Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Alla, som stå utanför dessa, kunna visserligen ega beröringspunkter i något hänseende med ett af Stånden, men hafva då ock lika och kanske ännu närmare förhållanden till ett annat; och då Stånden under sekler försummat att tillegna sig de krafter inom folket, som utvecklat sig bredvid dem och i många hänseenden växt öfver dem, så är det ock klart, alt Stånden numera icke kunna utgöra någon grund för Svenska folkets representationsrätt, ja, icke ens för dess fördelning i klasser, i händelse en sådan fördelning skulle vilja försökas.
Vid första steget utom privilegiernas område blir det sålunda nödvändigt att öfvergifva Ståndsprincipen, och denna är också, då den betraktas i sin helhet, redan bruten genom bruksegarnes inlåtande i Borgare-Ståndet; en förändring, som mången både ansett och benämnt för en revolution.
Mitt förslag bryter således visserligen Ståndsindelningen, lika med Utskottets eget, men det lemnar dock åt de öfriga Stånden enahanda rätt som förut.
Det är föranledt af den obenägenhet för en förändring i det nuvarande representationssättet, som gifvit sig tillkänna hos Ridderskapet och Adeln samt Preste - Konslilutions-Ulskoltels Memorial, M 58.
5 Ståndet, och det synes så mycket heldre förtjent af bifall, som det icke förmått ens att framkalla ett förslå;:, att i de öfriga Stånden bereda rum för dem, som man icke velat medgifva plats i Borgare-Ståndet.
Då Ståndsindelningen emedlertid icke kan bevaras genom den inskränkning, Utskottet gjort i mitt förslag, synes något annat skäl emot min framställning icke kunna anföras, än att jemvigten mellan Stånden skulle rubbas, emedan Borgare-Ståndet, enligt mitt förslag, ofelbart skulle tillskyndats ökadt inflytande och anseende.
Det synes likväl mig, som om konservatismen skulle fälla domen öfver sig sjelf, då den icke bland de privilegierade Stånden vill upptaga de orepresenterade och icke heller tillåta, att den upplysning, som bos dessa orepresenterade finnes, kommer landet till godo genom deras intagande i Borgare-Ståndet, af orsak att detta Stånd derigenom skulle blifva öfvervägande, såsom representerande den större delen af nationen, som icke omedelbart och uteslutande egnar sina krafter åt jordens bebrukning och ej eller anser sig hafva enskilda och särskilda företrädesrättigheter inom samfundet att bevaka.
Då jag icke kan gilla åsigter, som, bland andra orättvisor, äfven medföra den, att en del af de orepresenterade vinner en rätt, som än vidare frånkännes de öfrige lika berättigade, har jag ansett mig böra, såsom reservation, framlägga det förslag, jag inom Utskottet framställt till ändring uti den ifrågavarande 14 § Riksdags-Ordningen, med några sedermera verkställde mindre redaktionsändringar, hvarvid jag finner mig böra, på sätt inom Utskottet skett, redogöra för de öfriga grunderna för mitt förslag.
Detta har, såsom ofvan blifvit sagdt, till sin förnämsta grund att bereda rum i representationen för alla nu orepresenterade, som ostridigt hafva anspråk på en sådan rätt.
Icke endast borgare inom städerna, utan ock samtlige öfriga der boende, hvilka icke äro beroende af vissa arbetsgifvare, och ej eller stå i sådant förhållande till förmän, att dessa på dem kunna utöfva något omedelbart inflytande, måste anses berättigade till rösträtt.
Deremot torde väl mången vilja utsträcka rösträtten äfven till andra, som af mig tillsvidare blifvit uteslutne, såsom de så kallade sjelfförsörjare, men då dessa ofta måste återgå till arbete hos andra, torde en utsträckning af rösträtten äfven till dem böra anstå, så länge de icke kunna anses skiljda från den egentliga arbetsklassen, som icke utan allt för stor uppoffring kan egna sin tid och sin håg åt något verkligt och på öfvertygelse grundadt deltagande i statsbestyren, om än detta kunde anses inskränkt till blotta utöfvandet af rösträtten.
I afseende på de å landet boende, för hvilka rum i representationen bör öppnas, så, enär den egentliga arbetsklassen ännu icke torde med skäl kunna sträcka sina anspråk till deltagande i representationen och handtverkarne på landet i allmänhet verkligen tillhöra denna klass, synes rösträtten, så utsträckt som den af mig blifvit föreslagen, motsvara billiga anspråk och möjliga eftergifter.
Sammanförandet af städernas och landets inbyggare utgår från en åsigt, den jag länge hyst, eller den att landsbygdens intressen äro så nära förenade med 6 Konslitutions-Utskottels Memorial, JM 38. städernas, att intetdera kan lida, om det skulle hämta sina representanter från området för det andra.
Städerna, så vidt de äro naturliga resultater af tilltagande odling och af mera utsträckta behof af beröring så val mellan de närboende som med aflägsnare orter, måste i sjelfva verket representera resultatet af landets näringsflit i alla riktningar; och der städernas förhållande till landet är annorlunda, kan man med visshet antaga, att deras intressen i sjelfva verket äro ännu mera närmade och nära nog identiska.
Jag har derföre aldrig fruktat, att om representationen blir verkligen nationell och icke grundad på stånd och kaster, en representation efter folkmängden skulle innefatta något äfventyr för de städer, som verkligen motsvara sin bestämmelse, lika litet, som jag trott eller tror, att de öfriga i sjelfva verket hafva något intresse skiljdt från landets, som skulle behöfva ett särskildt afseende.
Såsom ett försök att inom hela representationen införa denna grundsats, torde mitt förslag finnas särdeles lämpligt, enär de större städernas öfvervigt vid valen är obestridlig och äfven de öfriga städerna komma att på valen utöfva ett sådant inflytande, att i intet fall stadsmannanäringarne inom Borgare-Ståndet skola sakna mäktiga förespråkare.
Om den gemensamma rösträtten för stad och land således i sig sjelf är riktig, sånkan den ej eller på ett lämpligare sätt tillvägabringas; men den medförer då ock, såsom en ovilkorlig följd, att rösträtten blir lika och enahanda för alla, emedan någon verklig jemförelse icke nu finnes i beskattningen å städernas och landets innevånare, som utgår från olika grunder.
Samma följd skulle också inträffa af det så kallade Lagerhjelkska förslaget beträffande Borgare-Ståndet, hvilket Stånd dock antog detta förslag med, jag är viss derom, fullt medvetande att förslaget ovilkorligen fordrade lika rösträtt för alla, för att icke leda hela representationen på en falsk väg.
Inskränkt såsom den är, skall rösträtten, genom en lika fördelning icke kunna verka menligt, då den mindre bemedlade medelklassen i städerna icke blir till antalet så öfvervägande som nu, emedan den i sjelfva verket icke erhåller någon väsendtlig tillökning inom städerna och således bättre än nu motväges dels af embets- och tjenstemän samt ståndspersoner i städerne och dels af alla ståndspersoner på landet.
De. mera beroende klasserna på landet komma ej eller att erhålla del i valet, och de mindre bemedlade å landet, som undfå rösträtt, kunna dessutom icke så allmänt och mangrant i valet deltaga, som de förmögnare, då detta deltagande förutsätter omkostnader, som icke de alla kunna sig underkasta.
Deras deltagande i valet beror således på deras benägenhet att derföre underkasta sig uppoffringar.
Förslaget att endast inom medelklassen införa allmänna och samfäldta vol, skulle med sken af fog kunna anses 'medföra skyldighet att utgöra lika bidrag till underhåll af fullmäktig, derföre kostnaden icke kan utgå af allmänna medel, så länge Ståndsindelningen fortfar, men, om det måste erkännas att, då Ståndsindel— ningen upphör och arfvodet till Riksdagsfullmäktige godtgöres genom statsmedel, Konslilulions-Utskolteli Memorial, J\s 38. 7 bidragen till dessa icke kunna stå i förhållande till rösträtten, så måste ock detta förhållande erkännas såsom riktigt, då frågan gäller allmänna och samfälda val inom den särskilda medelklassen.
För öfrige stadganden i förslaget torde ej någon särskild redogörelse vara erforderlig.
Förslaget afser alltså, att 14 § Riksdags-ordningen skall erhålla följande lydelse: § 14, mom. 1.
Riksdagsmän i Borgare-Ståndet väljas distriktsvis af städernas och af de landets innebyggare, som, efter hvad här nedan stadgas, ega att i valen deltaga. Mom. 2.
Samtlige länen skola indelas i valdistrikter, på det sätt, att hvarje distrikt bildas af en stad jemte landsbygd, hvars område lämpas dels efter länets folkmängd, fördelad med hänsigt till antalet af de särskilda distrikternes Fullmäktige, och dels i öfrigt företrädesvis efter de lokala förhållanden, som förena landsbygden med staden, men i brist af sådana, efter belägenhet, med afseende å beqvämligheten för landsbygdens innevånare att i staden samlas.
Valdistrikt må icke innefatta delar af olika län, så vida icke en socken tillhör mera än ett län, i hvilket fall den räknas till det län, hvarest sockenkyrkan är belägen. Mom. 5.
De valdistrikt, som innefatta städerne Stockholm, Götheborg, Norrköping, Gelle, Malmö, Fahlun, Carlstad och Wexiö, skola sända, det förstnämnda, 10 Riksdagsmän, det dernäst anförda tre, och de öfriga hvartdera två.
Alla öfriga valdistrikten skola sända hvartdera en Fullmäktig, dock kunna 2:ne af dessa förena sig om en Fullmäktig.
Rösträtt tillkommer enhvar inom valdistriktet skattskrifven Svensk man, som icke hörer till annat Riks-Stånd och enligt 18 § är valbar, med förbehåll derjemte af den i samma § alla kristna trosförvandter tillerkända valrätt; dock må rösträtt icke utöfvas af a) Gemenskapen vid Rikets land- och sjöförsvar samt allmänna och enskilda verks och korporationers vaktbetjening eller andre, som med desse jemförlige eller ringare äro; b) Den, som är i annans enskilda tjenst eller ständiga arbete anställd, ej eller af stat-torpare eller daglönare eller andre dylika, som försörja sig med till fälligt arbete; c) Socknehandtverkare och den, som endast för sjelf-försörjning eger något yrke utöfva; d) Arrendator, då hans kontrakt förbinder honom till fullgörande af arbetsskyldighet in natura eller ock icke är för minst fem år gällande, samt utan hans eget samtycke eller kontraktsbrott före den utsatta tidens förlopp kan häfvas; e) Arrendator, som icke ett år innehaft arrendet; 8 Konslilutions-Ulshollels Memorial, JM 38. f) Den, som icke under sista äret erlagt utskylder till Staten och till staden eller socknen eller dervarande allmänna inrättningar.
Distrikts-indelningen verkställes af länens pröfnings-komitéer, och må sedermera icke ändras annorlunda än genom beslut af Borgare-Ståndet, hvilket beslut bör till Konungens fastställelse hemställas.
En hvar, som inom länet är mantalsskrifven, är valbar, utan af-, seende derpq att han icke är röstberättigad; dock gäller, i afseende på valbarhet, hvad 18 § derom vidare stadgar.
Mom. 7. Valen ske inför Magistraten i distriktet med slutna sedlar, sorn afgifvas personligen af de röstberättigade.
Dessa ega alla lika röst.
I distrikt, som sänder (lere Fullmäktige, skall valet ske för hela distriktet gemensamt och hvarje röstsedel upptaga så många namn, som antalet af distriktets Fullmäktige skall utgöra.
Val-längden uppgöres af Magistraten och hålles, för de röstberättigade, tillgänglig för granskning minst åtta dagar före valet.
Anmärkning mot val-längden anmäles genom inlaga, som ingifves till Magistraten minst 2:ne dagar före valdagen.
Å denna dag, förr än valet tager sin början, skall Magistraten meddela utlåtande öfver förekomne anmärkningar, hvilket utlåtande gäller till efterrättelse vid valet; en hvar dock obetaget att deröfver föra klagan i sammanhang med klagan öfver valet. Mom. 8.
För Riksdagsmännens underhåll bildas inom hvarje distrikt en kassa, dertill bidragen utgöras efter hvad en hvar af de röst-egande såsom bevillning till staten erlägger, så vida icke annan grund, åsyftande bidragens fördelning i förhållande till rösträtten, bestämmes genom öfverenskommelse, i afseende på hvilken gälla liesta rösterna, räknade per capita.
Förvaltningen af dessa medel samt sättet för granskningen af kostnadsfördelningen och andra bestämmelser i afseende på de röst-egandes inbördes gemensamma angelägenheter ankomma på deras eget afgörande, dervid rösterna beräknas efter den stadgade eller antagna grunden för bidragens utgörande.
Kungörelser om lid för val så väl som om andra sammanträden, som afse de röst-egandes angelägenheter, skola sked distriktets alla kyrkor, minst 2 Söndagar förut och bör kungörelsen första gången uppläsas i moderkyrkorna minst tre veckor före valet eller sammankomsten.
Magistraterne ega att för val-längdens uppgörande och för uttaxerande af kostnaderna för Fullmäktiges underhåll genom Konungens Befallningshafvande från vederbörande mantals- och skattskrifväre infordra och erhålla fullständiga förteckningar å de å landet bbende, till valdistriktet hörande röstberättigade, äfvensom å den dem påförde bevillning; och har Kronofogden, i afseende på indrifvande och redovisande af arfvodesmedlen, enahanda förbindelse, som beträffande arfvoden till Fullmäktige för Bonde-Ståndet är stadgadt.
Såsom Konslilulions-Utsltotlets Memorial, JU 38.
9 Såsom följd af denna förändring torde nedannämnde ändringar i Riksdagsordningen blifva nödige: § 11.
Med — — — hufvudstadens att för der röstegande samt Lands höfdingarue hvar i sitt län för de öfrige städernas röst-egande och för menige allmogen — — — § 17, 2 morn.
— — — Dessa medel skola för Borgare-Ståndet af Magistraterne, samt för Bonde-Ståndet af Kronologdarno utan särskildt arfvode uppbäras och redovisas. § 19.
Den punkt, som handlar om klagan öfver val för Bergsbruken och börjar med »Ofver de valet», samt slutas med ordet »förrättadt» utgår. § 22.
Fullmakterne — — (för Borgare-Ståndet tillhörande N. N. stad) &c.» Häruti har Herr Falhem instämt.
Af Herr Friherre af Ugglas, Gustaf, med hvilken Herr Grefve Lagerbjelke, Gustaf, Herr Friherre Lagerfelt, Carl och Herr Friherre Stjernstedt, A. W., sig förenat: »Emot Utskottets beslut, som afser att andra städernas tjenstemän, än Magistrats-personer, skola erhålla representations-rätt, måste jag reservera mig, emedan jag anser det vara oformligt, att då, med undantag af Magistrats-personer, embetsmän i allmänhet icke såsom sådane ega en slik rättighet, ett undantag från denna regel skulle göras för tjenstemän, hvilkas tillvaro är så beroende af till fälliga omständigheter, att de svårligen kunna ega den oberoende ställning, som kan berättiga till utöfvande af ett så vigtigt kall, som representantens.» Emot Utskottets beslut i allmänhet äro reservationer af Herr Friherre Ehrensvärd, Fredrik, Herr Stjerngranat, Gustaf, Herr Biskopen Hallström, Herr Professoren Lindgren, Herr Doktor Wallin, Herr Prosten Melander och Herr Brinck anmälda.
Herr Doktor Broman, Herr Rontrakts-Prosten Tegnér, Herr Ekholm samt Riksdags-fullmäktige Pehr Sahlström från Stockholms län, Johan Persson från Upsala län och Carl Ersson från Westmanlands län hafva velat tillkännagifva, att de icke vid beslutets fattande i Utskottet närvarit.
Prot. 1835 & 18S4. 3 Sami. 11 Haft, 2 10 Konstitutions-Ulskoltels Memorial, M 59.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Aug. 1ÖS4, kl. i e. tn.
Memorial till Rikets Stander, med infordradt utlåtande, angående Talmannens i Bonde-Ständet vägran af proposition på ett inom Ståndet vackt yrkandei afseende på behandlingen aj Särskilda Utskottets memorialJM 11.
Efter slutad föredragning hos Hedervärda Bonde-Ståndet af det memorial, JVS 11, hvarigenom det af Rikets Ständer för upptagande och behandling af alla angående bränvins tillverkning och försäljning uppkommande frågor tillsatta Särskilda Utskott yttrat sig, i anledning af Riks-Standens återremisser af samma Utskotts betänkande, JVs 8, innefattande förslag till författning, angående bränvins tillverkning och bestämmande af de afgifter, som derför borde erläggas, har, enligt hvad Bonde-Ståndets protokoll den 2 i denna månad utvisar, Ståndets Talman, på anförda skäl och med åberopande af 55 § Riksdags-Ordningen, förklarat sig föranlåten att vägra den inom Ståndet yrkade proposition på alslag å nämnde Memorial och dess läggande till handlingarne; i anseende hvartill och då Ståndet ändock yrkat framställande af sådan proposition, öfverläggningen, enligt föreskriften uti nyssberörde §, blifvit gjord hvilande och ärendet hänskjutits till Konstitutions-Utskottet, som egde att, inom åtta dagar efter erhållen del af protokollet, inkomma med motiveradt och bestämdt utlåtande öfver frågans stridighet eller enlighet med Grundlagen.
Utskottet, som den 10 innevarande månad fått emottaga det hos BondeStåndet i saken hållna protokoll, har deraf inhemtat, att, efter det, vid föredragningen af ofvanomförmälda memorial, M 11, anmärkningar deremot blifvit gjorda och ledamöter i Ståndet framställt olika yrkanden, hvaribland om afslag å memorialet och om dess läggande till handlingarne, men en del ledamöter åter förmenat, att Bonde-Ståndet borde förena sig om ett bemedlings-förslag till andra föreskrifter, angående bränvins-tillverkningen och afgifterna derför, än de af Särskilda Utskottet tillstyrkta, samt inbjuda Medstånden att derom med Bonde-Ståndet sig förena, i hvilket afseende förslag jemväl blifvit inom Ståndet afgifna, en stor del af Ståndets ledamöter anfört, bland annat, att då förevarande ärende innefattade fråga om sådana afgifter, hvilka, enligt 60 g Regerings-formen, till bevillningar räknas, men i följd af den genom Konstitutions-Utskottets utlåtande i memorialet
M 30 gillade vägran af proposition på yrkande om ärendets öfverlemnande i denna del till Bevillnings-Utskottet, ärendet förmenades icke hafva fått den be - Konstitutions-Ulskollets Memorial, M 39.
11 handling, sorn vore med 71 § i nämnde Grundlag öfverensstämmande, måste Ståndet ega att, jemlikt 49 § 3 mom.
Riksdags-Ordningen med flera grundlagsbud, afslå Särskilda Utskottets betänkande JYS 8 och memorial JV2 11.
Rättigheten att afslå Utskottets förslag vore lika tydlig, som rättigheten att bifalla detsamma.
Af föreskrifterna i 71 § Regerings-formen följde, att Ståndet egde antiugen bifalla afgifvet betänkande angående bevillning, eller ock detsamma med eller utan förändringar afslå.
Att vid förslagets förkastande sätta något annat förslag i stället vore icke en i Grundlagen stadgad nödvändighet, enär 109 § Regerings-formen innehölle föreskrifter huru borde förfaras i det fall, att Rikets Ständer vid tiden för Riksdagens slut underlåtit att ny bevillning till bestämdt belopp sig åtaga eller ock Rikets Ständer icke om det bestämda beloppets fördelning blifvit ense.
Ordalydelsen i 59 § Regerings-formen utmärkte jemväl, att bevillning icke bör föreslås högre, än behofvet oundgängligen kräfde; hvaraf måste följa rättighet för Stånden, då de funno sådant behof icke vara lör handen, att förslaget afslå eller, enligt uttrycket i 71 § Regerings-formen, »förkasta».
Och yrkades på dessa grunder, att såsom ja-proposition måtte, enligt 49 § Riksdagsordningen, uppställas bifall till Utskottets förslag och såsom nej-proposition afslag å detsamma; och borde, om flera meningar tili nej-proposition framställdes genom yrkande om bemedlings-förslags antagande, derom särskildt omröstas.
Efter öfverläggningens slut har Talmannen anfört, att, enligt 49 § 3 mom.
Riksdags-Ordningen, första propositionen komme att blifva antagande af Utskottets förslag utan förändring; men som, i fråga om den kontra-proposition, som derjemte borde uppställas för den händelse, att förstnämnde proposition icke bifölles, flera olika meningar inom Ståndet yppats, och en stor del af Ståndets ledamöter i sådant hänseende yrkat att memorialet borde afslås och läggas till handlingarne, utan något vidare yttrande, samt denna mening således kunde komma i fråga att uppställas såsom kontra-proposition, ansåg Talmannen sig böra härom nu meddela följande skriftligen uppfattade yttrande: »Då det af Rikets Ständer vid denna Riksdag tillsatta Särskilda Utskott, enligt ordalydelsen i de angående dess tillsättning meddelade beslut, egt att, i hela dess vidd, behandla alla angående bränvins tillverkning och försäljning uppkommande frågor och således äfven den del deraf, som angick tillverkningens beskattning, ehuru denna eljest, under vanliga förhållanden, skolat, såsom enligt 60 § Regerings-formen varande af Revillnings-natur, tillhöra Bevillnings-Utskottet, hvilken åsigt Konstitutions-Utskottet ock, i dess memorial, JVs 30, godkänt; så följer äfven häraf, att hvad Särskilda Utskottet i sina utlåtanden N:ris 8 och 11 föreslagit, i afseende på afgiften för bränvins tillverkning, måste behandlas så, som hade frågan härutinnan varit föremål för Bevillnings-Utskottets åtgärd.
Uti 71 § Regerings-formen, som specielt föreskrifver huru bevillningsfrågor skola behandlas, stadgas, att om något Riks-Stånd åstundar ändring i hvad Bevillnings-Utskot - 12 Konslilulions-Ulskollcit Memorial, M 39. tet rörande bevillningen föreslagit, skola skälen dertill meddelas de öfriga RiksStånden och Utskottet deröfver höras, hvarefter Rikets Ständer skola till afgörande företaga den eller de frågor, om hvilka skiljaktighet uppstått.
Derest tre
Stånd bifalla hvad emot Utskottets förslag anmärkt blifvit, varder förslaget förkastadt; men om tre Stånd afslår hvad det fjerde yrkat, och detta ändock vid sin mening förblifver, eller om två Stånd stanna emot två, då skall saken öfverlemnas åt förstärkt Stats-Utskott.
Af innehållet och ordalydelsen i förenämnde grundlagsstadgande följer klart och otvunget, att sedan en bevillningsfråga varit, i följd af anmärkning, till Utskottet återremitterad, ej något Riks-Stånd eger undandraga sig att pröfva och afgöra huruvida och till hvad belopp en föreslagen bevillning skall utgå; och som det af flere ledamöter inom Ståndet framställda yrkande, att Särskilda Utskottets utlåtande, hvilket, i fråga om bränvinsbrännings-afgiften bör, på sätt redan nämndt är, anses såsom vöre det af Bevillnings-Utskottet meddeladt, måtte afslås och läggas lill handlingarne äfven i hvad det angår beskattningen, utan att tillika något beslut rörande denna bevillningsfråga fattas, således bokstafligen s!rider emot 71 § Regerings-formen, finnér jag mig af 55 § Riksdags-Ordningen föranlåten att å berörde yrkande vägra proposition.»
Protokollet utvisar derjemte, hurusom, efter meddelandet af Talmannens ofvanberörda förklarande, en af Ståndets ledamöter hemställt, om Talmannen funne sig befogad att vägra proposition äfven om Ståndet inskränkte sig till yrkande om »rent afslag», hvilket vore liktydigt med Grundlagens uttryck »förkastande»; således med uteslutande af de förut yrkade ordalagen: »memorialets läggande till handlingarne»; i anledning hvaraf Talmannen hänvisat till sitt förut skriftligen afgifna utlåtande; dermed åter bemälde ledamot funnit sin framställda förfrågan icke vara besvarad; och har derefter, uppå Ståndets yrkande om »så beskaffad proposition, som den Talmannen ej velat godkänna», ärendets hänskjutande till Konstitutions-Utskottet blifvit heslutadt, såsom ofvan är anfördt.
Konstitutions-Utskoltet, som ansett sig nu hafva att bedöma endast frågan om grundlagsenligheten af Talmannens vägran af proposition på yrkandet om afslag ä memorialet med dess läggande till handlingarne, har dervid, på grund af den vanliga och ostridiga betydelsen af dessa ordalag i fråga om Rikets Ständers förhandlingar, funnit nämnde yrkande innebära, att Bonde-Ståndet, vägrande sitt bifall till hvad af Särskilda Utskottet blifvit i saken föreslaget äfven angående beskattningen för bränvinsbränningen, skulle dermed i allo afsluta frågans behandling, så att annat beslut deruti icke eller sedermera skulle komma att af samma Stånd fattas.
Nu som, på sätt Talmannen anfört, såväl af den egenskap frågan om beskattningen å bränvinsbränningen i och för sig har, som ock af den behörighet Särskilda Utskottet erhållit till denna frågas upptagande och beredande, uppenbart följer, att nämnde Utskotts deruti afgifna förslag bordt hos Rikets Ständer undfå Konslitutions-Utskoltels Memorial, M 39.