Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För hon tycker nog om honom ändå!
Ja, inte tycker hon om dig, det ska' du inte gå och vänta på!
Ah, KALLE.
Hvem vet hvad hon tycker om!
jag ger både henne och alla de andra, så många som flyger och far! mig hett tag, så jag får hin nätena!
Strax, VESTERBOM (nere vid bryggan).
Kalle
du, hjelp
far! (går ner till bryggan, der han hjelper fadern att hänga in näten i sjöboden.)
VESTERBOM (visar åt venster, utåt fjärden).
Jag tycker rakt hatt jag känner higen länsmans båt der längst hute på fjärn.
middan.
han skulle ju vara igen på efter-
Det vore då för hodrägligt bra, hom 'an kunde förlika saken mellan höfverkunstapeln och Janne Boman.
98 ANNA (ropar från sin plats).
Åhja, VESTERBOM.
du vet hinte, du, 'ur di lappa hom hvarann.
Di slogs ju så 'året rök hom dom, sen på qvällen, vet jag!
det gör han nog.
jag fick mig ett nyp midt öfver armen, när jag skulle skilja dem åt.
hå Hösterman 'öll hockså på te kumma hi miss'ugg, 'an med ... men si, hen ska' haldrig lägga sig hi handras haffärder (de gå i sjöboden med näten). ska'
ni hinte 'a hi her kaffesqvätten nu då? -- (ser sig omkring.)
Hvar hä' far, du Hanna?
LINA (från stugan).
Ja, si den der gamla Vesterbom, 'an kan då hallri komma, medan gusslånet hä' varmt!
Och hinte hä' jag menniska te' få degen hå jäsa, jag skulle ju 'a färska bullar te' qvälln!
Han är inne i sjöbon med nätena.
det kan halt 'ända, det.
Hå så hä' fäll mjölet litet sötigt, kan jag tro, för Hösterman,'an vet hvad 'an ger hen 'und hi målet, 'an, när hen ska' köpa någet håf'en.
Vi ska' väl titta på, kära mamma, hur det står till.
LINA (i det de gå in).
Mamma har val varit för snål på jästen.
kom du te' styra hå ställa der, det vore för hokristeligt rart!
(de gå till höger, vid stugan.)
VESTERBOM (kommer med Kalle ut ur sjöboden och stänger dörren.)
Det var hett par rara nät jag ropte hin på haktion hi går ... di der som Holson 'ade satt dit.
Di tog di bästa habborrarne hi natt (i det de komma ned).
Jag fick tolf skilling marken håf gross'andlarn der nere på speljakten.
KALLE (sedan) HULTING.
99 KALLE.
Te' måros bitti', sa' di. -- Det var hen farligt rar konjack 'an bjöd på, ska' du tro!
Hörde ni far, hur länge di tänker ligga här?
(sätter sig vid bordet).
Ja-a vars, 'an ville gerna 'a'na te baks, sa'n.
VESTERBOM
Jaså. -- Talte han något om Anna?
men begriper ni då inte, far, hvad han vill ha' henne till?
KALLE (sätter sig på gungbrädet).
sa 'an!
Jo kors, KALLE.
Nej, grosshandlarn, vet jag.
Hösterman?
'an vill 'a'na te 'us'ållerska,
si dom skulle 'ur 'uset begge två, så det skulle då Hanna hinte vara horolig för, mente 'an.
Och Lina, mor heran, 'on tjente ju hi fem hår 'os hen schersant hi första galets kasärn, hå haldrig 'örde jag hatt 'on var hängslig, fast di var håtta'undra gardeskarlar homkring 'enne! mindre farliga, än tre.
KALLE (skrattande).
Ja, men pojkarne då?
Ja, åttahundra, de ä' mycket
sjöstöflar, betydligt rakare än förut).
Tjenare, sa'
Krusen!
Hur lefver verlden med er på midsommarafton, gubbar? frågar! gala.
VESTERBOM (stiger upp och helsar).
Tack som HULTING.
HULTING (från venster, i halmhatt, nya byxor och
'Ur mår han sjelf?
jag mår som göken, när han slipper var tusan hvad
har fiffat opp sig.
KALLE (sitter qvar).
HULTING (vänder på sig).
Jo jo men, man rår inte för att man schangtilnat till ute på landsbygden! ...
Hvad tror ni hela kalaset kostar ... hvasa?
Jo, det vet jag, som köpt hela kodiljen utaf honom med blåa ögat, ... apperpå det, så fick han det andra blått med i går afse, så nu är han då
100 lika på begge sidor! ...
Nå gissa nu, så får jag höra om ni förstår er på kommersen! daler.
Åh, det har väl kostat sina tjuge riksJa då, säkert!
Tolf riksdaler och aderton skilling, hela partit... första, andra, tredje gången ...
Nej fan, det var så rätt det, det är ju ingen aktion i dag.
Jag kom mig så in i tagena i går som aktionist, så jag går bara och slår hvar jag kommer åt!
KALLE HULTING.
Nej tusingen, tocke har jag vuxit ifrån!
Får jag tag i någon gämmal bra enka, så ... för sir ni, nu har jag så godt som länsmans löfte att få bli Lindgrens efterträdare i embetet, gubbar!
För flickorna med kanske?
det!
Ja si, så hä' det, när hen 'ar talang, hå det 'ar då 'err 'Ulting rejelt.
Hanfäkta
HULTING (komiskt nedlåtande, i det han sätter sig vid bordet).
Säg bara Hulting, vet jag ... för stursk är jag inte, fast jag har fått litet vind i seglena och sjöstöflar på fötterna! ...
Två riksdaler betalte jag kontant, och resten fick jag krita på till Mikäli! (vänder sig till Kalle.)
Hör nu, ...
Mikäli, är det på vintereller sommarkanten?
Det hä' hi Hoktober, vet jag!
Just när di ska' te hå slagta svina.
Skönt, då har man tid på sig!...
Nej si, lita på flickor, det ska' man akta sig för!
Som nu den der Östermans Hanna, till par exempel.
Har inte hon gått och dragit strå för Janne Boman, så vill jag vara skapt som en regementstrumslagare. honom!
har nog dragit strå för flera än Håhå; 'eller! ...
kolifej der vid lag.
Kanske har KALLE (häftigt).
Kalle också haft sin lilla
fäll 'a vurit tokig?
Tocken
Tänk aldrig!
rik jänta!
Då skulle 'an
101 HULTING.
Tror Vesterbom att någon är slug, när han är förlibter, då!
Sällan!
Jag har då aldrig varit kär af mig mer än en gång, men hade jag då inte fått mig en klar, så nog hade jag blifvit tokig på kuppen!
det hä 'åken hvad brännvin hä bra, hocket hondt hen menniska hän dras med. det vill jag lofva, det!
Hjelper inte det så är det bara döden!
Tredje scenen. sitter derinne och väntar med kaffet och inte kommer ni! (får se Hulting, men känner inte strax igen honom.)
Åh kors, förlåt! jag såg inte att det var främmande. bevara lilla jungfru Anna!
Man rår inte för att man blifvit en annan menniska!
ANNA HULTING (reser sig och gör honnör).
Gu' ANNA.
ANNA (från stugan).
Nej se, det är ju Hulting.
Vill Hulting stiga in med, så fins det nog en kopp åt honom med, om jag känners mors kaffepanna rätt. hen skvätt.
Ja-a, HULTING.
kom med hå 'åll te godo med
aldrig nej, sa' han som blef riksdagsman.
(går fram till Anna och bjuder henne armen.)
Får jag lof te' bjuda damerna armen?
Nej tack, jag har redan druckit!
Och så får jag lof att ha' kransen här färdig.
Den ska' väl vara till majstången den?
Stig hin nu!
HULTING (i det de gå).
Och var som barn i huset!
Tack ska' ni ha! ...
ANNA (sysslar med kransen i det hon gnolar):
ANNA (sedan) KNUT.
"Vi bundit hop en bröllopskrans Utaf viol och siden, Vi föra dig till lek och dans, Och glädje hela tiden! ...
Ny och vacker -- --"
sig fram bakom henne och sätter händerna för hennes ögon, i det han süger med förstäld röst).
Hvem hä' det? ingen rospigge!
ANNA (söker göra sig lös).
Åtminstone
KNUT (har försigtigt inkommit från venster, smyger
är det då
kunde Anna höra det?
KNUT (skrattande, i det han tar bort händerna).
när Stockholmare ska' försöka bryta på bondmål, så blir det alltid för mycket...
Men hvad vill herr Knut här! (stiger upp.) så, gå inte nu.
Jag har någonting allvarsamt att säga.
På KNUT.
min heder! ...
Tror Anna mig inte, så säg åt sin mor eller bror, eller hela familjen, att komma ut och höra på, då!
Jo, det kan jag just tro!
det behöfs inte.
Så rädd af mig är jag väl inte heller. (sätter sig igen.)
KNUT (sätter sig midt emot henne).
det var då hyggligt! ...
Nu är det så att både Axel och jag ha' kommit öfverens om att för oss skall Anna hädanefter få vara i fred, bara
Anna vill komma tillbaka igen.
Och det gör vi mest för gubbens skull, för han är ledsen på fullt allvar öfver att Anna lemnar honom.
103 KNUT.
KNUT. Ja se, det tror nu inte han ... och när han nu skall till att gifta om sig...
Jo, förbanna' mig är han inte.
Han kan få många som ä' bättre än jag.
jag undrar inte på att Anna blir storögd!
Han tänker verkligen skaffa sig en ung fru i huset. lär vara en fröken Bolin, ... modern är sjökaptensenka, och flickan är bara nitton år, och så lär de ha' ett stort hus på söder. i söndags!
Då ANNA.
KNUT. Ja,
Hvad säger herr Knut?
var det hos dem han var på middag
Nå, då flyttar naturligtvis Axel hemifrån och sätter eget hushåll, och jag far tillbaka till Upsala och läser på min kandidat. här hemma. att...
Troligtvis
men se, nu har jag fått ett anbud
KNUT. Bry
sig inte om det!
Anna är för god, Herr Knut då!
ANNA (förebrående).
KNUT. Jag ANNA.
tillbaka!
säger inte ett ord mera... men kom
Ja; men tänk inte för länge!
Åtminstone får jag lof att tänka på saken.
Femte scenen. jag ska' gå och höra efter hvad det lider! ...
Hör du Anna ... (får se Knut och säger med ombytt ton.)
Jaså, du har stadsfrämmande, ser jag!
KALLE (talar inåt).
KALLE (från höger).
Ja, herr Knut kom för att...
104 KNUT (går direkte fram till honom, och sträcker ut sin hand).
Seså, bläng nu inte så der ovänligt på mig, utan gif mig ett handslag i stället.
Åh nej, det är väl aldeles för fint för mig, te' ta' en Upsala-kantat i hand!
beväring, är vi ju lika goda.
Nästa
år, i fall vi exersera
För resten kommer jag i de bästa afsigter.
Fråga Anna sjelf.
Ja ... det är då sanning, det.
det är sant, du Kalle! Grosshandlarn skall gifta om sig.
Herr Axel skall flytta hemifrån, och herr Knut sjelf far till baks till Upsala igen.
KNUT. KALLE.
Det KNUT.
var en annan sak! (slår honom i hand.)
Då har jag ingenting emot 'et! nog kan jag ta' i med näfvarne, alltid!
Men det kan herrn med, känner jag.
så är det fråga om att jag skulle gå tillbaks i tjensten igen. när det är på det viset så...
För inte tänker du väl på fullt allvar att ta' tjenst hos Österman heller? uppe, som hade auktion i går?
Jag KALLE.
KNUT (pekar utåt venster).
Gamla KNUT. KALLE.
Jo kors, ANNA.
Och KALLE.
Så skall det kännas!
bondfarbror der-
skall väl åtminstone först höra hvad han bjuder mej i lön.
Gubben vill gerna öka på lönen, det sa' han.
På KALLE
Ja, just han.
Ja, det förstås ...
det här sättet kan jag rigtigt gå och bli högfärdig, jag! i går!
Ja då, det är många bud, sa'
HULTING (som kommit in under sista repliken).
HULTING (från höger.)
så sa' han bra med!
Ah! nu mår man, sen man fatt sig en kask!
Om jag nu bara kunde begripa hvar Janne Boman håller hus ändå! i morse.
Han HULTING.
har seglat sin väg, och det tidigt
Hvad då på?
Har han också?
"låt bli det", som ni säger här i Roslagen!
Den seglade den nye egaren bort med i går afton redan, så det slapp nog Boman. han var ju från Rådmansö, och di ä' inte släpphändta af sig, de! KNUT.
Nej, KALLE.
Kors, på sin storbåt, vet jag.
förr skulle man få skära näsan af honom, påstod han, än han lät det köpet gå tillbaka. i det, god vänner, hvar är skepparn?
Tänk om han har gått och blifvit vattendykare!
KNUT. KNUT DE ANDRA (nyfiket).
Jäklar
Ah prat, lugna er ni!
Jag vet hvar han är!
Nå, hvar är han?
der kommer "Handers", hans besättningskarl, och han vet det nog, han!
Mäster Olof med efterspel
Mäster OLOF (OLAUS PETRI).
Mäster LARS (LARS PETRI).
HANS BRASK. CONFESSOR i Strengnäs kloster.
BISKOPEN i Strengnäs stift.
GERDT, Boktryckare.
Marsk SIGGESON.
MÅRTEN, Dominikan.
GÖRAN, Novicius (sedan Dominikan).
VILHELM, Scholares i Strengnäs klosterskola.
NILS, MARGARETA, bröderna Petri's moder.
Kyrkovaktaren.
Dennes hustru.
Orgamästaren.
Gårdsfogden.
AKT I.
I Strengnäs Kloster. der åt gården, bakom hvilken synes trädgården med blommande fruktträd, vinkast m. m.
Midt på gården en Mariebild inrättad som solvisare.
Till venster klosterkyrkans portal; framför densamma en likbår.
Längre bort i venstra hörnet hvälfd port med gallergrind åt gatan.
Till höger i perspektivet slutar gången med dörr till refektoriet; halfvägs i refektoriet.
Till venster i gångens främre plan sitter Novicius bunden vid en pelare och afskrifver en bok.
Han har håret kortklippt, bär en risknippa på ryggen och är klädd i botgörardrägt. gången dörr till köket.
Tjenare springa med pannor, vinkrus och fat mellan köket och Förgrunden en klostergång som ligger i dunkel; denna gång öppnar sig med arka-
MÅRTEN, NOVICIUS, TJENARE.
MÅRTEN (klädd till hälften som munk, till hälften som jägare, bär en knippa fåglar och en hare; talar utåt).
Tag vara på hundarne och torka dem i halm, Så lofvar jag läsa en extra psalm, När din mormor lägges i svarta lådan.
Satanas!
(Snafvar i bårklädet som ligger öfver likbåren.)
Mäster Olof.
2 NOVICIUS.
Benedicite!
Quo tibi stat?
MÅRTEN. Novicius, Guds kors!
Hur är det nu fatt?
Ris bär du sjelf mot syndaklådan; Bra!
Då slipper jag skaffa; men säg, Hvad har du beträdt för odygdens väg?
Har du hållit dig väl med vår källarsven
Och lånat nycklarne till underjorden, Eller höll du icke din mun igen, När du fick se de dukade borden?
Kanske du varit vid äppelträt
Och smugit bref till en liten vän?
Säg, gosse! -- Nej men se hvad jag fått i mitt nät.
Den haren!
Om du visste hvad han är fet. -- Tala om, hvar är det som skon klämmer?
Du vet, jag inte är den som skrämmer
En stackars syndare med pina och död
För det han gick litet snedt på skorna!
Så länge man inte, på djefvulen klippt klorna, Så är vår verld ju ömklig och snöd!
Säg ut nu!
NOVICIUS.
Äppelträt!
MÅRTEN. Jesus!
Hur kan man vara så erkeförgäten Och tänka så litet på evigheten.
Du borde bli bortkörd, men es confessus Ditt svåra fel, som dock ej kan förlåtas, Om ock det skulle af helgon begråtas.
Hur gjorde du, när du var ung som jag
Och träffade systrarna en helgedag
I klosterkyrkan vid Salve Regina Säg, kunde du se de små stackarna tvina, (Visar bytet.)
Och icke sände dem en vänlig blick, Ett vänligt svar på den sjelf du fick!
Du kanske lät då ditt fromma öga Vandra andäktigt upp mot de höga, De mörka hvalfven, der spindeln bor Och spinner på kalken sitt smutsiga flor?
Det gjorde du ej; du gjorde nog du Som jag, som bröderna alla!
Säg nu, Hur bar du dig åt, hvem förde ditt bud Till henne, du helst velat ha till brud?
Päronträt.
Päronträt?
Och jag som trodde...
Men hör på!
Hvad är detta för spring?
Här måtte ha timat underliga ting Me'n jag var till skogs.
Der gnodde Hofmästarn sjelf med en stor kastrull, Som måtte ha varit underbart full Af ljufliga ting!
Känn bara!
Känn Hvilken doft!
Känner du inte igen!
Det är gås!
På pingstqväll!
Sankta Birgitta, Du vare oss nådig och huld!
Nej titta!
Biskopen är här på visitation
Och klostret ger middag med absolution.
MÅRTEN. NOVICIUS.
Nu drucko våra nåder hvarandras skål.
Tänk om man hörde ett sådant skrål
På helgdagsafton, då folket fastar; Nu för tiden man gerna oss lastar; Hvarför då gifva lastarenom rum?
Jag känner bispen, han är skarp i att dricka, Men priorn åter, han tål som en flicka
(Fanfarer från refektoriet.)
4 Och när han druckit så blir han dum
Och vet ej alls som en andlig sig skicka!
Du skulle ha sett hvilken ståtlig svit, Som följde vår nådige biskop hit:
Stallmästare, skänk, barberare, kock, Trumpetare, lekare och lutenister, Kansler, kaplan och altarister, Hundra knektar, som med lock och pock Häfva åt sig hvad helst dem brister!
Det här tar aldrig ett rigtigt slut, Ty priorn skall lysa helgen ut Och sjunga messan!
Den kommer att låta, Så grisarne deråt månde gråta!
Nej se, Mäster Olof, skolmästarprofeten, Är han icke med på lustbarheten?
Den mannen är då en rigtig tok!
När han fick höra om gästabudet
Sprang han till skogs med penna och bok, Liksom äta vore i lagen förbjudet!
Skrifver han också?
Det är en farlig man!
Farväl novis; jag ser helst om jag kan Slippa tala med den bleke kaniken, Han är för djefvulskt hvass i logiken; Tänker mycket, är liten i maten; Att slås med en sådan, det må sjelfver saten!
(Olof synes i trädgården; han läser i en bok.)
(Går till venster i gången.)
NOVICIUS, OLOF.
Hur har du det, stackars novicius?
Som den Onde i himlen!
Hvad sökte du här i klostret?
Frid, oskuld!
Jag fruktade lifvets vårdagsjemning; derför flydde jag!
Hit!...
Det var den tiden då jag trodde på Gud, hans son, allihopa!
Och hvad tror du nu på?
På ingenting!...
Jo på mat och dryck!
Gif mig att äta och jag skall bli god och from och dygdig!
Stilla ditt vilda sinne!
Se omkring dig!
Det är ju vår...
Vinter för den som fryser af hunger.
Se på svalorna der ute!
De komma med hopp...
Och stämma kärleksmöten i sjelfva kyrkan!
Och bien sjunga i linden och guldsmederna hamra i körsbärsblommen -- rök dem!
Se nu skaka äppelträden på sig i aftonvinden; tusenskönorna sluta sina kalkar och tro, att det är snö!
Kloka djur! -- Jag kan svärma, jag också, fastän mina kinder NOVICIUS.
6 gulnat der nere i källarfukten.
O, jag skulle sjunga vårvisor, om icke mitt bröst vore så ihåligt.
Hvarför går
I icke derin och äter gås!
Jag skulle ge halfva min salighet för ett enda kornbröd.
(Han rycker en blomma från Olof.)
En gullvifva!
Sådana låter vår Herre lefva, fast de hvarken sy eller spinna!
Sätt dem på spinnhus!
Hvarför skulle du ha det bättre än jag?
Du har fått se på solen, du har fått höra på granarna -- dö, din hund!
(Han trampar blomman under fötterna.)
NOVICIUS (nedfaller i vanmagt på stolen).
GÅRDSMÄSTAREN in.
Är du spak nu?
GÅRDSMÄSTAREN. NOVICIUS.
Hvart ämnar
I nu föra mig?
Nu skall du till numero aderton i vestra flygeln.
Den der med råttorna?
Får jag då inte äta i qväll?
Jo, det får du!
Och du slipper läsa, så att du är undan innan biskopen skall gå ut!
Tack, gårdsmästarn!
Novicius stannar; talar utåt gården.)
God natt sol, ängar, hagar, hängbjörkar, gullvifvor!
Jag föraktar Er!
Jag får mat!
OLOF (ensam).
Ve dem som släckt den heliga låga, Som en gång flammat i dennes bröst!
7 O huru tröstlöst då alla fråga
Och ingen svarar på en ropandes röst!
Har jag ej stridit, har jag ej vakat?
Ej ungdomens fröjder jag ännu smakat; På fältfot jag lefvat och sofvit på mitt svärd, Och kraft jag egde att trotsa en verld Af våld och vrånghet och synd och flärd!
Nu är jag trött, ty jag stått på skansen
Och blåst i stridslur för en sofvande slägt, Ett folk som af segrar rusigt mist sansen
Och se'n i sömnen late sig sträckt!!
Skall aldrig för mig det mer blifva vår?
Hvi kan jag då ej som de andra somna Och låta sinnet och modet domna?
-- Kom höst, kom sömn att min själ bedöfva, Men blott en stund mina andar söfva, Ty lätt är dock sömnen vid tjugu år!
OLOF, VILHELM, NILS.
I tröttnat, gossar!
VILHELM.
Är det ej qväller?
Se dock, hur häggen sin skugga fäller
På vinkastets tak!
Men hvarför ringer Man icke vesper?
Der ute springer
Man fram och åter vid katedralen
Och stirrar tyst på den slutna portalen!
från trädgården med spadar, som de ställa ifrån sig vid grinden).
(Sätter sig på en bänk.
Scholares Vilhelm och Nils komma
8 OLOF.
Alltid skall vår Herre försummas, När hans tjenare passas opp!
Hör der inne pipes och trummas Af en ändlös besoldad tropp, Hvar gång biskopen höjer pokalen, Prisar vinet och de dumma talen!
Låt mig ringa!
Det låter du bli!
Den saken förstå de nog bättre än vi!
Först första budet, se'n fjerde, Så jag en gång af min lärare lärde!
Ej skola vi kifvas och störa friden, Nej låtom oss hellre förkorta tiden
Med vår comoedia som vi skola spela Vid Trinitatis!
Jag kan hela Engeln Gabriel!
Nej, den fick jag -- Och Nils Den Onde; den passar...
I dag Jag tror Den Lede här inne huserar!
Förlåten, Mäster Olof, om jag orerar.
Se så, god vänner!
Nu slut på grälet!
En hvar på plats, så börjar spelet!
VILHELM. OLOF.
»Ve oss vi arme Israels barn, Nu äre vi komne i vår fiendes garn!»
(Vilhelm och Nils ställa sig framför Olof.)
ut arm i arm och synas välplägade.
De företrädas af pager som bära Flabeller.
Fanfarer inifrån, sorl och glam.)
(Dörrarne till refektoriet slås upp.
Jöns Beldenacke och Confessor komma
DE FÖRRE, BELDENACKE, CONFESSOR, PAGER.
BELDENACKE. CONFESSOR. BELDENACKE.
CONFESSOR. BELDENACKE. CONFESSOR.
Mycket sant Ers Nåde!
Och hvilken prägtig trädgård
I han!
Gårdar, Ers Nåde, ty vi ha både Örtagård, humlagård, köks --...
Nå fan!
Men kanske det lider Till vesper!
Det tala vi aldrig om!
Men det var då för välsignadt Ers Höghet kom Just nu i dessa bedröfliga tider, Då alla oss skämma!...
Är här icke skönt?
Här svalka och skugga, der solljus och grönt!
Men här kännes fuktigt.
Om I tycker som jag, Vi lemna kapitlet och göra ett slag
I parken!
Jag vet inte hvad jag skall säga!
I har förstått så rundligt oss pläga...
Jag måste nog hem!
Ett arbete af vigt Mig väntar!
Man måste dock veta sin pligt!
Åh, kom nu med, så gå vi en tur Under blommande aplar och Persiska syrener, Och I skall se mina nya fontäner
Med sölffiskar, snäckor och sällsamma djur!
Och när I tröttnat, har jag en grotta
Dernere vid sjön, der inte en råtta Oss vågar störa...
Der ta vi oss en lur!
BELDENACKE.
CONFESSOR.
BELDENACKE
10 CONFESSOR.
BELDENACKE. CONFESSOR.
BELDENACKE. I är då min sann En perla, Confessor, och köket, det köket!
Än vinet?
Benissime!
Just så herr Biskop!
I känner icke kaniken, det spöket!
BELDENACKE Mäster Olof? Jaså han ser ut på det viset!
Enfaldig -- stursk; mycket ung, En skolmästartypus; fattas blott riset!
För all del Herr Bisp, han är stolt som en kung!
Säg ingenting åt honom!
Jag tror min själ
I fruktar att råka med honom i gräl! CONFESSOR. Åhnej!
Men han bits, är elak och butter; Dessutom har han en släng af Luther Uti sig! -- Ers Nåde låtom oss gå!
Nej den mannen måste jag höra på!
Jag är ju här för att visitera Och än jag ej annat än matsalen sett, Men celler och häkte och sjukrum med mera...
Nu tar jag skolan och trädgårn i ett, Så kan man resten i morgon absolvera!
Det är då förskräckligt man skall vara så mätt!
(Får syn qå Olof.)
SCHOLARES (draga sig åt sidan.)
Hör på, kanik, hur många Scholares Har du i skolan, när I ären som mest?
11 OLOF.
BELDENACKE. OLOF.
BELDENACKE. Capitulares Ha uppgett nitton; Nå det vet du bäst!
Hvad läsen I?
Retorik, logik...
I varmt?
-- Är du nöjd med din kost?
Jag tycker om dig; du är bara kanik!
Vår Nåd skall söka dig en bättre post Med tiden! (Till confessor.)
Det är ju en hygglig man!
Om I visste hur mycket han kan.
I måste dock se våra skolesalar; De skämmas ej för sig!
Tack, tack, inte nu!
Solvisarn pekar redan mot sju; Det lider på qvällen och solen dalar.
Då gå vi Ers Nåde!
I stannen här!
Jag vill ej göra mitt folk besvär Då ej så behöfves!
Rätt så, rätt så!
Det skulle se ut som vi ej kunde gå
För oss sjelfva!...
Är det ej en Guds gåfva Att ega helsa och samvetsfrid...
Vara nöjd med sig sjelf och långt från all strid Tacka Gud för sin dag, och med lugn gå att sofva.
(De gå långsamt arm i arm utåt.)
(Pagerna fram.)
Aderton, Biskop!
OLOF, SCHOLARES.
OLOF (springer upp och fattar om en pelare).
O, att jag kunde störta detta hednahus öfver deras hufvuden!
Börjen om igen.
WILHELM (Till Scholares.)
(läser.)
»Ve oss vi arma
Iraels barn, Nu äre vi komne i vår fiendes garn!»
Nu är det I Mäster som skall svara!
Ja nu är det jag som får svara på tal!
Här får icke sofvas!
Här fins intet val!
Bort hvila, bort lek, nu stundar fara!
Hvar äro mina vingar?
O hade jag dem qvar, Som en gång jag hade i unga dar!
Då flöge jag strax öfver klostrets mur
Och svang mig upp i den högsta fur, Att jag månde se huru små I ären, I som så lågt era hufvud bären, Men högt era bukar fyllda med vin!
För himlens sol I så fege skyggen Och dragen korset så tungt på ryggen, Prediken som profeter, men lefven som svin!
Scen IX.
LARS PETRI (in hastigt.)
13 LARS (bläddrar i bref.)
Marsk Siggeson är i staden på genomresa till Malmö och har i ärende att öfvervara en visitation samt taga reda på kyrkornas och klostrets egendom.
Ändtligen har då Kungen vaknat!
Vår mor är i Stockholm!
Sedan far dog vill hon icke bo i Örebro!
Har du mera nytt?
Vår frände, Gerdt Boktryckare, sitter qvar på dårhuset och hans dotter bor hos vår mor som är hennes förmyndare!
Hon skall i kloster!
I kloster!
Arma barn!
Stackars Olof!
Du höll af henne hjertligt!
Tala om annat!
Vet du att Luther är gift?
LARS. OLOF.
(Till Scholares.)
I ären fria! -- Kom med på mitt rum broder; det samlas folk derborta! -- Det blåser upp! O, den som finge vara med!
(De gå till venster.)
Scen X. mer insmygande genom trädgården.
Folk antages ha samlat sig utanför gallergrinden.
Gerdt klädd som munk kom-
Hvad vill folket?
GERDT (fram till grinden.)
(FOLKET sorlar.)
14 GERDT (talar fort.)
Messa?
Hvad skall Ni med den att göra?
Har Ni tvättat Era händer, Ni som tummar på gallret der!
Det är Lördag i dag och här kommer intet orent in, ty här är ett heligt rum och här bor visserligen Confessorn som ligger och sofver jemte Biskopen nere vid sjön!
Ja gå och se efter om Ni inte tror!
Jaså, Ni kommer inte in!
Nå hvad skulle Ni också inne att göra, då det är så många förut!
Hvad grinar du åt, du som ser ut som du inte betalat dina utskylder!
FOLKET (sorlar.)
Pingstafton?
Ja det var då som den Helige Ande steg ned på Apostlarne; det har den gjort i qväll också, ty både den ena och den andra voro röda som eldslågor i ansigtet!
Gå nu hem och lägg Er, barn!
Vi skola bedja för Er!
MÅRTEN (in med en ofantlig nyckelknippa.)
Jag tror att packet väsnas!