Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» karlen, och ingen egentlig naturvän var han heller.
Han kunde ju stundom slänga sig ned, med ryggen vänd åt hafvet, i den fro- digaste grupp af hvita och gula sippor, utan att bry sig om, hur många unga blomsterlif som dervid krossades.
Hvem kunde denne herr Steinerz egentli- gen vara?
Så började arildsboarne spörja hvar andra, och samma fråga gjorde mor Halverson sin man en dag, då de båda samlade upp ett ur- val slätslipade rullstenar nedanför granitklip- porna.
» Hade han ej så milda, goda ögon, skulle jag tro, att han hade ondt samvete.
Han ser jemt ut, som om han väntade på något, » sade fiskarhustrun, i det hon med det fylda träget gick ned till båten, som låg förtöjd inne emellan de röda, spetsiga klipporna.
Mannen klef öfver relingen för att i båten tömma sin egen stenbörda och sedan mottaga hustruns.
» Konstnärer ha liksom qyicksilfver i krop- pen.
De äro folk för sig, som lär få uppen- barelser om, hvad de skola arbeta på; Stein- erz går väl här och väntar på en sådan.
— Men nu kan jag ' uppenbara ' för dig, Helena, att vi för denna gång ha nog af stenar till näten och kunna segla hem.
— Der är ju herr Steinerz! » Främlingen trädde hastigt fram mellan de skarpa, höga klipptinnarne, hvilka der resa sig som väldiga ruiner efter någon ofantlig jätteborg, mellan hvilkas pelargångar och half- förstörda granit- och gneismurar vattnet nu under ett sakta porlande, hviskande och klin- gande gled in och ut, här och der med ett litet lekfullt hopp öfver en hälft grusad jätte- tröskel.
Lätta, ulliga skyar drogo fina, matta strimmor öfver en klarblå himmel, Skelder- viken låg i hvitt bleke och solstrålarne dan- sade, brötos och gnistrade skarpt mot det brokiga rullstensbältet vid vattenbrynet.
» Får jag fara med i båten, Halverson? » frågade Steinerz.
» Det börjar bli en smula enformigt här; skulle jag kanske sedermera någon gång få följa med på fiske?
Blott på de kortaste turerna, förstås, » tillade han hastigt.
» Stig i båten! » svarade fiskaren.
» Men det blir i dag blott en roddfärd, här är ej en vindflägt att förhala. » Främlingen förstod, att Halverson ej velat svara på den senare frågan.
» Jag plägar ha tur med mig på fiske, » återtog Steinerz, fat- tade ett par åror och började ro.
» Herrn har åtminstone förstånd nog, att ej förstöra fiskelyckan för oss, » smålog Hal- verson.
» Ja, herrn går aldrig tvärs öfver ett knippe fiskenät, » upplyste hustrun till svar på den unge mannens frågande blick.
Denna lilla båtfärd lade grunden till den varma tillgifvenhet, som värdfolket seder- mera kände för sin obekante hyresgäst.
Mor Helena » tyckte synd om den oroliga själen », Halverson tog honom med sig på segelfärder och fiske, och båda voro öfvertygade om, att Steinerz var en menniska, som led af sinnes- oro och hjerteqval.
Han fick ofta bref, men alla med samma handstil på kuverten; en upprättstående stil med en mängd orimliga slängar, som alltid förargade mor Helena, utan att hon visste något annat skäl till sin harm, än att bok- stäfverna sågo så otäckt högfärdiga ut.
Hon hade äfven lagt märke till den verkan, dessa bref utöfvade på Steinerz.
» Den stackars gossen snurrar rundt som en hvirfvelvind kort före regn eller storm, »
ManusKripi, som ej antages till Införande, återsändes, såvida p o r t o bl- f o g a s.
sade hon till sin man; » du skall få se, att det här drar ihop till oväder. » Men ve den arildsbo, som i hennes när- varo vågade göra gissningar om hyresgästen, den fick rådet, att » passa på sina egna lötar ».
Något före midsommar började en och an- nan sommargäst anlända till Arildsläge, och Steinerz satt ej längre ensam vid » morSillas » prydliga middagsbord på värdshuset.
Mor Helena höll stilla, men skarpt utkik på hvarje ny sommarfogel, som slog sig ner på fiskeläget.
Der var ett par äldre danska damer med kanonlockar vid tinningarne, ofant- liga hattar och halfvantar; ett par yngre, målande damer, också danskor, samt ett par äldre nervsjuka svenska lärarinnor.
Ingen enda i hela gruppen tycktes för mor Helenas ögon som särdeles tilldragande qvinnor, och ändå odlade Steinerz hela flockens bekant- skap med en ifver, som om han blott väntat på just hvar och en af dem.
» Inte lurar han mig, » sade mor Helena till sin man.
I slutet af juni, då äfven en del familjer slagit sig ned på Arildsläge, kom fru von Waldenau, åtföljd af en yngre väninna, Anna Nerfält, till platsen.
» Nu tror jag, att den der uppenbarelsen, Steinerz väntat uppå, kommit, » sade mor Helena med oskyldig min till sin hyresgäst, då hon en dag såg honom ordna en del må- lareutensilier.
» Ja, nu skall jag ändtligen börja afteckna en del naturföremål här, » svarade han i lätt ton.
I i — \ I I K l I L / U IN Annonser mottagas endast mot kontant llqvld I förskott af 2 6 öre p r » spalt, petitrad (
mörk, krusig lugg, en ternligen stor, men frisk och röd mun samt med stark färg på kin- derna.
Hennes sätt var något tillbakadraget, men tillika inställsamt, och hon hade en obe- haglig vana att jemt med blicken rådfråga sin väninna, som tycktes vara besvärad af flickans synbara ovana vid sällskaplifvet.
Fru von Waldenau var en fullständig verldsdam; hon var vid den tiden trettiofem år gammal, men såg ung ut och hade ett ansigte och en figur, som i den lilla som- markolonien väckte uppseende och af de yngre beundrades; de äldre herrrarne hviskade om hennes ögon och gjorde små miner åt hvar andra.
Damerna hyste en afgjord motvilja för den vackra frun, som förde sig med en verlds- dams hela lugna säkerhet och med ett älsk- värdt tillmötesgående, hvilket borde ha tju- sat alla.
Men qvinnor ha ett sjette sinne, när det gäller att bedöma sitt eget kön; de ha en förnimmelse af den atmosfer, som omgifver vissa qvinnor, och liksom en del menniskor känner, att en katt är närvarande, äfven om de ej se djuret, så känna qvinnor ofta när- varon af en farlig kokett, innan de sett en enda skymt af hennes program eller konster.
Männen kalla denna ovilja afundsjuka, och dock hysa de sjelfva en liknande motvilja för manliga koketter.
Steinerz tog ej någon lifligare del i den egendomliga rörelse, som ankomsten af dessa två damer förorsakade.
Han tycktes ej känna dem, och bekantskapen knöts emellan honom och dem på samma enkla, naturliga sätt, som med de öfrige: man möttes, helsade, utbytte ett par anmärkningar den ena dagen; den andra var man redan gamla bekanta.
D e nu anlända damerna voro svenskor från någon af landets mellersta provinser och ta- lade detta sjungande, klangrika språk, som är så bedårande för skåningar och danskar, när det ljuder i den dämpade tonart, som bildningen påbjuder, men som kan vara så skärande och oharmoniskt, när vreden eller andra häftiga lidelser dirigera stämmorna.
Den enda förändringen i Steinerz ' lefnads- sätt var, att han då och då aftecknade en trädgrupp eller någon af bergets grottor.
Fröken Anna Nerfält var en vacker flicka med ljusbruna, något utstående ögon, stor D e båda damerna tecknade ifrigt, men voro nybörjare, försäkrade de båda två, och Våra barn.
Lavemang kan man med någon liten öfning sjelf lära sig sätta på sina barn, om det behöfs ofta, eller om man exem- pelvis bor på landet, då tid icke alle- nast är pengar, utan ofta är utaf in- verkan på sjelfva det ondas häfvande eller framskridande.
Man köper en ordinär spruta, helst med ienra-pip — de af ben torka sön- der — priset är 5 kr.
för en, som kan användas såväl till små som stora.
Ä r o kanterna skarpa i pipen, affilas de lätt jemna och liksom böjas inför, så kan- ten blir mjuk.
Till ett lavemang tages en djup tallrik full med hafresoppa, silad och lagom varm, utan någon till- sats, 1 thesked fint salt och en dito matolja.
Tallriken sättes på kant emot något föremål, så att då blandningen indrages i sprutan, ingen luft samtidigt införes.
Man håller så den fylda spru- tan mot ögats lock och pröfvar så, att det ej är för varmt, blott behagligt.
Pipen införes, först väl smord med matolja, försigtigt i stolgången och riktas något uppåt och något litet till venster och lavemanget sprutas in samt bör hållas så länge som möjligt.
Men utan att först hafva sett någon annan praktiskt utföra detta, må ingen försöka.
T y teori utan prakitk duger inte, helst om experimentalfältet är det dyrbaraste vi ega — våra barn.
Om barnet blir hudlSst begagnas nickt (köpes för 10 öre på apoteket) eller också potatismjöl, hvarmed pudras, se- dan man först tvättat och väl torkat.
Alla ställen, der huden bildar veck, efter- ses dagligen, och får det dessutom mo- dersmjölken eller har amma, så kommer aldrig någon hudlöshet i fråga.
Der- emot kan det hända, när barnet har flaska, att detta senare eger rum, men häll blott barnet jemt torrt, så skall det äfven då hända mindre ofta.
Ren- lighet och snygghet upptaga mindre tid och penningar än sjukvård och medicin.
Föns t ert räddar den.
» Den vandrande juden » — något annat namn har jag tyvärr icke hört på denna gröna växt, hvilken dekoratift så väl läm- par sig att hafva i rummen.
Den är fin- bladig, ständigt grön, skjuter långa stäng- lar samt kan bli synnerligen tät och vacker, om den flitigt klippes.
Dessa » afklipp » skola emellertid alldeles icke bortkastas, utan sättas i vatten, der den tacksamma lilla grönskan trifs lika bra som i » jorden mull », nästan ännu bättre.
Jag brukar af dessa små stäng- lar göra hvarjehanda, t. ex. lefvande, växande ramar omkring små stafflier eller fotografier, 2:ne långa, vackra gre-° nar, satta bakom i en liten vas, blom- sterglas e. d. och vackert böjda fram och omkring föremålet.
Vatten påfyl- les, när det förra intorkat — se der allt besväret!
Jag kan äfven få en vacker buske i miniatyr; ett större föremål, burk e. d. fylles med gröna qvistar, längre eller kortare, och sjelfva denna burk sättes så långt in på ateniennen, eller hvar man nu vill ställa den, att den ej sjelf framträder; ett par små prydnader så föll det sig helt naturligt, att de tre di- lettanterna snart bildade en grupp för sig sjelf.
Ett godt råd.
Bland de förmåner, s o m Idun ställer till sina läsarinnors åtnjutande, räknar j a g de öppna för- frågningarna till de trefligaste, o c h att andra ha samma smak synes, af att så många begagna sig af dem.
Det är också ett verkligt nöje alt af obe- kanta röna välviljan af råd i många lifvets för- hållanden, o c h nöjet ökas, af att man derigenom kommer i ett slags andlig gemenskap o c h förbin- delse till Iduns hela läsekrets, då man j u icke vet, till hvilken särskildt af den man kommer i tack- samhetsskuld.
Det kan derför nog vara frestande alt under anonymitetens slöja gå utom de rent praktiska frågorna, hvilka enligt min tanke ej borde öfver- skridas, o c h begära råd i enskilda och ganska delikata saker.
Men den, som så gör, må betänka att, då han eller hon af flere skäl icke kan helt och hållet öppet framlägga dylika omständigheler, i hvilka dessutom det skenbart obetydliga lätt kan spela en stor roll, en obekant svårligen kan gifva fullt tillfredsställande anvisningar.
Det råd, som i dylika fall gifves af välviljan o c h lusten att bistå, kan ofta vid tillämpningen visa sig icke passa, eller ock får den frågande olik- artade svar, som äro hvar andra totalt motsägande, och står der ändå lika rådvill o c h ohjefpt.
Men det finnes ett sätt att hjelpa sig sjelf att se klart i egna angelägenheter.
— » Menniskan, » säger en nutidsskald, Ibsen, » är i andlig mening en långsynt varelse.
Vi se klarast på afstånd.
Detaljerna förvirra, man måste gå bort från det man vill bedöma. » Dessa ord kunna tillämpas här.
Om man i tankarne insätter en annan person i sitt ställe o c h sina förhållanden o c h tänker sig • sjelf s o m en opartisk rådgifvare, så skall man, med den känne dom man har om gifna omständigheter, lättare kunna gifva sig sjelf ett godt råd.
Lulan K.
kunna t. ex. ställas vid sidorna den första tiden.
Den lilla busken växer snart, grenar ut sig och blir så vacker och håller sig ständigt vid den friska- ste grönska — ej ett gult blad har jag upptäckt — att det är en glädje iakt- taga den samma.
Som jag äfven nämt, göra små hvita bilder, porslinsblommor e. a. synnerlig effekt.
Och allt detta blott för några på- fyllningar vatten då och då, ja, till och med om detta skulle dröja, så lefver likväl » den vandrande juden » — må- hända deraf dess namn — ty som be- kant säger ju sagan, att » den vandrande juden » aldrig dör, utan ständigt irrar kring verlden.
Sura äpplen tvättas väl; frö- hus och stjelkar borttagas.
Sedan rif- vas de oskalade å potatisqvarn (eller rifjern), och massan lägges i silduk att sjelfrinna.
Saften bör kokas G — 7 da- gar derefter i förtent kittel och, när den kallnat, fjdlas på buteljer, som kor- kas.
Till soppor och krämer mycket användbar och god.
Renlighet vid mjjjlkningen är hufvud- vilkoret för att erhålla prima smör och ost.
Mjölk är i högsta grad mottaglig för orena dunster, smuts och orenlig- het.
Kons spenar och den mjölkan- des händer böra tvättas före mjölknin- gen och mjölkkärlen vara väl rengjorda.
Å r mjölken orenad i ladugården, hjel- per sedan icke ens den renaste behand- ling, och mjölkprodukterna blifva af dålig ' beskaffenhet.
Mjölkningen bör alltid ske på bestämda tider eller samma tid hvarje dag.
Anta W. Syltning-.
Rabarber kunna syltas med ingefära, alldeles som ingefärspäron.
Äfven kunna rabarber användes i stället för russin eller katrinplommon i risgryns- soppa.
Bäst är koka rabarbern med socker och kanel till soppan.
B åkning ".
Napoleons tebrSd.
1 % ägg upp- vispas.
Deri nedröres 1 &lt;B socker, 1 " 8 mjöl och sist 1 ' 8 skiradt smör samt några droppar vaniljolja.
Smeten ut- bredes på vaxad plåt till | tums tjock- lek, öfverstrykes med vispad ägghvita, sockraa lätt och garneras med skållad och klufven mandel.
Gräddas i varm ugn, uttagas när ytan bar vacker gul- brun färg och skares i aflånga bitar.
Förvaras mjukt.
Att förebygga ylletygs krympning vid tvätt.
Lägg tyget en half timme i ljumt vatten, som varit kokt.
Gjut kokande vatten på boraxtvål och tvätta tyget häri, dock först sedan vattnet stått, till dess det blifvit ljumt.
Tyget sköljes ej, men upphänges, så att det hastigt torkar, hvarefter det borstas med en styf borste.
Anta W. Att uttaga flottfläckar ur ylle.
Lägg en duk på bordet och gråpapper derpå,
Med Iduns expeditlon är förenad Iduns uträttnlngsbyra, hvilken gratis verkställer alla uppköp ät Iduns abonnenter I landsorten samt för öfrigt i p \ i i hl 1 L- / U IN till billigaste pris och pä bästa sätt utför alla möjliga uppdrag tllltjenst för Iduns ärade läsarinnor.
x y y &gt; 6 &lt;!
&gt; &lt; y x x y &gt; &lt; x x x y y y x y y x x y y y y x y &gt; &lt; y x x x y y k y x x y y x y &gt; ^ A l l a f ö r d e l a r f r a m f ö r a n d r a m o r l s L é t n d t s o r t e r!
A t t alla A ä k t a " La Gracieuse " äro försedda d a n s t å e n d e m e d ne- stämpel: l l ä n t b ä s t a Snörlif " La Gracieuse ", s å v ä l i h ö g a s o m l å g a f o r m e r, finnes e n d a s t att erhålla h o s V H A n e r i c o t L a b a t t, H o f l e v e r a n t ö r, t n i n g g a t a n a h / l S t o c K l i o l m, L A B A T T STOCKHOLM r K o n g l.
/ / I D H E N R I C n Obs.!
Tillsändes, om lifvidden uppgifves i .centimeter eller decimaltum.
U t r ä t t n i n g s b y r å, Stockholm.
f282] x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x x Obs.!
sedan det fläckade tyget, derefter grå- papper och så ett hvitt papper der- ofvanpå.
Tag ett hett strykjern och stryk på det hvita papperet en stund.
Om fettet visar sig på gråpapperet, byt då genast om och lägg dit nytt papper af båda sorterna på alla ställen.
Fortfar att stryka och ombyta papper, tills fläcken är borta.
Anta W. Bostaden.
Dekorations-solfjäder.
N u då allt möj- ligt, vackert och fult, värdefullt och skrap, skall upp på väggarne, och det sy- nes som vissa personer blott hade ett mål härvidlag, det nämligen att så mycket som möjligt dölja tapeterna, vill jag be- skrifva en idé, som foren tid sedan föll på mig, hufvudsakligen för döljandet af en ripa i mina vackra salongstapeter.
Jag köpte 15 ark silkespapper i schatte- ring från ljusaste crémegult till ljust brandgult i fem färger.
Jag fattade med ena handen papperet på midten af arket och lät det glida genom den andra handen, tills jag fått det riktigt refTiigt.
Sedan alla arken på så sätt voro dragna, tog jag en af de ljusaste hylsorna, eller hvad jag nu skall kalla dem, och gummade fast den på en förut klipt solfjäder af papp med snib- barne af hylsan något litet vidgade upp mot solfjäderns Öfre kant, der- efter förfor jag på samma sätt med båda de andra ljusaste arken och så till nästa schattering, tills jag kora till andra sidan.
1 en blomsterbod skaffade jag mig ett par höga, mörka tistlar, några strån och ett par ned- hängande grågula gräs, band allt sam- mans i en vårdslös bukett och fäste den sedan med en fyllig rosett af gula atlasband nederst vid handtaget och lät den ledigt grena ut sig på solfjä- dern, hvilken nubbad på väggen nu döljer min ledsamma refva.
Rengöring af dörrar och fönster bör aldrig ske med såplodder, emedan såpan upplöser färgen.
Jag begagnar helst litet soda, emedan den binder färgen, men bäst sker rengöringen med en blandning af en del salmiak och tolf delar vatten.
Anta W. Lackerade brickor böra aldrig tvättas med vatten. "
Man beströr dem med mjöl och gnider dem med en linnelapp.
FÖrgylda ramar rengöras bäst på det sätt, att man doppar en lapp i fin olja och dermed gnider ramen, hvarefter den afputsas med hvetemjöl.
Anta W. Order mottagas äfven genom I d u n s Huskurer.
Att på tandköttet sätta en blodigel har jag med önskadt resultat gjort flere gånger.
Man håller igeln (köpes på apoteket, 33 — 40 öre) med en hand- eller näsduk och sätter sig framför en spegel.
Vill ej igeln strax taga, får man ej förlora tålamo- det.
Har man vid den sjuka tanden haft droppar eller annat, måste man först smörja något tjock grädda med socker i på tandköttei för att få igeln att taga.
Igeln får sitta på så länge, tills han sjelf släpper, man får aldrig söka draga den bort, ty då kan ett stycke af tandköttet medfölja.
Då igeln släpt, kramar man antingen det sjuka blodet ur den, ty eljes medföljer döden — för igeln förstås — eller ock, hvil- ket jag alltid gjort, strör man blott litet salt på den snälla igeln, som då sjelf afbördar sig blodet.
Igeln sköljes, lägges ned på en flaska med friskt vat- ten uti, hvilket dagligen ombytes.
Öf- ver flaskan bindes en tunn linneväf, som dessutom ytterligare genomstickes med en stoppnål, att tillräcklig luft till- föres igeln.
På så vis kan det lilla djuret vara till nytta många gånger och lefva i åratal.
Att låta en barnmorska sätta igeln på är förstås beqvämt, och många hysa en så stor fruktan för iglar, att de ej ens en gång våga ombyta deras vatten, mycket mindre sätta igeln på tandköttet, men dylikt kallar jag pjunkj och det bor ovilkorligen Öfver- vinnas.
Att så vidt möjligt sjelf hjelpa sig sparar såväl tid som pengar.
IWjölkprof.
Om mjölken (grädden) fräser, då man slår stark ättika i den, har soda, pottaska eller kalk i en för helsan skadlig mängd blifvit blandade deri.
Anta W. Ett medel mot solbränna, hvarefter så många Iduns läsarinnor fråga, är att gnida den solbrända huden med en citronskifva och derefter tvätta den med söt mjök Får upprepas några gånger.
Ett sätt att till nästa sommar före- komma solbränna är att under vinter- saisonen dansa bort sin dyrbara helsa eller att åtaga sig ett ansträngande, stillasittande aibete, såsom t. ex. söm- nad eller skrifning; då skall denna om helsa och lifskraft så förargligt vitt- nande solbränna ej färga den bleka, sjukliga hyn, ty endast de, som hafva helsans dyra gåfva, blifva solbrända.
Kur re J.
N:r I 99.
I n:r 37 af Idun för år 1888 be- skref Stenia om pumpors odliug och deras användande i hushållet.
Der namnes bland annat om sirupsbereduing och äfven om tork- ning af pumpor.
Vägar jag nu derför bedja Stenia vara god och genom Idun lerana upp- lysning, hur sirapsberedningen tillgår, samt hur pumpor torkas, äfvensom hur kärnor, blad och skal kunna användas?
För svar med snaraste vore ingen tacksammare än Ina.
N:r 2 0 0.
Hur färgas halm, 1) mörkblå, 2) svart, 3) bran, 4) röd, 5) grön?
Hur blekes densamma?
N:r 2 0 1.
Hur skall jag förfärdiga en vac- ker och billig arbetsväska?
Vill någon upplysa mig om bästa sättet att borttaga bläckfläckar å golf?
Jag har försökt bläckpuifver, men fläckarna för- svunno endast till en del.
Och harsyrcsali, som nyligen stod angifvet i Idun, finnes ej att köpa på vårt närmaste apotek.
Vore tack- sam, om jag finge veta, hvar man skall köpa detta eller om något annat medel finnes för nämda fläckars borttagande?
N:r 2 0 3.
Hvar kan man köpa ett nytt piano for godt pris?
Eller i annat fall ett begagnadt, fast i godt skick och med god samt mjuk ton.
En musikvän.
N:r 2 0 4.
Huru skall man vid kokandet af salt kött (får- eller oxkött), behandla detta för att få det mört?
Jag får det alltid hårdt och segt, hvilket är mycket tråkigt.
Städa.
N:r 2 0 5.
Hur fäster man fotografier på trä och målar de samma?
Användes endast oljefärg eller äfven vattenfärg?
N:r 2 0 6.
Vill någon uppgifva ett bra sätt för beredning af äppelvin?
au N:r 2 0 7.
Huru skall jag kunna laga min nya emaljerade syltgryta?
Jag skulle koka lingonsylt, men den blef ej färdig, så att jag lät den stå öfver natten (utan sött), och när jag om morgonen skulle börja koka ånyo, så började stora flisor af emaljen komma upp till ytan, och nu har jag den förstörd!
En bekymrad husmoder.
N:r 2 0 8.
En ung flicka på 23 år, som har allmän elementarskolebilduing och som måste försörja sig sjelf till följd af sina föräldrars dåliga ekonomi, frågar iduns alla varmhjer- tade läsare och läsarinnor om råd för val af leihadsbana.
Jag Ur säker, att detta skall intressera många, många flickor jemte mig.
Jag disponerar 2,000 kr.
Hvilka studier be- höfvas, och huru lång tid beräknas för att taga tandläkareexamen?
Huru mycket kosta lektioner för en skicklig musiklärare i Stock- holm, och hvilken är lämplig att utbilda till musiklärarinna?
Vet Iduns läsarinnor någon annan väg: till oberoende, som ej öfverstiger mina tillgångar?
N:r 2 0 9.
Har någon af Iduns ärade läsa- rinnor sig bekant, hur lång tid fordras för en hypnotiseringskurs för dryckensksp och pri- set på den samma?
Ängslig hustru.
N:r 2 1 0.
Hur skall man göra ibr att, när man steker äpplen, få dem att se ut som glacerade, och huru derigenom få dem att ligga liksom i en siminig sås?
W:r 2 1 1.
Huru färgas mossor gröna?
N:r (5 0.
I » Portföljen, tidning för salon- gen » för är 1854, n:r 8, februari, finnes in- tagen en saga, benämd » Rosorna », i fall det är denna: &gt;£n af Iduns många beundrarinnor » åsyftar.
Någon upplysning om författaren eller författarinnan kan jag tyvärr ej lemna, dä uppsatsen ej är signerad.
Då det kanske torde intressera någon af Iduns läsarinnor att höra densamma, vill jag återgifva den lilla täcka sagan: » Fordom voro alla rosor röda.
Tvänne ro- sor stodo vid sidan af hvar andra; den.ena blomstrande i hela sin purpurglans, den an- dra ännu blott en blygsam knopp.
En skön brokig fjäril fladdrade emellan de begge rosorna och sade till den utspruckna rosen: » Hvad du är skön, du blommornas drottning! » Stolt svarade då rosen: » Det hafva alla dina bröder redan sagt mig; har du icke något bättre att säga? » Fjäriln flög nu bort till den lilla knoppen och sade: » Äfven du är skön, ljufva rosen- knopp, väl ingen drottning ännu, men värdig att blifva det! » Förlägen sänkte rosenknoppen sina ögon, rodnade djupt och svarade hviskande: » Jag förstår ej, hvad du säger, men Herrans nåd har skapat mig. » Då svarade fjärilen: » Du är så blygsam, ödmjuk och lofprisar Herren — du skall blifva min utvalda! » Dessa ord gingo den andra rosen djupt till hjertat, ty hon insåg sitt misstag och kände bittert qvalen af att vara förbisedd och till- bakasatt, och derför bleknade hon af sorg och försmådd kärlek.
Sedan den tiden finnas här också hvita rosor. » C — a B — s.
Jag skulle vilja föreslå er ur- makeriyrket, såvida ni derför har någon lust och fallenhet.
N.r 158.
Vagg-eller vagniäcke.
Af medel- fint ullgarn, rödt och hvitt, virkas — säsom vid plaider — rutor, hvar annan röd, hvar an- nan hvit, med 18 maskor i fyrkant.
Dessa hopsys, sedan på de samma först sytts: på de röda med svart garn något enkelt mön- ster; kantningen med hvitt.
På de hvita med rödt garn; kantningen svart.
Det hela fordras med vackert rödt tyg samt förses med frans, om så tyckes.