Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att så verkligen är förhållandet vid de flesta läroverk, synes af Rikets Ständers Revisorers berättelser om granskning af Statsverkets styrelse och förvaltning, af hvilka framgå, att läroverken, med undantag af några få, som synas hafva en samlad fond, hafva ingen eller högst ringa behållning i den egna kassan, hvarvid dock anmärkes, att vid åtskilliga läroverk är behållningen för kassans båda afdelniugar upptagen i en summa, så att man för dem ej kan af berättelsen utröna verkliga förhållandet i detta afseende.
Deremot finner man att behållningarne i terminsafgifts-kassorna i allmänhet äro ganska betydliga och årligen ökas.
Genom följande exempel torde ock tydligen framgå, att så måste inträffa, till följd af förutnämnda fördelning.
Vid ett läroverk om 500 beständige lärjungar och med årligen inskrifne 100 nya, tillflyter den egna kassan, å 4 R:dr 50 öre för hvarje nyinskrifven lärjunge, endast 450 R:dr årligen, då deremot, äfven om 100 lärjungar antagas för medellöshet vara befriade, årligen ingå 3,600 R:dr till terminsafgifts-kassan.
Vid ett mindre 3- eller 5-klassigt läroverk, med 80 ständige och 20 årligen nyinskrifne lärjungar,- får den egna kassan endast 90 R:dr, men terminsafgifts-kassan 540 R:dr årligen, äfven om '/Adel af lärjungarne antagas befriade från terminsafgifter.
Om än icke erfarenheten hade konstaterat förhållandet, synes mig af dessa siffror uppenbart, att de stora årliga inkomsterna för terminsafgifts-kassorna icke kunna vara behöfliga eller ens kunna användas till undervisningsmateriel, men att deremot de egna kassornas inkomster icke kunna på långt när vara tillräckliga till ljus, ved och uppassning i nutidens stora och rymliga läroverksbyggnader.
Derför måste nu redan, enligt medgifvandet i mom. c), för dessa sednare ändamål uttaxeras en afgift utöfver den ordinarie terminsafgiften, eller kommer vid de läroverk som ännu hafva någon behållning i den egna kassan, densamma att snart förtäras och terminsafgifterna sedermera att förhöjas.
Tillsammans med den vid sistlidne riksdag bestämda nya afgift af 10
R:dr årligen till bildande af en byggnadsfond, uppgå nu de ordinarie skolafgifterna till 19 R:dr per år för hvarje lärjunge, hvilken utgift, tillsammans med kostnaderna för inackordering, böcker och skolkläder, för mindre bemedlade föräldrar, som hafva flera barn att på en gång hållas i skolan, redan är ganska kännbar och för mången svår att åstadkomma, hvadan det icke kan vara skäl att utan yttersta nödtvång betunga dem med ökade terminsafgifter för ljus och ved etc.
En tillökning af 6 å 10
R:dr för året blifver likväl nödvändig om kassorna fortfarande skola hållas skilda.
Så Bih. till R St.
Prot 186.5 ^ 1866. 11 Sami. 3 Afd. 40 314 Motioner i Borgare- Ståndet 1865.
JSf:o 185. länge afgifterna hålla sig inom nu bestämda belopp, betalas de af flertalet, men i mån som de förhöjas, söka allt flere att vinna befrielse från hela afgiften, hvarefter många som verkligen skulle behöfva det, men hvarken vilja eller kunna begära befrielse, få draga bördan för dem, som aro befriade från terminsafgift.
Den i vårt kära fädernesland antagna grundsatsen om fri undervisning för alla, är sannerligen så vacker och högsinnad, att den icke utan yttersta nödtvång bör frånträdas, och jag erinrar mig från förra riksdagen, att förslaget om den nya afgiften af 10 R:dr till en byggnadsfond, af detta skäl rönte ett ganska starkt motstånd inom Borgare-Ståndet.
Min afsigt är likväl nu icke att söka åstadkomma någon förminskning i läroverkens ordinarie inkomster, utan har jag med det anförda endast velat ådagalägga, att dessa inkomster böra vara fullt tillräckliga för skolans alla i förutnämnda § omnämnda behof, blott de rätt användas och att den skenbara brist, som nu måste fyllas genom extra afgifter, helt och hållet härflyter från det, efter mitt förmenande, olämpliga stagandet om medlens fördelning i särskilda klass-afdelningar, hvilket medfört den verkan, att ynglingarne måste betungas med extra afgifter till ljus och ved, under det att af de medel, som de nödgas betala under en annan rubrik, samlas stora fonder till utlåning.
Åtskilliga rektorer hafva visserligen, af denna anledning sett sig nödsakade att hos Kongl. Maj:t begära särskildt tillstånd, att få använda af den ena kassans medel till bestridande af utgifter som rätteligen tillkomme den andra, och på så sätt sökt afhjelpa det onda; men, då detta missförhållande snart måste komma att visa sig vid alla läroverk, har jag föreställt mig, att det kunde vara skäl nu undanrödja orsaken dertill.
På dessa, i möjligaste korthet, anförda skäl, vågar jag föreslå, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes upphäfva hvad som i ofvan åberopade § 134 af Kongl.
Majds nådiga elementarläroverks-stadga finnes föreskrifvet om särskild bokföring och redovisning af den under mom. d) omnämnda termi nsafgiften och att följaktligen alla de enligt mom. a), b) och d) läroverken tillkommande medel måtte få för dess behof i allmänhet användas, så att den i mom. c) medgifna extra afgiften, endast må ifrågakomma när dessa samtliga inkomster visat sig otillräckliga till bestridande af de i samma §:s 1 mom. omförmälda behof.
Om remiss til! vederbörligt Utskott anhålles.
Stockholm den 15 November 1865. H. P. W. Gahn.
N:o 136. 315 i\:o 136.
Af Herr dali!!, H. F. W.- om vissa ändringar och tillägg i allmänna lagen samt Kongl. Förordningen angående handelsböcker och handelsräkningar den 4
Maj 1855 i afseende å underpant för förlag.
I hufvudsaklig öfverensstämmelse med en af Herr A. W. Björck sistlidne riksdag väckt motion om förändring af lagens stadganden i afseende på underpant i lös egendom, får jag härmed ånyo bringa denna för industri-idkare vigtiga fråga under Rikets Ständers pröfning.
» Det af Lagberedningen afgifna förslag till Handels-Balk behandlar uti 6:te Kap. dels handfången pant, dels ock underpant, åt hvilket sednare aftal Lagberedningen gifvit en utsträckning till grund hvarför åberopas tidens allmänna behof af en utväg att gifva säkerhet i lösegendom för den, som ej har annan att erbjuda, men icke kan undvara egendomens besittning.
Det kau icke heller förnekas, att såsom jemväl anmärkes, den som af köp, hvarunder dylika pantsättningar här i landet vanligen ske, är, åtminstone till sin verkan på borgenärernes rätt, vida förkastligare, än en pantsättning som i lag har sitt berättigande.
Också föreställer jag mig, att det icke kan dröja länge, innan de bland näringsidkare, som nu sakna utvägar att för sitt yrkes bedrifvande belåna sina rudimaterier, redskap och produkter, skola göra anspråk på den rättighet, som om än i inskränkt mån, sedan länge tillgodokommit andre, särskildt privilegierade näringar; men jag har dock icke för afsigt att nu väcka fråga derom.
Deremot tror jag, att den rätt att ställa underpant till säkerhet för förlag, som nu tillkommer idkare af bergsbruk och fabriksrörelse äfvensom några vissa andra näringar, äro i behof af ett närmare bestämmande, äfvensom af en utsträckning i anseende till den egendom som kan pantsättas, om än jag icke finner samma utsträckning för det närvarande behöfva gå så långt, som Lagberedningen afsett.
Det är hufvudsakligen det förhållande, att förmånsrätten, på grund af intecknadt förlag, nu, hvad fabrikerna beträffar, i allmänhet, anses inskränkt till produkten som jag finner tarfva rättelse, enär det synes mig nog orimligt att förläggaren icke ens skall ega återtaga det råämne och de verktyg, han sjelf lemnat, oaktadt han ostridigt är berättigad att erhålla den förädlade varan, som deraf och derigenom kan vara förfärdi - 316 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 136. gad.
Att en sådan tillämpning af lagen är origtig, vore måhända icke så svårt att visa, men då den nu är allmänt antagen och gällande, lönar en sådan bevisning icke mödan utan torde det vara Statsmagternas förbindelse att tillse, det lagen får ett innehåll, som öfverensstämmer med näringarnes behof, utan att förnärma någon rättvisans grundsats.
Utan att vidlyftigare än som nu skett, framställa bevis för min åsigt, att de författningar, som handla om förlag för bedrifvande af bergverk, bruk," fabriker och andra inrättningar, äfvensom fiskerier, äro i behof af förbättring äfven i syfte att åstadkomma en förenkling, så väl som ock sammanföring af de spridda stadgaudena, har jag sökt att åstadkomma ett förslag till sådana lagstadganden, som skulle bestämma de näringar, för hvilkas bedrifvande förlag med rätt till underpant kan lemnäs, den egendom, som sålunda kan pantsättas; den frihet som i afseende på ränteaftal vid förlag må ega rum; den form hvarunder kontraktet skall upprättas; den förmånsrätt som deraf följer; vilkoren derför och sättet för fullgörande af dessa vilkor samt för åstadkommande och bibehållande af den offentlighet som erfordras.
Derjemte och då tvist emellan förlagstagare och förlagsgifvare jemväl är ett ämne, som vid en revision af förlagsförfattningarne, så mycket mindre kan förbigås, som särskilda bestämmelser för utredande af sådana tvister, härledda från de inbördes räkningarne, finnas gifna; så har jag jemväl varit föranlåten att föreslå åtskilliga tillägg till Kongl.
Förordningen den 4 Maj 1855 angående handelsböcker och handelsräkningar.
För alla dessa förslag skulle det åligga mig att särskildt redovisa, men då de flesta af bestämmelserna hafva sin grund uti nu gällande föreskrifter, eller ock uti det som ofvan blifvit anfördt om nödvändigheten att utsträcka förlagsrätten med hänsigt till den egendom, som kan lemnäs till underpant, så tror jag mig kunna inskränka redovisningen för motiverna för mitt förslag till hvad sålunda såsom anledning och grund derför förekommer.
Särskildt anser jag mig dock böra fästa uppmärksamheten på följande omständigheter :
Det hufvudsakliga stadgandet om förlag med rätt till underpant af lösegendom, har jag ansett böra upptagas i 10:de Kap.
Handels-Balken, hvars rubrik lör sådant ändamål blifvit ändrad.
Sjelfva lagstadgandet torde icke lämpligen kunna finna plats på annat sätt än genom tillägg till Kap. af ytterligare en §.
Såsom förslaget visar, har jag bibehållit alla de näringar, som nu hafva rätt att begagna förlag mot underpant, lösegendom, vid denna deras rätt, hvaremot jag ansett, att enskilde arbetare i Eskilstuna fristad och vid bergverken icke lämpligen kunna betraktas såsom förlagstagare för de förskott, som de må erhålla,1 så länge icke alla och en hvar må ega att lemna såsom underpant för skuld, lösegendom, som fortfarande stadnar i egarens besittning.
Beträffande den egendom, som kan såsom underpant lemnäs, kan väl någon inskränkning anses hafva skett, hvad bergverken och bruken beträffa; men då någon Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
317 anledning till skilnad mellan dessa inrättningar och fabriker i allmänhet nu mindre än förr förefinnes, och endast den egendom, som verkligen kan från gäldenären uttagas, synes böra vara föremål för underpant, tror jag, att jag i detta afseende träffat det rätta.
Emot formen torde det icke eller vara något att anmärka.
Bestämmelsen om frihet till aftal i afseende på räntan kan icke lämpligen före komma annorstädes än i 9 Kap.
Handels-Balken, och om än deremot kan anmärkas, att på detta sätt ett specielt stadgande om förlags-aftalet förekommer framför den hufvudsakliga bestämningen om förlagets natur i 10:de Kap., så torde denna anmärkning likväl icke finnas vara af sådan vigt, att något väsendtligt afseende derpå kan fästas, då det icke är fråga om ny lag, utan om inympande på en äldre af nya stadganden.
Förmånsrätten för intecknadt förlag afhandlas nu i 17:de Kap. 7 § HandelsBalken, som således tarfvar endast en förändring i full öfverensstämmelse med det föreslagna stadgandet i 10:de Kap. Den enda bestämmelse, som torde påkalla särskild redovisning, afser tiden, hvarifrån förmånsrätten räknas.
Den har blifvit bestämd från den dag, då inteckningen sker.
Att jag härvid lemnat åsido hvad i afseende på inteckning af fast egendom är stadgadt rörande ansökning om inteckning och förmånsrättens beräknande från den dag ansökningen derom skett, har sin grund uti det sedermera föreslagna sättet för inteckningens beviljande, som icke är beroende af gäldenärens hörande och icke heller behöfver vara det, då formen för handlingen är bestämd och inteckning på grund af en sådan handling alltid måste beviljas, med öppen rätt för gäldenären att sedermera väcka den talan om kontraktets återgång, hvartill han må anse sig befogad, och då jag anser att ett kontrakt, som i allmänhet måste afse en kortare tid och derföre inom två år skall förnyas, bör kunna träda i verksamhet genast, helst det jemväl angår fiskerier, som bero af resor, hvilka icke tåla uppskof, har jag trott dessa förhållanden påkalla, att förmånsrätten är ostridig från den dag, då inteckningen meddelas.
De former, som afse att åt inteckningar gifva och bevara den erforderliga offentligheten, måste naturligtvis finna plats uti 7:de Kapitlet Rättegångs-Balken, sådant detta lagrum lyder i Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818.
Vid redaktionen har jag iakttagit, att alla de kontrakt om underpant, som af lagen godkännas, böra intecknas, och att förordningen om inteckning alltså icke bör förbigå något af dem.
Derföre har jag bibehållit hvad som säges om inteckning af handling rörande nyttjanderätt, och i afseende på denna hänvisat till hvad derom särskildt är föreskrifvet, samt derefter stadgat huruledes förlagsinteckning beviljas.
Nödvändigheten att öfver dessa inteckningar föra särskildt protokoll, som, i likhet med dem angående inteckningar i fast egendom, insändes till Hofrätten, har föranledt såväl stadgandet, att inteckning för förlag endast må ske vid lagtima ting, sorn ock en omflyttning åtföljd i någon mån af omarbetning utaf åtskilliga §§, hvilka måste lemna rum för de öfriga stadgandena, rörande förlagsinteckningen.
Dessa afse, dels förmånsrätten, dels den ränta som derunder begripes, 318 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 136. dels ock tider och forum för förnyelsen samt formen derför.
Endast beträffande den domstol, der förnyelsen skall ske, torde någon anledning till tvekan om det lämpliga kunna ifrågakomma; men om man besinnar, att en fabrik lätteligen kan flyttas och att likväl upplysning om de gravationer, hvarmed den är besvärad, alltid måste företrädesvis sökas, der fabriken finnes, torde stadgandet försvara sig sjelft, helst det måste stå i öfverensstämmelse med hvad som föreskrifves, rörande förlaget till fiskaren, hvilken lättare ombyter forum.
I afseende på forum för tvister emot sådant förlag, som afse bergsbruk, kan jag icke annat finna, iiu att Kongl. Förordningen den 5 Juni 1850, angående Bergstingsrätternas upphörande, icke afser annan ändring i 10 Kapitlet 17 § Rättegångs-Balken, än den, att Underrätt trädt i stället för Bergstingsrätten, hvaraf följer, att tvister om förlagen nu skola upptagas vid den domstol, der bergverket eller bruket är beläget, utan afseende på svarandens forum domicilii.
Under denna bestämmelse måste jemväl komma tvister om förlag vid andra fabriker, och derför har jag gifvit åt samma § en redaktion som dermed öfverensstämmer, jemte det jag bibehållit hvad som säges om lagfart å bruk och hamrar, derom icke annorstädes finnes något stadgadt, samt upptagit föreskriften beträffande tvister om uppdämmning med den närmare bestämmelse om Stadsrättens behörighet i detta fall, hvilken vid en omarbetning af lagstadgandet icke bör förbises.
Hvad 17 § i öfrigt innehåller, kan utan skada försvinna, då 26 § hänvisar sådant till den behandling som vederbör.
Efter att sålunda hafva bestämt det forum, der tvister om förlag böra handläggas, har jag funnit mig jemväl böra tillse, i hvad mån de räkenskapsförhållanden, som mellan förlagsgifvare och förlagstagare uppkomma, må kunna genom handelsbok bestyrkas.
Sedan jag från förlagstagare uteslutit de flosta af dem, sorn icke kunna hänföras till industri-idkare, skulle det väl kunna stadgas, att. de, på hvilkas rörelse förlagsförfattningen kan ega tillämpning, böra anses skyldige att föra bok och räkning och alltså jemväl upptagas bland dem, som omförmälas i 2 § af Kongl.
Förordningen den 4 Maj 1855.
Men det torde vara nog att föreskrifva det de hvilka gifva förlag böra underkastas en sådan förbindelse, äfven om de icke i öfrigt drifva rörelse, i hvilket fall deras bok naturligtvis inskränker sig till redovisning för den förlagsaffär, dermed de sig befatta.
1 följd häraf uppkommer för de flesta fall mellan förlagsgifvare och förlagstagare det förhållande, som emellan köpmän eger rum, då de med hvarandra hafva löpande affärer, och, efter min tarine, kunna således i allmänhet de för berörda fall i författningen gifti a föreskrifter utsträckas till förlagsgifvare och förlagstagare.
Sedan jag i möjligaste korthet redogjort för det mål jag med mitt förslag söker, och för grunderna derför, återstår endast såsom väsendtligt att utreda, hvilka af nu gällande stadganden, som för den nya författningen skulle vika, men om jag lyckats att åt förslaget gifva den fullständighet och tydlighet, att deraf klart finnes, huru förlag af lagen betraktas, formen och vilkoren derför, följderna och verkningarne deraf, Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
JNJ:o 186. 319 samt sättet att göra detsamma gällande, så torde det icke behöfvas att vid granskningen af allt hvad som innehålles uti förlagsordningen, bergsförfattningar, manufakur- och handtverkeri-privilegium, hallordningen, Kongl. Stadgan om nordsjö-fiskare och Reglementet för Eskilstuna fristad, blottställa sig för ett förbiseende, sorn kunde medföra bibehållande af något stadgande, stridande mot de förändrade föreskrifterna om förlag.
Det är derföre som jag inskränker mig att föreslå de förändringar och tillägg i allmänna lagen samt i Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855, dem jag redan framställt, samt att åt detta förslag gifva den form, att Rikets Ständer, för sin del, måtte besluta, dels att upphäfva allt, som uti särskilda författningar är stadgadt, rörande förlag till och för bergverk, bergsbruk, fabriker, handtverkerier, nordsjöfiske och arbete inom Eskilstuna fristad; och dels att nedanskrifna rum uti allmänna lagen och Kongl. Förordningen om handelsböcker och handelsräkningar den 4 Maj 1855 skola erhålla följande lydelse: Handcls-Balken.
Kap. 9. § 9- Detta lagrum erhåller följande tillägg:
Åtager sig någon att gifva förlag efter thy i 10 Kapitlet 14 § sägs: håfve ock rätt att betinga så stor vinst han gitter.
Kap. lO. Titeln ändras till följande:
Om pant och borgen samt om underpant.
En ny paragraf tillägges så lydande: § 14.
Åtager sig någon att, till drifvande af bergverk, fabrik eller annan inrättning för råa ämnens förädling gifva förlag i penningar eller varor mot underpant i de råa ämnen, som frambragte eller för tillverkningen anskaffade varda, i det som tillverkas ocii i annan lös egendom, sora till verket, fabriken eller inrättningen hörer, eller åtager man sig att, till saltsjöfiskes idkande, gifva fiskare sådant förlag mot underpant i fångst, fartyg och fiskredskap; då skall om det förlag afhandling med pantförskrifning af sagde egendom upprättas, med dag, årtal och vittnen under.
Kap. 1*7. § 7. 3:dje momentet erhåller följande lydelse; 320 Motioner 'i B or gare-Ståndet 1865.
Har någon gifvit förlag, som i 10 Kapitlet 14 § är sagdt, och låtit förlagshandlingen intecknas på sätt i 7 § Rättegångs-Balken sägs, njute i den pantförskrifne egendomen för sin förlagsfordran förmånsrätt från inteckningsdagen: äro flere förlagsafhandlingar i samma egendom intecknade; håfve den företräde, som förr intecknad blifvit: äro de intecknade samma dag, hafva de lika rätt.
R iittegåugs-Bal keil.
Kap. <7. § 26.
Om inteckning af handling om nyttjanderätt till fast egendom är särskildt stadgadt. § 27.
Vill den, som åtagit sig att gifva förlag som i 10 Kapitlet 14 § Handels-Balken är sagdt, låta förlagsafhandlingen intecknas, lemne den in till Rätten i den ort, der verk, fabrik eller inrättning till hvars drifvande förlaget utfått är, finnes, eller der fiskare, med hvilken afhandlingen är gjord, har sitt hemvist, och varde afhandlingen offentligen uppläst och i protokollet intagen samt bevis om inteckningen å afhandlingen meddeladt.
Ej må inteckning af förlagsafhandling på landet beviljas utom å lagtima ting. § 28.
Då förlagsafhandling efter thy i 27 § är sagdt, blifvit intecknad, håfve förläggaren i den pantförskrifne egendomen förmånsrätt för sin förlagsfordran, såsom i 17 Kapitlet 17 § Handels-Balken är sagdt; dock att denna förmånsrätt ej sträcker sig till ränta för längre tid tillbaka, än tre år före den dag, då gäldenärens egendom till borgenärers förnöjande afträddes. § 29.
Inteckning af förlagsafhandling skall förnyas inom två år, sedan den beviljades^ och ytterligare inom två år efter hvarje förnyelse.
Förnyelsen sker vid Rätten i den ort, der verket, fabriken eller inrättningen då finnes, eller der fiskaren, som förlaget är gifvet, då har sitt hemvist.
Underlåtes förnyelse som nu är sagdt, vare inteckningen förfallen.
Vid förnyelse af sådan inteckning skall förfaras på sätt om förnyelse af inteckning i fast egendom förut är sagdt. § 30.
Lika med nuvarande § 26. § 31.
N:o 136. 321 § 31.
Öfver följande ärenden skola vid Häradsrätt och Rådstufvurätt särskilda protokoll hållas: ett öfver bevakningen af äktenskapsförord och öfver förlagsafhandlingars intecknande, ett öfver tillsättning af förmyndare, ett öfver lagfarter med fast egendom och ett öfver inteckningar i sådan egendom.
I brädden af hvartdera protokollet skall ock för hvarje mål tecknas namnet på personen, som det angår, eller, egendomen som intecknas eller uppbjudes.
Har någotdera af de mål, sagde äro, ej förevarit, varde det på sitt ställe anmärkt. § 32.
Sedan häradshöfdingen hvarje gång om året hållit Ting i sitt häradshöfdingedöme, sände han in till Hofrätten inom en månad derefter, protokollen i alla de mål, som i 31 § nämnde äro, vid bot tre daler för hvarje dag han uteblifver, vare sig med ettdera af dessa protokoll eller med alla.
Rådstufvurätten gore det för hvar månad, inom fjorton dagar derefter vid lika bot.
Är ej anmärkning gjord, som i 31 § sägs, då någotdera af dessa mål icke förevarit, vare derföre bot, som för uteblifvande med protokoll.
Kap. lO. § 17- Lagfart å bruk och hamrar sökes hos Häradsrätt.
Om uppdämning döme Häradsrätt eller Rådstufvurätt.
Tvistas om förlag till drifvande af bergverk eller af fabrik eller annan inrättning till råa ämnens förädling eller annan fordran för ett sådant förlag, och är förlagsafhandlingen intecknad, som i Handels-Balken skils; döme Rätten i den ort der verket, fabriken eller inrättningen finnes.
Föräxidringar i Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855 angående handelsböcker och handelsräkningar. § 2.
Under stadgandet i § 1 inbegripas: de, som gifva sådant förlag, hvarom i Haudels-Balken skils ;de — — — — — — — — — — — — — — § 20.
Mot andre än köpmän ege handelsbok ej vitsord i fråga om annan fordran, än den, som grundar sig på utborgning af varor eller på intecknadt förlag, hvarom i Handels-Balken skils. 2:dra momentet bibehålles oförändradt. § 23.
Denna § erhåller ett nytt moment, så lydande:
Bih. till It St.
U Sami. 3 Af<B 41 322 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Räkning öfver intecknadt förlag, hvarom i Handels-Balken skils, skall för hvarje år, inom tre månader efter dess utgång förlagstagaren af förläggaren bevisligen tillställas. § 24.
Är räkningen gäldenären vederbörligen tillställd, och har han ej inom tre månader. sedan han den mottog tillsagt köpmannen, att räkningen ej godkännes eller ock klander derå instämt till Rätten, hvarunder gäldenären, eller om räkningen angår intecknadt förlag till drifvande af bergverk, fabrik eller annan inrättning för råa ämnens förädling, verket, fabriken eller inrättningen lyder; vare då räkningen lika utmätningsgild som förfallet skuldebref.
Har köpman försummat att räkning hvarom i 23 § stadgas gäldenären tillställa eller honom derför hos Rätten eller Konungens befallningshafvande, söka inom tid, som den § bjuder; så må för den fordran handelsbok något vitsord ej tillkomma. § 26.
Är mellan köpman och någon till hvilken han varor utborgat eller gitvit intecknadt förlag hvarom i Handels-Balken skils, motbok hållen och — — — uppförd t är.
Denna förordning får gällande kraft för de fall, der förlagsår ej räknas lika som kalenderår, den första dagen af det förlagsår som börjas under loppet af år 1867 och för andra fall den 1 Januari 1867.