Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Rikets Ständer uttrycka blott derigenom den önskan, att, i de händelser, der Kongl. Maj:t ej finner åtgärden för det närvarande verkställbar och nyttig, Kongl. Maj:t ej framdeles må fästa det afseende vid dylika ansökningar (^sedan Kongl. Majit redan vidtagit åtgärder till skogarnes reglering), som deråt nu af Kongl. Majit kunde lemnäs.
Utskotten, som, i anledning af den utaf Herr Biskopen Doctor Wijkman och Herr Professoren Geijer gjorda framställning, såsom liggande utom det egentliga ämnet för Herr Gripenstedts och Friherre 3o Lag- samt Allni. Besv. o.
Oec. Utsk. Uti. N.o 4<).
Sprengtportens Motioner, ej anse si" förbundne att yttra något omdöme öfver de af Rikets Ständer vid sisla Riksdag, i afseende på hushållningen med allmänningarne beslutne åtgärder, böra dock yttra den öfvertygelse!), att de anse det vara af högsta vigt, att, der en delning befinnes nyttig, den må skyndsamt för sig gå, och att, der åter motsattsen skulle inträffa, inga hinder må ligga i vägen för vidtagande af de kraftigaste och skyndsammaste anstalter till dessa skogars ändamålsenliga vård, på ett sätt, som öfverensslämmer med Statens och interessenternes egen fördel.
Och få Utskotten så mycket hellre förblifva vid sin förut härutinnan yttrade mening, som det faller af sigsjelft, att aliade sammanträden, äfvensom förfrågningar från LandshöfdingeEmbetena, som i detta afseende redan egt rum, varit utan allt ändamål, så länge det ej varit bestämdt, hvilka äro rätte delegare i Allmänningarne:
Utskotten få sålunda tillstyrka, att de gjorda anmärkningarna må förfalla.
Stockholm den 28 Julii 1829. STOCKHOLM, P. A. Norstedt &
Utskottet d. 7 Äng. 1829.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga örn skyldighet för Landtboer, Arrendatorer, Torpare, Inhysesoch Tjenstehjon, att till Hemmansegare eller Husbonde betala sin skuld innan de från orten få afflytta.
Bonde-Ståndet ingifvet, och derifrån lill Lag-Utskottet remitteradt Memorial, har Riksdags-Fullmägtigen från Kronobergs
Län Nils Håkansson hemställt, att, som Bruksegare njuta den förmonsrätt framför Jordbrukare, att de förre tvinga sina underhafvande gäl— denärer att med arbete, om icke på annat sätt, godtgöra uppburne-förskott, men billigheten syntes påkalla likstämmighet emellan Bruksegarens och Jordegarens rättigheter i detta fall, det alltså stadgas måtte, att Landtboer, Arrendatorer, Torpare, Inhyses- och Tjenstehjon, sorn å egorne bo bih. t.R. St.
Prat. 1828 och 1829. 7 Sami., n:dra Afd. 1 äo:de H:t.
a Lag- samt Allm.
JV:o So. satte eller i lagligt forsvar hos någon Hemmansegare äro antagne, samt derunder tilläfventyrs sig åsamkat skulder, icke, utan Husbondens tillåtelse, malte få flytta från orten, innan de för beloppet redogjort.
Detta ärende, som Lag-Utskottet funnit nödigt att med Allm.
Besvärs» och Oecon.
Utskottet communicera, hafva Utskotten alltså i gemensamt öfvervägande tagit; och som, utan afseende på yrke, näringsfång eller personliga förhållanden, Lag och Laga stadgar anvisa vägen för hvarje fordringsegare att sina anspråk gällande göra; så anse Utskotten sig böra vördsamt tillstyrka, att den af Nils Håkansson sålunda gjorda hemställan, såsom föga lämplig och icke uppfyllande det dermed åsyftade ändamål, men medförande ingrepp i enskild rätt, måtte förfalla.
Stockholm den 29 Julii 1829.
Utskottet den 7 Aug\ 1829.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga om straffbestämmelser för dem, som genom fylleri och en oordent - Lag-samt Allm.
IV:o 5i. 3 lig- lefnad förorsaka, att deras hustrur och barn falla allmän fattiervård till last.
Ua ett till det Yällofl. Borgare
Ståndet ingifvet och derifrån till Lag-samt Allm.
Besvärs- och Oeconomie-Utskottens gemensamma behandling remitteradt Memorial, har Herr Eric M. Leffler, under åberopande af det bedröfliga förhållande, som icke sällan skall ega rum, i synnerhet bland de lägre arbetande classerne, att nemligen de allmänna Barmherlighets-anstalterne blifva anlitade om underhåll till hustrur och barn, hvilkas Män och Fäder, liknöjde om deras öde, förstöra sig på krogar i liderlighet, i stället för att använda sin arbets-förmåga och begagna erbjudna tillfällen för arbetsförtjenst, fästat uppmärksamhet på nödvändigheten alt för detta onda sätta en gräns, och i sådant ändamål föreslagit, att den arbetskarl, eller hvilken annan person det vara må, som, genom fylleri och ett liderligt förhållande, förorsakar, ali allmän fattigvård nödgas bidraga till dess hustrus och barns underhåll eller bekosta deras hela försörjning, mätte derigenom hafva gjort sig förfallen till spinnhus-straff, der sådant finnes,eller motsvarande häckte med tvångsarbete, första gången han tilltalas, 6 veckor, andra och tredje gången dubbelt emot den före - 4 Lag-samt Allm.
IV-o St. gående, samt att, derest Iian icke låter råtta sig, han borde, såsom en för Samhället onyttig och förlorad person, på längre tid öfverlemnas till allmän correction i de dertill inrättade anstalter.
Utskotten , hvilka i serskildt Betänkande uppgifvit de fall, då arbete å Correctionshus lämpligen ansetts höra användas, måste, i anledning af Herr Lefflers här ofvan upptagna Motion, förklara: att, ehuruväl, utan tvifvel, fylleri, slösaktighet och ett liderligt lefverne är' mera klandervärdt hos den, som har hustru och barn att försörja, men bringar dem i elände, än hos den, som icke är genom sådana förbindelser fästad vid andra personer, kan likväl, efter Utskottens omdöme, inför yttre rätt någon serskild straffbestämmelse, utöfver den i allmänhet stadgade, härföre ej ega tillämplighet; och Utskotten hemställa alltså, att Herr Lejflers Motion må förfalla.
En Ledamots reservation i ämnet bifogas.
Stockholm den 2g Julii 1829.
Reservation af Herr Leffler:
Då, genom en ringa pluralitet, de Högloft.
Utskotten antagit Be - Bil. t. Bag- s. Allni. Besv. o. Oec. TJtsk.
TJtl.N-o Sr. 5 redningens förslag lill Betänkande af innehåll, att den af mig väckta Motionen måtte, på anförda skäl, få förfalla, nödsakas jag deremot mig reservera.
Jag kan icke finna dessa skäl vara af den vigt, att de bordt till ett sådant förslag föranleda.
Jag liar uti sista rummet föreslagit allmänt corrections-straff för den, sorn, efter 3:ne gånger förut undergånget sådant lindrigare straff, likväl fortfar uti sitt lastbara förhållande.
Om en person af denna egenskap icke kan anses vara behörig till allmän correction, förstår jag i sanning icke, hvem som då är det.
Jag har emedlertid förmodat, att desto svårare straff, i, rättan tid använde, skulle, genom lemnadt tillfälle lill varning, snarare minska än öka det stora antalet af dem, sorn inmanas å Central - Correctionsanstalterne.
Betänkandet förkastar Motionen derföre, att det icke skall vara med yttre rätt förenligt alt stadga den af mig föreslagna skillnad i straff.
Utskotten hafva dock erkänt principens vigtighet, den nemligen, alt en större brottslighet verkligen eger rum hos den person, som med sin liderlighet skadar äfven andra, än hos den, som dermed endast skadar sig sjelf.
Under ett sådant förutsättande, kan jag icke förstå annat, än alt Ilöglofl.
Utskotten haft anledning nog att tillstjnka antagandet af mitt förslag, eller att sjelfve föreslå nå - 6 Bil. t. Lag- s. Allm. Besv.o. Oec. Ulsk.
Uti. N.o Si. got bättre, ledande till ändamålets vinnande, helst det lärer vara med all sund lagprincip öfverensstämmande, att straff bör rättas efter brott och den skada, det sena» re förorsakar.
Man beböfver i sanning icke hafva mycket deltagit i behandling af allmänna ärenden, för att inse behofvet af, att en gräns sättes för det onda jag omtalat.
Exempel gifvas på sådana Män och Fader, de der med en dryg förtjenst använda största delen deraf på krogar och Jemna blott en ringa del till hustrun för inköp af alla, ofta en talrik familles behof.
Då ett sådant förhållande icke längre bör kunna fördragas, i anseende till medlens otillräcklighet folden beklagansvärda hustrun och barnen, få de understundom uppbära utbrotten af den berusade mannens vrede genom bugg och slag, ända till lyten.
Följden af alltsammans blifver den, att innan denne olycklige ännu hinner att genom sin oordentliga lefnad förkorta sitt lif och lemna samhället en enka med en tråss faderlösa, i nöd och elände, allmän fattigvård nödgas antaga sig den arma modren och barnen, på det de icke alldeles skola förgås.
Nu frågar jag: hvilka åtgärder kan man efter närvarande författningar vidtaga för alt hejda denne vanartige ?
Slå honom i plikt, — Bil. t.
N.o5i. 7 clet är att göra det onda ännu värre; ty vanligen är det dea olyckliga hustrun, som får betala densamma, om hon icke vill se resten af sina smulor inom huset förskingrade.
Det vore bättre, att plikt i thy fall icke egde rum, utan i det ställe lämpliga kropps-straff inom hus; visserligen hade jag haft skäl att fästa mig vid det mera straffvärdiga uti förhållandet mot maka och harn, men detta hade förutsatt nödvändigheten att intränga i helgden af den husliga kretsen, den Lagstiftningen i möjligaste måtto hör skydda, emedan högre hevekelsegrunder till rättelse deri, till en början, höra användas.
Jag har likväl hoppats, att ändamålet, äfven i denna del, betydligen skulle vinnas till rättelse, om mannen icke onäpst kunde genom sin liderlighet ådraga Samhället kostnader för dess anhörigas underhåll, och jag har derföre fästat uppmärksamhet vid ämnet.
Sådana kostnader föranleda de beständigt ökade hehofven och högre, bidrag till fattigvårds- och corrections-anstalternes underhåll, hvilka förr blott till en ringa del varit kända.
Örn man besinnar, att mången arbetsam och idog medborgare, som tilläfventyrs sjelf har en talrik famille att försörja, med mycket bekymmer och möda utgör sina contributioner och derjemte äfven måste lägga sin del till vidmagthållandet af förutnämnde anstalter; så blif - 8 Bil. t La"- s. Allm.
Si. ver det för honom dubbelt tungt, att liderligheten ostraffad skall öka dessa bekymmer, i den mon de växande behofven af allmänt understöd fordra större uppoffringar.
Det är allt för möjligt, att något bättre förslag, än det jag afgifvit, kan uppgöras till de nödiga gradationerne af straff, och jag är öfvertygad om, att för Höglofl.
Lag-Utskottet faller det sig lätt att sådant uppgöra, hvarföre jag ödmjukt och vördsamt föreslår, att Rikets Höglofl.
Ständer täckas för sådant ändamåls vinnande återremittera Betänkandet till Höglofl. Lag-Utskottet.
Skulle åter mot förmodan Betänkandet gillas, är jag, för min del, tillfreds dermed att inför Rikets församlade
Ständer hafva uttalat min öfvertygelse Öfver ett förhållande, hvilket, ohejdadt i sin fart, skall påskynda de beklagansvärda följderne af det olyckliga öfverhand tagande fylleriet inom Fäderneslandet.
Slals-Utskoltets Memorial, N:o 213.
11 till midfastan 1830, enär det icke vöre möjligt, att ny utarrendering af bostället hunne i laga ordning anställas så tidigt, att detsamma kunde utaf en blifvande arrendator emottagas redan den 14 Mars nästkommande år.
Borgare-ståndet har deremot, med ogillande af det ifrågavarande utlåtandet i dess tillstyrkande del, fattat beslut, i enlighet med herr Norins förenämnda reservation.
1 betraktande af de omständigheter, hvilka legat till grund för Utskottets, uti betänkandet N:o 171 gjorda, hemställan rörande denna fråga, samt med afseende jemväl derå, att 2:ne Riksstånd gillat detta betänkande, finner Utskottet sig böra detsamma vidblifva.
Stockholm den 16'Juni 1848.
Af herr Sillén, som åberopade herr Norins vid utlåtandet N:o 171 fogade reservation, med den förändring, att tidpunkten för arrende-kontraktets eventuella upphörande borde bestämmas till midfastan år 1830 i stället för år 1849.
Ank. till Exp. Utsk. den 16 Juni, kl. 2 e m.
Utlåtande i anledning af vackt motion om förlängning af betalningstiden för ett, i anseende till hagelskada, meddeladt undsättning slån.
(Rys. Afd.)
Sedan Statsutskottet, i sitt under N:o 102 afgifna utlåtande, angående de vid innevarande riksdag väckte frågor om eftergift af betalnings-skyldigheten för de undsättningslån, som under sednaste åren blifvit meddelade, afstyrkt en af riksdagsfullmäktigen Petter Gabrielsson från Kronobergs län gjord framställning om afskrifnings beviljande för det, i anseende till en under 1846 års sommar liden hagelskada, Pjetteruds, Hamneda och Nöttja församlingar i Sunnerbo härad af nämnde län tillerkände låneunderstöd af 3,000 r:dr, och detta utlåtande blifvit af Rikets Ständer bifallet; så har samma motionär, uti en, under åberopande af riksdagsordningens 36 §, väckt samt till Statsutskottet jemväl remitterad ny motion, hemställt, 12 Stals-Ulskoltels Memorial, N:o 215. att llikets Ständer, med behjertande af låntagarnes nödställda belägenhet, måtte bevilja den förlängning af betalnings-skyldigheten för besagda låneunderstöd, att halfva beloppet deraf finge återgäldas vid 1830 och andra hälften vid 1831 års kronouppbördsstämmor.
Enligt hvad Utskottet, på grund af serskildt emottagne handlingar, redan i förrberörde utlåtande upplyst, blef den förlust, en mängd jordegare inom nämnde 3:ne socknar genom hagelskadan lidit, vid anställda undersökningar, uppskattad till 374 tunnor 33 kappar spanmål, hvars värde dervid beräknades till 7,814 r:dr 2 sk. riksgälds, utvisande dessa handlingar tillika, att vid ifrågavarande undsättningslåns beviljande stadgades, att detsamma vid uppbördsstämrnorna för 1847 och 1848 års kronoutskylder borde återbetalas.
Jemte de skäl, som uti här ofvan åberopade utlåtande i allmänhet anfördes mot eftergift af betalnings-skyldigheten för deruti uppräknade undsättningsskulder, erinrade
Utskottet serskildt i afseende på afskrifvandet af det lån, hvarom nu är fråga, att den å hvardera af de härmed understödda socknarne belöpande låneandel allenast utgjorde en mindre summa, samt alt ansvarigheten för densammas återgäldandande ålåge menigheten inom hvarje socken och således ej blott den del deraf, som genom hagelskadan blifvit lidande.
Då hufvudsakligen samma skäl, som förekomma emot den förut sökta befrielsen från återbetalningen af meranämnda lån, äfven äro gällande i fråga om den nu föreslagna lindringen i derför stadgade betalningsvilkor; och då Utskottet icke anser det, till stöd för framställningen härom, uppgifna förhållande utgöra en giltig anledning för Rikets Ständer att frånträda de genom bifallandet af ofvanberörda utlåtande godkände och uttalade grundsatser; så ock med derjemte fästadt afseende å de anspråk på enahanda förmån, som beviljandet af anstånd med liqviderandet af detta undsättningslån otvifvelaktigt skulle framkalla från innehafvarne af andra likartade lån, hemställer Utskottet, att den i Petter Gabrielssons förnyade motion föreslagna förlängning af betalningsterminerna för det deruti omförmälda låneunderstöd icke må af Rikets Ständer medgifvas.
STOCKHOLM, tryckt iios ioh. beckman, 1848. Stats-Utfkottets Utlåtande, N:o 214, 1 J\i 214 i Ank. lill Exp.-CJtsk. den 21 Juni, kl. 3 e. m.
Utlåtande> i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition> angående åtgärder för behof vandes undsättning i missväxtår.
Genom en till Rikets nu församlade Ständer, under den 2 December nästlidet år aflåten, och i lista Samlingen at' Bihanget till Riks-ståndens protokoll, under N:o 22, införd proposition, hvilken Ridderskapet och Adeln remitterat till Stats- och Bevillnings-utskotten samt de öfrige Riks-stånden blott till förstnämnde Utskott, har Kongl Maj:t läckts underrätta Rikets Ständer om de serskilda åtgärder, som genom sednaste årens missväxter och ofördelaktiga skördar varit från styrelsens sida påkailade; hvarjemte Kongl. Majit i nåder framställt de förslag, som Kongl. Majit, med hemtad ledning af erfarenheten, och efter noggrant öfvervägande af härmed gemenskap egande frågor, funnit lämpligt hänskjuta till den på Rikets Ständer ankommande pröfning.
Utaf de i denna proposition meddelade upplysningar och gjorda framställningar, har Stats-utskottet ansett sig böra här anföra följande:
Sedan, efter 1844 års knappa och i allmänhet illa bergade gröda, behofven blifvit någorlunda fyllda med de från 1843 och föregångne år befintliga tillgångar, visade sig, då skörden år 1845 inom flere af de bördigare länen utföll ännu svagare, en brist, för hvars afhjelpande statens mellankomst blef oundviklig Kongl. Maj-t fann
Sig fördenskull föranlåten att utaf de till undsättningar afsedda medel under hösten sistberörde år samt vintern och våren 1846 disponera ett belopp af 1,140,616 r;dr 32 sk., häruti inberäknad en till Öfverståthållarens disposition för utlåning åt handlande anordnade summa af 55,000 ridr.
Utom dessa allmänna bidrag, erhöllo nödställde betydliga understöd af den enskilda välgörenheten; och blefvo inom de af missväxten hemsökla länen serskilda undsättnings-kommitteér bildade; hvarförutan, till fördelning af de i orterna och inom hufvudstaden hopsamlade gåfvomedel, förordnades en allmän och gemensam undliih. till fl. St.
Prot. 184 7 ^ 1848, 4 Sami. 1 Afd.2 Band. 19 Haft. 1 2 Stats-VtskotteU Utlåtande, N:o 2] 4. sättnings-kommitté, till hvars disposition inflöto i kontant 142,790 rd:r 40 sk. 11 rst. och uti spanmål 1948 tunnor 25 kappar.
Med hänsigt till den ringa skörden af potatis, både inom och utom riket, samt det stegrade priset å denna nödvändighetsvara, utfärdade Kongl. Maj:t under den 13 Oktober 1845 ett förbud mot utförseln häraf under tiden mellan derpå följande månads början och slutet af September 1846.
Som sistnämnde eller 1846 års skörd af korn, vårråg, blandsäd och batia i allmänhet blef ytterst knapp, så uppstod jemväl efter denna skörd spamnålsbrist i de mångå orter, der nämnde sädesslag hufvudsakligen odlades, och den förlägenhet, som härigenom uppkom, ökades ytterligare till följd af saknade behållningar från dej förra åren samt den sjukdom, hvilken angrep potatesväxten och gjorde en stor del af detta allmogens, jemte de fattigare klassernas, väsentliga födoämne odugligt.
Till Kongl. Maj:t inkommo derföre från Dess befallningshafvande anmälanden om behofvet af undsättning utaf allmänna medel för de nödställde invånarne inom flera län, och då den genom afbetalningar å undsättningarne efter nästföregångna årets skörd influtna föga beLydliga summa, jemte samma års tullintrad för inkommen utländsk spanmål, icke motsvarade behofven, nödsakades Kongl.
Majit lyfta 350,000 r:dr utaf mindre krediti vet.
Härigenom kunde, efter den år 1846 inträffade ofördelagtiga skörd, för åtskilliga län anvisas ett sammanräknadt belopp af 416,770 rd:r 8 sk.; hvadan de, i anseende till meranämnde 2:ne års felslagna skördar, anordnade allmänna undsättningsmedel utgjorde tillsammans 1,557,386 rd:r 40 sk.
Den från Sverige tiil andra länder utförda spannmål uppgick år 1844 till 302,672 tunnor ” 1845 — 343,804 ” " 1846 — 205.576 ” eller tillsammans till 852,232 Deremot blefvo följande qvantiteter spanmål från utrikes orter införda, nemligen år 1844 till 25,068 tunnor ” 1845 — 56118 ” ” 1846 — 106,388 ” 187,574 ” Spanmåls-utförseln under dessa 3:ne år öfversteg således införseln med 664,658 Till följd af den inom flera af Europas bördigaste och folkrikaste länder år 1846 in - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 214. 3 träffade missväxt å både säd och potates, uppdrefvos derefter spanmåls-priserne å utländska marknader allt mer och mer; af hvilken anledning spanmålsutförseln under våren och början af sommaren 1847med stigande ifver fortsattes, så att under denna tid exporterades 423,293 tunnor.
Genom nyssnämnde export uppkom brist äfven inom de delar af riket, der skörden i allmänhet visat sig fördelaktig och hvarifrån de af missväxt hemsökte ortprna eljest kunnat påräkna fyllnad i sina behof.
Vid sådant förhållande och med afseende å inkomna underdåniga framställningar angående tillståndet å många ställen samt i betraktande af den ökade liflighet, hvarmed tillruslningarne för spanmåls-utskeppningen, vid sjöfartens Öppnande, fortgingo, och den oerhörda höjd de nästan dagligen stigande priserna uppnått, fann Kongl.
Maj:t, till förebyggande af den hungersnöd, dermed landet hotades, icke någon annan utväg, än att genom utfärdade kungörelser, dels förbjuda utförsel af spanmål, potates och bröd, dels medgifva afgiftsfri införsel af spannmål, fastän dessa, af nödvändigheten sålunda påkallade, beslut visserligen innefattade en tillfällig afvikelse från den antagna grundsatsen, alt de för en viss tiderymd fastställda bestämmelser i afseende på in- och utförsel af spanmål borde för handelns betryggande och uppmuntrande bibehållas.
Majit önskade likväl, att denna grundsats, såsom både rättsenlig och ur statsekonomisk synpunkt gagnelig, måtte för framtiden kunna upprätthållas; men såsom oeftergiflig! vilkor lör ett sådant författningarnes orubbliga bestånd och den enskilda spekulationens häraf beroende säkerhet, måste Kongl. Majit förutsätta, att, genom fullt tillräckliga medels anvisande, tillgångar blefvo af Rikets Ständer beredda för undsättnings-anstalter, hvilka voro tillfyllestgörande för behofven och kunde på ett lämpligare och ändamålsenligare sätt än hittills ordnas.
Undsättningen efter felslagna skördar borde nemligen vara sådan, att, å ena sidan, de behöfvande dermed erhöllo verklig hjelp och, å den andra, staten ej äfventyrade att förlora hvad som i låneväg utlemnades.
Med peuninge-undsättuingar voro emedlertid följande olägenheter förenade, nemligen: l:o verkställandet af dermed afsedda spanmålsuppköp, först efter det missväxten inträffat och då priserna redan voro höga, medförde dessa prisers ytterligare stegring; 2:o återbetalningen vore alltför betungande, helst härtill, efter sädesprisernas fall, måste användas en större qvantitet af jordbrukets produkter, än genom lånet kunnat bekommas; och 3:o de kontan - 4 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 314. ta medlen kunde af undsältningstagärne lätteligen begagnas för andra eller mindre angelägna behof, än deni, hvartill desamma varit afsedda.
Dessa olägenheter undvekos åter, i fall undsättningen företrädesvis lemnades in natura, för hvilket ändamål Kongl.
Majit alltså ansåg staten böra ega ett resei vlager af spanmål, som i nödens stund kunde anlitas.
Nyssnämnd* lagers serskilda bestämmelse, sältet för dess bildande och de noggrannt utstakade gränsorna för dess användande borde dock undanrödja all farhåga, att detsamma skulle komma att lända den enskilda spanmålshaudelu till förfång.
Den för reservlagrets fyllande erforderliga upphandling borde företrädesvis verkställas genom offentlig auktion å sådane tider och ortei,alt billiga priser kunde påräknas och borde försäljning eller utleverering derifrån endast ske för behöfvandes undsättning och emot de för året gällande markegångspriser.
Helst borde undsättningarne ullemnas länsvis, sedan Kongl. Majlis befallningshafvande, angående verkliga behofvel och sättet för understödens meddelande, hört socknenämnderna eller med deras ombud öfverlast; dock borde det vara Kongl. Majit obetaget att härom anuorlunda förordna, då omständigheterna sådant påkallade.
Reservlagret borde till största delen beslå af riad eller torkad säd, för att, utan äfventyr af försämring eller skada, kunna under en längre lid magasineras och jemväl sjöledes transporteras; hvadan tovkinrättningar borde vid uågra af de större kionomagasinerna anläggas samt härtill få användas reservalionerne å 7:de hufvndtilelns anslag för dessa magasiner.
Vid de tillfällen, då försäljning eller utleverering lill undsättningstagare under flera efter hvarandra följande goda år icke ifrågakomme, kunde omsättning af reservlagret beredas genom tillhandahållandet al spaumål för värfvade armeens och flottans samt fångarnes behof, öfversligande detta behof 30,000 tunnor årligen, hvarföre någon serskild upphandling i sådant fall icke behöfde verkställas.
Genom ett efter nu uppgifna grunder bildadt och föi valladt, staten tillhörigt, leservlager, skulle trygghet vinnas mot de vådor och brytningar, som felslagna skördar kunde åstadkomma; och skulle härigenom dessutom ett annat för det allmänna vigtigt ändamål kunna ernås, nemligen samlandet af en icke obetydlig och i behofvels stund användbar tillgång för möjligen inträffande krigsrustningar.
På det att omförmäldla reservlager skulle någorlunda motsvara ändamålet, ansåg Kongl.
Majit detsamma bora bestå al minst 100,000 tunnor råg och korn, upplagde i sådane kronans magasiner, hvarifrån sjötransport vore lättast verkställbar; och borde delta lager ställas under Kongl Majit® Stals-Utslcottets Utlåtande, N:o 214. 5 disposition samt erforderliga spanmålsqvantiteter, uppå vederbörandes underdåniga anmälanden om för handen varande behof, kunna derifrån anvisas.