Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
54) utstakar, företer sig den betänklighet, alt som Bankens tillgångar i omyntadt Silfver, hvilka egentligen beslå uti plantsar, äro öfverhufvud taget vida fmhaltigare än de utländska myntsorterne, Piastrarne icke ens undantagne, så följer, enär Banken skall bestå alliagen antingen i koppar eller genom tillägg af sådant kopparblandadt silfver, hvarigenom den tolflödiga halten åsladkommes, att om dessa finare plantsar skola i första rummet vid uppmyntniugen användas, utan att de utländska mynten dervid tillika få åtfölja, Banken kommer att vidkännas en betydlig utgift i koppar, som skulle kunna för det mesta undvikas, i fall det vore Fullmägtige tillåtet att genast använda utaf de utländska myntsorterne, Piastrarne inberäknade, och dermed förena så väl aftysta och förnötta Svenska mynt, som den obetydligare del af det nu varande plantsförrådet, hvars halt är lägre än i/f- och 15-lödig.
Kunnande då, innan myntningen af de finaste Silfverplantsarne kommer i fråga, serskiide anstalter hinna vidtagas till införskaffande af gröfre eller 6- ä 8-lödigt
Silfver för loyeringen, hvarigenom en märkelig besparing i myntnings-kostnaden blefve för Banken beredd.
På grund af hvilka med ilere anförde skäl, Fullmägtige yttrat den öfvertygelse, alt Bankens linaste Silfverplantsar äro de som böra i det längsta bibehållas, och icke förr afleinnas till myntning, än sedan åtminstone hela förrådet af utländska penningar förut blifvit i Svenska myntsorter förvandladt.
Då Revisorerne dels funnit Banco-Reglementets stadgande i denna del vara alldeles bestämdt, och dels ansett, att den förlust Banken får vidkännas genom utmyntningens verkställande i den af Rikets Ständer föreskrifne ordning, är i allmänhet betraktad endast imaginaire, enär hvad Banken genom en förändrad ordning möjligen skulle bespara i myntningskostnad, endast i annan väg kornrae Siats-Verket till godo i den del af Bankens vinst, som till Riksgälds-Contoiret öfverlemnas; äfvensom att det icke är skäl alt förr, än då yttersta behofvet så fordrar, nedsmälta ett mynt sådant som Spanska Piaslrer, hvilket i alla verldsdelar är gångbart och till sitt värde erkändt; liafva Revisorerne meddelat Banco-Fullmägtige det förklarande, att Banco-Fullmägtige äga att ställa sig Banco-Reglementels föreskrift till efterrättelse. 3:o Angående den af Banco-Fullmägtige väckta frågahuruvida det må anses lämpeligt och nödvändigt att det belopp bestämmes s som utaf Bankens Silfver högst må kunna användas för utmyntningen i sådane hela_, halfva_, fjerde dels åttondedels och tolftedels Riksdaler sorn, enligt Kongl. Maj.ts den n5 Junii i83o utfärdade Nådiga Förordning om myntfoten, komma att tills vidare präglas.
Af Banco-Fullmägtige har blifvit anmäldt, att ehuruväl
Fullmägtige ansett sig böra utan uppskof gå i författning, alt utaf Bankens Silfverförråd till utmyntning, i enlighet med Kongl. Maj:ts sednast utfärdade Nådiga Förordning angående myntfoten, låta aflemna lill Styrelsen af Kongl. Myntverket hvad i sådant afseende nu såsom behöfligt reqvireras; så hafva lik - väl Fullmägtigc, i sammanhang härmed, ej kunnat ulan uppmärksamhet lemna, å ena sidan, att genom Kongl. Maj:ts Högstberörde Förordning, — hvaruti innefattas helt andra grunder för det nya myntets enhet och underafdelningar, än dem llikets Ständer, i samband och Öfverensstämmelse med deras af Kongl. Maj:t i Nåder sanctionerade beslut om Myntbeslämning och Realisation, i underdånighet anmält och föreslagit, och hvilka likaledes blifvit följde oell tillämpade uti de föreskrifter angående ett nytt Sedelmynt, som Banco-Stvreisen fått sig till efterrättelse meddelade, — de ifrågavarande nya Silfvermynten omförmälas såsom af Kongl. Maj:t tills vidare antagne och fastställde; å en annan sida åter, att derest utmyntning af Bankens Silfverfond lill de uti samma Nådiga Förordning uppgifna myntsorter skulle blifva oafbrutet fortsatt, med den betydliga arbetskraft, som Kongl.
Myntet för närvarande är i tillfälle alt använda, Bankens nu ägande Reela Fond sannolikt vöre vid Rikets Ständers nästa sammankomst icke utan dryg kostnad till största delen förvandlad uti sådant slags mynt, som, i händelse Kongl. Maj:t, efter samråd med Rikets Ständer, skulle finna för godt att i ett eller annat hänseende jemka eller förändra det beslut, som under tiden och tills vidare blifvit fatladl, åter måste, med nya uppoffringar för Banken, uti andra myntsorter ompräglas.
Och hafva Fullmägtige, under anhållan att få del af Revisorernes tankar i delta ämne, hemställt, huruvida lämpeligt och nödigt kunde anses, att ett maximum bestämmes, inom hvilket ulmyntningen af den Banken tillht»! iga Silfverfond kommer att intill en blifvande Riksdag inskränkas.
Revisorcrne, som i sammanhang härmed förehaft ej mindre hvad Banco-Fullmägtiges Protocoll härom innefatta, än en af Fullmägliges Ordförande Herr Grefve Schwerin lill Revisorerne ställd och vid Fullmägtiges Berättelse bilagd Skrifvelse, i hvad den rörer delta mål, hafva derom meddelat Banco-Fullmägtige det yttrande, att, emedan 4 Art. i Afd. i5 §. i mom. (pag. 54) uti Banco-Reglernentet förmår, att ”Banco-Fullmägtige bemyndigas, i hvad Banken angår, att, genast efter det Kongl.
Maj:t afgjorfc om beskaffenheten af det nya myntet, så fort sig göra låter och sedermera framgent, vidtaga nödige åtgärder för erhållande af Silfvermynt enligt nya myntfoten, tili sådant belopp, att ej allenast Kongl. Myntets
Attester må kunna dermed förskottsvis inlösas (på sätt uti 5 Puncten stadgas), ulan ock, sedan allmän inlösen af Bankens Sedlar med sådant mynt tagit sin början, densamma obehindradt fortsattes;” och som Kongl. Maj:ts rätt, att bestämma om det nya myntets beskaffenhet, var gifven, då Rikets Ständers omförmälte beslut lättades, utan att någon reservation eller inskränkning blifvit af Rikets Ständer gjord, för det möjliga fall, att Kongl. Maj:t i Nåder kunde finna för godt bestämma en annan grund för Mynt-enheten och dess under - underafdelningar, än den Rikets Ständer ansett böra blifva den gällande; alltså och då Banco-Fullmägtige jemväl äga sig föreskrifvet att, med iakttagande af de deni gifna bestämmelser, sednast vid i83i års slut hafva bringat Banken i den författning, att underdånig hemställan då skall göras om utsättande af tiden, när S i 1 fy er-u t ve x 1 i n ge n må taga sin början; hvartill erfordras att möjligaste största qvantitet Silfver vid denna tidpunkt är, för invexlingen af Bankens Sedlar, hos Banken tillgängelig; så hafva Revisorerne så mycket heldre ansett sig böra råda Banco-Fullmägtige, alt, jemnlikt 2 morn. af ofvan åberopade i5 §., låta utmyntningen af Bankens ägande Silfverförråd .oafbrutet fortgå efter hvad å Kongl. Myntet medhinnas kan, som Banco-Fullmägtige i motsatt fall möjligen skulle kunna göra sig skyldige till ansvar, för att hafva fördröjt tiden för den beslutade Realisationens bringande till verkställighet, 4:o Angående den af Banco-Fullmägtige väckta fråga, huruvida den för skotts-rättighet till högst En Million Riksdaler, som RiksgäldsContoirat äger att hos Banken begagna bör i Sedelstocken inberäknas vid bestämmandet af dess förhållande till Reela Fonden.
Uti serskild Skrifvelse till Revisorerne, af den 3o sisth September, hafva Banco-Fullmägtige anfört, att då, enligt 4 Art. 3 Åfd. 3 §. uti BancoReg lem en tet, Rikets Ständer berättigat Riksgälds-Gontoiret, att för iiqyiden af StaLsbrisL-Suiuman till Stals-Contoirets och Riksgälds-Contoirets egne behof, förskottsvis uttaga ett belopp af högst i Million R:dr B:eo, från den i Sept. det ena året till den sista Junii det påföljande, då Bankens förskott skola vara af inflytande medel ovillkorligen liqviderade, och häraf följer, att Wexel-Bankens skuld, i och genom begagnandet af en sådan rättighet, kan vid slutet af ett år vara i Million Riksdaler större än vid medlet af detsamma, men Banco-Reglementet, som i öfrigt uti ^:åe Art. i Afd. 5, 6 och 8 §.
§. innefattar bestämda föreskrifter angående de beräkningsgrunder, sorn vid bestämmandet af Reela Fondens förhållande till Sedelstocken skola gälla och tillämpas, icke stadgar något i afseende på de förändringar i Sedelstocken, som kunna härröra från nämnde förskotter till Riksgälds-Gontoiret; så hafva, i anledning häraf, Banco-Fullmägtige, på grund af i Art. i3 §. i Banco-Reglementet, till Revisorernes uppmärksamhet och öfvervägande anmält den åsigt Fullmägtige för egen del hysa i detta afseende, nemligen, att den tillökning i Wexel-Banco-Skulden eller Sedelstocken, sorn härrörer från forsk otts-biträden till Riksgälds-Contoiret, enligt förslberörrie §. i Banco-Reglementet, bör och mäste afdragas vid bestämmandet af den stadgade proportionen 5 till 8 emellan Reela Fonden och Sedelstocken, emedan: E i:o
Desse försträckningar återgäldas med' full säkerhet inom en dels mera bestämd, dels kortare tid än Banco-Lånen på Metaller och Exportahle Effecter samt Låne-Banco-Ohligationer, och de förskotts-belopp för åren 1802, i833 och i834, sorn till Silfverköp kunna blifva använde, hvilka Summor emedlertid, enligt Rikets Ständers uttryckliga förklarande,, icke skola,, vid proportionens bestämmande, inberäknas uti Sedelstocken, och 2:0
Ingen beräkning för Silfver-upphandlingarne annars vore möjlig att uppgöra till i83r års slut, enär Bevillnings-Summornes ingående icke kan bestämmas i förväg, och Bancö-Styrelsen således alltid vore underkastad äfventyret att hafva uppköpt mindre eller mera, än sorn för utvexlingens företagande vore behöfligt.
Revisorerne äfven för deras del instämt i denna Banco-Fullmägliges åsigt, så hafva Revisorerne gifvit Banco-Fullmäglige sådant tillkänna.. 5:o
Angående återlef aerering af koppar till Banken för de myntade plåt arj hvilka Kongl. Myntet utbekommit i och för anställande försök af dess nya Kalls-verk.
Med anledning af Corn missa nate ts anmälan, att Kongl. Myntet ämra icke till Banken aflefvererat den koppar detsamma, jemnlikt Banco-Fullmägtiges Resolution under den 1 Febr. 1827, bör till
Banken återställa såsom ersättning för 298 myntade kopparplåtar af serskilda valenrer, hvilka, i följd af samma Resolution, blifvit deji 9 Maji berörde är till Kongl.
Myntet utlemnade för anställande profva llsn in gar, hafva Revisorerne, hvilka det förekommit anmärkningsvärdt att denna Bankens för 3-1 år sedan uppkomna fordran icke ännu blifvit godtgjord, erinrat FnHmägtige att gå i författning derom, att
Banken må i omförmäldte afseende komma i åtnjutande af dess tillständiga rätt.. 6:0 Angående tillämpningen af de utaf Kongl.
Majit och Rikets Ständer gifna y i någon nion sins emellan skiljaktige föreskrifter i afseende på vilkoren för beläning i Bunken af Tackjern, liggande pä Stockholms Våg.
Bancft-Fullmägtrge hafva uti serskild Skrifvelse till Revisorerne af den 4 sisth November meddelat, alt enär Banco-Reglementet uti ingressen till 4 Art. 4 Affi. i5 §. innehåller: ”att Tackjern, liggande på Våg under vederbörande Embetsraäns och Magistraters ansvarighet, får af Banken belånas;” och 1 morn. af samma §. förmår: ”ätt Tackjern, som pä sätt 4 §• 1 mom. af Kongl. Majrts den ij April 18 r4 utfärdade Nådiga Förordning angående Jernvräkeriet i Riket föreskrifver, är behörigen stamphult och märkt samt upplagdt antingen å Stockholms Tackjcrnsvåg, å Tågen i Gö - theberg eller å öfrige inom Riket befintelige Jernvägar, hvilka liro försedde med Vägmästare samt stå tinder Städeraes Magistraters tillsyn och .ansvarighet, belånas etc.;” samt 3 morn. bland annat innehåller: ”Attest öfver Tackjern liggande å Stockholms Våg, skall vara underskrifven af Inspectoren vid Vågen tillika med tvänne af Drätsel-Commissionen på dess ansvar utsedde Stadens Embets- och Tjenstemän; och skola desse tre personer derigenom, en för alla och alla för en, ikläda sig ansvarigheten, alt den i Attesten uppgifue Tackjernspost oförryckt må qvarhållas för Bankens räkning;” så hafva Banco-Fullmägtige, sorn ansett desse sstadganden, sins emellan jemnförde, antyda Lagstiftarens åsigt, att Drätsel - Commissionen, såsom den Autoritet hvarunder Stockholms Tackjernsvåg lyder, skulle ikläda sig enahanda ansvar för Bankens härstädes förvarade panter, som i de öfrige Städerne åligger vederbörande Magistrater, hos Stockholms Drätselkommission begärt underrättelse, huruvida tvänne MagisIratspersoner ibland Drälsel-Commissionens
Ledamöter blifvit utsedde att, på DrätselCommissionens ansvar, jemte Inspectoren, underskrifva Attesterne ofver det Tackjern, sorn å Stockholms Tackjernsvåg till belåning i Banken nedsättcs; hvaruppå Drätsel-Commissionen anfört, att då ansvaret för ifrågavarande Attester, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse af d. i3 sistl.
Martii, ej ålåge Drätsel-Commissionen collectivt, utan allenast tillhörde Inspectoren vid Vågen tillika roed arne af de Magistratspersoner, som äro Ledamöter i Drätsel-Commissionen, ocfyjQöimmissionen hvarken ville eller kunde en slik ansvarighet sig underkasta, så hade Gommissionen under sådant vilkor ibland dess Ledamöter utsett, tvänne att jemte Våg-Inspectoren underskrit va de under innevarande år utfärdade Attester.
Vid hvilket förhållande Banco-Fullmägtige, med afseende å 3:dje P un eton i Kongl.
Maj:ts dea i3 sisth Martil utfärdade Nådiga Kungörelse, och på grund af 18 §. uti seda aste Banco-Reglementet, hos Revisorerne hemställt, om icke, enär Banco-Reglementet ej bestämdt uttrycker, alt vid Tackjerns-belåningen erfordras Drätsel-Commissionens ansvar för panten, denna af Rikets Ständer beslutade utlåning, sorn eljest icke skulle kunna äga rum, må, intilldess Rikets Ständer bestämdare förordna, för sig gå, emot ansvar af VågJnspectoren och de tvänne Ledamöter af Drätsel-Commissionen, hvilka, jemnlikt sistberörde Kongl. Kungörelse, böra Våg-Attester ne underskrifva.
Enär Revisorerne funnit att föreskriften i Banco-Reglementets 4 Art. 4 Afd. i5 §. 3 morn., ”att Attest öfver Tackjern, liggande å Stockholms Våg, skall vara underskrifven af Inspectoren vid Vågen, tillika med arne af Drätsel-Commissionen på dess ansvar utsedde Stadens Embets- och Tjenstemän,” åtminstone är så vida bestämd, att serskildt ansvar åligger Drätsel-Commissionen för valet af de jemte Vågmästaren, en för alla och alla för en, i afseende på pantens bibehållande, ansvarige Stadens Embetsoch Tjensteman, och att således för Tackjerns-belåningen i Stockholm ovillkorligen fordras ett sådant Drätsel-Commissionens ansvar; så hafva Revisorerne, i följd deraf, meddelat Banco-Fullmägtige det yttrande, att Fullmägtige böra, med anförande af de hinder, som, vid tillämpningen af Kongl.
Maj:ts uti högstberörde Kungörelse af den i3 sisth Marth gifna från Rikets Ständers föreskrift skiljäktige förordnande, mött för beviljande af Lån från Banken mot pant af Tackjern på Stockholms Våg, hos Kongl.
Maj:t i underdånighet anhålla om et.t sådant meddelande af Nådig förklaring öfver samma Kongl. Kungörelse, att den må bringas till enlighet med Rikets Ständers uti Banco-Reglementet, angående Tackjerns-belåningen i Stockholm, meddelade bestämmelser. 7:0
Om fortfarande tills vidare af tillåtelsen, att pä Bankens FastighetsLån göra inbetalningar äfven i ojemna Sum/nor_, ä Skillingar och Runstycken.
Banco-Fullmägtige hafva till Revisorernes uppmärksamhet anmält, hurusom Banco-Pieglementet ibland Allmänna Beslämmelserne för Bankens Utlåningar (pag. 93) stadgar: ”det Lån af Banken ej utgifvas annorlunda, än å fullt Riksdalertaloch vidare å samma pag.: ”att i afseende pä
Lån, som framdeles utgifvas, afbetalningarne skola bestämmas i fullt Riksdalertal;” men rörande Fastighets-utlåningen serskildt (pag. 109): ”att grunden för Låne-Summans bestämmande blifver 1828 års Taxeringsvärde, deraf ±:del kan såsom Lån erhållas, så vidt maximi-summan för Låntagare dymedelst ej öfverskrides;” äfvensom ytterligare å samma pag.: ”att årliga betalnings-skyldigheten blifver Sex för Hundrade af Lånens primitiva Summa.”
Då nu dessa föreskrifter funnits i tillämpningen med hvarandra 0- förenliga, sålunda, att om 6 procent af Lånesumman skulle utgöra fullt Riksdalertal, borde antingen Lån utgifvas endast på jemna 5o- och ioo:detal, hvilket någon gång medförde en nog betydlig afvikelse från den stadgade grunden i jemnförelse till Taxeringsvärdet, eller ock kunna, till undvikande deraf, ställas, tvärtemot det gifna stadgandet, äfven på brutna Summor med Skillingar, såsom 66: 3a., 33: 16., 16: 3a. m. fl., å hvilka 6 procent utgöra fullt Riksdalertal; lika som, å en annan sida, i fall Lånebeloppen, enligt den gifne föreskriften, bestämdes till |alel af Taxeringsvärdet i fullt Riksdalertal, inbetalningarne måste ställas antingen öfver eller under 6 procent, om de skulle kunna utgöra fulla Riksdaler, men deremot ställas jemväl på Skillingar och Runstycken, för att kunna motsvara 6 procent af Lånesumman; så hafva Banco-Fullmägtige, vid betraktande af den sålunda ådagalagde omöjligheten, att efter ordalydelsen upp - fylla desse sins emellan stridige föreskrifter, ansett sig böra lills vidare antaga och fastställa, alt inbetalningar å Fastighets-Lån hädanefter, likasom förr, mätte få ske äfven i ojemna Summor å Skillingar och Runstycken, såsom hvarken förnärmande för Läntagare eller förenadt med någon slags olägenhet inom Banco-Verket, och begärt Revisorernes yttrande, huruvida dervid må bero, eller om de stridige stadganderne hellre böra, enligt någon amian af de ofvan antydda lillämpnings-grunderne, bringas till nödig enhet och öfverensstämmelse.
Ehuru det synts Revisorerne, som de åberopade föreskrifterne haft till syftemål en mera enkel och lätt räkenskapsform; likväl och då desamma, såsom sins emellan stridige, ej möjligen kunna bringas till fullständig oell ordagrann efterföljd, hvilket vid Reglementets författande sannolikt undfallit uppmärksamheten, samt Revisorerne derjemte fått för sig utredt, att någon egentelig lättnad vid Räkenskap och Bokföring ej vunnes genom inbetalningar på blott fulla Riksdalertal, då, genom fördelandet deraf i Ränta och Capital-procent, ojemna poster på Skillingar och Runstycken i allt fall frambringas; så hafva Revisorerne bifallit Banco-Fulimägliges vidtagna åtgärd, att tillåta det inbetalningarne å Fastighets-Lån än vidare, likasom förut, få ske äfven i brutna Summor å Skillingar och Runstycken, såsom minst afvikande från de af Rikets Ständer i öfrigt gifne föreskrifter i berörde hänseende.
8:0 ^Ingående ett Odlings-Lån u 3ooo R?dr_, som blifvit till hela dess belopp pä en gäng utgijvit.
Jemnlikt Banco-Fullmägtiges Protocoll för den 37 Febr. innevarande år, hafva Fulimägtige bifallit att ett Apothekaren J.
Bergelin beviljadt Odlings-Lån å 3ooo R:dr, enär han med arne lill Fulimägtige ingifne betyg styrkt, att irdelar af Odlingsmarken blifvit odlade, och utöfver ett år fått vänta på de medel som för Odlingens verkställande varit påräknade, finge lill hela dess belopp på en gång utanordnas, helst erforderliga medel för detta med flera Lån, under loppet af sistlidne och innevarande år influtit, så att, genom lemnadt bifall till Apothekaren Bergelins anhållan, någon annan Lånsökande icke förnärmades; i följd hvaraf Commissariatet, på sätt 17 §. i dess Berättelse omförmäler, efter granskning af den ingifne Skuldsedeln och Löftesförbindelsen, på grund af de i Fullmägtiges omförmälde Resolution anförde skäl, låtit utanordna hela Lånesumman 3ooo R:dr.
Då Kongl. Kungörelsen angående Odlings-Lån af den ao Januarii i8a4, uti a Art. 6 §., uttryckeligen föreskrifver, att, till enskild person', såsom årligt biträde för större Odlingsföretag, icke får utgå högre Summa än 2000 R:dr, och 1 Art. 8 §. 2 mom. i berörde Kongl. Kungörelse för - mår, att Låntagare, som vill lyfta ytterligare andel af ett beviljadt OdlingsLån, skall hos Banken förete Landlhushållnings-Sällskapets (Konungens Befallningshafvandes) bevis, alt så mycket af Odlingen blifvit fullgjordt, sorn efter de vid Lånets beviljande följde grunder motsvarar hvad deraf redan utgått, men så beskaffade bevis icke blifvit företedde, så hafva Revisorerue häruti funnit en afvikelse från de Baneo-Styrelsen i dessa hänseenden gifna bestämda och ovillkorliga föreskrifter, den Revisorerne ej ansett sig kunna undgå att hos Rikets Ständer anmäla.
9:0 /Ingående en uppstådd fråga „ om Banco-Fulhn ägt iges rätt och behörighet att förordna om den inre förvaltningen af Banco-DiscontVerket j i juli behof vet af förändring ej utaf
Directionen framställes eller erkännes.
Sedan en Ledamot af Banco-Fullmäglige, till .deras Protocoll för den 29 sisth April, ingifvit ett
Betänkande med motiverade förslag till någre behöflige ansedde tillägg och förändringar i Banco-Discon t-Verkets Arbetsordning samt de vid Låns meddelande och omsättning derstädes iakttagne controllör, har Directionen, efter erhållen del af samma Betänkande, uti deröfver afgifvet Utlåtande, ingått i en utredning af det förhållande hvari Banco-Discont-Yerket och dess Direction, enligt gällande Reglementen och Författningar, befunne sig till Rikets Ständers Bank och dess af BancoFullmäglige utgjorda Öfver-Styrelse; genom hvilken undersökning
Directionen kommit tilt det resultat, att af det antydda och utredda förhållandet syntes, sorn om Discont-Verkets inre förvaltning icke ägde något sådant samband med Bankens Öfver-Styrelse j, att af Fullmägtige _, utan Directionens egen framställningförändringar kunde eller borde föreslås eller beslutas; och hafva Banco-Fullmägtige, i anledning häraf, endast med hänvisning till deras Protocoll för den irsta och ^rde förlidne Julii, öfverlemnat till Revisorernes bepröfvande den sålunda uppstådde principfråga om Banco-Discont-Directionens större eller mindre beroende af Bankens Öfver-Styrelse, i hvad angår Discont-Yerkets inre förvaltning samt ordningen, säkerheten och controllerne derstädes.
Revisorerne, som under öfvervägande tagit de åsigter, hvilka ej mindre Discont-Directionen i Prolocolls-Utdrag af den 27 Maji och 3 Junii, än Banco-Fullmäglige uti deras nyss åberopade Protocoll, angående detta ämne framställt, hafva härom meddelat Banco-Fullmägtige det yttrande, att, ehuru det med skäl bordt väntas, att Discont-Verkets
Direction, den der äger närmaste tillsyn öfver Verket, och alltså är i tillfälle att med odelad uppmärksamhet följa göromålen, urskilja de brister i föreskrifterne angående förvaltningen och controllerne, som kunna förefinnas, och upp - _ 3g — tania Iämpelige medel till deras afhjelpande, skolat, på sätt 18 §f i Kongl.
Maj:ts Nådiga Reglemente för Banco-Discont-Verket af den 1 Febr. 1816 förordnar, omedelbarligen till Banco-Fullmägtige inkomma med framställningar och förslag, beträffande nödige tillägg och förändringar i gällande föreskrifter för Verkets inre förvaltning; likväl och som sådant i afseende å de ifrågasatte ämnen icke skett, samt då Banco-Fullmägtige, enligt 2g §. i 4 Ärt.
5 Afd. af Banco-Reglementet (pag. 143), fått sig uppdraget att ”införa i Expeditions- och Bokförings-sättet vid Banco-Discont-Rörelsen all den förenkling, som med denna Rörelses egenskap är förenlig,” Revisorerlie ej kunnat finna annat, än alt det utan all tvifvel tillkommer BancoFullmägtige, att, äfven då framställningar rörande nödige förändringar i den inre förvaltningen vid Banco-Discont-Yerket icke från Directionen blifvit gjorda, i tillämpning af Banco-Reglementets nyssäberopade lagbud, förordna 0111 allt livad lill befordrande af ordning, säkerhet och con troll, derstädes kan finnas af omständigheterne på k alla dt.
10:0 slngäende inskränkning i tideny inom hvilken Wexel-B ankeus slttester, efter skedd insättning för Discont-Lån j. höra hos BancoDisconlen företes.
Rikets sednast församlade Ständers Banco-TJtsfcott har genom ProtocollsUtdrag af den 11 Äng. 1829 stadgat, att, lill förekommande af möjliga och befarade missbruk med insättningar i Wexel-Banken för Discont-Verkcts räkning uti andra personers namn, en Praescriptionstid komnie att fastställas, inom hvilken alla dylika Attester borde hos Directionen företes, så vida den gjorde depositionen skulle gälla såsom betalning, och Verket icke å Lånet beräkna sig stadgad Öfverränta; hvilken af Utskottet gifne föreskrift, enligt Banco-Fullmägfiges den iocde förlidne Junii meddelade förordnande, blifvit sålunda befordrad t till verkställighet, alt denna föreskrift och erinran influtit i de från och med den 1 Julii utlemnade tryckta fornari haren till Wexel-Bankens Attester öfver insättningar för BaneoDiscontens räkning.