Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna omständighet jemte den utur Kyrkan aldrig fullt utträngda, då ännu i mer än ett hänseende med frisk kraft lefvande, republikanska andan alstrade först inom Kyrkan repres e n ta ti o n s- sys Le m e t; och kyrkomötena blefvo, äfven der de icke, såsom i Spanien, sjelfva voro politiska församlingar, förebilder förden politiska representationen.
Sedan systemet icke blott blifvit funnet, utan äfven hunnit en viss utbildning, mäste, i Stater med sådan vidd och så bristfälliga communicalioner, som cle större Europeiska under medeltiden hade, dess tillämpning äfven på politiska Riksmöten komma i fråga, så snart tredje
Ståndet i dessa möten började deltaga.
Det var behofvet, nöden, som först skaffade detta system inträde.
Att det vida bättre, än de gamla folkförsamlingarne, skulle tjena frihetens sak och uppfylla anspråken på lagstiftare-vishet, förutsågs visserligen icke då, — åtminstone icke allmänt.
Erfarenheten har lärt det.
Men om representanter stifta bättre lagar, än folket, i massa taget, så låg den tanken ganska nära, att representanter ock skulle göra bättre val, än folket.
Nöden hade nemligen, der slöra afstånd ställde betydlig svårighet i vägen äfven för sammanträde emellan alla dem, som egde välja en national-representant, infört seden att äfven välja serskilda representanter för att välja nalional-representanten; och frågor måste, i nion af de politiska begreppens utbildning, äfven uppstå om detta systems olägenheter och fördelar.
Så kom Franska Revolutionen.
Läran om Folk-suveräniteten fordrade, att hvarje medborgare skulle ega andel i valen af nationens representanter.
Men sjelfva de högre classerna voro i Frankrike oförberedde för utöfningen af politiska rättigheter.
Ännu mera måste delta inträffa med den stora mängd, sorn dittills varit alldeles främmande för hvarje tanka på dithörande ämnen.
De medelbara valen blefvo då en kärkommen utväg att kunna blifva den hyllade theorien trogen, men, såsom man hoppades, på samma gång undgå de faror, hvilkas vidd man icke alldeles kunde misskänna och linan satte således, hvad som förut var en nödhjelp, i theorb Coust itu t ion s-Ut skol lets Memorial, Ar:o 38. 47 Erfarenheten upplyste snart, huru foga melhoden va,t i stånd att hejda, den lössläppta revolutionens stormande fart; roen- sanningen fordrar dock afven af systemets mest afgjorde- motståndare, det medgifvande, att inga former äro mägtiga nog alt hindra det, sorn måste ske, och exemplet kan således icke anföras emot de indirecla valens lämplighet, om det ock icke hannar dem något stöd.
Emedlertid har detta val-sätt i vestra Europa sedan dess icke kunnat taga fäste.
England med sin långa och rika politiska erfarenhet protesterade deremot..
Frankrike och Spanien hafva åter öfvergifvit det.
I Portugal infördes de omedelbara valen redan genom 1822 års författning, ehuru dess mönster, den Spanska af år 1812, gaf de medelbara företrädet.
Och i Belgien infördes äfven, då det lösslet sig från Nederländerne, omedelbara val.
Den, som från vestern vänder sin blick åt öster, träffar medelbara val försl i Nederländerna; hvarefter samma system, åtminstone för Borgare- och Bonde-Stånden, i allmänhet gäller i Tyskland, och slutligen äfven för hela representationen är antaget i Norrige.
Endast i Danmark väljes, enligt Kongl.
Förordningen den 15 Maj 1834 §. 6, de deputerade alltid omedelbart af de valberättigade.
Såsom en det östligare Europa utmärkande egenhet, skulle det medelbara valsättet således redan förtjena vår uppmärksamhet, och för sig hafva ett slags förmodan om lämplighet för förhållandena i denna del af vår verldsdel.
Och Utskottet skulle redan af denna anledning känt sig uppmanadt att egna en närmare uppmärksamhet åt detsamma; och för Rikets Ständer uttala sin åsigt af dess fördelar och brister, äfven om Utskottet icke, såsom nu är händelsen, verkligen trott sig böra föreslå dess antagande hos oss.
De grundade inkast, hvilka , såvidt Utskottet erinrar sig, deremot blifvit gjorde, äro, att de fleste val-berättigade medborgarnes verkan på valet af den person, sorn slutligen kommer att från districtet såsom folkets representant inställa sig i Riksförsamlingen, ofta blir obetydlig, äfven om de bestämma den anda, i hvilken valet kommer att ske; att representantens förhållande lill folket således blir mera främmande; att representanten utses med mindre afseende på hans deltagande för den menighets önskningar, sorn han representerar; äfvensom att bans eget intresse mindreuppmanar honom att om samma önskningar inhemta kännedom, än då; hans återväljande omedelbart beror på denna menighet; och slutligen,-att alla dessa, omständigheters gemensamma verkan är* alt detta; v*a!-sätt föp - 48 Constilutions-Utskotlets Memorial, N\o 38. lamar folkets deltagande först för valen och slutligen för allmänna angelägenheter öfverhufvud samt att den politiska uppfostran, som utgör en ännu vigtigare vinst af en fri samhälls-författning, än de materiella fördelar, hvilka den bereder, genom valens medelbarhet i betydlig nion hindras; hvarföre ock det politiska intresset, der det slumrar, svårligen kan väckas förr, än man gör valen omedelbara, och derigenom bibringar hvarje enskild valberättigad medvetandet af den omedelbara vigt, sorn hans röst på afgörandet af landets angelägenheter eger.
Deremot tala för detta valsätt: först den större lättheten och den mindre kostnaden, hvilka, serdeles i ett ringa befolkadt och fattigt land, förtjena synnerligt afseende: och vidare den erfarenheten, att de medelbara valen merendels skaffa representanter med större insigt och skicklighet, en naturlig följd deraf, att det för den stora massan är vida lättare att bedöma de egenskaper, hvilka fordras för en valman, ändem, hvilka fordras för en representant.
Denna sistnämnde fördel har, äfven der större delen af representanterne väljes omedelbart, förmått lagstiftare att stadga, det den mindre del af samma representanter, sorn der behandlar frågor af ömtåligare och mera grannlaga beskaffenhet, bör utses genom medelbara val, oell såmedelst försäkra sig om en del af detta val-sätts fördelar, under det man undvikit dess brister.
Slutligen ega dessa val ock det, serdeles vid öf~ vergången frun en föråldrad till en ny form af national-representationen, serdeles vigtiga företräde, att mindre sätta de politiska passionerna i rörelse, att lemna förnuftet och den lugna besinningen ett mera ostördt välde.
Då Utskottet af dessa allmänna reflexioner gör tillämpning på vårt fosterland, har Utskottet, som icke kan anse det medelbara val-sättets hyllning i nästan hela det östligare Europa ega sin grund endast i fruktan för den allmänna andans alltför brädstörtade utbildning, en misstanka, som minst kan antagas för Norrige, nödgats erkänna, att, så vida naturförhållanden ingått såsom bevekelsegrund i det företräde, som de medelbara valen i nämnde verldstrakt erhållit, dessa natur-förhållanden icke i något bland de uppräknade länderne, utom Norrige, förete så gi 11 liga skäl för detta val-sätts antagande, som i Sverige, hvars glesa befolkning och stora afstånd alltför lätl skulle göra de omedelbara valen, i fall sådane stadgades, till ett bedrägeri, i det vid dem endast några få valberättigade bomme att inställa sig, och utan uppdrag utöfva den magt, sorn Lagen endast åt samtlige val-berättigade velat hafva förbehållen.
Denna Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 38. 49
Denna fruktan minskas åtminstone icke, då man tager i betragtande Svenska allmänhetens köld, man kan säga ovilja, för sådane allmänna bestyr, som fordra tid och möda; och Utskottet har derföre ansett bättre, att de, hvilka vid valen inställa sig, åtminstone äro af menigheten valde och således handla under medvetande af det moraliska ansvar, ett uppdrag ålägger.
Utskottet har på dessa grunder föreslagit, att Riksdagsmanna-valen böra blifva medelbara och förrättas genom valmän, hvilka de va/berättigade ega utse.
Utskottet har så mycket heldre förklarat sig för detta val-sätt, som Utskottet tror, att, om, i följd af national-represenlationens bättre organisation, det politiska lifvet hos oss skulle erhålla en verkligen, icke blott skenbart, större krafL, föga hinder möta att här, såsom på den Vest-Europeiska continenteu redan under ojemföriigen äfventyrligare omständigheter skett, öfvergå till omedelbara val.
Då detta förslag förnämligast blifvit föranledt af den önskan, alt hvarje valberättigad må utöfva en verklig inflytelse på Riksdagsmanna-valet, har Utskottet icke kunnat föreslå de district, hvilka gemensamt böra utse en eller flere valmän, sLörre, än att hvarje valberättigad må, åtminstone i allmänhet, kunna sig dertill infinna.
Utskottet har derföre föreslagit, att hvarje prestgäll serskildt utser sina valmän.
Inom Utskottet har dernäst frågan om desse valmäns antal och rösträtt varit föremål för allvarlig öfverläggning.
För den tanka, alt valmännens antal borde, inom vissa gränsor, få bestämmas af de valberättigades fria vilja, och deras rösträtt af det röstetal, hvar och en representerar, har blifvit anfördt, att, ehuru det icke är möjligt att ordna valen så, att hvarje röst öfver hela
Riket får lika inflytelse på national-representalionens bildning, den skyldigheten likväl alltid återstår att minska olikheten så mycket som möjligt; och att detta endast kan ske genom att bibehålla likheten inom bela val-districtet.
Lagstiftaren måste ofta nöja sig med ett närmande lill målet; men bör derföre icke försumma detta.
Ilan bör det i närvarande fall så mycket mindre, som de Heste valberättigade troligen anse såsom ganska likgiltigt, om röster i en annan del af Riket, vid valet af andra representanter, gälla mer eller mindre, än deras egna; och skulle vara fullkomligen belåtne, om hvarje röst inom val-districtet finge lika betydelse och således verkade lika på afgörande af frågan, hvilken frän della district skall uppträda såsom folkets representant.
Prot. iSfo. 3 Sami. 21 Haft. 7 50 Constitutions-Utskottets Memorial, N\o 38.
Utskottet har emedlertid icke kunnat frånträda den tankan, att representanlernes och valmännens antal bör svara emot hvarandra.
Utskottet har föreställt sig, att valmännen icke mer, än Riksdagsmännen, böra vara bundne af någon instruetion eller anses såsom blott tolkar af sina Committenters vilja, utan såsom män, beklädde med det vigtiga förtroende att efter sin egen öfvertygelse utse Riksdagsmän, och att sjelfva detta förtroende måste antagas såsom ett giltigt bevis, att de egenskaper, hvilka fordras för ett ändamålsenligt Riksdagsmanna-val, hos hvar och en valman äro förenade i det mått, att någon skilnad i rösträtt dem emellan hvarken kan eller bör göras.
Men om detta erkännes, så anser Utskottet ock deraf följa, att för valet af ett visst antal representanter bör fordras en förening af lika många valmän, det vill säga, lika mycken insigt, sak- och person-kännedom, såvidt en sådan kan i detta fall bedömas.
Häraf följer åter, att, då folkmängden hufvudsakligen blilvit lagd till grund för valdistrictens indelning, samma grund ock måste antagas för valmännens antal.
Utskottet har fullkomligen insett, att rösterna inom valdistrietet härigenom få ganska olika vigt, i förhållande till det egentliga Riksdagsmanna-valet; men anser detta såsom en nödvändig följd af det antagna systemet af medelbara val, som Utskottet icke anser medgifva någon annan jemförelse af röster, än inom prästgället.
Ingen vallag skulle i våra dagar hafva uttömt sitt ämne, om den stannade vid bestämning af valrätt och valsätt.
Man har allmänt antagit, att, sedan alla de, hvilka ansetts sakna de lör valrättens utöfning nödiga egenskaper, blifvit från denna utöfning skiljde, det ännu ytterligare vöre nödigt att äfven genom föreskrifter om de egenskaper, hvilka berättiga en man att kunna väljas, hindra valrättens möjliga missbruk.
Detta har förefallit så mycket naturligare, som bestämning af valbarhetens vilkor i sjelfva verket är äldre, än den af val-rättens: ett förhållande, som troligen ock föranledt, att man oftast ansett sig böra skärpa de förra, eller valbarhetens vilkor, i samma mon, som man skärpt de senare eller val-rättens.
Utskottet vill icke påslå, att vil koren för val-rätten kunna så bestämmas, att denna rätt sedan kan lemnäs utan all inskränkning, i fråga om de personer, som få väljas; men tror dock, att företrädet i alla afseen den bör tillerkännas den method att noga pröfva grunderna för val-rätten, men deremot lemna dem, hvilka man efter mogen pröfning ansett sig böra tillerkänna denna rätt, så stor frihet, som möjligt.
Det är lika nödigt att Constitutions-Utskoltels Memorial, N\o 38, 51 icke beröfva de väljande möjligheten att göra det bästa val, som omständigheterna medgifva, som att försäkra sig om deras vilja och förmåga dertill.
Det synes föga löna mödan att stifta en lag, för att åstadkomma en verkan, sorn man genom en annan lag i betydlig nion försvårar, kanske gör omöjlig.
I öfverensstämmelse med denna grundsats, har Utskottet ansett vilkoret! för valbarhet böra blifva desamma, som för val-rätt, i alla andra afseenden, än det pä åldern.
Hvad denua angår, har Utskottet trott, att ingen, hvilken icke får vara Förmyndare, bör kunna i Riks-församlingen vinna inträde.
Likaledes har Utskottet trott sig ej böra göra bofasthet inom districtet till vilkor för valbarhet.
Så vigligt det än både för de väljandes kunskap om en ifrågakommen representants egenskaper och för representantens kunskap om den orts serskilda behof, af hvilken han blifvit vald, må vara, att han tillhör denna ort, så har Utskottet dock icke trott sig böra göra detta till ett oeftergifligt vilkor för valbarheten.
Utskottet önskar och förmodar, att hvarje district i allmänhet måtte med sitt val stanna på sådane personer, hvilka äro tillförlitligen, icke blott ryktesvis, af valmännen kände och hvilka, utom allmänna insigter i de ämnen, som falla inom representantens verkningskrets, äfven ega localkunskap om den ort, som kallat dem.
Men Utskottet har dock ansett olämpligt att, i händelse valmän tro sig utom orten kunna finna bättre representanter, än orten inom iig eger, genom ett lagbud derifrån hindra dem.
En annan fråga, på hvilken det väsendtligen beror, i hvilken mon nätional-representationen må uppfylla folkets billiga förhoppningar, är den om denna representations talrikhet.
Utskottet har, vid öfverläggningen härom, icke förbisett, att ett alltför ringa antal är mera utsatt för öfrerraskning och lemnar mindre säkerhet både om en fullständig och uttömmande öfverläggning och om en noggrann kännedom af landets behof och tillgångar; äfvensom att obehöriga sammansättningar för skadliga ändamål med mindre svårighet inom en fåtalig samling kunna till vägabringas.
A andra sidan har det icke eller kunnat undfalla Utskottets uppmärksamhet, att, ju större antalet i en lagstiftande Församling blifver, ju färre blifva deremot, sedan detta antal uppnått en viss höjd, dess verklige ledare; ju större deras antal, hvilka sakna både den omfattning af insigter, det oberoende i caracter och det lugn i lynnet, sorn allena kunna skydda representanten emot missödet att blifva en lekboll för magt- och ärelystna ränksinidare. 52 Constilutions-Utskottets Memorial, N\o 38.
Då Utskottet icke känner någon regel, att med absolut visshet undvika dessa ytterligheternas olägenheter, har Utskottet icke trott sig böra alldeles förbise, huru man annorstädes sökt lösa frågan.
Det har dervid erinrat sig, att Nord-Amerikas förenade Stater, påen tid, då deras folkmängd ännu icke uppgick till fyra millioner, fastställde, att representanternes hus i Congresseu icke skulle få räkna mer, än en ledamot för 30,000, men att detta hus, i följd af Acten af den 22 Maj 1832, icke får bestå af mer, än en ledamot för 47,700 inbyggare, enligt 1830 års räkning.
I Frankrike eger Nedre
Kammaren blott en medlem för mer, än 76,000 menniskor.
Den Spanska får icke bestå af flere, än en för 50,000; den Belgiska icke af flera, än en för 40,000 inbyggare; den Portugisiska räknar, om man blott afser dess Europeiska medlemmar, icke mer, än en lör mer än 31,000 inbyggare: ett förhållande, som ock gäller för Brittiska Underhu et.
I Bayern bör Andra Kammaren beslå af en representant för 7,000 familjer, således för omkring 35,000 personer.
I andra Tyska Stater blir antalet deremot större.
I Wurtemberg, Sachsen och Hessen-Darmsladt räknar Nedra Kammaren en deputerad för något mer, än 17,000, och i Baden för något mera än 16,000 menniskor.
Om man tillägger antalet af den Öfre Kammarens ledamöter, blir förhållandet i samtliga dessa länder visserligen något olika.
Men då antalet af Öfre Kammarens ledamöter i Spanien efter lag icke får öfverstiga, och i Stor-Brittannien och Frankrike icke öfversliger, två tredjedelar af den Nedras, blir representanternes antal i dessa länder, i alla fall, icke högre, än en för 30,000, 18,000 eller 45,000 personer.
I Belgien och Portugal får Öfre Kammaren icke räkna mer, än hälften af det antal ledamöter, som den Nedra.
Samtlige representanterne blifva således högst en på 26,000 eller 27,000 personer.
Endast i de Tyska Staterna torde dessa sammanräknade representanter kunna uppgå ända till en för 10 å 12,000 personer; hvilket sistnämnda förhållande ock för närvarande eger rum i Norrige, men der aftager i samma nion, som landets folkmängd ökas.
Utskottet har ansett dessa exempel, som äro hemtadebåde från Stater med en gammal, i pröfningens degel härdad och utbildad, politisk frihet, och från andra, der denna frihet ännu gör sina första försök, lämpliga, för att upplysa, huru stort antal representanter man derstädes ansett nödigt och möjligt att erhålla.
Om i förstnämnde länder den allmännare politiska bildningen gör det både onödigt och omöjligt att i national-representationen samla allt, hvad landet eger af politisk insigt, och om motsatsen gäller i de länder, som Constitutions-Utskottets Memorial, N',o 38. 53 nyss, ofta helt och hållet efter fremmande mönster, bildat sig en constitulion, och om i sistnämnde länder således bristen på ett tillräckligt antal duglige män utgör ett hufvudsakligl hinder emot bildande af en talrikare folk-representation; så torde Sverige, ehuru det visserligen icke kan räknas bland den sista classen af länder, dock icke eller böra smickra sig att ega ett sådant förråd af politiska insigter, att det utan fara kunde taga förhållandet af representanter till landets befolkning högre än någon annan bland de uppgifna Staterna.
Den stora olikheten i local- och deraf beroende närings-förhållanden torde väl här göra behöfligt ett större antal, än för ett mera concentreradt läge skulle fordras; men den högre industriens ringa utveckling minskar kanske behofvet i samma nion.
Om man härtill lägger det i ett fattigt land alltid vigliga afseendet på kostnaden, så torde Utskottet hafva anlört tillräckliga skäl för den mening, att en representant för ia,5oo personer, hvilket förhållande nära nog motsvarar det Norrska, är det högsta antal, som hos oss kan och bör föreslås; hvarföre Utskottet ock hemställer, att Svenska Riks-för samlingen må utgöras af z5o Ombud.
Slutligen har Utskottet ock att i detta sammanhang förklara sig, rörande frågan om den lid, för hvilken de en gång verkställda representantvalen må gälla.
Man har ansett täta val nödvändiga, för att i representantens minne inskärpa, att han talar efter uppdrag, som återtages, när han icke iagttager och bevakar sina Committenters rätt.
I detta afseende lemnar Svenska Riksdags-Ordningen intet att önska, såvida den, såväl till Urtima, sorn till Lagtima Riksdag, fordrar nya val.
Då likväl den verksamhet, som vid en Riksdag utöfvas, i allmänhet kan antagas sträcka sina verkningar fem år in i framliden, så kan en Riksdagsman nu verkligen anses vald för fem år.
Utskottet har ansett denna tid alltför lång, helst den fördel, man påräknar af val för längre tid, nemligen alt den valde såmedelst småningom kan inhemta den kännedom af ärendena, som han i början saknar, icke kan ernås, då Riksdagsmannen genast efter valet blir inkastad i massan af en Svensk Riksdags göromål, utan afbrott jagas genom dem alla, och just, då han börjat med dem blifva förtrogen, hemföriofvas, kanske för att aldrig mera återkomma.
Utskottet, som således anser den nu gällande regeln förena olägenheterna af alltför långa och alltför korta valperioder, utan att ega någonderas fördelar, har, med afseende jemväl på de under innevarande Riksdag i Riks-Stånden uttalade åsigter, ansett den lill färre ledamöter inskränkta Riks-försatnlingen böra lill Lagtima Riksdag sammanträda hvart 54 Constilutions-Utskoltets Memorial, N\o 38. annat år; och alt nj?a val för hvarje Lagtima Riksdag böra anställas; men a!i samma Riksdagsmän, som vid en sådan hafva förvärfvat erfarenhet, ock höra utan nytt val bevista de Urtima Riksdagar, som innan näst infallanda Lagtima kunde sammankallas; med undantag likväl af sådana, som i R«- gerings-Forrnens §§ 91, 92, g3 och g4 omtalas.
Efter dessa förklaringar återstår för Utskottet att till Grundlagsenlig behandling, såsom Grundlags-förslag öfverlemna följande; Förslag till Val-Lag. 1 §- Valrätt tillkommer Svensk man, som bekänner sig till Christna läran, fyllt Tjuguett år, är och feni år varit i Riket bosatt och tillhör någon af nedannämnde classer: l:o De, hvilka ä landet ega, med stadgad krono-äbo-rätt, eller för embete eller tjenst innehafva jord, bergsbruk eller annan lägenhet af minst s5o R:dr Banco uppskattadt värde, eller i stad eller köping ega, eller för embete eller tjenst innehafva hus, tomt, jord eller annan lägenhet af minst Soo R:dr B:co uppskattadt värde.
För ett uppskattadt värde från och med 1000 till 3ooo R:dr beräknas en; frän och med 3ooo till 10,000 R:dr två; från och med 10,000 till n5,000 R:dr tre, frän och med ij ,000 till 5o,ooo R. tlr fyra; från och med 50,000 till 100,000 R:dr fern; samt för fulla 100,000 R:dr och deröfver sex röster.
Derjemte beräknas å landet för ett uppskattadt värde från och med udo till 500
R:dr en fjerdedels, samt både å land och i stad eller köping för ett värde från och med Soo till 1000 R:dr, en half röst.
De, hvilka från embete, tjenst eller lön kunna, utan egen ansökning eller ransakning och dom, skiljas, ege för embete eller tjenst åtföljande hus, tomt, jord, bergsbruk eller annan lägenhet, ingen valrätt.
Lag samma vare em Fronpbetjente. 2:o De, hvilka medelst contract, som emot deras vilja icke kan efter egarens godtycke före den utsatta tidens förlopp höfvas, för lifstid eller minst tio år legt jord eller bergsbruk af minst 10,000 R:dr uppskattadt värde A landet, så vida de samma egendom julla två år innehaft och ännu innehafva.
För ett egendomsvärde frän och med 10,000 till 00,000 R;dr beräknas en; för julla 50,000
R:dr och deröfver två röster.
Conslilutions-TJtskoltets Memorial, N'.o 38. 55 3:o De, hvilka annat lofligt Yrke, än jordbruk elier bergsbruk, för egen räkning, med en uppskattad behållen ärlig inkomst af minst 200 R:dr Banco de tre sista uren idkat och ännu idka.
För en uppskattad inkomst från och med 200 till 600 R:dr beräknas en; frän och med (ioo till 2000 R:dr lvu; frän och med 2 000 till 5ooo R:dr tre; frän och med 5000 till 10,000 R:dr fyra; från och med 10,000 till 90,000 R:dr feni; samt för fuila 20,000 R.rlr och deröfver sex röster.
Grunderna för den uppskattning, som i ofvanstående momenter omtalas; bestämmas af Riks fors amlin gen allena.
Ej må ofvanstående momenter sä tydas, att rösträtt för egendom eller yrke tillkommer Kronan, Riks-församlingen, Städer, Socknar, andra Menigheter, Stiftelser eller Actie-B olag. 4:o De, hvilka i ordinarie embete eller tjenst, såsom Prester, Civile, Officerare, eller vid Läroverk är o anställde, af Kronan, Riks-för samlingen, Städer, Socknar, andra Menigheter eller Stiftelser, njuta ständig lön, samt frän embete, tjenst eller lön icke, utan egen ansökning eller ransakning och dom, kunna skiljas.
Val-rätt tillkommer icke Kronobetjent i och för tjensten. 5:o
De, hvilka från embete eller tjenst, af den i fide momentet 1:a afdelningen nämnde egenskap, efter egen ansökning erhållit afsked med rätt att för lifstiden u/jpbära antingen lönens hela belopp eller viss pension.
Röst-rätten efter detta och nästföregående mom. beräknas, ehvad den grundas på ett eller på båda, alltid till en röst.
De allmänna vilkoren för valrätt, hvilka Utskottet ansett sig böra föreslå, inskränka sig till Svensk medborgare-rätt, religion, ålder och den lids bosättning i landet, som må anses nödig, för alt hafva inhemtat tillräcklig kännedom om landets lagar och förhållanden.