Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man vantar att om eller nar dcnna rätt blir erkänd och tillämpad i Köpei; hamn, den inom kort skall komma att utsträckas öfver hela riket.
Kvidel&amp; Fre~lrsb.idtSfooue; tzig som stiftäcies i nov.
I 8 S 5, räknar för närvarande I 50 medlemmar.
Föreningens uppgift ar att väcka och underhålla qvinnans intresse för politiska och sociala fragor.
Alexandmhuset.
Så benämnes en institution soni nyligen i London blifvit invigd.
Den har till ändamål att bereda ett hem åt unga qvinnor, hvilka studera vetenskap, konst och musik vid stadens akademier och högskolor.
Idén tillskrifves prinsessan
I33 af Wales, som ämnat göra en insamling för dess utförande, hvilken dock ej kom till stånd pf ' grund af sir Francis Cook ' s frikostiga till- bud att ensam bekosta byggnaden och.
dess inredning.
Den sex vaningar hög2 byggnaden innehåller 5 ' 6 små lägenheter, hvardera p8 tv % sofrum och en salong, afsedda för två unga flickor.
Dessutom finnas konsertsal, gymnastiksal, matsal, ett samtalsrum med bibliotek, samt en mängd rum för konststudier och instrumen- talmusik.
Köken aro belägna p % vinden.
Sedan sistl. höst ha 65 unga qvinnor haft fri bostad derstades.
Englands konsts ko lo^-.
Då nyligen examina höllos vid Englands 217 konstskolor fick en ung qvinna mottaga den enda guldmedalj som dervid utdelades för teckning efter antiken.
Qvinltga medicine studerande f % hädanefter - enligt s tyrelsens beslut - tillträde till kliniken vid det stora institutet för tandsjuk- domar i London.
Qvinnnns PolitisKa röstriik Lagförslaget härom förekommer i engelska parlamentet under juli.
Ifrarne för saken äro fullt syssel- satta för dess främjande.
har i Dresden Upprättat ett hem, der lararinnor och uppfostrarinnor af alla trosbekännelser, från nära och fjerran, kunna få tillträde, s %val under ferietiderna som ock under afvaktan.
på ny anställning.
Detta hem har visat sig vara en mycket välgö- rande inrättning, afven för främlingar, hvilka har bli vanligt mot- tagna och förplägade.
Hemmet, som ar belaget vid Ziegelstrasse n: o I 3, I,.
eger alla ett välordnadt hushalls beqvamligheter, och meddelar iipplysningar i mångt och mycket som ar vardt att studera och iakttaga.
Till besökandes nytta och nöje finnas afven de flesta tidningar tillgängliga, jämte adresskalender m. m. Utmirkelse för ?iirarinnor med femtio&amp;r$ +nstetid.
Kultusmi- nistern har beslutat att som utmärkelse för lärarinnor med femtioårig tjenstetid låta hedra deni med ett, tjenstjubileum eller ock till- erkänna dem en pension.
Liirare och Ziirartiznor i Paris.
I Paris klagas öfver orättvisor med afseende p % lärarinnornas aflöning och personalens vid stadens skolor tillsättande och befordran.
När lärarne erhalla 1,800 A 3,000 francs tillkommer qvinnorna blott 1,500 A 2,500 francs, och nar direktörer aflönas med 3,300 A 4,500 francs, bestämmes %t direktriser blott 2,750 i.
3,800.
I; örlikningsdoi~istoIar.
Klagomål hafva förekommit i Frankrike ' deröfver, att endast nian insattas i förlikningsdomstolarna, hvilka haf- va till uppgift att bilägga tvister mellan arbetsgifvare och arbeterskor eller arbetsgifverskor och arbetare.
Man menar nämligen att orätt- visor ofta begås mot de qvinliga parterna.
Petitionen angående qvinnans valbarhet till förlikningsdomstolarna föreligger för närva- rande i kammaren till afgörande.
I Sverige har som bekant af lag- beredningen föreslagits, att afven qvinnor må kunna blifva skilje-. *.
Stockholm, Iduns N:r 28 (499).
» Iduns Modet., månadsuppl » Barngarderoben » Fredagen den 16 juli 1897.
16 Öppen kl 10 — E Redaktör och utgifvare: F R I T H 10F H E L L B E R G.
: J. Anna vilken resande känner ej det eleganta, komfortabla Hotel 7 V Kramer i Malmö — första stationen för alla utländingar, som besöka vårt land och sista för dem, som ämna sig till kon- tinenten?
Och hvilken af dem har ej blifvit behagligt öfver- raskad af den ståtliga, monumentala byggnaden, som jämte råd- huset och landshöfdingresidenset utgör Malmö förnämsta pryd- nad.
Eedan det yttre borgar för, att det rykte hotellet äger om sig att vara i allo förstklas- sigt ej är öfverdrifvet, och vid en blick i den präktiga, anslående interiören finner man, att allt här är » chic ».
Utsökt läckert kök, mönster- gill ordning och ett förekom- mande artigt bemötande gör vistandet här ytterst ange- nämt för resande och kunder.
Härskarinnan öfver detta hotellpalats, fru Anna Kra- mer, hvars porträtt vi i dagens nummer ha nöjet meddela våra läsare, är en kvinna, som genom sina framstående egen- skaper väl försvarar sin plats i Iduns galleri.
Begåfvad med en sällsynt organisations- förmåga, kraft och energi — har hon stått som verksam medhjälparinna vid sin mans — den för 3 år sedan aflidne, allmänt aktade och afhållne ägaren till hotellet, herr Fritz Kramer — sida och jämte honom uppdrifvit affären från en ganska blygsam början, till den respektabla höjd den nu innehar; och efter hans död har hon, ehuru nu 60- årig, med oförminskad kraft och duglighet skött, i gemen- skap med två söner, den vid- lyftiga affären, som fordrar både vaken blick och sträng ordningsfull tillsyn.
Herr och fru Kramer kommo 1864 från Tyskland öfver till Sverige och slogo ned sina bopålar i Malmö, där de öfvertogo det nu af Odd-Fellow ägda, till privathus inredda hotell Gustaf Adolf vid Stortorget, hvarest deras glänsande fackförmåga för- skaffade hotellet ett hittills i Malmö okändt godt renommé.
Snart visade sig hotellets starkt begränsade utrymme otillräckligt, hvarför herr Kramer inköpte det midt öfver torget belägna gamla Fick ' ska hotellet, hvilket snart nedrefs.
Ur gruset reste sig inom kort det nuvarande palatset, inta- gande ett helt kvarter och begränsadt af förutom torget 3 gator.
Det nya hotellet täflade i elegans och bekväm- lighet med Sveriges förnämsta etablissement på detta område.
Här skapades så småningom en solid förmögenhet som gjort det möjligt att hålla jämna steg med tidens ständigt stegrade anspråk på lyx och komfort — och hvarken mö- da eller kostnader ha spa- rats för att hålla etablisse- mentet i fullt tidsenligt skick.
Hotellet som, efter gamla förhållanden, var tilltaget i stor skala har dock under tidens lopp undergått åtskil- liga förändringar och utvidg- ningar.
Så t. ex. inköptes 1886 ett angränsande hus, gamla latinskolan, där Malmö nu vuxna manliga släkte in- hämtat grunderna till sitt vetande.
Hit öfverflyttades husets ekonomiaf delning, hvil- ken i hotellet fick lämna plats för den storartade biljarden med 5 biljardbord, hvilken året därpå inreddes.
Till förra sommarens indu- stri- och landtbruksutställning i Malmö utvidgades hotellet
äDUN 218 Det högsta, så i glädje som i smärta, En hviskning är från evighetens vår, Blott i en suck det stiger ur vårt hjärta Till läpparna; till ögat i en tår.
A. Andelin.
En sällhet finnes, som ej kan återgifvas; För ordets våld hon flyr igen till Gud.
Det gifs ett ve, hvars slöja ej kan rifvas, Ty ofvan molnen väfs dess liljeskrud; än ytterligare, i det att ofvannämnda latin- skolas hus apterades till annex och eleganta resanderum inreddes i dettas hela öfre vå- ning.
I annexets gård inrymdes de maski- ner, som drifva den elektriska belysningen, hvari hela etablissementet från vinden till källaren strålar.
I hotellets källarvåning är inredt ett ång- tvätteri af nyaste konstruktion, inköpt i Berlin, och hvarest hotellets tvätt på några få timmar undergår sin reningsprocess och kommer ur maskinerna bländhvit, väl- manglad och absolut torr, hvarför de resan- de ej behöfva frukta att få lägga sig på endast halftorrt sänglinne, en fördel som ej nog kan uppskattas.
Moder till 8 barn, alla nu vuxna, lefver fru Kramer det mest lyckliga familj elif, och ingen väg — ej ens öfver Atlanten — an- ses för lång för den bortavarande ungdomen, då det gäller att samlas i det angenäma hemmet vid högtidliga tillfällen.
Äldste sonen är grosshandlare i Stock- holm.
Andre sonen, Herman, biträder som direktör högst förtjänstfullt vid hotellets skötsel och är den af sönerna, som upptagit sin faders mantel och värdigt trädt i hans fotspår.
Tredje sonen är köpman i Newyork och den yngste kontorschef i hotellet.
Äldsta dottern är gift med jägmästaren Ernst von Porat och bosatt i Halmstad, och de tre yngsta vistas i hemmet, nyligen hemkomna från pension i Frankrike.
Det mest tilltalande draget i fru Kramers karaktär är hennes stora hjälpsamhet, som sträcker sig ej endast till gamla tjänare, för hvilka hon fortfarande är ett stöd, utan ock till utomstående, som lyckas vinna hen- nes förtroende.
Flere nu framstående män ha hennes understöd att tacka, för att de kunnat fullfölja sina studier och därigenom blifvit » män i staten » — och den som här- med har nöjet presentera hennes person för allmänheten har i grund lärt känna hennes rika, varma hjärta.
En af komitédamerna och beskyddarinnorna för Malmö barnsjuk- hus och Östra småbarnskolan uppväcker fru K. jubel hos de små, när hon, väl- försedd ur sina rika skafferier, visar sig för dem, och vid bazarer och välgörenhetstill- ställningar räknas hennes kända generositet som en mycket viktig faktor.
Hon finner sin största glädje i att bereda andra glädje.
L Kristina Nilsson.
' är rödaste rosor stodo i blom och skänkte sin ljufvaste rikedom, då kom hon ånyo till hemmets strand, till midsommarsolens leende land.
Hon ville se åter hedar och ljung, den mark, där hon växte ljus och ung, hon ville höra igen en gång de svenska forsamas susande sång.
1807 De hvita björkarna ville hon se, hon fostrats i samma jord som de, de hviskat för henne i vårfager tid, hon sjungit för dem i stämning blid.
Hon ville lyssna, hur trasten slår, och drömma sig åter till barndomsår i småländsk skog, vid solbelyst lid, på mo så enslig och tyst och vid.
Där sjöng hon sin första visa en gång i anande undran, i längtan lång, där diktades första orden gladt af lifvets skiftande sagoskatt.
Hon kom — än dröjer hon hos oss kvar — och nu, förr ' n åter hon från oss far, vi ville gifva med kind i brand ett tack från vårt fattiga, stolta land.
En ljus välsignelse äfven, så: Gud skydde dig hvar du i världen må gå — Vår kärlek förer du städse med som en hälsning från nordisk ljungvuxen hed!
Drottning Margareta.
Ett f y r a h u n d r a å r s - m i n n e.
» R a almarunionen var » — säger Geijer — • » en slump, som ser ut som en tanke.
» Var den då verkligen blott en slump?
Var den icke snarare en vacker tanke, som såg dagen ett eller kanske ett par årtusenden för tidigt?
Den märkliga kvinna, i hvars klart be- räknande hjärna den stora tanken mognade till handling, och hvars hjärta slog så varmt för brödrafolkens förening, slumrar sedan länge under marmorsarkofagen i Eoskilde ärevördiga domkyrka.
Sofver hon månne lika lugn och orörlig, som hennes bild därofvan eller ges det drömmar i hennes slummer?
I så fall måste drottning Marga- reta drömma ljusa drömmar o m sitt fram- tidsrike — Skandinavien, ty åt detta ägna- de hon hela sitt lifs sträfvan, och med tan- ken därpå har hon väl insomnat därnere i Flensborgs hamn.
Motsträfvigt, föreställa vi oss, har den verksamma drottningen lydt liemannens kallelse.
Unionen, hennes skötebarn, låg ännu i sin linda, riket och unge kung Erik hade ännu så väl behöft hennes starka stöd och kloka råd.
Väl henne dock, att hennes ögon lycktes i tid, att hon blef förskonad från att se sitt framtidshopp om ett enigt Norden svikas och sin älsklings- tanke gifva upphof till slitningar, blodsut- gjutelse och grymheter utan tal.
Drottning Margareta — det namnet fram- manar i vårt minne bilden af en sällsynt kraftig, nästan manlig kvinnogestalt, och vi påminna oss därvid fadrens, Waldemar Atterdags, yttrande, att naturen misstagit sig, då hon skapade Margareta till kvinna, i stället för till man.
Såsom värdig dotter af denne särdeles begåfvade konung, hade hon tagit i arf hans framstående härskare- egenskaper, hans kloka omdöme och sega viljekraft, och hon förenade därmed kvin- nans lifliga känsla och snabbhet i handlingen.
Låt vara att historiens egendomliga sam- manträffanden vid tiden för hennes upp- trädande ledde henne in på spåret, däri låg slumpen måhända.
Genom trenne konungars kort efter hvarandra timade frånfälle lades ju makten öfver tvänne riken i hennes hän- der, och vägen till det tredje syntes ej alltför svår.
Från och med det ögonblick, då hon med blixtlik klarhet fattat sitt mål att af tillfälligheten skapa en för alla tider beståndande verklighet, arbetade hon också för det målet med aldrig svikande klokhet och ihärdighet.
Att hon med glädje och stolthet i början såg den blifvande unionskonungen i sin unge son, bör ingen förtänka henne.
T y hvar fanns väl en furste i högre grad lämpad därtill än Olaf?
Med svenskt och danskt blod i sina ådror, född och uppfostrad till Norges tronarfvinge, ägde ju han, om någon, alla betingelser för att med oväld härska öfver Nordens trenne riken.
Då hans unga lif så hastigt afklipptes, har detta drabbat Margareta som en dubbel sorg, men hennes mål får ej ett ögonblick bortskymmas af de egna person- liga bekymren.
Hon insåg till fullo, att det i sådana ofredstider väl kunde behöfvas en man vid rodret, och hon trodde sig göra ett godt val, då hon utsåg sin unge systerson till tronföljare.
Olyckan ville emellertid, att det efter Olafs död, i själfva verket en oersättlig förlust, icke fanns någon — Erik af Pommern allra minst — värdig att bära de tre kronorna.
Men Margareta hade satt sitt hopp till honom, och hon rastade icke, förrän hon med vanlig klokhet, redan un- der sin lifstid, lyckats genomdrifva hans kröning i Kalmar.
Så randades den 20 juli 1397, den dag, som skulle odödliggöra Kalmars namn ge- nom att inskrifva det i vår historia, såsom skådeplatsen för en af dess märkligaste händelser.
Det var då, på Margaretadagen, som drottningen skulle se sin mångåriga dröm gå i uppfyllelse, som knuten skulle fast åtdragas på den » snodd af trenne strängar », hvilken hon med så oaflåtlig mö- da tvinnat.
Tysta och betänksamma hafva de väl samlats däruppe på Kalmar slott, dessa Sveriges, Norges och Danmarks mäk- tigaste herrar och riddersmän.
Det fanns väl ingen af dem, som ej var fullt öfverty- gad om det ärendes höga vikt, för hvars skull man kallat dem.
De bästa bland dem insågo och förstodo ock det framställda för- slagets stora grundtanke: enighet ger styr- ka — men det var kanske blott ett fåtal, som trodde på dess utförbarhet.
Det fanns måhända i hela den lysande församlingen blott tvänne ögon, i hvilka hänförelsens och den fulla öfvertygelsens eld glödde, och dessa ögon tillhörde den högresta kvinna,
1897 som vid sidan af den redan krönte unions- konungen ledde mötets förhandlingar.
Emel- lertid tyckes det, som om hon lyckats en- tusiasmera alla de lugne männen, åtminstone förefaller det så, då man genomögnar det ännu i behåll varande utkastet till ett unionsfördrag, som af mötet uppsattes.
Se här ett par af dess hufvudpunkter: I.
De tre rikena skola hädanefter hafva en konung och aldrig skiljas.
Alla tre rikena skola vara i sam- dräkt och kärlek, det som gäller ett, örlig eller utländingars anfall, det gäller alla tre, och hvart rike hjälpe de andra med all tro- het och all makt.
— — — Samdräkt, kärlek, trohet, hur underligt klinga ej dessa ord midt igenom vapenslam- ret i en tid, så uppfylld af hat och tvedräkt, svek och m o r d!
Det är j u uppenbarligen en kvinnas hand, som här ledt pennans gång- Vid en blick på drottning Margaretas hela regenttid faller det strax i ögonen, med hvilken framgång hon förstått att öfverallt genomdrifva sin vilja, oaktadt de säkerligen otroliga svårigheter hon haft att bekämpa.
Allt tyder på, att hon varit en sällsynt vinnande personlighet.
Först var det herre- dagen i Nyköping, o m hvilken historien undrande maler: » Här läto stormännen sig helt fridfärdigt nöjas med att deras makt gjordes till intet — — de jordfäste själfva sina sträfvanden att upprätta ett stormans- välde.- Man kan med skäl undra på detta omslag i deras hållning.
Sedan de år ige- nom hållit sig uppe mot konung Albrekt, kasta de sig nu för fru Margaretas fötter, gifvande sig åt henne på nåd och onåd. » Därtill tackade de henne för allt hvad hon gjort.
Sedermera genomdref hon Eriks kröning, och på samma sätt har hon äfven i Kalmar förmått stämma de bistre krigsmännen till fredsamma, försonliga tankar.
Krönikan säger härom: » Vida skall man en dylik leta, som så kan med klokskap umgå och de riken sammanfå Sverige, Danmark och Norrig; sent föddes annan kvinna slik. » Äfven i Kalmar heter det, att de försam- lade 67 riksråden » bådo Gud löna deras kära fru drottning Margareta allt godt, för det hon varit dem så nära och umgåtts med dem i de tre rikena och så förestått dessa, att alla som i dem bygga och bo henne intet skylla; Gud gif ve henne him- melrike ».
Men senare tillägger den unionsfientliga krönikan: » Mig tyckes de Svenske ej vara kloka, Då de henne till höfdinge togo, de voro ganska flaka då.
— — — Det ångrat dem sedan mången dag deras lag visar så, det utländske i riket råda må. » — • — — Ja, här faller en mörk skugga öfver Kal- marunionen; det var detta, som skulle blif- va orsaken till dess slutliga upplösning, efter att ha kostat strömmar af brödrablod.
De trenne folken voro ännu för skarpt åt- skilda, minnet af lidna oförrätter, gamla fejder och gammalt hat glödde ännu på djupet.
Framför allt var Margreta själf ej fri från partiskhet, danskheten i henne tog öfverhand, så att hon på allt sätt gynnade sina landsmän på svenskarnes bekostnad.
Hon underminerade dymedelst med den ena handen, hvad hon uppbyggt med den andra.
(DUN 219 » Danskarne vördade henne såsom en gu- dinno, men de Svenske höllo henne för en helf- vites pino » säger därför krönikan vidare på sitt dra- stiska språk.
Och likväl styrde hon svenska riket med berömvärd fasthet.
Ehuru hon hårdt lärer beskattat det, kan dock historien gifva henne följande vackra eftermäle: — » Under drott- ning Margaretas tid var det i Sverige, utom till en tid i kusttrakterna, så fritt från ofrid, att man näppeligen hade behof af att nedgräfva sina dyrbarheter. » Detta i en tid, då de djärfve och fruktade » fetaliebrö- derna » — röfvarna med valspråket: Guds vän och allas fiende — allmänt gjorde land och haf osäkra.
Mot slutet af Margaretas regering grep emellertid missnöjet med henne allt mer omkring sig, och unionsfienderna gjorde allt för att nedsätta hennes rykte.
Åtskilligt hafva ock - sagohäfderna att förtälja o m hen- nes enskilda lif, hvilket ingalunda fram- ställer henne i en alltför fördelaktig dager.
Barn af en rå och fördärfvad tid, har hon säkerligen varit i någon mån påverkad af dess anda.
Öfverdrifterna hafva dock synbarligen satts i omlopp genom illvilliga samtidas vanliga hänsynslöshet gentemot en hatad, fruktad eller dem öfverlägsen per- son, och så hafva de sedermera tagits för gångbart mynt.
Andra uppgifter, där Margareta framställes nära nog som ett mönster af fromhet, en kyrkans tillgifna tjänarinna, saknas ej heller.
Att här när- mare undersöka de hvarandra motsägande sägnerna, skulle leda för långt.
Sanningen torde, som i de flesta sådana fall, ligga midt emellan!
Det är icke heller med den enskilda kvinnan vi här hafva sysselsatt oss, utan med den regerande drottningen, och som sådan lärer ingen göra henne ran- gen stridig såsom en af de mest frejdade i medeltidens historia.
Ja, Margareta Waldemarsdotter, o m i tidernas längd ditt namn skulle blekna, om redan under din lif sti d förtalets giftiga tunga sökte svärta det, så skall dock till historiens slut ovansklig ära omstråla det, emedan det var från dig, som Skandinavis- mens stora tanke utgick!
Hvem, om ej Nordens kvinnor, tillkom- mer det att åter upptaga Margaretas tanke och att åter ena » den Snor som brast » vid hennes d ö d!
Det heter i den vackra dikten om Salami och Zulamith: » I tusen år så byggde de med omotståndlig tro, och så blef Vinterga- tan byggd. » Vi trenne folk af samma stam skildes en gång åt som de » af synd och natt och död, » d. v. s. genom århundraden af bro- derhat och brodermord, men förmå vi blott bygga i tusen år tåligt och ihärdigt, så skall det kanske omsider lyckas oss att slå en varaktig bro af kärlek från nation till nation.
Det är om denna bro drottning Margareta drömmer under marmorn!
P. Biffiarlrota är husmors bästa hjälp- reda.
Prenumerera å när- maste postanstalt.
G i i d e m ett h e m.
1 Jet är i sanning ett uttömdt ämne, detta o m » pigor » och deras alla fel, och nästan ingen reser sig till deras försvar — nej naturligtvis, de äro nu en gång för alla arbetsmaskiner, som skola hållas i verksam- het så mycket som möjligt, för att gifva högsta möjliga valuta för sin dryga lön.
Borde inte vi fruar, i stället för att orda så mycket o m våra tjänares oduglighet och fel, ställa litet högre fordringar på oss själfva och först och främst tänka på våra skyl- digheter mot dem, samt att tjänarinnan, i de flesta fall, bildas af andan i vårt hem, af husmoderns ledning och föredöme.
Mina föregående tjänarinnor hafva läm- nat mig för att träda i egna hem och då jag varit nödsakad byta, har min högsta önskan varit, att mitt hem skulle blifva ett verkligt hem för min tjänande syster, och att hon skulle veta och känna detta.
Hon bemötes därför alltid vänligt, och jag glöm- mer aldrig, att hon är människa med en människas önskningar, känslor och förhopp- ningar samt måste hafva tid till hvila och förströelse liksom jag själf.
Detta kan kanske fattas.
Så styrde tjänarinnan mig och jag ej henne, men jag kan försäkra, att jag är fru i mitt hus, och detta är jag genom vänlig- het och bestämdhet.
Är jag missnöjd, talar jag lugnt och allvarligt, ty genom att brusa upp och höja rösten förlorar jag ej allenast herraväldet öfver mig själf, utan ock öfver henne, och matmodern bör framför allt se till, att det är något mer och bättre än samhällsställningen, som höjer henne öfver tjänarinnan.
Följer man i allmänhet dessas lif, sedan de börjat tjäna, är det mera att förvåna sig öfver, att de ej äro sämre än de äro.
I det stora hela komma de ut vid unga år, från hem, fattiga på ägodelar och rika på barn, för att så fort som möjligt tjäna brödet.
De flesta börja vid fjorton å fem- ton års ålder, men många långt tidigare.
— Om vi skickade ut våra döttrar vid den åldern, hvad dugde de då till?
- Huru många bry sig om att bilda dessa tjänarinne-barn till ordningsälskande, bra människor?
Hit och dit kastas de och byta tjänst lika många gånger som det är måna- der på året.
En tjänstflicka skall framvisa ett betyg på alla möjliga goda egenskaper, hvar hon tjänat förut m. m.
— Saknas detta, får hon ej någon så kallad anständig plats.
Men hvad borgen har hon för, att hon kommer till hyggliga människor, som be- möta henne vänligt, gifva henne nog att äta och den utlofvade lönen?
— Ingen!
— Hon har ej rättighet att fråga, bara taga emot hvad som bjudes.
Stackars barn, ibland komma de på ställen, som äro en skamfläck för samhället och de gå, märk- värdigt nog, mången gång därur oberörda af smutsen.
Jag vet en liknande plats, där god mat lagades åt matmodern, men tjäna- rinnan fick gå till folkköket och köpa sig en portion mat hvarje dag.
Att oärlighet ibland förekommer är väl ej så underligt.
På huru många ställen undanlåses ej allt?
Jag kunde namngifva familjer, där t. o. m. saltet låses in och det ej finnes möjlighet att komma åt en bit bröd.
Om maten utmätes med mått, huru frestande skall det ej vara för en ung,
220 frisk människa, med god aptit, att förse sig med en eller annan bit?
Det är j u en hel del saker i ett hushåll, som t. ex. spiri- tuosa, specerier, konserver och diverse an- nat, som en busmoder själf bör hafva hand om, men att undanlåsa all mat är orätt och väcker ej en tjänarinnas ambition.
Huru många fruar skryta ej med, att de göra allt själfva!
Jag vill minnas, att Idun för några år sedan hade en bra artikel om just detta, men man må ej tro, att detta skapar goda tjänarinnor.
N e j, undervisa dem och låt dem lära så mycktet som m ö j - ligt och försöka på egen hand!
Dätta ger intresse och större duglighet samt möjlig- het att få högre lön och taga sig fram i lifvet.
Min jungfru måste på egen hand kunna laga en middag — t. ex. om min man vill hafva mitt sällskap ut en hel förmiddag — och då vi komma hem, skall bordet vara fint och nätt dukadt, maten god och fär- dig på klockslaget.
Jag vet att många fruar skulle fasa, men jag har lärt henne sylta på egen hand och t. o. m. märka enklare saker.
Måndagarne får hon arbeta åt sig, de öfriga dagarne i veckan åt mig.
Den dryga lönen?
Ja, den kan j u tyckas vara dryg att utbetala, men hvad få vi ej i gengäld?