Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende å den af motionären gjorda framställning, får Utskottet vördsamt anföra, att, då, på grund af den lifligare kommunikation, som numera eger rum emellan vårt land och utrikes orter, och genom ett, till följd af en mera utbildad industriel anda, noggrannare iakttagande af de i främmande länder gjorda uppfinningar eller förbättringar i slöjd och konst, dessa uppfinningar hastigt och allmänt här i landet blifva kända och med lätthet kunna hit införas, anser Utskottet rättigheten för en person att, med andras uteslutande, få af desamma sig begagna, så väl innefatta ett förnärmande af det allmännas rätt, som ock medföra ett mehnligt inflytande och en hämmande verkan på den ständiga utveckling, som måste fortgå uti hvarje lands industri, om deri skall kunna ega bestånd bredvid och uthålla täflan med andra länd rs industriella verksamhet; hvadan Utskottet, med understödjande af motionen, vördsamt tillstyrker, det liikets Ständer må hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, att i den förnyade Patent-förordning, som, enligt hvad ofvan ornförmäldt blifvit, kommer att i nåder utfärdas, ej malte införas det uti 3 mom. af 3 § i nu gällande förordning om pa‘enter förekommande' stadgande om rättighet till erhållande af patent för införande af i andra länder kända, men här i riket förut ej verkställda, uppfinningar i slöjd och konst.
Stockholm den 4 April 1848. ttih. till R.
Prot. 1847 och 1848. 8 Sami. 15 Haft. S STOCKHOLM, w. F. dalman, 1848.
Ålin ». Besv.- och Ekon.-Utskoltcts Betänkande, N:o C6. 1 JW 66.
Ank. till Exp, Utsk, den 14 April, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af nicki motion om förklaring af 10 oell uj $$ i 3 ar!, af Kongl. Maj.-ts nådiga instruktion för i k ags- och Jägeri-staten i Riket den 16 Mars i838.
Bon le ståndet har till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskol tels behandling remitterat ett af riksdagsfullmäktigen Sven Isacsson från Kalmar län afgifvetl memorial, innefattande anhållan derom, att då 10 och 14 §§ af Kongl. Maj:ts nådiga instruktion för skogs- och jägeri-slaten i riket den 16 Mars 1838, jemte föreskrift, att utsyning af vilke skall af vederbörande jägeri-betjente, så vidt sig göra låter, inom den 10 Oktober hvarje år verkställas, — hvilket stadgande, efter motionärens tanka, gåfve anledning till den förmodan, att fällning och afhemlning af virket dagarna derpå borde ega rum, — tillika innehåller, att det fällda virket får afhemtas ända till medlet af nästpåföljande April månad, hvaraf äter inträffat, att de, som en dylik utsyning erhållit, utom den resa, de för sådant ändamål företagit, ytterligare besVärats med- tvenne färder, nemligen en för virkets fällning och en för detsammas afhemtande, Rikets Ständer måtte, lill afhjelpande af ett sådant förhållande, hvilket, serdeles för mera aflägse boende hemmansegare, vore i hög grad betungande, öfver omförmälda 10 och 14 §§ af ofvan åberopade nådiga instruktion meddela den förklaring, att fällning oell afhemtning af det virke, som blifvit utsynadt, må följande dagar efter utsyningen verkställas af de hemmansegare, hvilka sådant åstunda, och icke, såsom nu eger rum, utsträckas till April månad, vid hvilken årstid hellof af ved mindre är förhanden, samt tjenligt väglag för densammas afhemtning dessutom vanligen saknas.
Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande; och ehuru 14 § i ofvan åberopade Kongl, instruktion synes åsyfta, att liden för afhemtning af utslämpladt virke, hvilken är utsträckt till medlet af April månad, af vederbörande sålunda beslämmes, atl, så fort tjenligt väglag efter fällningen inträffar, kungörelse om afhemtning utfärdas; likväl och som, efter Bih.
Ull 11.
Brot. 1847 Sj 1848, 8 Sami. 16 Haft, 1 2 Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskotlets Betänkande, N:o 67. hvad Utskottet inhemtal, till följd af olika tolkning af nyssberörda stadgande, det inträffat, alt virkets afhemtande blifvit genom kungörelsens sednare utfärdande förd röjd l ända till den uti merberörda § derföre bestämda sednaste tid, hvilket förfarande, med afseende å hemlorslingen, medfört flera olägenheter, finner Utskottet sig böra, uppå dessa skäl, i så måtto tillstyrka bifall lill motionärens framställning, alt Ulskollet vördsamt föreslår Rikets Ständer att, i underdånig skrifvelse, hos Kongl. Maj.-t anhålla, det Kongl. Maj;t läcktes, uti 14 § 3 art. af Kongl, instruktionen för skogs- och jägeri-staten i riket den IG Mars 1838, i nåder låta införa ett sådant tillägg, hvarigenom stadgades, att jägeri-beljeningen bör utsätta första afhemtningsliden sednast under Januari eller Februari månader följande året efter det utsyningen skett.
Jfo 61 Ank. lill Exp.-Ulsk den 14 April, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om utvidgad unidesrätt inom Bergslagen.
Bonde-ståndet till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottets handläggning remilteradt memorial, bar riksdagsfullmäktigen Anders Jansson från Westmanlands län, efter framställning, hurusom de band, hvarmed jernhandleringen här i Jandet under flere århundraden varit fjettrad, menligt inverkat på denna handtering och hindrat densamma att vinna den utveckling, som den eljest kunnat uppnå, anfört, att genom Kongl. Maj:ts nådiga förordning den 27 April 1846 visserligen en fri och obegränsad smides- och vågföringsrätt blifvit beviljad jeruverksegare utom bergslag och i vissa fall egare af verkstad inom dessa orter, samt tillstånd lemnadt åt hytte-egare att, då deras tackjernstillverkning under sednast förflutna 10 åren i medeltal uppgått till minst 2500 skeppund, inom bergslag anlägga nya smidesverksläder; men att, enligt dessa stadganden, deraf största fördelen tillskyndades bruksidkarne, få bergsmän Allm. ffuiv och Ekon.-U Iskot tels Betänkande, N:o C7. 3 skulle komma i åtnjutande af utvidgad smidesrält.
Bergsmannen, som från längre tider tillbaka varit i besittning af den inskränktare smidesrätligheten, vore likväl vid böter ålagd alt hafva stadde arbetare för sin verkstad, så väl som brukegaren; men då denne sednare tillätes att drifva sin smideslillverkning under liela året, måste den förre dermed upphöra, så snart lian tillverkat det för honom bestämda skeppundlal, ehuru försedd med egna rudimaterie!*.
En sådan inskränkning af enskildes verksamhet i en för landet så vigtig näringsgren, som den ifrågavarande, öfverensslämde icke med de åsigter om allmän näringsfrihet, hvilka numera gjort sig gällande.
Oell har, med anledning häraf, motionären anhållit om Rikets Ständers medverkan dertill, att hytte-egare eller bergsmän måtte tillerkännas fri och oliegränsad smides- och våglöringsrätt för sina verkstäder, utan att dervid bindas af del vilkor, ofvanberörda Kongl, förordning bestämmer, med skyldighet likväl att, för en sålunda utvidgad tillverkningsrält, till staten erlägga skatt i förhållande lill beloppet af hvars och ens tillverkning.
Sedan frågan 0111 en i allmänhet utvidgad smidesrätl, så väl inom som utom bergslag, vid flere riksdagar utgjort föremål för Rikets Ständers öfverläggningar, och Rikets Ständer dervid yttrat den öfverlygelsen, att, med borttagande af de band, hvilka voro hinderliga för jernhandteringens utveckling och ändamålsenliga bedrifvande i stort, full frihet borde förunnas åt jerntillverkare inom riket att idka sin näring så, som de med sin fördel funné mest förmånligt; men alt, då en sådan frihet, på en gång medgifven, ulan ytterligare förberedelser, skulle åstadkomma en allt för hastig brytning i förut varande förhållanden, byggda på gällande, om också till sin grund oriktiga, lagar, det vore nödvändigt, alt inskränkningen endast successift upphörde, och att för öfvergången till friheten bestämdes vissa lider, på det hvar och en måtte hafva rådrum för de nödiga förberedelserna, genom utvidgande af sina verk eller genom andra åtgärder, hvilka det förändrade förhållandet kunde påkalla, samt att under denna öfvergångsperiod jemväl blelve nödigt, att den gällande skillnaden emellan bruk inom och atom bergslag i någon nion bibehölles; så anhöllo, i öfverensstämmelse med dessa åsigter, Rikets Ständer vid 1840 och 1841 årens riksdag hos Kongl. Maj:t underdånigst, att, hvad de egentliga tackjerns-bergslagen beträlfade, följande stadganden måtte blifva utfärdade, nemligen: l:o Under de första fern åren medgifves, att vid tackjernshytta, der tackjernshlåsningen under de sislförflulna 10 åren uppgått till minst 2,500 skeppund årligen, må begagnas en härd med oinskränkt smidesrätl; 4 Allm.
Besv. och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 67. 2:o
Under de derpå följande fem åren beviljas oinskränkt smidesrätt för alla inom bergslagen befintliga verkstäder, äfven då de äro förenade med tackjernshyttor, så vida bylte-egarne afsäga sig den för tackjernsblåsningens bedrifvande beviljade friheten från roleringen och vissa andra hemmansbesvär; 3.0
Efter tio års förlopp medgifves fri rättighet aLL äfven inom bergslagen anlägga jernbruk, samt oinskränkt smidesräll; dock att, då sådan anläggning förenas med lackjernshytla, hyltelaget afslår från bergsmansfriheLerna; hvarefter Rikets vid 1844 och 1845 årens riksdag församlade Ständer i underdånighet hemställde, alt då, genom bestämmandet al’nyssnämnda föreslagna lillverkningshelopp, såsom vilkor för rättighet att vid lackjernshylla begagna en härd med oinskränkt smidesräll, högst få masugnar skulle komma i åtnjutande af en sådan rättighet, Kongl.
Majit måtte i nåder förklara, att, der 2:ne masugnar under de sislförflulna tio åren halten årlig tillverkning af sammanlagdt 2,5(10 skeppund tackjern, en stångjernshärd med oinskränkt smidesrätt må anläggas.
OgIi har Kongl.
Majit, i anledning af dessa underdåniga framställningar, den 27 April 1846 låtit utfärda
Dess nådiga förordning, angående slångjernssmidel och d u gröfre jernförädlingen, genom hvilken författning blifvit, hvad de egentliga tackjerns-bergslagen angår, stadgadt: att för de inom nämnda bergslag förut" tillåtna verkstäder för stångjerns smide, slålberedning eller annan jernförädling, hvilka äro grundade på egne, från ortens tackjernsblåsning afskiljda, skogstillgångar, en oinskränkt tillverkningsrält må ega rum; att egare af eller delegare i en eiler 2:ne närbelägna tackjernshyttor må vara tillåtet alt å ettdera al dessa hyttelags område anlägga och begagna en stångjernshärd eller annan smältverkstad med oinskränkt tillverknings- och vågföringsrält, såvida behörigen styrkes, att lackjernsblåsningen för de hyttedelar, hvilkas egare vilja verkstaden anlägga, under näsLloiflutna tio år, i medeltal, årligen utgjort minst 2,500 skeppund, samt att en lika stor tackjernstillverkning äfven framgent kan fortsättas; att egare af inom sagde bergslag förut befintlig stångjernshärd, som icke är grundad pä egne, från ortens tackjernstillverkning afskiljde, skogstillgångar, likaledes må vara berättigad att, enligt samma grunder, utvidgad tillverknings- och vågföringsrätt erhålla; kunnande desse jemväl, i händelse deras årliga tackjernstillverkning uppgår lill lägre belopp, än ofvan omförmäldl blifvit, för sine verkstäder erhålla oinskränkt tillverknings- och vågföringsrält, derest de un - Allm.
Bcsv.- och Ekon.-UtskolUU Betänkande, N:o G 7. derkasla sig ilen inskränkning i bergsmansfrihelerna, sorn i vederbörlig ordning kan varda besliimd.
Derjeinle bar Kongl. Majit uli ifrågavarande nådiga förordning, sorn iorsl den 1 sistledne November trädl i verkställighet, förklarat, alt, i anledning af Rikets Ständers underdåniga hemställan om ytterligare utsträckning efter fem år af den frihet i jernhandleringen, som ansetts böra lill en början för en sådan tidrymd medgifvas, Kongl.
Majit ville framdeles taga i öfvervägande, om och i hvad män någon ytterligare utsträckning i sagde frihet då lämpligen må kunna stadgas.
Då af hvad sålunda blifvit framstäldt synes, att en öfvergång till mera allmän smidesfrihet jemväl inom bergslagen genom Kongl. Majlis nådiga åtgärd blifvit beredd, oeb Kongl.
Maj t, med afseende å Rikets Ständers underdåniga framställning om nödvändigheten af endast successivt skeende Utsträckning af den frihet i jernhandleringen, som ansetts böra till en böljan för fern år medgifvas, ullofvat alt framdeles pröfva, om och i hvad mån en ytterligare utsträckning af nämnda frihet må ega rum, har Utskottet, — som visserligen anser undaurödjandet af alla hinder för jernhandteringens fria utöfning utgöra det verksammaste medlet till denna handterings uppmuntrande och ett bland vilkoren för dess fullkomliga utveckling och förmånligare bedrifvande, men ock fäster behörig vigt dervid, alt, med hänsigt till enskilda rättsförhållanden, varsamhet vid en sådan öfvergång till en friare näringsulöfning iakltages, och att i della afseende, jemlikt Rikets Ständers förut lilikäunagifna åsigter, vissa öfvergångs-perioder ega rum, under hvilka de förut varande inskränkningarne successivt upphöra, — funnit att, genom bifall för närvarande till den af motionären yrkade utsträckning af bergsmännens smidesfrihet, de af Kongl.
Maj;t och Rikets Ständer, för beredandet af en allmännare frihet i handteringen, redan antagna grunder skulle frånlrädas. och att en sådan åtgärd vore så mycket mera olämplig, som den författning, hvaruti ändring nu åsyftas, så nyligen träd t i verkställighet, att verkningarna af densamma icke ännu kunnat med tillförlitlig säkerhet bedömas, samt i följd deraf någon anledning för en bastigare öfvergång till en mera vidsträckt näringsfrihet ej helier kunnat hemtas; och tillstyrker Utskottet alltså, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
6 Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottels Betänkande, N:o 68.
J\£ 68.
Ank. till Exp.-Utsk. den 17 April kl. 2 e- in.
Betänkande, i anledning af väckta frågor, att antingen Biskopsembetena må af skaffas, göromålen öf ver flyttas på Domprostarne och stiftstädernas pastorer, lönerna indragas till statsverket samt biskopsprebende-pastoraterna förklaras för konsistoriel/a gäll, elter ock minskning ske i Bi koparnes löner.
Inom del Hederv.
Bonde-ståndet hafva, i föreniimnda afseende», blifviL vackla och lill Allmänna Besvärs- och Ekonomi-ulskotlels Behandling remilterade följande motioner: l:o af riksdagsfullniiigligen Johannes Andersson från Skaraborgs län, med hvilken sig förenat Petter Gabrielsson lian Kronobergs Yi\n, Johan Petter Andersson från Elfsborgs län m. fl. derom, all biskoparnes indelningar måtte till stalsverket indragas, men deras embelen och värdigheter forlfar ra, genom öfverflytlande, vid nuvarande innehafvares afgång, på domprostarne eller stiflslädernes kyrkoherdar; och har motionären, ”på det han "icke måtte komma i beröring med Konstitutions-Utskoltet, dit (lågan eljest "hörde lill följd af biskoparnes sjelfskrifna representationsrätt, ansell klo”kast, om namnet biskop ännu stöde qvar i vår statsförfattning”; 2:o af riksdagsfullmägtigen Lars Magnus Knutsson från Östergöllrland, understödd af Magnus Månsson, Anders Jonston m. fl, likaledes om biskops-embetenas indragning, såsom i motionärens tanka öfverjlödiga, hvilket han förmenat bevisas, dels deraf, alt kyrkans angelägenheter icke skola hafva blifvit försummade, under biskoparnes frånvaro från sina stift vid riksdagarne, dels deraf, att biskopar, utan olägenhet för christna kyrkan, redan länge icke funnits i åtskilliga stater, och såsom skadliga, dels derigenom, att deras tillvaro motarbetade den broderliga jeinulikheten, sorn vore en af chrisina kyrkans grundpelare, dels ock till följd af det ofördelagtiga sätt, hvarpå själavården blefve handhafd i biskoparnes prebendepastoraler, samt dels slutligen derigenom, att de tillskyndade staten en ansenlig utgift, som vore till intet gagnande, men genom hvars undvikande flera behöfliga åtgärder kunde vidtagas; hvadan såsom ett förslag lill öf - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, iY’:o G8. 7 verläggning oell beslut serskildt är hemslälldt: l:o alt alla biskops-embeten, med undanlag af de i Upsala och Lund, matie, vid nuvarande innehafvares afgång, afskaffas; 2:o att deras göromål må uppdragas åt domprostarne eller kyrkoherdarne i hvarje sliftstad; 3:o att deras löne-inkomster malte indragas till statsverket eller efler behof anslås till lägre'presterskapels lönelörbällring; samt 4:o att deras prebende-paslorat målte varda för konsistoriel la gäll förklarade; men ock, lör den händelse att biskops-embetenas afskaflande icke skulle kunna tillvinna sig kraft af Ständernas beslut, såsom ett annat, förslag lill afgörande, ärj yrkad en på billighet grundad minskning i biskoparnes löner, om utarbetande af förslag hvartill underdånig anhållan hos Kongl.
Maj:t motionären ansåge böra göras; 3:o af riksdagsfullmägtigen Petter Johan Pettersson från Jönköpings län, biträdd al Jons Mänsson och Pehr Nilsson jerrnäl derom, all, efter nuvaiande innehafvares död, biskops-embelels löne-inkomster måtte indragas och dess åligganden öfverflyltas på domprostarne, med titel af biskopar, och i slilL, der ingen domprost funnes, på den äldsla consistorialis, med titel af superintendent eller dylikt och med förbindelse att, emot lämpligt arfvode, bestrida biskopens embelsbefaltningar; finnande motionären den invändning, ”att biskoparne äro beståndsdelar af vår representation och att indragning af deras embeten ej kan ske, utan förändring af grundlagarne,”— en stötesten, som dock skulle kunna undvikas, på sätt förrbemäldt är—genom den föreslagna öfverflyttningen af embetels åligganden jemte namnet på domprostarne och äldsta consistorialis, vara till fullo besvarad, desto mera som dessa grundlagar på intet ställe bestämde, huru många biskopurne skola vara.
Dessa motioner, med hvad mera i dem omständligen är anfördt, har Utskotlet i behörigt öfvervägande tagit, och hvad först beträffar den i dem alla framställda frågan om biskops-entbetenas af skaffande, utom i Upsala och Lund, om biskopsgöromålens öfverflytlande på domprostarne och lönernas indragning lill statsverket samt Liskops-prebende-pasloralernas förklarande för konsistoriella; så, ehuru förslag i enahanda syftning under åtskilliga föregående riksdagar förekommit och af de sammansatta Stals- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-ulskotten, efter från liks-stånden erhållna remisser, varit lill behandling upptagna och jemväl med tillstyrkande afgjorda, hvarefter dock frågorna härom hos Rikets höglofl.
Ständer förfallit genom två stånds olika beslut emot två till bifall och afslag; likväl och enär, såsom det deremot vill synas della Utskott, i händelse af bifall 8 Allm, B t sv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o GS, till enahanda framställningar, deraf likväl nödvändigt måste blifva en följd, att ordalydelsen i den 29 och 30 §§ regeringsformen samt 13 § riksdagsordningen, såsom lämpade efter nu bestående förhållanden, måste underkastas erforderlig förändring, hvarom ock, i ett sammanhang med hufvudfrågan, förslag borde, efter Utskottets tanke, Rikets högloft Ständer föreläggas till antagande, en åtgärd åter, som jemnlikt 53, 56 och 81 §§ regeringsformen samt 29 § riksdagsordningen, ingalunda tillkommer Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet att vidtaga, och då, genom vissa biskopsetnbetens vrkade indragning, en inskränkning skulle, emot redan åberopade 29 § i regeringsformen, uppkomma i Konungens, af grundlagen skyddade, rätt att utnämna dessa biskopar, med hvilkas val, som då ock skulle upphöra i sliftena, likväl nu förhållas skall ”efter förra vanligheten’’ samt dessutom genom biskops-prebende-pasloralernas förklarande för konsisloriella, Konungens enahanda höga rätt att, enligt 30 § regeringsformen, tillsätta regal a pastorat, hvartill dessa prebenden nu räknas, jemväl blef.ve för nära trädd, har Utskottet, som för sin del är öfvertygadt, att denna fråga, i ett mera utredt skick och med förslag till deraf beroende grundlagsförändringar, bort af motionärerne hos Konstitutions-utskottet i behörig ordning- efter befogenhet anmälas, af alla dessa sammanlagda omständigheter och för att icke uppsåtligen göra sig skyldigt till det kringgående eller ’’undvikande af grundlagarne ”sorn af tvenne bland motionärerne öppet erkännes vara med deras förslag i närvarande skick åsyftadt, måst finna sig uppmanadt alt hos Rikets högloft.
Ständer härmed vördsamt anmäla, det
Utskottet af ofvan anförda grundlags-stadganden anser sig i allo förhindradt att med motionerna i denna del någon befattning taga.
Hvad åter angår det sednare förslaget i Lars Magnus Knutssons motion , rörande minskning i biskoparnes löner; så och då motionären sjelf härutinnan icke framlagt något förslag, hvilket ej heller Utskottet, i ärendets outredda skick, tilltrott sig kunna åstadkomma, helst dertill erfordras, och blott efter längre omgång och lid kan erhållas, en mängd noggranna och mera speciella upplysningar för ett fullt rättsenligt bedömande af ärendet i hela dess vidd, anser Utskottet sig icke kunna i vidsträcktare mån understödja detta motionärens förslag, än att vördsamt tillstyrka, det Rikets högloft.
Ständer måtte, genom underdånig skrifvelse, hos Kongl. Majit anhålla, l:o alt Kongl. Maj:t täcktes låta Allm. Ucsv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 68.
9 Såla företaga en fullständig undersökning i afseende å biskoparnes löneförmåner, hvarigenom deras rätta belopp blefve ulröndt, och derefter till Rikets näslsammauträdande
Ständer framlägga nådigt förslag lil) en sådan ny reglering af desamma, att stiftens styresmäns löner Liefve mindre höga och Kunnare fördelade, än sorn för närvarande eger rum; samt 2:o afl alla de genom den föreslagna regleringen ledigIditvande prebende-pastoraler måtte, vid nuvarande biskopars frånfälle!), sned egna kyrkoherdar förses och öfriga då möjligen uppkommande disponibla tillgångar användas till löneförbättringar ål de prester och skollärare, sout deraf kunna företrädesvis vara i behof.
Slockholm den 31 Mars 1848.
Emot första punkten af delta betänkande, hvarigenom Utskottet förklarat sig, af anförda skäl, förbind rådi alt. taga någon befattning med den väckta liågan om biskops-embetenas afskaffande, anmäldes följande reservationer : l:o af Herr von Engeström:
'Mot Utskottets behandling af de motioner som utgöra föremål för delta betänkande, får jag mig vördsamt reservera, enär Utskottet, enligt min uppfattning af riksdagsordningen, hade bordt, antingen inom föreskrifven lid, med afgifvet utlåtande, återlemna de motioner, som Utskottet ej ansett till dess befattning böra, öfverlemnande till Rikets Ständer att besluta, huruvida desamma af Allmänna Besvärs- och Ekonomieu t skottet skulle upplagas, eller ock dem till behandling och afgörande företaga.”
Härmed förenade sig Herrar Winge, Rohnstedt och Palmeer.
'2:o af riksdagsfullmäktige!!
Lars Magnus Knutsson från Östergöthlands län: ”Då den af mig väckta fråga om biskops-embetenas indragande blifvit hos Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet, genom en (1) rösts pluralitet, ansedd vara en grundlagsfråga och såsom sådan tillhörande Konstitutionsutskottets behandling, men ag icke kunnat deruti instämma, har jag velat härmed gifva min motsatta åsigt och skälen för densamma tillkänna.
Jag anser för olika ämnen biskops-embetenas tillvaro och de rättigheter, dessa Bih. lill II.
Brot. 1847 Sj 1848, 8 Sami. 16 Haft. 2 10 Allm.
Besv,- och Ehon.-Ulskottets Betänkande, N:o 68. embetens innehafvare förunnas, samt den stadgade ordningen for deras tillsättande.
Det förra förekommer icke i grundlagarna, utun endast det sednare.
De delar af grundlagarne, hvarå Utskottets pluralitet velat grunda sitt beslut, innehålla nemligen, 13 § riksdagsordningen: att biskoparne skola kallas till riksdagarne; 29 § regeringsformen: ali Konungen Lill biskop utnämner en af tre [öreslagne.
Härigenom bar endast det blifvit grundlagsstadgande, att biskoparne i»ro sjelfskrifne representanter, samt att biskops-embeLen vid inträffande ledigheter, eller upprältadl förslag, ålerbesältas af Konungen.
Men hvarken dessa eller andra §§ af grundlagarne föreskrifva, alt klerecislaten skall hafva en underchef eller att kyrkans angelägenheter skola af biskopar hundhafvas.
Det synes derföre påtagligt, att orsaken, hvarföre biskopar omnämnas i grundlagarne. onekligen arden, alt, då biskopar funnes vid grundlagarnes antagande, man fann nödigt i grundlagen bestämma, huruledes de skulle lillsältas, och att, emedan preslerskapet skulle utgöra ett liks-stånd, man ansåg biskoparne, såsom de högste ecklesiastik-ljenstemännen, böra vara sjelfskrifne representanter inom detta stånd.