Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
gonen, gjorde han intrycket af att vara en förlorad pen förde mig i er väg, sedan ett år passerat och
Och han tog löfte af mig, att om slumhan icke låtit höra af sig genom annons i Allgehonom som död.
Och när jag råkade er, skulle
meine Zeitung, som jag håller, skulle jag betrakta jag från honom kyssa er hand och er dotters panna,
bedjande om: förlåtelse.
(Han kysser Baronessans hand; Rosa synes i fonden på verandan och betraktar uppträdet med vilda blickar.)
­ 52 ­ BARONESSAN (uprörd).
Han är död alltså!
hans hälsning långt före detta, om icke både nam-
Och jag skulle naturligtvis ha framfört
net och mannen fallit mig ur minnet för länge sen!
BARONESSAN (tummar på näsduken, tveksam).
Känner ni er lugnad nu?
På visst sätt!
Men så är också allt hopp ute!
len ...
Hoppet om att få lida mer af de ljufva kva-
intresse som fyllde mitt lif -- så underligt, att man äfven skall sakna smärtan.
Näst mitt barn var min oro det enda
sjuka, än er förlorade make!
Jag tror, förlåt mig, att ni mer saknar er svart-
band, som ännu höll mig fast vid denna gyckel-
Ty min svartsjuka var det osynliga
­ 53 ­ bild ...
Men nu när intet är mig kvar ...
fattar Herrns hand.)
Ni, som framförde hans sista hälsning, är mig som ett lefvande minne, och ni, som lidit detsamma som jag ...
HERRN (orolig, reser sig; ser på Förlåt mig, men jag måste resa med nästa klockan).
tåg!
Hvarför resa?
Trifs ni icke här?
Det är just hvad jag tänkte bedja er icke (Rosa aflägsnar sig.)
dessa stormiga år, och det är med stor saknad jag lämnar er -- men jag måste ...
Jag har i ert hus haft mina bästa stunder under
På grund af hvad som hände i går afton?
kornet, som bildade högen ... förlåt, nu packar jag!
(Han rustar i kappsäcken.) .
Icke uteslutande ... det var bara sista sand-
er, då ingen annan vill göra det...
Om det är oåterkalleligt... får jag icke hjälpa
­ 54 ­ HERRN.
men jag är i det närmaste färdig ... och jag ber
Jag tackar er så hjärtligt, min goda baronessa,
er göra vårt afsked kort, för att icke få det plågi plågan, och det är mig så smärtsamt att skiljas från er...
[Baronessan (rörelse)] som från en god moder!
Jag läste deltagande i era blickar, när
samt ... er ömhet mot mig har varit en ljuf tröst
grannlagenheten förbjöd er att beklaga, och jag ert sällskap på min familjelycka... då er ålder icke gärna hör af en jämnårig...
trodde mig stundom märka ett godt inflytande af tillät er att säga sådant som ett yngre fruntimmer
längre ...
Tillåt mig då säga er, att er fru icke är ung
BARONESSAN (med tvekan).
Jo, för mig!
Men icke för världen!
sidan hennes behagsjuka blir mig alltmer motbju-
Desto bättre om så vore, under det å andra
dande ju mindre hennes anspråk motsvaras af henskratta åt henne .
nes vinnande egenskaper, och den stund man skulle
­ 55 ­ BARONESSAN.
Det gör man redan!
därpå, när ett klockslag från kyrktornet höres, ryckande upp sig.) Klockan slår!
Om en half timme reser jag!
Stackars Olga!
(Eftertänksam;
Men ni kan icke resa utan att ha ätit frukost!
sjuk, så att mina nerver dallra som telefontrådar i frost...
Jag är inte hungrig, och för öfrigt är jag rese-
det får jag ju, icke sant?
Och så skickar jag upp pigan att hjälpa er med packningen?
Då går jag och lagar en kopp kaffe åt er;
kunna frestas till svagheter, som jag komme att ångra! --
Ni är så god, fru baronessa, att jag skulle
om ni endast ville det! (Går.)
Ni skulle icke ångra att ni följde mina råd;
HERRN ensam; därpå ROSA in genom fonden.
Sedan PIGAN. HERRN.
God morgon, fröken Rosa!
Ni har ju ombundet om hufvudet!
ROSA (rycker bort halsduken och Ingenting alls med mig!
Jag mår alldeles väl!
stoppar den i fickan).
Ni tänker resa ni!
Ja, jag skall resa!
PIGAN (in).
Hvad vill du?...
packa!
Baronessan bad mig att jag skulle hjälpa herrn
Det behöfs inte! -- Gå! --
­ 57 ­ PIGAN (går, tvekande).
Gå, säger jag!
Är ni oartig mot mig, fröken Rosa?
Men ni är oartig som far ifrån ert löfte att hjälpa
Jag vill hjälpa er, själf!
mig med blommorna till morgondagens fest!
Det fest alls i morgon, för ... att i morgon vet jag inte hvar jag är!
bryr jag mig icke om, för .. . jag går inte på någon
Får jag borsta er hatt!
(Hon tar hans hatt och borstar.)
Får jag hjälpa er med något, herr Axel! --
vill taga ifrån henne hatten.)
Det kan jag icke tillåta, fröken Rosa!
min klädning!
(Hon sätter fingrarna i hålet på klädningsärmen och rifver upp.)
Nej, låt mig vara!
Se så, nu ref ni sönder
­ 58 ­ HERRN.
tror att ni gör er fru mor ledsen med ert oroliga beteende.
Fröken Rosa, ni är så underlig i dag, och jag
ledsen; det skulle tvärt om roa mig, fastän det mer om er än om katten i köket, eller råttan i
Hvad tror ni jag bryr mig om att hon blir
skulle smarta er, kanske; men jag bryr mig inte källaren, och om jag vore er fru, skulle jag förakta er och resa så långt bort så att ni aldrig kunde få reda på mig mer! -- Fy, att kyssa ett annat fruntimmer!
Vet då att det var en sista hälsning från
Jaså, mitt barn, ni såg att jag kysste er mors
er far, som jag råkade i utlandet och senare än ni.
Och jag har äfven en hälsning till er...
(Han går emot henne, fattar hennes hufvud och vill kyssa hennes panna, då Rosa kastar hufuudet bakåt och trycker sina läppar mot hans mun.
Frun syns i detsamma på verandan; ryggar och går.)
pannan jag ämnade er!
Rosa, mitt barn, det var en oskyldig kyss på
tror på mors fabler om min far, som dog för flera
Eri oskyldig!
Så oskyldigt!
­ 59 ­ år sedan!
Det var en man det, som kunde älska, och som vågade älska!
Han darrade inte för en kyss och väntade inte tills han blef bjuden!
Tror ni mig inte, så kom med upp på vinden, skall ni få läsa hans bref till sina älskarinnor -- kom!
(Hon Ni är rädd att jag skall förleda er, och ni ser förvånad ut.
Förvånad öfver att jag, en flicka, som är oskyldig!
Inbillar ni er att jag tror det barn jag, men det skall ni inte göra, för jag är icke är jag!
öppnar en tapetdörr, så att vindstrappan synes.)
varit kvinna i tre år, har reda på att kärleken icke födas genom örat...
Nu föraktar ni mig, det ser sämre och icke bättre heller än de andra ... så
er mor kommer!
Fröken Rosa!
Gå och byt om klädning, innan
törs ni inte se på dem! -- Nu förstår jag snart hvarför ... er fru ... hvarför ni är svartsjuk på er fru!
Tycker ni att jag har så fula armar!
Nej, nu går det väl långt!
ni hur många gånger jag har varit kär?
Ni rodnar... på mina vägnar eller era?
­ 60 ­ HERRN.
Ingen gång!
aktar ni mig igen, säg?
Ingen gång i en blyg karl, nej! -- Nu för-
och häng icke ut det för fåglarna att hackas -- och smutsas!
Ni är kvinna, säger ni, men ni är flicka...
Ja lite!
Tag vara på ert hjärta, fröken Rosa,
en mycket ung kvinna, eller hvad man kallar en
en ung kvinna...
Och därför, och därför ... men jag kan bli
skjuta vi dessa slags samtal till dess!
Er hand, fröken Rosa, på det!
Men efter som ni icke är det ännu ... så upp-
Aldrigl Ni!
ROSA (gråter af vrede).
så många goda dagar tillsammans under denna trista vinter och långa vår?
Ska vi inte skiljas som vänner?
Vi som haft
Sjette seenen.
FRUN in med en kaffebricka.
FRUN (något brydd, låtsande icke Jag tänkte du kunde hinna dricka en kopp märka Rosa).
varmt kaffe innan du reste.
ROSA (vill taga brickan från Frun).
Tack, min lilla vän, jag hjälper mig!
HERRN (betraktande Frun med blickar).
frågande, något ironiska
Det var en god idé du fick ...
FRUN (utan att möta Herrns Det gläder mig ... att...
ROSA. blickar).
Jag kanske får säga farväl nu ... åt herr Brun-
Ska ni gå ifrån mig nu, fröken Rosa...
Ja, jag skall väl det... då... frun är ond
­ 62 ­ FRUN.
Jag ?
Nej vet, fröken ...
ning...
Frun hade lofvat mig att profva min kläd-
tagen ... eller kanske ni vill hålla min man sällskap, så skall jag gå och profva...
Inte nu, mitt barn, ni ser väl att jag är upp-
ROSA (stoppar fingrarna i munnen, förlägen, ond).
hon skall följa till tåget!
Fröken kan gå och kläda sig passande, om
ROSA (som förut).
bli frågan om blomsterkastning...
Och ta sina blommor med sig, i fall det skulle
Du är grym, Olga!
Adjö, herr Brunner!
ROSA (niger).
­ 63 ­ HERRN (tar Rosas hand).
snart en stor flicka, en riktigt stor flicka.
Farväl, fröken Rosa, haf det godt, och blif
Adjö, fru Brunneri
ROSA (tar sina blommor).
FRUN (svarar icke).
HERRN och FRUN, båda generade; Frun undviker att se mannen i ansiktet.
Nej, tack, jag är strax färdig!
Du har så många som hjälper dig ändå!
mellan sina händer.)
(Han vill ta hennes hufvud
FRUN (lösgör sig).
­ 64 ­ HERRN.
Du tror kanske jag... att jag är svartsjuk?
ville inte tro det förut.
Nu tror jag det, när du säger det, men jag
Pa en sådan där skolunge! Å!
Två valspråk
PERSONERNA :
HERMENS, bankdirektör.
FRU HERMENS. WALTER, kamrer i faderns bank ADA.
HANNA, Walters fästmö.
ERNST BERGENHJELM, häradshöfding, Adas fästman.
WILHELM THORIN, artist.
FRIHERRINNAN LEJONSKJÖLD.
KONSULINNAN HORNER.
FRU LETSTRÖM.
KAMMARRÅDINNAN KULL.
FÖRSTA AKTEN. Elegant salong hos Hermens.
I fonden dörr till
Till vänster två fönster.
Till höger närmast till de inre rummen.
Spegelbord mellan fönsterna.
fonden dörr till tamburen.
Till höger närmast scenen dörr Visitdag hos fru Hermens.
Friherrinnan Lejonskjöld,
fru Letström, konsulinnan Horner, kammarrådinnan Kull och fru Hermens tillsammans i en grupp.
Hanna orolig än hos den ena, än hos den andra.
Ada och Ernst hvarandras lif.
Bergenhjelm något afsides i ömt joller med armarna om KONSULINNAN HORNER. härifrån.
Vi äter fyra, och klockan är redan tre kvart.
Ajö, ajö! (Tar afsked.)
FRU HERMENS.
Tack för visiten!
KONSULINNAN (till Ada och Ernst). på kinden och hviskar högt, i det hon leende ser på Ernst.)
Din fästman stannar väl kvar till middagen?
Ajö, ajö, mina små turturdufvor!
(Kysser Ada Nej, nu får jag verkligen lof att slita mig
ADA. närmare hit än hem till sig.
Ja, det gör han nästan hvar dag.
Han har (De fortsätta samtalet skämtande och skrattande.)
KAMMARRÅDINNAN KULL (betraktar de förlofvade).
Bergenhjelm ser då ut, som
om han vore den lyckligaste fästman under solen.
FRIHERRINNAN LEJONSKJÖLD. hon heller.
Jag tycker inte lilla Ada ser olycklig ut, FRU LETSTRÖM.
När ska de gifta sig?
De vill inte vänta längre än till sommaren.
FRIHERRINNAN (med en blick på Hanna).
Nå, än Walter då?
Åh, han har inte tid att tänka på det ännu.
Banken upptar honom så godt som hela dagarna, och så har han förmyndargöromål och andra lof att skaffa sig en ställning. uppdrag dessemellan.
Han får först och främst FRU LETSTRÖM.
Tänk hvad han ä' snäll och arbetsam.
Han ä' och blir en glädje för sina föräldrar.
FRU HERMENS. måltiderna och efter tio om kvällarna.
HANNA. få tid att gifta oss någon gång, så blir det en kväll klockan elfva.
Eller elfva.
Du ska få se, tant, att om vi Ja, man ser honom knappt annat än vid
FRU HERMENS (utan att låtsas om henne, på handen).
Och så ska Hanna resa hem till sina förHANNA.
Längta de efter mig!...
(Tystnar tvärt vid en blick från fru Hermens.)
Hannas ord, men klappande
äldrar en tid.
De längta så mycket efter henne.
KONSULINNAN HORNER (till Ada och Ernst).
Ajö, ajö, nu får jag lof att gå.
(Fortsätter att prata.)
FRIHERRINNAN (leende till Hanna). pröfva hvarann en tid för säkerhets skull.
Det har vi gjort i fyra månader.
KAMMARRÅDINNAN. Så länge?
Och känt hvarann i fem?
Jag kom hit i september.
Och innan ni gifter er, får ni väl lof att
För att gå i skolan?
HANNA. ståndpunkt.
Åh, det ä' gud ske lof en öfvervunnen FRU HERMENS (klappar Hanna på kinden).
Hon kom till Stockholm för att ta lektioner
i målning, och som hennes föräldrar voro
ängsliga att släppa ut henne till främmande, så kom hon att stanna hos oss.
och hennes mor och jag varit intima vänner, KAMMARRÅDINNAN. Nå, hur går det med målningen?
Åjo, jag sitter modell nu.
Det var ju ett framsteg.
HANNA. arbetar vi på egen hand.
Jag målar af en mest han som målar, förstås.
Ja se, professorn ä' sjuk, och under tiden
kamrat, och han målar af mig.
Men det är då FRU HERMENS.
Det ä' Wilhelm Thorin!
Ah, er systerson!
Säå.
Nu måste jag säga farväl.
KAMMARRÅDINNAN (reser sig).
FRU LETSTRÖM (reser sig.
Till kammarrådinnan).
KONSULINNAN (till Ada och Ernst). väg!
Vi träffas väl i eftermiddag hos tant Augusta?
KAMMARRÅDINNAN. Ingen ä' bjuden, men alla kommer.
FRU HERMENS. som om vi vore bjudna på kort.
Oss väntar hon då så säkert, FRIHERRINNAN.
Tack för den här angenäma stunden!
Åh, jag ber ...
KAMMARRÅDINNAN.
Vi träffas således i kväll?
Hanna lilla!
Ja, det ska bli roligt.
(Nickar åt Hanna.)
(Hanna nickar tillbaka och följer främmandet ut.)
KONSULINNAN (till fru Hermens). på sin utstyrsel.
Jag hör, att lilla Ada redan hunnit långt Ja, det ä' ju Augusta Lunells födelsedag.
Ajö, ajö!
Jag tror, jag kommer aldrig i
FRU HERMENS. så godt som hela dagarna.
Ja, hon har varit flitig.
Hon syr själf med KONSULINNAN. ingenting roligare än att arbeta för sitt hem, och att gå upp i det arbetet är en hustrus största förtjänst och högsta mål.
Bara inte de små fingrarna bli fula, så...
(Kysser Adas fingerspetsar.)
HANNA (i dörren). terna!
Gud ske lof, nu har jag kysst ut alla tan(Konsulinnan vänder sig tvärt om.
Allmän bestörtDet gör du rätt i, lilla Ada.
Det finns
Hanna sjunker ned i en stol med händerna för ansigtet.)
KONSULINNAN (småleende). knyta mina hattband.
Ajö, Ajö!
Ajö, lilla Hanna!
(Försvinner, följd af Ada.)
HANNA. där och lura en...
Det ä' nedrigt att stå och gömma sig så FRU HERMENS.
Vet du, Hanna lilla!...
HANNA. hade gått!
Hur skulle jag kunna ana, att hon inte Strax, lilla Hanna, strax...
Jag ska bara
Men det tycks du ha svårt för i allmänhet.
Du nadsvärdt folk framför dig.
Som nyss.
Satt Man ska tänka sig för, innan man talar.
kan aldrig komma ihåg, att du har äldre vörddu inte och pratade så öppet och ogeneradt, som om du haft kamrater att göra med.
Jag måste ju hejda dig flera gånger.
HANNA (halfgråtande).
Jag trodde, att de också va människor...
FRU HERMENS. nad och ett mindre passande uppförande.
Och hvad konsulinnan beträffar... HANNA. när jag tror, hon ä' nere på gatan, heller!
BERGENHJELM. borde hon då varit hemma hos sig för en halftimme sedan.
Hon hade tagit afsked af mig två gånger.
BERGENHJELM.
Fem af mig.
Det ä' detsamma.
Det ä' lika oförlåtligt...
BERGENHJELM (klappar Hanna på axeln).
Ah, ta inte vid dig så, Hanna lilla!
Tant Ja, vet tant, enligt mänskliga beräkningar
Jag behöfver väl inte ha vördnad för henne, Och jag trodde, att du kunde skilja på vörd-
ska få se, att till nästa gång har hon lärt sig,
att man inte kan vara säker på, att ett fruntionde gången.
timmer går sin väg, förrän hon tagit afsked för HANNA (klappar Bergenhjelm på armen).
Du ä' ändå snäll, du, Ernst... (Ada och Walter i tamburdörren.) WALTER. kyssa henne, men hon undviker kyssen.
Kyligt.)
Det var sant...!
Se'n!
WALTER. något.
Ni se så besynnerliga ut.
Har det händt FRU HERMENS.
Nej, vi ha bara talat litet allvar.
HANNA. så kom jag in och sa:
Gud ske lof, nu har jag ändå.
Har jag inte otur, så säg! WALTER.
Jo, det var trefligt!
HANNA. inte gå till tant Lunell i eftermiddag, för konsulinnan kommer dit.
Den enda fördelen ä', att nu kan jag då Jag trodde, alla främmande hade gått, och HANNA (hviskande).
Så ömt!
(Hanna springer till honom.
kysst ut dem allihop.
Och så stod där en kvar
ADA. skulle aldrig förlåta dig.
Jo, det ä' du tvungen till.
Tant Lunell FRU HERMENS. inte något skäl, för att man ska vara det mot en till.
HANNA. tråkigt för sitt nöjes skull.
Sitta där, herrarna längta att få äta och vara rädda, för att det syns, när man gäspar.
FRU HERMENS. i din fästmans familj, Hanna lilla.
HANNA (faller fru Hermens om halsen).
Å, jag ä' en stygg flicka, tant, otacksam (Spinger in till höger.) BERGENHJELM. liten.
Det var synd...!
Jag tror, hon höll på att gråta, stackars (Walter går åt höger.)
FRU HERMENS. för sig själf.
Det gör bara godt.
Låt henne vara!
Hon kan gärna tänka litet Ja, det ä' ledsamt, att du ska ha så tråkigt Det ä' ändå förfärligt, hvad man får ha
Om man ä' oartig mot en person, ä' det
i ett rum och spela, och fruntimmerna i ett och
och stygg.
Det ä' jag...
Ah, man får inte vara för sträng... ADA (stött).
Hvarför ä' det synd om henne?
BERGENHJELM (slår om).
Därför att hon inte ä' så söt som du.
Slutligen gå de med armarna om hvarandras lif några slag öfver golfvet och försvinna därefter till höger) arbete).
FRU HERMENS (ser upp från sitt Hon ä' litet bortskämd, det ä' alltihop.
WALTER. ovan vid våra förhållanden, får man väl inte räkna så noga med det.
FRU HERMENS. du, ser klarare.
Hon anser, att allt, hvad hon band på sig, utan bara göra hvad man har lust till.
Du dömer för hårdt, mamma!
Nej, bara rättvist, fastän det ä' svårt nog att göra det, när hon kommer så där rart som nyss och lägger armarna om ens hals.
-- Jag kan bara inte riktigt begripa, hur man kan bli bortskämd i ett sådant hem, som hon haft.
Styffar
Nej, Walter, jag som inte ä' sa partisk som Ah, visst inte!
Om hon ä' barnslig och (Kysser Ada, som ännu visar sig en smula moquerad.
gör, går an, och att man aldrig behöfver lägga
och sex styfsyskon, små förhållanden och inte mer än ett par tusen i farsarf. WALTER (sätter sig bredvid henne Ja, ser du, mamma lilla, det ä' bara lefnads-
och klappar hennes händer).
lust, det försäkrar jag dig.
Hon ä' ung och
vill ha roligt.
Och nu på sista tiden, då jag
varit så strängt upptagen, har hon verkligen naturligtvis efter litet omvexling.
inte bjudits på så många nöjen, så hon längtar FRU HERMENS. eget bästa, du arbetar, och att det för resten inte går an, att ni ä' så mycket tillsammans, Hon måtte väl inse, att det ä' för hennes
när ni nu ska bo under samma tak.
Man måste tänka litet på, hvad folk säger.
Jag önskade, att hon farit hem till sina föräldrar strax efter men det ville hon ju inte höra talas om.
Kan du undra på det?
Nej, hon har naturligtvis trefligare här.
WALTER (rätar på sig).
Ja... FRU HERMENS. sällskap, så finns det alltid andra, kamrater från målningen, och...
Ja, hon träffar alltid folk, Och om du inte har tid att hålla henne
förlofningen.
Det hade varit det mest passande,
som hon har roligt med, så hvad det angår, att hon haft tråkigt den sista tiden, tror jag, att du misstagit dig.
WALTER (reser sig.
Häftigt, men Jag förstår dig inte riktigt...
Ah, det ä' FRU HERMENS. sagt något illa om henne.
Ovärdigt!
Du vill väl inte påstå, att jag WALTER. hon nu går med Wille Thorin till exempel och tar några skisser, eller... ja, jag vet inte, hvad de har för sig.
Men inte ä' det väl någon, som jag skulle väl vara den första, som gjorde det.
FRU HERMENS. så häftig?
Du kan väl inte tro, att jag tänker Naturligtvis, kära Walter.
Hvarför blir du Jo! -- Jag vet inte, hvad du menar.
med försök att behärska sig).
ovärdigt af dig, mamma!
kan säga något om det.
Den där pojken! -- Och
något ondt om Hanna?
Det ä' endast hennes sätt, som förefaller något egendomligt i jämförelse med andra flickors.
Se bara på Ada.
Det kan inte nekas, att Ada ser bättre ut, och Ada ä' nu en flicka med både uppfostran och talanger. -- Hannas målning vill jag inte tala om.
Den kommer jag aldrig att tro på.
-- Men hvem ä' väl mest uppmärksammad, när de ä' -- Ja, jag ville bara bevisa dig, att hon inte har tråkigt. borta tillsammans? -- Hanna.
Alltid en kavaljer!
Tack, det var snällt.
FRU HERMENS. mig.
Hanna ä' en liten rar och söt flicka, som Min kära gosse, nu ska du inte missförstå
jag håller af, som om hon vore min egen, men
jag tror, att man inte får öfverse allt för mycket du inte gå och grubbla öfver det längre.
WALTER. saker, som...
Ja, det ä' ovärdigt!
Åh, mamma, du har sagt... du har sagt FRU HERMENS. då sagt?
Du har själf mer än en gång observerat, att hennes sätt fordrar en smula nöjd. Walter!
Sansa dig!
Hvad har jag
med hennes fel.
Det ä' alltsammans, och nu ska
ändring.
Jag har nog märkt, att du varit missWALTER.
Det har du inte.
FRU HERMENS. gjorde Lina!
(Springer till salsdörren.
Utåt.)
Men, se då på, hvad du gör!
(Till Walter.)
Tänk nu inte på det där.
När allt kommer omkring, så Jo, min gosse.
(Buller i salen.)
Se så, hvad
ä' det kanske bara barnsligheter af henne, som du säger.
(Åt salen.)
Det ska dukas för häradshöfdingen också.
-- Ja, jag ska ta fram.
(Till orätt i dina tankar, än jag i mina ord.
Walter).
Akta dig, att du inte gör henne mera
WALTER (häftigt).
Skulle jag göra henne orätt!
FRU HERMENS. om du inte gör henne mera orätt än jag, så ä' de ingenting att tala om.
WALTER. om det.
Nej, det ä' bäst att inte alls resonnera FRU HERMENS. kommer.
Ja, gå nu inte och fantisera!
Jag (Går in i salen.) WALTER (går mot dörren till de inre rummen.
Dörrdraperiet drages plötsligt igen midt framför honom).
HANNA (drager bort det igen och Nu ska du få den där kyssen, som du inte kastar sig om hans hals).
Jag menar bara, att
fick nyss.
(Kysser honom innerligt.)
Jag kan inte kyssa dig, så andra ser det.
När allt det bästa se på.
Det ä' bara för dig! och varmaste stiger upp inom mig, då får ingen WALTER. litet ensamma, och ser du, ibland längtar jag efter en kyss, trots att alla äro omkring oss.
För mig finnes ändå ingen mer än du.
Min älskade!
Men vi få ju vara så
HANNA. skulle det bli en vana, och så blef det ingenÅh, Walter, du kan inte vilja det.
Du skulle smeka mig i brist på samtalsjag vill ha mina kyssar för mig själf!
Hellre bara en i veckan, men en riktig!
ämnen, alldeles som Ernst med Ada.
Och under tiden lefver du lika lycklig för det.
Lika lycklig?
WALTER (något tvunget). godt du kan.
Du sörjer dig inte sjuk.
Du roar dig, så HANNA. nöjen, om man inte ska räkna sådana som hos tant Lunell i afton.
WALTER. ändå.
Men du försöker vara glad HANNA. och då ä' det väl inte värdt att bli otålig.
-- Jag vet ju, att du arbetar för vår framtid, Jag tycker, man har inte så värst många
Fastän jag kan då inte begripa, att du behöfver hålla på så träget.
Om du vore fattig...
Men när du inte ä' det...
WALTER. arbeta mig till en egen ställning.
Och så komDet hör inte dit.
Jag måste tänka på att
mer nog inte vårt blifvande hem att kosta så litet.
När man ä' van vid komfort, vill man gärna ha det en smula elegant.
HANNA (gladt). har tråkigt, då försöker jag trösta mig med att tänka på vårt hem, vårt förtjusande lilla hem.
Det ä' bra härligt, att man kan få det precis som man vill.
Jag ä' inte van vid komfort, jag...
Så blir du väl.
HANNA. guldgult, som om det jämt vore solsken därÅh, en så'n salong vi ska ha!
Tapeterna i Ja, vet du, Walter, när jag sitter ensam och
inne, mattan i dämpadt grönt, fantasimöbler i
olika färger, bekväma stolar, där man sitter bra hos oss.
och pratar.
-- Alla människor ska vara välkomna WALTER.
Jo, du tänker lefva på stor fot!
Jag ska ha mottagning en gång i veckan.
Det ska väl bli en utvald societet?
Författare och artister, mest herrar?
Hvarför skulle jag helst se herrarna?
Nej då, inte något storartadt, bara trefligt.
För de ä' trefligare.
HANNA. som ä' bra mycket trefligare än de flesta herrar, ska du få se.
Jag tycker om hvem som helst, de ha ett stycke själ i sig.
Åh, hvad det ä' till mitt lilla hem, mitt lilla hem!
WALTER. mig?
Nå, än jag då!
Hvad tänker du göra med HANNA. och murgröna i fönsterna, skulpterade skåp, och en betjänt, som springer med dina papper.
WALTER, Ä' det alltihop?
HANNA. du må bli aldrig så ond.
Jag lägger handen öfver dina luntor och kysser dig så här.
(Kysser honom.)
Och se'n ska jag sitta och arbeta, medan du går in i din salong oeh tittar i människosjälar?
När du inte har tid, så...
Och så kommer jag in och stör dig ibland, Du ska ha ett idylliskt litet arbetsrum, byster till och med gamla gubbar och gummor, bara roligt att titta in i människosjälar.
Jag längtar
Du skulle skämmas!
Jag ska ta hem flickor,
WALTER. för sig.
Du tycks tro, att vi ska lefva hvar och en HANNA (förtjust). bli gifta?
Tror du, att du får det ledigare då, när vi WALTER.
Ledigare!
HANNA. mans?
Men då kan vi ju inte vara mera tillsamWALTER. med din Wille och andra konstnärsherrar än med mig.
Min Wille?
Ja, ni ä' ju lif och själ, vet jag.
HANNA (allvarligt). på vänskap mellan en ung man och en ung kvinna, men ser du, den ha vi realiserat.
WALTER (fnyser till).
Föreningen för ömsesidig beundran?
HANNA (svänger om på klacken och klappar i händerna).
(Hviskar någonting i hans öra.)
Ja, på sätt och vis.
Människor tror inte Och därför ska du vara mera tillsammans
WALTER (högdraget).
Det ska du inte smickra dig med.
Dumheter...!
Och på Wille! Herre Gud, på lilla Wille, som har så lång hals och så kort hår.
Ja men, det tycker jag om dig för.
(Tar honom i famn.)
WALTER (värjer sig).
Hvad går ät dig?
Hvad väsnas du för?
HANNA (skrattande). går på sned som en flundra.
Gör han?
Hufvudet till reds att köra i väggen.
(Stannar Med högra axeln i förväg.
Så här (visar.)
Du ä' bra rar! -- Lilla Wille, som alltid WALTER (intresserad).