Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
jaså, jag är nu ändtligen en gång själfständig position och i synnerhet göra ett ti- här, » forsatte hon och såg sig omkring, sedan digt äktenskap på grundvalen af böjelse omöjligt.
hon slagit sig ned i en stor skinnbeklädd stol, Anspråken hade öfver allt stegrats i orimligt för- » på en veritabel tidningsredaktions helgade om- hållande till möjligheterna, en karl med några råde, där själfva luften är mättad af hemlig- tusen kronors inkomst kunde knappt lefva ensam heter ... » hon vidgade näsborrarne, fnyste och därpå, mycket mindre tänka på att gifta sig.
» Men jag tycker just inte, att det Landets döttrar voro bortskämda i lyx och nöjen, ingen ville hu för tiden nöja sig med en an- förefaller så vidare mystiskt! » » Ähnej, » smålog Brink, » inte i allmänhet, men språkslös lott i det stilla.
O, tider, o, seder.
I ibland kommer dock ett och annat under våra Han fick svar på tal — om igen af den oför- ögon, som vi själfva finna en smula mystiskt.
bränneliga, anonyma » Svea »!
Och vidare kom Här t. ex. » — han grep manuskriptet — » är han att göra en upptäckt, med hvars historia något, som sätter myror i hufvudet på mig.
Det från början till slut det hängde tillsammans på är en anonym författarinna, som då och då he- följande vis: drar vår tidning med uppsatser, där hon argt Då han en dag gick upp på redaktionen, hör- förfäktar kvinnans rätt och användning till allt de han redan nere i tamburen, att någon var möjligt på Guds gröna jord och påstår att hon på dörrens breflåda däruppe, mötte i trappan ett som konstnär, författare, » tjänsteman » etc. etc. fruntimmer, hvars drag han tydligt observerade, icke alls förlorar sin kvinnlighet eller sina hus- utan att dock igenkänna, tittade i breflådan och liga egenskaper.
Tja, artikeln är kvick som fann ett konvolut med » Sveas » manuskript uti.
tus.
ber om ursäkt i ..... redaktören tycker om Det var ett litet raskt skrifvet genmäle på hans den, och den skall naturligtvis in — ungefär artikel, bland annat innehållande en kritik öfver som ett svar på hvad jag nyligen skref om blå- hans påstående, att » landets döttrar » voro så strumpor, och naturligtvis är det en blåstrumpä fasligt » bortskämda » och omöjliga för ett äkten- som skrifvit den, det begriper jag, äfven om hon skap i små förhållanden.
Är det några, som inte satt » Svea » inunder. » skämma bort dem, så är det framför allt herrar- » Får jag se, » sade fröken Thelberg nyfiket och ne själfva, som icke vilja tala allvar och för- stack fram sitt lockiga hufvud, » ja visst, det är stånd med den unga kvinnan, utan äflas att få en fruntimmersstil.
» henne till ett slags dekorationspjäs, en rodocka ... » Ovillkorligen — en gammal gallsprängd ung- Men man skulle icke döma af ytan — under mö, ha, ha!
Ah, de där skrifvande damerna — siden och juveler, hvilka ofta blott buros af tvin- ja, ni vet ju min gamla motvilja för det där gande konventionella skäl, under hela skenet af ett behagsjukt, bortskämdt barn klappade mån- herrskapet. » gen gång ett ädelt hjärta, som gärna skulle dela Hon nickade och drog litet på munnen.
» Ja, men det är ju orättvist, om de skrifva en fattig, redbar mans lott — bara den fattige, redbare mannen toge mod till sig och sjönge bra — gör den här det? » » Ja bevars, » medgaf Brink retligt, » men på ett rent ut.
tokigt program: kvinnoemancipationen — med Alltsammans ett litet stilistiskt mästerstycke konsekvenser, som ta sig bra ut på papperet, af slående, retsamt klar öfverbevisning.
men blir tokiga i praktiken.
Om jag kunde be- » Att jag inte passade på och högg henne in gripa, hvem det är — ett plågofrö är hon emel- flagrant!
! » mumlade Fredrik Brink och lade in lertid, men redaktörn har sina idéer ... » » Och litet mer tolerans — hur är det ordsprå- manuskriptet på redaktörens bord.
Om några dagar hade uppsatsen influtit.
ket lyder: äfven den andra parten.
» Odet hjälpte vår litteratör i hans upptäckts- » Må höras, ja, men jag tycker vi hört nog nu, och i inte är det värdt att söka inbilla mig, att funderingar.
fruntimmer, som sudda med bläck och i sina » Fröken Selma Noréus heter min Svea! » ut- djupsinniga meditationer rifva fram snilleknölar ropade han, då han en dag var på visit hos humorister.
En barnkammare är ett slags mikrokosmos — världen i leksaksformat.
Där uppträda de mänskliga instinkterna och lidelserna i enkla, ursprungliga former.
Där utkämpas väldiga strider, där höjas stolta anspråk, där göras manhaftiga ansatser.
Det är bara rocken som är för kort, strider- nas föremål som är för löjligt smått, kraf- terna för klena — annars är det j u de stora människornas lif upp i dagen!
Men är skilnaden egentligen så stor på Kalle och Petter, som slåss om en bandstump, och stora pappa och hans kamrater, som käm- pas de också — om en bandstump?
Mot- satsen mellan det stora i laterna och svag- heten och ofullkomligheten hos personlig- heten — är denna motsats icke ungefär lika slående i bägge fallen och lika frestande till en liten dragning på smilbandet?
Reträtt.
c e n parsamma Fruar!
Thelbergs, » en vän upplyste mig därom, då vi mötte henne på gatan. » » Nej, hvad säger herr Brink! » utbrast fröken Emelie öfverraskad, » det är en bekant till mig ... » Ännu större öfverrasknmg från Fredrik Blinks sida.
Så släppte han icke fröken Emelie, förrän hon lofvat honom att en förmiddag inbjuda fröken Noréus, då han själf också skulle komma liksom ä propos.
» Men ingen allusion på hennes hemliga skrift- ställarskap, herr Brink! » bad fröken Emelie nä- stan oroligt.
» Det vore ett öfverfall ur bakhåll. » Några dagar senare presenterades han af frö- ken Emelie för ett yngre fruntimmer, fröken Noréus.
Han kände strax igen henne.
Hon förrådde ingen synbar rörelse, då hon hörde, att herr Brink var medarbetare och lit- teraturkritiker i den och den tidningen.
Hon såg ut » som folket gör mest », röjde ingen påfal- lande högre intelligens och förhöll sig tämligen stel i sitt sätt att vara.
» En genomgående ledsam människa, » tänkte Brink, » ja, sådana där äro de i det privata. » Fröken Noréus sade snart adjö.
» Jag tycker mig ha mött fröken en dag i trapp- uppgången till vår redaktionslokal, » sade Brink.
» Ja, det var ett bref, som jag för en väninnas räkning lämnade, » sade hon intresselöst.
Och därpå gick hon » Det var baddarn hvad hon kunde förskansa sig väl! » utbrast Fredrik förbluffad och stirrade på fröken Emelie, som smålog åt hans tydliga missräkning, att den unga damen skulle förråda sig sig själf.
» Men naturligtvis, » fortsatte han, » narrades hon kallblodigt beträffande bref vet och väninnan! » » Nå, hur fann ni henne föröfrigt? » » Odräglig — som alla af hennes sort måste vara.
» » Inte så!
Selma är en utmärkt flicka.
. » » Gärna för mig, » sade Brink med en lätt gri- mas, » AOM hör då inte till dem, som äro begär- liga på äktenskapsmarknaden, inte en gång för de tvåtusen-kronors-karlar, jag talat om.
Läste ni min sista uppsats och hennes svar? » » Ja, och jag fann hennes svar förträffligt, hon har enligt min mening alldeles rätt.
Om män- nen blott uppfattade oss något mindre skeft och toge något mera mod till sig.
! » Det var något i den unga damens tonfall, som plötsligt frapperade Fredrik och kom honom att med spändt intresse fixera henne.
En fin rodnad steg upp på hennes kinder, hon andades litet hastigare, men mötte alltjämt hans spörjande blick med sin egen, därur något strålade honom tillmötes som ljuset från ett på vid gafvel plötsligt öppnadt paradis.
» Borde jag också taga mod till mig? » frågade han icke utan en skälfning i rösten, närmade sig och grep hennes händer.
» Ni borde gjort det för länge sedan, tycker jag, » sade fröken Emelie med en skälmskhet, ge- nom hvilken ömheten bröt fram, » nu fruktar jag, att det är för sent — ett oöfverstigligt hinder finns.
» » Er far? » » Nej, » smålog hon, » han skulle samtycka, men — ni själf.
» » Hur menar ni? » » Ni af skyr blåstrumpor.
» » Nåväl, hvad hör det hit? » » Det var verkligen för en väninnas räkning fröken Noréus bar upp brefvet ... » » Men håll mig icke på sträckbänken — till sa- ken, älskade Emelie! » » Jag är — er ' Svea ' ... » I samma ögonblick var hon hårdt sluten till hans bröst.
» Ah — — — således ändå min ' Svea ' — min för alltid.
! » Hvad förstås med en » lady »?
En kvinna, som aldrig låter någon annan känna sig henne underlägsen, vare sig i in- tellektuelt, moraliskt eller socialt hänseende.
Lady N y h e t e r i k l ä d n i n g s -, k a p p - och k o s t y m t y g e r för v å r s ä s o n g e n hos Hildur Andersson, Stockholm Henry 12 Somerset.
Hötorget 12 Filial: 4 S ö d e r m a l m s t o r g R i k s - o c k A l l m.
A f Till K r o n p r i n s e s s a n V i c t o r i a.
v i k t är nu för alla dem bland Iduns läsare, hvil- kas prenumeration utgår med halfåret, d. v. s. med denna månad, att genast föryna den- samma för det senare halfåret, hvilket kom- mer att bjuda på saker af mindre vanligt, ja, vi våga förmena af enastående intresse.
3rån s ö d e r n s vår, d e n paradisiskt ljufva, V ä l k o m m e n h e m till v å r a k a r g a s k ä r!
— E j g l ö d e r här o r a n g e, ej m o g n a r drufva, O c h m ö r k g r ö n pinje i c k e susar här.
pT|g) ock v e t j a g v ä l, a t t d i n a t a n k a r s e g l a t S o m h v i t a s v a n a r ifrån T i b e r n s s t r a n d Till Mälarvågor, hvilka återspeglat E t t ä l s k a d t s t y c k e af d e d i n a s l a n d.
J^ag m i n n s i R o m, h u r l ä n g t a n k u n d e m å l a Af samma skäl är just nu den gynsam- maste tidpunkten för alla dem, hvilka ej förut hållit vårt blad, men hvilka vilja bli delaktiga af de förmåner, vi nedan angifva, att med kr.
2:50 omedelbart verkställa pre- numeration för halfåret juli — december.
På grund af.
de betydliga kostnader, som nedläggas på det under årets sista kvartal utkommande julnumret, hvilket gratis till- ställes alla våra fasta abonnenter, nödgas vi nämligen från i år träffa den åtgärden att höja prenumerationspriset för detta sista kvartal, oktober — december, till 2 kronor.
Hel- och halfårspriset för tidningen blir lik- väl vid det gamla, så att de, som nu med endast kr.
2:50 prenumerera till årets slut, därigenom tillskynda sig D i n b l e k a k i n d m e d r o s e n s v a r m a färg, en lätt insedd fördel.
J a g m i n n s, h u r d i n a ö g o n k u n d e stråla, Redan i fjor väckte Iduns omfångsrika och vackert illustrerade julnummer ett smick- rande, uppseende, men icke dess mindre äro vi lifligt förvissade, att det innehåll, vi i år äro i tillfälle bjuda vår läsekrets, skall i ännu högre grad samla omkring sig allmän- na uppmärksamheten.
Liksom då ha vi äf- ven nu begynt numrets artistiska utsmyc- kande och tryckning redan under somma- ren, hvarigenom tid och möjlighet vin- nas att på detsamma nedlägga all den om- sorg, den högt utvecklade moderna tekni- ken medgifver.
Illustrationernas utförande är anförtrodt åt några af vårt lands för- nämsta artister; så är det eleganta, i mån- ga färger utförda omslaget komponeradt af Ottilia Adelborg, och Jenny Nyström-Stoo- pendaal, Gerda Tirén, Viktor Andrén, David Ljungdahl syssla alla nu som flitigast för vår räkning med pensel och stift.
N ä r t a n k e n f l ö g till v å r a s v e n s k a b e r g.
P^g) in s t ä m m a s v e m o d m i g s å e n k e l t s a d e, H u r h e m l ö s d u d i g fann i praktfullt R o m, H u r k ä r t dit h e m i h ö g a n n o r d d u h a d e, H u r bittert v e t a, att d i n plats stod tom. "
^ a l k o m m e n hem!
N u blåsa ljumma vindar O c h vintersnön i v å r a s k o g a r smält — S e, öfver m ö r k a granar, g r ö n a lindar S l å r h i m l e n u p p sitt b l å a s o m m a r t ä l t.
^ a t u r e n, f e s t k l ä d d, h ä l s a r d i g, furstinna, M i d s o m m a r b l o m s t e r b u g a för d i n fot — O, t a g d e m, t a g d e m, d e af l ä n g t a n b r i n n a A t t få e t t h j ä r t a till a t t k l a p p a m o t!
(§g) ch t ä n k, n ä r d u i f a m n d e m alla t a g e r, Å t t h v a r j e b l o m m a b a r n af S v e r i g e är, S o m ser i dig furstinnan, mild o c h fager, O c h intet m e r än älska d i g b e g ä r.
- y ä l k o m m e n hem!
I ljusa sommarnatten E n f å g e l k ö r s k a l l s j u n g a d i g till ro, O c h aftonstjärnan v a k a öfver vatten, S o m v a g g a s a k t a k r i n g ditt s o m m a r b o.
Den angenämaste öfverraskningen tro vi oss dock bereda vår läsekrets med följande.
Väl kännande den varma och oskrymtade folkkärlek, som vårt konungapar genom sina upphöjda personligheter under en lång re- geringstid förvärfvat öfver hela vårt land, har Iduns redaktion tänkt, att det skulle vara kärt för svenska hem att i ord och bild erhålla en förtrolig och uttömmande skildring öfver hemlifvet på konungaborgen, sådan någon dylik aldrig förr erbjudits svensk publik.
Sedan därför Iduns redaktör för detta ärende personligen uppvaktat h. m:t konungen och lyckats förvärfva hans yn- nestfulla tillstånd och intresse för saken, ha flere framstående personer i deras majestä- ters omgifning med tillmötesgående välvilja enats att för oss möjliggöra och på allt sätt underlätta utarbetandet af den intressanta artikeln, liksom det kungliga hemmet för våra tecknare och fotografer öppnat alla sina dörrar, allt från de strålande festgema- ken, genom de förtroliga hvardagsrummen, intill vistbodar, källare och kök.
Hemmet i konungaborgen, Skildringar i ord och bild från Sveriges första hem.
Möblering " och D e k o r e r i n g Sängar och Sängkläder, Möbeltyger, Mattor och Gardiner m. m., m. m.
M ö b l e r i n g s - A f f ä r.
C A R L J O H A N S O N S D r o t t n i n g g a t a n 4 6, 1 och 2 tr
kommer alltså att med sina synnerligen tal- rika illustrationer upptaga en betydande del af Iduns kommande julnummer samt att gifva en samlad bild af lifvet på slottet i hvardagslag — af arbete, sysselsättningar, förströelser, måltider, uppvaktning, bostad, hushållning, betjäning — hvilken utan tvif- vel skall mottagas med det uppriktigaste intresse i alla svenska hem.
Äfven i öfrigt blir julnummrets literära innehåll af mindre vanligt värde.
Främst bland bidragen må sålunda nämnas ett hittills otryckt originalpoem af H.
Konungen som han för detta nummer täckts ställa till Iduns disposition.
Och för att gifva ett begrepp om hvad numret vidare kommer att prestera, behöfva vi endast nämna för- fattarnamn af sådan klang som: C.
D. af Wirsén, Math, Roos, Frithiof Holmgren, A.
U. Bååth, Anna Wahlenberg, Lea, Ellen Key, Daniel Fallström, Snorre, Math.
Lönn- berg, G. af Geijerstam, Ellen Lundberg, Karl A.
Tavaststjerna, Amanda Kerfstedt, Elin Ameen, Tor Hedberg m. fl.
Ännu ett par angenäma öfverraskningar af artistisk art torde julnumret komma att erbjuda, men härom äro underhandlingarna ännu ej så långt framskridna, att vi kunna för dagen säga mera.
Vi ha därför endast att tillägga, att- Idun under det senare halfåret genom alla num- mer och på alla områden med gedigen och omväxlande läsning skall söka häfda sin erkända plats som vårt lands förnämsta f amilje- och kvinnotidning, hvarför vi hoppas kunna påräkna trofast stöd af alla gamla vänner och många nyförvärfvade därtill.
För nytillträdande prenumeranter för det senare halfåret är att märka, att enhvar mot insändandet af ett fem öres porto och adress fritt erhåller sig tillsänd början af den pågående följetongsromanen i Iduns romanbibliotek: » Portvaktarsonen ».
När denna af slutats, kommer i biblioteket att ingå en ytterst fängslande svensk nutids- roman: » Skattepenningen » af den omtyckta författarinnan fru Vilma Lindhé.
Stockholm i juni 1 8 9 5.
Ib Då vinet jäser.
f an har förliknat nutidens ungdom vid det jäsande vinet.
Det är sant, att vinet måste jäsa för att blifva klart och godt, och ve den husmoder, som för tidigt vill gömma det unga vinet i sina väl- korkade och etiketterade flaskor!
Då springer korken upp eller flaskan spränges sönder, och det kostbara innehållet rinner ut och uppsuges af golfvets sand.
V e de uppfostrare, hvilka vilja i ålderdomens tunga lifsuppfatt- ning binda det unga sinnet och ej lämna det rätt till egen fri forskning och fria ini- tiativ.
Det kraftiga, spänstiga sinnet bryter förr eller senare den olidliga bojan och stör- tar då • ut, utan hejd och ledning, en yr bölja i lidelsernas flod, som kanske går för- lorad bland strandens villor och frestelser.
Nej, vinet måste jäsa; men den omsorgs- fulla husmodern vet, att det förlorar sin bouquet, om det får jäsa för mycket, vet att finna det rätta ögonblicket för att afbryta jäsningsprocessen.
Hon sitter därför ej och dåsar bort i sin hvilstol; ti dt och ofta stiger hon själf ned i källaren för att se efter, huru jäsningen skrider framåt, hon skyr hvarken mörkret eller fukten därnere, ty hon vet att det är en dyrbar vara, hon vår- dar där.
Men icke famlar hon redlös om- kring i mörkret, utan hon tager sin lykta med sig och lyser för sig, så att hon hvar- ken snafvar eller förlorar vägen.
Liksom husmodern har sig ombetrodt det jäsande vinet, så hafva vi, mognade män och kvinnor och framför allt vi mödrar och uppfostrare, oss ombetrodd den mångfrestan- de, dådlystna ungdomen.
Oss åligger det ej att hämma det jäsande ungdomsmodet — men väl att se till, det det unga sinnet ledes in på rätta banor och ej förstör sig själf i ungdomligt öfverdåd.
Det är väl sant att nutidsungdomens själfsäkra öfver - mod väl mången gång frestar oss att lämna den att sköta sig själf och att själf bära följ- derna af sin förvetenhet, men vi få ej glömma att det j u dock är ungdom och öfvermodet blott ungdomligt oförstånd.
Icke höfves det den mognade erfarenheten att låta afskräcka sig genom en och annan liten konflikt med ungdomens snabbfärdiga obetänksamhet och opröfvade själfklokhet.
Må man betänka, huru gärna man för sina egna barn, då de gå ut i lifvet, ville påräkna de äldres öfver- seende och omsorg, och må man då i ersätt- ning gifva andra mödrars och fäders barn detsamma.
Men vi äldre, vi få ej heller sitta och dåsa bort i gamla fördomar och ytterlig konserva- tism.
Om ungdomen skall följa oss, måste vi söka sätta oss in i dess tanke- och åskåd- ningssätt.
Vi få ej sky att skärskåda alla synpunkter, men vi må ej likt Bengte i Lies » Niobe » så gå upp i bemödandet att följa ungdomen åt, att vi därvid uppoffra vårt eget mognare omdöme och sålunda ruinera både oss själfva och de unga.
Väl må vi följa ungdomen åt, men vi taga vår erfaren- het och vår tro med oss och lysa därmed upp mörkret för både de och oss.
Och möter ungdomen endast kärleksfull förståelse för sina nya idéer och sträfvanden, då skall den nog ock förtroendefullt lita till den mognare erfarenhetens råd och ledning.
Det jäsande vinet är husets dyrbaraste vara — den dådkraftiga ungdomen är vårt framtidshopp och vår ålderdoms glädje.
Ej må vi genom tyckmyckenhet eller tröghet förslösa vårt lifs bästa skatt.
" Bärstudier. "
|P| » jen sköna bärtiden är nära för handen, Z^gt) och det faller redaktionen in, att helt visst många af våra läsarinnor kunde ha nå- got treftigi och nyttigt att skrifva för » sin egen tidning » öfver våra svenska vildbär.
Tanken efter och fresten på!
Som en liten uppmuntran vilja vi utfästa trenne pris för trenne olika » bärstudier ».
Den första stu- dien Om hallon och blåbär kunna vi utsträcka tiden till den 10 juli, och utdelas äfven härför ett pris på tio kronor.
Samma belopp utfästes för upp- satsen n:r 3 Om lingon som skall vara gång.
Ur inne före juli månads ut- notisboken.
Kunglig utmärkelse åt författarinna.
Fröken Selma Lagerlöf, den framstående författa- rinnan, har genom chefen för konungens hofför- valtning fått mottaga från konungen 600 kr.
såsom erkännande af hennes författareverksamhet.
Summan har af gifvarne afsetts att sätta fröken Lagerlöf i till- fälle att företaga en studie- eller rekreationsresa.
Vid Malmö högre läroverk för flickor firades i samband med senaste terminsafslutning ett för läroverket betydelsefullt 25-års-jubileum.
Det var nämligen för 25 år sedan läroverkets föreståndarinna, fröken Maria Stenkula, började sin verksamhet i Malmö.
Hon var först under 14 år föreståndarinna för en privat flickskola och därefter i 11 år för Malmö högre läroverk för flickor, hvartill hennes egen skola omdanades.
Samtidigt därmed kunde en annan af läroverkets kvinnliga lärarkrafter, nämligen fröken Anna Åberg, fira sitt 25-års-jubileum, enär hon varit anställd först i fröken Stenkulas skola ända se- dan dess början och sedan vid läroverket för flickor.
Jubileet firades med stor högtidlighet.
Omkring 100 f. d. elever uppvaktade sin forna lärarinna, fröken Stenkula, hvarvid de öfverläm- nade en större penninggåfva, afsedd till en re kreationsresa under sommaren.
Måhända får Idun tillfälle att närmare återkomma.
* Krossad vapensköld.
Med fröken Hedvig Maria Johanna Lefrén, som i sitt 80:de år afled härstädes den 11 dennes, har adliga ätten Lefrén, upphöjd i adligt stånd 1818 på konung Carl X I V Johans kröningsdag, äfven på kvinnliga sidan utslocknat.
Den vördade gamla var född den 26 december 1815 samt dotter af den såsom militär och författare i militära ämnen framstående pre- sidenten i krigskollegium, generalen Johan Peter Lefrén, och hans maka, född Hedman, krono- fogdedotter från Finland.
Fröken Constance Gottschalk, den popu- lära skådespelerskan vid Djurgårdsteatern, hvil- ken med förkärlek idkar velocipedsporten, råka- de här om aftonen, då hon kl. half 6 åkte till- baka till teatern, ut för ett allvarligt missöde.
Hon föll med sin bicykle så olyckligt, att vän- stra benets båda pipor brötos strax ofvan fotle- den.
Enligt läkarens utsago äro dess bättre ej några allvarligare komplikationer att befara, men för minst sex veckor torde fröken Gottschalk dock vara » hors de combat ».
F * n bortgången välgörarinna.
Fröken Anna Helena Vikström afled för några dagar se- dan härstädes i den höga åldern af 91 år.
Frö- ken Vikström, som var Strengnäsbarn, dotter till rådman Per Vikström och hans maka, född Ther- mén, har under årens lopp gjort sig känd för en omfattande välgörenhet.
Så sände hon några månader för sin död en öfverkorsad skuldförbin- delse å 1,000 kr.
åter till en fattig landtman under förklaring, att han icke vidare behöfde tänka på skulden, och på samma sätt lär hon ha handlat mot flere bland sina gäldenärer.
Äf- ven skolbarnen och de sjuka i hennes födelse- stad ha ihågkommits med rikliga donationer.
Om smultron måste vara insänd före denna månads ut- gång, och erhåller segervinnaren — utom äran och förnöjelsen förstås — i pris tio kronor.
För den andra » studien » Finska kvinnliga studenter.
För 25 år sedan inskrefs den första kvinnliga studenten vid universitetet i Helsingfors.
År 1891 var an- talet kvinnliga studenter 44, år 1893 uppgick det till 56 eller omkring 3 procent af hela stu-
dentantaleti Af dessa studerar det största anta- let medicin, blott tre egna sig åt juridik.
1882 tog den första kvinnan magistergraden.
1890 fick en finsk dum universitetsgrad i Paris i äm- net matematik.
Sedan 1882, då den första sam- skolan upprättades, har antalet kvinnliga studen- ter årligen ökats.
Skiss Af för V i l m a Idun L i n d h é.
(Forts.) » Jag har sannerligen inte hunnit. » » Nå, nå, lugna dig.
Jag har naturligtvis tänkt på det som på allt annat.
Men — å propos!
— Jag gick genom barnkammaren och såg två lampor brinna.
Det är inte första gången jag gör anmärkning mot ett sådant slöseri. » » Jag har inte varit där inne sedan i går morse, » svarade hon med en nervös darr- ning kring läpparna.
» Det bör du inte låta någon veta. » Ljuset från toalettbordet föll öfver den smärta ungdomliga gestalten.
» Jag kom egentligen för att se, hur du tar dig ut, » återtog han, medan de något närsynta ögonen vande öfverforo hvarje detalj af hennes person och dräkt.
Det spända uttrycket i hennes ansikte försvann inför hans gillande blickar.
» En charmant kläclning.
Du tar dig ut som en drottning, men hvad du gör, så se lite gladare ut. » En snyftning afbröt honom.
» Så älskade!
Här har du eau de cologne.
Jag har varit lite häftig kanske, men det skall du inte fästa dig vid.
Du vet, hur mycket jag håller af dig. » Hon satte handen skuggande för ögonen, som för att utestänga allt annat än de egna tankarna.
» Det har varit så mycket bråk, så myc- ket att tänka på både här hemma och i styrelsen, » fortsatte han, ur stånd att be- mästra sin otålighet.
» Jag är nervös och retlig, det erkänner jag, men det blir bättre nu, när revisionen är undanstökad. » » Till härnäst — j a!
» » Det är ett helt år dit, » sade han och drog ett djupt andetag.
» Hugo?
! » Hennes stora mörka ögon blickade ängs- ligt frågande in i hans.
» utbröt han.