Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt anser jag att Utskottet endast sä till vida bort tillstyrka bifall till de ifrågavarande motionerna, att qvinna må vara berättigad att aflägga afgång sexamen vid elementarläroverket samt kunskapsprof och examina för vinnande af medicinsk grad vid universitetet; samt: att qvinna, efter nöjaktigt fullgörande aj sistnämnda prof, må erhålla venia practicandi, dock utan rättighet till vinnande af offentliga läkareplatser; äfvensom att hon, möjligen med någon atvidg - 16 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 39. ning emot hvad hittills varit henne medgifvet, må kunna erhålla de anställningar vid telegraf- och postverken samt vid jernväganie, till hvilka lion, enligt af Kongl. May.t nådigst utfärdande Författning, efter nöjaktigt aflagda kunskapsprof, som för dylika anställningar är o föreskrifna, anses kompetent.» af Kontraktsprosten Westin, Kyrkoherden Ekelundh, Kontraktsprosten Schmidt, Doktor Moberger, Kontraktsprosten Lundberg, Kyrkoherden Simonsson och Kontraktsprosten Lindskog.
Herr Isberg anmäles, att han i ärendets behandling inom Utskottet ej deltagit.
Rättelse i J\:o 3H.
I Utskottets Betänkande N:o 36, i anledning af väckta motioner rörande ej mindre Norrmäns och Danskars än äfven andra utländniogars rätt att i Sverige idka handel, handtverk och andra yrken: . sid. 4, rad. 5 uppifr. står: om läs: som sid. 5, rad.
11 » står: ehvad läs: i hvad STOCKHOLM, tryckt dios A. Holmberg cl Comp. 1866.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Utskottets Betänkande N:o 40. l H:o 40.
Ank. till Exp.-Utsk. den 3 Febr. 1866, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om särskilda föreskrifter i fråga om tångtägt å hafsstränderna i Halland.
I en till Hedervärda Bonde-Ståndet afgifven, till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling öfverlemnad motion (Nio 196), har Anders Gudmundsson från Hallands län anfört, hurusom, då strandboerne vanligen tillegnade sig det hafsgräs eller s. k. tång, som å stränderna, synnerligen vid Hallands södra kust, uppflöt ur hafvet och vore af särdeles nytta, dels till täckning af flygsandsfält dels såsom gödningsämne, samt öfverenskommelser för att jemväl åt de från stränderna aflägsnäre boende, hvilka med de egentliga strandboerne egde lika rätt till tångtägt och icke förlorat denna rätt, ehuru de antingen genom laga skiften blifvit flyttade från strandens närhet eller nedsatt sig på afgärda hemman, bereda tillgång dertill, till följd af strandboernes egennytta icke kunnat tillvägabringas, nödigt vore, att genom lagstiftningen åtgärder vidtoges för tångtägtens ordnande.
Motionären har ansett detta böra ske sålunda, att föreskrift meddelas derom, att delegare i sådan byallmänning, som erbjuder tångtägt, finge bestämma ordnandet af fördelningen af tångtägten med enkel röstpluralitet efter det oförmedlade hemmantalet inom byalaget ; föreslående motionären alltså, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om utfärdande af en förordning, som på nyssnämnda sätt bestämmer, åtminstone för tio år, huru rätt till tångtägt på Hallands stränder skall utöfvas.
Sedan förevarande fråga vid flera riksdagar varit föremål för Rikets Ständers uppmärksamhet, och Rikets Ständer vid riksdagen 1840—1841 hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit täcktes i nåder anbefalla vederbörande embetsmyndigheter att i alla de delar af riket, der tillfälle till tångtägt egde rum, och en reglering af behofvet påkallades, söka tillvägabringa vänliga öfverenskommelser, hvarigenom, utan inskränkning i någons lagliga rätt, möjligheten att få begagna ifrågavarande för jordbrukets framgång nyttiga produkt kunde beredas äfven för de Bih. till B.
Brot. 1865 & 1866. 8 Sami. 13 Häft. 1 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Utskottets Betänkande N.-o 40. jordegare, hvilkas hemmans områden icke sträckte sig till hafsstranden; så lät, enligt hvad Utskottet inhemtat, Kongl. Maj:t i anledning deraf anbefalla Konungens Befallningshafvande i Hallands län att till Kongl. Maj:t inkomma med underdånigt yttrande om och hvad utväg lämpligen kunde vidtagas till beredande af lättade tillfällen för de hemmansegare inom Halland, hvilkas områden icke sträckte sig till hafsstranden, att åtkomma hafstång, som derå uppflöte.
Uti den 22 Maj 1844 afgifvet utlåtande anförde Konungens bemälde Befallningshafvande: att, efter utfärdad kungörelse med uppmaning tili dem af länets innevånare, som det åstundade, att med skriftliga yttranden i ämnet inkomma, 31 sådana blifvit aflemnade, bland hvilka 20 innefattade anspråk på en friare tånghemtning, hvaremot i de återstående 11 en sådan rättighet för dem, som icke vore strandegare, bestriddes; att tvister angående tånghemtningsrätten redan från längre tid tillbaka vid domstolarne uppstått och blifvit afgjorda genom laga kraftvunna utslag, hvilka icke kunde genom beslut i administrativ väg upphäfvas; att då en del af de hemman, hvilkas egare yrkat friare tånghemtningsrätt, efter uppgift tillförene legat i samfällighet med strandegarne, Konungens Befallningshafvande ansåge det vara nog hänvisa dem att i domstolsväg göra sin rätt till tångtägt gällande, om de dertill funne sig befogade; samt att deremot, enligt Konungens Befallningshafvandes tanke, de hemman, som icke legat i samfällighet med strandegarne, icke kunde, efter den af domstolarne följda grundsats, vinna en sådan rättighet, men att, om denna rättighet blefve dem tillerkänd, sådant skulle, på de ställen, der laga skiften redan egt rum och jord icke blifvit aftagen för väg till stranden eller för uppläggande af tången, medföra tvister, som möjligen kunde föranleda till rubbning i skiftesåtgärden eller åtminstone hafva till följd inskränkning i den hvarje jordegare tillkommande fria dispositionsrätt öfver jorden.
Maj:ts nådiga Bref den 20 Juni 1844 förklarades ock, att hvad anginge de hemman, för hvilka rättighet till tångtägt yrkats i följd deraf, att dessa hemman tillförene legat i samfällighet med strandegarnes, det finge ankomma på innehafvarne af desamma att vid vederbörlig domstol söka göra deras rätt gällande, om de dertill funne sig befogade, samt att i öfrigt den gjorda framställningen icke kunde i administrativ väg föranleda annan åtgärd, än att Konungens Befallningshafvande, då dess bemedling för sådant ändamål kunde af menigheter eller enskilde hemmansegare anlitas, hade att vid utlysande sammanträden med vederbörande söka tillvägabringa godvilliga föreningar i fråga om sådan delaktighet i tångtägten för äfven de hemmansegare, hvilkas områden icke sträckte sig till hafsstranden, som utan inskränkning i någons lagliga rätt kunde medgifvas.
Då den nu väckta motionen, enligt hvad Utskottet inhemtat, icke afser tillvinnande af tångtägtsrätt åt någon, som dertill ej är lagligen berättigad, utan endast ett sådant ordnande af denna rättighets begagnande, att innehafvare af närmast hafsstranden belägna hemman sättas utur tillfälle att, till förfång för andra mera aflägsna hemmans innehafvare, som med de förra ega gemensam tångtägtsrätt, tillegna sig all eller största delen af den hafstång, som vid stranden kan hopsamlas, samt motionären uppgifvit, hvad inom Utskottet jemväl blifvit upplyst, att godvilliga föreningar till förekommande häraf, på sätt Kongl. Brefvet den 20 Juni 1844 anvisar, icke kunnat, i följd af strandboernes motvillighet, bringas till stånd, anser Utskottet, som funnit frågan vara förtjent af uppmärksamhet, men icke kunnat biträda motionärens förslag, att lemna afgöranderätten i detta hänseende åt de fleste delegarne i tångtägts-samfälligheterna, hvarigenom de öfriges rätt möjligen kunde blifva undertryckt, sig böra, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Fiskeri-stad - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 41. 3 gan den 29 Juni 1852 i § 22 innehåller i fråga om sättet för tillvägabringande af öfverenskommelser rörande samfälld fiskerättighet, hemställa, det Bikets Ständer ville i skrifvelse till Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, der godvilliga öfverenskommelser i afseende på sättet och ordningen för begagnande af gemensam tångtägtsrätt icke kan träffas eller sådan öfverenskommelse, hvilken jemväl torde böra innefatta påföljd för öfverträdelse deraf med böter inom visst af Kongl. Majit bestämdt maximibelopp, finnes vara af beskaffenhet att icke kunna vinna stadfästelse, Kongl. Majds vederbörande Befallningshafvande må bemyndigas att, efter hållna sammanträden med tångtägtsdelegarne, meddela förordnande i ämnet genom utslag, hvaröfver klagan må föras i den ordning, som för hushållning smål är i allmänhet föreskrifven.
Stockholm den 2 Februari 1866.
M :o 41.
Anis. till Exp.-Utsk. den 3 Febr. 1866; kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om rätt för fartyg att verkställa lossning vid kanalstation eller annan hamn, der tullkammare saknas.
Uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt, till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet öfverlemnad motion (Nio 327), har Carl Anders Larsson från Östergötlands län anfört, att en stor olägenhet för industriidkare, som hade sina fabriker inne i landet, uppkomme deraf, att från utrikes ort införskrifna råämnen, äfven de tullfria, skola lossas och omlastas vid på kusterna befintliga tullstationer, hvarigenom stora kostnader och förluster drabbade fabrikanterne, utanjatt det allmänna deraf skördade någon fördel.
Dessa olägenheter skulle, enligt motionärens förmenande, kunna afhjelpas på det sätt, att General-tullstyrelsen skulle ega, på sätt 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 41. redan nu för vissa fall skedde, meddela nödiga föreskrifter om den kontroll, som vore att iakttaga, då någon välkänd fabriksegare önskade lossa tullfria råämnen vid kanalstation eller annan hamn, der tullkammare saknades; och har motionären ansett ändamålet kunna vinnas derigenom, att vid vederbörande tullkammare lasten förseglades och nödig tullbevakning medsändes fartyget, hvilken skulle kontrollera aflastningen å lossningsorten.
Motionären har fördenskull föreslagit, »att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes, efter General-tullstyrelsens hörande, meddela sådana ändringar i Seglations-ordningen, hvarigenom fabrikanter eller industriidkare kunde undvika lossning och omlastning af tullfria råämnen, förr än lasten vore på destinationsorten.44 Genom Kongl.
Tullstadgan den 7 December 1860, hvarigenom den förut gällande Seglations-ordningen af den 15 Maj 1843 blifvit upphäfd, har fartyg med last af endast tullfria varor fått sig medgifven rättighet att inlöpa, utom till stapelstad, jemväl till andra vid saltsjön belägna städer eller landthamnar, der, enligt kungörelse, som General-tullstyrelsen åligger att i allmänna författningssamlingen införa, ständig tullbevakning finnes anställd; dock bör vid fartygs ankomst till ort, der sjötullskammare ej är inrättad, vederbörlig inklarering af fartyg och last ske vid hufvudtullkammaren i distriktet.
Enligt 28 § i nämnda stadga har likväl Generaltullstyrelsen fått sig medgifvet att, derest i följd af lokala förhållanden ytterligare undantagsbestämmelser, än nämnda § upptager, i afseende å den för tullklareringen stadgade ordning någonstädes skulle finnas af nöden, för ändamålet vidtaga de åtgärder, som med Kronans rätt och säkerhet äro förenliga; och Utskottet har inhemtat, att General-tullstyrelsen, med stöd häraf, merändels då en välkänd lastemottagare sökt, att ett fartyg med last af endast tullfria varor kunde få utan föregången omlastning lossa å destinationsorten, änskönt ständig tullbevakning derstädes icke funnits, lemnat bifall till en dylik ansökning, dock med vilkor att inklarering af fartyg och last skulle försiggå vid hufvudtullkammaren, samt att lastemottagaren bekostade den bevakning, sorn från tullkammaren medföljde fartyget för att öfvervara och kontrollera lossningen.
Då således det ändamål, motionären åsyftat, Synes kunna vinnas i författningsenlig ordning; samt någon tidsutdrägt icke vållas lastemottagaren derigenom, att han nödgas hos General-tullstyrelsen göra ansökning om rätt för fartyg att lossa vid destinationsorten, hvilken ansökan kan ingifvas innan fartyget anländt; men deremot i fall ifrågavarande rättighet medgifves utan all inskränkning och utan att ansökning för hvaije särskildt fall göres hos vederbörande myndighet, nuvarande tullbevakning skulle blifva alldeles otillräcklig, hemställer Utskottet, att förevarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 42. 5 V.o 43.
Auk. till Exp.-Utsk. den 3 Febr. 1866, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om en lagsamlings utarbetande på allmän bekostnad.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets yttrande har blifvit infordradt öfver en af Herr Henschen hos Vällofliga Borgare-Ståndet afgifven motion (N:o 179), deruti motionären hemställt, att Rikets Ständer ville dels “hos Kongl. Maj:t anhålla, att Kongl. Maj:t, efter Riks-arkivariens och öfrige vederbörandes hörande, täcktes anbefalla, att genom
Riks-arkivets försorg eller särskildt dertill förordnade personer ofördröjligen påbörjas och utgifves samt till embetsverken utdelas en fullständig samling af alla sådana Kongl, författningar och offentliga handlingar, som enligt Kongl.
Brefvet den 22 December 1824 bort inflyta i Svensk Författningssamling44, dels ock dervid gifva anvisning på den plan, som vid utarbetande af en sådan samling borde följas; i hvilket sistnämnda hänseende motionären, bland annat, föreslagit, “att samlingen, efter de stora vändningarne i det Svenska politiska lifvet, indelas i vissa serier, af hvilka den första, i hvilken naturligtvis ej skulle inflyta hvad som utgifvits eller utgifves af Professor Schlyter eller i Svenskt Diplomatarium, skulle slutas med den 23 Augusti år 1520 eller Maj 1523; den andra med Carl XII:s död och enväldets fall den 30 November 1718; den tredje med den så kallade frihetstidens slut den 18 Augusti 1772; den fjerde med den 12 Mars 1809 och den femte antingen med år 1824, hvarefter Svensk Författningssamling började, eller ock med år 1833, då årstrycket upphörde och Svensk
Författningssamling började utdelas i stället för årstrycket44; äfvensom “att i de fyra första serierna äfven skulle införas sådana författningar, som blott rörde Finland, helst den tryckta upplagan derigenom skulle kunna ej blott gagna våra tillsvidare från oss skiljda bröder på andra sidan Bottniska viken, utan ock genom bokhandeln der inbringa någon ersättning för kostnaderna till verkets utgifning och tryckning.44
I underdånig skrifvelse den 28 Februari 1857 anhöllo Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t att, då en ändamålsenlig samling af de intill nämnda tid utkomna, då ännu gällande administrativa, kamerala och ekonomiska författningar och stadgar vore af behofvet högeligen påkallad, Kongl.
Maj:t ville genom någon eller några dertill utsedde skicklige personer låta utarbeta och till allmän kännedom sprida Bih. till B.
Brot. 1865 d- 1866. 8 Sami. 13 Haft. 2 6 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N.-o 42. ett i möjligaste måtto fullständigt sammandrag af sådana gällande författningar, hvilka afse berörda delar af statsförvaltningen.
Enligt hvad Utskottet inhemtat äro af Kongl. Maj:t förordnade sakkunnige män för närvarande sysselsatte med ett så beskaffadt arbete.
Vid sådant förhållande och då nyttan af ett verk, hvilket, såsom det af motionären föreslagna, skulle omfatta jemväl författningar, de der upphört att vara gällande och finnas intagna i våra äldre-författningssamlingar, icke, enligt Utskottets tanke, skulle uppväga de dermed oundgängligen förenade stora svårigheter och dryga kostnader, finner Utskottet sig böra hemställa, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm, tryckt hos H. Nisbeth, 1866.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande Jfå 43.
I N:o 43.
Ank. till Exp.-Utsk. den 6 Febr. 18(56, k!. 10 f. na.
Betänkande, i anledning af väckt motion i fråga om tilldelande åt Ordförande i Kommunal-styrelse af ett exemplar utaf Svensk Författningssamling, m. m.
Inom Hedervärda Bonde-Ståndet har Johannes Andersson från Jönköpings län väckt motion (N:o 120) derom “att den i pastors-arkivet varande Svensk Författningssamling och Landshöfdinge-embetets allmänna kungörelser44 måtte “öfverlemnas till förvar till ordföranden i kommunal-nämnden“, samt “att de till kyrkan ankommande författningar och allmänna kungörelser, sedan de blifvit upplästa från predikstolen, skola utlemnas till ordföranden i kommunal-nämnden, som för desammans vård ansvarar.
“ Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, hvars yttrande öfver berörda motion blifvit infordradt, vill härvid erinra, att pastorerne icke, såsom motionären synes förmena, på grund af sitt embete äro innehafvare af Svensk Författningssamling, hvilken numera, sedan pastorerne blifvit befriade från ledningen af kommunens verldsliga angelägenheter, skulle kunna från dem öfverlåtas till den, som öfvertagit samma ledning.
Redan genom Kongl. Resolutionen på allmogens besvär den 10 September 1743, förordnades, att, på det allmogen måtte å landet så mycket beqvämligare kunna hafva tillgång till utfärdade Kongl. Förordningar samt Resolutioner, och af dem vid hvarjehanda förefallande tillfällen erhålla nödig underrättelse, skulle de exemplar, som hvar och en kyrka deraf tillsändes, registreras, sammanbindas och till allmogens nytta i kyrkan förvaras.
I Kongl. Cirkulärbrefvet till Konsistorierna den 2 April 1833 erinrar Kongl. Majit, af förekomna anledningar, Konsistorierna att tillse, det alla författningar, på sätt Bih. till R.
Prot. 1865 & 1866. 8 Sami. 14 Haft. 2 Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande J\/s 43. redan stadgadt vore, vid hvarje kyrka förvarades och i ordning höllos, för att vara för socknemännen tillgängliga.
Det exemplar af Svensk Författningssamling, som tillsändes pastor för att uppläsas i kyrkan, måste således anses vara afsedt för kommunens samtliga medlemmars räkning, och vid sådant förhållande lärer nu gällande föreskrift, att författningssamlingen skall förvaras i kyrkan, väl böra anses lämplig, hvilket i lika mån gäller om Läns-styrelses kungörelser, af hvilka i flera län, enligt hvad Utskottet inhemtat, särskilda exemplar, på derom af landstingen gjorda framställningar och på landstingens bekostnad, blifvit till kommunal-styrelserna öfverlemnade; och Utskottet anser sig alltså icke böra tillstyrka bifall till Johannes Anderssons framställning, sådan den i hans motion är affättad; men då Utskottet icke kunnat förbise angelägenheten deraf, att Svensk
Författningssamling utan tidsutdrägt och särskilda kostnader alltid må vara till hands för kommunens verkställande myndighet, föranlåtes Utskottet, med anledning af ifrågavarande motion, hemställa, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta föranstalta derom, att vederbörande kommunal-stt/relser må beredas tillfälle att hädanefter kostnadsfritt erhålla ett exemplar af Svensk
För fattning sson ding.
Stockholm den 5 Februari 186G.
Reservation: af Herr von Ehrenheim, P. J.: “Då ett exemplar af författningssamlin gen sändes till hvarje församling för att vid kyrkan förvaras och den församling, som anser sig behöfva ytterligare ett exemplar, är i tillfälle att för en prenumerations- och försändningsafgift af sju R:dr bereda sig ett sådant, kan jag icke anse att fördelen för församlingarne af hvad Utskottet tillstyrkt motsvarar den kostnad för Statsverket, som deraf skulle föranledas, och nödgas således emot tillstyrkandet reservera mig.“
Häruti instämma Friherre Cederström, C. R., och Grefve von Rosen, F. C. Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Memorial As 44. 3 N:o 44.
Ank. till Exp -Utsk. den 6 Febr. 1866, ki. 10 f no.
Memorial, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 26, angående väckt motion om åtgärder till åstadkommande af en pensionsförening för tjenstemän och betjente vid Statens jernvägar.
Ifrågavarande Betänkande, hvari Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet förklarat sig icke kunna understödja omförmälda motion, har, enligt från Riks-Ståndeu till Utskottet aflåtna protokollsutdrag, blifvit af Höglolliga Ridderskapet och Adeln, Högvördiga Preste-Ståndet samt Vällofliga Borgare-Ståndet bifallit; hvaremot Hedervärda Bonde-Ståndet återremitterat ärendet för vidare behandling inom Utskottet; men som tre Stånds mening i mål af förevarande beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut, kan berörda återremiss ej till någon vidare Utskottets åtgärd föranleda; hvilket Utskottet skolat för Hedervärda Bonde-Ståndet gifva tillkänna.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Memorial Jis 45.
Ack. till Exp.-Utsk. den 6 Febr. 1866, kl. 10 f. m.
Memorial, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande lS:o 32, angående väckt motion om bestämmande af vissa vilkor i fråga om rättigheten att utbekomma brandstod.
V ■ -' .'\ -'iV.OVv 'lii S)'V; Enligt Utskottet tillhandakomna protokollsutdrag har ifrågavarande Betänkande, , hvari Utskottet hemställt, att omförmälda motion måtte lemnäs utan afseende, blifvit af Högvördiga Preste-Ståndet till Utskottet återremitteradt, men af de öfriga Riks-Stånden gilladt; och som, i fråga af sådan beskaffenhet som förevarande, tre Stånds mening utgör Rikets, Ständers - beslut, kan berörda återremiss ej till vidare åtgärd föranleda; hvilket Utskottet får för Högvördiga Preste-Ståndet tillkännagifva. ■ti .
Stockholm den 5 Februari 1866. .'.shnäfS >.iy/uh -aigSn JaduaiUtjHud ihafmvvuu 'i« Idat i giiiifam Jihraét <j,t <<urahrndt ln&%t& MoÉsiJJ aiabiv ao^&u lill ia zmaaneJå alnötod it&il Jul ... Stockholm, K. A. Lindström, 1866.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 46. 1 J\:o 46.
Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Febr. 1866, kl. 12 midd.
Memorial, med förslag till sammanjemkning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Betänkande N:o 12, angående väckt förslag om upphörande af de s. k. prebendepastoraten.
Uti omförmälda Betänkande hade Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet hemställt, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t göra framställning om prebendepastoratens indragning vid deras nuvarande innehafvares afgång samt anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes framlägga förslag till beredande af ersättning för de löneinkomster, som för närvarande från dessa pastorat utgå.
Enligt från Riks-Stånden till Utskottet aflåtna protokollsutdrag, har Höglofliga Ridderskapet och Adeln vid målets förehafvande beslutit antaga det af Herr von Ehrenheim, i afgifven reservation emot Utskottets berörda Betänkande, framställda förslag, enligt hvilket Rikets Ständer borde hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit ville taga i öfvervägande, om icke en vidsträcktare indragning af prebendepastoraten, än den, som redan egt rum eller i sammanhang med regleringen af biskop slönerna blifvit anbefalld, lämpligen kunde ske; Högvördiga Preste-Ståndet åter afslagit Utskottets Betänkande; men Vällofliga Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet bifallit detsamma oförändradt.
Vid sådan utgång af ärendet åligger det Utskottet att afgifva förslag till sammanjemkning af de skiljaktiga besluten, enär — om än med afseende å frågans beskaffenhet Preste-Ståndets samtycke erfordrats, för att Rikets Ständer skulle kunna anses hafva för sin del beslutit den af Utskottet tillstyrkta indragningen af prebendepastoraten — likväl de tre öfriga Ståndens mening, så vidt de sammanstämma deri, att en underdånig framställning med begäran om ett nådigt förslag i ämnet bör till Kongl. Maj:t aflåtas, lärer, såsom i andra önskningsmål, icke kunna af det fjerde Ståndets beslut undertryckas; och som, beträffande det mer eller mindre vidsträckta syftet med en dylik underdånig framställning, Utskottets åsigt om Bih. till R.
St Brot. 1865 <5t 1866. 8 Sami. 15 Häft 1 2 Allm.