Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I följd af Kongl. Maj:ts under den 18 November 1847 till Rikets Ständer aflåtna nådiga proposition „(N:o 20) om åtskilliga förändringar uti gällande föreskrifter om Beväringsmanskapets vapenöfningar och tjenstgöring, hade hos Rikets Ständer öfver detta ämne öfverläggningar egt rum, hvilkas resultat Ständerne uti underdånig skrifvelse af den 8 Juli 1848, N:o 124, Kongl.
Majit tillkännagåfvo, Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 7 och på grund hvaraf Kongl. Majit derefter utfärdade
Dess nådiga Kungörelse af den 13 Februari 1849, angående ändringar och tillägg i Kongl.
Kungörelsen den 27 Oktober 1812, om utskrifningssätlet och inrättningen af allmänna beväringsmanskapet, samt Dess nådiga Förordning angående allmänna beväringsmanskapets mönstringar och öfningsmöten, likaledes af den 13 Februari 1849.
Med afseende å sättet, huruledes de nya föreskrifterna blifvit i vissa punkter (illämpade, har nu Nils Andersson, riksdagsfullmäktig från Christianstads län, efter att inom sitt Stånd hafva tillkännagifvit anledning vara till anmärkning mot Konungens rådgifvare i kommandomål, Statsrådet och Chefen för Landtförsvars-departementet, och derå erhållit remiss lill Konstilutions-utskottet, uti ett till Utskottet öfverlemnadt memorial anmärkt, att, då Rikets Ständer, ehuru de å ena sidan, på sätt omförmälda underdåniga skrifvelse N:o 124 innehåller, bifallit förslaget i lista punkten om beväringsmanskapets fördelande på stående, så väl indelda som värfvade, stamtrupper af landtarméen och vissa dels värfvade, dels indelda sjötrupper, likväl å den andra, med ogillande af förslaget i 2idra, 3idje och 4:de punkterna vidkommande de delar, som angingo utsträckning af tiden för vapenöfningarne, inkallande af blott en viss del af första beväringsklassen årligen till sådana öfningar, m. m., förklarat sin åsigt och önskan vara, alt med beväringsmanskapets uttagande till vapenöfningar dädanefter som dittills borde förhållas, det med afseende å allt detta hos menige man på landsbygden väckt både förundran och missnöje, då redan år 1849 förändradt öfningssätt för beväringsmanskapet i vissa bygder infördes, och detta under året 1850 till än flere orter utsträcktes, samt derigenom icke blott för enskilde, utan ock för staten ökade kostnader föranleddes; och som befallningen härom utgått i kommandoväg, har Nils Andersson på sådan grund ansett sig böra mot Konungens Rådgifvare i kommandomål rigta sin anmärkning rörande dessa afvikelser från Rikets Ständers beslut och de år 1812 af Konung och Ständer fastställda grundvilkor för beväringsmanskapets inrättande.
Då det i Stats-rådet öfver blandadt Landt- och Sjöförsvars-ärende den 13 Februari 1849 förda protokoll, hvarest förekomma de rådslag och tillstyrkanden, som föregingo utfärdandet af Kongl. Kungörelsen och Förordningen af samma dag rörande det nya förhållandet med Bevärings-manskapets öfningar, icke innefattar något, som lemnade upplysning om de anmärkta punkterne, har Utskottet begärt och undfått del af de generalordres för åren 1849 och 1850, hvarigenom närmare föreskrifter om bevärings-öfningarne enligt det nya systemet blifvit meddelade.
Den första af dessa ordres, daterad den 31 December 1849, bestämmer, enligt uppgjorda listor, närmare de områden, från hvilka samtlige regementer och korpser skulle erhålla sitt beväringsmanskap-; den andra, daterad den 15 April 1850, innehåller de föreskrifter, som skulle lända till efterrättelse vid beväringens inkal - Konstitvtions-Ut skot tels Memorial, N:o 6. lande och förskickande till de bestämda öfningsplatserna m. m.
Jemte dessa handlingar har Utskottet dessutom fått sig tillsänd afskrift af en under den 15 Februari detta år utfärdad General-ordre, hvilken, med afseende å vunnen erfarenhet under första året om olämpligheten af de nja bevärings-områdena, anbefaller uti dem, genom bestämmande af kortare afstånd från öfningsplatserna, betydliga ändringar till fördel för beväringsmanskapet.
I anseende till det obestämda i sjelfva den faktiska omständighet, som utgör föremålet för riksdagsfullmäktigen Nils Anderssons anmärkning, har väl någon egentlig pröfning deraf icke kunnat ega rum; men Utskottet har likväl fästat sin uppmärksamhet vid de följder, som af de nya beväringsområdenas ordnande uppkommit i så måtto, att beväringsynglingar derigenom, såsom de insända handlingarne utvisa, blifvit till öfningsplatser flerestädes på betydligt afstånd från deras respektive län förskickade och införlifvade med regementen af annat vapen i andra län.
Till upplysning härom må här exempelvis anföras kommenderingarne för år 1850 af beväringsmanskap: från Westmanlands, Östergöthlands och Nyköpings län till Stockholm; från Kronobergs län till Christianstad; från Jönköpings län till Calmare län; från Hallands län till Westgöta-Dahls, Skaraborgs och Elfsborgs regementen; och från Malmöhus län till Wendes artilleri i Christianstad; samt för år 1851: från Upsala län till Svea Lifgarde; från Hallands län till Jönköpings regemente; från Kronobergs och Jönköpings län till Calmare regemente; från Stockholms län till Uplands regemente; från Westmanlands län till Uplands regemente; från Stora Kopparbergs län till Westmanlands regemente; och från Wermlands län till Nerikes regemente.
Och, då Rikets Ständer uti sitt, uppå Kongl. Maj:ts nådiga proposition om beväringsmanskapet under den 8 Juli 1848 aflåtna underdåniga svar, tillkännagifva, uti hvilka punkter de funnit skäl att de föreslagna ändringarne godkänna; då deruti icke ingått något medgifvande, det skulle beväringsynglingar kunna, emot hvad hittills ölligt varit och Rikets Ständer genom sitt förbehåll, att, utom i de medgifna punkterna, förhållandet måtte förblifva vid det gamla, äfven afsett, kallas till vapenöfningar från ett län till annat; då sådant likväl nu skett, och derigenom flerestädes ett för allmogen och andra tryckande förhållande uppkommit, i anseende till den förlängda tid för de beväringsskvldiges bortovaro, de kostnader och öfrige olägenheter, som marcherne till de aflägsna öfningsplatserna m. m. förorsakat; har Utskottet ansett Statsrådet och Chefen för Landtförsvars-departementet, såsom tillika rådgifvare i kommandomål, hafva uti nämnde afseenden tillämpat of vanan - Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 9 vananförda Kongl. Kungörelse och Förordning af den 13 Februari 1849 på ett sätt, som afvikit från Rikets Ständers förenämnde beslut, och får alltså detta förhållande Rikets Höglofl.
Ständer vördsamt tillkännagifva.
Angående beräkningen af tiden för det Kommendanten å Waxholms fästning, Majoren Åkerstein ådömda suspensionsstraff.
Herr G. M. Stjernsvärd, ledamot af Ridderskapet och Adeln, har, sedan han inför sitt Stånd anmält anledning till anmärkning mot Statsrådet och Chefen för Landtförsvars-departementet samt derå erhållit vederbörlig remiss, uti aflemnadt memorial uppgifvit föremålet för anmärkningen vara: l:o den generalordre, hvarigenom förordnadt blifvit, att den tid af fyra månader, under hvilken Kommendanten å Waxholms fästning, dji varande Majoren, Riddaren af Kongl. Svärdsorden, Nils Harald Joachim Åkerstein, för ett honom till last taget tjenstefel, blifvit genom Kongl.
Maj:ts nådiga utslag af den 6
December 1849 dömd att med förlust af lönen varda från sin kommendantsbefattning suspenderad, skulle retroaktivt beräknas från den 1 Januari 1850; och 2:o den befordran till Öfverstelöjtnant, hvarmed Majoren Åkerstein, fyra dagar efter suspensionstidens utgång, enligt nyssnämnde beräkning, blifvit hugnad; hemställande Herr Stjernsvärd till Utskottet, huruvida icke förstnämnde omständighet innebure ett mot lag stridande förfarande, och anmärkande i afseende å den sednare, att berörde befordran, såsom han uttrycker sig, “utmärker sig icke allenast genom en disharmoni emellan regeringsmakten och lagskipningen, utan utgör nära nog en opposition mot lagen, ett gyckel med dess tillämpning, hvarföre anmärkaren tyckes, att Statsrådet och Chefen för Landtförsvars-departementet, sä väl i följd af denna befattning, som det härmed förenade rådgifvarekall i kommandoväg för arméen, ådragit sig ett drygt ansvar* , hvilket Herr Stjernsvärd förmodar böra bestämmas enligt 106 § R.
Till vinnande af närmare upplysning rörande första punkten, har Utskottet begärt och undfått del af de i kommandoväg utfärdade handlingar, som angå beräkningen af tiden för nämnde suspensionsstraff, och deraf inhemtat: att då Kommendanten å Waxholms fästning, Majoren Åkerstein, genom Kongl.
Maj:ts omförmälde nådiga utslag af den 6
December 1849, dömdes till fyra månaders suspension från kommendants-befattningen jemte förlust af lönen för samma tid, han var Bih. till R.
Prot. -IS50 & -iS5L 5 Sami. 5 Håft. 2 ^0 Konstitutions-Utskottets Memorial, iV.-o 6. i åtnjutande af tjenstfrihet, honom beviljad den 25 Maj 1849 först för fem månader och sedermera förlängd den 30 Oktober 1849 på ytterligare fem månader, samt således tilländalupen den 30 Mars 1850; att Krigshofrätten uti skrifvelse af den 17 Januari 1850 anmodat
General-befälhafvaren i 4:de militär-distriktet att befordra utslaget till verkställighet; att i anledning deraf ordre från General-befälhafvaren under den 1 Februari (och således ej den 8:de, såsom Herr Stjernsvärd uppgifvit) afgått till Majoren Åkerstein att sig från utöfning af kommendantsbefattningen afhålla under fyra månaders tid, räknad från samma dag, eller den 1 Februari; att Majoren Åkerstein under den 27 Februari till Kongl. Majit ingått med underdånig ansökan, att suspensionstiden måtte, uppå anförde skäl, få beräknas från samma dag, utslaget föll, i stället för den genom generalbefälsordre bestämda dag; och att genom generalordre, daterad den 12- Mars 1850 och undertecknad, på nådigste befallning, af Chefen för Landtförsvarsdepartementet, härå det svar meddelats, att Kongl. Majit, som icke funnit skäl att till Majoren Akersteins underdåniga anhållan lemna nådigt bifall, likväl, med afseende derå, att Majoren Åkerstein, i följd af vunnen tjenstledighet, icke var i utöfning af kommendantsbefattningen, då ifrågavarande utslag i annat fall skolat i vederbörlig ordning befordras till verkställighet, i nåder tillåtit, att den tid af fyra månader, under hvilka Majoren Åkerstein skulle från tjenst och lön vara suspenderad, måtte beräknas från den 1 Januari 1850; af hvilket allt följer, att en månad af den permissionstid, Majoren Åkerstein allaredan såsom sådan begagnat, blifvit, honom lill godo, afräknad på suspensionstiden, efter det denna i följd af generalbefälsordre af den 1 Februari redan tagit sin början och nära halfannan månad fortgått.
Då nämnde beräkningsgrund, hvilken i sjelfva verket innehåller en förkortning af strafftiden, och till sin princip icke förändras derigenom, att den sakfällde under tiden närmast före utslagets befordrande till verkställighet åtnjöt honom på begäran beviljad tjenstledighet, icke kan betraktas såsom en följd af Konungslig nåd, alldenstund frågan derom icke blifvit i den ordning, 25 $ R.
F. lör nådefrågor föreskrifver, utan deremot i kommandoväg behandlad och afgjord; anser Utskottet rådgifvareåtgärden i afseende å detta ärende innefatta ett lörbiseende af verkställande maktens befogenhet och pligt i förhållande till domaremakten, och får alltså denna anmärkning Rikets Höglofl.
Ständer vördsammeligen tillkännagifva.
Hvad angår andra anmärkningspunkten, eller frågan om Majoren Åkersteins befordran till Ofverstelöjtnant i arméen, så finnes af protokollet öfver Landtförsvars-ärenden, fördt i Statsrådet den 4 Maj 1850, att denna befordran egt rum Konstitutions-Utskottets Memorial, Avo 6. på tillstyrkande af samtlige Statsrådets ledamöter, sedan Majoren Åkerstein» suspension tilländalupit; Och som det är Kongl. Maj:ts grundlagsenliga prerogativ att med befordran hugna en såsom förtjent ansedd Officer, utan att detta lider någon inskränkning derigenom, att den sålunda belönade kunnat för något tjenstefel tillförene hafva varit till ansvar fälld, har Utskottet ansett denna del af anmärkningen icke förtjena afseende.
Angående upplåtande af boställen åt Departeménts-cheferne.
Sedan Statsrådets organisation uti departementer under riksdagen år 1840 blifvit beslutad, hade Kongl. Majit, uti nådig skrifvelse of den 17 Mars samma år, hos Rikets Ständer gjort framställning, bland annat, om behofvet af bestämd reglering af lönevilkoren för Departements-cheferne, samt Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse af den 5 derpåföljande Augusti, N:o 55, derå afgifvit underdånigt svar, hvaruti de, utom annat, i afseende å uppkommen fråga, huruvida de nye Departements-cheferne borde, i likhet med hvad för utrikes Statsministern redan då egde rum, med boställen förses, förklarat sig då icke hafva funnit lämpligt att i närmare pröfning deraf ingå, men deremot i underdånighet anhållit, alt Kongl. Majit måtte täckas, efter anbefald och verkstähl undersökning af de omständigheter, som på bedömande af tvenne i nämnde hänseende uppgifna förslags företräde framför hvarandra och sättet för deras utförande kunde inverka, till Rikets Ständer vid nästföljande riksdag öfverlemna nådig proposition i ämnet, på det Rikets Ständer mätte komma i tillfälle att frågan i närmare öfvervägande taga.
Vid granskningen af Finans-protokollet för den 29 September 1848 har Utskottet likväl nu funnit, att, enligt serskilda nådiga beslut af samma dag, i underdånighet tillstyrkta af Konungens Rådgifvare, H.
Exc. Justitiaj-Statsministern, H.
Exc. Statsministern för utrikes ärendena, samt Statsråden Herr Fåhreeus, Herr Sandströmer, Herr von Hohenhausen, Herr Wallensteen, Herr Gunther, Herr Genberg och Herr Gripenstedt, boställen för trenne (3ine)
Departements-chefer uti kronan tillhörige hus tills vidare blifvit upplåtne, utan alt Rikets Ständer, enligt deras år 1840 framställda underdåniga anhållan, om frågan i dess helhet ännu fått tillfälle att sig yttra; Och då denna regeringsåtgärd icke hvilar på något Rikets Ständers beslut, som tillerkänt förmånen af boställen åt
Departements-cheferne och godkänt omnämnde disposition af kronans för andra ändamål af - \2 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. sedda lägenheter, finnér Utskottet sig böra detta förhållande hos Rikets Höglofl.
Ständer tillkännagifva. VI.
Angående clt Fält-lygmästaren Thestrup tillagdt arfvode från besparingarne på anslaget för artilleriet.
Från hedervärda Bonde-Ståndet har till Utskottet blifvit remitterad en derstädes af Johannes Nilsson, Riksdagsfullmäktig från Malmöhus län, mot Statsrådet och Chefen för Landlförsvars-departementct anmäld anledning till anmärkning, hvilken sedermera inför Utskottet uppgifvits angå ett från besparingarne på anslagen för artilleriet utgående arfvode till Öfverste-lieutenanten N. G. Thestrup i och för hans uppdrag, att såsom tillförordnad Fält-tygmästare i stället för General-fält-tygmästaren taga säte och stämma i Krigs-kollegium, och hvarom anmärkaren yttrat, att då, sedan General-fält-tygmästare-embetet den 6 November 1849 blifvit åt dess nuvarande innehafvare anförtrodt, Öfverste-lieutenanten Thestrup erhållit förordnande, att tills vidare såsom ständig ledamot, på General-fält-tygmästarens vägnar, deltaga uti alla i nämnde Kollegium förekommande, artilleriet rörande, göromål, och nuvarande General-fält-tygmästaren, enligt Kongl. Brefvet den 4 December 1849, undfått Kongl. Maj:ts nådiga tillåtelse att, på sätt honom lämpligast syntes, till artilleri-vapnets nytta använda de
General-fält-tygmästare-embetet åtföljande löneinkomster, så hade det Öfverste-lieutenanten Thestrup i omförmälda egenskap beviljade arfvode i främsta rummet bordt från nämnde lönebelopp afdragas och derigenom förekommas, att af artilleri-vapnets för andra ändamål bestämda anslag, medel dertill, mot Rikets Ständers om statsmedlens disposition fattade beslut, skulle hemtas.
På sätt protokollet öfver landtförsvars-ärenden för den 11 December 1849 innehåller, förordnades Öfverste-lieutenanten Thestrup, hvilken redan under sednast afgångne
General-fält-tygmästarens tjenstetid haft enahanda uppdrag, att tills vidare såsom ständig ledamot i Krigskollegium deltaga i de artilleriet rörande göromål, mot åtnjutande af det genom Kongl. Brefvet den 5 Mars 1846 bestämda arfvode, hvilket, enligt derom inhemtad upplysning från Krigskollegium, uppgår till 1,200 Rdr banko årligen.
Vid pröfningen häraf har Utskottet ansett nämnde arfvode, derest det af omständigheterna varit påkalladt, helst hafva bordt utgå från den på omförmäldte sätt disponerade General-fält-tygmästare-lönen, och att föredraganden för Landtförsvars-departementet vid sitt tillstyrkande af de Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 45 ' regeringsbeslut, af hvilka omförmälda, Öfverste-lieutenanten Thestrup gifna, förordnande och den nu tillåtna dispositionen af General-falttygmästare-lönen hlefvo en följd, rätteligen bordt på den anmärkta omständigheten fästa vederbörlig uppmärksamhet.
Uraktlåtenheten häraf får Utskottet fördenskull härigenom vördsamt tillkännagifva hos Kikets Höglofl.
Utom de ärenden, om hvilka Konstitutions-utskottet nu gjort anmälan, hafva äfven andra förekommit, dem Utskottet väl icke funnit vara af den beskaffenhet, att de med hänsyn till 107 § R.
F. förtjente tagas under pröfning, men dock nog anmärkningsvärde, att Utskottet ansett sig böra om dem hos Rikets Ständer göra vördsam framställning.
Till denna har Utskottet trott sig vara befogadt, ej allenast med anledning af de föredömen af enahanda syftning, som Konstitutions-utskottet vid riksdagarne 1815, 1818, 1823 och 1828 gifvit, utan ock på grund af 37 S 2 mom. R. O., hvars bokstafliga lydelse Utskottet ansett dertill berättiga detsamma.
De ärenden af nämnda beskaffenhet, Utskottet på dessa skäl hos Rikets höglofl.
Ständer vördsamt får framställa, äi;o följande: B. i.
Åtskilliga regeringsbeslut i frågor om beviljande af Svensk medborgare* rätt åt utländske män, som derom ansökt.
För den tid, Utskottets granskningsrätt denna gång omfattar, hafva uti protokollen för Justitie-departements-ärenden en betydlig mängd ansökningar af utländske män om Svensk medborgarerätt förekommit, hvilka uppå rådgifvarnes tillstyrkande blifvit i nåder bifallne, dels med, dels utan förbehåll af skyldighet för sökanderne att, innan de i behörig ordning såsom Svenske medborgare kunde upptagas, ådagalägga, att de från sina förra nationalitels- och undersåtlighetsförhållanden blifvit behörigen frikallade.
Ehuru det olika förfarandet härvid kan förklaras genom de serskilda omständigheter, som bestämde beskaffenheten af hvarje enskildt fall, har det dock fästat Utskottets uppmärksamhet i anseende dertill, att närmare bestämmelser om vilkoren för naturalisation i lagarne saknas, så behöflige de än äro i ganska många afseenden.
Rättigheten att utflytta är väl numera af den nyare statsrätten i de liesta länder erkänd såsom en allmän medborgerlig rätt; men den är dock likaledes i de Konstitutionsutskottets Memorial, .V.o 6.
Hesta bunden, dels vid vissa förbehåll, som förpligta utvandraren att dessförinnan ådagalägga sig hafva uppfyllt vissa serskilda skyldigheter mot moderlandet, dels vid vissa andra iakttagelser, som hafva till ändamål att göra ulllyttningen såsom ett faktum- bestyrkt.
För det land, der utländsk man söker medborgarerätt, är det således redan på dessa grunder af vigt att, innan den beviljas, fordra bevis, att han från sitt förra undersåtlighetsförhållande är fri.
Men för en sådan fordran gifvas derjemte tlere andra skäl, utgående från landets egna intressen.
Det ömsesidiga band af skydd och trohet, sorn förenar undersåten med sitt moderland och dess regent, kan, derest ej detsamma uttryckeligt och formligt blifvit löst, lätteligen leda till svåra förvecklingar, om den förre, bosatt i främmande land, af en eller annan anledning finner det för sig nyttigt att åberopa sitt moderlands skydd, och den sednare, på grund af politiska eller andra intressen, anser det lämpligt, att med skäl eller oskäl uppträda till hans försvar.
Exempel på förvecklingar af denna beskaffenhet mellan nationerna finnas från alla tider, och icke minst från den nyaste.
Politisk klokhet har fördenskull i de flesta länder gjort frågorna om utländsk mans naturalisation till föremål för en ordnad lagstiftning; men då i Sverige bestämda reglor i detta afseende ännu icke äro i lag fastställde, har Utskottet ansett sig böra vördsamt hemställa, huruvida icke Rikets höglofl.
Ständer kunde finna lämpligt, att uti afgående skrifvelse hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att för framtiden Svensk medborgarerätt ej må utländsk man beviljas förr än han ordentligen visat sig vara från sitt förra undersåtlighetsförhållande frikaliad, eller ock genom afgifven skriftlig förbindelse afsagt sig alla sin förra nationalitets politiska förmåner och rättigheter. II.
Meddelad stadfästelse å reglorne för ett sä kalladt varu-anskäffhingsbolag inom Lagunda och Hagunda härader i Upsala län, samt för Svanå bruksbolag i Westerås län.
Enligt protokollet öfver Civil-departementets ärenden för den 20 April 1850, bade direktionen för ett så kalladt varu-anskaffnings-bolag, som på aktier bildat sig inom Lagunda och Hagunda härader i Upsala län, hos Kongl. Majit, på grund af förordningen om aktiebolag af den 6 Oktober 1848, i underdånighet anhållit om nådig stadfästelse å de af bolaget antagna reglor.
Bolaget hade blifvit stiftadt bland nämnda häraders landthushållare i ändamål att bereda befolkningen inom den del af Upland, som af dessa härader utgöres, tillfälle att för billigare priser, än dittills, inköpa sina oundgängeliga förnödenhets-artiklar.
Denna befolkning hade Konstitutions-Utskottets Memorial, JV:o 6. haft för sed, att, snart sagdt uteslutande, inköpa dessa artiklar från de närliggande provinsstäderna, men dervid, i följd af de omättligt höga priser, till hvilka varorne höilos fale, fått vidkännas betydliga olägenheter och förluster.
Salt strömming, som inköptes eller tillbyttes emot spannemål från skärgårdsfiskare i Roslagen, stöde 25 å 40 procent högre i pris, än det, hvartill den såldes i Stockholm.
Salt, sill, torrfisk, tjära, kalk och bräder köptes helst i städerna Upsala och Enköping, men lil! orimligt höga priser, i synnerhet då köpet skedde på kredit till hösten, att betalas med spannemål, hvilken då vid försäljning nedtryckes 14 å 2 Rdr, samt stundom än mer, under de gällande priser i Stockholm.
Bolagets plan var fördenskull att vid den nämnda härader genomlöpande Örsunds å, der ortens fyra kommunikations-vägar och lastage-plats på ett ställe förenades, anlägga en varu-anskaffnings-rörelse med artiklarne salt, saltad och torr fisk, tjära, kalk, plank, bräder, jern, jerneffekter och jordbruksredskap, sålunda, att dessa varor genom bolagets försorg skulle uppköpas i större partier från Stockholm eller produktions-orterna och hållas de efterfrågande, efter förut gjord reqvisition, tillhanda i utbyte mot spannemål, eller dess värde, eller andra varor, hvarvid spannemålen skulle kunna betalas något högre eller jemnare, än hvad i provins-staderna för densamma erlades, och derigenom, i förening med kortare transportväg för varorne, väseudtliga fördelar beredas ortens jordbrukare och befolkning.
Då ifrågavarande varu-anskaffning komme att ske efter reqvisition endast för bolagsmännens räkning och således varuförsäljning uti handelsbod eller å öppen plats icke att ega rum, hade Konungens Befallningshafvande i Upsala län, som pä denna grund ansåg Ilandels-ordningen af den 22 December 1846 icke lägga hinder i vägen för bolagets organisation, i underdånighet förordat nådig stadfästelse å bolagets reglor; och behagade Kongl. Maj:t den sökta stadfästelsen meddela, sedan föredraganden, Chefen för Civil-departementet en sådan, såsom icke mot lag stridande, tillstyrkt, och fyra af Statsrådets ledamöter deruti instämt.