Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidkommande slutligen de i förslaget innefattade Allmänna bestämmelser; så har det blifvit klandradt, att Utskottet deri öfverlemnat åt verkställande makten att afgöra om straff-arbete skall verkställas i fängelse eller å fästning eller annan allmän straff-inrättning, enär det vore betydligt olika om det sker å fästning eller i ensamhets-fängelse; äfvensom att
Utskottet ej närmare beskrifvit hvad med straffarbete förstås; hvarförutan man anmärkt, att domaren borde bestämma hvarest det 20 Lag-Ulskollcls Utlåtande, Jft 48. skall verkställas, samt att lagen borde innehålla noggranna föreskrifter i afseende på sätt och ort för verkställigheten.
Hvad med straff-arbete förslås, förmodar Utskottet vara uttryckt i sjelfva ordet; och Utskottet bar begagnat detta ord, såsom närmast angifvande straffets åsyftade karakter, ty Utskottet bar ej funnit lämpligt, alt på så långa tider, som nu äro i fråga, ådöma frihetens förlust, utan tvång till arbete.*
De brott, hvilka Utskottets förslag afser, halva jemväl oftast sin rot i lättja, sysslolöshet och oordentligt lif; och vid sådant förhållande är det straff lämpligast, som vänjer vid arbete och ordning, samt följaktligen verksammast bidrager att återföra förbrytaren från den lastfulla bana han beträdt.
Emedlertid bar Utskottet i nedanstående förslag närmare uttryckt karakteren af straffet, sådan den nu blifvit angifven ; men arbetets beskaffenhet måste bero af omständigheterna och de myndigheter, som i denna del hafva att ordna förhållandena.
Att öfverlemna åf domaren att föreskrifva hvarest straff-arbete skall verkställas, låter sig ej alltid göra.
Ty än är den ena, än den andra straff-inrättningen så upptagen, att rum ej finnes der för nya förbrytare.
Det var ock derföre, som Utskottet ej föreslog några stadganden i berörde syftning, hvilka förutsätta ett ordnadt fängelsesystem, sådant som här i Riket ännu icke hunnit att genomföras, men hvarförinnan några så beskaffade beslämmelser, som nu ifrågaställa, ej kunna vinna tillämpning.
Medgifvas måste likväl att straffet å dem, hvilka första gången sig förbryta, företrädesvis bör göras sådant, att de, om möjligt, blifva förbättrade.
Utskottet föreslällde sig äfven, vid förslagets uppförande, alt de, sorn dömas för enkel stö'd första gången, i allmänhet skulle komma alt insättas i länshäktena, hvilka, örn än hufvudsakligen ämnade för ransakningsfångar, dock städse begagnas vid verkställighet af mindre frihets—straff; men som en ovilkorlig föreskrift derom tilläfventyrs hade försvårat, om ej omöjliggjort föreslagna lagens verkställighet, ansåg Utskottet rådligast att låta verkställigheten bero på doras bepröfvande, som hafva att derom förordna.
Emedlertid har Utskottet, på sätt ofvan är antydt, numera vunnit den upplysning, att redan befintliga, jemte under byggnad varande läns- och krono-häklen, medgifva en föreskrift i berörde syftning.
Derföre bar Utskottet ock härom intagit en bestämmelse i 27 §, der det således blifvit föreslaget, att straff-arbete, som ej går öfver sex månader, skall i läns- eller krono-häkle verkställas.
Derigenom vinnes alltså det mål, alt de, som första gången göra sig skyldige till straff för mindre tjufnader, ej behöfva att sammanblandas med andra förbrytare, utan kunna komma att undergå strafTet på ett sådant sätt, som kan lända lill deras förbättring.
1 den mån flera fängelser af den beskaffenhet, som berörde, varda uppförda, kan föreskriften utsträckas; men för närvarande kan man ej gå längre, än nu är näinndt, eller meddela vidare föreskrifter i afseende på verkställigheten af straff-arbete, än denna § innefattar. Lag-Ulskollets Utlåtande, M 48. 21 De allmänna bestämmelserna har Utskottet ökat med två §§, begge föranledda of de anmärkningar, som blifvit gjorda emot ingressen till författningen.
Utskottet, som ej kunnat förändra hvad som stadgas i krigs-lag för dem, som till krigsmakten höra, har deremot sökt att gifva förslaget sådan omfattning, att det gör allt annat, som är stadgadt om stöld, snatteri och rån, vare sig genom allmän lag eller särskilda lagar och författningar, öfverflödigt; och i enlighet härmed har ingressen blifvit förändrad.
Sedan Utskottet sålunda redogjort för motiverna till de förändringar, som Utskottet ansett förslaget, med anledning af framställda anmärkningar, böra undergå, men dessa förändringar i några fall afvika från hvad Ridderskapet och Adeln i ämnet beslutat och ej Uteslutande afse redaktionen, den bemälde Riks-Stånd öfverlemnat åt Utskottet att jemka, i enlighet med Riks-Ståndens beslut, får Utskottet, med hemställan om icke Ridderskapet och Adeln behagade godkänna äfven den från dessa beslut afvikande ändring, som blifvit i förslaget gjord, vördsamt tillstyrka, det måtte Rikets Ständer antaga följande omarbetade förslag till Författning.
Med upphäfvande af hvad som stadgas i 9 § 20 kapitlet Missgernings-Balken om rån. 40, 41, 42, 43, 46 och 47 kapitlen, 49 kapitlet 1 § samt 50 kapitlet samma Balk, angående stöld och snatteri, jemte de särskilda stadganden, som antingen ändra eller förklara lagens berörde rum eller dervid något tillägga, äfvensom af hvad särskilda lagar och författningar i omförmälda hänseende, utom i det fall här nedan sägs, innehålla, varder stadgadt, som följer.
Om stöld och snatteri. § 1- livar, som stjäl gods eller penningar Öfver tio daler, dömes, för stöld, att böla tre gånger det stulnas värde, samt att hällas lill straff-arbete från och med ted till och med sex månader, der ej annorledes här nedan stadgadt är. § 2.
Går värdet ej öfver tio daler och är gerningen ej utmärkt med sådan omständighet, ali den ändå för stöld anses skall; dä kallas den snatteri; och vare straffet böter frun och med fem till och med tjugo daler, utom i de fall, hvarom i 5 och 4 §§ sägs. 22 Lag-Utslcoltels Utlåtande, JYl 48. s *■ Begår någon stöld eller snatteri af säd, skuren eller oskuren, hö eller halm, stackadt eller ostackadt, ute ä mark; träd- eller jord-frukt ur trädgård eller på åker eller annat, som der planterade eller sädt är; ollon eller nötter ute å mark; huggen ved, timmer, gärdsel eller annat dylikt i skog eller eljest ute å mark eller å flott-led; åker-, leor- eller trädgårds-redskap ute ä mark; uteliggande malm vid grufva eller redskap, som till grufdrift hörer och ej instängd är; utestående bistock; fisk ur dammar, sumpar, nät, mjärdar, kalsar eller annat fisketyg eller ock sjelfva fisk-etyget, som ute ligger; foglar eller andra djur ur jagtredskap eller sjelfva redskapen ute ä marken; ankare eller låg frän uteliggande fartyg eller ock saker, som till blekning eller torkning eller för annan sådan orsak utlagde eller utställde äro; dömes, för stölden, till böter efter § 1, samt straff-arbete frun och med tre månader till och med ett år, samt, för snatteriet, till böter frän och med tio till och med femtio daler. § 4.
Begär någon stöld eller snatteri i Konungens Slott eller af det, som veterligen tillhörer Staten eller mild Stiftelse eller inrättning till fattigas försörjning eller sjukas värd, straffes efter thy i 3 § sägs.
Lag samma vare om stöld eller snatteri föröfvas af tjenstehjon, köpmansbetjent, gesäll, lärling eller annan enskild tjenare från husbonde, eller af handtverkare eller annan arbetare frän den, hos hvilken han arbetar.
Såsom stöld eller snatteri skall anses om tjenstehjon, köpmansbetjent, gesäll, lärling eller annan enskild tjenare uppsåtligen förskingrar, eller, i uppsåt att sig eller annan det tillegna, undandöljer något af husbondens egendom. §5.
Utan afseende å det tillgripnas värde skall såsom för stöld dömas i dessa fall: l;o) Om skeppare, forman eller deras folk stjäl något af hvad dem förtrodt är att föra eller förvara; om gästgifvare, värdshusvärd eller annan, som herbergerar resande, eller för sin näring eller vinning emottager gäster i sitt hus, stjäl något frän resande eller gäst, eller om denne stjäl från värden; 2:o)
Om man svikligen tager något frän barn, som ej fyllt tolf är, eller frän afvita, eller stjäl frän badande eller simmande, eller frän sofvande ute å marken, eller från den i svår sjukdom ligger eller från död menniska; 3:o)
Om man stjäl något i likhus'eller graf elter frän annan under Guds tjenst inne i kyrka eller annorstädes der Gudstjenst hålles, eller ute å kyrkovall.
Och vare om straffet i dessa fall lag, sorn om stöld i 3 § sägs. Lag-Ulskoltcls Utlåtande, Jtä 48. 23 § 6.
Ulan afseende å värdet skall ock för stöld dömas i följande fall, nemligen: l:o) Om man stjäl medelst inbrott, som i 12 § sägs, eller, för brottets förödande, bortförer och med våld eller list öppnar skåp, kista, skrin eller annan förvarings-persedel, som med läs, försegling eller annat dylikt stängsel tillsluten är; 2:o)
Om man stjäl ur försegladt bref, som ej ät allmänna posten förtrodt är, eller ur kläder, som någon bär pä sig; 3:o)
Om man stjäl nattetid i hus, som bebodt är, och gerningsmannen olofhgen, dock ulan inbrott, dit inkommit eller der sig undangömt; 4:o)
Om. gerningsmannen för stöldens föröfvande sig med vapen inställt eller eljest användt ringare skräckmedel eller hot, än att gerningen till rån hänföras kan; eller 5:o)
Om han genom ansigtets färgning eller genom förklädning sökt göra sig okännbar; Och vare straffet böter, efter thy i 1 § skiljs, samt straff-arbete från och med sex månader till och med tvä år. § 7. Stjäl någon kreatur, som går i bete ute å mark, vare lag sorn i 6 § skiljs.
Den, som olofligen mjölkar annans ko, får eller get, eller stjäl tagel ur mahn eller svans pä häst, under det kreaturet går i bete ute ä mark, dömes, utan afseende å värde, för stöld, efter thy i 3 § sägs. § 8.
Hvar, som något stjäl af fartyg, som strandadt eller eljest förolyckadt är eller utan folk i sjö drifver, eller, under bergning, hvad till sådant fartyg hörer eller derå fördt var; eller från den, som genom allmän farsot, eldsvåda, vattunöd, skeppsbrott, uppror, fiendes åträngande, eller annan sådan nöd, eller fara är satt ur stand att sin egendom värja, skall, af hvad värde det tillgripna vara må, straffas, för stöld, med böter efter 1 § samt straff-arbete från och med två till och med fyra år. § 9.
Stjäl man något t kyrka, ehvad det kyrkan tillhörer eller af andra der i förvar satt är; varde, utan afseende å det tillgripnas värde, dömd, för stöld, till böter, rfter thy i 1 § sägs, samt straff-arbete frän och med två till och med sex dr.
Lag samma vare, om någon stjäl penningar, eller annat, som åt allmänna posten förtrodt är, ehvad del sker i posthus eller under forslingen. 24 Lag-Utskotlets Ullålande, M 48. § JO. Går, vid stöld, värdet af det tillgripna öfver tvåtusen daler, md tiden för straff-arbetet ökas med högst två år utöfver hvad eljest ådömas skall. § u.
Nu kunna, vid samma stöld, två eller flera af de i 3, 4, 5, 6, 7, 8 och 9 §§ sagda fall sammanträffa; då ökes tiden för straff-arbetet med två månader till ett år utöfver det, hvartill han för det svåraste fallet pröfvas hafva gjort sig skyldig. § J2. 'o Ifar någon, i uppsåt att stjäla, l:o) Med väld ä mur, vägg, golf, tak, lucka, fönster, port, dörr, läs eller annat dylikt stängsel brutit sig in i gård, hus, rum eller fartyg; eller 2:o) medelst klättring öfver mur, vägg, port eller tak, eller, medelst inkrypande genom glugg, skorsten eller annan sådan ej till ingång ämnad .öppning, eller ock genom bruk af dyrk, eller falsk nyckel förskaffat sig ingång i gård, hus, rum eller fartyg; eller 3:o) med våld eller list öppnat skåp, kista, skrin eller annan förvaringspersedel, som med läs, försegling eller annat dylikt stängsel tillsluten var, utan att den borttaga; dömes, der tillgrepp ej sker, för inbrott, till straff-arbete frän och med två till och med sex månader.
Begär någon nattetid sådant inbrott i gärd eller hus, rum, eller fartyg som nu sagdt är, och får sär, eller varder dräpen, vare ogild t.
Gör han dem skada, som sitt värja vilja; ligge i tveböte och plikte dertill för hemfridsbrott. § J3. hegar någon snatteri andra gången; varde ansedd såsom hade han första resan stöld föröfvat.
Snatteri af den, som förut begått rån, försök dertill, stöld eller inbrott, skall ock såsom stöld anses. § J4.
Begär någon andra gången stöld; skall tiden för det straff-arbete, hvartill han eljest för den gerning gjort sig skyldig, ökas från och med ett till och med tre dr.
Begår någon tredje gången stöld; ökes tiden för straff-arbetet frän och med tre till och med fem år utöfver hvad för den gerning första gängen följa bör.
Kommer han åter fjerde gången; dömes till straff-arbete pd lifstid; och vare i detta fall botes-straffet förfallet.
Inbrott Lag-Utskottets Utlåtande, JYi 48. 25 Inbrott utan tillgrepp skall lika med stöld anses i fråga om förhöjning af straff, efter thy nu sagdt är.
Samma lag vare om rån, eller försök dertill, der sådant förut begånget är af den, som för stöld straffas skall. § 15- Varder någon, under en lagföring, förvunnen alt hafva ä särskilda ställen eller tider föröfvat snatteri; skall han, der det tillgripnas sammanlagda värde Öfverstiger tio daler, för stöld straffas.
Har någon å särskilda ställen eller lider begätl stöld eller inbrott, som i 12 § sägs, hvarför han pä en gång lagföres; varde de särskilda förbrytelserna ansedda såsom inbegripna i samma gerning; och må det straff-arbete, sorn å den gerning följa bör, ökas med högst ett år.
Sammanträffa i den gerning sådana fall hvarom i 10 och 11 §§ sägs, då skall ock iakttagas hvad der stadgadt är. § J6.
, , Sälla sig två eller flere samman alt stjäla, då skall hvardera straffas efter det tillgripnas värde; och den, sitt mist, njute åter af honom, som har alt gälda med. § 17.
Lockar eller bjuder någon den, som öfvermage är, eller man sin hustru, fader eller moder sina barn, förmyndare den omyndige, förman den, sorn står under hans lydnad, husbonde eller matmoder sitt tjenstefolk eller inhyseshjon att begå stöld eller inbrott med sig, må, vid straffets bestämmande, tiden för straff-arbetet ej sättas under den, som, efter thy här ofvan sägs, å stölden eller inbrottet högst följa kan.
Sker endast snatteri, skall den, som lockat eller bjudit, dömas så, som hade han stöld föröfvat. § 18.
Nu häfver någon eljest till stöld, snatteri eller inbrott med råd eller dåd hulpit; straffes så, sorn han ger ningen sjelf gjort hade.
Den, som, med vetskap om den olo/liga åtkomsten, emotlagit, dolt, köpt eller föryttrat något af hvad stulet är, eller besörjt omarbetning eller förändring deraf, skall, med afseende ä värdet af det, hvarmed han dylik brottslig befattning tagit, straffas för stöld eller snatteri efter 1 eller 2 §.
Samma lag vare, der någon med gods, som ränadt är, sådan brottslig be fattning tagit.
Köper man något af den, sorn misstänkt är, bote, der godset var stulet eller ‘ränadt, tio daler och gifve åter det han sä köpt.
Brot. 1833 & 1834. ^ Sami. 1 Afd. 23 Haft. 4 26 Lag-Ulskollets Ullålande, Jtt 48. § 19.
Täger någon och brukar, utan län eller lega, annars mans hat eller fartyg eller häst, och pröfvas han det hafva gjort utan ondt uppsåt; bote från och med tio till och med femtio daler och gälde skadan. § 20.
Allt det stulet är, bör gäldas åter, förr än böter uttagas.
Orkar den, som för stöld dömd är, ej böta, skall han i stället hållas i fängelse vid vatten och bröd, dock ej under längre tid, än som motsvarar det stulnas värde.
Saknar den, som till böter för snatteri dömd är, tillgång, skall han undergå dylikt fängelse i mån af böternas belopp. § 21.
Stjäl öfvermage, som är under femton år, gifve det stulna åter så ofta det sker och vare näpst af föräldrar eller af målsman sin.
Om rån. § 22.
Hvar som, medelst våld å person, eller användande af hot, som innebär trängande fara, af annan tager gods eller penningar, dömes, för rån, till tjuguätta dagars fängelse vid vatten och bröd samt straff-arbete från och med fyra till och med tio är, der ej annorledes stadgas.
Öfverfaller man annan, på sätt nu sagdt är, men gitter ej rånet genom tillgrepp fullborda, straffes, för försök till rån, med likaledes tjuguätta dagars fängelse vid vatten och bröd samt straff-arbete från och med tvä till och med sex är. § 23.
Öfverfaller man annan i afsigt att rån föröfva och uppkommer deraf svår kroppsskada, eller hafva pinliga medel blifvit använde för att tvinga till egendoms upptäckande eller utlcmnande, dömes, ehvad tillgrepp sker eller ej, lill straff-arbete på lifstid. § 24.
Varder någon i de fall, nu sagde äro, så våldförd, att han deraf ljuter döden, miste gerning smannen lifvet. § 25.
Hvar, som föröfvar rån, eller gör försök dertill, som i 22 § sägs, andra gången eller sedan han blifvit för andra resan stöld straffad; dömes till straff-arbete Lag-Utskottets Utlåtande, 48. 27 på lifstid; och vare i detta fall inbrott utan tillgrepp så ansedt, som i 14 § här ofvan stadgadt är. § 26.
Har någon å särskilda ställen eller tider begått rån eller försök dertill, hvarför straff-arbete på viss tid följa bör, ellet jemte sådant brott stöld eller inbrott; dä må, der han pu en gång för dessa brott lagföres, tiden för det straff-arbete, som å det svåraste brottet följa bär, ökas med högst två år.
Allmänna bestämmelser. § 27.
Den, som till straff-arbete, efter denna förordning, dömd är, skall insättas i Läns- eller Krono-häkte eller å fästning eller annan allmän straff-inrättning; och varde hållen till det arbete, hvarpå tillgång i häktet eller vid inrättningen finnes.
Går tiden för straff-arbetet ej öfver sex månader, bör detsamma i Läns- eller Krono-häkte verkställas. § 28:
Har någon, sorn till dylikt arbete förfallen är, derjemte, efter annan lag, gjort sig skyldig till arbete å fästning, skall hela arbets-straffet å fästning verkställas. § 29.
Genom denna förordning sker ej någon förändring i hvad stadgas uti KrigsLag i afseende på dem, som till krigsmakten höra. § 30.
Finnes eljest någon skyldig till brott, som i denna förordning ej upptaget blifvit, men hvarför, efter hvad särskildt stadgadt är, tilt straff såsom för tjufnad dömas skall, då bör straffet efter denna förordning utsättas; kommande, der straffet af dubbel tjufsrätt är bestämdt, 3 § här ofvan alt tillämpas.
Det återstår således för Utskottet att yttra sig i anledning al' anmärkningarne emot förslaget till författning i afseende på Kyrkotuktens upprätthållande.
Efter hvad till en början är lillkännagifvet, har detta förslag, hvilket antagits Vällofliga Borgare-Ståndet oförändradi och af Höglolliga Ridderskapet och Adeln med endast den förändring att, i stället för de i förslaget förekommande orden 28 Lag-Utskottets Utlåtande, M 48. »drucken och oskriftad», skall det heta »drucken dier oskriftad», deremot blifvit återremitteradt af Högvördiga Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet.
Inom sistnämnde
Stånd har man emedlertid blott erinrat, att till orden »gått drucken och oskriftad till Nattvarden eller gjort det oaktadt han af presten blifvit varnad att derifrån sig afhålla», borde göras ett tillägg derom, att denna varning bör ske jemlikt Kyrko-Ordningens föreskrift; hvaremot de anmärkningar, som inom PresteStåndet blifvit framställde, hafva större omfattning.
Utom en erinran om behofvet af ej allenast det af Ridderskapel och Adeln beslutade utbytet af ordet »och» emot »eller», utan äfven den förändring i redaktionen, att orden »gjort det» i nyssberörde, med anledning af Bonde-Ståndets anmärkning ur förslaget afskrifna mening, icke måtte komma att syfta på allt hvad i nästföregående mening förekommer, utan endast varda hänförlige till orden »gått oskriftad till nattvarden», har man nemligen allmänneligen anmärkt, att om än kyrkoplikt icke vidare må såsom påföljd för brott eller såsom verldsligt straff betraktad ådömas, borde det likväl vara en brottslings skyldighet, alt, sedan han genom det verldsliga straffet försonat sig med samhället, skynda att söka försoning med kyrkan; att en sådan skyldighet emedlertid ej funnes i den föreslagna författningen uttryckt, enar det deri hade lemnats åt brottslingen att när han behagade söka försoningen, hvaraf åter ostridigt skulle följa, att, då själasörjaren uppmanar till skyldighetens iakttagande, han erhåller ett nekande svar; samt att af sådan anledning ytterligare bestämmelser voro nödige.
Om beskaffenheten af dessa bestämmelser hafva åter tankarne varit delade.
Några bland Högvördiga Ståndets Ledamöter hafva nemligen yrkat, att skyldigheten bör i det utslag, som bestämmer det verldsliga straffet, uttryckligen ådömas; hvaremot andra ansett tillfyllest om domaren i utslaget intager en erinran i denna del med åläggande för den dömde ali, efter undergånget verldsligt straff, infinna sig hos själasörjaren för att förmanas, i enlighet med hvilken åsigt, det blifvit hemstäldt, om icke föreslagna författningen ifrån och med orden »må ej af den heliga Nattvarden» etc., kunde erhålla denna lydelse: »åligger det att, sedan han eller hon utstått sitt verldsliga straff, inställa sig hos sin själasörjare, för att, efter erhållen förmaning, låta sig i närvaro af två eller tre bland de äldste i församlingen enskildt skriftas och aflösas, och må han eller hon, innan detta skett, icke komma i åtnjutande af den heliga Nattvarden; skolande erinran härom pä grund af detta lagrum alltid i domarens utslag intagas»; hvarjemte man yrkat att presterskapet matte berättigas att för brottslings -inställande, derest lian ej godvilligt sig infinner, erhålla handräckning af kronobetjening, då sådan äskas; alt underdomare måtte vid ansvar åläggas att å landet efter slutet af hvarje ting och i staden så fort ske kan meddela vederbörande presterskap förteckning pä deni, som blifvit dömde för brott af ifrågaställde art, enär presterskapet eljest ej kunde känna hvilka borde afhållas från Nattvarden; — att det måtte blifva dem, sorn dömas till längre fängelsestraff, tillätet att i fängelset undergå försoningsakten, derest de, för åtnjutande af Nattvarden, sådant önska, Lag-Utskottets Utlåtande, JV?
48 29 hvilket enligt förslaget ej kunde ske; samt slutligen att presten måtte få tillkalla de ledamöter af församlingen, som böra närvara vid omför malde akt.
Hvad sålunda blifvit anfördt hnr Utskottet tagit i öfvervägande; och då Utskottet sökt att helt och hållet fråntaga berörde akt egenskapen af straff, kan icke Utskottet biträda den åsigt, att en erinran om ifrågaställda kyrkliga påföljd bör i verldsliga domen inflyta, och således än mindre den, att påföljden bör uttryckligen ådömas.
Kyrkoplikten har till sin ursprungliga betydelse ej varit annat, än en frivillig handling; men, på sätt Utskottet förut nämnt, öfvergick den till straff ifrån den tid då den blef föremål för tvång och verldsliga domares åläggande; och det är fara värdt att så äfven kunde inträffa med oftanämndé akt, derest man började med blott en sådan erinran, som blifvit föreslagen.
Den är äfven obehöflig, så vidt den afser den dömdes skyldighet att på kallelse infinna sig hos sin själasörjare.
Innan han på föreskrifvet sätt försonat sig med kvrkan, får han icke komma i åtnjutande af den heliga Nattvarden; och derifrån kan han ej opåtalt längre tid sig afhålla.
I denna händelse meddelas redan i Kyrko-Lageos 10:de och Utte Kap. sådana föreskrifter, som sälla själasörjaren i stånd att emot den dömdes trots använda de medel, som med vår kyrkliga ordning liro förenliga.
Om således Utskottet ej kan medgifva att några föreskrifter i omförmälte syltning i författningen inflyta, erkänner dock
Utskottet nödvändigheten för vederbörande själasörjare att varda skyndsamligen underrättade om dem af deras församlingsboer, som blifvit dömde för brott, hvilka utestänga från Nattvarden lills de i föreslagen ordning försonat sig med kyrkan; och följaktligen att föreskrifter derom meddelas.
Och då Utskottet derjemte delar den åsigten, att försoningsakten bör få försiggå i fängelse i fall fånge önskar, samt någon särskild förändring i förslaget för sådant ändamål ej erfordras, derest der stadgas att presten må, i förenlighet med hvad nu äger rum, tillkalla derb af församlingen, hvilka vid denna akt skola närvara, enär stadgandet derigenom vinner tillämplighet äfven på slottsförsamling, då den dömde derunder hörer, får Utskottet, som ock inser befogenheten af de anmärkningar, som emot redaktionen blifvit framställde, med antagande att Ridderskapel. oell Adeln samt Borgare-Ståndet godkänna de smärre förändringar ifrågaställda förslag undergått, vördsamt tillstyrka: att omförmälte författning mätte erhålla följande förändrade lydelse:
Sedan genom särskild författning blifvit stadgadt, att kyrkoplikt icke skall någon ådömas, varder dock till kyrkotuktens upprätthållande förordnad!: