Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då slutligen till allt delta lägges, att det är, till en del, med rusthållarnes egna medel som förutnämnda ersättningar skola bestridas, enär Jemtlands rusthållaren reservmedels-kassa, hvaraf årliga räntan härtill skall användas, är deras ostridiga egendom, så tyckes det mig, som man icke borde finna det så förundransvärd!, att jag, såsom representant från provinsen, icke kan gilla det oftanämuda nya roteringsverket.
Såsom skäl för en strängare rotering i Jemtland än annorstädes, har åbero— m. tilt ti,.it.
Brot. ii>50 y 051.. 4 Samt., 2 Afd., S Haft,. 4. 26 Stat»- och Ekon.-Utshottens Betänkande, fl:o 32; ropats, att grundräntorna der utgå utan förvandling och till ett lågt belopp; men då detta sätt för grundräntornas utgörande är för Jemtlands hemman en urgammal rätt,, sora, då denna provins från Danmark afträddes till Sverige, blifvit dem uttryckligen förbehållen, så bör denna deras enda förmån icke, hvarken på ett eller annat sätt, dem fråntagas förr än alla andra privilegier upphöra.
Dessutom utvisa Landshöfdingarnes sista femårsberättelser att, då utskyldema i de öfriga länen per medium på ett förmedladt mantal utgöra 202 r:dr 32 sk., de i Jemtland uppgå till 221 r:dr 16 sk., så att hemmanen der icke äro så ringa onererade som man föreställt sig, hvadan det åberopade skälet i alla afseenden förfaller.
Emot regementets nedsättning till det antal af circa 500 man, som, efter hvad utredt är, på provinsen belöper att underhålla, har blifvit anfördt dels att en sådan förminskning vore menlig för landets försvar, och dels att regementet skulle blifva för fåtaligt såsom stam för beväringen.
Hvad det förra beträffar, kan den ifrågasatta nedsättningen icke rimligen anses medföra någon våda, sedan mot det med Sverige numera förbrödrade Norrige, till hviket Jemtland utgör en gränsprovins, ej vidare några försvarsanstalter komma i fråga.
Genom bevärings-skyldighetens åtagande är dessutom en ännu större styrka, än liela det gamla regementet, ställd lill Kongl’ Maj:ts disposition, att vid påkommande behof kallas i fält till fäderneslandets försvar.
När således hela den tid Jemtland var gränsort tiil ett under annan monarks spira lydande länd, nämnde provins ansågs vara tillräckligen försvarad med en vida mindre styrka än den, som, då beväringen tages i betraktande, numera är för ändamålet att tillgå, måtte så mycket säkrare under nuvarande fölhållanden ingen anledning ega rum att befara, det nedsättningen kan göra försvars-anstalterna otillräckliga*, för ett ojemförligen mindre behof af försvar; och hvad angår det sednare föregifvan-- det, att regementet skulle blifva för fåtaligt såsom stam för beväringen, så inses lätt att detta blött är ett svepskäl, då hvarje beväringsk.lass i Jemtland icke uppgår till 400 raau. jjDessa tankar vill jag till Ilikets högloft.
Ständers bedömande vördsamt: hemställa.
Schukze's Boktrycken, löol. Stats- samt Allm.
Besvärs- och Ekan-läsk.
Utlåta rute. N:0 23. 1 \:o 23.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga om ersättning för kreatur, som inom Eldsberga församling måst neclslagtas till följe af den smittosamma lungsjukan bland boskapen.
Från Hedervärda Bondeståndet har till Stats-utskottet blifvit remillerad en af Riks— dagsfullmäkligen David Andersson från Hallands län väckt motion, hvaruti yttras, att under den olyckliga kreaturs-farsot, som år 1848 utbröt i Halland och som sannolikt dit— fördes af införskrifna utländska kreatur, Eldsberga socken råkat att blifva den ort, der lungsjukan törst härjade bland boskapen.
Genom en af dessa tillfälligheter, som ingen försigtighet kan afhjelpa, och oaktadt all nödig omsorg, hade smittan från det gods, till hvilket de utländska kreaturen blifvit införskrifna, obemärkt kommit in ibland kyrkoherdens boskap och derefter spridt sig till en del socknemäns, hvilka alla måste nedslagta sina kreatur.
Då farsoten sedermera vidare utbredt sig på andra ställen, hade Regeringen vidtagit den utvägen, att anslå ersättning åt dorn, som, för att hindra farsotens framfart, ålades att slagta sin boskap; men som inom Eldsberga nedslagtningen blifvit utförd redan innan denna åtgärd vidtogs, hade ingen ersättning der kommit de lidande till godo.
Då likväl omförmälde olycka icke tillkommit genom något deras eget förvållande, utan snarare syntes hafva blifvit en, ehuru oskyldig, följd af ifrandet för att genom allmänna medel befordra utländska racers spridning i fäderneslandet, fordrade billigheten, att de, som först och innan man ens kunnat nog sorgfälligt bevara sig mot smittan, derigenom fåbt vidkännas förluster, icke blefve uteslutne från den välgörenhet, som från statens sida egnats åt dem, hvilka sedermera lidit deraf; och trodde motionären sig derföre uppfylla en pligt, då Bi/i. till B.
Prot. 1850 # 1851.
4 Sami. 2 Afd. 9 Haft. \ % Sluts- saint Allm.
Utlåtande, N:o 53 lian anhölle, att ersättning för bestyrkt nedslagning af inalles 19 oxar och 20 kor, tillhörige pastor och socknemän i Eldsberga, i öfverensstämmelse med hvad annorstädes blifvit rnedgifvet, måtte af staten utbetalas.
Motionären har derjemte ingifvit tvänne å allmän sockenstämma med Eldsberga pa1* storat dea 8 December 1850 utfärdade intyg, hvaraf inhemtas, att uti den år 1848 gångbara lungsjukan gått förlorade för kyrkoherden i församlingen 7 oxar och 7 kor samt föland ra personer inom församlingen, hvilka alla voro dels åboer, dels torpare på Stjernarps och Sperlingsholms göds och icke egde någon fast egendom, 20 oxar, 23 kor, 3 qvigor och 1 kalf, för hvilka alla kreatur icke någon ersättning erhållits; varande värde å hvart och ett af dessa kreatur åsatt elter i orten gångbart pris uppgående tillsammans för kyrkoherdens kreatur till 895 r:dr 32 sk. och för de öfrigas till 2,222 r:dr 16 sk. banko.
För behandling af denna fråga har Stats-uiskottet sämmanträdt med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet; och ehuru Utskotten, med afseende å förenämnde förhållanden, anse billigt, att pastor och socknemän i Eldsberga församling få åtnjuta någon ersättning för den förlust, som de, på sätt nämndt är, lidit genom ifrågavarande kreaturs-sjukdom; likväl, och då det icke blifvit ådagalagdt, hvilka af förberörde kreatur må hafva blifvit, tili förekommande af den ifrågavarande sjukdomens spridande, nedslagtade, eller hvilka af dem i sjukdomen dött, och hvilka de varit, anse Utskotten sig icke kunna i vidsträcktare mån understödja motionen, än att Utskotten hemställa, det måtte Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes låta undersöka förhållandet i afseende å de omnämnde kreaturen, och, derest Kongl.
Maj:t finnér tillfyllestgörande skäl vara för handen, i nåder bevilja enahanda ersättning för de* samma, som i allmänhet lemnäs dem, hvilkas kreatur blifvit, till förekommande af den elakartade smittosamma lungsjukans spridande, nedslagtade.
Hesvärs- och Ekon.-Utsk.
Utlåtande, N:o 24. 3 \:o 24.
Utlåtande, i anledning af väckta motioner om Smålands Huss ar-regementes afsillande, emot erläggande af häst-vakans - afgift.
Inom Hedervärda Bondeståndet hafva tvänne motioner, angående Smålands Hussarregementes »('sittande, emot erläggande af häst-vakans-afgift, blifvit väckta och remitterade till Stats-utskotlet, den ena af Riksdagsfullmäktigen D.
Danielsson från Jönköpings län, och den andra af Riksdagsfullmäktigen A. Medin från Kronobergs län, hvilka föreslagit, den förre, att Rikets Ständer, genom förnyad skrifvelse, måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes bifalla, att regementet finge, såsom med en del deraf redan egt rum, afsitta, emot erläggandet af sju tunnor spanmål, hälften råg och hälf ten korn af hvarje rusthållsnummer; samt den sednare, att afsittningen måtte ske, emot häst-vakans-afgift af fyra tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, samt att den redan afsutna delen, eller rusthållen vid Smålands grenadier-bataljon, malte få godtgöra deras hästhållnings-skyldighet med en lika afgift.
Såsom skäl för dessa förslag har blifvit anfördt, att rusthållarne vid nämnde regemente voro ganska hardt betungade ; att det nemligen vore väl bekant, alt den fattiga provinsen Småland vore den hårdast roterade i hela riket, enär den underhölle frenne infanteri-regementen utom grenadier-bataljonen, hussar-regementet och en stor mängd båtsmän 5 alt till hvarje soldat vore i denna klena och magra ort endast ett och ett halft mantal och till en hussar endast ett helt hemman indeladt; alt hemmanen i allmänhet voro små och svaga, så att egarne deraf med den lilla och inskränkta trafik, som de, i anseende till läget, egde, och de med hemmanen förenade stora onera, svårligen kunde ega bestånd; att för underhållandet och bekostandet af de alltför dyrbara nummerhästarne de finge uppoffra mera än de förmådde, och att dessa likväl ofta kasserades efter endast 2 å 3 års tjenst.
Detta vore en serdeles dryg kostnad för de fattige rusthållarne, som måste köpa sina nummerhästar från andra provinser och betala till och med 333 r:dr 16 sk. banko svyckei^ 4 Stats- samt Allm.
Utlåtande, N:o 24. hvilket mänga vid sista rc-monteringen kostat.
Att uppföda nummerhästar i provinsen skulle betaga möjligheten att underhålla fullt antal kreatur för jordbruket, och detta derigenom förfalla.
1 anseende till regementets spridda förläggning inom alla tre Småländska länen hade många 16 å 20 mil till exercisplatsen, hvilket vore förenadt med alltför stora kostnader både med skjutsning och fourage m. m.
Vid sist hällne mönstring hade 35 stycken hussarhästar blifvit kasserade, hvilket tillsammans, efter ett medelpris af 300 r:di stycket, gjorde en summa af 10,500 r:dr, som skulle dragas ur provinsen, och detta vore likväl en liten Uassering emot vanlighaten.
Den föreslagna åtgärden skulle medföra förmåner för staten, dels derigenom, att hela regementet blefve grenadierer, dels genom den betydliga årliga inkomsten af 3,500 tunnor spanmål, hvilka, beräknade efter ett medelpris af 6 r:dr 32 sk. banko tunnan, lemnade ett peuningebelopp af 20.333 r:dr 16 sk. banko, oberäknad! inkomsten af alla officers-hästhemman och en del andra boställen, som kunde på samma sätt, som vid den redan afsutna delen, indragas.
Skulle i öfrigt Kongl. Majit anse riket vid påkommande krig icke kunna umbäia detta kavalleri, kunde statens berörde behållning under fredens lugn sparas, för att vid påkommande behof användas, hvaraf efter några års förlopp kunde uppsättas lika så godt regemente, som hussar-regementel.
Rikets Ständer hade dessutom vid 1840 och 1841 årens riksdag hos Kongl. Majit anhållit om Smålands hussar-regeinentes afsittande.
Sedan Stats-utskottet för denna frågas behandling sammanträdt med Allmänna Besvärsoeh Ekonomi-utskottet, hafva Utskotten tagit kännedom af det utlåtande, som Utskotten vid sistlidne riksdag i samma ämne, under Nio 29, afgaf, och hvaruti yttras, att då Kongl. Majit, under den 6 Februari 1841, i betraktande af kavalleriets ringa styrka, i förhållande till de öfriga vapnen, förklarat sig icke kunna bifalla Rikets
Ständers vid samma års riksdag i frågan yttrade önskan; och då de om hästvakans-spanmåls erläggande slutade kontrakter fortfore vid lil-regementet för 500 nummer och vid Smålands kavalleri för samma nummertal till och med 1871 samt med Östgötha och Westgötha kavallerier för 1.000 nummer vid hvartdera till och med 187C, samt dertill komme, att södra bataljonen vid Bohus läns regemente blifvit på 10 år förändrad till infanteri, Utskotten, som icke vågade tillstyrka en ytterligare förminskning i kavalleriets styrka, hemställa, att motionerne måtte förfalla.
Bes tärs- och Ekon.-Utsk.
Utlåtande, No 25.
5 Då Utskotten nu dela samma öfvertygelse, som sålunda blifvit vid sistlidne riksdag råd, få Utskotten älven på samma skäl tillstyrka, att de i detta ämne läckta ofvannämnda motioner ieke må till nå gon åtgärd föranleda.
\:o Sä. Ank. till Exp.-Ulsk. d. 18 Juli 1851, kl. 9 f. m.
Utlåtande, i anledning af väckta frågor, dels om en sådan reglering och indelning af båtsmansrotarne, att till hvarandra närmast belägna rotedelar må komma att höra till samma rote, dels om tillstånd till båtsmanstor pens flyttning frän en rotedel till en annan.
Från hedervärda Bonde-ståndet hafva till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet blifvit remitterade följande motioner, nemligen : l:o af Riksdagsfullmäktig en Johan Johansson från Östergöthland, hvilken, i anseende till de olägenheter och besvär, som förorsakades icke allenast rotehållare, utan äfven manskapet, vid båtsmanshållet, synnerligast i Östergöthland, derigenom, att en del strörote-hemman äro belägna i andia socknar än stamroten och på flere mils afstånd derifrån, yrkat en annan reglering och indelning af båtsmansrotarne, så att de till hvarje rote hörande fyra hela hemman kunde indelas så nära hvarandra, som belägenheten, utan någons förfång, medgåfve; och 2:o af Riksdagsfullmäktig en Johan Guslaf Wasmuth från Stockholms län, sorn fästat uppmärksamheten på den högst besynnerliga indelning af båtsmansrotarne, hvilken på de flesta ställen inom riket skulle ega rum.
Det vore nemligen icke ovanligt inom de skeppslag, hvilkas ombud lian vöre, att afståndet emellan do hemman, som deltoge i en 6 Stais- sami Alim.
Besvärs- och Ekon -Lisk.
Utlåtande, N:o 25. och samma rote, vore ända till fre mil; att dessa hemman ofta vörö belägna i olika hära» der, i frenne socknar; och att en by om tre mantal vöre delegare i Irenne rotar på två mils afstånd ifrån hvarandra.
Svårigheterna häraf, såväl vid nybyggnad och reparation af torpet, som vid framskaffandet af hemkallet, i synnerhet i skärgården, der isarno ofta nog icke under hela vintern äro farhara, voro lätt insedda.
Då härigenom hinder ofta mötte för framskaffandet af de för torpens nybyggnad, reparation och underhåll erfordeiliga för» nödenheter, nödsakades rotehållarne olla nog att emot betalning öfvetlemna arbetet åt nära intill boende, hvarigenom ökade kostnader dem förorsakades.
Uraktlätes uppfyllandet af någon skyldighet i detta hänseende, klagade båtsmannen hos kompanichefen, hvaraf följde syner och vilen, som drabbade rotehållarne.
Af alla dessa skäl har motionären anhållit, att en ny roiejemkning måtte verkställas, och tillika yttrat, att, om ock en sådan medförde en förändring af jordeböckerne, ett obetydligt anslag för en så nödvändig sak icke borde föranleda till något hinder, isynnerhet då det utginge till förbättrande och lättnad för dens vilkor, som drygt bidroge till de summor, som vid hvarje riksmöte ansloges till mindre ändamålsenliga utgifter än denna.
Samme motionär har äfven ansett en författning böra utfärdas, deruti föreskrifves, att, enär ett båtsmanstorp skall nybyggas, sådant bör ske på samma plats, sorn det tillförene vai it.
Ofta inträffade nu, att det vöre förligdt på ett mindre hemmans egor och att det genom laga skifte kommit på en mindre hemmansdel, hvars egare \ore förbunden att lemna båtsmannen ko- octi fårbete, äfvensom täppa, emot en så kallad planpenning, hvilken på långt när icke motsvarade den föilust, hemmansegaren eller arrendatorn kunde lida, då han ofta för utgörandet deraf nödgades minska det antal kreatur, han svårligen för gårdens behof kunde umbära.
Motionären ansåge derföre öfverensstämmande både med billighet och rättvisa, alt, då torpet skal! nybyggas, detsamma förflyttas på annan plats, derom hemmansegarne må öfverenskomma.
Hvad täppa beträffade, vore förslaget fullt lämpligt i skärgårdar, der båtsman icke eger rätt till någon betydande jordrymd, utan i det stället uppbär spanmål.
Hvad först angar den väckta frågan orri sådan jemkning af håtsmansroteringen, att alla delar af samma rote må kunna blifva indi Ita så nära hvarandra som möjligt, få Stalssamt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten, som för denna frågas behandling samrnanträdt, upplysa, att densamma varit föremål för Rikets Ständers ompröfvande vid flere riksdagar.
Vid riksdagen åren 1840 t- 1841 yttrade Utskotten, sorn då äfven, med anleda Stats- samt Allm.
Besvärs- Och Ekoh.-Utsk.
Utlåtande, N:u 25. 7 ning af väckte motioner, behandlade frågan, att “ehuru Utskotten icke förbisett de stora olägenheter, hvilka såväl rotehållare, sorn båtsmän, finge vidkännas derigenom, att hemman, som, vid indelningens upprättande, blifvit till ett rotöVingBnilfnrher arislagne, ofta funnes på betydligt afstånd från hvarandra belägna, och det således vore önskligt, att andelar i en och samma rote knöde Varda förlagda i en och samma trakt; likväl och som Kongl. Majit uti Cirkulärbref af den 30 Maj 1826 i nåder förordnat, att alla ansökningar såväl om utbyte af från sta inrota rne aflägsna hjelprotar, som om roteflyttningar i allmänhet, borde ske hos Konungens Befallningshafvande i länet, som, efter det såväl den rotehållare, med hvilken roteflyttningen vore i fråga, som äfven soldaten eller båtsmannen, då någondera nummern icke vore vakant, blifvit hörde, samt Vederbörande regements- eller korps-chef jemväl i ämnet yttrande afgifvit, egde ätt, efter förekommande omständigheter och gällande författningar, i anledning deraf, meddela utslag, hvilket dock borde Kammar-kollegii pröfning underställas; hvarförutan Kongl. Majit, genom lemnade föreskrifter i detta afseende, uti Dess nådiga bref till Landshöfdingarne af den 2 November 1833, äfvenledes sökt att ifrågavarande olägenheter afhjelpa, Utskotten alltså funné, att de af motionärerne väckte rotejemknings-och Utbytes-frågor, för hvilkas behandling i formväg tydlig anvisning sålunda vore meddelad, borde förfalla”; och blef detta yttrande af Rikets Ständer godkändt.
Vid sistförflutne riksdag, då enahanda fråga, ined serskildt afseende på Gottland, väcktes, åberopade Utskottet ofvannämnde åren 1840—1841 afgifna utlåtande och hemställde, i anseende till hvad deruti blifvit anfördt och enär det vore vederbörande obetaget alt, för vinnande af rättelse uti de af motionärerne antydda missförhållanden, begagna den väg, som i sådant afseende funnes anvisad, att motionen i denna del ej måtte föranleda till någon Rikets,Ständers åtgärd; och blef äfven detta utlåtande af Rikets Ständer bifallet.
Då emedlertid den partiela eller tillfälliga rotejemkning, som genom ofvan åberopade Kongl, Cirkulärbref af den 30 Maj 1826 blifvit medgifven, icke synes hafva ledt till det åsyftade målet eller den lindring i roteringen, att närmast hvarandra belägna hemman alltid, eller så vidt möjligt är, må utgöra en och samma rote, hvilket ändamål deremot snarare torde kunna vinnas, om rotejemkningen finge mera vidsträckt i ett sammanhang verkställas, hvarigenom flera möjligheter kunde beredas för flera dylika olägenheters afhjelpande på en gång, föreslå Utskotten, att Rikets Ständer genom underdånig skrifvelse måtto hos Kongl. Maj.-t anhålla om en sådan utsträckning af föreskrifterna uti nyss - 8 Stats- samt Allm.
Besvärs- och Ehon.-Ulsk.
Utlåtande, JY:o 26. nämnde nådiga Cirkulärbref af år 1826, att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i de län, der båtsmän äro indelte, efter ansökning af de roteringsskyldige, må låta upprätta förslag till rotarnes sammanförande inom lämpliga distrikter; samt, sedan vederbörande chef och de roteringsskyldige blifvit hörde, efter förekommande omständigheter och gällande författningar, meddela utslag, för att, sedan detta blifvit underställdt Kongl.
Kammar-kollegium och der godkändt, tjena till efterrättelse och tillämpas i den mån, rotar blifva vakaida, eller derförinnan, om vederbörande sig derom förena; hvarjemte Utskotten hemställa, att uti samma underdåniga skrifvelse må intagas underdånig anhållan, att Kongl. Maj:t täcktes i nåder anbefalla Statskontoret att låta de i följd häraf uppkommande kostnader af under hand varande statsmedel förskjutas, för att sedermera, i de årliga liqviderna emellan Stats- och Riksgälds-kontoren, sistnämnde verk till ersättande påföras.
Beträffande åter det af Riksdagsfullmäktigen Wasmuth framställda förslag, att båtsmanstorp, då det skall nybyggas, må förläggas på annan rote-intressents mark, der hemmansegarne kunde derom öfverenskomma; så finna Utskotten, som äro öfvertygade derom, att, derest samtlige rote-intressenter äro ense samt båtsmännens rätt ej förnärmas, något hinder emot en sådan förläggning af toipet vid hvarje serskildt tillfälle icke lärer möta, det likväl vara betänkligt, att derom föreslå något allmänt stadgande.
På många ställen har redan vid Indelningsverkets upprättande blifvit taget i beräkning, att en viss rotedel skall bära den större tungan af torpet, hvarföre den ock blifvit lindrigare roterad; på andra har vid laga skiften serskildt afseende blifvit fästadt på plats för båtsmanstorpet; och i allmänhet kan antagas, att, om torpet utgjort en serskild tunga för den rotedel, hvarå det varit beläget, måste en förflyttning af detsamma till en annan rotedel förorsaka en förminskning uti denna sednare egendoms värde och således menligt verka på eganderätten till densamma, utan att medföra annan allmän fördel, än en opåräknad vinst för den rotedel, hvarpå torpet förut stått, alltid beroende derpå, om detta är uti så förfallet skick, att det måste ombyggas.
Af dessa skäl tillstyrka Utskotten, att detta förslag icke må till någon åtgärd föranleda.
Utlåtande, N:o 26. 9 JU:© Anil. till Exp.-Utsk. d. 18 Juli 1851, kl. 9 f. m.
Utlåtande, i anledning af väckta motioner, angående Båtsmans-beklädnaden.
Uti ett till Hedervärda Bondeståndet ingifvet anförande har Riksdagsfullmäktigen Olof Larsson från Gefleborgs län yttrat, alt, ehuru Kongl.
Förordningen den 22 December 1848 föreskrefve, att de klädespersedlar, som i 2 § oi-nförmälas, skola tilldelas båtsmannen förslå gången, så snart han till uppfordringsstationen ankommit och der blifvit inmönstrad, hade dock inträffat, att klädespersedlarne icke blifvit färdiga till utdelning förr än flera månader efter inmönstringsdagen, genom hvilket förhållande en stor orättvisa drabbat båtsmännen, hvilket åter verkat menligt för rotehållaren derigenom, att båtsmannens obelåtenhet förorsakat betydlig svårighet för roten att anskaffa duglig karl.
Motionären har fördenskull hemställt, att underdånig skrifvelse till Kongl. Majit måtte expedieras derom, att vederbörande måtte förständigas att noga tillse, det båtsmännens rätt i förevarande, likasom uti allt annat hänseende, noggrant iakttages.
Olof Larsson har äfven fästat uppmärksamheten på olärnplighetenen deraf, att, då ett båtsmanskompani är uppfordradt, men, i anseende till vakanser eller andra orsaker, några båtsmän af kompaniet icke kunnat å inmönstringsdagen, utan först sedermera under uppfordringen vid stationen inställas, desse icke finge beräkna deras beklädnadsslitningstid ifrån kompaniets mönstringsdag, utan först ifrån den dag, då de till stationen ankomma, hvarigenom inträffade, att desse båtsmansnummers slitningstid för alla everdeliga tider blefve olika med öfriga kompaniets numror, så att, när största delen af kompaniet efter 12 månaders tjenst finge hemtaga sina kläder, andra åter vid hemgåendet fråntogos deras, för att i rustkammaren förvaras till kompaniets nästa uppfordring, då de nyttjades till parad, när de öfriga båtsmännen hade sina sämre klädespersedlar till släp.
Detta förhållande förorsakade naturligtvis båtsmannen stor förlust, emedan han icke, på sätt förr egt rum, då roten beklädde karlen, finge hemtaga sina klädespersedlar till sin nödiga bergning under vistanBin. till R.
Prof. 1850 $ 1851. 4 Sami. 2 Afd. 9 Höft. 2 10 Stats- sami Allm.
Utlåtande, N:o 26. det i hemorten.
Visserligen finge de rekryter, som inställdes vid kompaniet nästpåföljande kommendering, emottaga sina företrädares kläder, men då dessa varit begagnade till parad i tre år och möjligen nyttjats till släpkläder tinder uppfordringstiden, vore de icke af mycket värde.