Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till fullgörande af den ansvarighet, sorn i § 5. litt. a), finnes bestämd, eger Rikets Ständers Bank att i främsta rummet använda det till Banken öfverlemnade förråd af metallisk valuta; men skulle detta förråd visa benägenhet att nedgå till det derför stadgade minimum, eger banken att, till fyllande af sitt behof, utaf Sveriges Bank utkräfva erforderligt belopp i afbetalning å dess här förut omförmälda förbindelse. 5 7. Sveriges Bank emottager Tillgångar: a) Rikets Ständers Banks depositionsbevis å den vid uppgörelsen i denna Bank befintliga tillgång af guld i utländskt mynt och plantsar; b) det belopp i Rikets Ständers Banks sedlar, som vid början af Sveriges Banks rörelse kan anses erforderligt, icke allenast för att tillhandahålla sådana redan beviljade kreditiv och hos Rikets Ständers Bank innestäende depositioner, som af Sveriges Bank skola öfvertagas, utan ock för att utgöra nödig reserv för inlösen af kreditsedlar, hvilka af samma Bank kunna utfärdas; c) diskont- eller andra fordringar motsvarande såväl den summa, hvarmed Rikets Ständers Banks verkligen utelöpande sedelstock, dä uppgörelsen sker, öfverskrider inneliggande metalliska valutan, sorn ock beloppet af aila hos Rikets Ständers Bank innestående depositioner; d) nedannämnda obligationer och fordringar: l:o Rikets Ständers Bank tillhörande räntebärande obligationer, som återstå sedan denna Bank, efter hvad här förut är stadgadt, bekommit livad fördess grundfond erfordras; 2:o fordringarne för lån mot inteckning i landtfastigheter, eller de obligationer, som af allmänna Hypotheksbanken kunna komma att aflemnas i utbyte mot dessa fordringar; 3:o de i utländskt mynt ställda jernvägslåneobligationer. som före uppgörelsen emellan båda Bankerna, enligt Rikets Ständers beslut, äro för Rikets Ständers Banks vinstmedel inköpta; 4:o de af Filialbanker för erhållna försträckningar utgifna förbindelser med derför ställd säkerhet.; Banko-Vtskottets Betänkande JV$ 32. 5:o Rikets Ständers Banks återstående, fordringar dels för lån från Diskontverken, dels ock för hvad å kreditiven till Manufaktur-diskonten.
Jernkontoret och Filialbankerna kan vara lyftadt. 8 8.
De under litt. d), punkterna I, 2, 3 och 4 af nästföregående $ upptagna obligationer och fordringar skola i främsta rummet användas till bildande af Sveriges Banks grundfond.
Bank ikläder sig följande förbindelser: a) att i föreskrifven ordning tillhandahålla Staten, dess kassor eller enskilde personer tillhöriga, på löpande räkning i Rikets Ständers Bairk deponerade medel; b) att efter hand och sednast å bestämda tider inom tre år efter det uppgörelsen emellan de begge Bankerna försiggått, med Rikets Ständers Banks sedlar eller silfver infria den förbindelse, som, enligt hvad här förut angående Rikets Ständers Bank är stadgadt, bör till samma Bank af Sveriges Bank utgifvas: skolande sistnämnda Bank vara förbunden att, om Rikets Ständers Bank för upprätthållande af sin vexling deraf kommer i behof, före de i allmänhet bestämda förfallotiderna verkställa denna inbetalning. § 10.
I den män sådant, utan skadlig rubbning af landets penningerörelse, låter sig göra, skola begge Bankerna befrämja skyndsam indragning af Rikets Ständers Banks vid uppgörelsen utelöpande och såsom förskott till Sveriges Bank utgifna sedlar, så att återstoden af dem, jemte de af Rikets Ständers Bank under tiden i utbyte mot de förra eller emot bekommen metallisk valuta utgifna sedlar och depositionsbevis tillsammans, inom tre år frän det Sveriges Banks verksamhet begynnt, nedbringas till ett belopp, som fullt motsvaras den Rikets Ständers Bank tillhöriga eller der nedsatta metalliska valuta i myntad eller omyntad form.
Intilldess detta skett, skall från den sedelutgifningsrätt, som finnes Sveriges Bank i § 7 af Förordningen angående denna Bank, utöfver der uppräknade valutor, medgifven, afräknas ej allenast det belopp, som är oguldet å Sveriges Banks till Rikets Ständers Bank afgifna förbindelse, utan ock hvad af sådana depositioner å löpande räkning, som i § 9 mom.
I af nyssnämnda förordning omlörmälas, finnas hos Sveriges Bank innestående. i Il Till ytterligare ledning för den här förut bestämda uppgörelse och ordnandet af de begge Bankernas inbördes förhållanden, fogas härvid särskilda tabeller, litt. A.. B., C. och I).,—, upprättade hufvudsakligen på grund af Riksbankens ställning 24 Banko-Utskottets Betänkande J\$ 32. vid slutet af är 1861, samt under förutsättning af de förfoganden i öfrigt, som i det föregående örn förmälas.
Som, genom bestämmandet af Rikets Ständers Banks grundfond till Tio mil lioner Riksdaler, förändring erfordras af 4 § i Lagen för Rikets Ständers Bank af den 1 Mars 1830, sådan denna § lyder i Kongl. Kungörelsen af den 19 Augusti 1845. har Utskottet skolat vidare föreslå Rikets Ständer att, för sin del besluta, 3:o. det Rikets Ständers Banks kapitalöfverskott eller grundfond skall, utan beräkning af Bankens fasta egendom och inventarier, utgöra en summa af Tio millioner Riksdaler Riksmynt, hvadan möjligen inträffande kapitalförminskning under året skall af vinsten ersättas: kommande, i händelse af bifall härtill, Banko- och Lag-Utskotten att afgifva förslag till ändring i öfverensstämmelse dermed af ofvan berörda stadgande i Lagen för Rikets Ständers Bank.
Och då, dels enligt t; 7 i nämnde Lag densamma ej annorlunda må ändras, än pä sätt Regeringsformens 87 ^ stadgar, dels ock Utskottets förslag förutsätter Kongl.
Maj:ts nådiga stadfästelse ä Förordningen angående Sveriges Bank, hemställer Utskottet, 4:o. att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om
Dess nådiga fastställelse, ej mindre af den utaf Rikets Ständer beslutade ändring i 4 § af Lagen för Rikets Ständers Bank den 1 Mars 1830, sadan densamma lyder i Kongl.
Kungörelsen af den 19 Augusti 1845, än äfven af Förordningen angående Sveriges Bank.
Och förbehåller sig Utskottet slutligen att, i händelse den nu föreslagna organisationen af Rikets Ständers Bank och Sveriges Bank vinner Rikets Ständers bifall, framdeles få underställa Rikets Ständers bepröfvande förslag till de föreskrifter, som dels skola tjena till efterrättelse för Fullinägtige i deras egenskap af Rikets Ständers Banks styrelse, dels kunna blifva erforderliga för förvaltningen af Sveriges Bank.
Reservationer: af Herr Nordenfelt, E. W.: ”Oaktadt jag instämt uti de flesta af de beslut, hvarpå BankoUtskottets förslag till ordnande af Rikets Ständers Banks verksamhet och till grundande af en ny Bankinrättning för bedrifvande af Lånebanks-rörelse hvila, måste jag dock reservera mig emot, att Utskottet icke medgifvit enskilde lottegares inträde i Sveriges Bank, fastän alla tre motionärerna föreslagit en sådan åtgärd och derföre gifvit så goda skäl att de icke bort underkännas.
Ostridigt torde det vara att bankrörelse i sin allmännare omfattning är ett näringsfång och att Staten icke bör i allmänhet befatta sig med näringsfång af hvad slag som helst samt att, då sådant skett, det i de flesta fall slagit sämre ut, än när samma slags näring, bedrifvits af enskilde, men då bank - Banko-Utskottets Betänkande 32. 25 bankrörelse i Sverige från längre tid tillbaka varit ett monopol för Rikets Ständer och det först i sednare tider blifvit enskilde medgifvet att bedrifva sådan rörelse, hade en hastig öfvergång till den andra ytterligheten, att öfverlemna denna rörelse uteslutanoe åt enskilde, kunnat medföra vådor, hvilka man icke borde underkasta sig.
Deremot synes det mig hafva varit en särdeles lämplig åtgärd, såsom öfvergång till det theoretiskt rätta, att inrätta en för Staten och enskilde gemensam Bank, deruti både Stave 8 och de enskildes intresse blifvit befrämjade och bevakade.
De nu framlagda förslagen utgöra visserligen ett steg framåt, såväl till större säkerhet för bankosedlaruas inlösning med silfver till deras fulla värde, som till ett mera ändamålsenligt bedrifvande af bankrörelsen, men många af de stora fördelar, som finnas omnämnda uti Kongl. Finanskomitéens betänkande uti motiverna för inrymmande af plats för enskilda aktieegare vid den egentliga bankrörelsen (pag. 7 och 8) gå dock förlorade om Banko-Utskottets förslag antages. hvarföre jag yrkar att Rikets Ständer gillande den nya Bankens inrättande måtte återremittera alla de §§ uti hvilka tillåtelsen för enskilde, att i Sveriges
Bank vinna inträde sknlle införas och föreskrifter i sammanhang dermed meddelas.
I denna reservation hafva instämt : Herr Gyllenram.
H. Gsamt Herrar H. Gahn och L. N. Eneqvist. af Herr v. Hofstén, S. E.\
Utskottets beslut att vid ifrågavarande fördelning af Rikets Ständers Bank utesluta enskilde personer frän deltagande i den såkallade Sveriges Bank, får jag vördsamt anmäla min reservation.
Finanskomitéen af 1860 har, som det vill synas mig, på fullt giltiga och öfvertygande skäl förordat, att inrymma plats för aktionärer vid den egentliga bankrörelsen, men, då komitéens betänkande i fråga är för en hvar ledamot af representationen tillgängligt, skulle det vara olämpligt och öfverflödigt, att här upprepa de skäl hvarpå komiterade grundat en dylik åsigt.
Jag anser det förslag, rörande reorganisationen af Rikets Ständers Bank, som komiterade afgifvit uti sitt underdåniga Betänkande angående bankväsendet i riket, särdeles väl motiveradt och genomfördt samt till följd deraf förtjent att antagas i sin helhet, hvarvid likväl någon nedsättning i beloppet af den föreslagna grundfonden, äfvensom i minimisumman för enskildes delaktighet, torde hafva varit nödig.
Det bemedlingsförslag, som nu af Utskottet förelägges Rikets Ständer, fruktar jag v ra behäftadt med sådana försöks vanliga fel, att icke fullt tillfredsställa någons åsigt och att, om det skulle antagas, i praktiken icke medföra de fördelar man sökt och måhända trott sig finna. af Herr Friherre von Sclnverin, C. J.
Under de sednare tiotalen af är har Sverige tagit en förut ej anad utveckling i handel och rörelse.
Dess kredit- och penningeanstalter mäste gå i jemnbredd dermed.
Rikets Ständers Bank, beräknad för föregående århundradens förhållande, bör således lämpas efter nyare tiders behofver och fordringar, och för att lättare förstå och uppfylla dessa, bör den ställa sig dermed i närmare beröring.
Sådant sker lättast genom att intaga enskilde aktieegare, hvarigenom en förstärkning vinnes både i kapital- och affärs-intelligens.
Prot. 1862 och 1863. 6 Sami. 1 Afdetn. 12 Häft. 4 26 Banko-Utskottets Betänkande ,j\i' 32.
På dessa och andra, såväl af Finanskomitéi n som af Herr Nordenfelt och öfrige reservanter i samma rigtning anförda skäl, ber jag att äfven få nedlägga min reservation emot Banko-Utskottets beslut, att ej vid den föreslagna reorganisationen af Riksbanken afse intagandet af enskilde aktieegare. af Herr Grefve Hamilton, M. W.:
Ehuru jag hyser den åsigt, att Banken skulle kunnat på ett tillfredsställande sätt organiseras, äfven utan att delas uti 2-.ne bank-inrättningar, en skilnad mera i namn än sak. har jag, då förslaget om enskilde aktieegares intagande inom Utskottet fallit, af undseende för deras farhågor, som anse, att Rikets Ständers
Banks sedlar för närvarande löpa med tvångskurs, deltagit uti Utskottets beslut att tillstyrka, att, med bibehållande af Rikets Ständers Bank, men med inskränkande af dess verksamhet hufvudsakligen till realisationens upprätthållande och sedelutgifning mot innehafvande silfver-valuta, inrätta en annan bank med uppgift att bedrifva allt slags bankrörelse, och till hvilken bank skulle öfverlemnas större delen af i ikets Ständers Banks nuvarande fonder.
Med antagande således af denna grund, och utan att nu ingå i pröfning af dess större eller mindre lämplighet, har jag likväl vid dess tillämpning i vissa fall kommit till andra slutsatser än Uskottet.
Utskottet har, i likhet med Finans-komitéen, föreslagit, att Rikets Ständers Banks metalliska kassa ick får understiga tio millioner R:dr R:mt.
Komitéen yttrar härom i motiverna till 7 § af sitt förslag (pag. 13): ”Ehuru, efter indragning af ”Riksbankens, utöfver dess klingande valuta utelöpande, sedlar.
Bankens förmåga att ”inlösa de återstående och sålunda alltid upprätthålla deras värde, icke kan blifva beboende af det sedlarne alltid motsvarande större eller mindre belopp ädla metaller, som ”finnes hos Riksbanken inneliggande, samt för sådan orsaks skull behof ej kan anses ”vara för handen att stadga något visst minimum, hvarunder denna valuta ej må ned”gå, bjuder dock landets behof af laggildt betalningsmedel, att föreskrift om ett sådant ”minimum meddelas.
Detta minimum hafva Komiterade, i enlighet med nu gällande ”Banko-reglemente, upptagit till
Tio millioner R:dr”; etc.
Ehuru denna bestämning af metalliska valutans minimibelopp är gjord i enlighet med nu gällande Banko-reglemente, så vågar jag likväl påstå, att den skett godtyckligt och utan att utredt blifvit huruvida eller på hvad grund man kan antaga tio millioner vara den rätta summan, eller ens huruvida landet har behof af något laggildt betalningsmedel annat än silfver.
Landet använder nu vanligen omkring 38 millioner laggildt betalningsmedel i utelöpande sedlar.
Kan man deraf draga den slutsats, att 10 millioner äro nog, eller att landet icke kan undvara äfven dero, och i stället begagna någonting annat?
Bestämmelsen om minimum af metallisk valuta uti nuvarande
Banko-reglementet har icke till ändamål att uppehålla qvantiteten cirkulerande riksbanks-sedlar (det laggilda betalningsmedlet) vid ett minimum af 10 millioner, utan något helt annat, nemligen att förekomma den eljest möjliga händelsen, att Banken något ögonblick kunde vara utan silfver till inlösen af sina utöfver metalliska valutan utelöpande sedlar.
Då Rikets Ständers Bank, enligt förslaget icke får hafva utelöpande en enda sedel utan motsvarande silfver-valuta, torde, på de af Finans-komitéen anförda skäl, erkännas, att något minimi-belopp för denna valuta hvarken behöfver eller bör bestämmas.
Vådan deraf för realisationens bestånd är tydligen ingen.
I den händelse metalliska kassan sjönke till noll, skulle ju hvarje sedel vara inlöst, och således realisationen till fullo genomförd.
Man behöfver likväl ingalunda befara att en sådan händelse skall inträffa, då nemligen i samma stund icke allenast den föreslagna Sveriges Bank, utan äfven alla enskilde ban - Banko-Utskottets Betänkande ,JW 32. 27 ker voro ur stånd att uppfylla sin förbindelse att med Rikets Ständers Banks sedlar inlösa sina egna, en händelse, hvilken intresset för deras eget bestånd med bjudande nödvändighet tvingar dem att, genom silfver-insättningar uti Riksbanken, förekomma.
Hvar och en kan äfven alltid — n. b. om han kan skaffa sig Sveriges Banks eller enskilda bankers sedlar, och så länge dessa banker äro solventa — få det qvantum laggildt betalningsmedel han behöfver; blifva de sednare bankerna insolventa, så är det visserligen ganska illa här i landet, men laggildt betalningsmedel, d. v. s.
Rikets Ständers Banks sedlar kan alltid den få, som kan skaff i silfver att sätta in i Banken.
Om nu medgifves, att brist och behof å en vara föranleder samma varas import, så är klart, att metalliska kassan skulle komma att, utan konstlade medel, på naturlig väg hållas vid det för landets och rörelsens behof erforderliga beloppet.
Att den skulle komma att nedgå under meranämnda belopp af 10 millioner förefaller dessutom högst osannolikt, då man besinnar, att de enskilda bankernes kassabehållning af Riksbanks-sedlar i medeltal utgjorde från och med 1848 till och med 1855 i rundt tal 6,800,000 R:dr oell från och med 1856 till och med 1859 (efter tillkomsten af Stockholms Enskilda Bank) nära 9,000,000 (se Finans-komitéens bet. tabell III och IV).
Om man antager, att de enskilda bankerna fortfarande komma att behöfva lika stor kassa som hittills och tillägger något lämpligt belopp för den tiilämnade Sveriges Bank, så blifver totalsumman öfver och icke under 10 millioner, betingande silfver till lika belopp hos Rikets Ständers Bank.
Något minimibelopp bör och behöfver alltså icke för Rikets Ständers Banks metalliska kassa bestämmas; men äfven om så blefve afgjordt, torde likväl icke det af Utskottet föreslagna sättet för metalliska kassans uppehållande vara lämpligt.
Utskottet har nemligen, i likhet med Herr Björck, föreslagit, att Bankofullmägtige skulle få åliggandet, att, i händelse af behof, vidtaga de åtgärder, som kunde vara nödiga för att ersätta det försvinnande silfret.
Vida mera konseqvent och praktiskt har Finans-komitéen göreslagit, att det skulle åligga "Allmänna Svenska Banken alt för bibehållande ”af detta belopp ansvara” (se bet. pag. 34 § 7 och pag. 37 § 35).
Utskottet vill nu för detta ändamål utrusta Banken med en liten grundfond af 10 millioner, hvilken Banken skulle ega att afhända sig, ifall och i den mån sådant för metalliska kassans uppehållande blefve nödigt, men med skyldighet tillika, att så fort sådant ske kunde, för grundfondsmedlen inköpa nya obligationer.
Ett bland skälen för omorganisation af Banken, och kanske det mest talande af alla, är olämpligheten af att en affärs-bank skötes af Rikets Ständers Bankofullmägtige, hvilka dertill endast tillfälligtvis kunna vara skicklige.
Man säger, och med rätta, att det är lyckligt om Banko-fullmägtige förstå bank-affärer, men att man icke eger någon rätt att af dem fordra sådant.
Hvad vill man nu göra?
Jo! för att bland annat undandraga Fullmägtige en affärs-verk sam - het, som de ju icke förstå, inrättar man en annan bank, hvars styrelse skall förstå saken.
Då får naturligtvis affärs-banken (Sveriges Bank) alla affärerna, och Rikets Ständers Bank blir fri från detta bestyr, främmande för dess styrelses iusigter och förmåga.
Nej! säger Utskottet med Herr Björck.
Om metalliska kassan (
Det vill säga köpa och sälja vexlar och handla med obligationer.
Så vidt jag kan förstå, är detta affärsverksamhet, och dertill af det slag, att den fordrar både vana och insigter, i synnerhet då den skall utöfvas under de förhållanden Utskottet afser — kritiska och svåra tider, då det är ondt om pengar och svårt att hålla metalliska kassan uppe.
Utskottet har icke velat 28 Banko-Utskottets Betänkande 32. ålägga Styrelsen för Sveriges Bank att hålla någon minimi-kassa af 'likets Ständers Banks sedlar; sådant hade dock varit i full konseqvens med nuvarande stadgande, ty Riksbanks-sedlar blifva för Sveriges Bank precis detsamma som metalliska kassan för nuvarande Riksbanken.
Jag för min del yrkar icke på införandet af någon sådan bestämmelse uti 11 § af organisationsförslaget för Sveriges Bank, men vill i förbigående anmärka, att, om man ålagt Sveriges Bank att alltid innehafva en kassa af Rikets Ständers Banks sedlar och depositions-bevis, till ett belopp af minst 10 millioner, så vore Rikets Ständers Bank med detsamma tryggad,n för att dess förråd af ädla metaller icke komme att nedgå under detta minimum.
Annu bättre vore
Finans-komitéens förslag till föreskrift i detta hänseende (pag. 87 § 35), så lydande; ”Allmänna Svenska ”Banken” (Sveriges Bank) ”åligger att vara försedd med så stor tillgång af depositioner ”hos Rikets Ständers Bank eller inneliggande riksbanks-sedlar, att han alltid förmår ”ej allenast infria sina egna utgifna kreditsedlar, utan ock förekomma, det Rikets ”Ständers
Banks metalliska valuta någonsin må nedgå under det derför stadgade minimum af Tio millioner Riksdaler.” Finans-komitéen har likväl■ velat gifva Rikets Ständers Bank en grundfond af 5 millioner Riksdaler för att bereda den ”en under alla ”förhållanden fullkomligt betryggande ställning", äfvensom för att fylla dess ”behof af ”egna medel för förvaltningskostnadernas bestridande”, hvilket äfven ingått uti Utskottets afsigter med grundfonden.
En inrättning, som endast har till uppgift att gifva ut sedlar och depositionsbevis mot ädla metaller, och ädla metaller mot sina depositionsbevis och sedlar, behöfver, efter min uppfattning, icke någon grundfond för att ega ”en ”fullkomligt betryggad ställning”; den har alltid, förutom sina fastigheter, en mot dess skuld fullt svarande och till skuldens gäldande fullt lämplig tillgång, den utsätter sig icke för någon risk, gör ingen vinst, men icke heller någon förlust, har ingen ränta att betala lika litet som någon att uppbära
Att åter för bestridandet af ett Rikets Ständers (Statens) verks ”förvaltningskostnader” anvisa räntan af ett visst i dess förvar deponeradt kapital, är något ovanligt och i min tanke icke lämpligt; dertill vore ett anslag mycket bättre.
I olikhet med Finans-komitéen, Herr Björck och Banko-Utskottet, anser jag således, att Rikets Ständers Bank i dess tillämnade skick icke behöfver och icke bör få någon grundfond; i allt fall torde den af Utskottet föreslagna af Tio millioner vara allt för groft tilltagen för de med grundfonden afsedda ändamålen.
Deremot önskar jag, att den andra banken måtte få så stor grundfond, som kan åstadkommas.
Om Rikets Ständer gilla hvad jag nu anfört, skulle deraf härflyta följam ’ förändringar i Utskottets organisations-förslag, nemligen:
Uti föreskrifterna om Rikets Ständers Bank: att §§ 8, 9, 10, 13, 14 och 15 skulle utgå samt ii 11 få följande lydelse: ”Rikets Ständers Bank må ej befatta sig med upp- eller utlåning af penningar, "eller annan rörelse än den, som här förut blifvit bestämd”. (-•
Finans-kon itéens motsvarande 5j.)
Uti föreskrifterna om Sveriges Bank-. att i § 2 grundfonden bestämmes till 30 i stället för 20 millioner, och § : å 'des finge följande förändrade lydelse:
"Bankens grundfond skall utgöra 30 millioner Riksdaler Riksmynt.” samt att, i fall ett minimum för Rikets Ständers Banks metalliska valuta hlifver bestämdt, § .11 skulle få följande förändrade lydelse: ”Sveriges
Bank åligger att vara försedd med så, stor tillgång af depositioner hos ”Rikets Ständers Bank, eller inneliggande riksbanks-sedlar, att han alltid förmår ej al - Banko-Utskottets Betänkande J\@ 32. 29 ”lenast infria sina egna utgifna kredit-sedlar, utan ock förekomma, det Rikets Ständers ” Banks metalliska valuta någonsin må nedgå under det derför stadgade minimum af ’’Tio millioner Riksdaler'1'1 (
Finans-kotnitéens motsvarande §.) Ytterligare reserverar jag mig emot den sammansättning af Sveriges Banks Styrelse, som Utskottet föreslagit.
Hvad först Ofver-styrelsen beträffar, så anser jag, att de ledamöter deraf, som tillika äro Bankofullmägtige, böra hafva majoritet, då de äro enhäliige.
De öfrige ledamöterne, som ju skola vara genomdrifne Bankmän, få i alla fall genom sitt personliga inflytande och bevisningskraften af sina för de rigtiga åsigterna anförda skäl tillräckligt stor del uti Ofver-styrelsens beslut.
Jag föreslår derför: ”att, bland de åtta ledamöter, som tillsättas af Banko-fullmägtige, 5 väljas bland Full*mägtige och 3 utom dem.”
Hvad sedan vidkommer Direktionen, så är jag af den mening, att endast en skall vara verkställande direktör, hvarigenom tvifvelsutan större enhet skulle uppstå uti Bankens förvaltning, och ärendena erhålla en jeinnare gång.
Det måste äfven verka fördelaktigt, att hedern och ansvaret blifva concentrerade, så att en får uppbära båda delarna, utan rätt eller skyldighet att af någotdera dela med sig.
Man invänder, att arbetet blifver allt för ansträngande för en och ätt, om den ene får förfall, man icke skulle hafva någon att sätta i hans ställe.
Jag svarar härpå, att en lycklig enskild erfarenhet gifver vid handen, att en verkställande direktör uti en, visserligen mindre men likväl ganska betydande, bank till delegarnes stora båtnad medhunnit sina göromål och dessutom ganska mycket annat.
Det skulle tillkomma Öfver-styrelsen att bestämma, hvilken, i händelse af verkställande
Direktörens förfall, skulle bestrida dennes tjenst under tiden.
Framgången och nyttan af bankens nya organisation beror i hufvudsaklig mån deraf, att och huruvida man kan till verkställande direktör eller direktörer erhålla öfverlägsna förmågor.
Sådana kunna alltid arbeta mycket och förtjena mycket.
Man kan således hafva stora fordringar, men måste betala bra.
Då man nu känner, att mer än ett Svenskt handelshus gifver sin förste bokhållare ända till 25,000 R:dr i lön, så måste ännu mera betalas för en verkställande
Direktör i banken, om man skall kunna hoppas få en som duger.
Under förutsättning att lönen borde uppgå till omkring 30,000 R:dr, har jag föreställt mig, att den borde utgöras af dels fast lön dels dagarfvode, hvilket sednare alltid tillfölle den, som förrättade tjensten.
Ar det troligt, att Rikets Ständer kunna förmås att så aflöna 3 verkställande direktörer?