Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskotten sig slutligen icke ined tystnad böra förbigå det påstående, att då Utskotten anmält sig hajva funnit åtskillig^ anmärkningar s som kunnat göras vid sjelfva det af gifne förslagets språk och redaction, det ålegat
Utskotten uppgifva de ställen som en sådan anmälan föranled t.
Det torde ej vara omöjligt, att besvara denna uppfordran, ehuru Utskotten tillförene antört orsaken, hvarföre de icke ansett sig böra ingå uti sådaiie mindre detailler, och tillika flerestädes betygat sitt utmärkta bifall till det värdiga sätt, hvar* på Cornmitiéen .svarat emot Kongl. Majus Nådiga förtroende.
Men då detta påstående blifvit gjordt af Riksdagsman, som tillika varit Committéens Ledamot, under erinran, att det alltid är lättare klandras ån att sjelf uppgöra något båttre i finna Utskotten sig endast böra fästa uppmärksamheten på det ändamål, sorn genom Lagutskottett Betånkandétt. 67 denna påminnelse varit åsyftadt, nemligen! erhållande af all möjlig enkelhet, korthet och bestämdhet, på det Lagens föreskrifter må utan svårighet kunna fattas af deh ringare och minst upplysta folkclässen, för hvilken den äfven är utfärdad.
Uti arbeten af denna art kunna brister, äfven hoå den båsta författare, lätt insmyga sigj hvilket i förevarande fall ytterligare bekräftas af de uti Resp. Stånden gjorda anmärkningar, som nästan alla öfverensstämma latt den fordran: att den föreslagna stadgaa skall ännu vidare Förenklas.
Utskotten anse detta vara både möjligt och verkställbar, men Få tillika förnya sin vördsamma tillstyrkan, att Riksens Högloft.
Ständer» med öfverlemnande af denna omsorg åt den blifvande sluteliga redactionen, nu» Utan vidare tids utdrägt, underdånigst framställa förslaget och derutöfver anstäldå granskning, till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och Höga beslut.
Och får Bevillningsutskottet nu likasom vid förra Betänkandets afgifvande* vördsamligen förklara, att sedan de sammansätta Utskotten afgjort, det ingen afgift kommer i egenskap af Allmän Bevillning till fattigvården att utgöras, har Utskottet ej eller för sin del ansett sig tillkomma^ att deltaga i hvad för öfrigt föreslaget är* Flere Ledamöters särskildta
Ut låtan dell varda vördsamt bifogade.
Stockholm deft 65 October 1823* 6g LvgUtskottets BetånknndcH.
Utdrag af Protocollet hållet uti Riksens Högloft.
Stånders Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotts förenade Plenum den o.i Oct. 1823.
S. D. Sedan Utskogen justerat deras förnyade Utlåtande, öfver Committerades förslag till en allmän Stadga för fattigvården i Riket och tiggeriers hämmande, inlemnades^följandefskrifrliga anförande: Af Herr Ribbing A., Visserligen hafva Utskotten borttagit en stor del af de Lagbestämmelser, angående fattigvården, som Utskottens förra Betånkanden innehåller, men mångå stå ändå qvar, emot hvilka jag förut vågat yttra mina betänkligbeter.
Utskotten hafva dessutom denna gång yppat grundsatser, i hvilka jag ingalunda kan instämma, såsom ”att de Förmåner man ville vinna genom fattigordningar äro klart och tydligen, att vår inre känsla icke skall lida af våra utvärtes sinnen, icke såras af den usles anblick.*’
Värdet af den barmhertig, het) som sker i ändamål, att aflägsna allt hvad som kan orsaka obehagliga intryck, är verkligen icke stort, och detta öppna tillkännagivande af Utskotten befriar mig från all vilyftighet härutinnan.
Vidare anföres, ”att de Lagar Utskotten föreslagit äro nödvändiga villkor för all individuell fattigvård,’* ehuru jag tror, att ingen bokstaf kan upptaga alla de medel och utvä* LagUtskotttts Betåukaniett. gar den enskilda välgörenheten begagnar för sine, visserligen lika ädla, som de uti fattigvårdsstadgan beskrifne.
I hufvudsaken tror jag, att Utskotten bordt tillstyrka Riksens Höglofl, Ständer, att i underdånighet inför Kongl. Majit tillkännagifva, att sedan Kongl, Majit, genom öfverlemnande af Committerades Betackande och förlag till en förbättrad fattigvård, i Nåder uppfyllt Riksens Ständers underdåniga begäran härutinnan, hafva Riksens Ständer af Committerades undersökningar ichemtat, att fattigvården inom Riket, allt efter olika sedvanor, local och tillgångar, på mångfalldigt olika sätt besörjes, vid hvilket förhållande Riksens Stander funnit, att en allmän fattigvårdsstadga för hela Riket ovilkorligen skulle medföra rubbning i den nu rådande ordningen, och, till någon del, ingripa i den rätt och pligt Allmänheten hittills haft, att sjelfve vårda och besörja sine fattiges underhåll.
Riksens Ständer hafva, på grund häraf, och med underdånig erkänsla för Kongl. Majna Nådiga omsorg, att, genom den föregångne undersökningen, sätta Riksens Stander i tillfälle att med sakkännedom bedömma ett ärende, der misstag äro af så vådliga följder, ansett att någre andre författningar angående den allmänna fattigvården, än de nu gällande, för närvärande icke borde utfärdas; men trott sig böra i underdånighet anhålla, om det förordnande, att mantalsskrifning af personer inom en för - 70 Lagutskottet! Bet'Ankanien% gamling ej skalle kunna ske utan försam* lingens vetskap, sa att personer icke in.
Stnöges, som sedan kunde falla församlin. gen till last, samt att åtgärder vidtoges, hvarigenom det öfverklagade mindre goda inflytande af permittering från visse vårf. vade Qorpser i Götheborg och Carlskrona ifhjelptes.
Man torde häremot anföra, att Ut. skotten föreslagit, att den nya författnin. gen om fattigvård icke skulle ovillkorligen ttntagas, utan forst när godvillig öfverenskommelse saknades, inträda; men just ett fådant villkor utgör ett indirect; men gan. eka ofelbart medel, att åt den nya författ. ningen bereda allmänt gällande kraft; ty då Löntagare, Tjenstemän och Tjenstehjon nu skulle till fattigförsörjningen lemna contanta bidrag, må man väl icke föreställa sig, att jordbrukaren länge skulle åtnöja?
ett ensam draga bördan och mera än hans vägran i denna del fordrades icke, förr än underhåll 'af våra fattigförsörjningsanstalter pkade Bevillningen och allmänna utskylderne, i stället att hittills en måttlig andel af jordens afkastning varit tillräcklig för de fattiges uppehälle.” Uti detta Utlåtande instämde RiksdagsFullmägtige Oloj Håkansson och Anders /Mattsson.
Af Herr Lenning: ”Uti det nu afgifne ytterligare Betänkande, om grunderne för CQ allmän fattigvårdsstadga, baner jag mig Lagutskottet!
Betänk anden. yl ef skiljaktig tanka i några delar sorn jag anhåller närmare få utveckla.
Den emot förra Betänkandet af flere Le» damöter inom Respective RiksStånden gjorde anmärkning, att författningen hänförer allt för stort antal menniskor till föremål för fattigförsörjning, då deribland äfven räknas barn under 15 år och arhetsföre söm ej förmå skaffa sig arbete, anser äfven jag af Störta vigt; och då i detta förnyade Betänkande intet afseende derå blifvit gjordt, förklarar jag mig ogilla detta framhärdande, samt att den nu yttrade försäkran, det f»ttigvårdspligten ej kan komma att öfvers skrida förmågan, hos mig ej förmått skingra ifrågavarande Betänklighet.
Mig förefaller det naturligast att förr ån ökade skyldigheter åläggas bör förmågan att dem utgöra vara känd; men här bestämmes skyldigheten och förmågan anses absolut, som deremot ingalunda öfverensstämmer med den i allmänhet förde klagan öfver och säkert äfven tillvaranda förlägenheten.
Med den omfattning man vill gifva fattigförsörjningen, skola säkert manga, på de flesta Samhällen äfven med det christligaste och nitfullaste deltagande för nödställda likar, ändock sakna tillgångar att motsvara de förökade fordringarne, hvaremot arbetsamhet och egen omtanka hos desse nya föremål för fattigförsörjningen ännu mer än hittills 6kola aflågsnas, då de funne sig ega den lagliga rätt tili försörjning ?om nu föreslås. jft LagUtå*ttcti BttinhnJen, Ett stadgande anser jag deremot saknas i den föreslagne författningen, det nemligen; att tillgång till arbete och sysselsättning skulle utgöra förnämsta och, med få undantag, det enda biträde åt fattige med arbetsförmåga, hvarigenom flit, sparsamhet och ordentlighet snarare skulle lifvas och utveckla sig, än hvad genom de vanliga bidragen i penningar och matvaror Sitadkommes."
Af RiksdagsFullmägtigen Strindlundt *’I anledning af det Betänkande Högloft.
Utskotten hafva uppsatt får jag ytterligare vid förslaget till en allmän stadga för fat» tigvården i Riket göra följande korta erinlingar:
Då Utskotten i 2 Art. 1 §. bestämt tjlders beräkning af 13 år, såsom en skiljepunct emellan de sorn skola njuta fattigvård och de sorn skulle derifrån skiljas, kan jag för min del ej gilla sådant utan deremot Lagligen protestera, och med ogillande af all bestämd classification i någon bestämd författning, då jag i dess ställe föreslår, att hvar och en fattigvårdsanstalt, utan att vara beroende af författning, bör bestämdt sjelf utnämna de sorn, vid dess fattigvårdsinrättning skola njuta understöd.
Den skillnad sorn a Art. 2 §. gör ejnellan föräldrar, sorn i någon mån besörja sina barns uppfostran och dem, som alia icke förmå att dertill bidraga, då de förre tillerkännas en ovillkorlig rättighet, att bär - LagUtskotttts Betänkandtn.
73 nen hos sig behålla, men de sednare alideles en villkorlig, derest den lämplig finnes, år för mitt omdöme högst obillig och origtig.
Jag tror, att hvar heldst fattigvården sträcker sig till barn, fattigvårdsstyrelsen bör tillse, alt barnen lämpligen uppfostra».
Utskottens gjorda tillagg till 3 Art.
I §. af det innehåll, att oäkta barn skola njuta fattigvård i den Socken, dit modern vid deras framfödande hort, kan jag ej godkänna, utan anser bäst vara, att oäkta barn ej annorlunda än äkta njuta den församlings fattigvård, till hvilken modern hörer, då fattigvården påkallas, och att den i Kongl, Kungörelsen d. 5 Dec. 1788 Föisamlingarne medgifna rått, att sjelfve pröfva, huruvida ett mindre arbetsfört tjenstehjon bör få sig der nedsätta må utsträckas till de qvinspersoner som medföra oäkta barn.
Hvad i 4 Art. rörer grunderna för fattigförsörjningens bestridande, nödgas jag helt och hållet protestera emot dessa, såsom skiljde från all rättsprincip, dä det säges, att allmänna Bevillningsgrunden skall ligga till grund för fattigvårdens utgörande.
Så snart godvillig öfverenskommelse ej träffas skall den omnämnde grunden tjena till rättelse, ty då kan ingen annan grund komma att gälla, än den föreslagne, af det skäl, att få Socknar finnas, der icke en man finnes, »om icke vill nöja sig med den grund Socknen föreslår.
Vid ett sådant förhållande förklarar - 7$ l.ng Utskottets Betdnkandett, man envälde hos hvarje vanartig
Sam* fundsmedlem, sorn blott för att motsäga en Allmänhet, ej ser sitt eget båsta, utan är nöjd att göra en onödig uppoffring för att vara befallande öfver sine Socknemän. 6 Art. 8 §, innehåller, att särskilde överenskommelser, som inom Församling garne tråffas, rörande fattigvården, skola Underställas Konungens Befallningshafvan^ de i Länet och Consistorium i Stiftet för att af dem granskas oqh stadfästas.
Detta frånkånner Socknestämmobeslut den Laga förbindande kraft, som Kongl. Förordningen den 26 Fehr. 1817 dem tillagt.
Jag hade trott att innan man förkastar någon anstalt, som verkligen på många orter till och med de fleste varit klanderfri skulle man föreslå någon ting båttrej men det ser så ut som många skulle tro, att fattiga blifva försörjde med några på papperet
Utförda tomma ord, och vidlyftiga omvägar.
Men i sjelfva verket förhåller det sig icke så, ty fattigvården år en helig pligt, som at' hvarje redlig Svensk iakttagas och ömt bevakas bör, samt allra bäst och lättast utgöres efter de föreskrifter, sorn Pastor i hvarje Församling och öfrige Socknemännen'öfverenskomma inom sig sjelfva.
Ingen följer lättare någon Lag, än den han sjelf stiftar.
Jag hade mycket att omtala och anmärka i detta ämne, meri som jag hoppas, att Riksens Höglofl.
Ständer omfatta denna fråga med ömhet, så fär jag gigt yttra min önskan,, att Lagen för fat» LagUtskottéts BetHnknnden, 7.5 tigförsörjningen ej blir så stadgad, att derigenom motverkas ändamålet af alla barmhertighetsverk.” Herr Norström åberopade sin vid Utskottens firra Betänkande i detta ämne afgifne reservation, för att hafva tillfallet öppet till dess vidare fullföljande under Öfverläggningarne inom Ståndet.
Uti samma anmälan instämde äfven Herr Lagerm Strand, Ut supra, Ex Protocollo, A. Fryxell N?o 208, Ankom <3. 7 Nav. 1823, Betänkande ofver Herr C. G. R. von Hauswolff.s Memorial, angående uteslutande af alla andre mål, än de, sorn angå eganderätp till Jast Egendom eller ock Egoskillnad eller delning af Jord eller annan Fastighet, Jrån det renskrifne Exemplar af UnderRätts allmänna SakProtocoll, som till ÖfverRätt bor insändas, Höglofl.
Ridderskapet och Adeln har till Lagutskottet remitterat ett Memorial 7® LagUt skottets Betänkanden. af Herr C. G. von Hauswolff, deruti yrkas, att i enlighet med LagCommittéens förslag, uti 9 Cap. 16 §.
Nya RåttegångsBalken, UnderRått hädanefter måtte befrias, att från dess Allmänna SakProtocoll och Dombok utskrifva och till ÖfverRätt insända andre
Mål än de, sorn angå Egande rätt till FastEgendom eller ock Egoskilnad, eller delning af Jord eller annan Fastighet, samt att tiden för desse Protocollers insändande måtte förlängas till påföljande årets utgång; och har Motionairen, till stöd för detta yrkande, hufvudsakligen anfört:
Att alla andre
Mål ärt de ofvannämnde, hvarken för samtid eller efterverld äro af något Interesse, och dessutom de vigtigare deribland antingen underställ» ringsvis elier i Vade- och Besvärsväg till OfverRätten inkomne och således finnas i deras Protocoller vidare förvarade; att genom folkökning, hemmans klyfning, särskildte förhållanden i ättledning deraf, fattigdom, bristande tillgång på sysslosättning och hvarjehanda särskilde tillfålligheter, Rättegångar, tvister och göromål vid Domstolarne årligen mer och mer tilltagit; att i åtskillige i synnerhet aflägsne Landsorter svårighet möter för UnderDomare, att erhålla erforderligt antal af pålitelige biträden, utom hvilka Domaren sjelf är utur stånd satt att, hvad utskrifning angår, fullgöra inom stadgad tid hvad Lagen likväl utan undantag honom ålägger; att mångå mål och ärender äro af dea sär - LagUtskottets Betänkandeu, 77 skildta beskaffenhet, att det icke medförer den ringaste nytta att, utom det Protoboll, som finnes på stället, hvarest målen förevarit, renskrifne exemplar ofta in dupplo skola cfversändas till och förvaras uti högre Autoriteters Archiver, hvilket ändamålslöst endast betungar UnderDomarne, hvilka ensamt sakna på Stat aflönte biträden, dem de af egne medel måste löna och underhålla, jemte det att OfverRätternes
Archiver fyllas med för efterverlden mindre gagnelige handlingar; varande tillika hemstäldt, att, i händelse det föreslagne Lagstadgandet bifalles, detsamma må gälla till efterlefnad ej mindre hädanefter, än ock för den framfarne tid, hvarunder Domböcker hittills icke till behörigt ställe blifvit öf versände.
Denna Motion har Lagutskottet tagit i öfvervägande, och får deröfver afgifva följande Utlåtande: Andamålet med Renovation och insändande till HofRätt af Domböcker och Protocoller är, att de nödige upplysningar, som finnas i Domstolarnes Handlin* gar ej må kunna, genom en enda olyckshändelse, gå förlorade, utan förvarade på c:ne stållen, i händelse de på det ena förstöras, ofelbart må vara på det andra att tillgå.
Detta ändamål är obestrideligen af ganska stor nytta, och 6tadgandet örn Renovation bör således visserligen bibehållas i afseende på alla de handl ngar, hvars förvarande kan i framtiden gifva en annars 78 Lagutskottets Betänkande». saknad nödig upplysning.
Af denna bé* skaffenhet år Utslaget och jemväl Protocollet i Civila tvister i allmänhet.
Sjelfva ordalydelsen af aflagde vittnesmål ellet företedde handlingar, hvilken detta Protocol! utvisar, innehåller ofta upplysningar af vigt i en framtid för mångens Egande* rått, och hvilka upplysningar blotta Utslaget icke angifver, eller åtminstone ej med nödig utförlighet omtalar.
Utskottet, som anser detta förhållandet inträffa på de fleste tvistemål, kan således icke biträda den del af Herr von Hauswolff's motion, enligt hvilken renoverandet af Protpcollerne uti en del Civila mål hädanefter skulle inställas; men med Brottmål åter är, enligt Utskottets 'tanka, förhållandet annorlunda.
Namnet pä den tilltalade, Brottet, hvarföre han varit till ansvar stäld, uppgift huru han blifvit friad eller fald, samt i sednare fallet till hvad ansvar, ära de enda upplysningar, som någonsin utut en Ransakning kunna behöfva inhemtas, och dem måste rtian finna uti sjelfva Utslaget, i synnerhet om framför detsamma vid renoverandet tecknas en kort uppgift på parternes namn och den förbrytelse» hvarom fråga år.
Utskottet trot således, att ransakningarne i Brottmål kunna utan olägenhet från de renoverade exemplaren af Domböckerna uteslutas, hvarigenom mycket onödigt pappersödande skulle und* vikas och de massor af papper icke obetydeiigen minskas, som i egenskap af re* LagUtshoitets Betänkandett. 79 Hoverade
Domböcker årligen till Rikets HofRätter ingå, På grund båraf tillstyrker Utskottet alltså endast i så måtto bifall tili motionen, att genom allmän författning må stadgas: att vid utskrifningen af det exemplar af UnderRätts Allmänna SakProtocoll och Dombok, som enligt Allmänna Lagen skail till vederbörande HofRätt insändas, må uteslutas, jemte Ransakningar och Utslag i understäldce Mål, hvarom särskildt år stadgadt, jemväl Undersökningen uti alla andra Brottmål; dock böra Utslagen i desse
Mål jemte en kort rubrique för hvarje, alltid utskrifvas. Beträffande åter tiden, inom hvirell renskrifven Dombok b >r från UnderRntt
Vara till HofRätt insänd; så finner Utskottet icke skål, att tillstyrka någon förändring i hvad Lagen derom stadgar, heldst den till
Michaelsdagen det påföljande året nu bestämde tid, synes för fullgörandet sf detta åliggande vara tillräckelig; äfvensom
Utskottet icke eller anser ofvan föreslagne författning böra tilläggas någon retroactiv verkan, om dermed vill förstås, att densamma borde tillämpas i afseende på de
Domb eker, f r hvilkas ir.letnnande uti renskrifne exemplar till vederbörande HofRätter, den i Lag föreskrifne tid vid författningens kungörande redan vore försuten; hvaremot Utskottet anser det ligga i sakens natur, att författningens tillämpning genast efter dess kungörande vidtaget £0 LngUtskttttts BttHnkandeit. i fråga om de Domböcker, hvilka då anea icke bordt vara till HofRätten insände.
Detta hemställes dock vördsammeligen Riksens Höglofl.
Ständers vidare pröfning» Stockholm den 25 October i833» N:o aio.
Ankom den 7 Nov. 1833» "Riksens Höglofl.
Lag samt Allmänna Besvärs och EkonomiVtskotts
Utlåtande: angående yrkad förändring i nu gällande Brandstads*> föreningar i Landet.
Uti Memorial af Herr Grefve Gyllenborg J.
H.j som till LagUtskottets enskilda åtgärd blifvit af Höglofl.
Ridderskåpet och Adeln remitteradt, hemställes, att, sedan, till följd af Riksens Ständers vid sijtl.
Riksdag lemnade bifall, till en då vackt motion, att de Brandstodsskyldige, sora, för någon del af deras byggnader, ville i Allmänna Brandförsäkringsverket ingå, skulle förklaras berättigade, att skilja sig ifrån de Brandstodslnrättningar sota 34 Csp.
LagVtskotttts BttHnkandeit. 81 214 Cap. 5 §.
ByggningaBalk. föreskrifter* denna Lagens allmänna föreskrift lärer blifvit upphäfven, och Brandstodslorättningen upphört, att såsom en barmhertighetsanstalt anses, om icke vid ett sådant förhållande den numera villkorliga tvångslagen, som innefattas i denna föreskrift, äfven måtte upphåfvas.
Till denna hemställan hemtar Herr Grefven anledning deraf, att sedan nämnde tvångslag icke synes något annat* än ett förmynderskap, att alla på Landet skola på ett eller annat sätt ega ersättningsanspråk för brandskador, hvilken föreskrift syntes vara olämplig och icke böra inne* bära vidsträcktare förbindelser för Hem* mansbrukare än för Husegare i Städerne, hvilka icke af författningarne äro ovillkorligen ålagde deras hus brandförsäkra, hvarförutan, vid närvarande förhållande, de qvarblifvande i Brandstodsföreningen komma, att utöfver behörig proportion, mera än förut, med Brandstodsersättningar be* tungas, då desse qvarblifvande måste erlägga hvad de bordt utgifva, hvilka Brand* stodsföreningen frångått, och hvilket, synnerligen i mindre Härader, kan blifva ganska betungande.
Med afseende härå före* slås!
Att hvar och en Hemmansegare äfven må vara berättigad, att, utan villkor och förbindelse, att ingå i Allmänna Brandförsäkringsverket, skilja sig från Allmänna Brandstodsföreningen, med tillkänngifvande deram hos Landshöfdingen eller Härads* Lagutskott et i Betänkanden. § 82 LagUtskottets Betånkanäen.
Rätten; men att till betryggande af större kosnader än fornt, borda de qvarblifvande i Brandstodsföreningen icke komma att erlägga Brandstod i annat förhållande, än till det hemmantal hvari de förut deltagit; så att om t. ex., i ett Härad af 40 Mantal, 20 frångått Bandstodsföreningen, hvarje Mantal af de återstående 20 blott erlade en ^otdel af förut på Häradet belöpande ersättning, och hvarvid äfven borde tilläggas, att de som erhållit brandskadeersättning, icke blefvo berättigade, att skilja sig ifrån den mattning, der de en sådan förmån tillgodonjutit, åtminstone icke förr, än de i Brandstod utgifvit det belopp, som kan svara emot samma förmån.
Sedan Lagutskottet funnit nödigt, att gemensamt med Ekonomiutskottet företaga denna fråga till öfverläggning, har densamma hos Utskotten förevarit; och som härvid förekommer, att, i händelse, på sätt bär föreslaget blifvit, rättigheten, att skilja sig från Brandstodslaget, skulle utsträckas, ej allenast till de Hemmansegare, som uti Allmänna Brandförsäkringsverket försäkrat sine åbyggnader, utan till de återstående delegarne, en sådan tillåtelse slutligen kunde leda till upplösning af en Inrättning, hvars välgörande verkningar en lång tids erfarenhet ådagalagt, och som grundar sig på allmänna Lagens stadgande uti 5 §. 24 Cap. ByggningaBalk.; alltså och då ögonblickets fördel, att undgå en kanske ofta känbar utgift, skulle kunna förleda de Lag Utskottets Betänkandetu 83 Hemmansegare hvilkas knappa tillgångar hindrade dem ifrån att i Allmänna Brandförsäkringsverket ingå; att utan afseende på de vådor, hvilka kunna dem i framtiden drabba, frångå Brandstodslaget, hvarigenom skulle kunna inträffa, att, vid timad vådeld, hela Byar råfeade i ödesmål, genom Invånarnes oförmåga, att, på egen bekostnad, och utan fremmande biträde* åter uppbygga de afbrände husen eller anskaffa förlorade, och, för jordens skötsel, nödige Inventarier; hafva Utskotten på dessa skäl, ansett betänkligt tillstyrka bifall å den gjorda Motionen; heldst Utskotten ega den öfvertygelse, att de öfverklagade olägenheterne skulle kunna undvikas, medelst de förminskade Brandstodslagens förening med andra Brandstodslag, antingen inom eller utom Häradet, hvarigenom* enär flere medlemmar deruti komma att deltaga, ersättningarna vid timade eldsvådor* för hvarje delegare kunde återföras i sitt förra mindre känbara skick; och hvartill kommer, att gällande författningar, enligt Utskottens omdöme, icke lägga hinder i vågen för Brandstodslag, att inom sig uppgöra de grunder för Brandstodsersättningarnes utgörande, hvilka de, vid förändrade förhållanden, kunna anse för sig lämpligast och minst betungande.
Hvilket dock allt, tillika med en Ledamots särskildta mening till Riksens Höglofl.
Ständers egert pröfning vördsamt öfverlämnäs.
Stockholn! den 18 October 1823. 84 LagUtskottets Betänkanden.
Stånders Lag sa?nt Allmänna Besvärs och EkonomiUtskotts Plenum den 18 Octob. 1823. S. D. — — — — — — Herr Ribbing yttrade:
"Då Utskotten, efter min tanka, Jemnat detta mål i lika outredt skick, som de detsamma emottaga, så att obestämdheten qvarstår, till hvad belopp delegare i Brandstodslag skola lemna bidra till brandskadade, vid de tillfallen då Brandstodslaget blifvit brutet, genom visse delegare? afgång till det Allmänna Brandförsäkringsverket, så får jag deremot reservera mig, och i stället föreslå, att sedan hemman frångått Brandstodsförening, det må vara de öfrige medlemmarne inom Brandstodslaget öppet, att antingen qvarstå i föreningen, sådan som den är ingången, så att hvar och en erlägger så stor andel, som på honom belupit, i händelse intet hemman frångått föreningen, och skulle detta förhållande afven ega rum, når ingen sammankomst eller öfverenskommelse vore gjord, efter det hemman afgått; eller ock egde Brandstodslaget, efter godtfinnande å nyo göra öfverenskommelse sins emellan, eller söka förening med andra Brandstodslag.