Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
(Går till _________ PROFESSORN (ser på klockan).
höger.2).
Om en timme är han
Ingen här!
Ivar sa' ju, att alla skulle gå
VALBORG (från venster).
Ah, denna väntan är olidlig, och hur ska' (Ropar sakta:)
Moster Lisen, moster Lisen! LISEN (utanför).
jag få veta --. (Tittar i dörren till höger 1).
armstakarna.
Jag har inte tid -- jag håller på att polera VALBORG.
ögonblick.
Snälla moster
Lisen, kom hit bara på ett LISEN (kommer med en arm-
stake i ena handen och den andra).
en stor kastorhandske på Nå, hvad är det om?
moster Lisen det?
Moster Lisen håller ju af mig?
Säg, gör inte LISEN.
Dady.
Det vore inte rätt; han har bara mig, han.
Vill moster lofva att säga mig till, när alla LISEN (intresserad).
Jo, det gör jag, fast inte så mycket som af
gått ut -- jag har så ondt i hufvudet.
Har Valborg ondt i hufvudet!
Är det hett?
jag skulle gerna vilja vara här ute -- här är svalt -- när här blir tyst och stilla.
LISEN (nickar).
Mycket hett.
Inne hos mig är så qvaft --
inte länge --. (Pekar på hufvudet). -- Bränner det mer straxt!
Tala inte om...
(Springer ut till höger 1.
Valborg går till venster). _________
Jag ska' säga till, ja, det ska' jag.
Dom dröjer
riktigt?
(Hilma ropar Lisen utanför).
Herre je!
OLOF (från fonden, går till
Är morbror inne?
höger 2, knackar på).
gosse. -- Vänta, vänta!
Förefaller mig som om jag hade något att säga dig?
Ämnar mig just ut --.
Jaså, är det du, min
PROFESSORN (träder ut).
härom dagen om att öfverge mina studier.
Ja -- ja --.
Jag hade ett löjligt, ett riktigt löjligt förslag
redan i morgon.
Jag har nu ångrat mig och reser till Upsala PROFESSORN.
vergifva vetenskapen, när man är nog lycklig att kunna få egna den hela sitt lif -- det, det gör man inte.
Gläder mig, gläder mig verkligt.
Ja, att öf-
att lefva för?
Skulle då vetenskapen verkligen vara värd PROFESSORN.
eljest vara värdt att lefva för?
Hvad är veten-
Ja, visserligen, visserligen.
Hvad skulle väl
skapens innersta kärna och yttersta syfte?
förädla och förbättra.
Och det målet måtte väl
vara värdt ett helt lifs sträfvanden.
Och hur belönar inte vetenskapen sina tjenare?
Den så att säga reser upp en mur mellan dem och den
omgifvande sinneverlden, så att intet orent, intet sträfva fram till det soliga målet: upplysning och vetande, så, skära, samla och, när stunden blir inne, dela med sig af sin skörd åt den hungOLOF.
lågt, må, må komma dem vid.
I frid och lugn få de
rande, i mörkret vandrande hopen derutanför.
Vore det inte bättre att rifva ned murarne,
så att ljuset kunde tränga till alla?
gande, olyckliga jemlikhetsfeber, som, som bränner vår samtid lik eld! OLOF.
Har äfven du smittats af denna smy-
sympatiserat med morbrors åsigter.
I dag vet
Ännu i går skulle jag ha
jag ingenting, förstår ingenting, tror ingenting.
Det käns som om jag, från denna lugna, soliga utan fäste för hvarken blick eller tanke.
PROFESSORN. väg morbror beskrifvit, kommit ut på en öde hed,
femton år arbetat på mitt stora verk om idealerna.
När allt blir färdigt, hoppas jag hafva lyckats bevisa, att den, den enda möjligheten för menskligheten att höja sig, i så väl andligt som kroppsligt afseende, är genom fasthållande af sköngen, måste sökas högt.
En tillfällig lek af fantasien.
Jag har nu i
hetsprincipen inom sig.
Idealet, som är sanninOLOF.
inte så djupt, när det faller.
Förlåt, hvad sade du?
Det är bättre att söka det lågt, så faller det PROFESSORN (tittar förvirrad upp).
OLOF!
Jag sa', att jag reser till Upsala...
naturligtvis först öfvervara förlofningsfesten.
Du blef väl mycket glad öfver Gertruds förlofning?
-- Ja, naturligtvis.
I öfvermorgon, ja.
Du vill
hvarandra som syskon, som syskon.
Men jag skriptet?
Hur många grader är det?
Femton.
Naturligtvis, naturligtvis.
Ni ha' ju älskat
glömmer mig alldeles --.
Glasögonen? -- Manu-
-- Går till biblioteket.
Då tar jag sommaröfverrocken.
Följer du OLOF.
Nej, -- såvida inte morbror särskildt önskar...
Nej, visst inte, visst inte.
(Går i fonden). _________ PROFESSORN.
mig hatten.
(Träder ut).
Jaså, du Olof! Ja, nu fruktar jag att du blir utan kaffe, min gosse.
Jag kommer genast, jag ska' bara sätta på
HILMA (i dörren till höger 1).
inte heller hem till middagen...
Jag har litet att ordna före min afresa.
Ska' du resa bort?
Jag har redan druckit och kommer
Ja, till Upsala i morgon.
olämplig.
Det gläder mig, ehuru jag finner tiden litet OLOF.
För mig är den lämplig.
monstration tjena till?
Den förändrar ingenting af det som är afgjordt, utan kommer bara att onö-
Min kära gosse, hvad ska' en sådan der de-
digtvis inviga en del personer i dina egna förhållanden.
oaktadt hennes egna ord, anser jag henne ändå som ett offer för ovärdiga beräkningar.
Jag förmår inte närvara vid offringen, ty
förolämpningen af den som inte förstår bättre.
Nåväl, res, men tro mig, det kommer inte att
Mari förmår mycket, Olof; -- till och med smälta
dröja länge, förr än du med grämelse vill ångra, att du så besinningslöst blottat dina känslor inför andras, inför Björnklos, ögon.
Fordom kysste barnen den hand, som slog dem; jag skulle kyssa mosters, om jag förmådde.
(Det ringer).
Jag reser till Upsala i dag tillbaka i morgon i tillräckligt god tid. för att rädda skenet -- det enda jag har qvar.
Moster har rätt!
Det vore verkligen besin-
i stället, ordnar om rum med mera och kommer
GERTRUD (från fonden med en
bukett!
Bara rosor, idel rosor!
Och jag som är
Mamma, mamma, se en sådan förtjusande
stor bukett i handen).
så förtjust i rosor!
Det är ju en riktig jättebukett.
Jag kan gömma hela ansigtet.
Aj! HILMA.
buketten en medaljong med kedja, besatt med juveler).
Din fästman är verkligen charmant.
(Läser på ett visitkort, som åtföljer buketten).
Hvad stack du dig på?
(Tar fram ur
Han kommer klockan 1.
drig jag sett något så vackert!
Se bara, hur stenarne blixtra!
Jag tror alHILMA.
Men först -- (Knäpper medaljongen kring Gertruds hals).
Tag den nu bara inte af dig, det skulle anses som ett dåligt omen.
(Sakta till Olof:) Som du (Går till venster).
Knappast jag.
ser, tycks inte »offret» vara så särdeles olyckligt.
ser nu, att jag kan göra det af uppriktigaste hjerta.
Tillåt mig att lyckönska dig, Gertrud.
GERTRUD (som icke varseblifvit Olof! (Skyggt:)
Jag tycker så mycket om -- OLOF.
Olof).
blommor.
sade dig ju fullkomligt.
Nå, nå, du behöfver alls inte ursäkta dig.
GERTRUD. OLOF.
Och juveler.
De der daggdropparna beru-
Var inte ond, Olof!
Nej, jag är i sanning inte »ond».
Jag ville så gerna, att du vore litet vänlig OLOF.
emot mig, Olof -- jag behöfver det så väl.
jag älskade och trodde på, är död -- och mot vis vara vänlig.
Gud, så jag föraktar dig!
(Går
Vänlig!
Ja -- hvarföre inte.
Den Gertrud,
min lilla täcka, fåfänga kusin ska' jag naturligti fonden.
Gertrud trycker handen mot ögonen, gör
en geste, som för att rycka af sig medaljongen, men hejdar sig när Hilma kommer.
Vänder sig bort).
in till sockerbagarn först, så träffas vi om en
Hvad, liten, inte klädd ännu?
Nå, så går jag
halftimme hos Tunborgs.
Vi skola välja dig en
ny toalett till i morgon.
Vid ett sådant här tillMen hvad ser jag!
Tårar!
Har Olof --?
fälle få de vanliga sparsamhetsprinciperna vika.
GERTRUD (hastigt).
tänka på, att jag snart inte har något hem.
Nej, visst inte...
Jag -- jag kom bara att
att kunna få taga emot oss alla i ditt eget förtjusande hem; att komma och hemta oss vid
Än ditt eget då, lilla toka!
Tänk hur roligt,
järnvägen i en vacker landau och se Ivars fröjd, honom i går; att --
när han får sigte på öländningen, som du lofvade _________
Ska' ni inte gå nu?
dörren till höger 1).
någon orsak att le, så är det du.
(Smeker skickade i ordentlig tid i morse?
Jo, genast.
Så -- liten, inga tårar mer.
Till Lisen:)
Blefvo bjudningsbrefven kring-
Dom va' ju färdigskrifna redan i går qväll.
Skynda dig nu, Gertrud!
(Går LISEN (träder ut.
Fundersamt:) HILMA.
Ja ha, vars.
Innan tuppen fick tofflorna på
Inte har jag.
Har Gertrud sett någon tupp med tofflor?
vill aldrig, aldrig se den mera!
(Springer ut till höger 1).
Tag bort den -- tag in den till moster.
GERTRUD (lemnar Lisen buketten).
Jag fick rosor en gång!
Nej, det var bara taggar.
Aj, aj, aj!
Nu drömmer jag igen.
Så skönt de Rosor ä' falska.
Jag tål dom inte! -- Men dofta!
Nej, jag vill inte ha dom.
Nej, säger jag!
Valborg tycker kanske om dom.
Hon ska' få
Rosor! (Luktar på blommorna).
O, så härligt.
dom, ja, det ska' hon.
Nu kan hon få komma.
Gertrud är inte farlig.
(Går till venster.
Scenen står tom ett ögonblick). _________
glömma henne.
Tänk om hon älskar honom!
Gertrud, ja!
Min smärta har kommit mig att
Nej, nej, man skänker inte bort den mans blommor, som man älskar.
-- Men ändå! -- Jag måste tala med Olof. (Förvirrad:)
Jag hade ju en på en dörr i tamburen.
Olof öppnar).
Hvad önskar ni?
OLOF. helsning att framföra!
Ja, nu mins jag.
(Knackar
Men så förändrad ni blifvit, herr Olof? OLOF.
Tala med er ett par ord.
(De gå in på scenen).
den föll i sken och förvandlade timmar till år; det är alltsammans.
Jag piskade på tiden litet för häftigt i går;
länge sedan.
Får er kamrat inte dela er sorg?
Ni kallade mig för en god kamrat för inte
Det fins sorger, som man inte delar med sig
af ens åt en god kamrat. mig något?
Men ni ville ju säga
att framföra.
Ja ja -- det var sant.
Jag har en helsning OLOF.
Från Gertrud.
Från Gertrud!
er, att hon är en svag och fåfäng flicka, inte värd att saknas, att hon valt sjelf, att -- Ja, ja, ja, -- jag vet.
OLOF (afbrytande).
En besynnerlig helsning.
Hon bad mig säga
att er moster kunde böja stål.
(Ifrigt:)
Säg, -- tror ni inte, att hon blifvit tvingad?
Men trots orden tviflar jag.
Ni mins ni sade,
Det trodde jag, men det tror jag inte längre.
Fröken Gertrud är så ung, så vek, så barnslig.
Men tillräckligt gammal för att välja den VALBORG. OLOF.
dyrbaraste leksaken.
Ni tror väl inte att hon älskar honom!
Hvarför VALBORG. OLOF.
skulle hon inte älska honom?
Derför att hon älskar er.
är en detroniserad arftagare, och sådana äro ingen kärlek värda.
Hvilken idé!
Jag har ju sagt er, att jag
honom -- kan det inverka på mitt handlingssätt?
Jag vet inte! -- Jag vet bara, att det kommer att föröka mitt lidande, som är så tungt, så oändligt tungt förut.
(Sätter sig i soffan, lutar hufvudet ste pröfva henne. mot kuddarne.
Gertrud kommer).
Jag må_________
Ingen visshet!
Och om hon också älskar
VALBORG. GERTRUD. höger 1).
GERTRUD (klädd i hatt, från
har sagt, att ni är illamående.
Det var roligt se er, fröken Valborg.
Ivar
alltsammans.
Jag har er att tacka för en vacker gåfva, fröken Gertrud.
Jag har en plågsam hufvudvärk -- det är
En charmant bukett -- -- Bukett?
Ja, ehuru jag egentligen fått den i andra
hon, som ni, tycks inte vara någon vän af rosor.
Af rosor.
Ni gaf den åt moster Lisen, men
Det måtte ha blifvit helt nyligen.
Wide sade mig en gång, att rosor voro edra favoritblommor.
VALBORG (pekar på medaljongen).
Nu föredrar ni juveler.
hjelpa att jag är så förtjust i alla vackra saker, och att jag blir så glad öfver allt jag får -- VALBORG. först -- fast sedan bränner det mig som eld.
Ja -- jag menar -- jag kan inte
Det kan jag inte säga er (stiger upp).
Man tar gerna gåfvor af den man håller kär.
Af den man håller kär, ja!
VALBORG (lätt forskande).
Ni älskar således inte er fästman.
för god för mig.
Han är god, mycket
honom, -- om er förlofning skulle komma att brytas -- sådant kan ju hända -- skulle ni då sörja mycket?
GERTRUD (lifligt).
Således -- om -- om ni skulle förlora
göra mig ondt för en saks skull...
Nej, natur-
Inte alls! (Hejdar sig).
Jag menar det skulle
ligtvis för flera.
Farväl. mer tillbaka.
Måtte ni vara riktigt återstäld, till dess jag komVALBORG.
bördan blef då åtminstone tagen ifrån mig.
Hon älskar honom inte.
Nu har jag satt dom i vatten.
LISEN (från venster).
Blommorna, vet jag.
Tror moster jag vill ha dem!
LISEN. VALBORG (vänder sig bort).
hufvudvärk.
Vet inte moster, att rosor äro farliga för LISEN.
(Hviskar listigt:)
Vi sätter in dom till Hilma, hon tål nog med dom, hon!
Är det mycket hett?
(Pekar på Valborgs hufvud).
Ä' dom?
Moster Lisen är dum.
Åh nej -- det är bättre nu.
(Lyssnar oroligt).
Dåliga hufvuden bli aldrig bättre.
LISEN (skakar på hufvudet).
VALBORG (smekande).
Vill moster
Lisen göra mig ännu en tjenst?
Söta Valborg, slipper jag.
Det är ingenting tröttsamt -- tvärtom.
några ögonblick kommer en person hit och söker mig.
LISEN (nyfiket).
Det ska' moster Lisen få veta sedan.
Jag vill veta det nu.
Nåväl då, det är -- fröken Gertruds fästman.
Nä! Fästman?
Jo, det var LISEN (lifligt).
(Kör mössan på sned).
Usch, hvad mitt hufvud är hett!
Jag måste tala med honom, ostörd.
Derför att -- derför att...
Lisen begriper nog, hon.
Någon öfverraskning åt Gertrud.
Moster VALBORG.
stanna i salongen och säga till när -- när Ger-
Ja, ja, kanske.
Allt nog -- vill moster Lisen
trud eller någon af de andra kommer tillbaka?
Det ska' moster få -- en annan gång.
Nej, jag vill se honom nu.
Hon är värre än vanligt i dag.
VALBORG (afsides).
Ack, den som hade några smörbakelser!
Moster Lisen ska' få så många smörbakelser VALBORG.
moster Lisen vill -- i afton -- bara moster Lisen uppfyller min begäran.
LISEN (frestad).
tamburdörren.
(Gör så).
Ja -- ja.
Jag måste läsa upp LISEN (ropar).
tjust i maränger; det är hans riktiga favoritmat, det.
Får Dady maränger också?
Han är så för-
Så många han vill.
VALBORG (kommer tillbaka).
LISEN (stiger långsamt upp).
jag bra gerna velat se honom.
Jaha, jag ska' väl gå då, fast nog hade
Valborg, jag tar Dady med mig; han riktigt förstår att titta i reflektionsspegeln -- ja, det gör han.
Ja, ja -- gå bara.
(Skjuter ut
Lisen till höger 1).
Söta, tala inte om att Dady har varit i saVALBORG. LISEN (sticker in hufvudet).
longen, för då...
Nej -- nej... (Drager igen dörren om Lisen). _________
BJÖRNKLO. LISEN.
LISEN (sticker försigtigt in hufvu-
Husch! (Drar sig skyndsamt tillbaka).
det, när Björnklo kommer).
att vi två stämma möte här, i min fästmös familj.
Man får medge, att det är särdeles pikant,
familj för tillfället äfven är min.
Ni glömmer, kapten Björnklo, att er fästmös BJÖRNKLO.
det troligen är er önskan, så är det ingenting att säga om den saken.
Vi bli naturligtvis öfverraskade, men som
visste jag, att vi kunde vara ostörda vid denna tid.
Och jag måste tala med er!
När jag i morse skickade er min biljett,
-- men det är jag inte i dag -- det händer mig i öfrigt mycket sällan -- och jag får be er rätta er derefter...
Och nu, hvad vill ni?
Såå. (Sätter sig).
Jag var sentimental i går
Jag vill först och främst veta, om det verkligen är BJÖRNKLO. VALBORG.
Hvad jag vill!
(Försöker att tala mycket lugnt).
er mening att förlofva er med Gertrud i morgon?
Ja, det är verkligen min mening.
Och att gifta er med henne?
Och det tror ni att jag ämnar tillåta!
Hvarför skulle ni inte tillåta det, om jag får VALBORG (knäpper hårdt ihop händerna.
Bedjande: BJÖRNKLO (lugnt).
fråga.
pat en kamp, sådan som ett menniskohjerta blott kämpar en gång i sitt lif.
Och nu, nu vill jag vara mycket lugn.
Jag har lofvat mig sjelf att
Sixten, hör mig.
Denna natt har jag käm
söka återvinna er, inte med onda, utan med goda ord.
En hustru måste ju förlåta och öfverse med mycket, och ni vet, att jag är er hustru inför Gud.
selattester, så blir inte vårt äktenskap sanktioneradt förr än i himmeln -- och det är -- långt dit.
Men som vår Herre icke utfärdar några vig-
hjerta, som är, som måste vara godt.
Håna inte, Sixten!
Låt ditt hjerta råda, ditt
fattats af en passion, en hvirfvelvind, en yrsel,
som insöft din pligtkänsla och din heder. -- Men
nu måste de ju vakna upp igen.
Du kan inte ha glömt dina eder, dina löften!
passioner tala.
Min vän -- en man lofvar mycket, när hans VALBORG.
din maka!
Du har ju svurit, svurit, att jag skulle bli BJÖRNKLO.
kapten Sixten Björnklo, tredje sonen i familjen. ligt gifta sig med en -- -- Med en -- hvad --!
Det var den elegante odågan,
Hufvudmannen för den »nobla» ätten kan omöjVALBORG.
niskt:)
Med en qvinna utan namn, menat jag.
(IroVALBORG.
Ja, i sanning -- noblesse oblige.
Dessutom förefaller det mig, som om jag BJÖRNKLO.
gjorde ett litet förbehåll.
När mina arfsanspråk voro ordnade, tillade jag visst.
skydda mitt samvete har jag börjat en process, som kommer att räcka så länge jag lefver och
De bli aldrig ordnade, min vän.
Just för att
längre till.
Samvetet liknar ångan: för att undventil.
vika explosion, måste man öppna en säkerhetsVALBORG.
Ni nekar således att uppfylla era förbindelser?
Hvad ni kallar förbindelser -- ja.
Att skänka er son det namn, som är hans?
Hvad betyder ett namn.
Att rädda min blinda mor från förtviflan?
Derpå borde ni ha tänkt, inte jag.
Usling, tredubbla usling!
för, att jag älskat en man, sådan som ni!
Nu först är jag en fallen qvinna, fallen der-
vet hur tappert jag stred, huru mycken möda det kostade er att locka till er det stackars flickhjertat, hvars blyghet var dess enda skydd.
vet hur jag älskat, hur jag offrat allt för er, och bastard!
ändå vill ni brännmärka mitt barn med namnet BJÖRNKLO.
teaterbof, som med glädje ser sina offers qval. obehaglig.
Se så, Valborg, var förståndig.
Jag är ingen
Det är tvärtom en högst obehaglig affär, högst VALBORG.
Nej, det får, det ska' inte ske!
VALBORG (drar ett djupt andedrag).
Tvinga er att hålla era löften.
Tror ni inte jag känner skammen, föröd-
mjukelsen af att nödgas bli hustru åt en ohederlig man -- men det måste ske, för mitt barns, för min mors skull.
Hvad jag felat mot dem, måste försonas, om också till högsta pris.
gör det mig verkligen ondt om er.
Jaså -- det gör det, ändå.
Trots min föresats att icke bli sentimental, VALBORG.
att kunna tvinga, måste man vara stark -- och ni är mycket svag.
Ni har inga vapen.
Än sanning och rättvisa, då!
Mitt kära barn, ni talar om att tvinga.
en strid, sådan som vår.
De vapnen ha ännu aldrig uträttat något i VALBORG.
lemna sitt barn åt er, om de visste allt?
Tusende.
Tror ni, att någon far, någon mor skulle
åt adelsmannen, fideikommissarien och egaren af 30,000 kronor årligen VALBORG.
Inte åt mig personligen, det är möjligt, men
Verlden är inte så lumpen, som ni vill göra BJÖRNKLO.
och tror!
Vi få se.
Ni har fått er verldserfarenhet genom mig VALBORG.
skap intar passionens plats, men jag hyser verkligen vänskap för er och skulle ogerna vilja göra er mera ondt, än jag redan gjort.
Hör mig, Valborg.
Det är sällan som vän-
Jag har alla korten på hand.
Tro mig, öppna ingen strid -- ni blir slagen.
BJÖRNKLO (rycker lätt på axlarne).
Hvad gör det mig, när de äro falska.
Jag ska' lemna er en pension på 1,000 kronor.
Falska kort ha vunnit större spel än detta.
Ni bjuder penningar åt mig!
ner sig med högra handen, om han bara tvättar sig ren med den venstra.
Verlden skulle kalla hederlig, som ni vet.
Min vän, en man har full rättighet att smutsa
mitt anbud mycket honnett -- honnett betyder VALBORG.
mina egna tankar skulle förmå att upplyfta mig.
Och er har jag älskat -- er!
Ni vill då sänka mig så djupt, att inte ens
Vi kunna alla begå misstag.
Förstår ni då inte, att det är lika omöjligt
för er att bli en ung oskyldig flickas make, som för mig att bli hustru åt en hederlig man.
Kärleken, aktningen må vara död oss emellan, men jag ber ännu en gång!
vårt felsteg förenar oss med olösliga band.
Sixten,
Tycker ni verkligen, att jag är värd en bön?
Nej -- -- men jag ber ändå!
Förnedra er inte.
VALBORG (med skälfvande, röst).
Ni nekar således?
manträffat -- det är det enda svar jag har att ge.
Jag önskar innerligt, att vi två aldrig sam-
mor, ja Gertrud sjelf, ska' döma emellan oss. tande:)
Nåväl, ni har så velat.
Gertruds far och
BJÖRNKLO (springer upp.
Ho-
Hör ni, försök inte -- eller jag kommer att -- -- VALBORG.
Försök inte ställa er mellan henne
Ni älskar henne!
Älska?
Jag har älskat många qvinnor
BJÖRNKLO (upprörd).
och varit älskad många gånger tillbaka, men
hvad säger det ordet, när det gäller att beskrifva den känsla jag nu erfar.
Det är inte kärlek -- hvad ni vill.
Huru många gånger har jag inte det är afguderi, vansinne, galenskap! -- kalla det skrattat åt mognade män, som blifvit förälskade i omogna barnungar!
Och nu har jag fallit offer het!
Nej, inte ovärdig.
-- Det är grundtonen i gång. för samma svaghet -- för samma ovärdiga svagmin natur, som hon anslagit, och den var ren en VALBORG (trött).
Hon älskar er inte.
ni vore hämndgirig, skulle ni i sanning känna er belåten, om ni visste hvad jag lider.
Jag måste ständigt vara på min vakt, ständigt vara sval,
Tror ni inte jag vet det?
Ah, Valborg, om
lugn, för att inte skrämma henne, medan hela ett ord af sympati. -- Jag, Björnklo, slaf under ett barn, som inte ens förstår sin seger!
Ah, det är i sanning löjligt, löjligt!
min själ brinner af åtrå efter en blick af ömhet,
Och -- om hon älskade en annan?
Så fick denna kärlek ge vika för min.
Jag BJÖRNKLO.
kan lika litet undvara henne, som en drunknande kan undvara det stöd han tror ska' föra till räddning och lif.
Men jag behöfver inte vara
orolig.
Hon vet om kärlek lika mycket som hennes egen docka --.
Och nu, nu bör ni kunna förstå huru hopplöst det är att söka träda emellan henne och mig.
att skydda i stället för ett.
Jag förstår bara, att jag nu har två barn BJÖRNKLO.
det mig som om man bort ha kunnat skydda sig sjelf.
Skydda!
För att skydda andra, förefaller
ver mig utom mig sjelf genom er envishet.
Jag ber er, res med er mor och ert barn någonstälig.
Tvinga mig inte att uppträda emot er -- jag vill det inte.
VALBORG (trött).
Förlåt, förlåt mig, om ni kan.
Men ni drif-
des, der ingen känner er.
Ni kan ännu bli lyck-
Jag varnar er ännu en gång
Jag måste bli er hustru.
VALBORG (entonigt).
Gertrud och mig, skulle jag krossa dem.
Om än berg sänkte sig mellan LISEN (sticker in hufvudet).
Nu kommer Hilma!
(Drar sig tillbaka).
Jag har bara en fråga till att framställa,
kapten Björnklo.
Om ni inte fattats af denna ert löfte mot mig?
allt uppslukande passion -- hade ni då uppfylt BJÖRNKLO.
möjligt -- det är troligt -- et cetera, -- men jag har ännu aldrig yttrat en lögn med kallt
Jag skulle visserligen kunna svara: det är
blod och af full öfverläggning.
Det är en af de
få svagheter jag bibehållit.
Ni hade skänkt mig VALBORG.
för mycket, för att jag inte skulle vara otacksam.
Såå, inte ens det! -- Så må det då bli strid oss
emellan, fast det är hårdt att nödgas kämpa om en så lumpen insats.
-- Jag begär inte er sjelf, inte er rang, inte er förmögenhet -- men ert (Går i fonden).
namn!
En trasa räcker ännu att skyla min son.
till godo med sådant!
Nå, egentligen bör du moral qvar, att du kan känna dig slagen.
Det tog!
F--n anamma, att behöfva hålla
BJÖRNKLO (rycker till).
vara förtjust, min kära Björnklo, att ha så mycket LISEN (sticker in hufvudet.
Hviskar:)
Kom hit, får jag säga er något.
hagas?
En älskvärd uppenbarelse! (Högt:) Hvad beLISEN.
en svart varg.
Ni har ingenting här att göra.
Med hvem har jag äran tala?
LISEN. BJÖRNKLO.
Gå er väg, jag tål er inte.
Ni ser ut som
Jag är moster Lisen, vet ni inte det?
Ah, den snälla moster Lisen, om hvilken LISEN. BJÖRNKLO.
Gertrud talat så ofta!
-- Gertrud är dum, ja, det är hon.
Herre je! _________
Jag är inte snäll -- jag tycker inte om er
Hilma!
(Slänger igen dörren.
Björnklo skrattar).
BJÖRNKLO. HILMA.
Redan kommen!
(Tar af sig hatten).
HILMA (från fonden).
stark, och dessutom hade jag ännu ett skäl att infinna mig tidigt.
Ja, längtan efter min fästmö blef mig för
nyss?
Men hvad var det som väckte din munterhet BJÖRNKLO.
konversation.
Moster Lisen.
Vi hade en mycket originel HILMA (sätter sig).
alltid svagt, och nu är hon mer orolig än vanligt.
Hösten är hennes sämsta tid.
Men hvar är Gertrud?
Min stackars syster!
Hennes förstånd är
ett par uppköp -- toiletthemligheter.
Hon kommer straxt.
Hon skulle bara göra
hennes frånvaro; den ger mig tillfälle till ett samtal mellan fyra ögon med tante.
Nå, på det hela taget är jag rätt glad öfver
Har något inträffat?
Ja, och nej, -- det beror på uppfattning.
(Gör en geste.
Hilma BJÖRNKLO. HILMA.
och Björnklo sätta sig).
ett charmant ord, ett slags frimurareformel
Det fins ett ord i vårt språk, som heter takt,
emellan personer af verld, som gör att de kunna afhandla de ömtåligaste ämnen utan att såra de ömtåligaste öron.
Du menar -- --?
»förflutet» bakom sig.
Att de flesta män vid 35 års ålder ega ett HILMA.
Lindén --.
Tantes skarpsinnighet är verkligen beundransHILMA (stiger upp).
BJÖRNKLO (förvånad).
Men det är ovärdigt, detta!
ung, oskyldig flicka!
Att med ett sådant förhållande fria till en BJÖRNKLO (aktningsfullt).
gaste aning om att träffa henne, i annat fall skulle allt ha varit ordnadt.
HILMA (för sig).
Jag ber tante tro, att jag inte hade den rin-
sin plats.
Högt:)
Min kära Björnklo, ingen kan i
Ett sådant parti!
Åh, jag var tokig!