Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Klädkammarens samlingar», samt vittnande om den outtröttliga ihärdighet och det varma nit, hvarmed författarinnan omfattat våra historiska minnen har, genom en hos Borgare-Ståndet väckt motion, Herr C. G.
Rydin föreslagit att, såsom en uppmuntran för berörda företag, måtte henne föräras en gratifikation af 1,000 å 500 R:dr.
Men då detta arbete icke kan tillerkännas någon betydelse i vetenskapligt eller konstnärligt hänseende och för öfrigt torde vinna tillräcklig uppmuntran genom försäljning i bokhandeln, anser Utskottet förevarande motion ej böra af Rikets Ständer bifallas. 12l:o.
Jemte erinran om nödvändigheten för hvarje samhällsmedlem att känna den lag, han skall efterlefva, och särdeles den del deraf, som till begreppet bestämmer de brottsliga handlingar, som äro med straff belagda, samt det i sedligt hänseende gagnande inflytande, som vore alt förvänta, derest åtgärder blefve vidtagna för spridandet af en allmännare kännedom, isynnerhet om sådane brott, hvars betydelse, grundad mera uti ett ordnadt samhällsskick, än i den medfödda känslan för det rätta, ofta nog vore af den stora allmänheten mindre klart uppfattad, har, genom en hos Ridderskapet och Adeln väckt motion, Herr Th.
Ankarsvärd föreslagit, att till utarbetande och tryckning i lämpligt sammandrag af vår lags Missgernings- och Straff-Balkar, sådane dessa blifva af Rikets Ständer antagne och af Kongl. Majit stadfästade, måtte af Rikets Ständer anvisas nödiga medel.
Af berörda arbete skulle, enligt hvad motionärens förslag vidare innehåller, ett visst antal exemplar tillsändas vederbörande pastorer, att af desse åt den manliga ungdomen efter dess konfirmation kostnadsfritt utdelas; och, med antagande att 25,000 exemplar årligen erfordrades och att tryckningskostnaden för hvarje exemplar uppginge till 15 öre, skulle den summa, som härtill behöfdes utgöra 3,750 R:dr, hvilket belopp motionären alltså anhållit måtte för ändamålet årligen ställas till Kongl.
Erkännande det välmenta i denna motions syfte, anser Utskottet dock tvifvelaktigt, huruvida någon särdeles fördelaktig verkan i sedligt hänseende skulle kunna åstadkommas genom ofvanberörda förslag; men äfven om sådant antages, kan Utskottet, roed afseende å de omfattande förändringar i åtskilliga delar af kriminal-lagstiftningen, som äro i fråga att genomföras, icke anse lämpligt, att, innan denna lagstiftning blifvit fullständigt ordnad, föreslå någon åtgärd iden af motionären föreslagna riktning; och får derföre Utskottet hemställa, att förevarande motion icke måtte af Rikets Ständer bifallas. Siats-Utskottets Utlåtande JM 123 (Fortsättning). 47 125:o.
Vidare iiro från Riks-Stånden till Utskottets behandling öfverleranade motioner, som blifvit väckte: a) hos Ridderskapet och Adeln af Herr F. A.
Cederschiöld, hvilken, utförligt belysande de förtjenster, Magister Schiicks litterära arbete: »Konversationsoch Universal-Lexicon, Allmän ordbok för alla samhällsklasser», innefattade såsom allmänt bildningsmedel, föreslagit, att Rikets Ständer, ej mindre såsom en uppmuntran och belöning för detta arbete, som beräknades komma att omfatta minst 50 häften, deraf 24 redan utkommit, än äfven till befordrande af en allmännare upplysning i landet, måtte besluta att af samma arbete, som, efter 50 öre för hvarje häfte, fuilfärdigt kostade 20 R:dr, inköpa 250 exemplar, att genom Ecklesiastik-departementets försorg utdelas till socken-bibliotheker i Riket; b) inom Borgare-Ståndet af Herr C. F. Ridderstad, som, med erinran om Statens pligt att söka sprida upplysning bland folket samt vigten deraf, att fosterjordens söner lärde känna sitt fädernesland, hemställt att, då bland de tryckta skrifter, som egnade sig att uppfylla detta dubbla ändamål, »Svenska Folkets Sagohäfder» författade af Arvid August Afzelius, intoge ett utmärkt rum, detta arbete måtte af Staten till så stort antal exemplar inköpas, att socken-bibliothekerna i Riket kunde deraf erhålla ett hvardera; c) inom Bonde-Ståndet af N. F. Andersson m. fl.
Riksdags-fullmägtige från Östergötlands län, som, med erinran om de svårigheter, hvilka vore med bibringandet af de första elementerna till undervisning förenade, gjort den hemställan att, till undanrödjande åtminstone i någon mån af dessa svårigheter, medel måtte anvisas till inköpande för hvarje af Rikets folkskolor af 10 exemplar af ett år 1859 af C. G.
Södling ulgifvet arbete med titel »Genväg för barn alt samtidigt lära läsa och skrifva»; varande, enligt hvad motionären vidare upplyst, priset på denna bok 25 öre.
Utskottet har tagit dessa motioner i öfvervägande; men som, vidkommande Herr Cederschiölds framställning, Utskottet icke funnit sig öfvertygadt derom, att det af honom omförmälda arbete är företrädesvis lämpligt att uti sockenbibliotheken införas, har Utskottet ansett sig ej kunna förorda denna motion.
Beträffande åter de af Herr Ridderstad och Riksdags-fullmägtigen Andersson väckta motioner, torde det kunna antagas att, derest de böcker, dessa motionärer afsett, skulle finnas för ifrågavarande ändamål tjenlige, medel icke lära saknas för desammas anskaffande utan att Statens tillgångar behöfva derför anlitas; och får Utskottet, i följd häraf, hemställa, alt någon särskild åtgärd i anledning af ofvanberörda motioner ej måtte af Rikets Ständer vidtagas.
Stockholm den 3 Juli 1860. 48 Stats-Utskoltets Utlåtande JU 123 (Fortsättning).
Emot i:sla punkten (angående hyres-ersättning åt Departements-chefen): af Friherre Åkerhielm, Herrar Gripensvärd och von Printzencreutz samt Biskop Annerstedt, Doktor Schram, Doktor Nordström, Professor Carlson, Doktor Gumcelius, Doktor Malmstedt, Prosten Ljunggren, Doktor Tellbom och Prosten Berlin, som ansågo att byres-ersättningen, i likhet med hvad i fråga om dylik ersättning för Finansdepartementets Chef skett, bort uppföras å ordinarie stat.
Emot 2:dra punkten mom. litt. a. (angående Expeditions-chefens aflöning): af Friherre Åkerhielm, Herrar Bildt, Montgommerie-Cederhjelm, Gripenstedt och von Prinzencreutz samt Biskop Annerstedt, Doktor Schram, Doktor Nordström, Doktor Gumcelius, Doktor Malmstedt, Prosten Ljunggren och Prosten Berlin.
Emot 2:dra punkten, mom. litt. b. (angående Expeditions-sekreterarnes lön): af Friherre Åkerhielm, Herrar Bildt, Montgommerie-Cederhjelm, Gripensvärd, samt Biskop Annerstedt, Doktor Schram, Doktor Nordström, Doktor Gumcelius, Doktor Malmstedt, Prosten Ljunggren och Prosten Berlin.
Emot 3:dje punkten (angående Bibliothekariens i Kongl. Bibliotheket aflöning): af Friherre Åkerhielm, Biskop Annerstedt, Doktor Schram, Doktor Nordström, Doktor Gumcelius, Doktor Malmstedt, Prosten Ljunggren, Prosten Berlin, samt Professor Carlson, hvilken afgaf följande skriftliga reservation:
Då högsta vården om ett stort bibliothek icke blott förutsätter en mångsidig vetenskaplig bildning och en fortgående kännedom af bibliografiens utveckling, utan äfven innefattar vidlyftiga embetsgöromål för bibliothekets uppställning, katalogisering och tillhandahållande för allmänheten, anser jag
Utskottet icke hafva haft skäl att bestämma Bibliothekariens lön till lägre belopp än Kongl. Maj:t föreslagit.
Ett tillbörligt afseende på de löneförmåner, som blifvit för närslägtade embets-befattningar anslagna, synes gifva ytterligare styrka åt dessa skäl.
Då Bibliothekarien vid Kongl. Bibliotheket städse varit ställd i likhet med Riksarkivarien, skulle nu detta förhållande rubbas, utan att dessa båda embetens beskaffenhet undergått någon förändring och skilnaden emellan den lön, Bibliotheks-personalens styresman och hans närmaste man innehafva, skulle endast blifva skilnaden emellan 4,500 och 3,500 R:dr R:mt.
För min del anser jag Utgifts-Afdelningens förslag till beslut välgrundadt och får såsom min reservation upptaga detta utlåtande, hvilket är af följande lydelse: »De Stals-Ulskuttels Utlåtande M 123 (Fortsättning). 49 »Då Utskottet desto mindre kan förneka giltigheten af de skäl, hvarpå högstberörda nådiga framställning är grundad, som, vid jemförelse med motsvarande befattningar inom de administrativa embetsverken, Bibliothekarien vid Kongl. Biblioteket äfvensom Riks-arkivarien, med afseende å deras embetens vigtiga och ansvarsfulla beskaffenhet samt den vetenskapliga bildning desse embetsman måste innehafva, synas vara fullt jemförliga med äldre Kollegii-ledamöter, samt vice
Bibliothekarien af sammma skäl ej kan ställas lägre i aflönings-förmåner än Kollegii-sekreterare, — har Utskottet funnit sig böra tillstyrka, att ifrågavarande löner må bestämmas till 5,000 R.dr för Bibliothekarien och till 3,500
R:dr för vice Bibliothekarien; dock att, såsom Kongl. Majit jemväl i nåder föreslagit, den nu tillstyrkta förhöjningen i Bibliolhekariens aflöning icke må tillgodokomma nuvarande innehafvaren af samma befattning, så länge han är i åtnjutande af det honom för fortsättande af arbetet: »Svenska språkets lagar« beviljade särskilda statsanslag.»
Emot å.de punkten (angående begärt anslag för anställande inom församlingarne af e. o prestman): af Riksdags-fullmägtige Mäns Månsson, Erik Ersson, Carl Anders Larsson, Johannes Andersson och Jonas Andersson, hvilka ansågo att Utskottet icke bort tillstyrka att 8:de Hufvud-titelns besparingar skulle få för omförmälda ändamål användas.
Emot 20:de punkten (angående anslag till förbättrande af Komministrars och Kapellpredikanters aflöning): af Biskop Annerstedt, Doktor Schram, Doktor Nordström, Doktor Gumcelius, Doktor Malmstedt, Prosten Ljunggren, Doktor Tellbom och Prosten Berlin, hvilka på de af motionärerne anförda skäl, ansågo att anslag tills vidare borde beviljas till understöd för de efter noggrann undersökning och utredning i behof varande komministrar och kapell-predikanter, hvilkas löner ej uppgå till 1,000 R:dr R:mt.
Emot 21ista punkten (angående anslaget till Lappmarkens Ecklesiastik-verk): af Friherre Åkerhielm, Herr von Printzencreutz, Biskop Annerstedt, Doktor Schram, Doktor Nordström, Doktor Gumcelius, Doktor Malmstedt, Prosten Ljunggren, Doktor Tellbom, och Prosten Berlin, hvilka åberopade Utgifts-afdelningens förslag till utlåtande i denna punkt, så lydande: »I anseende till det beslut, Kongl. Maj:t sålunda i detta ämne meddelat, torde Rikets Ständer finna, att frågan om indragning till Riksgälds-kontoret af såväl Lappmarks Ecklesiastik-fond, som f. d.
Kansli-styrelsens handkassa, bör anses hafva förfallit; och då således anledning saknas att med ofvan berörda 2:ne anslag vidtaga annan förändring än att, hvad angår Lappmarks Ecklesiastik-verk, detta anslag, som för närvarande är uppfördt både såsom reservations- och förslags-anslag, må, i enlighet med Bih. till R.
Prot. 1859 & 1860. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 16 Haft. VII 50 Stats-UIskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). den af Rikets Ständers Revisorer gjorda framställning uppföras endast såsom förslagsanslag, — får Utskottet följaktligen hemställa, att för Lappmarks Ecklesiastik-verk må såsom förslags-anslag uppföras enahanda belopp, som i nu gällande Riks-stat, eller 11,000 R:dr.»
Emot 22:dra punkten (angående anslag till stipendier åt Theoligiaa Studiosi): af Herr Björck: »Såsom ett af de hufvudsakligaste skälen för tillökning i anslaget till stipendier åt studerande i theologie, har blifvit framhållen den brist på prester, som i sednare tider sig visat; och såvida man deraf må vara berättigad att sluta dertill, alt tillökningen i stipendierna skulle afse att förmå medellöse studerande att egna sig åt lärareembetet i församlingen, synes åtgärden icke egnad att tillvinna sig bifall.
En förändrad reglering af presternas tjenstgöring, befordran och aflöning, är det enda sätt för prestbristens afhjelpande, som kan med framgång försökas.
Att tillvägabringa allmänna anstalter, som afse att uppfostra ungdomen för ett visst yrke eller en viss sysselsättning, och att derunder bekosta deras underhåll, är visserligen icke något här i landet oförsökt; men att sedan den offentliga undervisningen i sekler varit nära uteslutande rigtad åt de kunskapsämnen, som tillhöra prestbildningen, sådane åtgärder skulle vidtagas, för att erhålla tillräckligt antal prester, synes så mycket mindre lämpligt, som omsorgen i detta hänseende måste, der den i verkligheten påkallas, tillkomma församlingen, men icke Staten.
En annan sak är att åt det allmännas tjenst bibehålla förmågor, som eljest till följd af medellöshet skulle nödgas söka andra utvägar till bergning; och endast, så vidt detta är ändamålet med stipendier, lära desamma af Stats verket böra utgå.
Från denna synpunkt betraktad torde den tillstyrkta tillökningen vara öfverflödig, eller åtminstone böra till beloppet nedsättas.»
Herrar Rinman, Berg och Berger samt Riksdags-fullmäglige C. J. Svensén, Pehr Nilsson, Måns Månsson och J.
Herr Hierta instämde äfven i ofvanstående reservation, af det skäl, att, då student-examen på de sista 25 åren blifvit betydligt skärpt emot fordom, syntes den egentliga prestbildningen icke kunna erfordra så lång tid som förut, för att inhemta den delen deraf, som tillhör fordringarne på allmän eller hvad man kallar humanistisk bildning.
Emot 24:de punkten, mom. litt. a. (angående Professionen i Fysiologi vid Upsala Universitet): af Biskop Annerstedt: »Utskottet har afstyrkt beviljandet af nödige medel till inrättande af en Profession i Fysiologi, hufvudsakligen på det skäl, att denna Profession icke är bland dem, som af Kommittéen för Medicinska undervisningens ordnande blifvit nämnda i främsta rummet.
För min del kan jag icke finna detta skäl tillräckligt för ett afslag å Kongl. Maj:ts Proposition i denna del.
Ehuru stort afseende, som med rätta bör göras på den Medicinska Kommittéens förslag, torde man likväl icke böra till - Statsutskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). 51 erkanna dess omdöme den vigt, att det skulle utesluta allt afseende på andras.
Då Medicinska Fakulteten, på anförda grunder, ansett den ifrågavarande Professionen nödig, då det Akademiska Konsistoriet vitsordat samma behof och Kanslern tillstyrkt bifall till dessa framställningar, samt slutligen Kongl.
Majit, efter föregången pröfning, desamma gillat, så lärer väl, så vida fråga är om auktoriteter, någon vigt böra tilläggas äfven hvad som för detta anslag blifvit yttradt.
Afser man åter sjelfva saken, så torde det väl svårligen kunna bestridas, att föreningen af Anatomi och Fysiologi i en lärares hand, vid den omfattning dessa vetenskaper vunnit, icke nu mera kan lända till båtnad för de blifvande läkarnes theoretiska utbildning.
Den sednare vetenskapen torde så mycket mera behöfva sm egen målsman, som de medicinska vetenskaperna synas allt mera sträfva att ur en gemensam synpunkt betrakta lifvets yttringar, och för bearbetandet af den sjuka organismens fysiologi sålunda måste såsom en nödvändig förutsättning kräfva kännedomen om lagarne och vilkoren för den friska organismens verksamhet.
A en annan sida synes det äfven vara allmänneligen medgifvet att Fysiologien i kraft af sitt förhållande till naturvetenskaperna, på hvilkas forskningar den lifvande inverkar, likasom den å sin sida behöfver dem alla, med rätta har anspråk på att af en särskild lärare föredragas, på grund hvaraf särskilda lärostolar för detta läroämne också finnas vid flera utländska universiteter.
Till följd deraf hir jemväl den ofvannämnda Kommittéen funnit ifrågavarande Profession vara af vigt för den allmänt grundläggande läkarebildning, som i dess alternativa förslag ansetts böra vid universiteten vårdas.
På alla dessa skäl får jag föreslå, att Rikets Ständer måtte bifalla Kongl. Majits
Proposition om inrättande af_ en Profession i Fysiologi vid Upsala universitet.
Häruti instämde Friherre Åkerhielm, Doktor Schram, Doktor Nordström, Professor Carlson, Doktor Gumaelius, Doktor Malmstedt, Prosten Ljunggren, Doktor Tellbom och Prosten Berlin Emot 24-:de punkten nion. litt. b. (angående den nya Adjunkturen vid Upsala Medicinska Fakultet) — se här nedan vid 29:de punkten.
Emot 24:de punkten nion. litt. c (angående den föreslagna underdåniga skrifvelsen till Kongl. Majit): af Herrar af Wåhlberg och von Printzencreutz, Biskop Annerstedt, Doktor Schram, Doktor Nordström, Doktor Gumcelius, Doktor Malmstedt, Prosten Ljunggren, Doktor Tellbom och Prosten Berlin.
Emot 25:te punkten (angående den nya Adjunkturen i Fysik vid Upsala Universitet) : af Herr Björck: »Om än behofvet af en Adjunkt i Fysiken vid Upsala universitet icke kan bestridas, förefinnes dock icke någon anledning att öka antalet af de högre adjunkts-lönerna, som äro bestämda till 2,500 Ridr hvardera; utan synes anslaget kunna inskränkas till 2,000 Ridr, hvarmed flertalet af Adjunkterna äro aflönade.» Stats-Uiskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning).
Häruti instämde Herrar Berg och Rinman samt Riksdags-fullmägtige C. J.
Svensén, Pehr Nilsson och J.
Emot 28:de punkten (angående arfvode åt en Theologi* Pastoralis
Docens vid Upsala Universitet): af Biskop Annerstedt och Prosten Schram■.
Emot af Herr Björck:
På grund af Rikets sednast församlade Ständers anhållan om utarbetande af en fullständig plan för den Medicinska undervisningens ordnande, har Kongl. Maj:t förordnat en Kommitté för frågans utredande; och då denna Kommittés utlåtande afgifvits före början af denna riksdag, ansåg man sig ega anledning antaga, att en på samma utlåtande grundad Rongl.
Proposition i ämnet skulle till Rikets Ständer afgifvas.
Men om detta anspråk icke kunnat uppfyllas, likasom det ej heller blifvit det, af orsak, att förberedande åtgärder för pröfningen af Kommittéens förslag icke medhunnits; så förekom det så mycket mera besynnerligt, att Regeringen, utan afseende på de hinder, som sålunda mötte för frågans grundliga pröfning, likväl fann lämpligt att föreslå tillökning i lärare-personalen vid de Medicinska Fakulteterna i Upsala och Lund, äfvensom förberedande åtgärder för upprättande af en större klinisk undervisningsanstalt på förstnämnde ställe.
Och då det sedermera blifvit kändt, att
Kommittéens förslag afser upprättande af en enda Medicinsk läroanstalt för hela riket, synes en dylik på förhand gjord afvikelse från detta ännu opröfvade förslag, så mycket mindre förklarlig, sorn den omständighet att Kommittéen jemväl framställt ett alternativt förslag för undervisningens interimistiska ordnande, icke minskar behofvet af en omfattande undersökning och pröfning, utan tvertom ännu mera invecklar frågan.
Då härtill kommer, att ingen anledning förefinnes dertill, att den Medicinska undervisningen hotas af en oundviklig undergång, derest icke de af Regeringen föreslagna lärareplatser genast tillsättas, synes Regeringens förslag i delta hänseende, såsom tillkommet utan den fullständiga pröfning, som Rikets Ständer begärt och dertill Komrnittéens betänkande lemnar så väl anledning, som materialier, icke böra med bifall af Rikets Ständer bemötas; enär derigenom frågan i verkligheten afgöres, utan afseende på den redan verkställda utredningen och hufvudsakligen i strid med de dervid vunne upplysningar.
Om likväl oafsedt den bristande utredningen lämpligheten af den föreslagna tillökningen i lärare-krafter vid Fakulteterna skall komma under pröfning och om det alltså blifver nödvändigt att, med ledning af Kommittéens nu utdelade betänkande, i frågan fatta ett afgörande beslut; så torde en kort sammanfattning och utredning af de skäl, som på ömse sidor anföras, här vara på sitt ställe.
Såsom hufvudfelet af den nuvarande organisationen anföres: att theori och praktik vid undervisningen äro åtskiljde.
A ömse sidor medgifves det, att
Medicinen är en vetenskap; som bemtar sitt innehåll och sin näring från lifvet, och att erfarenheten är dess lifskälla, samt att Stats-Utskottels Utlåtande M 123 (Fortsättning).
53 dess mål år praktiskt, och att detta mål endast kan vinnas genom theOriens tillämpning i handling.
Det lemnäs jemväl obestridt, att det icke är nog, alt theorien bemägtigar sig erfarenheterna, för att deraf bilda sig lill vetenskap, ulan att jemväl vetenskapens resultater måste i handling realiseras och hvarje företeelse utredas samt till sina slutföljder bestämmas
Men ehuru sålunda theorien måste af den praktiska verksamheten ledas och kontrolleras, samt deras innerliga förening icke är föremål för olika mening, anser man sig likväl å ena sidan kunna påstå, att vid Fakulteterna finnas theorien och praktiken förenade just i den mån, som motsvarar behofvet med afseende å det stadium af utveckling, hvari lärjungarne sig befinna, under det de inhemta den första undervisningen och innan de, efter nuvarande organisation vid Carolinska institutet, afsluta sin lärokurs.
Afven för den mindre sakkunnige synes det dock uppenbart att om de Medicinska Fakulleterne göra anspråk, såsom de i verkligheten måste göra, icke allenast att bilda en skola för undervisning i Medicinens elementer, utan jemväl att utveckla och befordra Medicinen såsom vetenskap, de inskränkta tillfällen, som klinikerna i Upsala och Lund, lemna för praktikens inverkan på den theoretiska forskningen, måste hafva till följd, att denna forskning, så vidt den verkligen beror af theoriens och praktikens innerliga förening, skall blifva ofullständig och betydelselös.
Liksom det alltså är klart, att vetenskapen icke under sådane förhållanden kan befordras, så ligger det ock i sakens natur, att den lärare, som saknar utväg att underhålla och fortsätta den vetenskapliga forskningen, skall småningom sjunka från den ståndpunkt han må hafva innehaft, och förfalla till ensidighet.
Föga skall han sålunda kunna uträtta för vetenskapen och för så vidt undervisningen, äfven då det gäller elementerna, beror af den ståndpunkt, läraren intager, så skall utan tvifvel, undervisningen, äfven i det inskränkta omfång, som betingas af klinikerna i Upsala och Lund, blifva bristfällig icke endast i praktiskt hänseende, utan jemväl hvad beträffar uppfattningen af theorien och dess läror.
Å andra sidan skall den fristående praktiska utbildningen, som man vill förbehålla åt läroverket i Stockholm, icke kunna göra några betydande framsteg, emedan den för sådant ändamål, behöfver icke allenast den fortgående theoretiska forskningen, utan jemväl alla de Medicinens hjelpvetenskaper, hvilka man vill förbehålla åt Universiteterna, och utan en fullkomlig förening af dessa vetenskaper med Medicinens theorehska och praktiska studium, skall alltså Medicinska undervisningen och läkare-bildningen icke kunna höja sig till den ståndpunkt, som den under motsatta förhållanden otvifvelaktigt skall uppnå.
En sådan förening af Medicinsk theori och praktik med Medicinens hjelpvetenskaper förutsätter ett fullständigt Medicinskt läroverk, och detta erbjuder jemväl andra fördelar, hvaribland må nämnas:
Flere ämnen behöfva icke såsom nu hopas på en hand, för att förekomma olägenheter, som endast af delningen härflyta.
Vådan af en tillfällig brist i lärarekrafter är vida mindre, emedan undervisningen i de närbeslägtade ämnena lemnar handledning till sjelfstudium i det som brister.
Dugliga 54 Stats-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning/. lärare skola lättare erhållas för ett läroverk, än för tre Undervisningen skall alltså blifva fullständigare och grundligare.
Studiekursen förkortas och omkostnaderna minskas.
Pröfningen af de kunskaper, som fordras af läkarne i Staten och samhället, blifver vida säkrare, då alla lärarne under ömsesidig kontroll deltaga i examen.
Till dessa väsendtliga förmåner, kommer den för Statsverket vigtiga omständighet, att kostnaden för upprätthållande af ett fullständigt läroverk, blifver vida mindre än den, som erfordras för tre, hvar för sig ofullständiga.
Då fråga derefter blifver att bestämma hvarest detta fullständiga läroverk bör inrättas, svnes någon tvekan icke kunna förefmnas derom, att icke Stockholm är den enda derför lämpliga plats. Skälen derföre äro: 1:o
Det stora behofvet af materiel i talrika och mångfaldiga sjukdomsformer kan, till följd af landets befolknings förhållande endast i Stockholm, fyllas. 2:o Tillgången på lärare skall blifva större i Stockholm, hvarest tillfället till utkomst under beredelsetiden är lättare. 3:0 Lärarne skola icke genom förmånligare anställning förmås att lemna befattningarne. 4:0 Kostnaderna för Staten minskas äfven derigenom, att lönerna kunna vara lägre, emedan den enskilda praktiken understödjer utkomsten; och 5:o
Styrelsen erhåller i sin närhet en fullständig och lätt tillgänglig myndighet att höras i vetenskapliga frågor.
Då man icke tilltrott sig att bestrida rigtigheten af den åsigt, att om ett fullständigt