Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon var mycket röd på kinderna, mycket mörk i 110- ret, yppig i växten, kraftig i rörelsen.
Hennes kliider vor0 torftiga, men bjärta.
Röda border kantade den randade kjorteln och brokiga ullgarnssnodder följde lifvets sömmar.
Andra unga tärnor likna rosor och liljor, men hon var som ljungen, stark, munter och lysaiide: Bled glädje sfig skytten den stora, kranna kvinnan dansa på den röda heoen midt ibland spelande gräshoppor och fladdrande fjärilar.
Han skrattade, medan han såg på henne, sh att niunnen drogs upp mot öronen.
Men så fick hon plötsligen syn på honom och blef stå- ende orörlig.
2Du menar väl jag är tokig&gt;, var det första hoiz kom sig för att säga.
P % samma gång undrade hon pk Iiur hon skulle f % hononi till att tiga med hvad han sett.
Hon ville ej höra förtäljas, nere i bygden, att hon dansat med en fururot.
H a n var en ordfattig man.
1nte en stafvelse fick lian öfver läpparna.
Han, var så blyg, att han ej visste bättre att göra än a t t fly, fastän han gärna velat stanna.
Hasteligen .fick han hatten p&amp; hafaudet ock skinnväskan på ryggen.
Sedan lopp lian bort mellan Ij ungtufvorna.
Han var liten, stel i sina rörelser och synbarligen af ringa krafter.
hann.
ho- nom snart och slog hatten af honom för att förmå honoin att stanna.
Egentligen hade han mest lust att .blifva st %ende, men lian var yr af blyghet och flydde med an större fart.
Hon sprang efter och bör * jade rycka i skinnvaskan.
Då måste .han stanna för att försvara denna.
Hon anföll lionoin, med all makt.
I detsamma blef hon dock helt rädd, ty han, som låg pk marken, tycktes alldeles blekna bort, och ögonstenarna vandes inåt .hufvudet.
Det var, dock.ej .så, .att han var skadad eller sårad.
Det var sinnes.
rörelsen lian ej tålt .. Aldrig: förr.
hade sh stridiga och.
starka; känslor rört sig inom ' denne enslige skogsbo.
Han var glad öfver flickan och.
an blef ond och blyg ocli ändå stolt öfver att hon .var så stark.
alldeles hufvudyr af det.
Den stora starka ungiuön lade armen om .hans rygg och reste upp honom.
Hon bröt ljung ocli piskade hans ansigte med de styfra kvistarna tills blodet kom i.
D&amp; lians små ögon åter vände sig mot dagsljuset, lyste de af nöje vid att se henne.
Alltjemt teg han, men handen, som ho11 lagt om hans lif, drog han fram ocli smekte den.
Hon kände sig rörd af att lian var så försagd, lian, som dbck syntes vara bortemot trettitalet.
Hon tänkte, att han inhtte lefva.
alldeles ensam inne i skogen, eftersom han var SH ömklig ocli så illa kladd.
Ingen månde han.
äga, som såge om ho- nom, ingen mor eller syster eller käresta.
Den stora barmhärtiga skogen .utbredde sig öfver obygden.
Döl- jande och skyddande upptog den i sitt sköte allt, som sökte dess hjälp.
Med höga stammar stod den vakt kring björnens ide, och i täta buskars gröna skymning inrymde den småfåglarnas äggfyllda bon.
P&amp; denna tid, då folket ' annii 1iö11 triilar, rymde.månqa af dessa till skogen och funno skydd bakom dess gröna murar.
Där lefde de i ett stort fhgelse, som de ej vågade lämna.
Skogen hiil1 dessa sina f h g a r i sträng tukt.
Den tvang de slöe till omtanke ocli uppfostrade de i träldomen förfallne till ordning och ärlighet.
Endast den flitiga ga.f den nådeii att lefva.
De båda, soin möttes på heden,.
voro ättlingar af skdana skogens fångar.
De gingo ofta ned till de bebygda odlade dalarna, ty de fruk- tade ej mer att återföras i den träldom, hvarur deras fäder flytt, men Iielst hade de sina vägar inne i skogsdunklet.
Hans .egentliga yrke var att utföra rödjningsarbeten, men han förstod sig ock p % andra ting.
Bon band kvastar; plockade enbär och bryggde ö1 af den hvitblommiga porsen.
De vor0 båda mycket fattiga.
Förut hade de aldrig mötts i den stora skogen, .men nu tyckte de, att alla skogens vägar slingrade sig till ett nätj i hvilket de.lupo fram och åter ocli omöjligen kunde .. undgå hvarandra.
Aldrig visste de.
nu välja en stig, på .hvilken .de ej möttes.
Tönne liade en gång haft en stor sorg.
Han liade länge ' bott med sin mor i en usel risliydda, men så snart lian blef vuxen, fattade lian den planen att bygga lienne en varm stuga.
Under alla fristun- der gick lian ut på skogshygge, fällde timmerträd och högg dem i af- passade stycken.
Sedan gömde han det hopade timret under mossa och kvistar i de mörkaste klyftor.
Det var lians mening, att lians mor ej skulle veta något af allt detta arbete, förrän lian ' var färdig a t t resa stugan.
Men hans mor dog, innan han f8tt visa lienne, hvad lian samlat, innan han hunnit att säga henne hvad han velat göra.
Han, soin liade arbetat ined samma nit, som David, Israels kung, då lian samlade skatter för Guds tempel, sörjde öfvermåttan bittert här- öfver.
För honom var riskojan god nog, fast föga bättre an ett djur i sin håla hade lian det i sitt hem.
Då nii lian, som hittills alltid sinugif omkring eiisain, fick lust a t t söka Jofrids sällskap, betydde detta helt visst, att han gärna velat Iiafva henne till käresta och brud.
Jofrid väntade ock dagligen, att han skulle tala vid hennes far eller vid henne sjalf om saken.
Det märktes på honom, a t t han var af trälaiitt.
Tankarna, som fiinnos i lians liufvud, rörde sig långsamt som solen, d % hon färdas öfver himlen.
Och svårare var det för ho- nom att forma dessa tankar till sammanliangande tal än för en smed a t t smida ett armband af rullande.
sandkorn.
E n dag förde Tönne Jofrid han till en af de klyftor, hvarest lian liade dolt .sitt timmer.
Han ref andan grenarna och mossan och visade henne de afhuggna stockarna.
%Mor skulle haft detv, sade lian.
Han .såg förvantiiingsfull på Jofrid.
, Detta skulle liafva blifvit inors stuga,, uppkqade han.
Markviirdigt sen var de.nna ungmö att fatta en ungersvens tankar.
IM lian visade henne mors stockar, så borde hon väl första, men hon förstod ej.
Då beslöt han att än ytterligare förklara sin mening E t t par dagar efterkf började han släpa upp dessa stockar till platsen mellan kumlen, där lian första gången sett Jofrid.
Dock gick hon vidare, utan att säga.något.
Sedan de blifvit vänner, hade hon ofta gifvit honom ett godt handtag, men med detta tunga arbete tycktes ' hon ej vilja hjälpa honom.
Tönne ' tyckte dock, att hon bort kunna första, att det nu var hennes stuga som han ämnade timra.
Hon förstod det fullväl, men hon hade ingen lust att ' skänka.
bort sig i t en sådan iiian som Tönne.
Hon ville hafva en stark, frisk maii.
Det tycktes lienne bli d5lig utkomst att gifta sig ined en, som var svag och klent begåfvad.
Dock var det mycket, som drog henne till den tyste, blyge mannen.
Tänk dock, att han sträfvaf sa myc- ket för att glädja sin mor och ej ffatt njuta lyckan att bli fBrdig i tid.
Och nu bygde lian stu- gan just dar lian ' sett henne dansa.
Det faiins ett godt hjärtelag hos honom.
Och detta lockade henne och faste hennes tankar vid honom, men lion ville alls icke gifta sig med lioiiom.
Hvarje dag gick lion öfver ljungfaltet och såg stiigan resa sig, fattig och fönsterlös, med solsken insilande mellan otäta vaggar.
Tön- lies arbete gick öfverinåttaii fort, men ej med omsorg.
I golfvet lade lian in klufna ungträd.
Det blef mycket ojämnt och sviktande.
Ljungen, som stod och blommade darunder, ty ett å r var ginget, sedan den dagen Tönne legat och sofvit bakom kung Dårskilds hög, stack upp förvägna röda klasar genom springorna, och myrorna vandrade opktalt i t och in, granskande detta bräckliga människoverk.
Hvart Jofrid an styrde stegen under dessa dagar, stod den tan- ken för lieiiiie, att dar byggdes en stuga åt lienne.
Det reddes ett eget hem fat henne däruppe på ljungmon.
Och lion visste, att om hon ej ville stiga in dar soin Iiiisrnor, sh skulle björn eller ra£ f % bo dlir.
Ty så mycket kande Iion Tönne, att hon förstod, att om lian nu iter fann sig hafva arbetat förgafves, så skulle lian stanna i sin rishydda.
Han skulle gråta den stackaren, då lian fick höra att hon ej ville bo dar.
Det skulle bli en ny sorg för honoin, lika sto?, som då hans mor dog.
Men han fick val skylla sig själf, då han ej frågade lienne i tid.
Hon tyckte sig ge hononi tecken nog därmed att lion ej hjälpte Iionom med stugan.
Evarje gång lion s i g mjuk hvitinossa, ville hon plocka den för att drifva in i de gistna väggarna.
Hon var sinnad att hjälpa Tönne vid murandet af spiseln.
Såsom han förfor darvid, skulle a11 röken samlas i stugan.
Men det var detsainina liur dar blef.
Diii skulle ingen mat koka, ingen brygd sjuda.
Ledt var det dock, att deii stugan aldrig ville g&amp; lienne ur tankarne.
Tönne arbetade, ifrig, viss att Jofrid skulle förstå me- ningen endast stugan blef fardig.
Han hade nog att göra med att hugga och tiinra.
Tiden gick .raskt för lionoiii. '
En eftermiddag, da Jofrid kom gående öfver mon, shg hon, att dar var kommen dörr för stugan ocli steiihäll för tröskeln.
D&amp; för- stod hon, att allt.
iiii måtte vara fiirdigt ocli blef mycket upprörd.
Tönne hade täckt taket med blominande ljung, .och hoii greps af en stark liiiigtaii att träda in under detta röda tak.
Han var ej sjalf vid nybygget, ocli lion beslöt sig för att g&amp; iii.
Den stugan var ju timrad .för lienne.
Det stod ej till att inotsti lusten att se den.
Darinne var iner liiignesamt an ho11 viiiitat.
Frisk doft af barr och lrkda liarskade dar.
Solstrålar, som spelade in genoin luckor ocli springor, drogo ljusband genom luften.
Det såg ut, som oin Iion varit vantad: i viiggspriiigorna voro gröna kvistar instnckna, och i spiseln stod en nyliiiggen gran.
' I ' önne hade ej flyttat dit sitt gan~la Iiilsgeråd.
Diir flinnos blott ett nytt bord och en biink, öfver Iivilken en alglid var kastad.
Sh snart Jofrid ltoiilmit öfver tröskeln, kande hon ett lieins glada trefnad, omge sig.
Hon var tillfreds och lugn, inednii Iion stod dar, inen att g&amp; darifrån syntes lieiine, svårt soin att gh bort och tjäna hos främmande, Det var sh, att Jofrid nedlagt mycken flit p&amp; att skaffa sig ett slags hemgift.
Hon hade med konstfärdiga hander väft bona- der sadana som tarfvas för att pryda ett ruin, ocli dessa ville hon satta upp i sitt eget hem, d % hon fick något.
Nu undrade hon Iiur dessa dukar skulle passa lisrinne mot dessa hvita vaggar.
Hon skulle giiriia vilja pröfva ilein i deiina.
nya stuga.
Hon begaf sig raskt lieinåt, hemtade sin vafrulle och började att uppe under taket hiikta fast de färgrika tygstyckena.
Hon slog upp dörr och luckor, s&amp; att den stora kvällsolen lyste p i henne och hennes arbete.
Hon rörde sig ifrigt i stugan, brådskande, inunter, trallande p&amp; en Irampavisa.
Hjartligt nöjd var hon.
Det blef grannt därinne.
De vaffda rosorna ocli stjikiiorna lyste som aldrig förr.
Medan hon arbetade, 1iö11 lroii god litkik utåt ljunginon ocli graf- ställena, ty det förekom henne, soin om Tönne iifven nu skulle kunna ligga dold bakom ett af kumleii ocli skratta.
&amp; t henne.
Kungaliögen låg inidt för dörren, och bakom den s i g 11011 just soleii sjiiiika.
Gång på ghig s i g Iion dit.
Hon var helt viss om, att någon satt dar och betraktade henne.
Just då solen var s&amp; djupt nere, att blott nhgra blodröda strå- lar silade fram öfver.
stenröset, såg Iion livein det hvar som betraktade Iienlie.
Hela knmlet var ej mer ett kummel utan en stor, gammal I; iiiiipe, soiii satt dar iiriig och gr.i " lnad och stirrade p5 l~eniie.
Rrinclt
0111 lians liiifvtid bildade solstrblarna en krona, och lians röda mantel var s i vid, a t t den utbredde sig öfver hela inon.
Hans liiifvud var stort ocli tungt, anletet grått som sten.
Hans kläder ocli vapen voro ock stenfiirgade ocli harmade så noga stenarnas skiftningar ocli laf- klädnad, a t t man måste se vii1 efter för a t t marka, a t t detta var en kämpe och ej en stenliög.
Det var som ined dessa larver, hvilka likna triidgrenar.
Man kan gå dein förbi tjugu ganger, innan man marker a t t det är eil mjuk djurkropp man tagit för a t t vara liårdt trad.
Men Jofrid kunde ej langre taga fel på a t t det var den gamle kung Dårskild sjiilf, soin satt dar.
Hon stod i dörren, höll handen skliggaiide öfver ögonen och s8g alldeles ratt in i hans stenansikte.
H a n liade mycket sin % sneda ögon under sin hvalfhöga panna, bred n#sa och ett stridt skägg.
Och han lefde denne stenmannen.
Han blinkade och log inot henne.
Rlidd blef hon, och hvad som mest för- färade henne, var hans tjocka, n~iiskelstyfva armar och håriga händer. '
Jii längre hon såg på honoin, ju bredare blef hans löje, och lian lyfte en af .. de skeppundstiinga armarna för a t t vinka henne till sig.
D % gaf Jofrid sig på flykt liemöfver.
Men då Töiiiie ko111 liein och fann stugan kladd med stjiirnstiödda boiiader, fick lian sa stort mod, a t t 1.
stinde sin böneman till Jofrids fader.
Denne sporde Jofrid oin hennes mening, och hon gaf sitt sam- tycke.
Hon var inycket nöjd med den vandning saken tagit, om hon $11 skiinkte bort sin hand halft tvingad.
Hon kunde ej säga nej till den man, till livars stuga hon redan bilrit sin hemgift.
Dock såg hon först efter, a t t gamla Iiiing Dårskild åter blifvit till ett stenkummel.
Förslag till nytt vigselformulaP.
P5 1888 års kyrkomöte tillsattes en komité för att revidera kyrkws bsndbolc.
Detta arbete iir nu fullbordadt.
Födclng till m i d m d 7icirzcZbo7; för scensla 7cy~7~an föreligger i '.
32 tryck, öfver 200 sidor starkt.
Förslaget har insandts till rikets alla, konsistorier för att de n&amp; uttala sitt omdöme om detsamma.
Dessa omdömen hafva in.g&amp;tt till Ecklesiastilc- departementet och iiro dar tillgängliga för den som iiitres- serar sig för hvad man har att vänta från prästerskapet med afseende på det vidlyftiga förslagets till- eller afstyrkande.
För oss bvimor fäster sig intresset hufvudsakligast vid vigselfors~zzciiiwt.
Redm 1 S 7 3 var en ändring af detta ifråga- satt och Tidskrift för Hemmet yttrade sig da tillika med den större tidningspressen kraftigt emot densamma.
Nu kommer frkgan tillbaka och detta i skarpt forin.
&amp; €ven Dagny skall, med d l t det allvar den viktiga saken kräfver, upptaga och söka belysa densamme.
Till en början meddelas hkr till lasareiis jämförelse och begrundning, det nya andringsförsleget, satt i bredd med det nuvarande, hvilket varit i bruk inom kyrkan allt sedan 181 1, siledes i snart ett sekel.
Vigselformuläret, eldigt ckss ssz1~ucwaizde lydelse: enligt det gzpa iilzcZt " i~~gsföl1sluget: Äktenskapet iir af Gud själf stif- tadt till sainli5llens besthd och till förenade inakars inbördes hjälp, att lätta lifvets mödor, ' mildra mötande bekymmer och igenoin en sorgfiillig uppfostran bereda efterkominandes sällhet.
Denna stiftelse är helig: heliga dess förbindelser, heliga dess iindainål.
Mannens plikt ar att älska ocli ära sin liustru och genoin för- s t h d ocli välvilja mer och iner söka viiina lienlies förtroende.
Sh bör ock liustrlin ined kärlek och tillgif- venhet möta sin inan, ijint deltaga med lionoin i omsorgen o111 deras h ~ i s och s&amp; skicka sig, att hon in&amp; tiickas deii make, Iivilken hon gifvea iii.
till Iijiilp.
Man och Iiiistni böra d ' et väl besinna, att de iiigiitt i det s tbnd, diir deras genieiisainina sallliet Äktenskapet är af Gud sjalf in- stiftadt, d % lian i begynnelsen ska- pade man och kvinna och välsignade dem, att d e sasom akta makar s k d a lef va tillsaminans till inbördes hj alp och till v %rt släktes förökelse och iippfostran.
Helig är därför denna stiftelse, och akta makar böra väl besinna, att i deras äktenskap Guds.
välsignelse och sannskyldig lycka bero därpå, att de, under obrottslig trohet mot Iivarandra samt inbördes karlek, allt iner söka uppbygga sitt Ilein till en Herrans boning, där han varder kand ocli ärad och där med.
leinmar uppfostras f ör hans liiininel- ska rike.
Fördenskull ligger det vikt uppå att bedja Glid om en sidan inaka, soin lefver i Jesu Kristi tro ocli ined ett lijiirta helgadt af liam.
33 fordrar, att de å ömse sidor obrotts- ligen hålla deras äkteiiskapsförbiiiid, genoin en sorgf allig uppmärksainhet på sig själfva ocli sina plikter söka att förtjäna livarandras aktning och karlek, samt städse förelysa livar- andra i en sann gudsfruktan.
Ty ligger det niakt uppå att bedja Gud oin en sådan maka, livilkens hjärta, öppet för sanning och dygd, lciinner sina plikter och sälllieteii i deras utöfning.
Då begynnes och.
fort- sattes äktenskapet efter Glids vilja.
D i frainjas geuoni denna förening den högsta lycksalighet på jorden.
DKrtill vi ock öfver detta brudpar bedje den Allsinäktige om nåd ocli viilsignelse!
ande, vill redligt vaiidra på Guds budords viig.
Hvarest aktenskapet sh begyimes och fortsattes efter Guds vilja, dar varder åt makarne beskärd en sällliet, som outsägligt förlj iif var lifvets mödor och inildrar dess li- danden.
Dar varder dem ock gifvet att kunna befordra livaraiidras eviga val.
Härtill förkrle Gud, var liiin- inelske fader, också detta brudpar sin nåd och vcilsignelse!
.hdringsförslaget afviber f ö r öfrigt i följande punkter f r a n d e t nu brukliga.
Sedan brudgummen satt ringen p % brudens finger, siiger priisten ej som nu är brukligt: BI Guds faders ocli soiiens ocli den helige andes i i a m 8, utan: Gifuen.
7varancil.a 7bögra huden, hvarp5.
linii lägger sin Iiögra Iiand p % de saininanfogade hiinderna och uttalar Glids välsignelse öfver det ingångna äktenslmpsförbundet.
Ordalaget liar detsamma som i det gängse vigselforn~uläret.
Efter Fader v8r sager prasteii enligt det gagda formiikret: Att äktenskapet ar ett heligt för- hund, soin efter godtycke ej af inan- niskor kan iipplösas, larer oss &amp; r frälsare i &amp; Iattliei evangelinm 19 kap. 3-6 verserna.
I enligt det nya: - D&amp; I n u i den treeniga Gudens naiiin liafven ingått i det heliga äkta stindet, så hören hvad Guds ord daroin säger.
Sh larer oss vår frälsare i evangelisten &amp; !attliei 19 kap. Bibelcitatet iir har BibeliPlllet ined ett niidaiitag, att till det gamla formiilärets vackra ord de t l b skola varda ett, bifogats det gaminal- testanientliga ett 7cOtt.
Slntligeii hafva koiniterade tillagt e t t h e l t n y t t stycke, niimligeii aposteln Pmlas förmaning i d e t 5 kap. v. 22, 2 3 2 5 af brefvet till efesiern: ^: I 7tustrwr, vamz edra man, likasonz Henm, unde9y$ea, ty e12 är sin l~ustrus 7~fvud, S &amp; O O ~ C ~ C X~istzts ni * försatnlingens hzlf2r21d.
I nian, älslcen edra Izz~str~n; sksom ock Rristzcs I m - als7c~lt fÖrsa ' ~n1ingen och zttgifoit sig sjalf för 7ielzne.
mxia Meddelanden från Fredri.ka-Bremer- Förbundet.
Bland adresserna till f r u Collett med anledning af hennes jiibi- leiim den 23 j an., förekom af ven följande från Fredrika-Bremer-För- biiiidet, författad och iinderteclrnad af frii S. L-c2 Adlersparro: &gt;D&amp; talrika viinner af deii aclla 3driiigeii och hennes sak samlats att bringa Iienlie sin gard af beundran, karlek och tacksainhet, mg genoiii jiibels8ngens Idang och Iigllningstalens rytmiska tonfall ljuds också de svenslca kviiinornas eiilda inen hjartliga liiilsning och tacks.
Ett studiestipendium för kvinnor 5 120 kr., Iivilket iitgkr f r h enskild donation, liar af Fredrika-Breiner-FörB~iiidet Bland 15 söltaiide tilldelats fröken Marie Loiiise Gagiier.
Fröken G. genoingår f. n.
4: e krskursen af högre l~rarinneseminariet.
Kvinlii~a skolråds- och fattigvårdsledamöter.
Vid de- ceinberstäminan i Löts församling i Upland valdes fröken Maria, Taiiiiii L: °I18nö till ledamot i fcittig \ lårclsstyrelsen.
Valet var enhälligt.
Till ledamot i,skolrkdsstyrelse ha, följande kvinnor blifvit utsedda.
Fröken Anna v. .Hoineyer a Igelsta inom Östertelje försainliiig, skolförest !bndariiiaaii Anna Rönströni i I m d s stadsförsamling, fröken Hilina Hildcbrand i Köpings församling p i Olanii samt till suppleant i skolr8dsstyrelsen i Tviistanfors, Vestinaiil,zncl, larariiinaii Wjlhelinina Nyliiiid.
Arbetet för den svenska kvinnans deltagande i Chicagoutställ- ningen nalltas nu sin fiillbordan.
Ordiiandet af det vidlyftiga inate- rialet af statistiska uppgifter, pftgQr ined all ifver ocli torde med det siinraste vara afsliitadt.
Före inpackningen af de ni5~ngehanda före- p % en inaleii af Itvinlig konst, indiistri och slöjd.
exponeras desai~~ina utstiillning, anordnad i förening ined Sveiislta slöjdföreningen i Konst- föreningens 19kal.
Som denna iitstiilliiing jiist nu paghr, niiste vi till ett kornrnaiide liäfte uppskjnta redogörelseri för densainim.
Treklassk~a läroverks ombildning till samskola föresliis i lik- till Ilet nied i fjol af ecklesiastilriniiiistern i stnts~~erlrspropositioiieii jrinevarande riksdag.
Förslaget afviker dock i flere punkter frhii det af regeringen i fjol fraiiistiilcla.
Vi iiterkonima fraindeles till en nar- niare redogörelse för fragan.
Giftoman och giftomannarätt, H r Zotteman liar väckt motion om borttagandet af alla stadganden oin giftoinan ocli giftoniannariitt.
Göteborgs barnmorskesällskap firade den 9 jaii.
sin irsfest i Ar- betareföreningeiis lokal.
Under aftonens lopp aftacktes ett till siill- skapet skiiiilct vackert porträtt af sällsltapets stiftarinna, fru Jolianna lkfariana Heddii, den Itraftiga och energiska kvinnan, Iivilken med skäl aran tillkominer, att i viiseiitlig m h liafva bidragit till bariimorske- yrkets Iiöjande i v&amp;rt land.
Drniinark.
Omorganisation a f Dansk Kvindesam fund.
Såsom vi redan i Dagny omnamnt blef p&amp; ett möte i Oderise i soinras Besliit fattadt att oinorgailisera det, lriifviidsaliligeii i Köpenhamn verkande, danske IiviriBesainEundet till en kvinnofijreniiig omfattande liela landet.
Med den 1 janiiari detta %r Iiar den ombildade föreningen trädt i Itraft.
I spetsen för densainnia star en geinensain styrelse besthende.
af 7 niedleininar, som vidjas pi^ ett Lrligt möte af delegerade frin alla landets kretsar.
Det första c ?llin %iina mötet koninier att liållas i sorn- inar i Barlius.
Intill dess liandhnfves föreningens angelägenheter af en interiiiistyrelse af 7 inedlemniar, livaraf tv % frkn Köpenhainii.
Utom den lröpenhainnska afdeliiingen - som numera gr reducerad till en kretsafdelning liksoin alla de öfriga - finnas hittills 8 loltal- kretsar i landsorten.
Hvarest tyngdpunkten för Dansk Kvindesam- fiinds verltsainliet s ' kall förläggas, om i liufviidstaden eller nkgoiistiides i landsorten, ar h m oafgjordt.
Fiiilnnd.
" Unionen ", kvinnosaks förbund i Enland, är n arnnet på eii ny förening, soni i oktober förlidet år konstitiieracle sig i Helsing- fors, ined ändainbl watt genoni samarbete af.
iniin och kvinnor verka för förbättrandet af kvinnans uppfostran, utvidgande af hennes arbets- oinrhden ocli höjande.
af hennes ställning i liemniet.
och det inedborger- liga 1ifvet.a Ordförande i förbundet ä r fröken Luchza Hagman, vice ordf. professor Tudeer, sekreterare fröken H. Westernzark.
Vi hoppas framdeles blifva i tillfälle a t t lämna en närinare redogörelse för det unga förbundets arbetsplan och syften.
finsk kvinnoförening fortsätter alltjemt sin vidtoinfattande verk- saiiihet under samiiia nitiska ledare som f örut.
Efter hvad w Hemmet och samhället » nieddelar,.
har föreningen nyligen bildat en w Heinstiidie- koinitém, efter samina mönster soin Fredrika-Breiner-Förbundets.
Till julen liar bokkomitdn iitsändt en förteckning på böcker läinpliga för barn och nngdom.
* 5: 1: Tysklhnd.
Ett kvinl * t gymnasium liar föreningen Fcauenbil- diings-Reform i Weimar efter ni5ngårig.a bemödanden lyckats få till ståncl i näinnda stad.
1:: i: I: Osterrike.
En kvinnosaksförening har bildats i Osterrike.
Enligt österrikiska lageii fr " ^ icke någon förening existera utan regeringens sanktion.
Efter nlknga svårigheter .Iiafva stiftarna af den nämnda föreningen lyckats erhålla sanktion, och hölls den 21 jannari dess första möte i Wien.
I innehlillsförteckuingen öfver Dagnys drgling för 1892 har den till tidskriftens preuumermiter som bilaga iitdelade broschyren qttgufmtd~snti~~~zelt ocli fia1ntid,~tan7car rrf Onhttnd blifvit utel %iiiilnacl, hvilket misstag hikrnied rhttas.
I f ~ ö k e n Ellen Fries artikel, Kvinnan och försvawf, Dagiiys &amp; de hiifte, 1892, förekominer ett vilseledande tryckfel.
Sid. 238 6: te raden nedifrh s t h: Den petition undevtecbzc~d af mer lin 1,000 k v i ~ t t ~ o - r ~ las: scn petition under- teckiind af iner iin 10,000 7cvi.mto~ *.
S~ecialaff8,r - f6rï Svbehör.
m .Billiga och ' bestamda priser; v 1 Wimans ' S~i-sar mr ved forE - ' ' o&amp; I e A.
Vedel6rreri ombjligt.
Ugnam6 icke belagda med d p o h 1em; steka och gradda ntoqiordentligt jemnt, ya1 och fort.
Inga, sbrtinnp (tqr~ att fornya.
De yppareta intyg friin h 3 3 londet: mins see i hrksasihet och profvas 8, Ingeniiir E.
8.- WIMANS Utsuillning och Föreiiljning, ' IV B k e d s g d a m 17, Stockholm .., .b. '