Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Constitutions-Utskoltets representations-förslag har ett annat syfte.
Det undertrycker det moralbud och den rättsprincip, enligt hvilka den lagbundna frihetens fördelar borde, vid National-Representationens ombildning, i möjligaste måtto, efter jemnlikhets-grunder, tillfalla samhällets oförvitlige medlemmar.
Det hyllar börds-fördomarnes legitimitet och kast-intressenas företräde.
Det behandlar lägre Stadsborgare såsom omyndige, hvilka man mot deras vilja bemödar sig att lyckliggöra och med tvång hindra från pligt-afvikelser.
Det flyttar Nationens cultur-period flere sekler tillbaka och söker gifva en slags legalitet åt den starkares rätt ofver den svagare.
Det är uttrycket af den krassaste politiska materialism och banar en bred väg för Byråkratiens skräckvälde.
Må emedlertid Constitutions-Utskottet eftersinna, att det i våra dagar icke är den sansade friheten, som störer samhällens ro, men att Staternas största fara deremot ligger i Stats-Corporationernes och Hierarchiens oaflåtliga missbruk, till medborgerliga rättigheters förtryck.
Må Utskottet jemväl öfverväga, att det sanuolikt öfverskattat sina krafter, då det trott sig kunna, efter egoistiska och reactionära åsigter, ombilda Svenska Nationalrepresentationen!
Må ändtligen Utskottet väl betänka, att under det ständiga kretsloppet af lif och förgängelse, fortlöper likväl bildningens kedja och att utvecklingen af ett folks lifskrafter ej, som den vissnande blomman, förgås!” Ex protocollo, Karl Kullberg.
Utdrag af Protocolletj hållet hos Rikets Höglojl.
Ständers Constitutions-Utskott den 3i December 1844•
S. D. Herr Petre' uppläste en så lydande reservation: ”Den inom Constitutions-Utskottet vid detta Riksmöte vanligtvis i strängt conservaliv anda afgörande, förseglade voterings-sedeln har, för den vigtiga frågan om National-Representationens ombildning, hos Utskottet formerat en majoritet, sorn nu består af en Collegii-President, tre Biskopar, tre Professorer, en Kyrkoherde, två Militära tjenstemän, en Kammarherre och en Kammarjunkare.
Af denna majoritet hafva, vid Utskottets plenum den 27 De - Flör till Constitutions-Uiskottets Memorial, N.o 26. 45 December, minst tvänne ledamöter med en sä hög grad af omildhet och utan tecken till ogillande af någon bland de öfrige, upptagit min i nyssnämnde
(Väga då afgifoa reservation, att jag nästan betvifla!', att ProtocoU listen, oagtadt sin vitsordade, utmärkta skicklighet, skall till fullo lyckas återgifva det dramatiska i sjelfva uppträdet af en i det yttersta stegrad byråkratisk missbelåtenhet.
Detta exempel bör i närvarande tidpunkt icke gå förloradt, ty om det byråkratiska elementet redan nu förmår att på det uppspirande trädet åstadkomma rätt betänkliga verkningar af bristande tolerans och saknad humanitet, hvad skall man då icke hafva att befara, i fall detta träd en gång bildar en mognad stam?
Lika välgörande som luftströmmen i naturen, är den icke missbrukade yttranderättens frihet för folklifvet och det constitutionella samhället.
Den renar dea sedliga atmosferen och skänker värma åt den eljest ofta kalla jord, i hvilken medborgerlighetens planta växer.
Först då uppstår fara för allmänt väl, när partisinnet lyckas att nedtysta fria yttringar öfver offentliga angelägenheter och att med egoistisk liknöjdhet qväfva uttrycken af medborgerlig anda.
En sådan hårdbjertenhet har man städse alt frukta af Byråkratien, som är en afgjord fiende till all högre politisk bildning och till den Statsborgerliga sjelfständighet, hvarpå den sanna fullmagten egentligen hvilar.
Det här ofvanåberopade exemplet är af ingen vigt, om afseende endast fästes på den individuella obetydlighet, som utgör dess föremål, men är deremot ingalunda likgiltigt, då fråga blir att uppskatta egenskaperna hos de män, hvilka nu, å Rikets Ständers vägnar, utarbeta förslag tili National-Representationens ombildniug.
Besitta desse män de för detta vigtiga uppdrag nödiga egenskaper af storsinthet, lugn, oväld, fördomsfrihet och behjertenhet?
Ega de en växande känsla för medborgerlig frihet och personlig sjelfständighet?
Önska de att roed den lagbundna frihetens tillåtna medel befordra vår tids ädla sträfvanden efter en högre bildning?
Äro de benägne att utur en hög omfattande synpunkt betrakta Sveriges Statsform med alla dess närvarande olägenheter?
Dessa och ännu flera frågor framställa sig vid betraktande af Constilutious-Utskottets physiognomie.
De drag af ofördragsamhet och intolerans, jag deruti varseblifvit, ingifva foga hopp om det upphöjda sinne, af hvilket man kunde förvänta eftergifvenhet för Nationens billiga fordringar och benägenhet att med ädel försakelse göra ett offer på fäderneslandets altare!
Rättmätiga concessioner skulle nu erkännas och värderas.
De tillfredsställa icke mer, om segren måste, Bih. till R.
Fröt. 184S. 3 Sami i5 Haft. t 46 Hör li'l Constitutions -Utskottets Memorialj N.-o 16. deni förutan, tillkämpas.
Tiden är nu gynnande att med ära och bifall göra uppoffring af Piiksskadliga Stånds-privilegier.
En annan tid skall man må bända icke ens kunna räkna sig till förtjenst, att frivilligt underkasta sig en sådan uppoffring.
Ex prötocollo, Karl Kullberg.
STOCKHOLM, Ecksteinska boktryckeriet, 184 5.
Hor till Constitutions-Ulskottets Memorialj N.o 26. 1 Af Herr Ekholm: ”Emot Höglofl.
Constitutions-Ulskottets nu till Rikets Ständer aflemnade Förslag till representationens ombildning, får jag på följande grunder mig vördsammast reservera.
Utskottets segrande hälft har nemligen grundat dess Förslag på bibehållandet af den inom Nationen icke särdeles uppburna Ståndsrepresentationen med tillägg af ett nyskapad t Stånd, bena randt det Femte.
Emot en så beskaffad sammansättning, om än sammanbragt inom färre eller tvänne Kamrar, kunna med skäl många och vigtiga inkast göras.
I historiskt afseende lärer väl numera vara uppdagadt, att Sveriges närvarande Ståndsfördelning icke kan sägas grunda sig på urgammal häfd.
Sjelfva Stånden hafva småningom uppstått och utbildat sig med ganska olika gestalter och lynnen under särskilda tidehvarf.
Deras inflytelse och politiska rättigheter hafva knappt bättre stöd än statshvälfningar och tillfälligheter.
I Statsrättligt afseende förekomma såsom nödvändiga consequenser af den ide, hvilken ligger till grund för detta system, att i allmänhet Börd, Embete eller förmögenhets besittning gifva representationsrätt, antingen sjelfskrifven eller, der val ega rum, bunden vid Ståndet eller corporationen; att Ståndets eller corporationens
Sändebud erhåller dess af sig sjelf förstådda uppdrag att isynnerhet handla och rösta i dess intresse; att de olika Stånden, huru än förblandade, rösta efter curier och icke sällan äro afvigt sinnade mot hvarandra, och att, antingen de splittra sig eller äro eniga, resultaten icke sällan utfalla till det allmännas nachdel; hvarförutan det af förhållandenas natur följer, alt Ständernas beslut, om de ock förbinda, likväl misshagade medborgare-classer, hvilka icke åtnjuta politiska rättigheter.
Olägenheterna af Stånds-representationen äro dels, att det icke är möjligt beräkna eller utmäta den andel, som bör inrymmas åt hvarje class-intresse, derest man också vore lycklig nog att kunna ställa så till, att alla dessa corporations-intressen erhålla förespråkare inom Riksförsamlingen, och dels, hvad Sveriges Historia nogsamt bevittnar, att Samhället, hvilket måste erkännas hafva många och vigliga intressen att bevaka, som ligga utanföre corporationernas, ofta måste stå tillbaka, då Stånden slilas sig emellan eller det lyckas dem att göra sine intressen företrädesvis gällande.
Det är också derföre en obestridlig sanning, att Svenska Nationen icke hyser förtroende för denna inrättning eller igenom någon förändrad sammansättning Bih. till R.
Prot. 184S j 3 Sami. 16 Haft, 1 lior till Constitutions-Utskottets Memorial> N:o 16. af Stånds-classer förväntar lyckligare resultater för National-andans högre lyftning och fosterlandets stigande välstånd.
Då det Höglofl.
Utskottet alltså företagit sig att antingen af obekantskap med eller missaktning för detta rådande tänkesätt ytterligare förstärka Stånds-inrättningen, föranlåtes jag deremot framställa åtskilliga anmärkningar.
Härvid förekommer i första rummet att, ehuru det icke lärer undgå uppmärksamheten, hurusom de tvänne Stånd, hvilka åtminstone lill antalet egentligen utgöra folket, eller i—tdelar deraf, nemligen städernas invånare och Bonde-Ståndet, nog allmänt klaga deröfver, att de för närvarande inom
Representationen endast hafva beslutande-rätten till två fjerdedelar, skulle dock hädanefter, enligt Förslaget, åt dem icke inrymmas större andel än två femtedelar i beskattnings- och lagstiftnings-bestyren, så att de skulle kunna af de trenne öfriga Stånden, till större delen bestående af Embets- och Tjenstemän, öfverröstas, om icke alldeles förtryckas.
Redan härutinnan ligger en stor obillighet och skulle Svenska folkets urgamla rätt att beskatta sig sjelft på sådant sätt alldeles tillintetgöras.
Det är visserligen ovedersägligt, att bildning och embetsmanna-skicklighet icke kunna för en National-represenlation undvaras, men att inrymma åt Statens löntagare., hvilka i dess förvaltningsbestyr för öfrigt utöfva så stort inflytande, den öfvervägande rösten i Riksförsamlingen torde öfverallt, der det skulle försökas, förblifva ett politiskt misstag.
Vidare och då det ifrågavarande förslaget åt det så kallade Femte Ståndet, hvartill hänföras alla orepresenterade Tjenstemannaklasser och Ofrälse Ståndspersoner, förunnat en lika andel med en särskildt Embetsmannaklass, eller Preste-Ståndet, tycker man sig äfven finna, huru högt man än må uppskatta detta Stånds oväld, insigter och politiska förmågor, att rättvisan icke blifvit i allo iagtlagen.
För sammansättningen af de båda Kamrarne, hvaruti lika stort antal af alla Stånden skulle placeras, ligga visserligen rättvisa och billighet till grund, men det förblifver likväl ett oupp1 ösL problem, huru den ene Kamaren skall kunna betraktas såsom mera conservativ eller hysande vidsträcktare erfarenhet än den andra, fast qualificationeura blifvit i någon mon olika.
Dessa och många andra betänkligheter hjava alltså verkat, att jag för min del icke deltagit i utarbetandet af Utskottets förslag eller anser mig kunna detsamma i någon mon biträda, så benägen jag eljest känner mig att, äfven med någon uppoffring af egna åsigter i denna vigtiga Samhälls-angelägenhet, söka åstadkomma något, som kunde förlika och förena de olika meningarne i frågan.
Hör till Constitutions-Utskottets Memorial, N-.o 26.
Då emedlertid de ojemförligt talrikaste tvänne Riks-Ståndens Ombud vid början af innevarande Riksdag förklarat sig godkänna det ifrån förra Riksmötet hvilande förslaget till National-representationens ombildning och detsamma inom Rikets spridda landsändar blifvit omfattadt med synnerlig uppmärksamhet, har jag för min del trott, att den princip, som ligger för detsamma till grund, vore den enda giltiga, eller att Riksdagsmanna-bestyret bör grunda sig på förtroende, uttryckt genom allmänna val, deruti alla medborgare borde kunna deltaga, om hvilkas ställning i Samhället, såsom den bestående ordningens vänner nöjaktiga garantier förefinnas.
Endast pä detta sätt kan den andra Regeringsmagten blifva förvissad derom, att Folkets önskningar blifva uttryckta och på samma gång den split och den misströstan undanrödjas, hvilka vanligtvis äro Ståndsrepresentationens följeslagare.
Om det erkännes, att en regeneration är af nöden för att återställa jemnvigten emellan de serskilda intressena och upplifva den medborgerliga anda, förutan hvilkas herrskande tillvaro en Nations framsteg i bildning och industriel utveckling fördröjas eller uteblifva , så torde något tjenligare medel än Representationens sammansättande medelst allmänna val svårligen kunna utfinnas.
Härigenom endast blifver möjligt, att hvarje sannt medborgerligt intresse kan intaga det sjelfständiga rum och den tillbörliga andel, som må detsamma förbehållas.
Hvarje annan godtycklig utdelning förblifver endast en inkräktning, ett obehörigt tillvällande.
Ingen lärer bestrida, att bildning och förmögenhet i alla händelser utöfva så stor inflytelse inom hvarje samhälle, att någon skälig farhåga för deras undertryckande icke bör hysas.
Men stödd på ryggvärnet af allmänt förtroende , skall deras välde säkerligen utvidgas till än större båtnad för fäderneslandet.
Det torde likväl vara öfverflödigt att upprepa, hvad till försvar för den allmänna Valprincipen blifvit yttradt uti inledningen till ConstitutionsUtskottets Förslag och Betänkande N:o 38 vid förra Riksdagen, och hvilket jag tager mig friheten i allo åberopa.
De modificationer uti det från samma Riksdag hvilande Representations-Förslag, hvilka skett i samråd med talrika vänner till Represenlations-reformen af de resp.
Riks-Stånden och sorn nu underställas Rikets Ständer till behjertande, hafva härledt sig ifrån omlankan att möta de hufvudsakliga inkast, hvilka emot samma Förslag blifvit gjorde.
De förnämsta ändringarne röra valbarheten till Yngre Kamaren och sammansättningen af den Äldre.
Man hade trott sig finna, att den census, som i förra fallet låg till grund, vore alltför låg, hvadan be - 4 Hor till Constitutions-Utskottets Memorial, N\o 26. mödandet derpå gått ut, att, utan att betaga de förut valberättigade deras rösträtt, igenom en högre skattberäkning för öfrige samhällsmedlemmar öka de garantier, hvilka af Förslagets motståndare äskades.
All bestämmelse härutinnan, ehuru såsom inskränkande af nödvändigheten föreskrifven, måste alltid förblifva godtycklig, men dock icke orättvis, såsom lika gällande för alla.
I sednare hänseendet eller den Äldre Kamarens sammansättning rörde anmärkningarne hufvudsakligen den omständighet, att beståndsdelarne [voro enahanda med dem för Yngre Kamaren förutsatta.
Efterföljande
Förslag innehåller härom förändrade bestämmelser, hvilka, bedömda utan fördom, torde befinnas innebära ett bemödande att i dessa omständigheter tillfredsställa reformens motståndare.
Då, såsom en följd af allmänna valprincipen, det stadgande blifvit bibehållet, att Äldre Kamarens Ledamöter skola utses af den Yngre Kamarens, hvarigenom likasom en brygga för det allmänna förtroendet blifvit slagen, har denna grundsatts blifvit betagen all ovilkorlig inflytelse af valsättet, dymedelst att Äldre Kamarens Ledamöter under Fem Riksdagar äro permanenta samt måste uppsökas inom vissa cathegorier, om hvilkas i allmänhet conservativa rigtning fråga svårligen lärer uppstå.
Som det blifvit mig anförtrodt att till Högloft.
Constitutions-Utskottet inlemna detta modifierade Förslag, och jag föreställer mig, att de derutinnan uttalade grundsattser skola erkännas såsom riktiga och ändamålsenliga, utan att sälta Fäderneslandets vigtiga intressen i våda, och under hopp att vinna allmännare förtroende, har jag icke tvekat att underställa detsamma Rikets Ständers bepröfvande; och innefattar detta Stadgandena så väl uti närvarande Regerings-Form, som Riksdags-Oi dning, jemte Förslag till Val-lag. Refferinjrs-Formcn.
Rike skall styras af en Konung och vara ett Arf-rike.
Om arfföljden stadgas i Successiuns-Ordningen. §. 2.
Konungen skall alltid vara af den rena Evangeliska läran * sådan sorn den uti den oförändrade Augsburgiska bekännelsen samt Upsala mötes beslut af år 1593 antagen och förklarad är.
Hor till Constitutions-Utskottetf Memorial, Nio u6. 5 §• 3.
Majestät skall hållas i helgd och vördnad; Hans gerningar vare emot allt åtal fredade. §. 4.
Konungen äger att allena styra Riket på det sätt, denna Regeringsform föreskrifver; Inhemte dock, i de fall, här nedanföre stadgas, underrättelse och råd af ett Stats-Råd, hvartill Konungen kallar och utnämner kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade infödde Svenske Män af den rena Evangeliska läran. §. 5.
Stats-Rådet skall beslå af Tio Ledamöter, hvilka äge att alla der förekommande ärenden öfvervara; ej må fader och son eller bröder på en gång vara Ledamöter af Stats-Rådet.
O D §• 6.
Af Stats-Rådets Ledamöter skola Sju vara Chefer, hvar för sitt Departement, nemligen Justitiae-Stats-Ministern för Justitise-Departementet; Stals-Ministern för Utrikes Ärendena för Utrikes Departementet; En Chef och Föredragande Stats-Råd för Landlförsvars-Departementet, hvilken tillika vare Konungens Rådgifvare i Commando-mål för Armeen ; En för Sjöforsvars-Departementet, hvilken tillika vare Konungens Rådgifvare i Commando-mål för Flottan; En för Civil-Departementet; En för Finans-Departementet; samt En för Ecclesiaslik-Departementet.
Den närmare fördelningen af ärendena, Departementen emellan, bestämmes af Konungen* genom en serskildt utfärdad, offentligen kungjord, stadga.
Bland de Tre Stats-Råden, utan Departement, böra minst Två hafva förvaltat Civil beställning. §. 7. Alla Regerings-ärenden, med undantag af sådane, som i 11 och 15 §§. omförmälas, skola inför Konungen i Stats-Rådet föredragas och der afgöras.
Hör till Constitutions-Utskottets MemorialN',o 16. §. 8.
Stats-Rådets samtlige Ledamöter, der de icke laga förfall ega, skola öfvervara alla mål af synnerlig vigt och omfattning, som, efter dem förut meddelade föredragnings-listor, i Stats-Rådet förekomma och Rikets Allmänna Styrelse röra.
Frågor och förslag om nya allmänna Författningars vidtagande, om upphäfvande och förändring af de förut gällande, om nya allmänna Inrättningar uti serskildta Styrelsens grenar, med flere af dylik beskaffenhet. §.9.
Stats-Rådets tillstädesvarande Ledamöter böra, under ansvarighet för rådslagen, till den påföljd, hvarom i 124 och 125 §§. vidare stadgas, ovilkorligen till Protocollet sina meningar yttra och förklara; Konungen dock förbehållet att allena besluta.
Skulle någonsin den oförmodade händelsen inträffa, att Konungens beslut vore uppenbarligen stridande emot Rikets Grundlag eller allmän Lag, åligge det då Stats-Rådets Ledamöter att kraftiga föreställningar deremot göra.
Den, som cj serskild mening till Protocollet anfört, vare för beslutet ansvarig, såsom hade han styrkt Konungen att det beslut fatta. §. 10.
Innan ärendena hos Konungen i Stats-Rådet föredragas, skola de, genom nödiga upplysningars inhemtande från vederbörande Embetsverk, af den Föredragande beredas. §. 11.
Ministeriella mål, hvarmed förstås alla de, som angå Rikets förhållande till främmande Makter, må Konungen låta bereda och handhafva på det sätt, Honom lämpligast synes.
Är Stats-Ministern frånvarande, föredrage den Stats-Rådets Ledamot, som Konungen äfven i detta fall tillkalle.
Sedan Konungen af desse Embetsmän inhemtat till protocoll anförda råd, för hvilka de blifva ansvariga, falte Konungen, i deras närvaro, besluten; åliggande det den dertill serskildt förordnade att Protocollet föra.
Hör till Constitutions-Utskottets Memorial, N\o 26.
Af sädana beslut må Konungen låta till Stats-Rådets kunskap komma, hvad Honom nyttigt synes, så att äfven någon kännedom af denna Riks-Slyrelsens gren måtte hos Stats-Rådet finnas. §• 12.
Konungen eger att i afhandlingar och förbund med främmande Makter ingå, sedan Han, enligt föregående §., deröfver hört Stats-Ministern för Utrikes Ärendena och någon annan tillkallad Stats-Rådets Ledamot. §• 13.
Vill Konungen börja krig eller sluta fred, kalle då till ett utomordentligt Stats-Råd Stats-Rådets samtlige Ledamöter, framställe för dem de skäl och omständigheter, som härvid till öfvervägande förekomma, samt aske deröfver deras yttranden, hvilka de skola hvar för sig, med den ansvarighet 125 §. bestämmer, till Protocollet afgifva.
Konungen ege derefter makt att fatta och utföra det beslut, som Han för Riket nyttigast finner. §• 14- Öfver Rikets Krigsmakt till lands och sjös eger Konungen högsta befälet. §. 15.
Commando-mål, hvarmed förstås sådane, som Konungen i egenskap af Högste Befälhafvare öfver Krigsmakten till lands och sjös, omedelbarligen besörjer, må Konungen, då Han sjelf förer Riks-Styrelsen, afgöra i närvaro af den bland Krigs-Departementets Chefer, till hvars
Honom åligger, vid ansvar, att, då dessa mål beredas, sin mening yttra öfver de företag, Konungen besluter, samt att, då hans -me ning icke med Konungens beslut öfverensslämmer, lora sina yttrade betänkligheter och råd till protocoll, hvars riktighet Konungen medelst
Siri höga påskrift besanne.
Embetsman dessa företag vara al en vådlig riktning eller omfattning, eller grundade på ovissa eller otillräckliga medel att dem utföra, tillstyrke han jemväl, att Konungen ville kalla, till ett Krigs-Råd deröfver, Tvänne eller flere af de närvarande högre Militära Embetsmän, Konungen dock obelaget, att, å denna tillstyrkan och, der den bifalles, å Krigs-Rådels till protocoll anförda tankar göra det afseende Honom godt synes.
8 Hör till Conslitulions-Utskotlets Memorial, N:o 26. §• 16- Konungen bör rätt och sanning styrka och befordra, vrångvisa och orätt hindra och förbjuda, ingen förderfva eller förderfva låta, till lif, ära, personlig frihet eller välfärd, utan han lagligen förvunnen och dömd är, och ingen afhända eller afhända låta något gods, löst eller fast, utan ransakning och dom, i den ordning Sveriges lag och laga stadgar föreskrifva; ingens fred i dess hus störa eller störa låta; ingen från ort till annan förvisa; ingens samvete tvinga eller tvinga låta, utan skydda hvar och en vid en fri utöfning af sin religion, så vidt han derigenom icke störer samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer.
Konungen läte en hvar blifva dömd af den domstol, hvarunder han rätteligen hörer och lyder. §. 17. Konungens domsrätt skall uppdragas Tolf af Honom utnämnde lagkunnige män, hvilka fullgjort hvad Författningarne föreskrifva dem, som uti Domare-embeten må nyttjas, samt uti sådana värf ådagalagt insigt, erfarenhet och redlighet.
De kallas Justitiae-Råd och utgöra Konungens Högsta Domstol. §. 18.
Denna Högsta Domstol tillkommer det äfven att upptaga och afgöra alla ansökningar, att Konungen må bryta
Dom åter, som vunnit laga kraft, eller återställa laga tid, som försuten är. §. 19.
Inkomma till Konungen ifrån Domstolar och Embetsman förfrågningar om lagens rätta mening i sådana fall, som till Domares åtgärd höra, ege ock Högsta
Domstolen att de sålunda sökta förklaringar gifva. §. 20.
Uti fredstider skola de mål, som från Krigsdornstolarne dragas under Konungens pröfning, uti Högsta
Tvänne Militärpersoner af högre grad, dem Konungen härtill utser och förordnar, höra med domare-jäf och ansvar, och utan serskildt arfvode, sådana mål i Högsta
Domstolen öfvervara och deröfver rösta, dock må DomareDas antal icke öfverstiga Åtta.
Under krig förhålles härmed efter Krigs-Artiklarne. §• 21.
Hör lill Constilutions-Utskottets Memorial, N:o 26. 9 §• 21.
Dess röster deruti inhemtas och beräknas, änskönt Han icke i Högsta Domstolens öfverläggningar derom deltagit. §• 22.
Domstolen kunna ringare mål pröfvas och afgöras af Fem Ledamöter, så ock af
Fyra, der alla Fyra äro om slutet ense.
Öfver vigliga saker skola minst
Ej må flere, än Åtta Ledamöter på en gång tjenstgörande vara. §. 23.
Alla Högsta Domstolens beslut utfärdas i Konungens Namn och med Dess Höga Underskrift eller under Dess Secret. §• 24.
Uti Konungens Nedre Justitiae-Revision skola Justitiae-ärendena bere o das till föredragning och afgörande i Högsta Domstolen. §• 25.
Konungen eger att i Brottmål göra Nåd, mildra lifsstraff samt återgifva ära och till Kronan förverkadt gods; dock må öfver ansökningar derom Högsta Domstolen höras och Konungen Sina beslut i Stats-Rådet falta.
På den brottslige skall sedermera ankomma att emottaga den Nåd, Konungen honom förunnat, eller undergå det straff, hvartill han blifvit dömd. §. 26.
Då Justitias-ärenden i Stats-Rådet föredragas, skola, jemte JustiticeStats-Ministern och Två Stals-Råd, Två af Högsta Domstolens Ledamöter dem öfvervara, med den skyldighet att till Protocollet sig yttra, som 9 föresklifver. §. 27. Tili Justitiae-Canzler må Konungen nämna en lagfaren, skicklig och oväldig man, som i Domare-värf varit nyttjad.
Honom, såsom Konun Bih. till R, St.
Prot. 1844. 3 Sami. 16 Haft. 2 Hör till Constitutions-Utshottels Memorial, N.o 26. gens Högste Ombudsman, åligge förnämligast att föra eller genom de under honom ställda Fiscaler låta föra Konungens talan i mål, som röra allmän säkerhet och Kronans rätt, samt att, å Konungens vägnar, hafva tillsyn öfver rättvisans handhafvande och i sådan egenskap beifra fel, som af Domare och Embetsmän begångne blifva. §. 28.