Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksförsamlingen representerar folketj och då frågan om dessa Talmäns tillsättning egentligen utgör en del af den större om national-representationens organisation, så har Utskottet ansett ej mindre slutriktigheten, än omsorgen om Konunga-magtens värdighet och om den inom sjelfva folk-representationen €8 Constitutions-Ulskotlets Memorialj N\o 38. så nödiga samdrägten fordra, att Talmän och vice Talmän både för hela Riksförsamlingen, och för dess håda Afdelningar tillsättas af dem, hvilkas öfvwläggningar de skola leda, och att denna tillsättning sker för kortare tider.
Utskottet har redan yttrat sig om omöjligheten att hos oss bilda en mindre represenlations-afdelning af väsendtligen olika caracter med den större.
Yid sådant förhållande, har Utskottet ansett urskiljningen, hvilka bland de valde representanterne böra inträda i den mindre Kammaren icke kunna ske förr, än resultatet af alla valen är kändt; således icke vid sjelfva Riksdagsmanna-valen.
Huruvida de för Riksdagsmanna-valen redan utsedde valmännen böra, efter det de första representant-valens resultat blifvit bekant, vid nya sammanträden välja den mindre Kammarens ledamöter, eller om detta uppdrag bör tillkomma den samlade national-representationen, kan deremot sättas i fråga.
Afseendet både på verkställbarheten och den större insigt, som hos folk-representanterne kan förmodas, hafva bestämt Utskottet att föredraga den sistnämnda utvägen.
För denna mindre
Afdelnings anseende och förmåga att uppfylla sitt grannlaga kall, är frågan om antalet af dess ledamöter icke ulan vigt.
Man måste erinra sig, att denna Afdelning icke, såsom t. ex. Engelska Öfyerhuset, i sina medlemmars upphöjdare ställning i det allmänna lifvet och i deras, med denna ställning sammanhängande, politiska åsigter, kan ega någon borgen för sitt anseende.
Detta kan endast grunda sig på dess medlemmars personliga egenskaper; och det är från denna synpunkt lätt att inse, alt dessa medlemmar hvarken böra blifva så mångå, att en stor del måste sakna ntmärktare egenskaper, eller så få, att ett alltför stort antal utmärkte representanter från denna Afdelning utestänges.
Utskottet har ansett förhållandet af de i denna Afdelning intagne ledamöters antal till samtlige representanlernes, enligt dessa grunder, böra blifva mindre, än det, som vanligen eger rum mellan antalet af Pär-Kamrars ledamöter lill samtlige ledamÖterne af sådana national-represenlationer, i hvilka dylika Kamrar finnas; och derföre trott sig böra föreslå, att den mindre Afdelningen endast må utgöras af 60 medlemmar, således något mindre, än fjerdedeien af hela folk-representationen.
Yid Constitutions-Utskottets Memorial, N'.o 38. 69 Vid bestämningen af Riksförsamlingens och dess båda Afdelningars inbördes rättigheter och skyldigheter, blir det ännu nödvändigare att icke förblanda dessa Afdelningars betydelse med caracter-skilda Kamrars.
Den mindre Afdelningen kan icke komma att representera någon stående minoritet.
Dess mening kan, då den skiljer sig från den större Afdelningens, högst anses såsom en skiftning af en och samma rådande opinion — den, sorn tillsatt hela folkrepresentationen.
Skiijagtigheten måste oftare angå detalj och form, än hufvudsak.
Men så vigtiga de förra än äro — och Utskottet erkänner deras fulla vigt — kan Utskottet dock hvarken förmoda, att sarnmanjemkning af de derom uppkomna skiljagtigheler ofta skall blifva svår, eller anse deras vigt tillräcklig att rättfärdiga den spänning, som är oundviklig, när ett af representationens större
Afdelning godkändt förslag undertryckes af den mindre.
Den egentliga återhållande kraften, som anses vara Pär-kamrarnes utmärkande caracter, blifver, om Utskottets förslag antages, lika mycket att söka i båda Afdelningarne och delningen afser egentligen att förekomma öfverraskning och förhastande.
I stället för att tillåta den mindre Afdelningen majoritet, som ofta kan komma att utgöra en ringa minoritet af hela folk-representationen — enligt Utskottets förslag möjligen trettioen af tvåhundradefemtio —att kullkasta förslag, hvilka lika ofta kunna åsyfta att befästa och stödja, sorn att rubba det ganda, har Utskottet, i likhet med hvad Norrska Grundlagen stadgar, trott, att ett förslag, sorn af representationens mindre Afdelning två gånger blifvit förkastadt, bör underställas hela na liona 1-representationen; men dervid likväl trott agtningen för den mindre Afdeluingens majoritet fordra, att förslaget, för att antagas, bör af två tredjedelar bland de röstande bifallas.
För att ännu ytterligare trygga national-representationen emot öfverraskning, anser Utskottet ärendena i allmänhet, med undantag af ordningsmål och sådana, som Riks-församlingen eller dess större Afdelning beslutat genast nedlägga, ett nedläggande, som Utskottet anser böra kunna ega rum nied alla motioner af enskild Riksdagsman, äfven hädanefter böra beredas i Utskott.
Och Utskottet har ansett denna föreskrift så mycket nödvändigare, som för en del ärenden den säkerhet, som serskild behandling i båda Afdelningarne gifver emot öfverraskning, blir omöjlig.
Det gif\es nemligen mål, hvilka, enligt Riksdags-Ordningens uttryck i § 73, icke kunna förfalla.
För dem passar icke serskild behandling i Riks-församlingens båda Afdelningar; enär en fråga, som af den minBih. lill R, St, Prot, 1840, 3 Sami, 21 Haft, 10 70 Constitutions-TJtskottets Memorial, N\o 38. dre Afdelningen två gånger blifvit ogillad, och vid omröstning i Riks-församlingen icke för sig erhållit två tredjedelar af rösterna, derigenom ock — förfaller.
För dessa måls behandling måste således en annan method uppgifvas; och Utskottet har ansett lämpligt, att de i den samlade.
Riks-församlingen, utan mellankomst af de serskilda Afdelningarna, behandlas; men har ock för dem funnit en beredning i UtskoLt dubbelt nödvändig.
Utskottet har i öfrigt trott samma method användbar på flera mål, hvilka icke synts fordra den långsammare och vidlyftigare behandlingen i serskilda Afdelningar af representationen.
Dock har Utskottet, till grund för skillnaden emellan dessa mål, och dem, hvilka böra i Riks-församlingens båda Afdelningar serskildt behandlas, icke trott sig kunna antaga den i Norrska Grundlagen uppgifna regeln, att det är lagar, hvilka utgöra föremål för de båda Afdelningarnes serskilda handläggning.
Det har trott sig böra, såsom grund för skillnaden, antaga målens eget skaplynne, icke den form, i hvilken den lagstiftande magteus beslut derom kungöres.
För det redan uppgifna ändamålet, hoppas Utskottet, att dessa förklaringar skola vara lillfyliestgörande och anser sig intet ridare till sitt här afgifna förslag nu böra tillägga.
Det vill i stället egna sin tid åt fullbordande af det magtpåliggande arbete, hvaraf detta utgör den första, kanske den vigtigaste, delen.
.Stockholm den 1 September 1840.
Sid. 4 råd. 34 Steir:
Rättelser: ock läs: och Si 13 ii 4 ii och att a att Si 16 SS 9 SS t i 11 för 1 i eren „ tillförlitligen S) 18 „ >4 SS Weldeck „ Waldeck Si *9 SJ
I Si honom „ honom, Si 23 H ID—16 SS och representerade „ ock representera Si 33 ss 9 Si der, den ,, der den SJ 34 SS 5 Si theoriska ,, theoretiska Si SS 18 SS icke såsom „ icke, såsom Si 35 SS 3o SS Stånds bildning ,, Ståndsbildning si SS SS 33 SS plats hos „ plats, hos Si 41 SS i5 it egen „ egen, Si 64 SS i4—15 SS månader „ månader, STOCKHOLM.
Bil. till C'u risti tutia n s - Ut s lottet s Memorial} N:o 58.
Åf Friherre Kantzow: ’’Jag har uti arne, efter mitt sätt att se, vigtiga hufvudpunkter rörande Representations-frågan, icke kunnat förena mig med Utskottets pluralitet.
Den första angår den åldern, som skall erfordras för att vara valberättigad.
Utskottet har fastställt denna till minst 21 år.
Jag skulle vilja rösta för minst 25 år.
Med våra climatiska förhållanden och vår uppfostrings-method , är någon sällan mogen och sjelfberoende man förrän vid sistnämnde ålder, och denna mognad ville jag framför allt fordra såsom vilkor för utöfvandet af Lagstiftare-kallet.
Ynglingen behöfver något känna verlden och menniskorna, han hör isynnerhet kunna bedöma de senare, innan man åt honom öfverlemnar att välja dem, som skola bestämma öfver samhällets stora angelägenheter.
Ur samma synpunkt skulle jag vilja fastställa valbarhets-kldern till minst 3o år.
Den andra punkten är måhända af än större vigt.
Den omfattar frågan, om ett Enkammar- eller Tvåkammar-system bör läggas till grund för en ny representation.
Utskottets majoritet har röstat för det förra.
Jag röstar för det senare.
Med all upprigtig agtning för det vackra exempel af fosterlandssinne, lugn och klokhet, som den Norrska representationen företett under sin aöiåriga tillvarelse, tror jag likväl icke, att samma lyckliga verkningar kunna beräknas af de serdeles olika rörelsekrafter, som finnas inom Kärt land.
Ingen nitälskar mer än jag för den rationella gruudsaltsens helgd; men jag kan dock icke förbise, att de politiska institutionerne svårligen kunna formas i samma degel, då det gäller att skapa något splitter nytt, och att omskapa det gamla på bästa möjliga sätt.
Min afsigt är nu icke att utveckla skälen för denna satts, utan endast att reservera min enskilda tanka i ämnet.
Men om jag än antager, att en, endast af dagens opinioner framkallad, Representant-kammaie, äfven i Sverige numera oftast skulle uppenbara ett sträfvande i frihetens intresse, så kan jag dock omöjligen till den grad blunda förhistorien, att jag skulle förbise möjligheter af öfverraskning, förhastande, förvillelse, parti-inflytelse m. m., hvilket alltid mer eller mindre blir gynnande för frihetens fiender.
För att hindra detta, fordras en medelmagt, en Kammare, ingalunda sjelfskrifven eller af aristocratisk anstrykning, men vald i annan ordning, för längre tid och med andra vilkor för sin behörighet.
Sill. till Ii.
3 Sunil, 22 Häftet. 1 2 Bil. till Constilutions-Utslottete Memorial, N:o 58.
Då jag önskar och hoppas, alt de respective Riks-Stånden återremittera betänkandet med förklarandet af den gemensamma tanka, alt den blifvande representationen skall indelas i tvänne af folket valda Kammare, så vill jag nu icke vidare uppehålla mig vid detaillerne af den Öfre Kammarens organisation, hvilket skulle erfordra utarbetandet af ett eget förslag, det der under nuvarande förhållanden troligen skulle båta till ingenting.
Jag åtnöjer mig således med att allenast antyda min mening i frågan.” Af Grefve Spens: ”Genom detta Betänkande har en bana blifvit åter öppnad, hvilken sedan 1809 icke varit af något Constitulions-Ulsko! t beträdd.
Constdutions-Utskottet har försökt besvara representationsfrågan i sin helhet; det har tillika erkänt tidell varfvets kraf af samfälldta val, och af en folkrepresentation utan kaster eller stånd.
Ju betydligare steg härigenom ar taget, ju större är skyldigheten för hvarje ledamot, att pröfva och anmärka, hvad som efter dess tanka är misstaget eller förbigånget; och jag anhåller derföre, att få bifoga följande reservation.
Uti § 1 af Utskottets förslag, har valrätten blifvit tillagd medborgare om 21 år; jag anser a5 vara lämpligare, då Sveriges Lagar länge fordrat denna senare ålder af förmyndare; och då en härpå grundad inskränkning i de valberätligades antal i allmänhet synes tjenligare, än någon annan.
Skulle någon ålderskillnad emellan valberältigade och valbara befinnas erforderlig, kunde 3o år bestämmas såsom valbarhetens vilkor.
Uti § 3 har Utskottet föreslagit, att den, som inom flere Prestgäll besitter egendom eller drifver rörelse, må kunna inom hvartdera få afgifva det rösteantal, der tillkommer honom, enligt de föregående §§; hvarvid han i det Prestgäll, der han är mantalsskrifven, får tillägga personlig röst, om han eger någon sådan.
Afdelningens tanka, som i början af öfverläggningarne tycktes vara Utskottets majoritets, var att tillåta dem, sorn hade egendom på många orter, rösta serskildt inom hvarje val-district, och jag åtminstone menade vid detta tillfälle en så stor del af Riket, att derifrån en Riksdagsman utsågs, icke en så liten, alt den blott finge välja några valmän.
I sammanhang med hvad här nedan utförligare framslälles, reserverar jag mig mot den tolkning, beslutet nu erhållit.
I afseende på valsättet, §§ 10 — 3y, har jag med Utskottets majoritet varit af väsendtligt olika tankar.
Jag har alltid serdeles fästat mig vid hvad, som i Betänkandets motiver åberopas, att en ibland förmonerna af folkrepresentation i allmänhet, och serdeles af en på samfälda val grundad, är nationens politiska uppfostran genom ständigt stigande intresse
Bil till Cunstitutioris-Utslottets Memorial, IV-o 58. 3 för, och medelbart derigenom utbildad förmåga att döma ofver allmänna ärenden.
Del är politiska fribetens eget grundskäl, som Utskottet bär åberopar.
För rnin del tror jag, att, om icke något sådant intresse kan påräknas, är detta ett bevis, att sjelfva principen om samfälde val blifvit för tidigt godkänd; oell att om vallagens detaljer på minsta vis motarbeta samma intresses stegring och utveckling, kan bela denna vallag lätt blifva mer skadlig än gagnelig.
I sammanhang härmed bar jag ej kunnat, lika med Utskottets majoritet, ovilkorligen godkänna den indirecta valprincipen, hvars försvarare egentligen just åberopa bristen af detta interesse hos den så kallade massan; jag bar tvärtom yrkat, att det borde stå hvar och en, som ville, fritt, att vid vallängdens justering anmäla, det han vid districlets val-församling på ett eller annat sätt sjelf besörjer aflemnandet af sin röst.
Jag bar ansett, att man i allmänhet aldrig säkrare förebygger valintriger, än genom lagligt medgifvande af så många utvägar att rösta , somj möjligen kunna forden röstberättigade beredas.
Allt, som föranleder uteslutande och paralyserande af röster, uppmuntrar sådane intriger.
Man åberopar t. ex. den corruptions-scandal, hvilken i andra länder ej skall vara ovanlig vid de directa valen; man påminner orri, huru stora summor utbetalas, för att till valstället transportera en mängd väljande, hvars ekonomiska ställning annars ej tillåtit dem att komma dit, och huru i sammanhang härmed ett ordentligt röstköpande organiserar sig.
Men hvaraf kommer detta närmast, om ej deraf, att man har uteslutit all annan rösträtt, än den, som personligen utöfvas af närvarande väljare?
äfven här således uppstår den menliga följden deraf, att man för mycket reglementerat.
När helst man vill skörda frukter af en frisinnad anstalt, skall man våga, att consequent följa frihels-idéen; och man skall framför allt icke glömma, att det ytterst är utaf ett frö, som man har påräknat skörden; att detta frö, såsom hvart och ett sådant, måste gro, växa och mogna, och att anstalten således alltid skall blifva skeft bedömd, om man låter skrämma sig af de första företeelserna.
Det är på denna grund, jag hade önskat, att man antagit den fullständiga arten af directa val, det är, efter min tanka, den, då hvarje valberättigad har sig öppet att, allt efter som det bäst passar honom, antingen inställa sig personligen vid district-valet, eller afsända underskrifven valsedel, eller begagna Ombud med lagligen attesterad fullmagt, och med rättighet att välja, såsom vore han sjelf principal.
Den enda reglementering, jag härvid velat medgifva, var dels, till förebyggande af pa 4 Bil. till ConStilutions-Utskottets Memorial, JV'.o 38. förhand slutade beting, stadgandet, att af tvänne fullraagler den sist utgifne gäller; dels bestämmandet af ett visst maximum röster för Ombudet; tjugu eller trettio röster hade synts mig ett lämpligt sådant antal* då sex utgör det högsta röste-tal, som för egen räkning får uflemnas.
Endast genom detta enkla medel, tror jag, att raan snart skulle varit så långt hunnen, att nästan ingen röst nedlades;—och ju mer ett helt folk utan undantag begagnar en politisk rättighet, ju fortare utbildas intresset för den; —det är, jag upprepar det ännu en gång, endast detta intresse, som kan hindra val-intrigernas menliga följder, ty intriger skola icke fullkomligt uteblifva, huru än vallagen må skrifvas.
Men fria föreningar om gemensam fullmägtig hafva hittills, ehuru godkände inom enskilde Bolag, norg veterligen, aldrig varit medgifna vid någotgval af folkrepresentanter, utom vid det af Feni Brukspatrons-Ombud till Svenska Riksdagen, enligt nuvarande § r4 Riksdags-Ordningen.
Jag fann således snart, atl ofvannämnde min öfvertygelse delades af alltför få, och inskränkte mig till det yrkandet, att, när vallängden i Sockenstämma justeras, hvar och en, som antingen sjelf vill aflemna röster, eller insända underskrifven valsedel, måtte ega sådant anmäla till anteckning i vallängden; att sedermera återstoden af socknens valberättigade skulle samlas till val af ombud, ett för hvarje fullt tjugutal af deras gemensamma röster, och ett för hvad deröfver belöper sig; och att slutligen vid sjelfva districtvalet dessa ombud skulle ega rösträtt efter ofvannämnde röstetal, under det att de, sora lagens §. i.
Detta förslag, äfvensom ett annat inom Utskottet väckt, att districlen skulle ega sjelfve bestämma, om de önskade directa eller indirecta val, blef öfverröstadt af de indirecta valens försvarare, och det återstår mig således ej annat, än att i denna reservation försöka visa några exempel af de olägenheter, hvilka, efter min tanka, skola blifva en naturlig följd deraf, att districtvalen endast ske genom sådane pastorats utsedda valmän, sorn Utskottet föreslår , och att sedan i det bifogade förslaget utveckla min ursprungliga mening.
Då roan betänker, hur liten vallängden för ett prestgäll måste vara synes lätt, att hvar och en af dem, hvilka genom förmögenhet ega flere röster, merendels mäste på förband kunna beräkna, om deras rösters afgifvande lemnar något resultat.
Uti det antal af prestgäll inom
Sveii«e der en enda possessionat eger nära hela gället, skali livat ken prestens Bil. till Co/i sti tidion s - Utskottets Memorial, JV:o 38. 5 eller de öfrige sockenboernes röster betyda något; i det vida större antalet vet både deri rike och embetsmannen, att deras röst är af ingen vigt.
Del jag härvid fruktår, är icke detta senare dernocratiska resultat förvaltillfället; jag fruktar fastmer, att samtidigt härmed skola inom kort lid herremännen begynna undandraga sig att votera, och föregå med exempel af likgiltighet.
Och det är ensamt denna, som här kan skada sjelfva roten af representativa institutionen; en sådan likgiltighet uppstår vid indirecta val i alla fall ganska lätt derigenom, alt valåtgärdens egentliga syfte är bortskjutet på ett längre afstånd från den väljande, och hans tanka derigenom mindre bestämdt väekes på hvarom egentligen fråga är.
Men, äfven med antagande af val genom prestgäll-valmän, hade, efter min tanka, valsättet kunnat blifva mycket ändamålsenligare, än det, nu har blifvit föreslaget.
Det gamla Svenska sättet att begagna socknevalmän, är, såsom vi alla vela, att, när dessa sammanträda, afgifver hvar och en sin sockens röstetal; del Norrska, enligt Grundlovens § 58, alt det Prestgäll, som har mindre än (oo röstberättigade, skickar en valman, det, sorn har från 100 til! 200, två, o. s. v., hvarefter alla rösta per capita vid districtvalet.
För min dol skulle jag bland dessa tvänne företrädesvis vilja godkänna den första melhoden, icke blott derföre, att den är Svensk, utan derföre att den, i min tanka, är en principenlig fortsättning af vallagens första paragrafer.
Men, i stället för endera af dessa, föreslår Utskottet, att, medan valmännen vid Representanternas utkörande rösta per capita, bestämmes deras antal för hvart prestgäll efter folkmängden vid senaste aulentika beräkning.
Genom införande af denna, för vallagens ursprungliga röstberäkningsprinciper helt och hållet främmande, ca lenia tionsgrund synas mig de vidunderligaste följder kunna uppslå.
Om del ofvannämnde prestgället, hvilket eges af en enda possessionat, är ett ibland de folkrika, utnämner denne tre, fyra, kanske flere valmän, och får derigenom ett mycket stort inflytande på det slutliga valet, ehuru hån i vallagen icke erkännes hafva mer, än sex gånger så stor rösträtt, sorn egaren af ett till 1,000 R:dr B; co uppskattad t hemman.
En annan vida rikare medborgare har sin egendom fördelad på tio orter, får sex röster i hvartdera prestgället, men icke blott är, utan vet sig vara, öfver allt paralyserad af sockenboar; ett prestgäll bredvid den nyssnämnde possessionatens, är helt och hållet deladt i smärre lotter, och betes enligt vallagen hafva flere hundrade röster, men på grund af folkmängden sända dessa tillsammans icke flera, utan kanhända färre valmän, än dera, den omtalade sockeu-egareu ensam 6 Bil. till
Co ris ti t uti o n s-Utskottets Memorial, N:o 58. utser.
I vallagens första paragrafer, sökte således Utskottet med stor sorgfällighet föiebygga, att underkännandet af utlänningarnes princip om en enda valcensus (ffill förmon för Svenskarnes gamla, att större besittning skänker ökad rösträttighet} icke skulle kunna urarta lill för slör magt åt den likare classen; — men efter rietta tillägg, kan man ej längre påslå, att det ar rikedoms-arislocratien i allmänhet, sorn är före bygd , det är blott den del deraf, som icke lyckats arrondera sig prestgäll-vis; en annan del, som genom ett sådant högst tillfälligt förhållande skiljer sig från den förta, bar fått fullkomliga magnaträttigheler.
— Hvad inflytande på folkets blifvande nit, att begagna sin valrätt, alla dessa anomalier skola utöfva, är lätt alt inse. dag vill dock härvid obelingadt medgifva Utskottets sals, att med så liten möjlighet, som vi ega, att på förhand beräkna inflytandet af den i vallagens början införda röste-tariffen på så väl hela Rikets, som de serskilla Länens, rösleautal, är det oundvikligt alt, Länen emellan, fördela efUr folkmängd del för hela Riket antagna representant-antalet.
Möjligtvis bör äfven en dylik consideration blifva af hufvudsaklig vigt, när PröfningsComileerna dela Linén i valdistrict; och Utskottets förslag, att folkmängden härvid bör afses, jemte andre förhållanden, synes mig fullkomligen rigtigt.
Men, under det att de ofvannämnde anomalierna blifva alldeles omärkliga, när de två väsendtligt olika principer för rösträttens utdelning, som här förekomma, nemligen efter folkmängd och efter vallagens tariff' i första §, möta hvarandra på så stora omkretsar, som länsgränsorna bilda; — och under det att samma anomalier blifva icke serdeles märkliga, när ett sådant möte sker på valdistrictens gränsor — måste de blifva ohjeipligen synbara, när det skall ske på Prestgällens.
I § i ( har Utskottet föreslagit så stora valdistrict, alt i det södra Sverige minst tre, och i det norra minst två Representanter belöpa sig på hvart och ett, proportionsvis mot hela Rikets antal a5o.
Om det serskildt gjorda förslaget, att hvarje valdistrict skulle välja en af hvart Stånd, hade blifvit antaget, skulle jag hafva insett nödvändigheten af dessa stora district; i detta fall hade minst fyra eller fem
Representanter bordt utses inom hvart och ett sådant; — i mindre grad hade ett dylikt förhållande uppstått, om vallagen hade innehållit stadgandet, att en fraction af det valda antalet alltid skulle bo inom districlet, och en annan få väljas öfver hela Riket.
Men, då intetdera af dessa förslag blifvit af Utskottet godkändt, kan jag för min del icke inse någon annan vinst af stora val-district, än att för - Bil. till Co/istitutioris-ZJtshultets Memorial, N:o 33. 7 svära en framlida öfvergång lill det direcla valsattet.
Någon alldeles motsatt tanka liar inom Utskottet velat göra sig gällande, att man nemligen skulle genom stora val-district göra sjelfva val-akten likare den, som eger rum, när directa valens princip år antagen.
Likhet i yttre skenet kan vissei ligen uppstå; — om t. ex. Pröfnings-Coinileen i Malmöhus
Län skulle fatta det beslutet, hvartill 10 § i Utskottets förslag berättigar, att låta liela Länet blifva ett enda valdistrict, kunde visserligen en förening af mer än 4oo valmän, sammankomna blott för valakt, föranleda lika tumultuös församling, som de beryktade Engelska; — men den väsendtliga skilnaden qvarstode dock alltid mellan directa och indirecta valprincipen, att den förra intresserar folket för valen, och derigenom, utbildar det till politisk frihet och till representativ statsförfattning.
En annan, i min tanka, menlig följd af stora val-district, är den, alt hvarje valman måste rösta på ett större eller mindre flertal.
Den, sorn röstar blotL på en, kari, om möjligt är, alltid anses handla efter öfvertygelse; t}^ få äro de, hvilka icke ega någon sådan omen person, som företrädesvis eger deras förtroende.