Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna tillåtelse är i senare Författningar upprepad, och sist åter bekräftad i Kongl. Kungörelsen angående närmare bestämmande af landtmäns och städernas handtyerkares handelsfrihet den 28 sistlidne Augusti, hvarigenom landtman jemväl förklaras berättigade att i öppna bodar i städerna hålla sina tillverkningar till salu.
I berörde Författningar har jag icke kunnat upptäcka några gränser, hvarutöfver landtmän icke skulle få utsträcka sin slöjdefrihet, och jag drager icke i betänkande att öppet bekänna min oförmåga att utstaka en sådan begränsning, sorn, efter mitt omdöme, hvarken kan finna stöd af rättsgrunder, eller påkallas af serskilda oeconomiska förhållanden.
Hvad som från äldre tider intill närvarande varit frill, lärer numera icke böra inskränkas, utan endast vidare stadgas ock utvecklas.
Af alla näringar äro de fördelaktigast, som man lyckas göra hemmastadda i allmogens hyddor, och böra således uppmuntras i stället att tillbakalrängas. 2:0
Den skattskyldighet till städerne, sorn blifvit ålagd på landet bosatte handtverkare.
Alt vilja hafva Borgare på landet, som skola skatta till städerne, är lika så orimligt, som om landtbyggden skulle fordra att städerne contribuera till densamma.
Svårligen finnes något mer orimligt, än att betala för intet annat ändamål än för att hafva en stad!
Det starkaste argument, som näringsfrihetens vedersakare synes ega, är det ioo;de gångev omsagda ropet om ”borgerlig tunga.'’
Jag ville skilja emellan medborgerlig\ och borgerlig tunga, och anse den förra såsom utskyld till Staten, hvilken hvarje medborgare — Bonden, Borgaren, eller hvilken annan samhällsmedlem som helst, i mon af sitt yrke eller ställning i samhället, icke kan undgå att vidkännas; men den senare skulle ja?
'tro endast vara en skatt till communen eller staden, att betala dess utgifter.
Hvem vidkommer dessa senare utskylder annat än stadens invånare och hvars fel är det, alt städernas administration är öfver höfvan dvr?
Hvarföre skola småstäderna hafva serskilda domstolar, eller hvarföre behöfs serskilda uppbördsman der, för att upptaga den ringa skärf Staten härifrån får uppbära?
Mig synes som man helt och hållet förbiser de reformer, som i detta afseende så lätt kunna af communerne sjelfve yerk - Lag- samt Allm. Besv.- och Oecon.
Betänkande N.o 33. 23' ställas, och den lindring i den förskräckliga ”borgerliga tungansorn häraf skulle uppstå.
En Kronofogde är Uppbördsman och en Häradshöfding
Domare i ett district, som ofta eger 4o—5o,ooo invånare, då en stad, stundom af 4—5oo, behöfver för samma ändamål löna Borgmästare, a eller flere Rådmän, Casseur» Stadsfiscal, Vaktmästare och flere.
Man vill ej ändra delta — må man då bibehålla det — men på egen bekostnad, och icke med uppoffring af landsbygdens bästa! 3:o
Den totala brist på stadganden för de näringar, som hos oss förekomma under namn af fabriker eller manufaclurier..
Att stifta Lagar för handtverkerierna, med förbigående af fabrikerne, synes emedlertid vara ett nästan fruktlöst företag, helst åtskillige skråhandtverk, under benämning af fabriksnäring, numera både i stad och på landet får utöfvas.
Det är bekant, att garfveri efter Engelska sättet är en fabriksnäring; meivgarfveri i allmänhet ett skråhandtverk, ehuru läderberedningssätten numera kunna vara eller äro alldeles enahanda; äfvensom barnskomakare räknas till det förra, men öfrige skomakare lill det senare slaget.
Härjemte finnas snickare, smeder, bronsarbetare, handskmakare, vagnmakare, med flere idkare, som dels äro skråmästare, dels under namn af manufacturister ärofrån skråtvång befriade,, o. s. v. Häraf synes,, att begreppen om handtverk och jabrik äro med hvarandra sammanblandade, i följd hvaraf, antingen en gräns dem emellan borde bestämmas, eller ock, hvilket torde vara säkrare, stadganden för bägges idkande på en gång utfärdas.-
På grund af dessa i korthet framställde bufvudsakiiga anmärkningar, hvartill flere af till äfventyrs lika vigtig beskaffenhet lätteligen kunde läggas, anser jag; 1823 års förslag i deras nuvarande skick icke kunna eller böra antagas..
1 Skrå-Ordningens omisskänligt goda ändamål', att genom lärlingens moraliska uppfostran under vissa bestämda år inom mästarens familj samt bildande till konstfärdighet i yrket, har uppenbarligen förfelats, hvarom den allmänt öfverklagade sedeslösheten hos gesällclassen, och dem af handtverksidkare ofta yttrade farhåga för medtäflare utom skrået vittna..
Endast?
olägenheterna af nämnde Författning qvarstå, deribland i första rummet, utestängd fri täflan torde böra nämnas..
Denna inskränkning, sorn gör handtverkerien till monopolier för corporationerne, . fjettrar idogheten och motverkar möjligheten att erhålla bättre tillverkningar, samt icke blott förlamar den arbetsföres verkningsförmåga» utan äfven tvingar honom att öfvergifva sin rätta bestämmelse, och* 24 Zag- samt Allm.
Desv. och Oecon.-TJtsk. Betänkande N.o 33. lagger således grunden till allmän fattigdom.
Men, det är ej nog alt skrå-inrättningar, från denna synpunkt betraktade, blottställa för fattigdom alla dem hvilka hindras att få fritt använda sina krafter och skicklighet till egen och det allmännas fördel; den lemnar äfven en icke sällan begagnad utväg för corporations-medlemmarne, att för monopoliels bevarande, medelst oskäligt förkastande af mästerstycken, uppehåll och rättegångar m. m., söka afskräcka äfven till mästerskaps erhållande qvalificerade personer från deras föresats.
De bruk, eller missbruk af mästares och gesällers tätare sammankomster i gillen och herbergen, hvarigenom de goda sederna så sällan vinna — gesällernas så kallade frimåndagar, deras kringstrykande i landsorterne, och dylikt, bidraga icke heller att recommendera ett system, som dertill lemnar anledningar eller förevändningar, och som äfven på detta sätt ökar handtverkeri-varornas dyrhet.
Den lid, då skrå inrättades, var lika utmärkt af godtycke samt bristande upplysning, som den närvarande tiden, hvilken äskar dess upphäfvande, bär kännetecken af lagbunden frihet och sträfvande till allmän bildning.
Den gamla inrättningen behöfves lika litet för handtverkeriens skyddande och försvar, som för vården af deras framsteg och insigternas öfverflyttning på efterkommande, sedan vetenskaperna derpå rigtat sin uppmärksamhet, och Boktryckeri-konsten lofvar alt från glömska bevara de gjorda upptäckterna och förbättrade arbetsmethoderna.
Den vigt man dervid veiat fästa, såsom en grundval, hvarpå BorgareStåndets bestånd skulle hvila, torde helt och hållet förlora sin betydelse, om skyldigheten att ega burskap bestämmes såsom ett oeftergiflig* vilkor för rättigheten att idka handtverk i stad.
Många handtverk äro dessutom antingen till en del eller helt och hållet undanryckte skråtvånget, och deras idkande, under namn af fabriksnäring, medgifvet.
Härigenom har systemet från en ömtålig sida blifvit angripet, och dess återställande i dess ursprungliga helhet kan numera icke med hopp om framgång försökas.
Det utgör endast en dötl form, hvaraf åtskilliga delar redan äro förstörda, frågan synes numera icke vara, om skrå-systemet skall bibehållas — ty det har redan i sia egentliga mening försvunnit — utan om och hvad i dess ställe bör införas.
Att menniskans dyrbaraste egendom 5r hennes verksamhets-förmåga och iusigter, lärer svårligen kunna bestridas.
Att få använda dessa for mögenheter - Lag- samt Allm.
Bes v.- och Oecon.-Utsh.
Betänkande N.-o 33. mögcnheter, de må vara förvärfvade när och huru som helst, till egen och andras fördel, lärer tillhöra hvarje medborgares naturliga rätt, och några andra orsaker, än dem Statens säkerhet ovilkorligen kräfver, synas icke böra hindra någon att utöfva det yrke, hvartill han kan ega naturlig fallenhet eller förvärfvad skicklighet.
Enkelheten och lättfattligheten af denna grundsats, gör bevisningen om dess riglighet öfverflödig, men tillämpningen deraf lemnar emedlertid det vigtiga resultatet af en oinskränkt arbets- och näringsfrihet, och jag erkänner öppet, att jag icke kan inse någon annan utväg, att en gång vinna reda och ordning inom näringarne, än beviljande af en sådan frihet.
Att anse en sådan frihet skadlig för Staten, vore att betrakta frågan från en alltför inskränkt synpunkt; ty med Statens fördel måste det vara öfverensstämmande, att alla dess medlemmar frambringa eller tillverka så mycket deras förmåga medgifver.
Deraf skulle tvärtom följa, attsamhällef icke skulle lida brist på sådane förnödenhetsvaror, som kunna tillverkas inom Riket, och att varupriset skulle komma att bestämmas efter varans rätta värde, i mon af den tid, flit och konstskicklighet, som dess tillverkning fordrade.
Att städernas, åtminstone de mindres, undergång skulle genom näringstvångets upphörande förorsakas, är ett påstående, som ofta blifvit framställdt, men om hvars rigtighet jag icke kan öfvertyga mig.
Tvärtom synes det tilltagande, eller föregifna, armodet hos åtskillige handtverkare i de mindre städerne böra till en stor del tillskrifvas detta tvång.
Men monopolisten vill ej inse, att den vinst, han tror sig draga af andras utestängande från sitt näringsfång, försvinner ur hans händer genom ökade utlagor lill Staten, hvars behof ej tåla afdrag, men af färre skattdragande måste fyllas.
Han vill ej erkänna, att den allmänt stigande dyrheten nödvändigt måste minska hans egen arbetsförtjenst och inskränka varuconsumtionen.
Han vågar icke inrymma någon plats åt en medtäflare i yrket, som möjligen kunde tvinga honom att vika från de urgamla bruken och rigta sin uppmärksamhet på nyare uppfinningar och förbättrade methoder i handtverket, och vill icke besinna, att, då täflan upphör, all näringsproduct slutligen skall aftaga i värde och duglighet, ty det är endast under oinskränkt täflan, det kan lyckas att uppdrifva arbetsskickligheten till den högsta möjliga fullkomlighetsgrad.
Bevisen på de fördelaktiga följder, näringsfriheten tillvägabragt, behöfva icke hemlas från främmande länder, der den lärer visat förvånande Rih. till R.
Prot. tS34• 7 Sami. 2 Afd. 4 io:de Häftet. a6 £ag- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Ulsh, Betänkande IV.0 33. resultat; de ligga oss ganska nära, nemligen uti fabriksnäringarue inom Riket, hvilka aldrig varit underkastade något skråtvång, och icke destomindre förete en vida mer hugnande anblick än bandtvei kerien, sora i långliga lider fått tillgodonjuta detta slags omsorg och vård.
Alt då bibehålla ett system, som icke medför någon nytta, utan endast skada, torde vara, lindrigast sagdt, oförståndigt.
Frågan synes äfven vara mindre om dess bibehållande, än om hvad som i dess ställe bör införas.
Det är mig icke obekant, att sjelfva ordet: näringsfrihet, hos många väcker en serdeles oro och farhåga.
Icke deslomindre torde denna frihet klifva sista tillflygten ur de oredor och trassel, hvari näringarne och författningarne derom för närvarande befinna sig.
Att vidlyltigare, än som skett, utbreda sig öfver de fördelar man af ett friare system har att hoppas, för det allmänna och jemväl för skråmästarne sjelfva, samt det beroende, hvaruti invånarne, så väl i städerne som på landsbygden, slå till hvarandra i afseende på afsättningen af ömsesidiga producter, skulle vara lika fruktlöst nu, som det alltid varit.
Jag vill derföre endast yttra mina åsigtcr om näringsfrihetens nytta, den snart oundvikliga nödvändigheten att införa densamma, och, såsom bevis att den icke är aldeles främmande för vårt land, anföra, att Boktryckerikonslen, befriad från alla band, i senare tider vunnit en förut okänd höjd, äfvensom, hvad förut är nämndt, fabrikerne.
Det är på denna grund som jag trott, då tiden emedlertid icke kunnat för Utskotten vara tillräcklig att utarbeta förslag till de reglementariska stadganden och öfrige föreskrifter, som, i följd af en mera utvidgad näringsfrihet, skulle komma att utfärdas, att, enligt det af sammansatta Afdelningen afgifna förslag till Betänkande i ämnet, men hvilket, genom votering, förkastades i Utskottens Plena, Utskotten borde hafva tillstyrkt, det Rikets Ständer måtte, med tillkännagifvande, att de, vidi823års Riksdag, i underd. öfverlemnade förslag till Förordning, angående handtverkerien i Riket — till Förordning om de handtverk, som utom burskap få å landet idkas, så ock ora den landtmannen förunnade handels- och slöjdefrihet, samt till handelsordning, icke synas vara lämplige till antagande i deras nuvarande skick, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, de» täcktes Kongl.
Maj:t låta genom sakkunnige personer utarbeta förnyade förslag till Författningar om handeln och näringarne i allmänhet, efter nedanstående grunder: 1:0 att hvar och en Svensk medborgare, som eger laga försvar, må tilli*- tas, att med egna händers arbete, i stad eller på landet, söka sitt up - Lag- samt Allm.
Betänkande N.o 33. ay * i pehälle genom idkandet af hvilken slöjd eller handtverk, han helst önskar; a to att handt verksidkande i verkstad eller med biträde af andra personer, äfvensom anläggning af fabriker i städerne och på landet må, efter skedd anmälan hos behörig auctoritet, vara tillåtet hvar och en, som hunnit stadgad ålder och eger god frejd; uuder vilkor, så vida näringen i stad eller på dess område vill drifvas, att, efter ådagalägdt prof på insigt i skrif- och räknekonsten och dess elementer, i staden söka burskap och ställa borgen för fullgörandet af borgerliga utskylder under vissa år; Sto alt för guld-, silfver och tennarbeten, jemte andra tillverkningar oell handtverk, hvilka ega ett större inflytande på afnämares oeconomiska välstånd, nödiga inskränkningar med afseende på controler, måga iakttagas; 4:o att allmogens producter och slöjdealster, äfvensom alla handtverkeri-, nianufaclur- och fabriksvaror, som inom Riket tillverkas, må fritt och obehindradt föras till upplag och försäljas öfver hela Riket, på enahanda sätt som hittills skett i afseende på handel med spanmål och victualievaror; 5:o att idkande af utrikes handel, liksom handeln i allmänhet uti städ, icke må tillåtas andra än dem,, som vunnit borgarerätt, hvilken rättighet det skulle stå hvar och en öppet att erhålla, som eger stadgad ålder och god frejd, samt förmår aflägga prof på nödiga insigter i de kunskapsgrenar, som kunna anses erforderlige.
Hvarefter Kongl. Maj:t täcktes vid nästkommande Riksdag i Nåder lemna Rikets Ständer del af de utarbetade nya författningsförslagen i deras helhet, eller i de delar deraf, som kunna föranleda till ändringar i Civil-Lagen.
Jag anhåller, att denna min reservation må bli Belänkandet följaktig till de respective Riks-Stånden.
Häruti instämde Nils Persson från Södermanland.
STOCKHOLM, Ecksteinska Tryckeriet, 1834- Lag- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Ulsk.
Utlåtande N.-o 34- l N:o 34.
Ankom till Exp.-Utsk. den 27 December. • % Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o 8S angående åtskilliga föreslagna förändringar i gällande Författningar om personers af arbetsclassen förpassande m. m.
Omförmälde Betänkande, hvilket Högv.
Bonde-Ståndet bifallit, och hvaraf Vällofl.
Borgare-Ståndet godkänt de 4 första men afslagit den 5:te punkten, har Höglbfl.
Ridderskapet och Adeln återremitterat, på grund af följande dervid gjorda anmärkningar: emot 2:dra punkten: att frågan, huruvida inskränkning i handtverksgesällers rättighet att erhålla pass, icke borde annorlunda, än i sammanhang med de angående förnyade Författningar om näringarne väckta motioner, till afgörande företagas; och emot 5:te punkten: att, på skäl som finnas upptagna uti de Betänkandet vidfogade reservationer, pappersbruks-egares rättighet, att på hittills vanligt sätt låta insamla lumpor, jemväl hädanefter bibehålies; hvarförutan är vordet anmärkt, att det af Utskottet uppgifna förslag till underdånig skrifvelse vore obestämdt derutinnan, att samma förslag innehåller, det pappersbruksegare skulle hafva flere på olika ställen bosatte lumpsamlare och så vidt möjligt en i hvarje socken, hvilket föranledde ovisshet, dels om hvad som menades med flere> och dels om hvem det tillhörde att pröfva, huruvida det vore möjligt alt inom hvarje socken erhålla serskilda commissionairer.
Hvad sålunda blifvit anfördt hafva Utskotten till granskning förehåft; och hvad först angår den vid andra punkten i Betänkandet framställda anmärkning, så enär Utskottens i denna punkt gjorda hemställan blifvit bifallen af tre lliks-Stånd, hvilkas mening i frågor af dylik beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut, torde något besvarande deraf icke erfordras.
Hvad åter vidkommer anmärkningarna, så väl emot beslutet, sota redactionen i femte punkten af Betänkandet, få Utskotten tillkännagifva, att Utskotten endast haft för afsigt att tillstyrka Rikets Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t, med upp.
Brot. 1834• 7 Sami. 2 Afd.
, Utte Häfte ti a Lag- samt Allm.
Bcsvoch Oecon.-Utsk. Utlåtande N.-o 35. häfvande af den pappersbruksidkare hittills medgifna rättighet att, till lumpors insamlande, begagna personer, sorn ega kringresa i landsorterna, i Nåder förordna, att pass för sådana personer hädanefter icke skola utfärdas, samt att det må bero på pappersbruksidkare sjelfve alt, genom antagne cornmissionairer, eller på annat lämpligt sätt, emottaga de lumpor allmänheten kän hafva alt aflåta.
Ehuru det torde böra medgifvas, att denna Utskottens mening kunnat på lämpligare sätt, än som skett, uttryckas, likväl och som två Riksstånd redan bifallit Betänkandet, hvilket endast af Ridderskapet och Adeln blifvit återförvisadl, hafva Utskotten icke ansett sig böra deruti föreslå någon förändring eller rättelse, utan få detsamma till HöglofL Ridderskapet och Adeln oförändradt å nyo öfverlemna.
Stockholm den 27 December 1834- N:o 35.
Ankom till Exp.-Uisk. den 27 December.
Utlåtande, öfver gjorda anmärkningar vid Utskottens Betanhände N:o 6, i anledning af föreslagna förändringar och tillägg till Kongl. Maj:ts Kådiga Lego-Stadga för husbönder och tjenstehjon, den %3 November i833.
Detta Betänkande, hvilket Hederv.
Bonde-Ståndet bifallit, hafva öfriga Riks-Stånden återremitterat på grund af följande deremot framställda anmärkningar: 1:0 att det tillägg, som, efter Utskottens förslag, borde vid 2 Art. 6 §.
Tjenstehjons-Stadgan ega rum, angående rättighet för husbonde, att sig till godo beräkna afdrag å legobjons lön för den tid, det af sjukdom varit urståndsatt att förrätta sina sysslor, innefattade en obillighet, som stundom kunde för tjenstehjonet vara ganska tryckande.
Ett sådant stadgande funnes icke i förra Lego-Stadgan annorlunda, än förde händelser, då tjenstehjon icke i och för tjensten och utan eget förvållande skada tagit, hvadan uti den nya Stadgan föreskriften, i öfverensstämmelse med allmänna Lagen i r4 Cap. 9 §.
Handels-Balken, till husbondens förmon blifvit skärpt.
Då husbonde för öfrigt kan i städslobeviset betinga sig det afdrag , lian för tjenstehjons försummelse under dess tjenstetid önskar, vöre en sådan L.a"- samt Allm. Besv.- och Occon.
Utlåtande Ar.o 35. 3 ut väg tillräcklig.
Dessutom skulle Utskottens förslag, hvars afsigt vore att bereda husbonden en fördel, någon gång gifva anledning till förlust, emedan kostriaderne lill läkare och läkemedel kunde öfverstiga lönen för sjukdomstiden, för hvilken skilnad husbonde likväl icke finge någon ersättning; 2:0 att nu gällande flyttningstid, hvars oförändrade bibehållande Utskotten tillstyrkt, vore olämplig, och borde utsättas till någon annan lid af året, såsom, efter ålskillige Ledamöters inom Preste- och Borgare-Stånden tanka, lill Midsommar, efter andras förmenande, till den 1 October, och efter någras önskan till den i4 Mars, då laga fardag å landet inträffar; varandes för j^rkandet om förändring hufvudsakligen de skäl åberopade, som Herr Doctor Hasselroth uti dess motion anfört.
Derjemte är föreslaget, att olika flyttningstider kunde bestämmas för södrä delen af Riket intill
Dalelfven och för de norra orterne; 3:o att Rikets Ständer borde förnya sin, den 12 December ] 823, hos Kongl. Maj:t gjorde underdåniga anhållan om handtverksgesällers ställande under Lego-Stadgan.
Till bemötande af dessa anmärkningar få Utskotten anföra:
Hvad först beträffar den obillighet man velat finna i det föreslagna stadgandet om husbondes rätt, att af tjenstehjons lön göra afdrag för den tid tjenstehjon varit af sjukdom hindradt att sina sysslor förrätta, hafva Utskotten icke kunnat inse, hvaruti denna obillighet egentligen skulle bestå.
Tvärtom förmena Utskotten, att ett sådant stadgande är fullkomligen rättsenligt.
Ty då legoaftal innefattar ett conlract om husbondes och tjenstehions ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, lärer det svårligen kunna påstås, att icke den enes oförmåga att fullgöra sina åligganden bör frikalla den andre från fullgörande af sina förbindelser.
Det synes således utan tvifvel vara rätt, att lön icke får uppbäras för arbete, som icke kunnat verkställas.
Och då i öfrigt tjenstehjon kan betinga sig den förmon att, utan afseende på inträffande sjukdomshändelse, oafkortadt få sin lön tillgodonjuta, hemställa Utskotten, att ifrågavarande anmärkning må förfalla.
Deremot torde det böra medgifvas, att sista punkten i förslaget innebär en föreskrift, som någon gång kunde föranleda förlust för husbonde, och då detta icke varit Utskottens afsigt, synes redactionen bösa ändras och rättas på följande sätt:
Sjuknar tjenstehjon, bör husbonde låta det sköta och vårda, håfve dock rätt, om han vill, att å lönen afräkna, ej al lenast hvad deraf belöper för de/i tid, tjenstehjonet varit 4 Zag- samt Allm.
Besv,- och Oecon.-Utsk.
Utlåtande N:0 35. urståndsatt att sina sysslor förrätta, utan ock för Jivad han till läkare och läkemedel utgifvit.
Den missbelåtenhet, som öfver nu varande flyttningstid för tjenstehjon blifvit yttrad och de serskilda förslag, som till ändring deri blifvit framställde, innebära ytterligare bevis på omöjligheten att tillfredsställa hvarje skälig önskan i detta hänseende.
Det skulle emedlertid , efter Utskottens tanka, vara betänkligt, att söka afhjelpa de partiela olägenheterna af en allmän bestämning härom, genom antagande af serskilda flyttningstider för olika orter inom Riket, emedan sådant skulle minska utvägarne till näringsfång för den arbetande classen, samt hindra spridandet af insigter i landtrnannayrken från en ort lill annan.
Att förändra den nu gällande allmänna bestämmelsen, skulle, efter Utskottens tanka, för vissa landsorter medföra betydande olägenheter, och då det dessutom tages i betraktande, att täta ombjden i ceconomiska stadganden merendels är o skad lige, få Utskotten tillkännagifva, att Utskotten af de gjorde anmärkningarne icke ansett sig föranlåtne att frånträda sin i detta ämne förut yttrade mening. livad slutligen vidkommer yrkandet, att handtverksgesäller borde ställas under Lego-Stadgan, få Utskotten vördsamt upplysa, att Utskotten, uti afgifvet Betänkande, N:o 33, angående utvidgad näringsfrihet, tillstyrkt Rikets Ständer, att hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl.
Maj:t, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de grundel-, hvarå de vid i823 års Riksdag i underdånighet öfverlemnade förslag till Författningar om näringarne hvila, i Nåder utfärda, jemte Författning om gerningsmäns antagande på landet och Handels-ordning, en Förordning om liandtverkerien, hvilken, på sätt förut är vordet anmärkt, uti 3 Art. 3 §. skulle komma att innehålla, att gesäller, så vida ej genom serskildt aftal annorlunda öfverenskommes, skola lyda nnder Lego-Stadgan; vid hvilket förhållande någon serskild åtgärd för ernående af detta ändamål icke lärer vara af nöden.
Stockholm den 27 December 1S34- Las,- samt Allm. Besv.- och Occon.-ZJtsk. Utlåtande N.o 36. 5 N:o 36.
Ankom till Exp.-Utsk.
Jen 27 December.
Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o 10, i anledning af väckta motioner om nedsättning, ändring och förklaring i Kongl. Maj:ts förnyade Nådiga Taxa på Expeditionslösen den i5 Maji 1821.
Delta Betänkande, hvilket Högvörd.
Preste-Ståndet och Hederv. Bonde-Ståndet bifallit, hafva Högloft.