Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
G å n till r ä t t a m e d familjelifvet eder själfva, o m grunden själft ligger ej hos till ett sammans, hjärtan, angenämt hemlif, drages som till- bandet mellan två unga älska hvarandra, star- börjat sin älskade i h e m m e t m e d dess tusen syss- lor o c h bestyr, s o m i all s i n t r i v i a l i t e t d o c k uppfyllas s å b e h a g l i g t eller — Bannlys älskade därför ditt känna, hem, att obe- d e n h ö g t i d l i g a stel- o c h låt d i n hennes hem dotters äfven är hans!
Men ej de för alla u n g a Huru unga nästan af flickor, äro omständigheterna stämda.
aldrig motsatta med », många döttrarna familjens hem högst könet, ock dels ej ens så af finnas med n e, af t a n k l ö s v a n a eller b l o t t o c h b a r t mänsklig fåfänga.
Finnas söner, i ett blir enformighet.
sådant enklare h e m ju därigenom äfven en möjlighet för de unga flickorna a t t e m e l l a n å t k o m m a till- sammans m e d b r ö d e r n a s k a m r a t e r eller v ä n - ner, o m h e m m e t någon gång för öppnas äfven ren för sina men på som måste älskade allt utom se de på döttrar.
Du goda, kärlek arma mor, din dotter gå ut i främmande, vägen du till där ingen utom hvad två finna goda och — Kanske plikt, säkert att själf o c h då bäst!
du fin- henne.
fyller Sedan artiklarne varit för du kanske tillkänna sets kronor jag, din — icke blott rätt till glädje och därför att u n g d o m e n däraf, u t a n — täflings- vi alla intres- och omgående angående eller ensam hysa Men här- misstag.
förströelse, har o c h kanske ej minst — behof där- medmän- niska.
Om man s p ö r j e r e f t e r d e n e g e n t l i g a drif- k r a f t e n till d y l i k a b l o m s t e r m o r d — och det är af stort intresse att etterforska g r u n d e r - tio, att därtill af den så offrande någon finner d e t sker den b o r t g å n g n a en d r if v e s om att en tjänst därmed, liksom m å n g a föreställa sig, att är m a n i nio antingen oklar föreställning höflighetsbetygelse egen — mot kyrkogång vår Herre, gifva det utfästa pri- tilldelande.
n a t u r l i g t v i s m e r eller m i n d r e s k i c k - ligt förklädda — Låtom en fåfänga.
o s s n u i stället t ä n k a o s s, a t t sådan dag lade en mosskrans vi eller några gröna kvistar på en snötäckt graf och så firade d e n b o r t g å n g n e s m i n n e g e n o m att förskaffa oss själfva der, den att d e n b ä s t a af a l l a f r ö j - bereda en oblandad glädjestund.
medmänniska en L å t o m oss föreställa oss den b l o m m a n d e, doftande hyacinten, var- Redaktionen.
s a m t b u r e n f r å n d r i f h u s e t eller b l o m s t e r h a n - • deln, nedsatt vid en sjuksäng eller p å en för det dagliga b r ö d e t tralande likes arbets- Blommor grafvar.
sådana personer, hvilka principielt • tala na och ogillande o m s e d e n att blomster- smycka d e aflidnes sista h v i l o r u m, k u n - troligen ej rande ska, undgå att erfara en känsla vid anblicken doftande blommor välgö- af en m e d öfverhöljd fri- likkista eller n y u p p k a s t a d graf.
harmoniskt, äfven o m dessa kransar, buket- ter eller kors på hvila vinterns känslor Denna syn verkar på den frusna snötäcke, ty mullen med hvilka de än blifvit gifna, uttrycka blomstergåfvor dessa dock det allmänt mänskliga bord.
Värmer ej denna tanke helt af l i f v e t s Här finnes poesi.
däremot inom detta område e n o s e d, s o m v e r k a r r e n t af b a r b a r i s k t.
den nämligen födelse-, att namns- på aflidne eller stermordet på en grafkulle, offra Och vi om rum, föreställa gör en frostkall d a g se en k v i n n a — lan en man, som företager utan äga förmåga att de je tecken lek på Må gar på en tillväxande denna vår vi därför genom att högre sig öfver h v a r - människokär- jord?
fira d e aflidnes glädja minnesda- någon lefvande osed och m o t en sed, och varmt kännande Ave.
människor.
vin- ej Skiss för Idun af Sophie Linge.
att d e t är säl- sidor sådan stuga.
Fru en Blom, ruskig ömse och trång eller, s o m hon i för- hvar- acint, kruka tulpaner och ej eller n å g o n a n n a n d r i f h u s b l o m m a i f a m n e n.
n å g r a år t i l l b a k a o c h g i c k i » h j ä l p h u s » Damen att k u n n a underhålla sig och b a r n e n, hvilka att p å n ä r m a r e håll se o c h lära k ä n n a u n g e män.
Modern bör därför gärna i hemmet se sin dotters u n g a v ä n i n n o r, t y s e d a n skol- gel en hy- om f ö r, a t t f ö r d e u n g a flickor, h v i l k a s f ö r ä l d r a r sättet en stackars b o d d e i h v a r sin l ä g e n h e t p å 1 Je — ett h u s », detta är det e n d a med hand- i en bättre värld uppnått en u t v e c k l i n g, så att de f r ö j d a blom- en att se våra handling, » föra komma sig det kära af t i d eller Se- m i n n e s d a g a r inträffa u n d e r intryck oss, att våra lingar, m å s t e vi då icke äfven föreställa oss, på grafvar, äfven o m ifrå- pinsamt med hemgångna hvarken inskränkas tertid.
Hvilket betäckt snö?
anförvanters dödsdag annor- lunda själ och sinne än det barbariska b l o m - värdig klart t ä n k a n d e att skä- lefvande och sorgsen fläkt » lefva så l e f v a n d e v ä x t b ä r a s till n å g o n kanske föräldrarne ett stort af d e n e n g å n g e j, där D e t är m o d e r n s p l i k t a t t e j b e r ö f v a u n g d o - dess en lidande flicka.
utvalda bedja godhetsfullt sin mening 50 de fyra införda, serade läsarinnor minnet årstiden så s m å n i n g o m f ö r - eller o c k s k e r offret f ö r a t t t i l l f r e d s s t ä l l a e n s En svensk nu samtliga grö- r a n d e s m ä r t a n, o c h s å k a n j u o f f e r g ä r d e n af n a till e n s l i k o s e d — d u k a n g ö r a ä n m e r: bedja allra samklang med af du ej kan söka åt hennes lycka — i kan d u fyllt, hjälper henne na, hvad står gudi lof — sökt d o c k gjort mer, än d u anar, t y den — som och det — hvad ädla i lifvet?!
gavarande men dylikt, du redan gjort: ditt barn en ö p p e n blick för det san- plikt v i n t e r t i d fira d y l i k a m i n n e s d a g a r.
n a k r a n s a r af b a r r t r ä d, m o s s a, v i n c a m.
världen lägger ett älskadt bröst, — göra, Men att u n d e r af H ä r finnas j u a n d r a sätt Först och främst ha vi j u tillgång på bleknande dem.
M e n e j alla m ö d r a r k u n n a, s å g ä r n a där b ö r ej heller dottern s y n a s.
fruktar den m å n u hafva blifvit e j, att de t a g a s k a d a af d e s s a afbrott m a n d e krukväxter begås, e n d y l i k s y n flyr h v a r j e fläkt af p o e - sålunda utbyta en g r y m skäl att själ.
i hvardagslifvets individer det form- små d e n åsikten, att där far o c h m o r ej u m g å s, vid Vid si f r å n o f f e r g å f v a n, b e h o f v e t af a t t ö f v e r f ö r g ä n g e l s e n b r e d a e n e j tillåter d e n a t t emedan för gynnsamt sällan, sammanföras ekonomi dels g a g n a eller g l ä d j a n å g o n och sökt hos sina n e d s o m ett kat, tror j a g eller flertalet, under stängeln vid Har modern digna sig med färglöst blomsterlik, m ö r d a d t utan h e m m e t s döttrar att rot vrida ännu och det njutet henne och fast g å n g få se e n s k y m t af n ö j e t s fven från se g i f v e n af v e r k l i g k ä r l e k till d e n a f l i d n e s m i n - E n förståndig, tänkande m a n uttalar kan- hagligt.
få minuter, drifhusblommans döttrar inplanta de åsikter, j a g förut påpe- ske ej det afgörande ordet förr, än han sett heten dödskamp, ett par till för herrarnes värld.
k a r e till.
kunna vittne och onda!
Genom kvar bli lottadt h e m, bättre det mindre bemedlade D e t klagas n u för tiden så m y c k e t öfver, Sorgligt i sanning!
M e n I mödrar, hon hon på att u n g e m ä n s h å g så u t e s l u t a n d e ligger åt Stannade skulle detta sätt en m ö j l i g h e t hänseende öppnas blifva i sitt!
utelifvet.
sen.
sin då strån i kors för att h j ä l p a h e n n e att » äpplet är h v a r j e en familj.
en menar sak, » och trädet ».
hem för bland i dottern har åt h e m m e t, sitt äfven » Detta V i s s e r l i g e n I M e n d e t är d o c k ifrån » I på en k o p p te, bör j u ej vara socialt na, långt flickor famntag ver ej flesta köldens gifva sagt: de af d e s s a v ä n i n n o r h a r e t t i e k o n o m i s k t o c h f ö r s t o c h sist m o d e r n o c h m a k a n, s o m gif- prägeln väl än vilja, j ä m n a vägen och undanrödja hind- det där väl tager moderligheten När så den u n g e m a n n e n familjen, be- k r u k a n i s n ö d r i f v a n eller p å d e n f r u s n a m u l - l e n s a m t s k y n d a r b o r t för att e j bli förfrn- hafva kännbart aldrig n o g stor försiktighet iakttagas, ty hjärtbla- sådana; a t t n å g o n g å n g b j u d a n å g o n eller n å g r a tiden och 59 liljekonvaljer skrider m o d i g t g e n o m storm och ha- eller pulsar genom kyrkogårdens drif- v o r f r a m till n å g o n g r a f o c h s ä t t e r d ä r n e d dagslag båda kallades, voro Kristin, i skolåldern.
var änka sedan Fru Mattson, andra sidan, h a d e sin m a n i lifvet — för på god
IDUN so arbetare, men en fyraårig af ett rum endast med supig och flicka.
slarfvig — samt Deras lägenhet och kök, då Kristin disponerade öfver ett bestod ken rum beröring det med n å g o n g å n g, så säga, ej saken alltid kommo ej i var det, ledsamt i bästa sämja.
Största om » P å nära Enligt öfverenskommelse skulle d e Hon fönstret, Kristin, s o m var en människa, fullgjorde ordnings- också punktligt denna sin s k y l d i g h e t, t y äfven om hon kom hem — på lördagsaftonen ofta n o g — hvilket sent hvilka också fått Mattson, hetens skull samma Lena, kalla gedigna gällde hon eller vilja att Men s o m vi för kort- henne, var ej af När det skrot och korn.
s ä t t a till gärna » stå efter ».
öfver det egna arbetet, med såg ett o c h annat, som h o n h a d e skarpt öga för, när det var Kristins vecka.
Ett ständigt trätofrö v a r o c k s å en slask- med väggen en snyggt » dörren strykloden, under och är det stod nu och solen låg strök in mellan Midt på golfvet stod en r ö d d u k på, o c h dynsoffa säng med med stannade häpen af s i g m e d var borta hela Men så » Hör rödrandiga hvitt täcke.
i dörren, och hon säga.
hon i h å g sitt ä r e n d e och röst: hur har hinken k o m m i t utan- dörr? » » Hur kan jag veta det » — svarade Kristin lugnt, under det h o n lade ett strykjärnet.
dit själf, d e n rödglödgadt » D e n har väl spatserat fulingen. » » A h, g ö r s i g i n t e till n u, m ä n n i s k a.
söka detta ej hjälpte, brukade h o n utan säga sig en a n n a n plats för ett ställa var ord den en bära där tyst, men ut den på gården bredvid men den, soptunnan.
att och irrite- rande opposition, hvilken d o c k ej grep dju- pare än att hinken o m e n eller a n n a n d a g åter i n t o g sin g a m l a plats i N u var Kristin ingen ej förundra af trilskhet.
alltid p y n t a d t n e n höll h o n så s n y g g a ligt för henne kunde man hon som andra, aldrig tänker på » Jaså » — som sitt inom ja, tagit det krogen, ett satte med en duns när han och finge en k o m m e full h e m f e m kvällar af då finge såg ut, som ett annat uttryck öfver hon kom från torget m e d en stor k o r g på a r m e n, höll h o n på att s n u b b l a öfver hinken, s o m stod i vägen, och tanke var upp hemma, i då rann en hennes det säga.
det först hjärna.
Att det förstugan, tiden, så och när d e n är f ä r d i g, pladdra flicka När eljes för brukade, satte h o n Lenas dörr, så att d e n alldeles denna utan- ovillkorligen s k u l l e s t ö t a till d e n, n ä r h o n g i c k u t.
Det v a r Lenas tur att hålla förstugan i o r d n i n g, och det skadade henne arbete m e d Snart skräll hade julstöket.
hon kom då innanför bebodde.
När dörren i lägenheten jag tänker tillbaka vi på, h u r där såg ut, så k ä n n e r j a g ä n n u b l o d e t stiga u p p åt h u f v u d e t p å m i g af r e n a b l y g - seln. » » Ska det hon, vara och en påtår » Lena — interfolie- » S e, så, l å t flickan m y c k e t h o n orkar att Kristin försåg sig under så t a g o c k s å själf m e d förmiddagspaschas betänkligheter.
var r e n g j o r d, k o m h o n i n m e d lilla M a j a v i d h a n d e n och U n d e r tiden h a d e K r i s t i n slutat sin stryk- samt dukat bord framför Lena.
när fram p å ett litet samt kan — sade kom- Mattson, igen.
Jag vånne jag ha så här » det kräket, och snaskar tockna bekymmer, till aldrig h a d e gifvit m i g utan hade, innan jag stannat på gick plat- litet drack hon: innanför lyfte försiktigt p å sina h o n varit rädd kjolar, att k o m m a sopiga golfvet — åt det s e ' n så s a d e » Jag skäms öfver Kristin, sade hon, s o m lärt under sig mera de tre mig.
snygghet och ordning år, s o m K r i s t i n t j ä n a d e Och jag som väntade hos att k o m m a i ett litet p r y d l i g t o c h n ä t t in hem. » o r d e t af, s å h a d e j a g b e r ä t t a t — hur slarfvig mannen s a m t att h v a r k e n j a g trefnad hon är då, Guds alltsammans min hade blifvit, eller h a n h a d e n å g o n hemma.
» Det Kristins men bistånd nu ett fel fel alltsammans, sade s o m väl ännu med och g o d vilja från kan afhjälpas.
o c h m e d i d a g att sköta o m h e m m e t bättre, o c h Kristin skall få se, att Blom då Ge honom inte längtar ut så mycket.
också ordentlig och bra m a t — j a g vet att Kristin k a n laga sådan — se till att ordning.
kunde hålla Bra hans möbler bli riktigt kläder ha ni trefligt, o m des ordning.
Börja nu med hos sig och själf kom får j a g h ö r a h u r d e t har och och linne i ju, så det ej här fatta- att g ö r a fint s e d a n till m i g, så gått. » » När h o n gått sin v ä g, såg j a g m i g o m - det o c h a l d r i g f ö r r h a d e j a g s e t t, h u r illa såg ut, och j a g började h a d e rätt i h v a d h o n sade.
tro, att hon Så sprang jag ner i k r y d d b o d e n, för litet p e n g a r h a d e j a g då lyckligtvis, o c h köpte en skurborste, såpa och sta ' och gifte mig. » krita samt b ö r j a d e g n o o c h h v i t l i m m a.
» Man gen » Hör nu, Lena — så hon: kring, ut.
» Gror j a g n å g o n g å n g r e n t, s å sen jag och smutsiga och ej heller, och det hela såg mer i kaffet soffan.
Färskt h v e t e b r ö d en u n d e r det att h o n m i n förra fru, stannade som om lilla gran- förkläde.
ning » Hon, och också få doppa. » och vi l ä g g a v ä l b o r t fru- fram hade n u slutat m e d kaffedricknin- Kristin h a d e ur garderoben tagit sin g o s s e s b y x o r, s o m b e h ö f d e l a p p a s, t i t l a r n e, så g å r d e t b ä t t r e a t t s p r å k a — sitt ty ner jag när L e n a såg det, så b a d h o n h e n n e v ä n t a ett g u r g l a n d e l j u d, s e d a n några som l i t e t, till d e s s ä f v e n h o n fick skaffa s i g n å g o t hvilken med till h j ä l p v i d häftig hörde utrop och beskärmelser, Lena, mig en därefter och af h a d e tillfället till ä r a k n u t i t p å s i g e t t r e n t ej att få litet extra den.
ha jag matmoder, Aldrig g l ö m m e r j a g hennes bestörtning, när Försök förstugan till K r i s t i n » Ja, let för att bära d e n u t p å g å r d e n, s o m h o n som raskad ut, m e n det lockande i a n b u d e t beseg- därinne.
F ö r s i k t i g t t o g K r i s t i n h i n k e n, m e n i stäl- jag L e n a såg först litet f u n d e r s a m o c h öfver - mycket inbjudande lilla drag in, så ska vi, s o m g o d a hon hennes ville där- j a g inte, m e n D å brast j a g i gråt, och innan j a g visste s k a j a g k o k a kaffe skorpor fattades dessutom att dörren, m e n tvätta nu l u k t a d e b r ä n d t kaffe ä n d a u t i g å n g e n, o c h hörde hennes s o m sist, d e t var hinken för flickan m e d hämnd- kände hon, ty själf, v e t Om jag underfund e n d a g b e s ö k af m i n f o r n a som att o c h satte m i g att fun- orsaken kunde vara.
mig till Då började jag skulle h a k o m m i t af fick hon » S e så, f r u M a t t s o n, j a g k a n v ä l så g ä r n a tillsammans. » När med endast: på att styra m e d.
en väl se, o m o m Kristin ämnat ut.
då mycket slut att kamra- såg att det b a s a d e i v ä g dera på, h v a d till ej där i på humöret. » då att m a n n e n g i c k det så vantrefligt jag d r a g a ö r o n e n åt m i g dörren ledsamheter. » pröfva nar, h a en liten h y g g l i g hade och Blom, redan för utelif b l a n d ett s ä m r e m e d h o n o m.
um- att h a rade snart hennes hade Lena hon och såg tänker svara n å g o n t i n g riktigt spefullt, m e n i hast dag var Kristin, emot vanan, h e m m a lysten om Det i så jag s o m m a n k u n d e h a litet i veckan, för hemmet.
En sju att varit » ja, och inte bara man, som slita u t s i g hade — » J a, h o n är så f ö r t r ä f f l i g h o n, k a n t ä n k a.
Men d a g e n p å sig en enda g å n g baksteg, underligt gänge med satte Kristin dörren hos henne riktigt Var eget — hela ter, smak » på b i t », fortsatte » Mattsonskan », ändå ej behöfde hade mera alltmera detta grannhustru, och hon sade med, och få i b l a n d p å a t t d e t k u n d e v a r a trefligt h a e n kom hinna det kunde.
kaffe, bar- möj- som mera stryka o c h fint, o c h det var gå också att rum som i det Vackra också o m, m e n m e d hem- som var ordentlig förut, började sin k o p p.
annat! » Kristin sitt ej begära.
M e n samt sköta att Inne fick så m y c k e t det arbetarhustru.
upp- inte tappa ' humör p å att roa m i g fram ängel, o c h m a n får s i g ö f v e r, ifall h o n t o g grannfruns hade hon förstugan.
blott möjligt för en m ä r k s a m t l y s s n a t till h e n n e, s t r ä c k t e Detta för Lena m y c k e t var den för att g ö r a m i g förargelse.
H o n, på att När är j u s t h o n o c h i n g e n a n n a n, s o m ställt d i t passagen.
då som som hela tiden ner järnet på det stärkta förklädet h o n höll höfligt tänkte Det så a t t d e n s t ä n g d e till h ä l f t e n af d e n t r å n g a b a d henne först själf en gång.
rade hink, s o m Lena emellanåt placerade därute, Kristin var jag illa f ö r m i g met dagarne!
kom nu, min i det så ett efter h v a d h o n h a d e att ropade m e d uppretad lod ställde h o n m e n a r väl inte.
» att det kläder tyckte j a g H u r k u n d e K r i s t i n h a s å fint, d å h o n ä n d å för håll — menar, de och på den andra långväggen en uppbäddad Lena kom förstugugolfvet, innan h o n t o g itu m e d andra sysslor, där bord öfverdrag hände så l a d e h o n sig d o c k att skura värmt på torget, hvita gardinerna.
rundt d a g e n, i n n a n d e n öf v e r l ä m n a d e s åt d e n a n d r a af p a r t e r n a.
hade vid lör- ropade hon — kväll. » j a g gifte mig, var j a g u n g o c h oerfaren samt or- städa skura den på — öppen. » ena den hvarsin vecka samt in » var delade.
fru » Jag hon mycket hellre går p å k r o g e n, än h a n stannar h e m m a en endaste att förstu- hvilken meningarna voro aflevererade rum.
hände därtill v a r d e n g e m e n s a m m a gan, myc- hvarandra, men samt D e t b u l t a d e h ä f t i g t p å d ö r r e n till K r i s t i n s » Stig D e båda grannfruarna kullvältrad förstugugolfvet.
kakelspis.
ken nu sitt b l a n d a d e i n n e h å l l ö f v e r däremot större låg 1897 fart skulle Kristin slagit u p p ut soffan o c h håll till g o d o ville bara säga — fina.
finns — kaffeoset, nära hvilka ej voro släppa i dörren, och hin- så — d o p p a n u af h v a d j o, j a g v i l l e s ä g a, att j a g håll, fasligt jo, att en hustru k a n g ö r a sett på hemmet otrefligt för karlen sin, att han hon k u n d e aldrig vara sysslolös.
» a t t hålla h ä n d e r n a Och på ».
B å d a fruarna sutto nu f r a m m e vid fönstret med lilla M a j a p å e n p a l l b r e d v i d s i g.
IDUN 1897 Lena b e g ä r d e af d e n m e r a e r f a r n a Kristin ett g o d t råd, hur h o n bäst skulle laga mans tycker allt de ackurat det här » i som om främmande kan jag trifvas det skulle k o s t a p å att tala voro åter — började Kristin, ordning — jag » men talade människa.
I den en vildt dag som begripa, hur jag då allt det m o c k jag hade rum det är en och som är kunde omkring hålla d e m i ordning.
om ögonen Men voro förvända på ibland. » Fru Mattson snöt förklädessnibb, sin lilla flicka som hon var van i att en göra, m e n tänkte m e d d e t s a m m a på, att det visst inte hörde till god sig att hädanefter ordning, och begagna Kristin fortsatte: utanför skulle staden föresatte näsduk.
på arbete den stycke dagen h e m f ö r r ä n till hade den på jag i f ö r v ä g tänkt att annat sätt, men använda när j a g n u bör- j a d e att f e j a o c h g ö r a s n y g g t, fann j a g det så roligt, med att j a g inte ville b y t a b o r t att g å p å t e a t e r n e n g å n g.
har j a g ångrat de » Nå, det O c h aldrig dagsverkena. » resultatet.
svarade Men — han, trött dörren och när innanför så Kristin » han och sade fint jag, när förebråelser, min — kom där slog h a n sig ner p å en stol o c h liksom var, gjorde matmor gjorde mig h a n t o g s i g f ö r m e d att g r å t a.
D e t h a d e j a g aldrig sett h o n o m g ö r a förut, och då glädje.
ning vi kan en väl tänka att d e t v a r Kvällsvarden hade jag samt prydligt ätit den tillsammans, » Nå, sen fram och sedan så k n ä p p t e ihop händerna och sade: Gud och dig m e d, sade i också i ord- framdukad, anmodan så kom han signe på våren föddes aldrig han maten och i nog och får jag sänder.
ha hälsan, Barnen inte har j a g kymmer af berg, anmälde, att i n o m föreskrifven tid inkom- att efter den 15 innevarande februari ankommit åtskilliga nu jag sedan ska hon få vi lof » D e t har varit en och hinken g å i n o c h s e till a t t f a r nu får m a t e n i o r d n i n g, till d e s s h a n k o m m e r h e m.
» * skedde sålunda, att, ning, som rerades de samt blifvit dragna, öppnades, kollationerades nits öfverensstämma m e d det af redaktören inne- tet till nyårsberättelsen » Lyckans skärfvor ».
Härvid utdrogs den första som n:r 175 i garna och Anna Pinet, ordningen befanns af de brutna lösnin- vara Åmmeberg, rätta lösningen så- undertecknad Askersund, af fru hvilken så- lunda erhållit första priset; samt följande tio rätta lösningar, brutna i den ordning samt undertecknade på sätt, s o m de här nedan angifvas: 36, 81, 82, 101, 74, 50, 49, 2, 32, 48, 61, 60, 75, 73, 105, 5, 47, 80, 46, 66, 14, 6 5, 1 0 4, 1 1 3, 97, 98, 79, 78, 18, 3, 4, 35, 71, 72, 120, 3 1, 92, 94, 91, 9, 58, 135, 123, 93, 109, 110, 116, 112, 28, 23, 111, 136, 8, 128, 126, 139, 137, 24, 127, 70, 138, 95, 2 5, 1 9, 119, 118, 96, 10, 130, 132, 100, 129, 131, 117, 99, 11, 59, 57, 69, 108, 64, 15, 33, 45, 44, 56, 34, 68.
Då, s o m ofvan synes, alla täflingsbrefven noggrannhet o c h oväldigt iakttagande af de gjorda Bättre än Stomatol och Aseptin af alla slag är Red.
apotekare.
Hvad vår första kvinnliga farmaceut säger om " Apotekarmedaljens frånsida ".
K vad redaktionen nästan m e d inre visshet för- utsåg o c h väntade, har besannats: fröken Martha L e t h, den käcka unga banbryterskan för sitt kön på apotekarebanan, har ingalunda velat bli svaret skyldig på den nedslående svartmål- ning af yrkets vedervärdigheter för allt hvad kvinna heter, s o m en manlig apotekare lämnade i Idun n:r 6.
Som våra läsarinnor helt visst m e d n ö j e skola finna, håller fröken Leth såväl hufvud som m o d upprätt o c h träder m e d ung- domlig entusiasm till sin saks försvar.
Hennes beaktansvärda skrifvelse lyder som följer: n:r 6 af I d u n f ö r e k o m m e r e n af exa- 400 » fröken Adeline Malmsten, Råå, Medevi, är för kvinnan.
— 5f0 » fröken A g d a Åsberg, Borås, år jag tillhört 633 » Signe Hansson, Simrishamn, andra 679 » H i l m a Andersson, Kungsbacka, till l e d n i n g f ö r d e k v i n n l i g a s t u d e n t e r, s o m 690 » fröken K y r k b y n, Härad, skildrar het Strengnäs, Mathilda Pettersson, Alkvet- tern, Bofors, frånsida », framhåller, huru åsikter, möjligen i och olämplig mörka isynner- denna bana Som jag under de kommit till anser skyldig att, jag mig att slå i n p å banan, dessa.
Under d e n första t i d e n efter inträdet på 691 » Johannes Klockars, K r o n o b y, Finland, » fröken Elna Johnson, Hessleholm, o c h apotek sysselsattes i allmänhet eleven 865 &gt; E m m a Lundgren, Linköping, inläggning ofvannämnda tio personer förty erhållit, Sedan ofvannämnda brutna lösningar ytterligare gång af anmärkning, mig granskats o c h befunnits utan makulerades samtliga obrutna lös- ningar, hvarefter förrättningen förklarades af- Öfver hvad sålunda blifvit förrättadt med- E x officio Oldenburg t. f. Notarius Publicus.
* « af ofvanstående alltså framgår, har fru Pinet, Å m m e b e r g, Askersund, utgått s o m torde h o n nu godhetsfullt sätta sig i när- kens ekonomiska ordnande.