Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men vill man genom skatteminskning förekomma den olofliga, så bör väl märkas, att för detta ändamål vore behöfligt att. borttaga hela tillverkningsafgiften, emedan Preussen och Danmark återger den af tillverkaren erlagda afgift vid export; och det kan vara tvifvel underkastadt om ens denna åtgärd hjelpte, då det är kändt, att genom den der gällande felaktiga beräkning af tillverkningsskatten efter mäskkarsrvmden, den fördel uppstår lör exportören, att han i sjelfva verket återfår mer än hvad han verkligen såsom sådan skatt erlagt.
Mot vådan af sådan införsel lärer således intet skydd vara att finna i beloppet af vår tillverkningsskatt, utan ensamt i en verksam kustbevakning.
Hvad den financiela sidan af saken angår, sä lärer Utskottets skäl, att det ej eger att bedöma Statens behof gälla lika mycket för sorn emot en förhöjning, dä icke det Utskott, som eger detta uppdrag, än mindre Rikets Ständer yttrat sig om dessa behof.
Då det likväl är bekant att i stämpelpappersafgilten nedsättning skett, att af Bevillnings-Utskottet icke sä ringa nedsättning blifvit föreslagen i tullinkomsterna, genom borttagande af hela exporttullen, hvilken uppgått till ett belopp af 177,900 R:dr, samt tullfrihet för några inkommande varor, hvaribland likväl icke ä nödvändighetsvarorna sill och salt och oberedda hudar och skinn, så saknas icke skäl att pä annat sätt, t. ex. genom ökad bränvinsskatt, söka ersätta dessa förlorade statsinkomster.
Örn Rikets
Ständer tillika med höjning af bränvinspriset genom borttagande af tullen beredde ett billigare pris på nyssnämnde fattigmans nödvändighetsvaror, sä vore vinsten dubbel.
Man behofver då knappast kasta en sidoblick pä de stora nödvändighetsartiklar, hvartill millioner upplänas, för att vara viss derom, att de medel, hvilka en med 15 öre pr kanna höjd bränvinsskatt kunna inbringa, under den förutsätt - Santmans.
Bevillning«-, Bag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
,JVs' 2. 17 r.ing att tillverkningens belopp icke kommer att lida motsvarande förminskning, kunna väl användas.
Af dessa skäl föreslås att Rikets Ständer, med ogillande af Utskottets hemställan i afseende pä nämnda motioner, ina besluta den ändring i § 19, att tillverkning sskatten må höjas till 75 öre, eller åtminstone, på sätt inom Utskottet var i fråga och endast med en röst underkändes, höjas till 70 öre. 4:o. 1 afseende på tillägget i § 21 instämmer jag i hvad Friherre Alströ mer anfört.”
I denna reservation hafva Herr Reutersvärd, P., och Kontraktsprosten Janzon instämt.
Af Herr Henschen: ”Hufvudsakligen instämmande i de allmänna åsigter, Juris Professorn Grefve G. A. K.
Hamilton i ofvanintagna reservation yttrat, och jag vid riksdagarne 1854 samt 1857 sökt få af lagstiftningen godkända, får jag, mot Utskottets förslag till förordning angående vilkoren för bränvinstillverk ning i nedanskrifna afseenden, mig reservera; dervid jag till stor del åberopar dels den reservation, jag, såsom ledamot al det Särskilda Utskott, som, för behandling af frågorna rörande bränvinstillverkning och försäljning, tillsattes vid riksdagen år 1853, låtit foga vid samma Utskotts Betänkande N:o 8, dels ock, hvad jag i Borgare-Ståndet år 1857 yttrat.
Ehuru nu ifrågavarande förslag i allmänhet är redigeradt bättre, än många andra dylika, hade det dock genom uttryckens förenkling och förkortande kunnat ytterligare förbättrats.
Så hade t.
ex. i första artikelns rubrik orden ”och tiden för dess utöfning” kunnat utelemnas, enär föreskriften om nämnde tid utgör blott en af de flera bestämmelser, som i artikeln meddelats rörande rättigheten att tillverka bränvin.
2:dra § hade kunnat redigeras kortare.
Flerestädes, t. ex. i 2 och 48 §§:na hade, i stället för orden: ”sön- eller helgedag” knnnat stå blott helgedag, enär hos oss alla söndagar äro helgedagar.
Öfverflödiga ord äro stundom bibehållne, t. ex. ”gjord” i 1 mom.
48 § och flerstädes.
§ I M om. 1, ehuru till redaktionen förbättradt, är dock ännu sådant, att den, som vill idka bränvinstillverkning, men icke eger eller innehar i mantal satt eller särskild skattlagd jord, måste, i följd af 7 § i detta förslag samt 3 och 4 §§ i ännu gällande Fabriks- och Handtverks-ordning, för att få idka bränvinstillverkning, skaffa sig betyg, bland annat, derom, att han begått ”Herrans Heliga Nattvard”; och jag får derföre härom af min ofvanberörda vid Särskilda Utskottets förslag fogade reservation, i afseende å s. k.
Svenska kyrkans medlemmar, åberopa följande: ”Begåendet af Herrans Heliga Nattvard vill jag ej med Bränvinstillverkning ”förknippa så, att ingen finge utöfva den sednare, utan att hafva åtnjutit den förra.
”De äro i alla afseenden så skiljda, att lagstiftaren icke bör söka emellan dem åstadkomma något samband.
Den som begår Herrans Heliga Nattvard för att blifva be - Bih. till R.
Prot. 1862 & 1863. 5 Sami. 2 Afd. 1 Haft. 3 18 Sammans.
Bevillninys-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-LJtsk. Bet.
JV& 2. ”hårig tillverka bränvin, missbrukar densamma; bättre hade han (sökanden) gjort, "om han icke för det ändamålet begätt Nattvarden: och bättre hade lagstiftaren ”gjort, om han icke förledt honom dertill.
Må heldre den, hvars samvete tilåter ”honom sådan handtering, tillverka bränvin utan att begå Herrans Heliga Nattvard.
”Antages äter, att enhvar, som vill söka rättighet att tillverka bränvin, har för ”annan orsak redan begått Herrans Heliga Nattvard; så är ju föreskriften derom ”onödig, och hade således ej bort meddelas, — helst man aldrig bör stadga något ”onödigt.
Dessutom bör, sä vidt ske kan, lagstiftaren undvika, att i den ena för”fattningen åberopa eller åsyfta hvad som stadgas i den andra, enär den sednare ”ej kan vara alltid tillgänglig vid läsningen af den förra, samt hvarje författning ”bör i möjligaste måtto vara ett helt för sig, oberoende af andra, helst den da ”blir lättfattligare.
Onödigt samband melian skilda författningar kan dessutom lätt ”åstadkomma af lagredaktören icke förutsedd svårighet vid tillämpningen, isynnerhet 0111 åberopade äldre författningar eller åsyftade delar i dem upphäfvas eller ”ändras, utan motsvarande ändring i sednare utkomna.”
Jag kan dessutom icke inse följdrigtigheten deraf, att begåendet af Herrans Heliga Nattvard är en nödig qvalifikation endast för den, som icke eger eller innehar i mantal satt eller särskildt skattlagd jord.
Den, som eger eller innehar i mantal satt eller särskildt skattlagd jord, får bränna bränvin utan att ”ega Svensk medborgarerätt”, utan att ”hafva begätt Herrans Heliga Nattvard”, utan att ”vara myndig” eller, som orden i Fabriksoch Handtverks-ordningen lyda, ”råda öfver sig sjelf och sin egendom” och utan att ”ega god frejd”; men för den. som icke eger eller innehar sådan jord, erfordras alla dessa qvalifikationer, samt dessutom bevis om förmåga att ”kunna skrifva läsligt och räkna qvatour species i enkla tal”.
Konseqvensen af dessa olika bestämmelser för rättigheten att idka bränvinsbränning, har jag hittills icke begripit.
Mom. 2."
Särskilda ”Utskottet hade, genom provisoriskt heslut, från rättigheten att. tillverka bränvin, uteslutit alla civila, ecklesiastika och militära embets- och ”tjenstemän. städernas betjente etc.
Och då embetsmannen bör sköta sin tjenst, hvil”ken i de flesta fall otvifvelaktig! lider om embetsmannen egnar sin tid och rigtar ”sitt sinne åt förmögenhets förvärfvande genom sådan industri, som är främmande ”för embetet, och ofta tarfvar en mans eftertanka för att lyckas, samt dessutom ”lätt inleder i obehagliga transaktioner och äfventyr; så, och då härtill kommer, att, ”enligt ofvan åberopade 3 § i Handtverks-ordningen, ””/rån rättighet att hålla handt, ,verksverkstad'/,', äro ””undantagne de, sorni Statens tjenst med lön åro anställde, så länge ”de dylik tjenst innehafva1,1^; vågar jag, sorn dessutom ”anser brän vinstillverkning för en ”embetsman passa mindre, än åtskilliga af de industrigrenar, som genom gällande ”lagstiftning redan äro honom förbjudna, föreslå, att Utskottets nyss anförda ”provisoriska beslut gillas.”
Detta mitt är 1854 framställda förslag vågar jag nu förnya.
Dessutom vet jag icke fullt giltiga skäl till den af Utskottet uu föreslagna ändring, enligt hvilken ”praktiserande läkare”, som hittills icke fått bränna bränvin, skola dertill berättigas.
Då särskilda Utskottets Betänkande i detta afseende iöredrogs i Borgare-Ståndet den 26 April 1854. yttrade Herr Stenqvist: ”Emot ”2:dra punkten uti 1 § finner jag mig befogad att framställa några anmärkningar. ”Da Utskottet inkommit pä undantagsgebitet, skulle jag helst sett, att Utskottet ”tagit steget fullt ut, och utsträckt förbudet att bränna bränvin till alla embets”och tjenstemän.
Principen hade då blifvit konseqvent genomförd, och en hvar ”hade dä vederfarits lika rätt eller orätt, hvilketdera man behagar kalla det.
Då ”emellertid sä ej skett, hade det likväl varit önskligt, om Utskottet bland undan - Sammans.
Bevillnings-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. 2. 19 ”tagen, äfven upptagit sådana ernbets- och tjenstemän, pä hvilka Utskottets motiver ”för undantagen kunna tillämpas lika väl, som på dem, hvilka blifvit upptagna. ”.Ing menar härmed läkarne.
Utskottet har i sitt betänkande, pag. 18, yttrat såsom ”skäl för uteslutandet af åtskilliga tjenstemän från rättigheten att bränna bränvin: ””att inånga ernbets- och tjenstemän linnas, som eg a. om icke direkt och omedelbar befattning med lagens handhafvande, dock åtminstone ett medelbart inflytande ”derpå, och en moralisk pligt att föregå med godt exempel i afhällelse från en ”handtering, som frambiingar en vara, hvilken lätt föranleder sairihällsolyckor.”” Jag ”tror att läkarens ställning i samhället ålägger honom samma pligt, som de ecklesiastika tjenstemännen hafva, att föregå med dylikt exempel.
Läkaren kommer ”ganska ofta i nära beröring med offren för ett omättligt superi; honom tillkommer ofta behandla desse olycklige delirio trementes; och om han rätt uppfattar sin ”pligt, egnar han dessa beklagansvärda varelser omvårdnad icke allenast i fysiskt, ”utan äfven i psychiskt afseende.
Han ej allenast föreskrifva- läkemedel; han ger ”äfven goda råd och varnar för följderna af ett omättligt bränvinssupande; och ”om då denne läkare >jelf utöfvar bränvinsbränning, och han mötes af bränvins”suparen med det inkast: ””det är ni sjelf, som frambringar den förderfliga varan””, ”hvad skall han väl svara?
Han får i sanning svårt att bemöta ett dylikt inkast, ”och blir gerna svaret skyldig.”
Med stöd häraf och jemväl af hvad prosten Sondén i detta afseende anfört i 1 mom. af sin förestående reservation, får jag nu föreslå, att författningens nuvarande lydelse i detta afseende bibehålles. Mom. 3.
Åberopande grunderna för Doktor P. J. Emanuelssons motion, N:o 29, samt det hufvudsakligaste af Prosten Sundéns förestående reservations 2 morn., anser jag: dels, att den, som, efter det Kongl. Maj:ts den 18 Januari 1855gifna förordning, angående vilkoren för bränvinstillverkning, kungjordes, erhållit sådant embete eller tjenst, att han, i följd deraf, icke må befatta sig med bränvinstillverkning, ingalunda bort cga rätt, att, efter det han fjellsten erhållit, till brukare eller arrendator å sin enskilda jord öfverlåta rättigheten att derå idka bränvinstillverkning; dels ock, att den, som, efter nämnde tiri, af sådan ernbets- eller tjensteman till bruk eller arrende emottagit hans jord, icke bör ega rätt derå utöfva sådan tillverkning. 8 2.
I öfverensstämmelse med de grundsatser, Grefve Hamilton nu yttrat, hafva flere förut yrkat, att tiden för bränvinstillverkningen måtte lemnäs obestämd, och således oinskränkt.
Och dä hvad jag i Borgare-Ståndet den 6
Maj 1857 yttrade, i anledning af Herr Björcks motion och Sammansätta Utskottets då föredragna Betänkande, innehåller ytterligare skäl för bränvinstillverkningens
Digifvande; vågar jag, som ännu vidhåller denna mening, åberopa hvad jag då anförde och hvilket jag anser ännu fullt gällande.
Jag får alltså ur berörda yttrande (sid.
.327 —330 i tredje bandet af Ståndets Protokoll) här införa följande: ”Om man undersöker grunderna för närvarande lagstiftning i ämnet, och det ”måste vara skäl, att, dä fråga är om att ändra en lag, taga kännedom om moti”verna för densamma, så finner man, att det år 1853 tillsatta Särskilda Utskott, ”från hvars förslag denna lagstiftning sistlidne riksdag utgick, erkände rigtigheten ”af den i Herr Björcks motion uttalade grundsats, att det endast var afseendet på ”rådande fördomar, som dä alhöll Utskottet från tillämpningen af denna grund - 20 Samman».
Besv- och Eken.-Utsk. Bet. ,]\1’ 2. ”sats”, nemligen om oinskränkt tid för brånvinstillverkningen.
”Mo ti vern a för nyssnämnda förslag igenfinnas i Särskilda Utskottets betänkande, N:o 8, pag. 22 och 23, ”och torde nu af mig fa uppläsas.
Utskottet yttrar sig sålunda: ””I och för sig sjelf och under vanliga förhållanden, torde väl inskränkning ”till tiden hvarken vara ett tillförlitligt medel för ändamålets vinnande, eller det ”i industriel och ekonomiskt hänseende fördelaktigaste, emedan en handtering, som ”får drifvas endast tidtals, icke kan framkalla eller bibehålla arbetares största möj”liga konstfärdighet, emedan arbetets företagande hindras under den tidpunkt, då ”det, efter olika orters olika natur eller handelsförhållanden, kan vara beqvämast ”och fördelaktigast, emedan det kapital, som ligger uti den oftast ganska dyraredskapen, ”mäste under en stor del afåret vara dod t och utan afkastning, och emedan varans tillverkning måste ske på en gång och hastigt, utan möjlighet att förutse, huru pris ”och efterfrågan kunna komma att visa sig, dä hon skall aflåtas, — en omständighet, ”sorn kan, innan nästa tillverkning inträffar, framkalla brist och oskäliga pris med ”deraf följande öfrerdrifna spekulationer, och ett vingleri som icke inträffade i fall ”tillverkning kunde få ske, när helst visade sig stark efterfrågan, eller ock underpris, med deraf härledda bemödanden att med alla medel utprångla varan; men ”oaktadt den verkliga vigten af dessa skäl, har Utskottet icke kunnat undgå att ”finna en tids inskränkning nödvändig, i anseende till de faror, som oinskränkt ”eller till och med lång bränningstid kunde meföra under de i Sverige genom va”nor och föregående författningar framkallade förhållanden.
”Det är nemligen att befara, att, om brånvinstillverkningen gåfves fri tili ”tiden, skulle, vid första försöket med ett nytt beskattningssystem, dettas följder ”icke kunna af mängden beräknas, utan en öfverdådig tillverkning för ögonblicket ”uppstå, som slutade med stora enskilda förluster och missnöje.
Från denna oförmåga att beräkna följder. härleder sig det inkast, som ofta förspörjes mot utsträckning af rättigheten att tillverka bränvin: det heter, att landet kommer, att, värre, ”än någonsin, öfversvämma^ af denna vara.
Man tyckes föreställa sig, och den ”föreställningen är äfven i motionen uttalad, att lika mycket, som nu, skulle framgent, med ett annat skattesystem och skattebelopp, i alla fall förbrukas; och det är ”då gifvet, att den tron äfven vidhålles, att tillverkningen blifver så stor, hon får ”blifva, eller att flere skola tillverka, eftersom flere ega att tillverka.
Från denna ”tro är steget icke långt till en önskan att äfven vara med i den väntade stora ”rörelsen.
Misstaget skali väl slutligen blifva insedt; men under tiden, och innan ”allmänheten hinner vänja sig vid den nya tingens ordning i denna näringsgren, är det ”fara värdt, att det fullkomliga frigifvandef, i afseende pä tiden, skulle åstadkomma ”betydliga olägenheter. ”Då Utskottet på dessa skäl ansett sig böra föreslå en inskränkning i tiden ”för bränvinstillverkning till tvä månader om året, såsom det normala förhållandet ”för framtiden, i enlighet med hvad Kongl. Maj:ts nådiga Proposition innehåller, ”har Utskottet dock icke ansett en sådan åtgärd kunna blifva det enda, icke ”ens det hufvudsakliga medlet till den öfverflödiga tillverkningens och förbruk”ningens hämmande; detta medel mäste sökas i varans högre beskattning och ”fördyrande.”” ”1 sådan ton fortsätter Utskottet sitt raisonnement; men det redan anförda visar, ”att TJtskottets förslag var afpassadt endast för det då närvarande ögonblicket, då ett ”nytt system för denna lagstiftning skulle införas.
Utskottet erkänner sjelft, att förelaget var i flera afseenden felaktigt.
Orsaken, hvarföre den af Herr Björck för - Sammans.
Bevillnings-, Lag- samt Allm. Besv.- och Elcon.-Utsk.
Bet. ' 21 ”ordade grundsats icke gjorde sig gällande i förslaget, låg således ej i den omstän”dighet, att Utskottet icke insåg grundsatsens vigtighet, utan i fördomarna och i den före”ställning som Utskottet hyste, att om brånvinsbrånning blefve tillåten under hela året.
”alUförmånga brånnerier derigenom skulle uppstå och föranleda en skadlig tillökning i ”konsumtionen.
Ilade Utskottet deremot vägat kuppen, och gifvit handteringen fri ”till tiden, skulle följden deraf troligen hafva blifvit det lyckliga förhållande, att ”icke hälften, kanske ej fjerdedelen, af de större brännerierna uppstått; ty produktionen rättar sig alltid efter konsumtionen; ju mindre bränvin supes desto mindre ”tillverkas.
En annan orsak, som bidrog till inskränkning i bränningstiden, var ”Utskottets önskan att tillintetgöra det såkallade drank-intresset, och tvinga landt”inannen dels att öfvergifva den länge vidhållna, men grundfalska princip, att han ”behöfde drank under hela äret, dels ock att inse, att jordbrukets fördel befordra”des bättre genom användande af annat, än drank.
Detta ändamål trodde man ”sig nemligen vinna genom stadgandet, att bränvinsbränning finge utöfvas blott un”der två månader af året; ty dranken låter sig icke förvara från den 15 December till den tid på våren, då kreaturen utsläppas på bete.
Ett ytterligare skäl, ”sorn verkade på Utskottets beslut, var det förklarande, som lemnades af en sakkunnig och inflytelserik person, att om bränningstiden icke inskränktes, komme vid ”rikets östra sjökuster, att anläggas flera större brännerier, hvilka skulle drifvas ”hela året med ryskt mjöl.
Men månne icke, oaktadt den gjorda inskränkningen i ”bränningstiden, sådant mjöl ändock till stor myckenhet inkommit i landet?
Att nu ”vidare vidhålla eller erkänna skäl af så svag beskaffenhet, som det nyssnämnda, ”skulle vara att fela mot de första grunderna för nationalekonomien.
Det har ”blifvit sagdt, att en obegränsad frihet i bränvinshandteringen skulle vara olycks”bringande.
Denna föreställning mä gälla för somliga.
För min del tror jag mot”satsen, och är öfvertygad, att om denna handtering nu icke lemnäs fri, en ytterligare tillökning i ångbränneriernas antal skall inträffa, hvilket deremot vore omöjligt, j händelse de nuvarande fingo rättighet att fortsätta sin tillverkning under — _ — — — ”Vid sådant förhållande, måste ock de skäl, som vid sistlidna ”riksdag talade för bränvinstillverkningens inskränkning till viss tid hafva för”fallit.
Om man vill söka vinna det önskade målet genom absolut förbud mot ”bränvinstillverkning, hade ingenting varit lättare, än att inskränka tiden för så”dan tillverkning först från sex till två månader, och derefter från två till ingen.
”Jag hoppas likväl att Sveriges lagstiftare blifvit tillräckligt brända af dylika ”försök, för att vidare inlåta sig på den vägen.”
Jag finnér ej skäl att frångå hvad jag sålunda yttrat den 6 Maj 1857.
Särskilt reserverar jag mig mot^ Utskottets beslut, att längsta tid, under hvilken bränvinstillverkningen årligen må utöfvas, skulle, för en hvar särskild, fortfarande blifva tre månader, ehuru i allmänhet får brännas bränvin under fem månader hvarje år. § 4- I öfverensstämmelse med ofvanberörda grundsatser anser jag ock att icke något maximum för den dagliga tillverkningen må bestämmas. 25 Sammans.
Bevillnings-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Jtyl> 2 8 8.
Alldenstund l:o) brånvinstil!verkningen vanligen medför en betydlig vinst: 2:o) Svenska statskassan, till liqvid af ränta och amortisseinent ä ökade län samt till andra denna riksdag beviljade anslag, tarfvar ökade inkomster: 3:oj oloflig, införsel af bränvin frän utrikes orter är vida mindre än man allmänligen föreställer sig, så att t. ex. frän Danmark till Skäne ärligen icke lärer insmugglas mer än högst 500,000 kannor: 4:o) lönbränningen i Sverige allmänt antages vara ganska ringa: 5:o) Stortinget i Norge, enligt uppgift faststälf, tillverkningsskatten till 10 skilling Norskt pr pott, eller omkring 45 sk.
Riksgälds (eller ”90,27” öre) för kannan, ehuru utländskt bränvin kan insmugglas och genom lönbränneri i skogarne tillverkas lättare i Norge än i Sverige; fördenskull, och på de öfriga skäl Doktorerne Sandberg och Säve, i sina motioner, saint Grefve Hamilton och Prosten Sondén, i sina ofvan åberopade reservationer, anfört, yrkar jag, att tillverkningsskatten må höjas från 60 till 15 öre för hvarje tillverkad kanna. §§ 40, 45, 48 och 54.
Då latitudsystemet vid straffbestämmelser ej blott är theoretiskt rigtigt, utan ock blifvit i Sverige godkändt och af erfarenheten till sin vigtighet bekräftadt, samt dessutom vid förslagen till de flesta straffbestämmelserna uti ifrågavarande författning iakttaget; anser jag att det bort äfven vid förslaget till dessa §§ följas.
Af Herr Lemchen: ”Den af Sammansatta Utskottet i 5 § af nu gällande förordning angående vilkoren lör bränvinstillverkning föreslagna förändring, att tiden, under hvilken bränvinstillverkning vöre tilläten, skulle fördelas i tio terminer i stället för fem, hvarmed Utskottet lärer åsyftadt. att jordbrukaren må kunna lättare och efter den beqvämlighet vid bränvinsbränning använda sitt större eller mindre förråd af jordbruksalster, anser jag medföra större olägenhet än fördel för bränvinstillverkare i allmänhet.
I följd af stadgandena i 22 § måste nemligen bränvinsbränningen vid hvarje termins slut afbrytas för uppmätning af tillverkningsbeloppet, hvarigenom tidsförlust och minskning i tillverkningen förorsakas; och om bränvinsbränningen går mindre väl och ger mindre godt resultat under de första veckorna än under de följande, hvilket lärer vara vanliga förhållandet, enligt hvad sakkunnige män för mig uppgifvit, kan lätteligen förlust för tillverkaren uppkomma vid beräkning af öfverskottet eller minskningen i det anmälda tillverkningsbeloppet enligt 22 och 53 §§.
Jag får derför vördsamt tillstyrka: att någon förändring i 2 § 1 mom. af nu gällande förordning icke beslutas.
Deremot ville jag, för beredande af den åsyftade fördelen och beqvämligheten för jordbrukare, som idka bränvinsbränning, och dä jag, utan att befara någon så kallad öfverproduktion, anser bränvinstillverkare kunna och böra berättigas att utöfva rörelsen under hela den i 1 mom. bestämda tid, föreslå följande förändrade lydelse af 2 mom. i samma §:
Bränvinstillverkare ege att under alla ofvannämnda terminer eller under en, en och en half, två, två och en half, tre eller Sammans.
BevillningLag- samt Allm. Besv.- och JEkon.-Dtsk. Bet. 2. 23 lyra terminer handteringen utöfva, dock icke under kortare tid än en termin; och må bränvinstiliverkning jemväl börjas den I November kl. 12 på dagen samt fortsättas till den 1 eller 15 December vid samma timma.
Ifall detta mitt förslag skulle godkännas, torde 9 § böra lörändras sålunda:
Vill den, sorn till bränvinstiliverkning under en eller flera, men icke alla terminer sig angifvit, sedermera tillverkningen under en eller flera påföljande terminer fortsätta, eller vill någon, efter att hafva för tillverkning af ett visst belopp sig angifvit, densamma för en eller flera terminer utvidga; gore — — — erläggas bör.
Vill han åter från tillverkningen afstå eller uppgifven tillverkningstid med en eller flera terminer inskränka, eller uppgifvet till verkningsbelopp för en eller flera terminer minska; an mäle — — — — — — — — — — — tillverkningsafgift.
Hvaremot 20 g skulle blifva oförändrad.
Det synes mig äfven vara mindre lämpligt att, pä sätt Utskottet i ett föreslaget tillägg till 21 § uti ifrågavarande förordning tillstyrkt, medgifva bränvinstillverkare att med posten till Konungens Befallningshafvande insända tillverkningsafgiften, jemte två R:dr Itänt såsom ersättning till Räntmästaren för det han skulle till bränvinstillverkaren öfversända qvitto.
Ett sådant förfaringssätt vid liqvid af kronoskatter är hos oss ovanligt och har mig veterligen icke varit tillåtet, samt torde ej heller uti nu ifrågavarande fall böra medgifvas.