Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om dessa skottpenningar utgått under de omtalade åren, hade de likväl icke sammanräknade gatt upp till iner ån två tredjedelar af värdet hos do fällda husdjuren.
Men derjemte må tagas i räkning, alt, under de första åren då sådana höga premier betalas, summan hell visst blef betydligt större, hvaremot den sedermera hell visst skulle högst betydligt nedsättas, i samma mån som utrotningskriget klefve fortsatt med drift.
I samma mån skulle också antalet af ihjålrifna husdjur förminskas, så alt det önskvärda förhållandet snart nog borde inträffa, att skottpenningarnes årliga summa klefve ganska liten, äfvensom antalet och värdesummaD hos förderfvade husdjur.
Lars Olsson, från Stora Kpparbergs län, 654 Motioner i Bonde-Ståndet 1861.
Af C. A. Larsson från Östergotlands län, om rättighet för egare af kronoskattehemman ali lösa sådane hemman frie från jordboks- och hem manlahräntorne.
En fråga, som under en längre följd af riksdagar varit föremål för Ständernas pröfning och som, lika med så många andra, aldrig skall upphöra att återkomma intill dess den vinner en tidsenlig lösning, är onekligen frågan om skattehemmanens rättighet alt friköpa sig från grundskatiernc.
Ståndsbrodren Johan Persson från Upsala län har visserligen redan återupplilvat sin vid flere riksdagar i detta ämne väckta motion; men som det af honom föreslagna sätt för frågar.s lösning vunnit afgjordt motstånd, såväl hos Kongl.
Majt, som ock uti det fiån Kongl.
Kammar-kollegium till Kongl. Majit i nåder infordrade utlåtande; har jag ansett det nödvändigt att lill vedei läggning upptaga de skäl desse höga auktoriteter anfört, på samma gång jag varit betänkt på ali föreslå en mindre invecklad method för vinnande af framgång-åt begges vårt syfte.
Elter sålunda tagen del af Kongl. Maj:ts nådiga beslut den 6 November 1860, tillkommet med anledning af Ilikets Ständers underdåniga skrifvelse den 18:de
December 1857, får jag i förstone beklaga, alt så nära tre runda år fordrats för afgilvande af det svar på P.ikets Ständers ofvanberörda skrifvelse, hvilket mig veterligen icke ens ännu kommit Rikets Ständer tillhanda annorlunda ån genom de till Hög— lofliga Konstitulions— Utskottet afleiunade Stals—Råds—protokoller för Finans-ärenden. — j\f Ilögslbcrörde protokoller har jag varit i tillfälle alt inhemta huru sorn Kongl. Majit ansett alt, i betraktande deraf alt grundskatternas olikhet sammanvuxit med jordvärdet och eganderätten, ingen orättvisa skulle vederfaras jordens nuvarande egare, utan den större eller mindre grundskatten, sorn vidlåder olika jord, fastheldre böra anses såsom ”räntan å en häremot svarande, jorden åtföljande gravation, hvilken vid egendomens förvärfvande blifvit beräknad.” — Sådant har mig veterligen icke heller varit, å skaltejord-egarnes sida ifrågasatt ulan snarare medgifvet genom deras erbjudande att lill Statsverket återbetala det kapital, hvarför grundskatterue anses utgöra räntan.
Uti Rikets Ständers underdåniga skrifvelse förekommer icke heller någon pretention på grundräntans efterskänkande annorledes än emot skälig lösen till Statsverket.
Vidare anför Kongl.
Majit: att, såvida någon likhet i fråga om grundbeskalt - Motioner i Bonde- Ståndet 1862.
N;o 408.
655 ning skall vinnas, en frigörelse från alla grundskalterne mäste ega runi; inen alt i allt fall, dels på grund af enskild egande-rätt, (hvarmed sannolikt menas frälse— räntor) dels emedan jordens friköpande icke rältsenligt kunde såsom tvång åläggas, grundskatter måste komma att i betydlig mån qvarstå, livad nu angår den enskilda eganderällen tili räntan af vissa så kallade skaltefrålsehemman, så kan jag icke finna alt densamma liar någonting gemensamt med Statens rätt att kapitalisera räntan af de Statsverket tillkommande grundräntor; det enda fräise-egarne kunde pretendera vore alt
Staten förvarade de gamla jordeböcker, som bevisade beloppet af den ränta, de hade att hos skatlelVälse-jordegarne utbekomma, intill dess samma räntor jemväl blefvo antingen på ena eller andra sältet med jorden förenade.
— Beträdande deremot olämplighelen ali såsom tvång föreskrifva grundräntans lösande, så lägger Ilikets Ständers skrifvelse icke något hinder i vägen alt låta lösningsrätten bero på den skallskyldiges eget godtfinnande, alilnog alt sådant blefve för honom en rättighet.
Härnäst anför Kongl. Majit ali grundskalterne icke måtte vara så särdeles tryckande eller anses kunna utgöra ett hinder för jordbrukets förkofran, enär det befinnes alt den jordbrukande allmogen, som till största delen innehar den Svenska jorden, under ett stigande välstånd, alltjemt genom inköp af fastighet ökat till förmögenhet.
Delta argument skulle sannerligen passa, derest fråga varit om eftergift af grundskatterne.
Nu deremot då fråga är om alt för skatterne erlägga lösen länder skälet icke till bevis på annat än alt Slaten skulle desto förr åtkomma dess eget kapital utan att vid hvarenda riksdag göra nya lån för oafvisliga behof.
Majit förklarar sig vidare hysa fruktan för, ali den ränte- och kapital— afbetalning, sorn, i händelse al grundskatternas inlösande, skulle komma alt utgå från jordbruksnäringen under en lång följd af år, måste, genom betydliga kapitalers dragande ifrån denna näringsgren, verka hämmande på deusammas utveckling.
Detta skäl skulle verkligen förtjena jordegarnes synnerliga uppmärksamhet, ifall man befarade att kapitaierne i fråga blefve skrinlagde och icke åter utsläpptes i den allmänna rörelsen, men sorn man icke lärer sakna utväg härför, tror jag icke att denna Kongl. .Majlis nådiga betänklighet bör utgöra hinder för ändamålets vinnande; ty med samma rätt skulle man kunna hysa fruktan för de ränte- och kapitalafbetalningar, som för närvarande ingå från jordbruksnäringen till de inom riket bildade Hypolheksföreningar.
”Enär det med skäl lärer kunna ifrågasättas”, yttrar vidare Kongl. Majit, ”huruvida sjelfva grunden för en åtgärd, som går ut på, alt i framtiden öfverflytta grundskatternas börda från de skattskyldige jordegarne, för alt i annan form lägga en stor del af dess tyngd på andra samhällsklasser, hvilket måste inträffa då Stats— behofven på ena eller andra sättet skola fyllas, kan anses välbetänkt och rättvist; samt om icke den beskattade jordens anspråk på lättnad borde stanna vid att små - 656 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 408. ningom frigöras från vissa af de servituter, hvilka påkalla jordbrukarens tid och arbete, och hvarigenom han omedelbarligen hindras i omsorgerna för sitt näringsvrke.
” Af hela delta Kongl.
Majits nådiga resonnement framgår otvetydigt den tanken att meningen vore få skalterne efterskänkte gratis.
— I annor händelse skulle aldrig anspelningen på orättvisan mot andra samhällsklasser framkommit eller jemförelse uppställts med afhjelpandet af sådane servituter, som direkte från jordbruksyrket utgå.
— Dessa skäl tarfva förty ingen annan vederläggning ån en underdånig antydan alt sjelfva löseskillingen för grundräntan utplånar orättvisan mot öfrige icke skattejordegande samhällsklasser.
Slutligen framställer Kongl.
Maj;t den betänklighet alt ”åtskilliga af våra vigtigaste samhålls-inrältningar skulle komma alt underkastas en väsendtlig rubbning, och dessa inrättningar i sådan händelse behöfva ersättas, af nya organisationer, för hvilkas upprätthållande svårligen en lika säkerhet torde kunna vinnas.” —•
Delta är ock visserligen sanni!
De fleste af Rikets kamerala embetsverk, med sina mångtaliga embets- och tjenstemannapersonaler skulle blifva öfverllödiga den stund alla hemman vore frålselösla; Kronans räkenskaper och kontroller skulle icke blifva på långt när så invecklade och försvårade, som de i närvarande stund äro; men att detta kunde betraktas såsom en skada för det allmänna, derom åro meningarne delade; mig förefaller det som skulle största fördelen ligga just i den omständigheten alt många bland landets föråldrade institutioner härigenom kunde motse den mest nyttiga reform.
Tili aldra sist förklarar Kongl. Majit att ”möjligheten af den ifrågavarande åtgärdens genomförande i allt fall vore beroende af den nu pågående jordeboksgranskningens fullbordan, men all tiden för detta vidlyftiga och maglpåliggande arbetes afslutande ännu icke kan med någon säkerhet bestämmas.” — Äfven detta skål talar snarare för än emot bifall till förslaget, ty största delen af detta svåra och vidtutseende arbete skulle blifva obehöflig, i händelse Kongl. Majit lemnade sitt nådiga bifall till grundråntornes kapitalisering.
Alldenstund Kongl. Majrts ifrågavarande nådiga beslut, samt motiverna derför, stödja sig på Kongi.
Maj:ts och Rikets Kammar-kollegii utlåtande i ämnet, så, och då Rikets Ständers underdåniga skrifvelse antyder flere hos Rikets Ständer förekomne förslag till frågans genomförande; har jag jemväl ansett nödigt, granska åtskillige af Kongl. Kammar-kollegii inkast emot frågans ändamålsenliga lösning.
Förslaget Lit.
A. innehöll: alt dessa skattebördor (grundskallerne) måtte successivt, och sednast inom fyratio år kapitaliseras medelst erläggande af lösen lill Staten.
— Delta förslag ansåg Kongl.
Kammar-kollegium verkställbar!, men ansåg vederbörande böra hafva rättighet att få betala summan på en gång.
Uti detta Kongl.
Kammar-kollegii yttrande instämmer jag fullkomligt och får tillika fästa uppmärk - Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Nio 408.
657 märksamhet på huru det skulle låta sig verkställa att snart nog genomdrifva detta lösningssält utan alt åstadkomma någon befarad olägenhet, hvarken å Statens eller dea skattskyldige jordegarens sida.
Sedan vi genom Sländernas, af Kongl. Majit sanktionerade beslut på förra riksdagen fått en mera ordnad hypoteksbankrörelse, äro de inom landet bildade
Hypoteksföreningar salta i tillfälle att åt jordegarne förskottera den summa, som för grundräntornas inlösen från Staten erfordras, på samma gång tillfälle är för Statsverket beredt alt nedlägga inflytande grundräntemedel uti Iliks-hvpoteksbankens obligationer.
— Häremot må ingen göra den invändningen, alt de fleste hemman åro hos Hypoteksföreningarne pantsatte för redan erhållna lån och således icke kunna få mera; ty detta inkast vederlägges dermed, alt
Hypoteksföreningarne vid lånens beviljande innehållit just eli kapital, svarande mot hemmanets grundränta.
Såväl der lånet grundar sig på domarevärdering som bevillnings-taxering har afdrag skett för nämnda kapital, i förra fallet genom upptagande bland hemmanets utgifter af en häremot svarande årlig utgift och i sednare fallet genom det lägre värde, hvartill ett skattehemman blifvit taxeradt.
Häraf följer att hvarje Hypoteksföreningarnes gäldenär har en, dess hemmans grundränta motsvarande summa innehållen hos Hypoteksföreningen och kan, genom räntans lösande från Staten få sitt lån hos berörda Förening höjdl med motsvarig! belopp. —•
Del säger sig sjelft, alt hvar och en, som har eget kapital, begagnar detta i stället för att skuldsätta hemmanet; men äfven för den, som behöfver låna lösesumman, uppkommer den fördel, alt han i en framlid kan afbörda sig sin skuld tiil Staten, ty hypolekslånen amorteras på mindre tid ån fyratio år, dymedelst att den vinst, som på Föreningarnes lånerörelse uppkommer, faller Föreningens delegare lill. — Den fördel, som tillkommer Statsverket är så i ögonen fallande, alt icke någon tvekan om reformens genomförande borde uppstå, helst det faller sig klart alt inkassering af Riks-hypoteksbankens räntekupons icke skall medföra på långt när det besvär, som är förenadt med nu gällande räkenskaps-, uppbörds- och kontrolleringsbesvär.
Ville man deremot besluta alt använda grundräntekapitalerna lill afbetalning på rikets skulder, vunnes ännu mera lättnad i Statsverkets räkenskaper, ulan att rikets ställning vore på minsta vis försämrad.
Förslaget Lil. R, vore, enligt Kongl. Kammar-kollegii utlåtande, overkstäilbart, alldenstund man saknade grund för nämnda förslag, som gick derpå ut att hemmansräntorna skulle reduceras lika med den minsta skatt, som på något hemman funnes; ty frålsesäterierna drogo ingen grundränta och följaktligen voro desse minst onererade.
Förslagen under Lit. C. och D. skulle leda dertill, att jorden måste utgöra den mindre ränta till Kronan, som ålåge frälse, äfvensom kronotionden, och härigenom finge man bibehålla det gamla jordeboks- och räkenskaps-besväret; hvadan Kongl.
Kollegium, på, som mig synes, giltiga skäl, ogillat nämnda förslag.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 4 Afd. 83 658 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Emot frågan i sin helhet har Kongl.
Kollegium för öfrigt erinrat:
Att den, som har grundränta till Slaten, har mindre köpeskilling att bertola, likasom att bevillning å skattehemman vore mindre än å andra hemman; — dessa omständigheter äro visserligen sanningsenliga, men böra icke öfva något inflytande på frågans lösning.
Att der räntan är obillig, man har den utväg att genom förmedling vinna behöflig rättelse.
—Huru kan ett sådant skäl på fullt allvar i närvarande tid åberopas?
Såvida förmedlings-förfaltningarne icke undergått någon mig okänd förändring, kan nedsättning i hennnansräntan, genom förmedling, vinnas endast på det sätt att åborätten lill ett sådant hemman offentligen ulbjudes åt den, som erbjuder sig ali mottaga samma hemman ulan annan köpeskilling, än förbindelsen alt till Kongl. Majit och Kronan utgöra den vid skattläggning åsätta räntan.
Skulle det vara tänkbart att egaren till det hårdast onererade hemman kunde våga ett försök, derpå han riskerade gå förlustig hela sin eganderält?
De tider äro numera förbi, då det på sådan väg gick an alt få skatter minskade.
Alt en hvar eger förvärfva Svensk jord; likasom Att missnöjet med grundskatterna härflöte af brist på insigt om verkliga förlandet.
Desse skäl äro af en mera underordnad vigt, men Kongl. Kollegium er inrar vidare:
Alt allmogen under 57 år från i822 lill 1858 ökat sin inköpta jord med 29,800,000 R:dr Runt eller 800,000 R:dr årligen, hvilket, om ock gäld härvid vore åsamkad, visade ett lyckligt välstånd.
Ilär synes Kongl.
Kammar-kollegium hafva varit inspireradt af den tanken, alt man fordrade någon eftergift i de cnera, som vidlåda jorden genom grundräntorna; i annat fall skulle denna omständighet icke åberopats såsom skäl mot tillståndet alt få afbörda grundräntorna genom erläggande af lösen till Staten.
Att jordegarne under tidernas lopp vunnit eftergift af åtskilliga skaller, såsom: salpetergärden, djeknepenningarne, lagmans- och häradshöfdinge-ränlan jemte åtskilliga mindre utskylder.
— Jag hemställer dock om icke många andra utgiftstitlar på jorden blifvit så betydligt förhöjde, att desse små eftergifter icke kunna vara så särdeles mycket att lacka för?
I allt fall borde den omständigheten icke lägga hinder i vägen för lösningsrättens beviljande.
Bland de servituter, som direkt taga jordbrukarens lid och arbete i anspråk och från hvilka, enligt Kongl. Maj-.ts här ofvan citerade nådiga yttrande, jorden i första hand borde frigöras, namnger Kongl. Kammar-kollegium ”skjutsning och väghållning”.
Ingen kan neka alt icke sådant vore rätt och billigt; men sisla riksdagens erfarenhet gifver vid handen huru lätt delta låter sig göra; skulle man vänta med grundräntans friköpande tills dessa servituter voro skiljda från jordbruket, så fruktar jag man finge vänta länge nog, och alt afstå från yrkandet om grundräntornas Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
659 bapitalisering lör all ensamt arbeta på servituternas afskafiande, vore, enligt mångas förmenande, icke välbetänkt.
Härförutan åberopar Kongl. Kammar-kollegium: att om jorgegaren lånade penningar lill grundräntelösen, vore hans ställning lika, och om han af egna mede! inbetalade detsamma finge han minskad intresse-inkomst.
— Det första af dessa påståenden har jag härofvan fullständigt vederlagt, genom antydande om fördelen af hypotekslån för beloppets gäldande, och sednaste yttrandet är fullt sanningsenligt; men den jordegare, som sjelf egde lösningskapitalet, vunne åtminstone de fördelar, att han dels icke behöfdc låna ut ett kapital, hvarföre han sjelf stöde i skuld hos Staten, dels ock att han sedermera vore ifrån två årliga ränteliqvider, den ena med siri gäldenär och den andra med Kongl. Majit och Kronan.
Ett annat skäl, som Kongl. Kollegium anfört, går derpå ut att den fluktuation i penningens värde, som understundom låter sig förspörja, skulle verka derhän att, om penningevärdet steg, linge den jordegare, som löst sin grundränta lida förlust, hvaremot, om penningevärdet i stället föll lägre än det normala, förlusten häraf skulle drabba Staten.
— Detta är som ordspråket lyder: ”alt se spöken midt på ljusa dagen”.
— Skulle man hysa fruktan för dylika skrämskott, då kunde man sannerligen icke våga sig in på någon spekulation; äfventyret i dylika fal! skulle alltid blifva långt större vid inköpet just af sjelfva jorden, tv i samma mån som köpesumman härföre vore högre, än köpesumman för grundräntan, skulle risken alltid vara proportionaliter större.
— Det var under åberopande af såväl dessa — som de flera —- skäl, hvilka Kongl. Maj-.t tagit till grund för dess nådiga beslut.
Kammar-kollegium ansåg jordegarne snarare lida förlust ån vinst af bifall tili den underdåniga skrifvelsen; hvadan Kongl. Kollegium fann skäl att afstyrka densammas bifallande.
Så stod denna fråga då Ståndsbrodren Johan Persson i Ståndets plenum den 29 sisllidne Oktober förnyade sin redan på riksdagen 1847—48 väckta motion i detta ämne.
— Dels för ait komma i tillfälle att vederlägga de af Kammar-kollegium hos Kongl. Maj:t anförda skäl för afslyrkande af bifall till Rikets Ständers skrifvelse, dels ock för alt jemväl underdånigst bemöta de motiver Kongl. Maj:t för dess nådiga beslut anfört, dels ock för att mera i detalj belysa frågans praktiska tillämpning, har jag velat anföra delta, och på grund häraf är det jag vördsammast utbeder mig få göra följande förslag hos Rikets Högiofliga Ständer:
På samma sätt som det under en längre följd afår varit kronohemmans åboer tillåtet alt från krono till skatte lösa sådana hemman, hvartill åborälten blifvit författningsenligt stadfästad, skall del vara egare lill kronoskatte hemman tillåtet alt lösa dessa hemman fria från jordeboks- och hemmantalsräntorna.
Då någon vill begagna en sådan lösningsrätt eger han alt å Landskontoret, i det län hvarinom hemmanet är beläget, erhålla uträkning i 660 Motioner i B onde-Ståndet 1862.
N:o 408. ti{å exemplar, efter medelmarkegångspriset del år lösningen eger rum, öfver beloppet af de mantals- och jordeboksräntor, hvarmed hemmanet eller hemmansdelen är besvärad.
— Det belopp, som uträkningen visar, förvandlas till ränta efter sex procent på ett häremot svarande kapital.
Enligt den sålunda erhållna uträkningen levereras det kapitalbelopp, hvarå grundskatten utgör sex procents ränta, uti länets Landtränteri mot qvitto, som i vanlig ordning annoteras och hemmanet omföres i jordeboken såsom frälselöst.
De medel, som sålunda i Landtränlerierna inflyta, levereras lill Ilikets Sländers Riksgälds-kontor för alt af Fullmägtige användas antingen lill afbetalning å Rikets skulder eller ock till inköp af Riks-iiypoleksbankens obligationer och redovisas under särskild titel.
Öfver sålunda fullgjord frälselösen företer hemmansegaren å nästa mantals- och skaltskrifningsförrätlning behörigen annoteradt ränteriqvittens, hvarom anteckning göres såväl i mantalslängden, som i den al Häradsskrifvaren förvarade jordebok.
Då mantalslängderne undergått behörig granskning aflemnas behörigen styrkt utdrag derur i afseende på alla skattelöste hemman till det för hela riket inrättade Jordeboks-kontor, för alt dels pröfva uträkningen å lösningsbeloppet, dels ock derom verkställa anteckning i der förvarade jordeböcker.
Som det, på välgrundade skäl, kan antagas afl, ifall delta förslag skulle vinna Rikets Ständers och Kongl. Maj:ts nådiga bifall, en stor del af göromålen, uti Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-kollegium, med flere kameral- och räkenskaps verk, skola betydligt förminskas; tager jag mig friheten vördsamt anhålla alt Rikets Höglofliga Ständer ville besluta: att i alla de på embeten och ijenster inom berörda embetsverk utfärdande fullmagter eller förordnanden förbehåll böra göras derom, att den utnämnde eller förordnade skall vara skyldig ställa sig lill efterrättelse de indragningar på löner och arfvoden eller förändring i embels- och tjenst— göringsskvldigheter, sorn kunna ifrågakomma.
I alla de fall, der grundräntorna varit anvisade på löner eller indelade till augment på rusthåll, torde jemväl böra stadgas: att vederbörande indelningshafvare eller rusthållare skola åtnjuta ett emot de lösta grundräntorna svarande årligt belopp af statsmedlen.
Slutligen har jag velat vördsammast hemställa, om icke detta enkla och praktiskt verkställbara sätt för grundräntornas frivilliga lösande kan vara värdt Rikets Ständers noggranna behjertande, sådant destoheldre, som ingen särskild favör härigenom tillskyndas de skattskyldige, lika litet som någon förlust drabbar Statsverket, och torde det föröfrigt tillåtas mig upplysa, alt del icke blifver ett obetydligare kapital, som härigenom skulle göras disponibelt, i och för afbetalning å nationalskul - Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o i09. 661 Jen, eller annat ännu förmånligare sätt, utan att summan, i den mån den kan hiima inflyta, går löst på icke mindre än Treliotre millioner
R:dr ll.mt samt för den del af ordinarie räntan, som under närvarande förhållanden ingår lill Statsverket och är den summa, som blifvit direkte till vissa tjenstemän, stater och inrättningar indelad, vida större och uppgår, som jag tror, till ett kapitalbelopp af Fyratiofem millioner R:dr R:mt.
Om remiss härå till Höglofliga Stats—Utskottet anhålles.
Slockholm den 29 November 1062. C. A. Larsson, från Östergötlands län, N:o 409.
Af vice Talmannen Allders Eriksson, om anvisande af i30,000 Riksdaler, dels såsom lån och dels såsom bidrag ulan ålerbelalningsskyldighet, till aftappning af sjön Häslefjorden inom Dalsland.
I södra delen af Sundahls härad är belägen en sjö, benämnd Häslefjorden, sora till följd af uppdämning och tid efter annan inträffade uppgrundningar vid utloppet, äfvensom till följd af de uttappningar af ofvanliggande sjöar, som småningom blifvit verkställde, öfversvämmar och fördränker en betydlig del af det kringliggande landet.
Under flera år har en allmän klagan häröfver försports, och den kring sjön boende befolkningen, bestående till största delen, elier nästan uteslutande af mindre hemmansegare, har, mer och mer kringskuren genom det alltmer stigande vattnet, småningom sett sina egor till hälften förminskade.
Under innevarande sommar är den skada, som genom sjöns stigning tillskyndades de kringboende, uppskattad till 34,02 1 R:dr Runt, och ultappningen af ännu flera små sjöar, som utfalla i Hästefjorden, hola dem med ytterligare flöden.
Sjöns beskaffenhet, som på en stor yta upptager en mängd smärre vattendrag, och de låga stränderna bidraga lill denna förödelse, sorn hotar en befolkning al 5,000 menniskor, hvilka, obcmedladc, sakna utvägar alt förskaffa sig de för aftappning af sjön erforderliga medel.
Enligt uppgjordt kostnadsförslag, som blifvit granskadt i Styrelsen för allmänna Väg- och Vattenbyggnader, uppgår kostnaden, för beredande af vattenaflopp till sjöns sänkande fyra fot, 662 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N;o 410. till 105,4 83 R:dr, hvartill kommer 60,000 R:dr till inlösande af ett vid utloppet beläget vattenverk.
Genom denna aftappning vinnes icke mindre än 5,255 tunnland ypperlig jord, nu fördränkt af vatten; ett resultat, som torde öfverstiga allt hvad hittills erfarits med afseende å kostnaden; 5,235 tunnland fruktbargjorda och en befolkning af 3,000 menniskor underhjelpta från en hotande fortfarande förödelse år ett värdigt föremål för Statsmaglernas uppmärksamhet.
Styrelsen för Väg- och Vattenbyggnader har också i dess general-förslag lill innevarande riksdag med afseende på de ovanligt fördelaktiga resultaterna af detta arbete tillstyrkt ett låneunderstöd för dess utförande al 4 00,000 R:dr.
Fördelaktigare och mera välsignelsebringande kunde Statens medel aldrig användas.
Denna aflägsna landsort, som hittills mindre ån måhända någon annan kommit i åtnjutande af understöd, torde, jemväl på denna grund, deraf kunna anses förtjent.