Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
som sitta d ä r, säljande viskor, vispar och b l o m m o r; » Det e n a ä r l i k a o m ö j l i g t s o m d e t a n d r a, » s v a - k ö p t e e n liten b u k e t t g r ö n t här, e n liten g r ä s k n i p p a rade h o n m e d ett svagt leende.
F ö r s t n ä r h o n t a g i t b ö r d a n p å sig.
f ö r s t o d h o n, d ä r och s t a n n a d e till sist h o s e n g a m m a l fryntlig » Få se! » återtog h a n u p p m u n t r a n d e.
hur tung den var.
g u m m a och såg p å h e n n e s både färgade och ofär- R e s a!
M e d e n s k o m d e t öfver h e n n e e n v å l d - Om förmiddagarne läste h o n i en skola, o m gade gräs och eterneller.
s a m, s t o r m a n d e l ä n g t a n efter frihet, luft, l j u s, e f t e r m i d d a g a r n e gaf h o n p r i v a t l e k t i o n e r, o c h k v ä l - Sedan j a g frågat efter p r i s e t p å e n k n i p p a skära s k ö n h e t, g l ä d j e!
Efter allt d e t t a, s o m h o n g l ö m t l a r n e ville ej f ö r s l å t i l l a t t l a g a s y s k o n e n s k l ä d e r, sådana och fått besked d ä r o m, a n m ä r k t e j a g: a t t s a k n a, d ä r f ö r a t t h o n ej fått t i d t ä n k a p å, a t t hjälpa d e m m e d läxläsningen och se om hemmet.
» J a g tycker fiun ä r b r a d y r p å e n sådan liten Arbetet v a r h e n n e kärt o c h s k r ä m d e e j, m e n det fanns.
knippa. » H o n blef v a r m o m h j ä r t a t s a m t gick fort o c h h v a d s o m förtog m o d e t v a r b r i s t e n p å ö v e r e n s - M e n » frun » log p å e t t mycket knipslugt sätt och spänstigt, s o m vore h o n redan återställd.
Det stämmelse med modern.
s v a r a d e: » De ' kostar så m y c k e ' t e vara / » - », si, så jag får var också e n sådan härlig v å r d a g!
F ö r r h a d e fadern s t ä l l t s i g e m e l l a n o c h s k y m t lof a t t t a ' b r a betaldt, men » — h o n nickade m e - bort hennes litenhet.
såg h o n h e n n e s å d a n När h o n k o m h e m, såg h o n genast p å den si- n a n d e, och p å s a m m a g å n g h u m o r n lyste i hvarje h o n v a r — fåfäng, s k r y t s a m, e g o i s t i s k o c h for- denfodrade ytterrocken och eleganta spatserkäppen s k r y n k l a p å h e n n e s g a m l a ansikte, såg h o n m i g är- d r a n d e — o c h n ä r h o n s å g, v a r d e t ej a l l e n a s t i tamburen, att konsul Brink v a r p å besök.
ligt o c h trofast i ögonen — » d e ' hjälper i n t e ä n d å; m e d e g n a ö g o n, u t a n l i k s o m m e d d e n bort- H e n n e s l ä p p a r k r ö k t e s i g f ö r a k t l i g t • — s å k o m j a g h a r i n t e k o m m i t l ä n g r e ä n i den här raden för gångnes.
det s o m e t t s m ä r t s a m t u t t r y c k i ö g o n e n.
de ', j a g, fast j a g setat h ä r å sålt så m å n g a år.
O c h H o n h a d e h e l s t v e l a t g å i n till s i g, u t a n a t t » Hvad h a n måtte h a lidit!
Hur kunde h a n därför, v e t frun, ä r d e ' n o g bäst, a t t så länge jag träffa h o n o m, m e n d ö r r a r n e till f ö r m a k e t s t o d o vara så fördragsam? » Därpå tänkte och grubb- sitter " här, bara vara » gummant.ii öppna, o c h h a n h a d e r e d a n sett h e n n e.
l a d e h o n.
» Att i n t e k u n n a ä l s k a s i n m o r — a t t » Och d e t till en h e d e r s g u m m a!
» k u n d e j a g ej låta a r b e t a p å d e t d a g o c h s t u n d o c h i n t e kunna — H e n n e s h ä l s n i n g v a r k n a p p a s t höflig.
bli a t t utbrista.
M e n j a g a n m ä r k t e också, a t t dock s t ö t a s b o r t å t e r o c h å t e r b o r t s o m af t u s e n n å l - H a n v a r s t o r v ä x t, m e d r ö d l e t t, fylligt a n s i k t e, i n t e alla g u m m o r tyckte o m a t t kallas vid d e t stygn. » Det v a r detta, s o m pressade n e r h e n n e mörkt vågigt h å r o c h hvita tänder.
» En grann namnet.
o c h s t a l h e n n e s kraft.
karl » v a r a l l m ä n n a omdömet, » men d u m och in- » De ' ä ' fruarnas eget fel, » försäkrade g u m m a n be- bilsk » t i l l a d e m e r ä n e n.
(Forts.) Syskonen voro tre.
Två gossar i slyngelåren s t ä m d t o c h t v ä r s ä k e r t.
— » L å t bli a t t kalla hvar- o c h e n flicka p å tolf å r.
e n d a t r a s k ä r r i n g, n i talar v i d, å h v a r gum-na, n i I b r ö d e r n a ville h o n s e f a d e r n g å i g e n.
D e r a s köper något af, för fru — — — D e ' ä ' alldeles p å studier och framgångar intresserade henne mer s a m m a sätt m e d d e ' s o m m e d fruarnas jungfrur, ä n allt a n n a t, o c h p å d e m h o p p a d e s h o n, o a k t a d t ska ' j a g tala o m.
J a g s k r a t t a r så godt för mej själf, m o d e r n i s v a g h e t o c h o f ö r s t å n d g j o r d e allt för n ä r j a g sir i t i d n i n g e n, h u r fruarna a n n o n s e r a efter att motarbeta henne.
landsflickor.
D e ' ä ' så d a n n a efter sådana, g u b e - Lilly — systern — v a r s t r å l a n d e vacker, mjuk vars — inga a n d r a vill d o m h a — tycker n å ' n de '!
o c h b e h a g l i g, o c h m e r ä n allt a n n a t t r y c k t e h e n n e N å, så få d i en landsflicka.
E n h v a r af I d u n s ärade l ä s a r i n n o r k a n g e n o m tanken, a t t h o n k u n d e gå förlorad genom d e n a t t bland sina bekanta försälja I d u n s julnummer lätt E n s å ' n h a r emellertid i n t e så g o d t o m klädnin- ständiga s a m v a r o n m e d m o d e r n.
H o n försökte förtjäna i n prenumerationsafgiften för I d u n till n ä - gar å o m b y t e n, i n t e, å så får h o n k a n s k e s n a r t e n tränga sig emellan dem, m e n misslyckades och sta å r.
af fruns e g n a klädningar, s o m ä r u t s t y r d å g a r n e r a d blef b e h a n d l a d n ä s t a n s o m e n fiende.
N ä m n d a j u l n u m m e r u t k o m m e r liksom föregående på alla möjliga sätt.
O c h flickan, s o m k a n s k e al- » A r b e t a o c h s l i t a för a t t skaffa d e m e t t l u g n t, å r m e d o m k r i n g 3 0 sidor, d e n n a g å n g m e d bidrag drig haft a n n a t p å sej förr ä n r ä t a å släta bomulls- a n g e n ä m t lif e l l e r t i l l f r e d s s t ä l l a d e r a s fåfänga, d e t af m e r ä n e t t 30-tal författare och författarinnor, kjolen, blir j u n u s å fin s o m själfva frun — • i sina får j a g, m e n af tillgifvenhet eller t a c k s a m h e t s y - däribland flere af vårt lands förnämsta, Sålunda e g n a ögon förstås.
— A till d e n d ä r g r a n n a kläd- n e s i n t e t s p å r, » t ä n k t e h o n ofta.
k u n n a vi n ä m n a Cecilia Bååth-Holmberg, Sigrid n i n g e n passar till slut i n t e sjaletlen — å så g å r H e n n e s s i n n e blef b i t t e r t, h e n n e s v ä s e n kärft Elmblad (Toivo), Amanda Kerfsledt, Ellen Key, Sel- frun själf s t a ' å hjälper h e n n e k ö p a e n hatt, eller o c h s l u t e t l i k s o m f a d e r n s.
I b l a n d g r ä t h o n öfver ma Lagerlöf, Mathilda Langlet, Vilma Lindhé, Char- också k a n s k e h o n får en af fruns h a t t a r, som ä ' b å ' sig själf, s i t t h å r d a s i n n e o c h g l ä d j e l ö s a lif, o c h lotte Lindholm, Helena Nyblom, Mathilda Roos, Anna p l y m e r och rosor p å och s o m b r ä t t e n ä ' u p p v i k t a allt oftare k o m d e t öfver h e n n e e n l ä n g t a n a t t Wahlenberg, Josefina Weltergrund (Lea) och Eva Wig- p å i alla möjliga tokiga fasoner.
k a s t a ifrån s i g a l l t s a m m a n s o c h lefva lifvet för ström (Ave) s a m t Ernst Beckman, A.
U. Bååth, Daniel J a, så duger h o s flickan i n t e d e t sättet — å i n t e egen räkning.
Fallström, Oskar Levertin, Werner von Heidenstam, Ernst de ' talet, för d e ' ä ' så » b o n d s k t », å m å n g a g å n g e r Lundquist, Oeorg Nordensvan, Johan Nordling och Alltid v a r d e t t v ä n n e s l o c k n a n d e, h j ä l p l ö s a, blir h o n u t s k r a t t a d till å m e d — å i n t e duger d e ' Birger Schöldström m.
Textbidragen komma att bedjande ögon, s o m m a n a d e h e n n e alt taga oket te v a r a så, n ä r h o n ska ' gå i n å passa o p p — å illustreras m e d n ä r a e t t 40-tal t e c k n i n g a r af Jenny p å o c h g å f r a m å t, tills h o n s t u p a d e — l i k s o m h a n i n t e d u g e r d e t e.
v a r a så, n ä r h o n ska ' följa frun Nyström, Viktor Andrén och Edvard Forsström m. gjort.
till torget.
— — A h u r frun arbetar ä b r å k a r m e ' n a, fl.
framstående artister.
Stockholm, Qernandtt Boktr.-Aktieb, N:r 46 (204) Fredagen den 13 november 1891.
Prenumerationspris pr kvartal: Byrå: Redaktör och utgifvare: dun med Modetidning oeh ko- Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr. FRITHIOF HELLBERG.
25 (Aftonbladets nya hus).
&gt; 1: 85 Träffas å byrån kl. 12 — 1.
sker i landsorten å post- Idun ensam » 1: 20 Allm.
61 47. anstalt, i Stockholm hos redaktion.
Helena f ö d d j) m den af hagar kran- sade blommiga än- gen är bilden af friden och den stilla lyckan, är den stora staden med dess bullrande gator och torg bilden af oron och den rastlösa mödan.
Nu i seklets afton är lifvet likt den bullrande staden, där alla nerver spännas och hjulen rulla allt snabbare; och om vi, som äro denna tidens barn, låta oss af fantasien föras bort till seklets fjärran liggande morgon, se vi den gärna förlagd bland blomstrande ängar, där fåglarne sjunga och lyc- kan bor.
Men äfven där den stora staden sträcker sig ut, kan stundom lemnas en liten obebygd fläck, där gräset får grönska,och där vinden får susa fritt i trädens kronor.
Dit går den trötte oeh finner hvila och sinnets vederkvickelse.
Så händer ock, att vi, som äro barn af seklets afton, stundom midt i det bullrande lifvet kunna träffa på en vrå, där ännu den svunna morgonens stilla frid finnes väl be- varad.
I en sådan vrå fick den blicka in, åt hvilken det beskärdes att inträda i det lugna gammaldags hemmet hos numera bort- Utgifningstid: hvarje helgfri fredag.
G r af s t r ö m, F r a n z é n.
gångna enkefru doktor- innan Helena Sofia Graf- ström, född Franzén.
Där lefde kvar detta ljusa skimmer från en tid, då poesien var hvardags- gäst, som kom med vår- liga blommor in i de gömda hemmen; där möt- tes ännu denna sällsynta ro, denna stilla trefnad, om hvilka det nutida jäk- tande släktet känner så föga.
Ej under då, att dit, till detta hem, samlades såsom till en fridens till- flyktsort de, som kunde räkna sig till den åldriga värdinnans släkt oeh mång- taliga vänner; att hon för dem blef det sammanhål- lande bandet.
Hvad hon under sin långa lefnad verkat såsom husmoder i ettstortpresthus pålandet, såsom värdinna i ett gäst- fritt norrländskt hem, som länge var medelpunkt för denna trakts hela literära lif, uppskattas förvisso tillfylles af alla dem, som varit föremål för hennes omtanke och älsk- värdhet; och många äro de hjärtan, hvilkas väl- signelse oeh tack för tro- fast hjälp följt henne ge- nom lifvet.
Helena Sofia Franzén föddes den 7 september 1813 i Kumla i Nerike, där hennes fader Frans
Ej ä r d e t t i d e n, s o m ä r r ä t t a m å t t e t På lifvets längd.
Nej, det är handlingen.
O c h det är hjärtat, s o m g ö r ö f v e r s k o t t e t P å lifvets summa v i d förvandlingen.
p. Michael Franzén då såsom med sin efter Vti kyrkoherde bodde hustru Sofia Christina Wester, enka den kände skalden Michael Kring Helenas vagga ljödo de skäraste toner; " Och kärlek, frid Selma Zf ' örtröttas ej uti ditt kall; och Fanny, hennes faders sångmör, hviskade nog mången saga om frid och oskuld i barnets öra.
Xy Samma toner, som ljödo där följde s. tillika.
Då flyttade till S:t Klara i äktenskap med kyrkoherde i idkare.
Anders hvad du utsår en gång skall ' Var bizarrt?
Hon med Arthur Nordiska J) tn Hazelius.
Ea skapare, af styfbarnen, därifrån hennes ordensbiskopen af fader så och stilla.
oafsedt om uttrycket är och skola så de passa i stycke med den oljefärgstaflor, och på divansborden ligga understundom illustrerade godtköpsverk af tvifvelaktigt värde i mer granna än vackra oeh band, s. i k. äldre hus till oeh med något praktverk med genomtråkiga stål- stick, men för öfrigt af böcker litet eller intet.
Trots allt som påkostas lida många förmak &lt; ?Mcd ordning, sparsamhet och flit af Zför spiran i ditt rike, personlighet, hon har icke försökt att vara sig Som ett fel: de äro icke uttryck för egarinnans själf äfven vid förmakets anordning, och man ser icke, åt hvilket håll hennes smak tenderar.
lita till dig i ditt hem Följden blifver, enskildheter, " Och önska lli dig like.
1884 af trycket utgifna dikter.
» antika » förut befintliga möblerin- Ibland händer det emellertid, att man verkliga ~6n föresyn för alla dem, » till Helena » finnas intagna i hans att dessa rum, oafsedt några alltför starkt påminna om hvar- andra.
Kommer därtill att förmaket är ett rum, af- år 1870 enka sedt och har sedan dess intill sin död den 25 sist- lidna oktober varit bosatt i Stockholm, där hon i 3 * Lär uti kärlek, tro och hopp sin ålders hem på gammaldags vis hyllades af ^Ditt lifsmal slutligt du fyllt opp, — k.
det till och med ^Det har familjens välstånd höjt, är att begagnadt af kanske står stängdt, och att rummen, icke ens slår en till mötes, när man in- träder vilja sällan samma behagliga värme, som finnes i de öfriga ' jtivad du på lifvets åker plöjt, Xy främmande och anstrykning af ödslighet, som förökas däraf, att fDitt lifsverk skall förkunna: två söner och tre döttrar.
för familjen i hvardagslag, hvarigenom det har en Hon öfverlefves H. att öfverraskas af att få se själlösa oljetryck bland talat, dessa, som åtskilliga under den gemensamma be- älskande och vördande hjärtan.
den nekas.
högste då på många sätt £r \ led ödmjuk lön om redligt nit, sommar, så länge hans stämma ljöd, å Helena- blef anses tyskt dagen egnat en af sina sånger; och det är af Grafström måste, de hvilken Frithiof Grafström, öfvertaga- Doktorinnan Medgifvas med solida det vittra arfvet, har åt henne hvarje nämningen eller direk- är det liktydigt med något handlarne, doktor ofta A r det den grekisk- eller icke; men parant blifver det, det kan ej Välsigna rikt det lilla.
bon fick glädjen se intaga den predikstol i S:t Klara, Eller införlifvas gen, ^Ditt arlete skall göra lätt, A f dessa blef en museets nöjd och tacksam med din lott försakande hennes blef nu en huld fostermoder, och snart två söner och fem döttrar.
betala dem måhända ej göra sig reda för, vacklande och behöfver närmare bestämmas.
" Och verka i det tysta godt, A r 1838 ingick hon Abraham Grafströro, Umeå och enkling efter och Nåväl, en hop föremål, köpta i klädstånden, skulle en egen talrik barnskara omgifva henne, af egentligen efter en samlare eller, låt vara, af själfva konst- syster Henrica Elisabet Franzén.
år saker toriistilen?
Stockholm hon valde sig en make, blef också denne en skaldekonstens ren antika värdet, romerska antiken eller renässancen och sedermera till Hernösands biskopsgård.
gift k. öfver henne ock framgent, när hon med sina föräldrar ^STRANDBERG .. hvad de mena med antik.
Qå upp i skördar rika.
borta i Kumla under det hvita kastanjeträdet, fc, » antika », ehuru vi tro, att de fruar, som köpa ditt hus så styr och ställ, zÅtt trefnad råder i ditt tjäll Chorseus.
där.
Låtom oss ena icke är hemtrefligt!
för kunna!
oss om, att det Det är ofta nog ett uttryck familjens önskan att briljera för vänner och bekanta, hvaraf följden blifver, att man i grun- U l l a.
den blott skattar åt Härden; med få ord sagdt är Y i l j a ä r a t t k u n n a * det mer anlagdt på effekt än på att vara smakfullt, stilfullt och nyttigt.
Behöfva rip olott med allvar verket an, Xy Biblioteket i hemmet.
om du vill, du äfven Tian ' ZDitt strå till stacken söka.
{åjfåvlåra läsarinnor hafva sett lika många för- mak veta, att dessa rum icke äro tarfliga, långt därifrån.
Nutidens för- mak iAr hemmets värld det ädla fält, ^Du odla skall och plöja.
äro och om vi litet nogare gifva skola vi finna, att stilförbistring, man blandning och ej akt, de i allmänhet lida af en som vanligtvis ZPörvalta, väl i stort som smått, * De enkla verserna äro skrifna närmast med anledning af det tilltalande ämnet i den nyligen afslutade pristäflingen: » Huru skall kvinnan bäst kunna bidraga till höjande af familjens ekonomi? » och vilja vara ett litet försök att i bunden form uttrycka några hufvudvilkor för ett framgångsrikt sträfvande i denna riktning.
För /: s anm. vi största delen både prydliga och luxuösa, men, Rocoeco du må vinsten höja.
som till %&gt;e pund, som du att vårda fått, tÅtt man vanligen kallar » den bildade medelklassen »?
Att de, som äro skyldiga att representera genom på » Utan literatur är lifvet död. » (Gammal sentens.)
Så skall du se, om Qud så vill, jf ?å hvilken plats dig ^Herren ställt, noga taget, ett sådant där pa- sin framskjutna samhällsställning Af Ellen iiikt myran tiden ej förspill, ^Ditt välstånd sig föröka.
vi, radrum för främmande, vi som höra till hvad inverkar gör sig » chinoiserie » störande, ehuru af vore att det icke eller mindre scbablonmessiga förmaket?
En särskild stil är onekligen svår att genom- föra.
V i veta oss icke hos enskilda personer hafva sett mer i den vägen än en våning med fullt konsekvent rättsrådet rocoeco, — rummens med mönster från bond- svängda det var hos kammar- P., hvilken icke gaf sig, förrän fo- togenlampan, om- trefligare för oss, vanligt folk, hafva ett ändamålsenligare rum än det mer reda för orsaken.
älskligaste eller vilja det sin förmögenhet, måste för sina mottagningar hafva salonger, är själffallet; men i med möbler i fornnordisk stil samt mattor och väfnader grund den sista i öfrigt fot empirestil — och som felfria ett en och och fick annat annan emot sirligt äldre hem i sal i tysk re- nässans.
mod d. v. s. för vanliga ögon huller om buller; bekant, det stiligt, hvilket motsvarar sitt ända- allt detta mål helhet.
hellre svårligen bilda en harmonisk Däraf blifver icke något stiligt sagdt, stilenligt, eller, sedan det förstnämnda för alla sin hemmen, och det hela anordnadt efter parisiskt kan Men frånsedt spjärnade stil, stilarter är, som och är gjordt af tjänligaste material, hvar- man t. ex. kan tala om stil hos en simpel stuga.
Ett rum därför, hållet i mörk färgton, uttrycket förlorat sin ursprungliga betydelse och möbleradt antagit en vulgär, liktydig nästan med pojkar- stort bord, betäckt med inhemska och utländska nes illustrerade slangord råder » kilig » och » snitsig ».
Vidare för närvarande en verklig vurm för det öfver med bekväma tidningar hvilket en länstolar oeh taklampa om kring ett möjligt revuer, kastade ett fullt
tillräckligt, ehuru dämpadt ljus; klädt med en mjuk och varm golfmatta; delvis garneradt med bokhyllor eller bokskåp, delvis med étagérer för planschverk och kartor; prydt med porträtt och konstverk efter råd och lägenhet; ett rum, som hade en bestämd uppgift och uttryckte familjens personliga sympatier, där dess med- lemmar samlades om aftnarne till läsning och samspråk, och där äfven dess vänkrets skulle känna » massiv hemtrefnad », oeh hvilket där- jämte vore mycket lämpligt för att mottaga besök i om förmiddagarne; ett sådant rum förverkligade genom sin ändamålsenlighet be- greppet stil, och någonting i den vägen skulle vi vilja föreslå.
Eu högt bildad fru, hvilkens porträtt för öfrigt förekommit i lduns galleri, och som en tid vistats i Oxford, skref till oss en gång följande: » Ett bibliotek hör till en engelsk våning lika visst som ett förmak till en svensk, ehuru man äfven har sitt » drawing-room », motsvarande sa- longen hos oss, hvilket är familjens egentliga samlingsrum.
I biblioteket mottagas familjens juridiska biträde, affärsmän eller hvilken som helst, med hvilken man önskar ett enskildt sam- tal och där afhandlas äfven viktigare tilldra- gelser inom familjen.
Huru många böcker biblioteket innehåller, beror helt och hållet på egarens rikedom och beläsenhet, men det har alltid sina standardböcker: Shakspeare, Bunyan, Macaulay, Pope, Lamb m.
fl., och hvad bättre är, man läser i dessa böcker, ty att icke kunna uppfatta ett citat ur Shakspeare och Bunyan skulle vara nedsättande för en lady och höjden af förödmjukelse för en gentleman. » Säga hvad man vill om de stolta briterna, ett är visst, att hvad komfort och hemtrefnad beträffar, äro de den främsta nation i världen, ocb, liksom vi, hafva äfven de det Ijufva ordet hem.
Skulle nu icke vi, som icke hafva engelska rikedomar till vårt förfogande och följaktligen icke kunna hafva både » drawing-room » och biblioteksrum, kunna nöja oss med det senare eller t. ex. med en hopslagning af båda till ett?
Skulle vi icke vinnlägga oss om att i våra hem få något, som vi kunde kalla biblio- teket?
Och härmed äro vi inne på det egentliga syftet med denna lilla uppsats.
Må man icke förskräckas för ordet bibliotek!
Ett bibliotek bildas icke därigenom, att man sammanför en nästan oräknelig massa böcker.
En vald sam- ling om ett par, tre hundra volymer kan un- derstundom långt snarare kallas ett bibliotek än en samling af två, tre tusen icke valda.
En folkskockning är icke det samma som en trupp.
A t t ega böcker, som man hvarken vill eller kan läsa, böcker pä för oss obekanta språk o. s. v. vittnar icke fördelaktigt för ega- rens vare sig teoretiska eller praktiska sinne.
Bokhandlarne göra oss den ej alltid välkomna tjänsten att påskicka oss böcker, som stanna hos oss af icke bättre skäl, än att vi icke kommit oss för att återsända dem, eller att de hos oss blifvit solkiga.
Somliga, böcker hafva vi ärft, ja, kanske andra hafva gjort sig skyldiga till det fel, för hvilket vi icke alltid kunna fritaga oss, nämligen att af böcker göra judas- presenter för att blifva dem kvitt.
Korteligen: våra boksamlingar hafva bildats planlöst, slump- vis, på höft, och intet under är, om åtskilliga af deras beståndsdelar ingifva oss leda.
Låtom oss vara stränga i vårt val af böcker.
Gifvet är att all sådan literatur, som kan innebära faror för de unga, måste vara absolut bannlyst.
Ingen nämnd och ingen glömd, men vi räkna till för ungdomen skadliga böcker ej blott de direkt osedliga, utan äfven sådana, som göra själen till en vekling, såsom Dumas ' och Sue ' s opiidrömmar o. s. v. Hvilka böcker böra då finnas i ett vanligt bildadt hem?
Först oeh främst, utom alla böckers bok och vår kyrkas godkända lärare, våra klassiska författare: Tegnér, Runeberg, Stagnelius, Wallin, Geijer, fru Lenngren, Franzén, ja, Bellman m. fl.
De af utlandets stora skalder och för- fattare, hvilka literaturhistorien ställt främst, böra icke heller saknas på deras eget språk, så vidt man kan läsa detta; i annat fall har man af Shakspeare, af Dickens, af Thackeray goda öfversättningar, så ock af Turgénjew och Tolstoy; äfven Schiller och Goethe finnas till stor del i svensk tolkning, och af franska för- fattare finnas t. ex. Racine och Moliere till- gängliga i öfversättning, för att icke tala om senare författare.
La Fontaines fabler få icke glömmas; det är en blid bok, full af stämning, och gör allt skäl för benämningen klassisk.
Därnäst komma arbeten i historia, framför allt vårt eget lands, oeh geografi samt natur- vetenskap o. s. v. Öfver hufvud är det skäl att ega uppslagsböcker i rätt mänga ämnen, och om man förr något försmädligt yttrade sig om konversationslexika och den bildning, som hemtades ur dem, så gör man det ej nu mera.
Tiden är för en nutidsmänniska så intecknad och splittrad, att den bekväma vägen till upp- lysningars erhållande, som ett godt konversa- tionslexikon erbjuder, just ett sådant, som vi nu snart ega färdigt, är en verklig fördel.
Men att gifva råd i fråga om böcker, som för öfrigt böra finnas i familjens gemensamma bok- samling, vore en förmätenhet, till hvilken vi icke vilja göra oss skyldiga.
A t t emellertid de böcker, som representera det nu, i hvilket vi befinna oss, ieke få vara uteslutna, faller af sig själft, men ett är härvid att anmärka, att de äldre böra läsa dem först, för att, därest de äro af destruktiv halt, undanskaffa dem för de yngre.
Men med böcker är det en egen sak.
De måste vårdas och skötas.
Låt dem ligga och blifva neddammade i vråar och hörn, blifva solkiga och trasiga, och detta deras yttre för- fall skall för ens föreställning liksom förringa deras inre värde, ungefär som den orena bord- duken försimplar den utsöktaste måltid.
Men låt dem få goda band, hvilket numera är lätt, sedan bokbinderiet åter fått ett uppsving hos oss, så att det godt kan täfla med utlandets, och stå ordentligt uppställda oeh damfria i sina skåp eller på sina hyllor, och de skola icke endast blifva en af de vackraste prydnaderna i våra hem, utan äfven våra kära vänner.
I vår » Waste-book » hafva vi antecknat föl- jande vackra ord, hvilka vi tillåta oss citera: » Utan att vara gammal, är jag redan vid den åldern, då man har flere vänner under än ofvan jord.