Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det penninge- belopp, som för institutionens uppehållande årligen offras, vill jag ej åtaga mig att ens närmelsevis uppgifva.
Det är nog att näm- na, hvad som väl förut är tämligen allmänt bekant, att den enda utgift kursdeltagarne ha är för maten, och att det göres ej ringa uppoffringar af stiftaren, för att det oékså i detta fall skall blifva så billigt för dem som möjligt.
Men härom behöfver det ej nu ta- las.
D e människor — och de äro nu många —, som haft förmånen att få del af den aldrig bristande välviljan vid Nääs, de komma nog utan undantag att alltid bevara den i troget minne och såsom bevis på sin tacksamhet med lust och kraft arbeta för den idé, hvaråt deras uppoffrande välgörare egna så ädel sträfvan.
Detta tacksamhets- bevis är också helt säkert det, som framför- allt önskas.
* * * De flesta af de kvinliga eleverna vid Nääs hafva naturligtvis kommit dit för att utbilda sig till slöjdlärarinnor.
Visserligen är det i vårt land ännu blott ett fåtal skolor (utom folkskolorna), där slöjden är införd, men den är ovilkorligen en framtidssak, som skall vinna allt större och större omfattning, äfven om det ej sker, förrän vi af utlandets skol- väsen lärt oss uppfatta dess betydelse vid uppfostran.
I flere privata skolor är den dock redan införd, tack vare de från Nääs utgångna^ idéerna, och den som sett, hvilken välgörande inverkan den utöfvar på de an- nars med stillasittande skolarbete ansträngda flickorna, kan ej annat än önska dess obliga- toriska införande i hvarje undervisningsan- stalt och ej minst i flickskolorna.
Slöjdens stora betydelse som uppfostringsmedel i öfrigt kan ej här af handlas; den har på senare ti- der flitigt blifvit framhållen i pedagogiska arbeten, men jag skulle önska, att den tid ej är långt aflägsen, då hvarje moder ovilkor- ligen fordrar undervisningsförmåga i träslöjd hos den hon antager till sina flickors lära- rinna.
Det har anmärkts, att damer ej skulle vara lämpliga att undervisa i slöjd, på den grund att de särskildt i detta ämne ej skulle hafva lätt att uppehålla disciplin, och att de kanske själfva ha svårt för att utföra det ar- bete, de fordra af sina elever.
Hvad nu di- sciplinens uppehållande beträffar, så beror den väl ändå uteslutande på den undervisandes personlighet, och i fråga om damers förmåga att utföra slöjdarbetet, vill jag blott råda tviflaren att göra ett besök på Nääs, helst under en kurs, då där är både herrar och damer.
Jämförelsen bör då ej rättvisligen göras med de svenske män, som kanske allt sedan barndomen sysslat med träslöjd eller varit vana vid gröfre arbete, utan med t. ex. utländingarne, som komma dit utan några fösrtudier i ämnet.
Många af de svenska damer, som besökt Nääs, hafva efter slutad kurs erhållit förmån- lig anställning i utlandet såsom lärarinnor i slöjd, och det är en känd sak, att slöjden såsom undervisningsämne i flickskolor omfat- tas med större intresse utomlands än hos oss, oaktadt idéen är vår.
I England är det numera ej lätt för svenskor att få slöjdlära- rinneplats, sedan under de senare åren ett stort antal engelskor besökt Nääs och sedan i sitt hemland öppnat kurser för utbildande af lärarinnor enligt Nääsmetoden, men i Ame- rika är det ännu lätt att få anställning.
Äf- ven i Sverige ha af från Nääs utexaminera- de lärarinnor små slöjdseminarier öppnats och blifvit rätt talrikt besökta, och det är att hoppas, att detta blott är en ringa början till hvad som skall blifva framdeles.
* * * Nu röras åter hyfvel och såg med friska tag i slöjdsalarne vid Nääs, och friska sån- ger tona under rasterna från skogskullarne och Säfvelången.
Det är den femtiofjärde kursens elever, som nu lefva fram några vec- kors arbetsfriskt lif här.
Det är en så kal- lad blandad kurs, som räknar till sina del- tagare damer och herrar från världens alla hörn.
Den femtiofemte blir af alldeles samma beskaffenhet, men till den femtiosjätte ha en- dast herrar tillträde, och under den femtio- sjunde är det damernas tur att få vara en- samma om undervisningen.
Elevplatserna äro emellertid mycket eftersökta till hvarje kurs, och den som t. ex. vill vinna inträde under någon kurs nästa år, gör bäst i att ej dröja länge med sin ansökan härom till före- ståndaren.
S m å s t a d s l i f.
E n verklighetsskildring för Idun af C.
Gumeelius.
(Forts.) ^f^f ajorskan såg, plirande genom lorgnetten, efter •ijayll henne.
Ett triumferande leende krusade de tunna läpparne, och då hon vände sig för att lemna parken, mumlade hon för sig själf: » Seså, min stolta Blenda 1 Jag tror, att d a nu fått till- räckligt att tänka på, och det blir nog inte ditt fel, o m ej min goda idé o m uppslagning bär de bästa frukter.
Tålamod, min käre William I Din tid kan ännu komma.
o c h min med! » Blenda fann Elsa omgifven af nästan all sta- dens ungdom, som i dag tycktes hafva stämt möte här.
Det under gårdagen framkastade för- slaget o m sällskapsspektake diskuterades lifligt under ordförandeskap af doktorinnan ' Wennersten, på det varmaste sekunderad af kandidat Ström- stedt, en ung man med vackra, intellligenta drag och ett hurtigt, vinnande väsende.
Blenda sattes med några ord in i situationen och ombads att yttra sig.
Men hon var trött, visste ingenting, skulle gärna vara med, o m hon kunde, tog därpå systern under armen och lem- nade de öfriga, något förvånade öfver hennes tvära sätt, hvilket så betydligt skilde sig från hennes annars så artiga o c h vänliga uppträdande.
Vid frukosten skämtade Elsa öfver systerns långa téte-ä-t§te med » den rysliga majorskan ».
» Du måtte allt fått höra åtskilligt, » sade hon med en beklagande skakning på hufvudet.
» Ja, » svarade Blenda med en hastig blick pä modern, » hon talade mycket o m Nils ' förlofning och den nya fästmön.
Löjtnant Mac-Bley känner väl till alla förhållanden i hennes föräldrahem. » » N å?
» frågade grefvinnan i största spänning.
» Olyckligtvis tycks icke allt på långt när vara så, s o m vi skulle önska, » svarade dottern med någon tvekan.
» Faderns anseende lär vara si och
så, o c h m o i e r n är en mycket simpel person.
Tänk, så rysligt för mamma, o m ni skulle träf- fas någon gång!
Och flickan, » fortsatte hon lif- ligt och liksom uppeggande sig själf, » flickan är kokett, och det påstås, att hon varit förlofvad flere gånger förut, men brutit för någon småsaks skull och.
» » Nej, vet du, Blenda, » afbröt Elsa lifligt, » det där tror jag inte ett ord af.
Först och främst är gumman Mac den elakaste skvallersyster jag kän- ner, och hennes käre son, löjtnanten, minns du väl, hurudan han var, en skrytsam, obehaglig per- son.
Honom tror jag om att kunna narras hur mycket s o m helst.
Inte kan du tänka dig, att Nils, flickan må vara så vacker s o m en dag, skulle vilja komma in i en så tvätydig familj? » » Jo, det kan jag visst, » genmälde systern häf- tigt.
» Han tror, att fadern är rik, fastän det ej lär vara så mycket att bygga på, och han har kanske kommit under fund med, att det ej är så lätt att lefva af hvad man förtjänar.
Dessutom är han j u kär i flickan, och så själfrådig s o m han är, kan man j u vänta sig allt. » » Men, Blenda.
» » Ja, han har j u nu varit i de där krelsarne så länge, att han nog alldeles glömt bort, hvad en grefve Måneskiöld i forna dagar ansågs vara skyl- dig såväl sig själf s o m sin gamla släkt.
Men att ni här allesammans icke endast fördraga denna nesa, utan rent af tyckas glädja er däröfver, det är mig alldeles oförklarligt.
Noblesse obllge in- satte det gamla riksdrottet i vårt vapen, men det borde nu raderas ut.
. » » Blenda, mitt barn, du glömmer, till hvem du talar, » sade grefvinnan allvarligt.
Så väl hon som Elsa hade med en förvåning, som gränsade till häpnad, iakttagit detta häftiga utbrott af den an- nars så lugna flickan.
Blenda reste sig hastigt från bordet och aflägs- nade sig, utan alt tillägga ett ord.
» Men hvad är det med henne? » utropade Elsa, sedan systern försvunnit.
» Nog har hon alltid varit stolt öfver vårt gamla stamträd, men det här stöter på tokeri.
Om det vore mamma eller Sten, ginge det väl an, men en af döttrarna i hu- set, det är j u för galet. » » Jag vet inte, » sade grefvinnan tankfull, i det hon med Elsa äfven lemnade matsalen och åter satte sig vid sin knyppling, » jag vet inte, hvad jag skall tänka.
Jag fruktar, att detta förhållande hos henne upprifvit ett sår, s o m j a g trodde vara läkt för länge sedan.
Du var på den tiden ett barn, och förstod ej något af den strid, s o m då utkämpades mellan pappa och Blenda, men hon tyckes verkligen ej hafva glömt sin korta kärleks- dröm.
Hon gör nu jämförelser och.
ja, ja, det är nog detta, s o m ligger på djupet.
Men låt oss nu tänka efter, huru vi skola ställa till trefligt åt Isabella.
Blenda får väl taga silt förnuft tillfånga. » Tiden före de väntades ankomst förgick under tillrustningar.
Grefvarnes våning, s o m den från fordom kallades, blaf vädrad, och såväl den s o m hela det öfriga huset fejades och dammades och gnoddes och skurades, så att allting blänkte af snygg- het.
Grefvinnan satt visserligen för det mesta lugnt vid sitt arbete, men hon ordnade dock det hela, och Elsa flög, lätt s o m en fågel, genom hu- set från vind till källare, småsjungande, munter och verksam.
Blenda gick vanligtvis ur vägen och uppehöll sig mest i sitt enskilda rum eller afsides, ute i trädgården.
Hon var tyst o c h slu- ten, men kunde ibland brusa upp och blifva så häftig, att hon knappast tycktes veta, hvad hon sade.
Under brunnsdrickningen träffade h o n nu- mera nästan reguliärt majorskan Mac-Bley, hvil- ken tycktes alldeles hafva utträngt hennes andra vänner, detta till Elsas oerhörda förvåning.
Mot fästmannen blef hon alltmera stel och tillbaka- dragen, men då denne just nu var mycket syssel- satt, dels med sitt landtbruk, dels med resor, var han ej så ofta s o m vanligt inne i staden o c h tycktes ej märka fästmöns förändrade uppförande.
Af hennes anfall af häftighet hade han endast be- vitnat ett enda, framkalladt af frågan o m rum åt Isabella.
Hon hade då på det skarpaste motsatt sig Elsas förslag att afstå sitt rum, och då detta likväl blef beslutadt, greps hon af ett obetvingligt anfall af vrede, hvarunder hon utslungade så hän- synslösa beskyllningar mot såväl brodern o c h hans fästmö s o m de öfriga medlemmarne af fa- miljen, att Elsa med hälft våld måste föra henne ut.
Grefvinnan sköt därefter skulden på hennes nervositet och svaghet, hvarvid fästmannen artigt instämde o c h hoppades, att ronnebyvattnet skulle göra verkan.
Oaktadt hans yttre lugn kunde man dock se, att han var orolig, o c h han föresatte sig också att vid tillfälle tala allvarligt med Blenda och höra, hvad det egentligen var, s o m fattades henne.
Men efter denna scen drog hon sig ännu mer tillbaka och visade sig sällan i familjekret- sen, utom vid måltiderna, då hon satt kall och oåtkomlig.
Men nu var allt i ordning, och de nyförlofvade skulle komma med middagsbåten.
Nyheten här- om hade spridt sig, och » hela staden » var nere vid hamnen för alt få se den så mycket omtalade.
Grefvinnan, s o m ej ville mottaga sin blifvande sonhustru så offentligt, stannade hemma, o c h Blenda skyllde på en svår hufvudvärk, s o m hin- drade henne att lemna sitt rum.
Det var därför endast Elsa och Sten, hvilken hemkommit dagen förut, s o m voro de resande till möte, då ångbåten lade till.
På kommandobryggan syntes den äldre brodern, och vid hans arm stödde sig en högväxt, smärt dam i enkel resdräkt.
Syskonen gingo ombord och mötte de nykomna på akterdäck, där en ha- stig presentation försiggick.
Några vänliga väl- komstord från Elsa, ett uttryck af förvåning från Nils ' sida att se Sten här, en fråga huru mamma och Blenda mådde, och så gingo de i land.
» Jag skall styra o m edra saker, » sade Sten, » så behöfva ni ej dröja här.
Mamma väntar er så otåligt. » » Det är öfverflödigt, » genmälde Nils.
» Jane, min fästmös kammarjungfru, tar nog vara på dem. » Han uppfångade härvid en häpen blick af Elsa och passade på, då Sten o c h Isabella vexlade nå- gra ord, att sakta säga: » Jag visste ej, att hon skulle med, men Bella kan ej vara utan henne.
Hon följer med på alla resor. » » Nå, det gör ingenting, » svarade systern.
» Det är tvärtom bra, att hon nu kan blifva uppassad, som hon är van. » Men inom sig tänkte hon med en viss bäfvan på, hvad Blenda skulle säga.
En bärare vidtalades att hjälpa till med saker- nas transporterande.
Och så gingo de i land, lika fria från packning och besvär, som hade de blott tagit en liten promenad.
» Det har allt sina behag att vara rik, » hviskade Sten i systerns öra, då de gingo öfver landgången.
I den öppna förstugudörren stod grefvinnan för att mottaga de kommande.
Hon hade aflagt sin bekväma sidenrock o c h bar nu en åtsittande kläd- ning af liknande, ehuru tjockare material, men med samma klart gråblå skiftning, s o m tycktes vara hennes favoritfärg.
Trots sin litenhet, såg hon med sina bleka, ädla drag och de hvita loc- karne så vördnadsbjudande ut, att den bortskäm- da Isabella, s o m i hemmet varit van att se allt och alla, de svaga föräldrarne i första rummet, böja sig för henne, förnam en hittills obekant känsla af ödmjukhet och ofrivilligt fattade sin fästmans arm för att sålunda bokstafligen kunna känna det band, s o m så nära förenade henne med den vördnadsvärda gamla.
N:R 33 ONSDAGEN (608).
PRENUMERATIONSPRIS PR ÅR: IDUN - IDUNS MODETIDN.
MED KR.
5: — PLAN- SCHER OCH HANDARB.
IDUNS — MODETID.
UTAN PL.
REDAKTÖR UTGIFNINGSDAGAR: 5: — &gt; 3: — OCH 26 APRIL UTGIFVARE: FRITHIOF HELLBERG HVARJE O N S D A G OCH L Ö R D A G.
&gt; DEN 1899.
12:TE KOMMISSIONARER BYRÅ OCH EXPEDITION: KLARA S.
KYRKOGATA 1 6, 1 TR.
TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3.
ÖPPEN KL. 1 0 — 5.
ÅRG.
ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÄ ALL- DELES SÄRSKILDT FÖRMÄNL.
VILLKOR.
STOCKHOLM, LÖSNUMMERPRIS: 8 ÖRE.
REDAKTIONSSEKR.
: JOHAN N O R D L I N G ALLM.
TEL, 6 1 4 7.
RIKS 1 6 4 6 TVÅ IDUNS KUNGL.
HOFBOKTRYCKERI.
UTSTÄLLNINGAR.
SVENSKA KONSTNÄRERNAS FÖR- E N I N G S sjunde utställning pågår n u i K.
A k a d e m i e n s f ö r d e fria k o n s t e r - na lokal vid Rödbodtorget.
Helhets- intrycket af de inbördes m y c k e t v ä x l a n d e mål- n i n g a r n a är k r a f t, e n t u s i a s m och.
f r i s k h e t: k r a f t att g e n o m t r ä n g a o c h behärska ä m n e t, entusi- asm att g e d e t p e r s o n l i g t l i f o c h f r i s k h e t att uppfatta sant o c h enkelt.
D e k v i n n l i g a artisterna äro d e n n a g å n g syn- nerligen talrikt företrädda m e d e l s porträtt, hvar- i b l a n d d e a f Gerda Molin, Märta Norberg o c h Pauline Åkerlund äro s y n n e r l i g e n förtjänstfulla g e n o m g o d karaktäristik o c h s u n d färg.
S å s o m förträfflig l a n d s k a p s m å l a r i n n a d o k u - m e n t e r a r s i g Charlotte Wahlström, hvars duk » V i d m i d s o m m a r t i d » röjer känslig naturupp- f a t t n i n g, fri f r å n s e n t i m e n t a l i t e t eller effekt- sökeri.
B l a n d s k u l p t r i s e r är att m ä r k a Alice Nordin, som u t s t ä l l e r p o r t r ä t t b y s t af fru S. o c h » p o r - trätt af m u s i k e r », b å d a särdeles g o d a konst- verk.
O m v i så ö f v e r g å till d e m a n l i g a a r t i s t e r n a s taflor, finnes d ä r i b l a n d så m y c k e n, d e l s l ö f t e s - g i f v a n d e, d e l s f u l l ö d i g k o n s t, att I d u n s s t a r k t b e g r ä n s a d e u t r y m m e ej p å l å n g t när k a n gifva p l a t s åt alla d e v a c k r a o m d ö m e n, v i a n s e åtskilliga af taflorna förtjäna.
Där är e x e m p e l v i s så c h a r m a n t a l a n d s k a p som O. Kallstenius, » Aspar » och » Skogssjön », sådana intensiva stämningsskildringar som P. Svedlunds B r i i g g e - m o t i v eller d e n n y l i g e n a f l i d n e a r t i s t e n Paul Larsson-Palms b i l d e r från R ä t t v i k, f ö r att e n d a s t a n t y d a n å g r a.
Men, spörjer ni, utställningen har väl en c l o u, e t t k o n s t v e r k, h u f v u d e t h ö g r e ä n alla a n d r a, till h v i l k e t b e u n d r a n d e å s k å d a r e o e m o t - ståndligt dragas?
H e l t v i s s t — o c h d e t är p r o f e s s o r Julius Kron- bergs u t s ö k t v a c k r a o c h k ä n s l i g a p o r t r ä t t » M i n d o t t e r », s o m v i, t a c k v a r e konstnärens älskvär- da tillmötesgående, här invid kunna återgifva.
Att f r a m h å l l a n å g r a af d e t g e d i g n a k o n s t - verkets detaljer vore en öfverflödsgärning; det bär mästerskapets s t ä m p e l o c h t a l a r så- l u n d a f ö r s i g själft, ä f v e n g e n o m r e p r o d u k - tionen.
K o n s t n ä r e n s eget porträtt har Idun redan i n:r 1 7 d.
å. h a f t n ö j e t att p r e s e n t e r a f ö r s i n l ä s e k r e t s, i s a m b a n d m e d i n t e r i ö r e r n a från d e t Halfrvylska palatset.
Lindeman foto.
* FRAN SVENSKA KONSTNÄRERNAS FÖRENINGS UTSTÄLLNING: PORTRÄTT I OLJA A F J U L I U S KRONBERG.
» MIN DOTTER ».
S V E R I G E S A L L M.
K O N S T F Ö R E N I N G S ut- ställning upptager d e n n a g å n g målningar af ute- s l u t a n d e en artist, friherre Olof Hermelin, sjut-
IDUN 1899.
— M e n att Som d e t fara liten redan 2 — innebär att fram Det lärde h o n o m Som brann Kom af grämelse o c h bandet h o n o m klackjärns förföljdes skarpa striden han — o c h lades lägerstad, oupptäckta son från efter aldrig mer, ty bruten I lemmars kraft, unga Från lekarna, där han Till fönsterkarmen, vettande saknat gång enkla Han buren Han ser på leken, ack, h u r blef, n ä r såren de färgglada nu vår sätta b o, har han d e t t a, ehuru, h a n blott till med deras hyrda någon nu under står f ä r d i g att tänkt m e r än någonsin på v i s t b e h å l l i t d e t f ö r s i g själf, e n s a m få b e s t y r a tvekan med har Alla konstnärer äro patrioter, o a f s e d t h v i l k a konstideal de bekänna, som utgå från o c h de färgsymfonier, deras paletter, Med skadeglädjen att sinnelag han å sin sida ej tagit undanvek Att stå s o m s e g r a r e i b r o t t s l i g l e k.
till har e m e l l e r t i d p e n s e l n e j v a r i t n o g att uttrycka allt, hvad han haft sina artistströftåg sitt hjärta märkena att han under g e n o m svenska bygder känt slå f o r t a r e öfver säga, när vid åsynen af moder Och äterbars i k r y m p l i n g b ä d d e n s hamn.
Sin tysta Han sorg o c h kväfda C arl fulla hans tankar tagit form då en eftermiddag och se på p e l f ö r ö g o n e n, u t b i l d a s i g till t a p p r a o c h h ä n - HET f ö r s v a r a r e, i fall p å våra Af att, af sådant ea dag skäl a n s e v i d e t v a r a i sammanhang den fienden dörren går strömmar emot dem åldrige vännens nu porträtt äfven anledning med omnämnandet i Idun konstnärens o c h fosterlands- p å g å e n d e utställning, medels låta d r a g e n af hans p e r s o n k o m m a till s y n e s i t i d n i n g e n s De exponerade senaste produktion stigheten Där i det alstren i hans ses bekräfta artistiska hafvefc öppna af frih.
vid fortfarande spän- vigör.
småvågor eller stå västkustklippor, där glittrar sol m e l l a n vårljusa boklöf — a l l t s a m m a n s v a c k e r t k ä n d t o c h friskt å t e r g i f v e t.
Friherre Hermelin naturidyllens hans måttfulla grundton hans diktare är den färgskala, klingar enkla i färger; svenska till d e n och fortfarande MÖNSTERRUM OCH famn.
den ren passar idyllens o c h äkta i inre.
I S trandberg.
all m e d ett blått han i dagar sedan den RILLIG- måste svarar Oxtorgsgatan I sund l e k a m e n viljans Han v a r den präktigaste friska bland lust, kamrater i leken s o m i stridens dust.
också rubrik anger hvad små bilder våra kommentarier frågan förtydliga genom en Ofvanstående gäller, ytterligare afse till stället, deles präktig där att närstående saken, i sin m å n man först, och locka förnäm- han i samma ton.
S å g e r G r e t a till e t t l i t e t f ö r t j u s t skratt.
» Herre Lars! » Gud, hvad d e t är trefligt, Då lyser hans ansikte öfver dem.
Och förklara: så där; öfver I n t e m å h o n t r o, att han har Han!
hand?
na H e n n e s m i n o c h ton uttrycka omiss- Nej, det Har han är måladt M e n d e där g r ö n a målat d e m p å fri med » schablon », e n v e r k l i g artists m ö n s t e r.
dans.
all- färgver- kan få d e n rätta ädelt riktad tendens — smakens i fråga tids- den goda tillämpning om under inredning de ligt blyg- lefnadsför- krets konstnär- intresserade per- soner har anordnat ex- positionen.
Som föredraga att onämnda, kunna flngeradt dem de vara vi Och bo, Mot våld o c h väld, han spetsen g e n a s t g i c k o c h gladt.
par o c h låta sätta hvars hemtrefnad d e t t a lilla behagfulla är v ä l äg- d e m, strukit färgen.
v a c k r a p r o d u k t af en lifligt möblerna voro målat e n liflig b e u n d r a n.
kransornamenten?
en förstås den otäcka, svartbruna kännligt efter s o m solen, hvilken n u börjar han uppfattningen o m den- H a n l ä t t a d e d e n k l a r m e d s p r a t t o c h skratt, o m alt g å i svarar ängslan.
blå? » j u b e g a g n a o s s af e t t v a r d e t fråga 7, » kärf ton, s o m döljer hans faller betecknas s o m fulländadt o c h högst betydelsefull.
kan, närvarande h v i l k e n, t r o t s sitt a n s p r å k s l ö s a lyckad ligast Klara 18 d e n n e s till o m k r i n g d e n 1 8 m a j framträdande, En Ö D K I N D A D, ö p p e n b l i c k o c h k ä c k a låter, Hvar, d e här m ö - Lars? » Lagerbergs, en d u fått hållanden.
LEKEN, skimmer, » Alldeles blått!
har o c h u t s m y c k n i n g af e t t UR då vid m y c k e t långa.
världens » Hos SMAK.
en utställning, sammaste O c h främst FÖR N o r r a K y r k o g a t a 8, p å g å r f ö r hem R man eftermiddagssolen H o n slår i h o p h ä n d e r n a o c h v ä n - b l e r n a från, ARBETARINSTITUTETS LOKAL, besökande Sandhamn, s o m rök öfver några rostbruna och spalter.
Hermelins gå m e d muntra gattet ett älskvärda står upp, » Blått! » utropar h o n!
i skulle fjällportar.
m e d en del saker.
» Ja, hvarför skulle inte d e n o c k s å v a r a b l å?
» ETT gifna gå Han Så sluten.
tröskeln, i kärn- u p p m a n a t att, m e d f ö r f ä d e r n a s e x e m - bulta möbeln.
hemlighetsfullt falla h o n o m f ö r e d r a g till d e n s v e n s k a u n g d o m e n, h v i l - ken han att alltid.
skall m a n » Och järnsängen hafva har allt f ö r d j u p t, d å h a n p å a r m e n, håller h o n vanden.
Då hon Detta E n väska, s o m h o n har minnes- v å r a f ö r f ä d e r s s t r i d e r o c h sträf- ehuru ut.
der sig t y s t o m k r i n g n å g r a sekunder, s o m före- tårefloder u t a n o r d g ö t ut i h e n n e s flere öfveransträngd rummet d e stiga in.
sina a r m a r m o t sin han tjänstgöring hennes lyckliga leende o c h betänkt, Ändtligen under ögonbrynen sträckte det.
har jämnmod, blek lilla b o, f ö r e n a d e f ö r synen Han sig, den, sammansmälta Hermelins äktsvenska kök.
möta henne, något som hon förvånande och med snart skulle d e j u sitta t r y g g a o c h g l a d a i sitt förr eller s e n a r e i e n h y m n till f ä d e r n e t o r f v a n.
F ö r friherre rum hon gått in på af trägen sett mött — vinglös går U t a f en g r u p p, s o m s k a m s e t hjärtat.
om helt fått d e m in ett bröllopsdagen närmat dagar undlåtit gården, han lägenhet, förebärande tagit vuxit h o p D e n lilles t å r a r s p a r d e h o n o m en Män, orda sällan o m sådant.
klockarson f ö r b e h å l l i t s i g att upp ynglingalynnet och ynglinga- på inredning.
h ä m t a r h e n n e o c h får b ä r a tioåringen rum, hufvudstaden gamla landtbemmens och när H u r liflöst t u n g v i d sträft k o m m a n d o r o p!
FRIHERRE OLOF HERMELIN.
hvilken alltid i d e uppflyttning Men När haft.
mot sin e j skall s e d e m, förr ä n utesluten befälet landsorten, hyrt, i rad.
I leken k o m han förtid var hans hvilka o m en samfäld lycklig tillvaro.
han Efter M e n så v a r g l ä d j e n o c k s å hos dem, m e d knappa yttre medel m ö b l e r n a o c h fått l ö f t e af s i n ä l s k a d e, att h o n ljufligt s m a k a d e, d e t s a d e s, De sammansvurnes lefnadsmodet s o m ej äro konstnärer, slå.
hem höja L å t o m o s s f ö r e s t ä l l a o s s, att han är e n k l o c k a r - hämndbegär.
märken k r y m p l i n g b ä d d e n s bittra Men h ä m n d e n kämpa liga, tätt i n p å b r ö s t k o r g djupa att sida v i d sida g å att kanter syntes i den Nedblodad, sanslös bars På nad som populär, afundsmännens så en d a g i l e k e n e l l e r Det svarta Ett stiga FRÅN » MÖNSTERRUMMET » I ARBETARINSTITUTET.
Det går s o m
— 3 IDUN 1899.
— färgen.
jag Det hade sol i var så väl, damen mycket terare.
själen. » » Hvilken » N å, den p a s s a r f ö r alla färger.
tapeterna Hm.
här ä ' inte vaekra.
åhoj!