Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mer än 1,200 deltagare strömmade uppför de blomstersmyc- kade o c h mattbelagda trapporna in i de präktiga salarne, hvilka snart fylldes af en högtidsklädd skara i magnifika toaletter, alla s o m igenkän- ningstecken bärande en rosett i sitt lands fär- ger o c h m e d det därunder hängande förgyllda kongressmärket.
Marskalkarne hade två långa fladdrande band fastade vid axeln.
Det var en intressant o c h mångfärgad tafla, som utbredde sig för ögat.
U n g d o m o c h skönhet v o r o här lika starkt representerade — o m ej mer — än ålder- d o m e n s stilla resignation.
Karaktäristisk var frånvaron af blåstrumpetypen, sådan vi fordom föreställde oss den o c h ännu se den återgifven i våra skämtblad.
Herrar funnos äfven tillstä- des, o m o c k i minoritet.
Mötets internationella karaktär gaf sig genast tillkänna genom de många olika ansiktstyperna o c h den språkförbistring s o m härskade.
På ett eller annat sätt lyckades man dock alltid göra sig förstådd af sin granne, o c h ett gladt sorl fyllde rummen, tills ordföran- dens väldiga klocka ringde samman, fru Mor- genstern uppsteg på estraden o c h hälsade gä- sterna välkomna, särskildt de främmande, till hvilka h o n riktade många vänliga ord.
Talet be- svarades och en dikt upplästes, hvilken belöna- des m e d lifliga applåder.
Efter några skämt- samma anmärkningar till de närvarande herrar- ne — äfvenledes från estraden — uppmanades man så att storma borden.
Detta skedde o c k med mer eller mindre framgång för hvar o c h en.
Blygsamma naturer fingo lida hungerns kval.
I allmänhet blefvo dock de uUändska deltagarne väl försedda, ty hvar en rosett i de främmande färgerna syntes, räcktes strax en vänlig tysk hand fram för att hjälpa.
Redan kl. 10 var festen slut, o c h man gick h e m att sofva den rättfärdiges s ö m n o c h bereda sig till de k o m m a n d e dagarnes mödor, hvilka sannerligen ej blefvo få.
Tio ä tolf föredrag hvarje dag, alla eftermiddagar anslagna till be- sök i industriutställningen, i olika slags skolor o c h uppfostringsanstalter, i sjukhus, välgören- hetsinrättningar, folkkök o c h hushållsskolor m.
samt dessemellan en och annan liten sällskaplig sammankomst — se där hvad programmet bjöd på.
M e d förvånande ihärdighet höllo de flesta ut i allt detta.
Alla föredrag voro till trängsel besökta o c h intresset tycktes för hvar dag sna- rare till- än aftaga.
Också anmärkte skämtsamt de tyska tidningarna, att man efter denna dag knappast mer kan tala o m ett » svagare k ö n ».
K o m så mötets första dag i rådhusets stora festsal, hvilken r y m m e r ett par tusen personer.
På midten af ena långväggen var talarstolen rest mot en fond af b l o m m o r och grönt o c h — na- turligtvis!
— kejsar Wilhelms byst öfvervakande det hela.
Jag begriper ej, hvart man skulle gå här i Tyskland för att ej träffa på kejsarens porträtt eller byst.
Det är så gifvet s o m amen i kyrkan.
Bismarck o c h kejsaren öfver allt, både högt och lågt.
Denna hyllning är vacker o c h springer strax i ögonen på en utländing.
Nå, kejsaren satt där äfven nu o c h nedanför h o n o m i lefvande måtto stadens borgmästare o c h råd, inbjudna såsom hedersledamöter.
De, jämte de delegerade, tronade i stora fåtöljer, hvilka till- hörde rådhuset o c h s o m voro prydda m e d sta- den Berlins vapen.
Det såg mäkta präktigt ut.
Andra dödliga sutto på vanliga stolar med höga ryggstöd, o c h de allra yttersta, s o m försenat sig, fingo nöja sig m e d en ståplats mellan eller bak- o m kolonnerna.
Äfven det kring salen löpande galleriet var fullt af åhörare.
Detta oaktadt var det så tyst, att man kunnat höra en knappnål falla, när fru Morgenstern tog ordet o c h ' förkla- rade att mötets första arbetsdag ingått.
Tretton föredrag v o r o bestämda för förmidda- gen af delegerade från lika många land.
Menin- gen var, att hvarje talarinna skulle gifva en kort öfversikt af kvinnofrågans ställning i n o m det land hon representerade.
Till o c h m e d Persien o c h A r m e a i e n skulle hafva sitt ord m e d i laget.
Denna planläggning för kongressens arbete var förträffligt uttänkt o c h bildade ett godt under- lag för vidare ingående på speciella frågor un- der de följande dagarne.
Tyvärr kunna vi här knappast mer än uppräkna namnen på de ta- lande o c h antyda något af innehållet.
M e n för den, som är vidare intresserad, finnas alla mö- tets förhandlingar ordagrannt återgifna i en bok, hvilken framdeles kan rekvireras från Berlin mot erläggande af 3 mark o c h postporto.
V i skulle vilja rekommendera denna lektyr både som ett intressant studium o c h som en handbok för statistiska uppgifter från alla land.
* — — 323 Bobbie.
Skiss för Idun af Lilli.
1 Jet var en vacker, varm septemberdag.
M i d t i hetaste solskenet p å stora gräs- planen i prästgårdsträdgården låg Bobbie helt m a k l i g t utsträckt.
H a n h a d e sofvit l ä n g e o c h låg n u o c h tittade sig o m k r i n g med omorgnade ögon.
N å g r a s t e g ifrån h o n o m p å v e r a n d a t r a p - pan stod hans unga ägarinna leende o c h g l a d s o m alltid, h o n b a l a n s e r a d e p å y t t e r - s t a s p e t s e n af s i n lilla f o t, i d e t att h o n m e d en vacker, b l o d r ö d r o s e n k n o p p slog efter e n n ä r g å n g e n fluga.
E t t p a r t r a p p s t e g n e d a n f ö r h e n n e s t o d en u n g m a n, d e t v a r p a s t o r s a d j u n k t e n — e n s ä r d e l e s g o d v ä n till B o b b i e — h a n såg u p p till d e n v a c k r a, strå- l a n d e u p p e n b a r e l s e n f r a m f ö r h o n o m o c h ta- l a d e v a r m t o c h ifrigt, fast i n ä s t a n h v i s k a n - d e t o n, till h e n n e.
A l l t d e t t a f ö r e f ö l l B o b b i e t ä m l i g e n oin- tressant, m e n m a n k u n d e j u inte heller be- g ä r a f ö r m y c k e t af h o n o m, h a n v a r b a r a e n l i t e n s v a r t v a l p af f ö r e g i f v e n u l m e r d o g g - r a s, o c h d e t f a n n s så m y c k e t, så m y c k e t, s o m h a n rakt inte förstod sig på.
B o b b i e s l ö t åter i g e n s i n a s m å s ö m n i g a ö g o n f ö r att f ö r s j u n k a i sitt f ö r r a d v a l l i k a tillstånd, m e n i det s a m m a väcktes h a n h a s t i g t till m e d v e t a n d e af ett litet k l i n g a n - de, ö f v e r m o d i g t skratt, han for u p p o c h s t o d m e d ett h o p p p å alla f y r a o c h s t i r r a d e m e d ett f ö r v å n a d t u t t r y c k p å d e b å d a u n g a m ä n - niskorna på trappan.
B o b b i e s ä g a r i n n a, E s t e r, slet n u m e d ett e n d a r y c k alla b l a d e n af d e n s t a c k a r s tÖrn- rosen och kastade d e m skrattande upp i luften.
D e f ö l l o n e d i g e n s o m ett r e g n af blod, somliga stannade i hennes eget ljusa h å r o c h l å g o d ä r likt t u n g a, r ö d a d r o p p a r.
H e j, det såg lustigt ut!
B o b b i e r u s a d e f r a m m e d ett m u n t e r t s k a l l o c h l y c k a d e s efter ett k l u m p i g t h o p p att f å n g a n å g r a af d e s i s t a f a l l a n d e, r ö d a b l a - d e n i sitt u p p s p ä r r a d e g a p.
E s t e r s v ä n g d e o m p å k l a c k e n o c h för- svann g e n o m glasdörrarna, och strax därpå t r ä n g d e t o n e r n a af d e n m e s t y s t r a, u p p - s l u p p n a lilla g a l o p p a d, f r a m h v i r f l a d p å pia- n o t, u t till d e b å d a p å t r a p p a n, d e n u n g e mannen och Bobbie.
B o b b i e s v ä n s t o d stilla e n s t u n d, stel o c h blek s o m en m a r m o r s t o d, endast de m ö r k a ögonen, s o m sköto blixt på blixt, förrådde, att h a n var en l e f v a n d e varelse.
Slutli- g e n s t e g h a n n e d f ö r t r a p p a n, t r y c k t e hat- t e n n e d i p a n n a n o c h g i c k därifrån m e d h a s t i g a s t e g, å t f ö l j d af B o b b i e.
D å d e p a s - serade förbi förstugudörrarna, höll den u n g e m a n n e n p å att falla ö f v e r e n af d e m å n g a lårar o c h koffertar, s o m s t o d o d ä r.
Han g i c k i c k e i n o c h u p p p å sitt r u m, s o m B o b - bie h a d e tänkt sig, utan marscherade m e d fasta, stolta steg öfver g å r d e n o c h landsvä- gen, m e n då han k o m in i den skyddande s k o g e n, förlorade han sin strama hållning o c h saktade sina steg.
B o b b i e larfvade helt beskedligt b a k o m h o n o m, då o c h då kastan- d e e n ifrigt f o r s k a n d e b l i c k åt s i d o r n a, f ö r att m ö j l i g e n få s y n p å n å g o n e k o r r e eller h a r e eller n å g o t a n n a t trefligt.
M e n intet v i s a d e s i g d e n n a d a g f ö r att fresta B o b b i e till o l y d n a d, u t a n h a n t r a s k a d e snällt o c h undergifvet i hälarna p å sin v ä n, s o m h a n b l i f v i t l ä r d att g ö r a.
Efter en lång v a n d r i n g n å d d e d e en liten
IDUN 32 i skogstjärn m e d djupt, dystert vatten.
D e n u n g e m a n n e n s t ä l l d e sig p å e n u t s k j u t a n d e sten o c h stirrade n e d i den svarta, botten- l ö s a a f g r u u d e n.
H a n s a n s i k t e v a r fortfaran- de blekt, o c h hvarje d r a g däri tycktes stelnadt i sorg och smärta.
B o b b i e satt en lång s t u n d helt tåligt o c h b e t r a k t a d e sin v ä n o c h u p p f o s t r a r e, så m o r - rade han ett p a r g å n g e r, g ä s p a d e o c h v i f t a d e m e d s v a n s e n, allt f ö r att väcka pastorns uppmärksamhet, m e n förgäfves.
D å v a k n a d e h o s h o n o m ett s t a r k t b e g ä r efter a t t r y m m a, h a n k a s t a d e e n o r o l i g b l i c k åt s i d a n, s m e t i n u n d e r ett p a r b u s k a r, k r ö p u t p å a n d r a s i d a n o c h v a r s n a r t l å n g t ifrån sin d y s t r e f ö l j e s l a g a r e.
I n g e n h v i s s l i n g för- n a m s f ö r att k a l l a h o n o m t i l l b a k a till plik- t e n s o c h l y d n a d e n s b e s v ä r l i g a stråt.
S e g e r - g l a d r u s a d e h a n n u h i t o c h dit, j a g a d e u p p harar o c h fåglar, skällde p å ekorrarna, hoppade, skuttade o c h sprang, glad som en o d y g d i g, ostyrig hundvalp kan vara.
D å h a n l å n g t o m l ä n g e å t e r k o m till sin herre, upphettad o c h m e d h ä n g a n d e tunga, fann han denne liggande på mossan, stödd på ena armbågen och m e d blicken dröm- m a n d e r i k t a d p å d e n b j ä r t a, r ö d a k t i g a sol- g l i m t, s o m o f ö r v ä g e t t r ä n g t sig i n b l a n d d e mörka granarna.
Bobbie stack svansen mellan benen o c h k r ö p f r a m till h o n o m, v ä n t a n d e d e n a g a, s o m aldrig uteblef, d å h a n varit olydig.
Men den hand, som nu dådaren, slog icke, utan p å g å n g s m e k a n d e öfver U t o m sig af t a c k s a m h e t B o b b i e sin v ä n s h ä n d e r.
sträcktes mot miss- s t r ö k i stället g å n g hans svarta päls.
och glädje slickade N u fick d e n n e s y n p å n å g o t, s o m t y c k t e s i h ö g grad uppröra h o n o m o c h störa det n y s s å t e r v u n n a l u g n e t.
H a n b ö j d e sig f r a m o c h l ö s g j o r d e f ö r s i k t i g t från B o b b i e s hals- b a n d ett stort, b l o d r ö d t r o s e n b l a d, s o m s u t t i t i n s n ä r j d t däri, t o g d e t v a r s a m t m e l - l a n s i n a fingrar, t r y c k t e e n h ä f t i g k y s s därpå och lade det sedan mellan bladen i sin p l å n b o k.
» D e t e n d a m i n n e t, » s a d e h a n bittert, » e t t halfvissnadt, sönderrifvet törnrosblad.
» D ä r p å r e s t e h a n sig o c h g i c k t i l l b a k a till p r ä s t g å r d e n, f ö l j d af B o b b i e, s o m ä n n u fläm- t a d e efter j a k t e n s a n s t r ä n g n i n g a r.
Det var några timmar senare s a m m a dag.
B o b b i e b e f a n n s i g åter p å g r ä s p l a n e n.
H a n var m y c k e t m i s s b e l å t e n: allting var s o m förgjordt denna eftermiddag, ingen b r y d d e sig o m h o n o m.
E s t e r v a r f ö r s v u n n e n, p a s t o r n l a r m a d e, i n s t ä n g d i sitt r u m, m e d byrålå- d o r o c h koffertar, o c h till o c h m e d K u r r e, d e n lilla f e t a k n ä r a c k a n, v a r u t o m h ö r - o c h synhåll.
A n n a r s h a d e stackars B o b b i e kun- n a t skaffa sig en m u n t e r s t u n d g e n o m att reta o c h plåga b e m ä l d a argsinta kreatur, s o m inte k u n d e fördra d e n stora, o t y m p l i - g a v a l p e n m e d d e t g r o f v a skallet o c h d e hvassa tänderna.
S o m sagdt, Bobbie var ytterst missbelåten.
O m bara inte det där s t e n k u m l e t funnits där!
Det var en nagel i ögat på Bobbie, h a n h a d e allt s e d a n h a n f ö r s t k o m till präst- g å r d e n haft e n b r i n n a n d e l u s t att s p r i n g a upp bland de konstiga stenarna i kumlet o c h se efter, h v a d s o m f a n n s u n d e r d e s t o r a o r m b u n k a r n a, s o m tillika m e d d e r ö d a kras- seblommorna växte däruppe.
Det måste n a t u r l i g t v i s v a r a n å g o t a l l d e l e s s ä r s k i l d t in- t r e s s a n t, efter s o m B o b b i e t r e o l i k a g å n g e r fått m y c k e t s t r y k, d ä r f ö r att h a n f ö r s ö k t k l ä t t r a u p p o c h se efter.
1896 S e d a n h a d e h a n a l d r i g v å g a t n ä r m a sig s t e n k u m l e t, h a n h y s t e stor r e s p e k t för d e t.
Alla de r ö d a krasseblommorna, d e m hatade h a n r i k t i g t af h j ä r t a t.
sagda m e d bruten röst, saint snyftningar.
M e n sedan, plötsligt, hörs ett halfhögt rop, tolkande d e n djupaste glädje, s o m kan r y m - mas i n o m en människas bröst.
H a n t y c k t e sig alltid l ä s a ett h å n g r i n i deras eldröda ansikten.
» V i v e t a det, v i v i v e t a d e t, » h v i s k a d e d e o c h s v ä n g d e tri- u m f e r a n d e sina smala halsar.
J u s t n u d r o g en vindfläkt g e n o m trädgården o c h k o m de r ö d a b l o m m o r n a att p å s i n a l å n g a, b ö j l i g a stänglar utföra en vild dans, de körde ihop sina hufvuden, hviskade, nickade och svängde.
Bobbie uppfattade detta s o m en personlig förolämpning o c h v ä n d e förtretad r y g g e n åt h e l a s ä l l s k a p e t.
Allt det där bryr B o b b i e sig inte o m, h a n springer s o m en g a l n i n g i cirkelrunda ringar under buskar o c h öfver blomsterkul- lar, sliter o c h r u s k a r i n ä s d u k e n, m o r r a r o c h skäller o c h b ä r s i g åt j u s t s o m h v a d h a n är, e n k l u m p i g, s v a r t o c h lekfull h u n d - valp.
I d e t s a m m a fick h a n s f ö r a r g e l s e e n afledare i e n stor, h v i t fjäril, s o m s l a g i t sig n e r p å ett g r ä s s t r å h e l t n ä r a B o b b i e.
D e n n e, s o m a n s å g d e t t a v a r a v ä l n ä r g ä n g e t, l y f t e sin e n a t a s s f ö r att k r o s s a d e n p å f l u g n e g ä s t e n.
F j ä r i l e n flög u p p o c h b ö r j a d e p å ett h ö g s t s i n n ö s f ö r v i r r a n d e s ä t t hvirfla r u n d t k r i n g stackars Bobbies nos, s o m oupphörligt gäcka- d e s i s i n a tafatta f ö r s ö k att f å n g a d e t l e k f u l l a b a r n e t af luft o c h s o l.
S l u t l i g e n u p p g a f B o b b i e s t r i d e n o c h rusa- d e i n i ett b u s k a g e, föll n e d u n d e r e n sy- r e n b u s k e o c h s t r ä c k t e alla f y r a b e n e n ifrån sig, f ö r att i e n v ä l g ö r a n d e s ö m n g l ö m m a alla s i n a v e d e r v ä r d i g h e t e r.
M e n hans hvila g å n g blifva ostörd.
skulle ej heller D ä r finner h a n E s t e r l i g g a n d e p å soffan, m e n icke d e n glada, strålande uppenbarelse, h a n är v a n att se, u t a n e n E s t e r, u p p l ö s t i tårar o c h s o m m e d en hvit liten n ä s d u k söker kväfva de häftiga snyftningar, s o m skaka hennes gestalt.
B o b b i e l ä g g e r sitt s v a r t a h u f v u d intill h e n n e s b r ö s t o c h ser p å h e n n e m e d s o r g s n a ö g o n, här är n å g o t r i k t i g t g a l e t fatt, d e t känner han.
» O, B o b b i e, » utbrister h o n i en lidelse- full h v i s k n i n g, » ä l s k l i n g, d u k a n i n t e h j ä l p a m i g.
D e t kan i n g e n.
m e r än han.
o c h n u.
reser h a n!
» H o n s l o g f ö r ett ö g o n b l i c k a r m a r n a o m B o b b i e s hals och f r a m h v i s k a d e: » J a g har v a r i t så g r ä n s l ö s t elak, att h a n k a n a l d r i g förlåta m i g — aldrig.
» Hon betäckte vid dessa ord sitttårsköljda a n s i k t e m e d h ä n d e r n a, g l ö m m a n d e allt f ö r sin s o r g o c h å n g e r.
V i d d e n n a r ö r e l s e rullar n ä s d u k e n till m a r k e n, B o b b i e, s o m alltid är f ö r s p e k t a k e l, n a p p a r d e n åt s i g o c h r u s a r h u f v u d s t u p a ut ur buskaget.
H ä r v i d är h a n n ä r a att r ä n n a i k u l l sin v ä n — d e n u n g e p r ä s t e n — s o m just k o m m e r g å e n d e förbi.
D e n n e h u g g e r t a g i d e n s v a r t a t j u f v e n, f ö r att f r å n t a g a h o n o m det stulna, m e n i detta ö g o n b l i c k h ö r e s åter e n s v a g, k v ä f d s n y f t n i n g, o c h d e n u n g e m a n n e n s l ä p p e r sitt g r e p p i B o b - bies nacke.
A n d l ö s lyssnar han, närmar sig b u s k a g e t, b ö j e r u n d a n g r e n a r n a, h v i l k a slå i g e n efter h o n o m — o c h h a n är d ä r i n n e.
öra nås af l j u d e t af o r d, / romanbilagan afslulas, som våra Mathilda Eoos ' gripande klockan », hvilken, allestädes mottagits I nästa äfven värde namn fram- finna, berättelse efter nummer följetong, rärt läsarinnor hvad i dag » Helgsmåls- vi förnummit, med välförtjänt beundran.
begynner den af så en ny mindre och rik på spännande roman- alldagligt lite- intresse.
Dess blir: Guldmakaren En modern aikemistroman denna M i d t i n n e i d e t s t o r a t ä t a b u s k a g e t fin- nes en rund ö p p n i n g, där det nätt o c h j ä m n t är p l a t s f ö r e n t r ä d g å r d s s o f f a.
D e t t a är E s t e r s l u s t h u s, h o n h a r själf i n r ä t t a t d e t.
H o n tillåter i n g e n m ä n n i s k a att s ä t t a sin f o t dit, d e t är h e n n e s lilla o s t ö r d a r i k e, o c h d i t g å r h o n, d å h o n a n t i n g e n är m y c k e t g l a d eller m y c k e t l e d s e n o c h vill v a r a i r o.
M e n B o b b i e har varit därinne många, mån- g a g å n g e r, o c h d å h a n s ö r a n u n å s af ett l j u d likt e n k v ä f d s n y f t n i n g, k o m m a n d e d ä r inifrån, s m y g e r h a n s i g o c k s å d i t.
Bobbies * af Richard Det tyska originalet stämningsfulla stort Norclhausen.
bok uppseende, tygade, att äfven skall komma som underhållande Ull denna har i egendomligt hemland väckt och vi känna oss fullt öfver- vår svenska läsekrets att tilltalas af sitt dess lika lifligt gedigna egenskaper.
Ftedaktionen.
* Våra flickors skoldräkt.
G e n o m g o d h e t s f u l l t t i l l m ö t e s g å e n d e från fru G u r l i L i n d e r ä r o v i i tillfälle att r e d a n i d e t t a n u m m e r m e d d e l a ett referat af d e t f ö r e d r a g, o m e n h y g i e n i s k o c h p r a k - tisk skoldräkt för flickor, h v i l k e t fru L.
i går torsdag h ö l l å V e t e n s k a p s a k a d e m i e n s hörsal.
E f t e r att i n l e d n i n g s v i s h a y t t r a t sig o m dräktreformens utveckling i A m e r i k a o c h den svenska Dräktreformföreningens bildan- d e o c h v e r k s a m h e t, ö f v e r g i c k t a l a r i n n a n till ä m n e t för a f t o n e n s f ö r e d r a g.
Å s t a d k o m m a n d e t af e n p r a k t i s k o c h h y - g i e n i s k s k o l d r ä k t var e n a f d e första u p p - gifter d r ä k t r e f o r m f ö r e n i n g e n f ö r s ö k t e sig p å att l ö s a.
M a n g j o r d e sig d å f ö r s t r e d a för, i hvilka afseenden den vanligen brukliga be- k l ä d n a d e n för f l i c k o r i s k o l å l d e r n v a r o l ä m p - l i g o c h ur h ä l s o s y n p u n k t f ö r k a s t l i g.
Det b e f a n n s, att d e n n a d r ä k t är i h ö g g r a d ojämnt värmeförclelancle — s o m l i g a partier ö f v e r h e t t a s, u n d e r d e t a n d r a få alltför litet v ä r m e — tung o c h obekväm — exempel- v i s k a n n ä m n a s, att d e t finns h e l t s m å s k o l - f l i c k o r, s o m b ä r a p å e n u n d e r k j o l s t y n g d af ä n d a till 4 k g.
— s a m t utöfvar p å åtskil- l i g a d e l a r af k r o p p e n ett skadligt tryck.
I d e t t a s a m m a n h a n g n ä m n d e t a l a r i n n a n, att s k o l f l i c k o r o f t a b ä r a snörlif, s a m t p å v i s a d e, h v i l k e n s k a d l i g v e r k a n s n ö r l i f v e t m å s t e haf- v a p å e n i c k e fullt u t b i l d a d k r o p p o c h or-
ganer, stadda i utveckling.
Dräktreform- föreningen utarbetade alltså modeller till en beklädnad, i hvilken alla dessa brister voro af hjälpta.
Denna dräkt hade dessutom för- delen att kunna användas som gymnastik- dräkt.
Flickorna hade endast att för gym- nastik taga af klädningskjolen och byta om på fötterna.
Underkjolarna voro nämligen ersatta med ett par yllefodrade byxor af samma tyg som klädningen.
Att eleverna tillåtas gymnastisera i kjolar och tätt åtsit- tande klädningslif, trodde talarinnan cj nu- mera förekom i någon skola.
Man borde emellertid se till att göra omklädningen till gymnastik så litet tids- och kraftödande som möjligt.
Men dräktreformföreningen hade ej tagit tillräcklig hänsyn till att flickor fort växa ur sina kläder.
Den reviderade därför sina skoldräktsmodeller och vidtog ett par för- ändringar, som skulle göra underkläderna lämpliga att » växa uti ».
Lif stycket försågs med en lång, rynkad isättning öfver brö- stet; baklinningarna å byxorna gjordes myc- ket större och försågos med dragband, så att de småningom skulle kunna vidgas ut.
Mot skoldräkten i detta skick har dräkt- reformföreningen ej hört mer än en enda anmärkning, nämligen att den är försedd med för många knappar med ty åtföljande knäppning.
Dräktreformföreningen frågade sig då: » Hur skall man kunna bibehålla alla de vunna fördelarne och ändå minska plaggens antal och de många påknäppnin- garna och på så sätt göra midjan i det när- maste alldeles fri? » Det var resultatet af dessa bemödanden talarinnan nu hade att framlägga.
Underplaggen i den nya beklädnaden äro — om man undantar strumporna — endast två: en chemilett och en mellanårakt.
Che- miletten (ett plagg, motsvarande linne och byxor) är af bomull.
Den göres hög i hal- sen, vid öfver bröstet, förses med ett långt bakstycke, ungefär till knävecket, samt med dragband i klaffen och med ärmar till arm- bågen.
De flickor, som bära tröjor af ylle eller Lahmannsbomull, försedda med är- mar, behöfva ej ärmar i chemiletten; denna knäppes i så fall ihop öfver axlarna.
Mellandräkten (lifstycke och delad kjol i ett plagg) göres af ylle.
Flere sådana dräkter i olika tygsorter visades och be- skrefvos.
På sommaren användas natur- ligtvis mellandräkter af bomull.
Klädningen består af kjol, försedd med en ficka i hvar sida, och blus.
Fru Linder nämnde så några ord om foten och dess beklädnad Hon förordade långa, varma strumpor, helst olika formade för höger och vänster fot.
Detta bör na- turligtvis äfven kängorna vara; de moderna, öfverdrifvet höga kängskaften ha visat sig i flere afseenden skadliga och böra därför undvikas.
Skodonen böra beställas och ej, som det heter, köpas färdiga.
Fru L. afslutade föredraget med att ut- tala den förhoppningen, att allt flere skola inse plikten och fördelen af att ge sig själfva och sina barn en sund och ändamålsenlig beklädnad, och varnade mödrarna för att påtaga sig ansvaret att låta sina döttrar få samma dåliga vanor med afseende på klä- dedräkt, som de själfva vuxit upp uti.
Hon hoppades vidare, att sporten och undervis- ningen i hälsovårdslära skola ge reform- vännerna ett godt handtag, samt påpekade hur behofvet af en arbetsårakt för kvinnan gör sig allt mer gällande.
Det resultat m a n n u f o r d r a r af d e t k v i n n l i g a a r b e t e t är så stort o c h så v i k t i g t, att k v i n n a n, h v i l - ken verksamhetskrets m a n än m å företrä- d e s v i s h ä n v i s a h e n n e till, m å s t e h a e n d r ä k t, s o m ej h i n d r a r h e n n e i h e n n e s a r b e t e, ej f o r d r a r af h e n n e e n stor d a g l i g kraftför- b r u k n i n g o c h ej p å n å g o t sätt m e n l i g t in- verkar på hennes hälsa.
* Konsten att låta foto- grafera sig tt fotograferandet är en konst, vet hvar o c h en, men att det äfven kan vara en konst att låta fotografera sig, därom öfvertygar du dig bäst g e n o m att ta första bästa fotografialbum i han- den o c h bläddra igenom det.
Att hvar och en på sitt porträtt vill se så hygg- lig ut s o m möjligt, är j u helt naturligt; skada blott att just denna önskan så ofta för till all- deles motsatt resultat!