhållit del, samt med delfåendet mången gång kan anstå närmare intill uppbördsståmman, följer häraf att från November månad ända till i det närmaste tre månader efter uppbördsterminens slut besvär kunna till Kammar-Rätten inkomma.
En förändring i detta förhållande hafva Rikets
Ständer ansett lått låta verkställa sig derigenom att, i motsvarighet till hvad enligt § 56 gäller om taxeringskomiténs protokoll, församlingsvis utskrifna utdrag af Pröfnings-komiténs protokoll, utvisande alla af bemålda komité beslutade ändringar i och tillägg till de af taxeringskomitén påförda bevillningsafgifter, till vederbörande magistrater och kommunalstämmors ordförande aflemnas, för att hållas de skattskyldige tillhanda.
Då det föreskrifvits att dessa protokollsutdrag skola vara aflemnacle inom årets slut, har besvårstiden blifvit bestämd till tre månader derefter, och år således utlupen med Mars månad påföljande året.
I öfverensstämmelse härmed år den förändrade lydelsen af §§ 69 och 71 affattad.
I öfrigt har i § 69 vidtagits en mindre redaktionsföråndring för att i texten inlägga en mera direkt hänsyftning på formuläret N:o 8, uti hvilket de af pröfningskomitén beslutade förändringar skola införas. § 72.
Jemväl i denna § har en redaktionsföråndring funnits påkallad nf det i § 61 införda förändrade stadgande i afséende på tiden för Stockholms stads Pröfningskomités sammanträde. § 76.
Uti lista och 3:dje punkterna af § 76 förekommer stadgande om den procent af bevillningssumman, sorn var anvisad att utgå första året, då Bevillningsstadgan tillämpades.
Sorn detta stadgande numera år öfverflödigt, har det blifvit uteslutet och redaktionen af punkterna derefter rättad. § 88.
Uti § 88 stadgas, att skeppsombudsmannen i Stockholm och sjömanshusföreståndarne i de öfriga städerna skola debitera och uppbära bevillningen efter lista artikeln, äfvensom öfriga personella utskylder för det i sjömanshusets rullor intagna sjöfolk.
Härigenom lågges på nämnde tjenstemän ett onödigt och för deras egentliga befattning främmande besvär och göromål, hvilket lämpligare bör tillhöra de ordinarie uppbördsmånnen, kronofogdarne på landet och stadskassörerne i städerna, hvilka sednare tjenstemän i alla fall af sjöfolket skola uppbära hvad som i bevillning efter 2idra artikeln bör erläggas.
Om nu dessa kronouppbördsmån på samma gång uppbära sjöfolkets personella bevillning, så synes enkelhet och reda i uppbördsvåsendet af ett sådant förfaringssätt blifva en gifven vinst, under det att besväret 16 Earpeditions-Utslcottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 210. hos uppbördsmånnen knappt märkbart skall förökas.
Det nuvarande stadgandet medför ej allenast oreda oell onödigt besvär för personer, som derifrån böra vara befriade, utan det leder äfven till ett slags orättvisa derutinnan, att sjömannen derigenom år ålagdt att betala sina kronoutskylder nära ett helt år förr ån rikets andra undersåtare; ty vid påmönstringarne, hvilka vanligen förrättas i Mars eller April månader, sker hyresafdrag för erläggande af bevillningen efter lista artikeln samt öfriga personella utskylder, af hvilka kurhusafgiften vid denna tid år ganska svår, om ej nära nog omöjlig att riktigt debitera, då den ej till beloppet bestämmes förr ån påföljande höst vid Pröfningskomiténs sammanträde.
Händer nu så att sjömannen, sedan han blifvit förhyrd, afiider innan Maj månad, kommer den orättvisan till, att den aflidnes anhöriga icke kunna få dessa utskylder restituerade, lika litet som skepparen, för den händelse den af honom förhyrda sjömannen insjuknar innan han går ombord, får ersättning för den utbetalda kronoskatten.
Då härtill lågges att Kongl.
Kofferdireglementet den 13 Mars 1748 icke ålägger sjömanshusföreståndarne att förrätta kronouppbörd eller förskaffa sig de kamerala insigter, som för fullgörande af ett dylikt uppdrag kunna vara nödiga, ligger deruti ett ytterligare skål att befria sjömanshusföreståndarne från berörda åliggande; och hafva, på grund af allt detta, Pikets Ständer ansett något från de allmänna föreskrifterna afvikande stadgande i afseende på debitering och uppbörd af sjöfolks personella utskylder desto mindre vara erforderligt, som, enligt sednaste mantalsskrifningsförordning, skeppsbesättningar numera skola mantalsskrifvas i den ort dit fartyget hörer; hvadan Pikets Ständer beslutit, att stadgandena i § 88 skola upphåfvas och hela denna § uteslutas. § 89.
Stadgandet i § 89, hvarigenom handlande, fabriks- och andra näringsidkare ålågges ansvarighet för utskylder, hvilka blifvit påförda de hos dem vid mantalsskrifningstiden sysselsatte handels- och fabriksbetjente samt gesäller och andra arbetare, hafva Rikets Ständer funnit icke kunna qvarstå i dess närvarande utsträckning.
Redan efter det s. k. laga försvarets upphåfvande, hvarigenom alla till arbetsklassen hörande personer kunde sjelfständigt mantalsskrifvas och beskattas, var ansvarighetens bibehållande oformligt och mot arbetsgifvaren så mycket orättvisare, som ansvarigheten omfattar utskylderna icke blott för arbetarnes egna personer, utan ock för deras hustrur och barn.
Med de förändrade grunder, gällande
Bevillningsstadga innehåller för bevillning efter 2:dra artikeln, blifver berörda stadgande ännu godtyckligare, alldenstund ifrågavarande personer, hvilka förut erlade endast fixa afgifter, numera kunna vara skyldige att efter taxering utgöra bevillning för inkomst.
Visserligen omfattar ansvarigheten icke den bevillning, som för fast egendom eller inkomst af kapital eller utöfvad särskild rörelse eller befattning bör af de ifrågavarande skattskyldige erläggas; men i alla fall måste rättigheten för arbetsgifvaren att genom afdrag å den skattskyldiges aflöning eller arbetsförtjenst hålla sig skadeslös för hvad han, i följd af den honom åliggande ansvarighet, måste utbetala, blifva af ringa värde, enär han icke allenast icke kan vara i tillfälle att, då handelsbetjent eller arbetare lemnar hans tjenst eller arbete, innehålla den på hans ansvarighet belöpande andel af dennes bevillning, med tily åtföljande kommunalutskylder, helst beloppet deraf icke blifver kändt förr ån omkring ett år efter det ansvarigheten inträdde, utan ej ens dertill har befogenhet förr ån sig visat, att den skattskyldige underlåtit i behörig tid sjelf erlägga sina utskylder.
Då nu härtill tages i betraktande - Expeditions-Vtslottets Förslag till anderd.
Skrifvelse, N:o 210. 17 tande att, enligt de nya författningarne af den 21 Mars 1862 angående kommunalstyrelse, vigtiga medborgerliga rättigheter åro grundade på bevillningen efter 2:dra artikeln, så måste man komma till fullständig öfvertygelse icke blott om oegentligheten af nu ifrågavarande stadgande, utan ock om nödvändigheten att såsom allmän grundsats erkänna, att den ene medborgaren icke kan göras ansvarig för skyldigheter, som åligga en annan och för denne sednare medföra rättigheter, hvilka icke kunna eller böra på den ansvarande öfverflyttas.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt hafva Rikets Ständer beslutit, att den husbönder och arbetsgifvare för närvarande ålagda ansvarighet för tjenares och arbetares utskylder bör inskränkas till dessa sednares personella afgifter, samt ansvarighet ega rum endast i det fall, att tjenstehjon eller arbetare icke åro skyldige att erlägga bevillning efter 2:dra artikeln.
Af nu nämnda beslut har blifvit en följd, att i § 92 uteslutits den i 2:dra momentet förekommande mening, som innehåller att vid afkortningslångdens granskning de förhållanden böra attesteras, som befria husbönder från den enligt § 89 dem hittills åliggande ansvarighet för landtbönders och torpares med Heres utskylder. § 96.
Den anvisning, som i denna § lemnäs derom att öfverallt i Bevillningsstadgan med benämningen Riksdaler förstås Riksdaler Riksmynt, samt att med församling menas socken på landet och så kallad territorialförsamling i stad, har, såsom obehöflig, blifvit utesluten.
Formulärerua.
Beträffande formulårerna till Bevillningsstadgan, hafva hos Rikets Ständer framställningar blifvit gjorda derom, att formuläret N:o 7, innehållande taxeringslängd öfver inkomstbevillningen, måtte uppsättas mera specifikt och öfverensstämmande med Bevillningsstadgans föreskrifter.