Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Banco-IJtskottets redan vid 1S18 års Riksdag, under N:o i5, afgifne Betänkande, i anledning af då väckt, lika beskaffad fråga som den förevarande/upplyses, ej mindre att det endast är vid Commissariers tillsättande i Rikets Ständers Bank, sorn någon skillnad eger rum emelian frälse och ofrälse Stånden, än äfven att den ordning, som ännu inom Banken iaktlages, att dess Comrnissariat utgöres till i-3:del af frälsemän och till 2-3:delar af ofrälse Ledamöter, leder dess upprinnelse ifrån Banco-Verkets första inrättning år 1668, då de 3 Riks-Stånden, som detta Verk först stiftat och garanterat, på ett mera omedelbart sätt besörjt förvaltningen af deras penningeverk, dymedelst att de hvar för sig utnämnt i-3:del af Bankens Gömmissarier, åt hvilka Verkets hufvud-styreise då egenteligen varit anförtrodd, 6 Biincc-U i skottets Ect.
Klo 4o, samt att på enahanda sätt äfven vid 1G72 års
Riksdag föhållils med återbesättandet af de ledigheter, sorn bland de af hvarldera Ståndet utsedde Commissarier då inträffat; att efter berörde tid denna vid Bankens första stiftelse öfverenskomma rättighet icke blifvit af de anie Riks-Stånden annorlunda begagnad, än medelst bibehållande af proportionen emellan frälse och ofrälse
Commissarier nes antal till i-3:del af de förre och 2-3:delar af de senare, så alt endast frälsemän ansetts competente till ledigheter efter adelige Commissarier och deremot ej kommit i åtanka vid tillsättandet af Commissarie-beslällningar i ofrälse-classen; samt att, vid de tid efter annan nödige befunne tillökningar i antalet af Commissarierne, enahanda ordning oafbrutet blifvit följd, sedan den jemväl af Baneo-Deputationen år 1^56, vid då väckt fråga om tillsättande af en ny Commissarieljenst, blifvit ytterligare bekräftad och förnyad.
Och ehuru ej allenast vid 1818 års Riksdag Höglofl.
Ridderskäpet och Adeln, i anledning af den då väckta frågan örn en förändring i förenämnde ordning, med åberopande af 1 14 §•
Regerings-Formen, yrkat denna ordnings bibehållande, såsom en Ridderskapets oell Adelns Stånds-rättighet; hvarvid Högv.
Preste-Ståndet, med frånträdande af dess förut i frågan fattade beslut, jemväl låtit bero, utan ock Banco-Utskoltet, elter det enahanda fråga vid i8a3 års
Riksdag ytter ligare blifvit framställd, uti dess under N:o ,4 afgifne Betänkande, för klarat, alt, i sakens så beskaffade skick, något dess Yttrande öfver sjelfva hufvudfrågan, med stöd af Regerings-Formens 8r §., icke erfordrades, likväl då Utskottet, för sin del, ej kan inse, huru något Rik-Stånds privilegium kunde kränkas genom afskaffandet af deri på förenämnde sätt tillkomne ordningen, hvartill grunden dessutom, redan vid Riksdagen år 1800, genom Hedervärda Bonde-Ståndets då började deltagande uti Bankens styrelse och garantie blifvit väsendtligen förändrad, finner Utskottet sig ej förhindradt att nu till hufvudsaklig pröfning denna fråga aler upptaga.
Vid öfvervägande alltså af hvad å Motionairernes sida i cämnet anfördt blifvit, och då bibehållandet af en ordning, som, efter afvikandet från dess ursprungliga grund, iklädt sig egenskapen af en blott vid börij fästad befordringsrätt, olvifvelakligt är i sig sjelf så väl förnärmande för den skicklige och förljente äldre Tjenstemannen, sora utan gagn, men möjligen Ledande till skada för Banco-Verket, anser sig Utskottet böra tillstyrka Rikets Höglofl.
Ständer alt, med upphäfvande af den ordning i afseende på frälse och o.r ä - se Stånden, hvilken vid återbesättandet af ledige Commissarie-be - Banco-Utskott ts
A:o 4i* 7 ställningar inora Banco-Verket hiltills varit iakllagen, besluta, att för framtiden förtjenst och skicklighet skola, etan afseende på de .Sökandes börd, utgöra grundén för befordran till Commissarie-beställningar inom Banco-Yerket.
En Ledamots Reservation bifogas.
Stockholm den 9 September 183^.
Reservation : Af Friherrre Hermelin.
’JEhuru jag visserligen icke anser mig böra yrka, alt frälsemän skola hafva något företräde till vissa Commissarie-tjenster, så anser jag likväl, alt något emot förra stadganden stridande beslut ej må ega ruin, med mindre än att deras rätt bevaras, hvilka, under förmodan af åtnjutande al vissa förrnoner, ingått i Bankens tjenst.
Jag anser således, att billigheten fordrar, det ordinarie Tjenstemän af FräJse-Stånd, sorn hädanefter söka lediga tjenstår inom Banken, skola hafva samma rätt som hiltills, så vida de ega lika skicklighet och pålitlighet, som någon eiler några medsökande af ofrälse Stånd.
JX:o 41.
Ankom till Exp.-Utsk. den io Sept.
Betänkande, i anledning af väckt motion_, ont rättighet för Bankens Gäldenärer att i Landt- Rän ter ien eller annat anvisadt ställe ä den ort} der de äro boende, erlägga ränta och capital-ajbetalningar.
Ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet har blifvit till Utskottet remitteradt ett af Riksgälds-Fullmägtigen Tufve Mänsson från Malmöhus
Län angifvet memorial, deruti fästas uppmärksamhet å den omständighet, att för alla dem, hvilka i landsorterne hade intecknade lån hos Rikets Ständers Bank, uppslode olägenhet genom nödvändigheten att, för afbördandet af räntorne och inbetalningarne å desse lån, anlita en i hufvudstaden vistande Commissionair, hvars pålitlighet och ordentlighet icke alltid kunde vara af låntagaren känd, samt att misstag i detta afseende ofta kunde bereda låntagaren betjdlige och oersättlige förlustciy hvilka det ej stålt i hans magt att albo - & Bam-Vtskottets Bet.
A':o 4«. ^ ja; i anseende till hvilket förhållande, och då härtill komme de kostnader, sorn genom en dylik omväg blefvo oundvikliga, Motionairen föreslagit, att det hädanefter må stå ifrågavarande låntagare öppet,, att i närmaste LandtPiänteri, eller på annat anvisad t ställe i deras ort och province, .insätta de räntor och afbetalningär, som till Banken horde erläggas.
Utskottet har under öfvervägande tagit om förmälde motion jemte de Utlåtanden så väl Banco-Fuilmägtige som Corn missaritt tet deröfver meddelat; och enär, för den händelse att den föreslagne deposition skulle beviljas i öfverensstämmelse med de grundsatser, hvilka i fråga om deposition af silfver, till afbetalning å fastighetslån, blifvit stadgade, dels uti 4 Art. 4 Afdeln. 21 §. mom. 2 af Banco-Keglementet under den ig Dec. iÖ23, samt \ §. 5 morn.
Kungörelsen den 20 Jan. 1824, dels ock ytterligare uti 4 Art. 4 Afdeln. 27 §, mom. 3 af i83o års Banco-Reglemente, samt 1 Afd.
Litt. clj punkten 20 af Kongl. Kungörelsen den i3 Maji sistnämnde år, det ändock måste åläggas Låntagare, att, sedan han afbetalningen uti Ränteriet verkställt och behörig attest deröfver erhållit, densamma tillika med uppgift å den lånenumer, hvartill afbetalningen hörde, sjelf elter genom någon härvarande Commissionair, aflemna till Banken, sorn lät anteckna den verkställda inlevereringen, utan att den å länet afföra, förrän den erlagde summan till Banken ingått, samt låntagaren emedlertid skulle löpa det äfventyr, att, i fall det deponerade beloppet under tiden förskingrades eller under transporten gick förloradt, för andra gången nödsakas betala hvad han i Ränteriet deponerat, hvarigenom således låntagaren ingenting kunde vinna, men Banken mäste förlora, icke allenast i anseende till mångdubblad Kostnad för bref, lösen och postporto, utan äfven i aflöning till ett ökadt antal Tjenstemän i och för de flerfaldige göromål 50m deraf blefvo en följd ; och i annat fall åter, eller derest Rikets Höglofl.
Ständer, såsom Motionai■ ren synes hafva åsyftat, skulle, tvärt emot den grundsats som blifvit antagen i fråga om de silfver-depositioner, hvilka i Räntericn få verkställas, lill afbetalning å fastighetslån, nu skulle medgifva, att låntagaren befriades från allt ansvar, så snart han i Ränteriet eller å annat anvisadt ställe penningarne deponerat, och Bänken sedermera för dem vidkännas, risquen, desto större förluster derigenom kunde för Banken uppkomma, s.om Banken, vid utsökandet af hvad i Lnndt-Ränterien eller annorstädes kunde blifva för dess räkning deponeradt och sedermera förskingrad t, icke hade att påräkna en så beskaffad företrädesrätt, som genom Kongl.
Förordningen den 18 Dec. är vorden densamma tillagd hos dem af Bankens egne Embets- och Tjenstemän, hvilka dess medel Ejsbcj-Ujtskotttv
Esf. Nio 4*.
V Miedel under uppbörd hafva; samt härförutan icke förmodas kan, det LandtJtänlerien, sorn icke velat eller kunnat Släggas, alt »utan ersättning sig åtaga utvexling af de medel, som till underlättande af förslitne småsedlars utbyte i landsorterne från Banken utgifva®■ till nytta för Länets samtlige invånare, skulle kunna förmås att, lili båtnad endast för ett mindre antal invånare, utan vedergällning besörja ifrågavarande betydliga uppbörd för Banken, deröfver hålla räkning och om medlens remitterande draga försorg, finnér Utskottet sig föranlåtet tillstyrka, det matte ifrågavarande motion af Rikets Högloft, Ständer afslås.
Stockholm den 9 Sept. 1834- N:o 42.
Ankom tiil Exp. Utsi, den 10 Sept, Betänkande } i anledning af Herr Forssbergs motion > angåenda förändring i vi/koren för aune frän Banken Staden Uddehall* beviljade Län, Uti ett af Hr Forssberg afgifvet memorial finnes anfördt, ej mindra att, sedan vid 1818 års Riksdag Staden Uddevalla, för dess Kyrka, erhållit ett lån från Banken å i6,6Gö
Banco emot 4 procents ränta oeh 2 procents årlig afbetalning å Capitalet, för hvilket lån således tili Banken årligen ingått 1000 R:dr, hvarigenom berörde lån nu minskats till circa 11,000 R:dr, men Kyrkans inkomster icke räckte till bestridand» af berörde utbetalning jemte öfriga utgifter, utan Staden måst, i och för uppfyllandet häraf, underkasta sig taxering, omförmälde lån, i likhet medhvad vid i8a3 års Riksdag beviljades för Bankens lån till Stadens Rådhus, omsättas till det belopp, detsamma utgör efter nästa gång skedd inbetalning, och så väl ränte- som capitalafbetalningen derefter beräknas och erläggas, än äfven, att, i anseende till de kännbara kostnader, hvilka Staden Uddevalla skall fått vidkännas i anseende till flere gånger, genom extra RådhusRält, skedt förnyande af den inteckning, hvilken, utom serskild af Stadens Borgerskap, en för alla och alla för en, iklädd ansvarighet, blifvit leornad till säkerhet för det lån, stort 28,000 R:dr Banco, hvilket vid 1812 års Riksdag från Banken beviljades till uppbyggande af Rådhuset i nämnd» lidi, till JU.
St, Bita, i83<. 6 Sami. 1 Afl. 2 Bundet, a 8:dtt Häftet. 10 'Bnnco-Xitskottets
Bet, Nio 42, Stad, af hvilket län nu äterslode circa i5,ooo R:dr, inteckningsrättigheten för ifrågavarande lån målte få förfalla, och sålunda Banken, som för lån liil öfrige
Städer ansell sig cga fullkomlig säkerhet uti den ansvarighet Stadens Borgerskap en för alla och alla för en ingått, åtnöjas med allenast sistnämnde säkerhet jemväl för detta lån.
Enar återstoden af det till Uddevalla Stads kyrka år 1823 beviljade lån, genom en omsättning, under de af Hr Forssberg föreslagne vilkor, skulle komma att helt och hållet iklädas naturen af ett nytt lån, men Rikets Höglofl.
Ständer, medelst bifall lill 1 egde punkten i Utskottets under N:0 16 afgifna utlåtande, gillat den af Utskottet framställde grundsats, att nya lån till Städer elier Corporationer, utöfver hvad Rikets sistförsainlade Ständer bifallit, icke numera må från Banken ulgifvas, samt, vid fråga åter om det Staden Uddevalla till Rådhusets uppbyggande beviljade lån, de kostnader, hvilka för Staden kunna uppstå, medelst förnyande hvart t erde år af den Banken rnedgifne inteckning, icke, efter Utskottets omdöme, utgör giltiga skäl att eftergifva något af den säkerhet Rikets"'
Ständer vid lånets beviljande ansett fordras, lill Bankens betryggande för möjlige förluster, finner Utskottet sig föranlåtet alstyika bifall till så väl förra som senare delen af Hr Forssbergs i fr å g a v a rån d e mot i on.
Stockholm den g Sept. 183/{.
Ankom t 11 Exp.-Utsk, den 11 Sept.
Betänkande j i anledning af Herr /Ferms motion om afskrifning af en Bankens äldre fordran hos Riksgälds-Contoret.
Ifrån Vä Hofi.
Borgare-Ståndet har blifvit till Utskottet remitterad en af Hr PFairn vackt motion, att då, utom de 4,400,000 R:dr, som Rikets sistförsanrlade Ständer erkänt böra till Banken, betalas och för hvilken nva på tid ställda obligationer blifvit af Riksgälds-Contoret utfärdade, funnes en annan summa af omkring 4>OI4>000
R;dr, hvilken i Riksgälds-Contorets och Banke! s räkenskaper vöre balancerad, såsom det heter, inom linien, och således qvarstående såsom en Bankens äldre fordran af Riksgälds-Contoret, men det lunnes uppenbart af förra Rikets Ständers förhandlingar, att sist - Bvieo-Vtskottets Bet, No 43.
11 nämnde summa utgjorde ett föremål för afskrifning samt något gagn ieke kunde vinnas utaf denna afskrifuingssummas ytterligare balancerande i råkenskaperne, men viii våda peli oreda kunde derigenom uppstå, vid behandlingen af detta ämne, i händelse laga Domstol komme att utgöra skiljeman emellan Banken och Riksgälds-Conloref, Rikets Ständer nu måtte medgifva och besluta, att omförmälde afskrifningssumma linge utur Bankens och Riksgälds-Contorets räkenskaper hädanefter försvinna och Riksgälds-Contoret, i sammanhang dermed, af Banken åteibekomma de äldre obligationer, hvilka med afseende på denna balance tills vidare i Banken voro förvarade.
Utskottet instämmer visserligen uti Motionairens tanke, att Rikets sisfeförsamlade Ständer, med det fattade beslutet, alt ifrågavarande summa, rätteligen utgörande 4,0 <4-852 R:dr 16 sk. 3 r., skulle förås inom linien, å~ syftat densammas afskrifvande i framtiden, men enär det af sammansatta Stats- och Banco-Utskotten vid sistlidne Riksdag andragne skäl £Bet.
N:o 3, Del. t\, Band. 3 pag. 92 & g3) för berörde summas balaneerande tills vidare inom linien ”vöre det ock endast såsom en påminnelse om det framfarna och en varning för det tillkommande/’ att nemligen ”förtroendet till den nja ordning man ginge att Jastställa skulle försvagasj genom antagandet af den vådliga grundsats, att på kommande Ständer skulle bero, att efter godtfinnande, till samtidens lättnadj utstryka eller tillintetgöra en af Staten gjord och af föregående Ständer högtidligen erkänd skuld, desto hellre för det närvarande i oförminskad kraft qvarstår, som den ordning i penningeväsendet, hvilken Rikets sistförsamlade Ständer sökt tillvägabringa, vid det tillfälle, omförmälde summas balancerande inom linien beslutades, ännu icke kommit lill full verkställighet, så och då likväl redan, genom den af Rikets sistförsamlade Ständer vidtagne åtgärd, blifvit tillräckligen antydt, att någon godlgörelse för denna Bankens fordran icke- är att påräkna, samt för öfrigt den våda och oreda, sorn Motionairen ansett kunna uppstå af fordrans fortfarande balancerande inom linien, ej synes vara a*tt befara, då man besinnar, att något steg till oftanämnde fordrans utkräfvande icke från Bankens sida kan tagas, utan föregånget beslut af Rikets Ständer, hvilka, i en så oförmodad händelse, icke rimligen kunde underlåta irtt jemväl sätta Deras Riksgälds-Contor i tillfälle densamma betala, finnér Utskottet, i öfverensstämmelse med den af sammnnsatta Stats- och BancoUtskotten vid sistlidne
Riksdag i ämnet yttrade åsigt, sig böra tillstyrka, alt Rikets Högloft.
Ständer måtte ifrågavarande motion afslå.
Stockholm den g September 1834- I» 0rt«cd-ljftkttuu Bet.
Reservation: af Friherre Hermelin':
"Med fästad t afseende på vigten alt betrygga RiksgSl ds-Conlorets credit, och linder antagande, att förhållandena emelian Banke» och Riksgälds-Contoret böra vara uppgjorde, anser jag mig böra instämma i Herr W(erns ifrågavarande motion, och får jag, i grund häraf, reservera mig mot del af Ilöglofl.
Utskottet, i anledning af berörde mot ion, fattade befclut, STOCKHOLM, iS3.fj hes J. JL Wittd«k, Banco-Utdottets Betänkande N:o /fA - i N:o 44.
Ankom till Exp.-Utsk. d. 17 Sept.
Betänkande, i anledning af Herr Professor Agardhs motion, om rättighet för Banco-Styrelsen, att utställa och försälja vexlar till curs, då Silfver-export är för den enskilde förmonlig, samt att uppköpa vexlar, då cursen håller sig vid eller tinder 128 skillingar. rån Hög vördige Preste-Ståndet är den 28 sistlidne Julii till Utskottet remitterad en af Herr Professor Agardh väckt motion, att, sedan det en gång blifvit såsom princip vid realisationen anlaget, att cursens stigande öfver en viss gräns skulle förekommas genom export af det Silfver, som Banken under föregående tiden uppsamlat och förvarat, men följden häraf blefve, att Banken måste införskaffa samma Silfver-qvanlum, som på nämn de sätt exporterades, derest icke Rörelse-Capitalet i Landet skulle till näringarnes förfång allt för mycket minskas, Banco-Styrelsen måtte bemyndigas att, synnerligen under den årstid, då export kunde egarum, utställa och- försälja vexlar till curs, när Silfver-export blefve för den enskilde fördelaktig, och deremot åter uppköpa vexlar, när cursen folie till och under 128 skillingar.
Varande lill stöd för denna mening af Herr Professoren anförd t, att en enskild man, hvilken egde en sådan Bankrältighet, som Rikets Ständers Bank, aldrig skulle vidtaga de anstalter, som för den senares bedrifvande blifvit föreslagne, ulan långt ifrån att bekymmerslöst låta till export uttaga Silfver, som med förlust komme att återköpas, skulle söka qvarhålla det och på allt sätt förekomma exporten deraf; att han i det ögonblick luckan öppnades, antingen sjelf afsönde några millioner Silfver till Hamburg eller öpnade vexel-förbindelse med utländske hus och i det ögonblick cursen uppsteg till den punkt, att fara vore om Silfvers exporterande, droge vexlar till detta pris på sitt eget exporterade Silfver, eller på sin öpnade credit, samt deremot, så snart cursen folie till pari, uppköpte vexlar, hvilka han åter vid den stigande cursen försålde; af hvilken vexel-handel Herr Professoren förväntat sig den förde!, att Silfret antingen icke skulle gå ur Banken eller endast göra det, då cursen vore låg, och således förblifva i Landet; hvarjemte Professoren slutligen förklarat, att, ehuru den rörelse, Bihang till R.
Prot, 1834* 6'-te Samt. p.sta AJd. %dra Bandet. 1 9-.de 2 Banco-Utskottets Betänkande N:0 /f/f. som härigenom uppkomme, blefve motsatt den, som, enligt de fattade besluten, komme att ega rum, vore det likväl icke Professorens mening, att upphäfva ett redan fattadt beslut, som numera icke kunde hjelpas, utan endast att, med bibehållande af detta beslut, tillika lemna Banco-Styrelsen rättigheten alt vidtaga berörde af Professoren föreslagna utväg., så att BancoStyrelsen kunde vid hvarje tillfälle välja det medel, samma Styrelse fann fördelaktigast.
Och har Domprosten Doctor Heurlin förklarat sig anse den af Professoren Agardh sålunda framställde åsigt i synnerhet lämplig, då fråga vore alt låna utrikes eller begagna credit på utländska orter.
Utskottet erkänner visserligen Molionairens om förmälde förslag vara till principen fullkomligen rigtigt, i fråga om enskilde personer, hvilka, jemväl, efter Utskottets öfvertygelse, sannolikt skulle kunna draga ej obetydlig vinst af så beskaffade curs-speculationer, sora-dem Motionairen ansett BancoStyrelsen böra ega rätt att ingå; men Utskottet tror förhållandet vara annorlunda med en .Stats-Bank , som eger till hufvudföremål, att förse Landet med mynt samt upprätthålla detta mynts värde, och är ställd under publiciteten.
Nämnde hufvudföremål kunde ej anses vunnet eller befrämjadt medelst den föreslagne vexelhandeln, derigenom elfectivt mynt lika litet till Landet indroges, som det komme att derifrån utföras, och då, till följd af Bankens publicitet, det vöre af en hvar kändt, om och när behof för Banken inträffade att köpa vexlar, till betäckande af den skuld, i hvilken Banken, genom skedd vexel-försäljning, blifvit försatt, skulle derigenom den, som för tillfället egde tillgång till vexlar, uppmuntras alt i möjligaste måtto höja priset på dera, hvarmedelst cursen säkerligen stegrades, och således Baneo-Styreisens åtgärder, i afseende på den föreslagna vexelhandeln, lätteligen motverkades och ledde just till motsatsen af hvad Banco-Styrelsen åsyftat dermed befrämja.
Vid öfvervägande häraf, och enär realisationens upprätthållande ej synes fordra något medgifvande för Banco-Styrelsen, att med den föreslagne vexel-rörelsen sig befatta, men öfverlåtandet af en sådan rättighet, i händelse Banco-Styrelsen den begagnade, desto lättare kunde blifva för Banken vådligt, som dess Styrelser icke kunde vara i tillfälle med säkerhet känna de utländska handelshusens ställning, på hvilka vexlarne drogos, samt härtill kommer att, genom förslagets antagande, jemväl skulle förfelas det vigtiga ändamål, att sälta Regeringen i tillfälle med säkerhet bedöma Landets ställning i dess handels-förhållanden till andra Länder, hvilket Baneo-UIskottets Betänkande N:o 44' 3 Utskottet trott kunna vinnas, medelst den fria Silfvervexlingen, får Utskottet, i öfverensstämmelse med dess redan i Utlåtandet N:o 16 yttrade öfvertygelse, om olämpligheten deraf, att Banken såsom vexelsäljare, uppträder, eller söker att lill cursens stegrande begagna sin utländska credit, härmedelst tillstyrka afslag å ifrågavarande motion.
Stockholm den iC Sept. 1834- Heservation af Friherre HermelinAugust: ”Då liöglofl.
Utskottet tillstyrkt afslag på Herr Professor Agardhs motion, får jag mig deremot reservera och anser mig i korthet böra framställa min åsigt af ifrågavarande ämne.
Banco-Styrelsen bör städse hafva till högsta ögonmärke att bibehålla sedelmyntet i dess, genom myntbestämningeu, stadgade Silfvervärde, och i sammanhang härmed lärer det ©.tvifvelaktigt tillkomma samma Styrelse, att genom köp eller annorlunda, på sätt i hvarje fall finnes lämpligt, bereda Banken tillgång på vexlar.
Möjligheten af credit-rörelse ligger i förutsättningen, att, fastän Banken icke, i ett visst ögonblick, har uti sin Gassa så mycket mynt, som motsvarar hela massan af utgifne Greditsedlar, har den dock nog för det qvantum deraf, som på en gång till invexling presenteras.
Nu kunna vexlar ersätta metallisk valuta, och finnes häraf, att vexel-rörelse tillhörer en väl ordnad Bank, och den är af så mycken mer vigt, sorn vid tillfällen, då vexelbehofvet är stort, (hvilket alltid inträffar, då betydligare skulder å utländsk ort skola betalas) och ej blir tillfredsställd t , så uppdrifves cursen, lill skada för Bankens Credit, om ock den nytta!liska valutan är ganska betydlig.
Att större transporter af Silfver tul och från Banken skola medföra kostnader, är lika bestämdt och gifvet, som äfven, alt de till god del kunna undvikas genom en välafpassad vexel-rörelse.
Om vexlar dragas å säkra hus, är det icke att förmoda, det några förluster skulle kunna derigenom Banken tillskyndas.” 4 Banco-Utskottets Betänkande N:o 45.
Antom till Exp.-Utst. den 17 Sept, Betänkande, i anledning af Herr Professor Agardhs motion, om en lämplig tull för exporteradt Silfver.
Uti ett, inom Högvördige Preste-Ståndet afgifvel och den 28:de sisth Julii till Utskottet öfverlemnadt, anförande, har Herr Professoren Agardh fästat uppmärksamhet derå, att, sedan vid förra Riksdagen beslut fattades om upphäfvande af det dittills gällande förbud mot Silfvers exporterande, under antagande tillika, alt icke ens någon utförselstull skulle derföre erläggas, ehuru det syntes som man bort lemna för frihet export-tull åJern, Koppar och sådane Metaller, som i Landet produceras, men deremot pålägga tull å Silfret, hvilket ej af Landet i tillräcklig mängd frambringades, hade följden af detta beslut redan visat sig vara den: att, under det Bauken till högt pris öfver pari uppköpte utländskt Silfver, utfördes Silfver för mycket bättre pris än pari; alt en af bristerne uti den antagna realisationsplanen vore, att cursens stigande skulle hädanefter bestämmas, icke af förhållandet emellan Silfrets export och import, utan af Silfrels transportkostnad, hvaraf följde, att ju mera man kunde, genom en lämplig export-tull, förhöja transport-kostnaden, destomindre skulle denna brist i realisationsplan inverka på näringarne, enär nroduetionen skulle få i samma mon bibehålla en del af sitt förlorade stöd i den något förhöjda cursen, och förbrukningen af inhemska varor tilltaga i samma proportion, som derigenom de utländska fördyrades; samt att de sammansättningar, för att störta realisationen, hvarom man ofta talat, skulle, om de verkligen finnas, försvåras i samma mon, som Silfver-exporten blefve mindre lönande; uppå hvilka skäl Herr Professoren föreslagit, att, i sammanhang med realisationsplanen, en lämplig tull för exporteradt Silfver må bestämmas.