Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det uppgif- ves, att Sicilien rekommenderas såsom uppehålls- ort för kronprinsessan på grund af öns härliga klimat.
Något beslut i detta afseende är d o c k icke fattadt.
Kronprinsessan har förkärlek för Rom o c h vill ej gärna lämna staden.
Hennes läkare är d:r Axel Munthej väl känd i R o m, bland annat emedan han b o r i det historiska huset v i d Piazza " di Spagna, där den b e r ö m d e engelske författaren Shelley afled.
o p e r a n återupptog på onsdagen i f. v. Mozarts odödliga opera » Don Juan ».
Det är rätt längesedan titelrollen i denna opera utfördes af en svensk sångare, då s o m bekant partiet under de senare åren vanligen utförts af signor d u n - drade vid hans upprepade gästspel härstädes.
Onsdagens föreställning fick därför ökadt intresse därigenom att en vid vår egen operascen anställd sångare vågat sig på det svåra o c h maktpå- liggande partiet.
D e n n e sångare var hr Forsell, och erkännas måste, att han rönte ganska myc- ken framgång.
Att han nästan in i hvarenda liten detalj sökte imitera sin föregångare, gör här mindre, då denne senare är så framstående som d ' Ändrade.
D e n vackra stämman klingade ock förträffligt, o c h partiet sjöngs på det hela taget m y c k e t vårdadt.
Och d o c k fattades något i denna framställning, nämligen detta därnoniskt tjusande, s o m man alltid tänker sig i samband med D o n Juan.
Framställningen väckte emeller- tid lifligt bifall o c h är äfven värd allt erkännande, då härigenom möjliggjorts uppförandet af en opera, s o m ständigt b ö r stå på repertoaren.
— I konstnärligt hänseende betydligt öfver alla de andra stod naturligtvis fru Östberg s o m donna Elvira.
D e öfriga, bland hvilka hr Lemon var ny s o m don Octavio, skötte sig oklanderligt.
— Ödmannsföreställningen i måndags artade sig naturligtvis från början till slut till en enda stor ovation för hr Arvid Ödmann.
Den framstående sångaren, s o m på sitt recettprogram uppsatt » Le- onora », i hvilken han s o m Fernando har ett af sina allra bästa partier, var denna afton vid sär- deles förträfflig disposition.
Också blef han oupp- hörligt föremål för det lifligaste bifall, hvilket naturligtvis kulminerade efter sista akten, då väl ett tjugutal inropningar f ö r e k o m m o, illustrerade af de präktigaste b l o m m o r, lagerkransar o c h silf- verpjäser.
Efter föreställningens slut var å Grand H o t e l stor fest anordnad för hr Ödmann, bevistad af 2 — 300 personer.
Att jubilaren här ytterligare hyllades i alla tonarter, både på vers o c h prosa, faller af sig själft, m e n skulle bli för vidlyftigt att här skildra.
A annat ställe i detta n u m m e r meddela vi emellertid den hyllningsdikt, s o m af fröken H.
W i d m a r k föredrogs å damernas vägnar, och s o m väckte m y c k e t bifall.
V a s a t e a t e r n b j ö d i tisdags på nytt program.
Det inleddes m e d en dramatisk skiss i en akt, b e n ä m d » Efter långa år », af den bekante förfat- taren hr Georg Nordensvan.
Den lilla bagatellen utmärkte sig för en ledig dialog o c h behaglig stämning, m e n tog ett slut, s o m g e n o m sin plöts- lighet tydligen förbryllade åskådarne.
De hade helt visst väntat att få vara m e d o m den full- ständiga försoning » efter långa år », s o m var på så g o d väg mellan den skiljda » fadern » o c h » mo- dern ».
Dessa utfördes förtjänstfullt af hr Svenn- berg o c h fru Såkanson, o c h » dottern » hade i frö- ken Gottschalk fått en intagande representant.
Följde så en fransk fars: » Försvunnen » af Bisson o c h Sylvane, i h ö g grad muntrande g e n o m sina våldsamma tokigheter, men naturligtvis också p r o p p a d m e d de moderna, parisiskt pepp- rade farselementen: galanta fruar, lurade äkta män, spökerier, af- o c h utklädningsscener.
Man tål från scenen dess sämre nästan hvad s o m helst numera - bara man får skratta!
Och skrat- tades gjorde det m e d besked i tisdags på » Vasan.
Erkännas måste o c k, att det hela gick m e d den medryckande fart, s o m nästan k o m m e r en att tappa besinningen, i hvarje fall betänkligheterna.
Teaterns bästa lustspelskrafter voro i e l d e n; hrr Eliason o c h Victor Lundberg gjorde dråpliga fi- gurer, herrarne Ranft, Laven o c h Byström skäm- de ej bort saken, o c h fröknarna Gottschalk, An- derson o c h Åberg strålade af fin de siéc / e-fägring.
Helt visst k o m m e r programmet att » draga », m e n oss kan det endast k o m m a att än lifligare längta efter den b o t o c h bättring i riktning af gedigen konst, s o m så länge förespeglats oss i teaterns presspublicerade bikter.
H r R a g n a r G r e v i l l i u s ' k o n s e r t på Vetenskaps- akademiens hörsal den 11 dennes hade samlat en tämligen talrik publik, som m e d varmt bifall hyllade sångarens af g o d a studier och intelligent uppfattning präglade framförande af åtskilliga romanser o c h ballader.
Representerade v o r o Schumann, Sullivan, H o r n e m a n n o c h Sjögren, den senaste till o c h m e d m e d en för kvällen ny sång till o r d af Heidenstam.
Programmet ut- fylldes i öfrigt af » e n musikälskarinna », s o m ej oäfvet föredrog bland annat balladen ur Hallens » Gustaf Vasas saga » (ord af Fallström), samt af en ung konservatorieelev, fröken Hedvig Ed- gren, som på sitt instrument, violinen, ådaga- lade flere lofvande, ehuru ännu o m o g n a d e egen- skaper.
V i o l i n v i r t u o s e n W i l l y B u r m e s t e r, hvilken visser- ligen föregåtts af ryktet att vara en gedigen konstnär, hade i måndags djärfts vågstycket att upptaga konkurrensen m e d själfve » den gudom- lige Arvids » jubelrecett och, märkeligt n o g, kom- mit ifrån m e d ett ganska välbesatt auditorium.
Detta fick o c k tillfredsställelsen att, under en allt varmare stämning, i hr Burmester lära upp- skatta en virtuos af verklig rang.
Men ej blott det virtuosmässiga fick en m e d alla svårigheter lustigt lekande tolkning i saker sådana s o m Wieniawskys Faustfantasi o c h Paganini-Burme- sters tema m e d variationer, utan — hvad mera är — den gedigne konstnärens stilsinne o c h för- måga af innerligt inträngande togo sig preg- nanta uttryck i Schuberts g-mollsonat, i Spohr och Bach.
Den biträdande pianisten hr Moritz Mayer-Mahr dokumenterade sig främst som en skicklig och diskret ackompagnatör; hans solo- spel kunde ej uthärda jämförelsen m e d Borwicks i vårt minne ännu genljudande toner.
— Till i går torsdag hade hr Burmester annonserat en andra konsert, hvilken vi törhända få tillfälle o m n ä m n a i nästa nummer.
A n d r e a s H a l l e n s k o n s e r t den 10 dennes hade samlat en rätt talrik publik i Musikaliska akade- miens stora sal, den där m e d intresse o c h bifall följde hvarje n u m m e r å det väl omfångsrika programmet.
Konserten inleddes med W e b e r s välbekanta uvertyr till » O b e r o n ».
Öfriga orkester- n u m m e r v o r o » D ö d e n s ö », symfonisk dikt för stor orkester af A.
Hallen, samt samma ton- sättares orkestersuite » U r Valdemarssagan ».
Me- dan den senare flere gånger utförts härstädes och alltid liksom nu tillvunnit sig rättmätigt bifall, var den förra en nyhet för aftonen o c h en intressant sådan.
Slutande sig till den be- kante målaren Arnold Böcklins lika bekanta tafla » Todteninsel », har denna tonsättning flerstädes att uppvisa en särdeles effektfull instrumentering och är i det hela af m y c k e n stämning o c h karaktär.
L i k s o m de öfriga orkesternumren erhöll densamma ett allt igenom prisvärdt ut- förande af k. hofkapellet.
För öfrigt utfördes af kören m e d g o d nyansering o c h förträfflig samsjungning åtskilliga a-capellakörer af Dvorak, Saint-Saens, Mendelssohn-Bartholdy, Norman o c h Hallen, hvilka / alla rönte lifligt bifall.
Mesta bifallet eröfrade emellertid Hallens ballad ur » Gustaf Vasas saga », hvilken hr O. Lejdström med sin härliga stämma föredrog på ett rent af hänförande sätt o c h framkallade en omtagning.
Hr Hallen blef själf under aftonens lopp före- mål för m y c k e n hyllning o c h detta m e d rätta.
A u l i n s k a k v a r t e t t e n gifver sin fjärde kammar- musiksoaré instundande måndag på vanligt ställe.
F r u M a t h i l d a L i n d e n gifver tisdagen den 1 in- stundande mars soaré å k. operan, hvarvid kom- mer att uppföras » Mignon » m e d soarégifverskan själf i titelrollen, hr Ödmann s o m Vilhelm Mei- ster hr Forsell som Lothario o c h fröken Fern- qvist s o m Philine (debut;.
Att den högt upp- burna konstnärinnan här k o m m e r att mötas af fullt hus, faller af sig själft.
» Snickaremästare!
D e n titeln p a s s a r d å r a k t i n t e till h o n o m, s o m är e n a k a d e m i s k t bildad man. » Fröken V i v i kastade ett täm- l i g e n a n s e n l i g t p a k e t i soffan o c h b e f r i a d e sig från h a t t o c h h a n d s k a r p å ett sätt, s o m r ö j d e att h o n v a r i m i s s h u m ö r.
» V i b e r g h a d e v i s s e r l i g e n h u n n i t t a g a stu- d e n t e x a m e n — m e n e j m e r — d å h a n s far hastigt afled o c h s o n e n öfvertog hans verk- s t a d f ö r att k u n n a f ö r s ö r j a s i n g a m l a m o r och en sjuklig syster; m e n han hade — s o m h a n själf s ä g e r — s n i c k r a t p å h v a r j e s t u n d h a n v a r l e d i g från b ö c k e r n a, allt se- d a n h a n b l e f så p a s s stor, att h a n k u n d e handtera snickareverktyg.
Därför har h a n o c k s å u p p n å t t e n s å d a n s k i c k l i g h e t, att h a n m e d f u l l r ä t t k a n k a l l a s mästare i f i n s n i c k e r i.
» » Så s y n d d e t är o m honom! » » A t t h a n är s k i c k l i g i sitt y r k e?
» » A t t h a n e j fick f o r t s ä t t a p å s i n l ä r d a bana.
N u är o c h f ö r b l i r d e n fine, b i l d a d e m a n n e n h ä n v i s a d till h e l t a n d r a s ä l l s k a p s - k r e t s a r, f a s t ä n tant ö p p n a t s i t t h u s f ö r h o - nom s o m för en j ä m l i k e.
H v a r f ö r kan han ej å t m i n s t o n e l å t a k a l l a s i g f a b r i k ö r!
« V i - vis t o n v i t t n a d e o m starkt u p p r ö r d a känslor.
» V i b e r g b e t o n a r v i s s t d ä r m e d, att h a n e j har fabriksarbete p å lager.
H v a d fick d u för a r b e t e åt o s s i d a g?
» » S o f f k u d d a r att s t o p p a o c h m o n t e r a s a m t en l i t e n k a k e l u g n s s k ä r m, s i l k e s b r o d e r i.
H o n är o d r ä g l i g t t a k t l ö s, d e n d ä r b u t i k s f r u n; f a s t ä n b å d e g r e f v i n n a n från O n s j ö s a m t ett p a r a n d r a fruar af s t a d e n s finaste s o c i e t e t voro inne i boden, nämnde hon gång på gång h e l t h ö g t b å d e t a n t s n a m n o c h titel, n ä r hon sade b e s k e d o m broderiet.
Jag skäm- des, att d e fina d a m e r n a s k u l l e h ö r a, att v i, som u m g å s i d e r a s .krets, a r b e t a f ö r e n tapisseriaffär.
F l i c k o r n a H a n s s o n s k u l l e k ä n t sig s m i c k r a d e, o m t a n t i all t y s t h e t t a g i t dem till m e l l a n h a n d, t y d e t s k u l l e e j så l i t e t h ö j t deras aktier h o s butiksfrun, o m h o n f å t t t r o, att d e k u n d e u t f ö r a så fina b r o - derier, s o m d e m tant o c h j a g k u n n a g ö r a.
» D a m e n, s o m V i v i kallade tant, h a d e löst upp p a k e t e t o c h t y c k t e s v a r a så u p p t a g e n af att b e t r a k t a m ö n s t r e t till s k ä r m e n, att flickans o r d s t r ö m ostörd brusat h e n n e förbi.
» V i få g e n a s t n y s t a u p p silket o c h sortera färgerna, » anmärkte hon tankspridd.
» Sätt dig, Vivi!
J a g h a r n å g o t att b e r ä t t a d i g, men j a g v i l l e j b l i af b r u t e n.
» V i v i s p r a t t till, h o n a n a d e att s a k e n r ö r d e den m a n, s o m h o n e n v i s a d e s att t i t u l e r a fabrikör.
» D e t v a r e n g å n g e n ä l d r e fru, m e d e n så k a l l a d ärftlig manträffade en titel, s o m t i l l f ä l l i g t v i s s a m - m e d e n t j u g u f y r a å r i g flicka h o s rik familj p å l a n d s b y g d e n.
Oliva hette hon — vann Flickan m e n s hjärta, o a k t a d t d e t v a r något i sätt, s o m — som kunnat Oliva hade ej längre hade varit brukspatron var död liksom flickans vara annorlunda.
något hem; (berättade modern, — d e n g a m l a da- och fadern hon) och Oliva reste omkring p å gästning hos familjer Bladguld.
Skiss för Idun af Eva Wigström (Ave).
» j \ [' å, d ä r är d u, V i v i!
Mötte du kanske någon bekant på hemvägen? » » N e j, m e n d å j a g k o m till v å r t g a t h ö r n, såg j a g fabrikören k o m m a ut härifrån; han s å g d o c k e j m i g, u t a n g i c k åt m o t s a t t h å l l.
» » Är nar? » det snickaremästare Viberg du me- I d e t h u s, d ä r h o n d å f ö r tillfället v a r gäst, k ä n d e m a n h e n n e endast g e n o m be- kantas bekanta, hvilkas gäst h o n också varit u n d e r l ä n g r e eller k o r t a r e t i d e r, m e n s o m flickan f ö r s t o d att g ö r a s i g b å d e n y t t i g o c h angenäm, var hon omtyckt.
Hon kände en m a s s a m ä n n i s k o r i d e n så k a l l a d e s t o r a v ä r l d e n, s k r e f m å n g a b r e f till k v i n n l i g a m e d - l e m m a r a f f r a m s t å e n d e f a m i l j e r, o c h själf e r h ö l l h o n t ä m l i g e n o f t a s k r i f v e l s e r från » väninnor ».
Väggohyra, Mal och Bakterier, utrotas af Aktiebolaget Desinfectioxi i rum, fartyg o. bostäder, allt på s t ä l l e t — utan bortförande af möbler, i k s t e l.
— K o n t o r: I I A.
7 4 9 4.
IDUN Hon talade mycket v i d dylika o m sin intima och d e n fröken var en af de alltför viss adlig klang.
bekantskap m e d den tillfällen ligt det unga eller gifta — låt damen.
Detta m i g säga — egen- heter, s o m stötte andra v a r flickans feberaktigt den gamla damen, den brådskande på henne samt stannat ute p å gatan eller v ä g e n o c h växlat ett par o r d m e d henne.
När denna slut stort u m g ä n g e.
net, s k o l u n d e r v i s n i n g v a r af- konvulsivisk m e n s å föll b l a d g u l d e t p l ö t s l i g t af.
P r i n c i p a l e n r ä d d a d e jden o l y c k l i g e undan lagens arm o c h sände stupa mannen honom öfver Den h o n fattat b e - h e m h o s sig.
behöfde Hennes gamla n å g o n hjälp v i d d e dag- m e n föröfrigt skulle Oliva p l a t s s a m t e r h å l l a tillfälle handarbete årlig anslog åt d e n värnlösa de närmast på gästning och egare Brukets summa under endast senare ett par liten att som bladguldsflagorna.
därpå f ö l j a n d e åren reste h o s sin m o r s m å n g a vida kring landet, I föräldrarnes historia för alltid befria visat släktingar d å foräldrar- har j u, tyvärr, ett beslutet på oäkta öfvergick b l a d g u l d, o c h in- till h a n d l i n g, skaffa- d e n g a m l a sig säkra underrättelser till äges af e n h ö g t s t å e n d e familj.
ur Hon var e n bokhållare p å ett bruk, s o m far v a r e n d u k t i g tiden, O l i v a s far- smedmästare, och då han erhöll sonen — hans enda — e t t arf, h v i l k e t s a t t e h o n o m i s t å n d gifta sig m e d en fattig nit hans flicka, som vun- den gifte h o n sig äfven af kärlek, måste dock ej ha varit af d e n äkta sorten, t y h o n b l y g d e s f ö r hans ket vanliga att utbyta iärag namn o c h öfvertalade myc- honom det m o t hennes, s o m hade en mottagas med tacksamhet.
Men s e!
Lika hatad o c h skydd, s o m jag är, När sorger o c h d ö d p å m i n fana jag bär, Lika m y c k e t är o c k j a g gouterad, Då s t u n d o m j a g k o m m e r, än m ö r k till m i n skrud, Ä n färgad så grann, s o m d e n fod- nande brud, Fast väl omildt j a g då blir hand- terad.
H v a d lystet m a n blickar I njutning så säll, Om m u n n e n sig slickar, » H v a d värden är snäll! » Och n u är det jag, s o m v i d näsan- blir dragen, Man sjunger mitt lof, m e n jag h a m - nar — i m a g e n.
sin osäkra Fabriksbod 9 ställning, h o n bortlägga detta Men kan ständigt från förfrågan, räckte sina o b e h a g l i g a sätt.
o m d e n lilla l i f r ä n t a I i vidare.
societeten, kärlek, gången att d u s å h a r d u fort- — — snickaremästaren samma dag, m e n då h a n förlofningsringarne.
hon ägde sällskapsdam besöka D e voro rädda, hans skymningen återkom medförde M e n k o m ihåg, ifall d u e j k ä n n e r, ett h e m h o s m i g.
» tredje eller l e k t r i s, t r o r j a g d e t h e t t e, s a m t till a t t l e f v a med att besvara för aflägset b o e n d e b r ö d e r m e d till f ö r a t t h å l l a i min sängkammare!
barn, farande föllo bort, e f t e r n å g o n t i d fick O l i v a s n y a » t a n t » teatern Innehållsförteckning: o c h så att systern fått e n Evelina Fahnehielm.
— När man är en- sam och oförstådd; af Area.
V: B.
E. Malmström utan att a n a släktskapen, skriftligt sökt och J. Nybom.
— Drottningens blommor; af E.
-- Ett hems möblering; af E.
G. Foleker.
I: Inredning.
(Med G återknyta b e k a n t s k a p e n m e d deras döttrar, ill.) — Vid festen för herr Arvid Ödmann, den 14 febr.
Dikt af Benrika Widmark.
— Ännu några sömmerskere- s o m h o n träffat v i d e n b a d o r t.
flexioner; af T — Från Iduns läsekrets: Några tankar K o r t efter a n k o m s t e n af dessa bref fick rörande kvinnofredsföreningar; af L. S — g.
— Ornoiisbo- ken.
— Bladguld; skiss af Eva Wig- » t a n t e n » b e s ö k a f e n b i l d a d, b r a m a n, s o m ström (Åve).
l ö s o c h satte s i g i skuld.
H v a d säkert d u ser på just nu, tän- ker jag, I Idun det finnes, s o m alltid, i dag.
H v a d är rundt o c h har b a n d om- kring Ii fvet?
H v a d brinner så lätt, o m det sättes i brand, Och, ledsamt n o g, finns det i huf- v ' et i b l a n d?
Nämn ett djur, s o m på stöld är be- gifvet.
Och o m d u n u kände Mitt hela, så v e t Du äfven e n frände, E n släkting till det.
Då v e t d u n o g äfven, h u r s o m det grasserar Två verb säga just, h u r ens k r o p p det handterar.
Och har du så varit på jakt uti skog, H v a d orren plär göra, det v e t d u då nog, H v a r o m e j, kan d u jägaren fråga.
H v a d d ö d e n lär ha, för att tugga månntro?
H v a d båten kan göra, o m bra d u kan r o.
H v a d d u åt, fast d u sedan fick plåga.
H v a d kan m a n få heta, Om illa m a n g ö r?
Fast n o g s a m t v i veta Till folk ej d e t h ö r.
H v a d b ö r m a n väl h a ' f ö r att slita och sträfva?
Hvad A d a m fick g ö r a; han b j ö d s j u af E v a.
Ett stånd, s o m ej upphäfts år sex-i tiosex.
Öfversigt af Nordiska Mytologien
ÖFVERSIGT
NORDISKA MYTOLOGIEN
Dr D. A.
SUNDÉN,
LEKTOR I SVENSKA SPRÅKET OCH FILOSOFI.
TREDJE UPPLAGAN.
BECKMANS FÖRLAG
TRYCKT HOS K. L. BECKMAN,
De mytologiska namnen hafva af fackmännen blifvit i vårt nuvarande språk återgifna på skiljaktigt sätt.
Så, för att anföra blott ett enda exempel, skrifver E.
Hildebrand i sin öfversättning af »N. M.
Petersens föreläsningar i Mytologi» HEMDAL, den bekanta signaturen Th. W. i »Nordisk Familjebok» HEMDALL och P. A. Gödecke i sin öfversättning af den poetiska Eddan HEIMDALL.
Å andra sidan har man ock på mer än ett håll ogillat all »transskribering» af de fornnordiska namnen samt till och med framhållit, att denna »uppstått ur en blandning af falsk patriotism och malplacerad lärdom».
Men om ock onekligt är, att en dylik omskrifning i många fall synes vara helt onödig, så vore det dock i andra olämpligt att bibehålla den ursprungliga bokstafveringen, t. ex. »Óðinn» i st. för ODIN, »Þórr» i st. för TOR o. s. v.
Under sådana förhållanden har förf. ansett det vara klokast att, jämte det han alltid vidfogar den ursprungliga formen inom klammer, ansluta sig till Gödeckes skrifsätt uti ifrågavarande fall, enär dennes öfversättning af den poetiska Eddan väl allmänt läses vid våra läroverk.
Dock har förf. bibehållit de vanliga formerna NORNA och NORNOR i st. för »norn» och »norner» samt SAGA i st. för »Såga».
Hvad det sistnämnda ordet vidkommer, är det författarens öfvertygelse, att det aldrig skall lyckas att åt det samma vinna burskap i språket i st. för SAGA, helst som det är ganska tvifelaktigt, om formen »Såga» är den riktiga, enär fornspråkets såväl A som Á återgifves i vårt nuvarande språk af särskilda författare än med A och än med Å.
Så finner man t. ex. fn.
»Fólkvangr» återgifvet med både FOLKVANG och FOLKVÅNG samt fn. »Rán» med både RÅN och RAN o. s. v.
Hvad åter beträffar »norn» och »norner», synes införandet af dessa former ej vara mera maktpåliggande än nytjandet af t. ex. de ursprungliga formerna »run» och »runar» i st. för de nu brukliga RUNA, RUNOR.
De arbeten i mytologi, hvilka förf. vid utarbetandet af föreliggande »Öfversigt» företrädesvis begagnat sig af, äro:
Nordisk Mytologi, föreläsningar af N. M.
Petersén, övfers. af E.
Stockholm 1869.
(Då N. M. Petersén citeras, hänvisas till denna öfversättning.)
Omrids af den Nordiske Mythologi, till skolebrug, ved Chr.
Kjøbenhavn 1862.
Die Edda von Hermann Lüning.
Zürich 1859.
Om de Nordiska Gudanamnens betydelse, föreläsning af Carl Säve.
Upsala 1869.
D. A. S.
Mytologi är en systematisk framställning af ett folks myter.
Ordet myt kommer af grek.
Greek: muthos, tal, ord, berättelse, sägen, och med myter förstå vi de fornsägner, hvilka innehålla folkens äldsta religiösa föreställningar.
Den kunskap om det gudomliga och den ändliga verldens förhållande dertill, hvilken är en yttring af föreställningsförmågan (inbillningskraften, fantasien), men ännu icke af förståndets verksamhet, utgör innehållet i ett folks myter; ty likasom hos människan i hennes barndom föreställningsförmågan vaknar till lif och verksamhet, innan förståndet utvecklas, likaså är hos ett folk i dess barndom uppfattningen af mångahanda ting inskränkt till blotta föreställningar derom, enär det samma ännu icke är så utveckladt i intellektuelt afseende, att det kan komma till begreppsinsigt deri.
Så t. ex. när tordönet dånar öfver människans hufvud eller eko svarar på hennes rop i skogen, så kan icke barnet eller ett folk, som är i sin barndom, med förståndet fatta dessa företeelser, men inbillningskraften låter dem föreställa sig, att ett lefvande väsende der är verksamt.
Sålunda uppstår snart hos människorna den tro, att dessa i naturen verkande, för dem främmande krafter äro mäktiga väsenden, dels milda och välgörande dels fruktansvärda, och af såväl kärlek som fruktan tillbedja och dyrka de dem såsom gudomligheter, personifiera dem.
Detta är den religiösa trons första utveckling, hvilken vi återfinna hos hvarje folk.
Det religiösa är således grundelementet i ett folks myter, och att förklara en myt, är att angifva hans religiösa betydelse; men då ande och natur stå i så nära samband med hvarandra, hafva myterna också en fysisk betydelse, hvarjämte äfven historiska tilldragelser kunna hafva medverkat vid deras bildande.
Bland de föreställningar, som återfinnas i alla folks religiösa barndomstro, är föreställningen derom, att verlden småningom uppstått ur ett eller annat grundämne, som från evighet varit till (Kosmogoni), samt att gudarne också en gång blifvit till (Teogoni).
I vår mytologi säges grundämnet hafva varit is, och det ådagalägger, att vår mytologi med rätta bär namnet »nordisk».
För att förstå ett folks mytologi bör man känna folkets eget lif, ty gudarnes lif är en återspegling af naturens och folkens lif.
Våra hedniska förfäders lif var en beständig strid med naturen och människorna, och derför voro ock deras gudar beständigt inbegripna i strid.
Ja, kamp och strid utgör sjelfva kärnan i våra förfäders religion, det väsentliga i detta lifvet och det, som var att hoppas i det tillkommande.
Derför går också de flesta gudanamnens betydelse derpå ut, och gudarna äro till en stor del stridsgudar i egentlig mening, och alla skulle de en gång deltaga i den sista stora striden.
Våra hedniska förfäder trodde likväl ej ensamt på krig och örlig, på striden för dess egen skull, utan på en kamp för det rätta, samt på ett lif och en vedergällning efter döden.
Ett drag af ännu djupare betydelse egde ock den forna nordmannatron, och det var föreställningen derom, att denna verlden med allt, som deri är, en gång skulle upphöra (Ragnaröksmyten) för att lemna rum för en ny och skönare tillvaro, en tillvaro utan strid och möda, utan synd och sorg och död.
Denna djupsinniga och upplyftande föreställning höjer den gamla nordmannatron öfver alla andra former af religiös tro, hvilka före kristendomen framträdt1.
Nordiska mytologien sönderfaller i tre hufvudafdelningar:
1) skapelsen, tingens blifvande och allt det, som hör till förberedelsen för lifvet;
2) lifvet sjelft, gudalifvet, d. v. s. naturens och människornas lif;
3) undergången med dess nödvändiga ledsagerska återfödelsen.
Källor för nordiska mytologien äro: Sämunds Edda (fn.
Sæmundar-Edda, den äldre eller poetiska), Snorres Edda (fn.