Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hammarsmeds-ordning, fälldes att böta fyradubbla såraböter, 120 daler silfvermynt med 4» R:dr Banco, eller, i brist deraf, straffas med 28 dagars fängelse vid vatten och bröd, samt dessutom ersätta Schager för sveda och värk, läkarelön, tidspillan jemte åbragt rättegångskostnad, med 56 R:dr Banco; alltså och emedan Bergs-Tings-Rätlen icke allenast genom berörde, ander Rättegången vidtagna åtgärder åsidosatt b vad i 11 Cap. 10 § Rättegångs-balken stadgas, atti Brottmål den, som käres till, men ej, å Rättens bud, till svarskommer, må, genom Kronans eller Rättens Betjente, till Rätten hemtas, och hvaraf följer, såväl att den tilltalade skall öfver den honom gjorda angifvelsen personligen sig förklara, som att vittnesförhör derutinnan, i hans frånvaro, ej lagligen kan ega rum, som ock å ena sidan, genom ett origtigt användande af 34 Cap. 1 § Missgerningsbalken, hvilket lagrum, enär lyte ej blifvit Inspectoren Schager tillfogadt, uti förenämnde mål ej varit tillämpligt, vållat, alt Maxe, i brist af tillgång till de honom ådömde böter, kommit att undergå en vida svårare bestraffning, än den, hvarmed han, i enlighet med 35 Cap. 1 § och i5 Cap. 6 §.
Missgerningsbalken, rätteligen bort sin förbrytelse, om han dertill varit saker, umgälla, men å andra sidan, med förbigående af 9 § i sist åberopade Capitel, befriat
Maxe från den offentliga afbön, han i målet bort aflägga: ty och då emot Bergs-Tings-Rätlens Ordförande, hvilka för omförmälda olagliga åtgärder äro ansvarige, anledning icke förekommit att hafva desamma annorledes än af förhastande och orätt fattadt förstånd vidtagit, pröfvade Kongl. Hof-Rätten, i förmåga af 1 Cap. 12 § Rättegångs-Balken, rättvist, det skulle Secreteraren Palm och Geschwornern Geisler böta, den förre 100 Daler Silfvermynt, med 33 R:dr 16 sk. och den senare 5o Daler Silfvermynt, med 16 R*:dr 3a sk.
Banco; men, enär Mäster-Svennen Maxe, sora låtit Bergs-Tings-Rättens Utslag emotsig vinna laga kraft, icke väckt påstående om ersättning för det lidande honom derigenom öfyergått, ansåg Kongl. Hof-Rätten något yttrande deromej ega rum. / 20 R.
St. Jast.-Omb. Emb.-Bcr. d. 15 Januarii 1834•
I skrifvelse till Consistorium i Wisby af den i3 November 182g, har jag tillkännagifvit, att, i sammanhang med en vid Gothlands södra Härads-Rätt hållen och till Kongl.
Majrts och Rikets Svea Hof-Rätts pröfning insänd ransakning, angående aflidne Båtsmannen Jacob Alfwedes Enka Elisabelh Catharina Mentzer, hvilken af Härads-Rätten till ansvar fälld för vållande till 2:ne hennes minderåriga barns den 3;dje Junii 1829 timade död, är vorden af Kongl.
Hof-Rätten från ansvar frikänd, min uppmärksamhet blifvit fästad dervid, att, uti ett af Kyrkoherden i Eskelems Församling, Magister Mathias Köhler, den a3 Junii 1829, angående Enkan Alfwede meddeladt, under ransakningen vid Härads-Rätten dit ingifvet betyg, som först innehåller, det något emot bemälde Enkas lefverne ej blifvit Kyrkoherden på oflicielt sätt meddeladt, Kyrkoherden sedermera låtit inflyta, att Enkan Alfwede ofta saknat det lugna och ordningsfulla, som Sanna och rediga begrepp i Christendomens heliga sanningar förmå åstadkomma, och att anledningarne till delta yttrande vore, att hon under sin mans sista sjukdom varit nog kall för hans lidande, så att hon öfvergifvit hemmet, lemnat sin med döden kämpande man och deras 2.*ne barn i fremmande vård, och ej återkommit förr än omkring 8 dagar efter mannens död, samt att hennes barn troligen saknat i hennes hjerta det öma, som mödrar för dem vanligen hysa, emedan hon icke på annat sätt vårdat sig om dem, än att de blifvit instängde i rum, der eld funnits, och deraf de omkommit; och att, då genom ransakningen i målet vore ulredt, att Enkan Alfwede, under minnens sjukdom, med all möjlig ömhet skött och bemött honom, och ej annorlunda begifvit sig bort, än då hans helsa syntes förbätttad, samt, i följd af mannens tillsägelse att, genom försäljning af hennes tillverkade handarbeten, skaffa man och barn uppehälle, hvarunder Alfwede aflidit 3:ne dagar före hennes återkomst, samt Kongl. Hof-Rätten, genom dess Utslag, frikännt Enkan från angifvelsen att hafva vållat barnens död, och i betyget följaktligen 2.'ne tillmälen af svårare beskaffenhet blifvit henne gjorda, som befunnits ogrundade, jag ansett mig böra, till en början, lill Consistorium öfverlemna att, för hvad emot Köhler i berörde afseende förekommit, med honom vidtaga sådana åtgärder, som å C011- sistorii embetspligt och myndighet ankomma; och som Consistorium, efter infordran af Härads-Rättens ransaknings-protocoll samt 2:ne serskilda förklaringar från Kyrkoherden Köhler, till svar å min skrifvelse tillkännagifvit, att, då Köhler i sina förklaringar påstått det utfärdade betyget vara »ned sanning och dess Presl-embeles pligt instämmande och R.
St. fust.~Omb. Emb.-Ber. d. /5 Januarii iS34• 21 derjemte yrkat en ytterligare noggrann profning af målet, Consistorium ej kunnat finna Köhler till något tjenstefel förfallen, innan till äfventyrs närmare utredt blifvit, ora och i hvad mon betyget finnes i någon, del från sanningen afvikande; så har jag, uti en till Kongl.
Hof-Rätten den 28 Maji i83o ingifven skrift, anmält detta förhållande, samt på anförde grunder hemställt, det ärendet måtte varda till Consistorium återförvisadt, med föreläggande för Consistorium, alt, utan hinder af dess förra utlåtande, och utan föregående utredning, vidtaga den åtgärd, som. jag i min skrifvelse begärt; hvarefter Kongl. Hof-Rätten, sedan Consistorii yttrande samt Kölders förklaring blifvit infordrade, medelst beslut af den 23 December i83o förklarat, att då Consistorium, i anledning af min först omformälde skrifvelse, bort, efter Kölders hörande, meddela ordentligt Utslag, och icke, på sätt som skett, allenast uti bref till mig utlåtande i ämnet meddela, Consistorium egde att, utan hinder af dess förra åtgärd, Utslag i laga ordning utfärda och deraf lemna mig behörig del; till följd hvaraf Consistorium, genom Utslag den 1 Junii 3 831 sig yttrat, att när Köhler, uti flera honom affordrade förklaringar påstått, att uti ifrågavarande Prestbetyg icke något blifvit infördt, emot sanning och rätta förhållandet stridande, och derjemte underkastat sig allt det ansvar, som lagligen kunde följa, i händelse det befunnes annorlunda vid derom serskildt anställande behörig undersökning, den Köhler ock påfordrat, och hvilken undersökning Consistorium, för sin del ej ansåge i någon måtto oförenlig med Kongl.
IIof-Rätlens gifna utslag i hufvudsaken, som anginge Enkan Alfwedes mer eller mindre vållande till hennes 2:ne barns innebiännande, funne Consistorium, att, så länge sådan undersökning ieke skett, och Köhler följaktligen då ännu icke vore att anses såsom lagligen förvunnen att i -Preslbetyget hafva gjort Enkan Allwede ogrundade angifvelser, något ansvar ej kunde Kyrkoherden Köhler i detta mål åläggas.
Sedan jag, efter erhållen del af delta Utslag, remitterat detsamma till Ad vocal-Fiscals-Embetet i Kongl. Svea Hof-Rätt, med anmodan att ändring deri söka, och nuvarande Assessoren Hr C. F. Ungberg, å Advocat-Fiseals-Embetels vägnar, deröfver anfört besvär, öfver hvilka Kyrkoherden Köhler sig förklarat; sa har högbemälde Kongl. Hof-Rätt, genom Utslag under den ig Junii i832, sig sålunda utlåtit; att alldenstund i afseende på de bevis, hvilka det åligger Presterskapet att meddela, angående för brott tilltalade personer, Kongl.
Förordningen af den 11 Julii 1753 förmår, att samma bevis böra upptaga intygande om den R.
St. Just.-Omb. Emb.-Ber. d. i5 Januarii 1834• tilltalades kunskap i Christendomen, samt huru hans lefverne och förhållande varit, och för att i sistnämnde ämne lemna preslerskapet tillförlitlig kännedom, vidare är vordet, genom Kongl. Kungörelsen den 27 Augusti *823, påbudet, att förteckningar öfver dem, som blifvit för grofva brott dömde böra meddelas presterskapet i de församlingar, der de sakfällde hafva deras hemvist, hvarefter det åligger presterskapet att hålla och förvara noggranna anteckningar öfver de underrättelser, som till dem blifvit, i följd af högstberörde Kongl.
Kungörelse, aflemnade, af hvilka serskilda stadganden följer, alt dylika prestbevis, såsom ämnade att hos Domstol i förekommande brottmål uppvisas och begagnas, böra, i hvad de röra intygandet om den angifnes frejd och förhållande i samhället, inrättas i enlighet med de tillförlitliga upplysningar som i ofvanherörde hänseende kommit presterskapet tillhanda; fördenskull och som det vitsord, hvilket dylika betyg lagligen bör tillkomma, äfventyrades, om deruti skulle upptagas lösa rykten och deraf härledda slutsattser öfver tilltalade personers enskilda lefverne samt lynne och sinnelag; hvaremot de vittnesbörd härom, hvilka, på grund af prestmans befattning och förhållande till sina sockneboer, kunna för tillbörliga anses, böra, enligt 19 Cap. 22 §. af 1686 års Kyrkolag, med försigtighet afgifvas, så all icke den, hvilken betyget rörer, må ega skäl till klagan, att han derigenom blifvit lill heder och anseende skadad eller förnärmad; alltså och emedan, hvad förevarande mål angår, Kyrkoherden Köhler uti sitt om Enkan Alfwede meddelade betyg, ehuru, efter hvad detsamma innehåller, emot Enkan Alfwedes lefverne icke något på officielt sätt blifvit Kyrkoherden meddeladt, likväl, såsom ofvanberördt är, inlåtit sig i omdömen och slutsattser, de der, jemte det de varit för betygets ändamål främmande och obehöriga, ej heller blifvit genom den i målet hållna ransakning styrkte och bekräftade, utan snarare derigenom äro vordne vederlagde; ty fann Kongl.
Ilof-ltalten, som, vid sådant förhållande, icke kunde lill Kyrkoherden Kölders yrkande om undersökning för ådagaläggande af betygets sannfärdighet lemna bifall, skäligt, med ändring af Consislorii öfverklagade beslut, förklara, det Kyrkoherden Köhler, vid utfärdande af ifrågavarande betyg, orätt förfarit, samt att han borde derom inför Consistorium erhålla tjenlig föreställning.
Enligt min uppgift i Embets-berättelsen för år i83o, hade, i anledning af gjorde anmärkningar vid Registraturet, eller Concepts-Resolutionsboken i Örebro Läns Lands-Cancellie, att deruti saknades ej allenast de R.
St. Jusl.-Ornb. Emi.-Ber. cl. jS Januarii i83jf. ss Utslag, som blifvit utfärdade i alla erkända skuldfordringsmål, utan ock anteckning om tid och sätt för hvarje sådant måls afgörande; att i utsökningsärenden den förklarande parten måst lösa Utslag, ej endast då sökandes påstående blifvit ogilladt och han förpligtad att lagsökningskostnaden ersätta, utan ock i de flere fall, då betalningsskyldighet är vorden förklaranden ålagd, eller målet, såsom tvistigt, till domstol förvisadt; att tillförena utlösta handlingar, såsom Harads-Rätters och Konungens Befallningshafvandes egna Utslag, blifvit, då nytt beslut derpå är vordet grundadt, afskrifna och utgående expeditionerna bifogade samt parter med deras lösen ånyb besvärade; att, såsom det velat synas, Actor publicus måst uti police-mål för Utslag erlägga lösen, den der några gånger äfven blifvit den anklagade påförd; och att af ett utfärdadt Utslag i enskiftes mål, som blifvit till egodelnings-rält förvisadt, 6 serskilda exemplar varit expedierade att af vederbörande lösas, jag, uti en lill Ad vocat-Fiscals-Embetet i Kongl. Majrts och Rikets Svea Hof-Rätt den 24 November 1829 aflåten skrifvelse, anmodat Ad vocat-Fiscals-Embetet att emot Konungens Befallningshafvande i Örebro Län, Herr Landshöfdingen, Hofmarskalken, General-Majoren, CapitaineLieutenanten vid Kongl. Lif-Drabant-Corpsen, Ståthållaren på Örebro Slott, Commendeuren med Stora Korset af Kongl. Maj:ts Svärds Orden, Riddaren af Kongl. Maj:ts Svärds Orden med Stora Korset, 2:dra Classen, Commendeuren af S:t Johannis af Jerusalem Orden och af Storhertigliga Badenska Orden Fidelitas, Grefve Nils Gyldenstolpe samt Lands-Secreteraren i herörde Län, Häradshöfdingen Albert Nyberg anställa den talan, hvartill de anmärkte olagligheternas beskaffenhet kunde, på de af mig uppgifna skäl och grunder, föranleda, och sedan Herr Advocat-Fiscalen C. H.
Pfiffer, uppå hvars begäran högbemälde Kongl. Hof-Rätt infordrat Konungens Befallningshafvandes förklaring öfver mina ofvan omförmälda anmärkningar, efter erhållen del af den inkomna förklaringen, uti afgifvet memorial den 23 Junii 183r påstått, att då, efter hvad upplyst vore, sådana felaktigheter vid expeditionssättet i Örebro Lands-Cancellie begås, som jag anmärkt, men af hvilka felaktigheter endast underlåtenheten, att hålla vederbörligt Registratur, eller ordentlig Dombok, vore, enligt Advocat-Fiscalens tanka, förtjent af ansvar, det måtte, för denna underlåtenhet, Konungens Befallningshafvande, i anledning af 1 Gap. 12 §.
Rättegångs-Balken böta 16 R:dr 32 sk.; hvarjemte Advocat-Fiscalen anhållit,, att, till förekommande för framtiden af ej allenast nyssnämnde lagstridiga förfarande, utan ock fortsättningen af de till tunga för vederbörande parter begagnade utvägar, att obehörigen föröka sportlarne vid bemälde Cancellie, Kongl. JIof-Rätten ville 24 R.
St. Just.-Omb. Emi.-Ber. d. ?5 Jann ar i i i834- meddela dess förordnande, hvilket desto hellre syntes af nödvändigheten vara påkulladt, som Lands-Secreteraren Nyberg låtit i sin skrift till mig förmärka sig icke vilja för sin del derifrån afstå; så ar, uti de serskilda förklaringar, hvilka blifvit i målet afgifna, såsom försvar för de klandrade åtgärderna, hufvudsakligen vordet anförd t: att orsaken, hvarföre Utslag i erkända skuldfordringsmål uti Concept-resolutions-boken ej infördes, härleder sig derifrån, att sådane mål expedieras efter upprättadt Resolutionsformulaire, som hvarje Cancellist, elter 14 dagars tjenstgöring vid Verket, egde inpregladt i sitt minne, samt att, när alltid är vordet iakttaget, det ränteberäkning, expenser och dagen då målet afgjordes, å sjelfva lagsöknings-acten blifvit antecknade, någon osäkerhet för parter, genom slikt med urskiljning begagr.adt expeditions-sätt, icke vore att. befara; alt LandsSecreteraren aldrig affordrat förklarande parter lösen för andra Utslag än dem , som blifvit begärde; men väl att i mål, der, af delsammas beskaffenhet, anledning vore att förmoda, det förklaranden skulle lill ullösen begära Utslaget, ett exemplar deraf blifvit åt honom på förhand utskrifvet; att då Kongl.
Brefvet den i3 Mars 1761 stadgade, det Konungens Befallningshafvande borde i Utslag angående skuldfordringsmål införa ord ifrån ord sjelfva skuldebrefvet, eller hufvud-documenlet, hvarpå Utslaget grundades, eller ock låta detsamma bakefter Utslaget afskrifvas, helt och hållet eller den del deraf, som vore till grund tagen, det icke kunde inses, huru anmärkning vid Konungens Befallningshafvandes expeditions-sätt derutinnan möjligen kunnat tillkomma; att utslags-lösen icke blifvit allmän åklagare affordrad vid andra tillfällen, än då ersättning för besvär och kostnad blifvit honom tillerkänd, hvilket Konungens Befallningshafvande anså* vara lagligt; och att när, i frågan om de uti ett enskiftesmål utfärdade flere exemplar af det deruti af Konungens Befallningshafvande meddelade Utslag sex serskilda besvär blifvit af serskilda personer i samma mål anförda, det skall varit Lands-Secreterarens både skyldighet och rättighet att, på * sätt som skett, sex exemplar af nämnde Utslag expediera.
Efter fullbordad^ skriftvexling har Kongl.
Ilof-Rätten, genom utslå* den 12 Julii i832, sig utlåtit: att ehuru, hvad anginge det emot Konungens Befallningshafvande, såsom felaktigt anmärkta förfarande, att,iutsöknings-ärenden, förklarande parter måst utlösa expeditioner, dem de icke varit pligtige att lösa, Lands-Secreteraren Nybergs erkännande, att, i vissa af honom till beskaffenheten uppgifna mål, exemplar af Utslaget blifvit åt förklaranden, i förmodan att han behöfde detsamma, på förhand utskrifvet, gifven R.
St. Just.-Omb. Emb.-Ber. d. 15 Januarii 1834• 25 gifver all anledning, att lösen varder den sistnämnde orättmätigt affordrad, lielst Expeditionshafvanden, om han ej trodde sig ega rätt att jemväl af förklarande parten fordra lösen, säkert icke vidtoge den med besvär oeh kostnad förenade åtgärd att låta den af förklaranden icke begärda expeditionen på förhand utskrifvas, fann likväl Kongl. Hof-Rätten, att, då Konungens Befallningshafvande bestridt, det Utslag blifvit förklarande parter, för att af dem lösas, påtrugade och bevis, att så skall hafva skett, ej är vordet af Advocat-Fiscalen förebragt, åtalet i denna del måtte förfalla; äfvensom i afseende på anmärkningen, att tillförene utlösta handlingar eller Utslag, då nytt beslut derpå grundades, varda, till hela deras innehåll, afskrifna och utgående expeditionerna bifogade, samt parterne sålunda med lösen derföre å nyo besvärade, enär Konungens Befallningshafvande påstått, det stadgandet i förenämnde Kongl. Bref den i3 Mars att vid de tillfällen då, i utsökningsmål, förskrifningen eller hufvud-documentet, som i Utslaget lades till grund, ej vore af den korthet, att det beqvämligen kunde i Utslaget ord från ord införas, Konungens Befallningshafvande skulle låta det bak efter Utslaget afskrifvas, antingen helt och hållet eller, i fall vidlyftigheten det hindrade, eller ej allt hörde till saken, det som deraf toges till grund, alltid skall blifvit af Konungens Befallningshafvande iakttaget, och Advocat-Fiscalen något motsatt förfarande ej styrkte, Kongl. Hofrätten ansåg åtalet jemväl härutinnan icke kunna Lill någon ansvarighet för Konungens Befallningshafvande föranleda; men emedan upplyst och af Konungens Befallningshafvande medgifvet vore, dels att i sådana skuldfordringsmål, hvaruti krafvet blifvit af den förklarande parten erkändt eller, då han uteblifvit, tredsko-utslag meddeladt, concept till dessa expeditioner, uppå de af Konungens Befallningshafvande här ofvan andragne orsaker, icke varda i Registraturet eller Concept-Resolutionsboken införde, och dels, att lösen för Utslag blifvit allmän åklagare påförd och affordrad i police-mål, som af honom, å tjenstens vägnar, hos Konungens Befallningshafvande utfördes, hvilken lösen skulle honom af den tilltalade ersättas; ty och då uti 43:dje §. af Landshöfdinge-lnstructionen den 4 November 1734 stadgas, att i Landshöfdingens skriftliga resolutioner, angående executions-mål, skola införas sökandens begäran, med de skäl och omständigheter han i sin skrift anfört,
så ock de i Förordningarne grundade skäl, för hvilka ansökningen beviljas eller afslås, hvaröfver Registratur och Resolulions-böcker borde hållas, och det Bih. lill R.
Prot. i834• 2 Sami. 1 Äfd. 3 Band. 4 usta Häftet. R.
St. Just-Omb. Emb.-Ber. d. i5 Januarii i834• således icke varit Konungens Befallningshafvande tillständigt, att i någon mon vika ifrån berörde stadgande och, på sätt som skett, för Lands-Secreterarens eller Expedilionshafvandens beqvämlighet, vidtaga ett annat, med föreskriften i nämnde §, icke förenligt expeditionssätt, hvilket Konungens Befallningshafvande icke destomindre sökt försvara, och dervid begagnat ett skrifsätt, som, i synnerhet när den gjorda anmärkningen emot sådant företag stödde sig på åberopad
Lag, varit alldeles otillbörligt, såsom bland annat, att tiden för mig att lemna Herr Landshöfdingen Grefve Gyldenstolpe erinringar orri hvad till hans Embete hörde icke skulle inträffa förr, än då något deraf blifvit åsidosatt, och att Lands-Secreteraren Nyberg för sin del icke kunde undgå att gifva det klandrade expeditionssättet företräde framför det, som i den åberopade §. i LandshöfdingeInstructionen sig erbjöde, likasom det stod i hans magt, att i en gifven författning göra ändring, samt det jemväl erkända tilltaget, att af allmän åklagare fordra lösen för Utslag i police-mål, och derföre tillägga honom lös.en af den tilltalade, på intet sätt kan, efter hvad Konungens Befallningshafvande förment, anses för lofligt, utan endast vittnar om ett sätt, att orättmäligt öka Expeditionshafvandes sportlar, pröfvade Kongl. HofRätten skäligt förklara, att Konungens bemälde Befallningshafvande skulle för berörde lagstridiga förfarande böta, i anledning af i Cap. 12 §. Rattegångs-Balken, Etthundrade Daler Silfvermynt med 33 R:dr 16 sk. B:co.
Beträffande slutligen den af Advocat-Fiscalen gjorde anmärkning, att, af ett uti enskiftesmål utaf Konungens Befallningshafvande den 17 Mars 1828 gifvet Utslag, sex exemplar blifvit expedierade att af vederbörande lösas; så, enär Konungens Befallningshafvande, medelst ett Utslag, afgjort de besvär, som emot berörde enskifte sex serskilda personer, livar för sig, anfört, fann Kongl. llof-Rätten väl, att, i fall besvären endast haft till föremål ett och samma klagoämne, lika många eller sex exemplar af Utslaget icke bort, utan att sådant blifvit begärdt, expedieras och lösen derföre fordras, hvarigenom skulle inträffa, att en hvar af klaganderne måst lösa Utslag äfven öfver de fem öfriges serskilda besvär; men då någon afskrift af expeditionen icke blifvit till Kongl.
Hof-Rätten ingifven, för alt deraf kunna inhemtas, huruvida mer än ett för dem alla gemensamt Utslag behöft meddelas, samt om detsamma, genom det anmärkta sättet, blifvit till vidden i någon mera betydlig måtto, än blott uppräknandet af samtlige klagandernes namn, ökadt, fann Kongl.
Hof-Rätten skäligt låta bero vid Advocat-Fiscalens yrkande, att Konungens Befallningshafvande blefve erinrad att icke betunga parter med expeditionslösen, der den icke lag - R.
Sl. Just.-Omb. Ernb.~Ber. den iS Jannarii iS34. 27 ligen eger rum, samt Koungens Befallningshafvande tillika påmint, alt för framtiden rätta hvad dessutan härofvan blifvit, såsom felaktigt, anmärkt och ansedt.
I anledning af det förhållande, som fånglistorna för Calmar Slottshäkte under den 8:de November j831 utvisa, att Jon Pehrson den yngre från Rugstorp, uti ett åverkansmål, blifvit af Norra Möre Härads TingsRätt sakfälld, jemte böter öfter Lag, till serskildt vite 66 R:dr 3a sk., hade jag derom infordrat och erhållit den upplysning, att besagde vitesbot, för det Jon Pehrsson olofligen å Profoss-bostället
Näfversjö egor fällt fem stycken tallar, uppskattade i värde till 1 R:dr 3a sk., blifvit honom af Härads-Rätten, genom Utslag den 26 April i83i, ådömd, i åberopad följd af Konungens Befallningshafvandes i Calmar den 27 Maji i83o till Kronofogden Wejdling aflåtna och behörigen kungjorda skrifvelse, hvarigenom Konungens bemälde Befallningshafvande, i anledning af Kongl. Krigs-Collegii skrifvelse under den 10 Mars och Chefs-Embetets vid Kongl. Calmar Regemente memorial af den ig:de Apiil sistnämnde år, stadgat ett vite afi3R:dr j6 sk.
B:co, hvartill, utom böter efter Kongl.
Skogs-ordningen, hvar och en, för hvarje träd, som han å Näfversjö, eller Högbytorp, eller Bjershult, eller Wirsta Boställes egor fällde eller derifrån bortförde, skulle vara förfallen; och som jag vid den sålunda vidtagne författningen anmärkt, att Konungens Befallningshafvande, sorn, enligt i8o5 års Kongl. Skogs-ordning, endast eger att fridlysa allmänning, och skogshygge derå, vid vite, förbjuda, men ingalunda genom denna Kongl. Förordning, eller annan laga stadga fått sig uppdraget hvad sorn, enligt 10 Cap. 5 § Byggninga-Balken, tillkommer Domare utan undantag för militias-boställen, att emot skogs-åverkan förelägga vite, i öfrigt, vid bestämmandet af den ifrågavarande viles-boten, öfverskridit den gräns, hvilken, genom Kongl. Förordningen af den 3o September 1801 är stadgad emellan 3 R:dr 16 sk. och 25 R:dr såsom det högsta belopp, hvarutöfver vites-bot icke får, i dylika fall, sträckas; så ansåg jag mig böra fästa Kongl. Maj:ls och Rikets Götha Hof-Rätts uppmärksamhet å denna både orätt och af icke behörig
Embetsmyndighet behandlade rättsfråga; hvarföre ock Ad vocat-Fiscals-Embetet, på min derom gjorda anmodan hos högbemälde Kongl Hof-Rätt, genom ingifvet memorial hemställt, det mätte Landshöfdinge-Embetets, genom dess ofvanberörde skrifvelse utfärdade vites-förbud emot åverkan å förutnämnde Boställens egor, varda, till all vidare kraft och verkan, upphäfvet, med rättighet för vederbörande att, i händelse föreläggande af serskildt vite vore 28 R. St.'Just.-Omh. Emb.-Ber. d. i5 Januarii iS34- af nöden, dermed efter Lag förfara, samt förständigande för Konungens Befallningshafvande att utfärda kungörelse om upphäfvande af ifrågavarande vites-förbud.