Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Besv,- och Ekon.-Uiskottens Betänkandej N.-o 5.
Vid granskning af det yttrande, bemäldte Conirnitterade serskildt för Stockholms stad afgifvit, hafva Utskotten också icke funnit någon betänklighet vid tillämpningen, äfven för denna stad, af de stadganden, Utskotten nu i allmänhet tillstyrkt.
— Det förslag till Ordning för Stockholms Stads Fattigvård, sorn finnes hifogadt Committerades Betänkande, utgör egentligen ett sådant Special-Reglemente, som, enligt hvad i allmänhet är föreslagit, ankommer på hvarje socken inom sig att uppgöra, och något hinder för tillämpningen deraf möter således icke uti de allmänna föreskrifterna.
I enlighet med hvad sålunda blifvit yttradt, hafva Utskotten uppgjort förslag till Stadga om Fattigvården i Riket, som Utskotten nu få öfverlemna till Rikets Ständers pröfning, med hemställan att, i den nion det gillas, RikeLs Ständer hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, att Författning i enlighet dermed utfärdas.
Hvarje Socken å Landet, och i Stad hvarje Församling, skall lemna nödtorftig vård och försörjning åt sådane dess medlemmar, som sakna förmåga och medel att sjelfve sig dermed förse; dock måga Socknar af samma Pastorat, och Församlingar af samma Stad, der de så åsämjas, förena sig om gemensam fattigvård. §. 2. 1 Mom.
På hvart och ett Fatligvårds-samhälle ankommer att, under iagttagande af föreskrifterne i denna Stadga, ordna fattigvården, på sätt som, efter ortens beskaffenhet och serskilda förhållanden, linnes lämpligast, dock så, att betllande aldrig må tillåtas.
I detta afseende skola för hvarje
Fatligvårds-samhälle närmare bestämmelser meddelas genom serskildt Reglemente, hvilket, efter förslag af Sockne-Nämnd, antages af Sockenstämma och derefter öfverlemnas till Konungens Befallningshafvande, som eger tillse, huruvida det öfverensstämmer med denna Stadga och gällande Författningar, samt befordra rättelse af hvad, sorn derifrån af viker.
Lag- samt Allm, Besv,- och Ekon,-ZJ tskotlens Betänkande, N.-o 5, 13 ^ §• 3.
Sockne-Nämilden skall tillhöra förvaltningen af alla fattigvårds-angelägenheter, och eger att pröfva hvarje i delta afseende förekommande behof, samt om och i hvad rnon understöd bör lemnäs, i förhållande till de behöfvandes större öller mindre egna förmåga, och med iagltagande af den ansvarighet för behofvets afhjelpande, hvartill enskildta kunna, enligt denna Stadga eller annorledes, vara lagligen förbundne. §. 4.
Jemte den föräldrar alltid tillhörande förbindelsen att försörja sina barn, skall det i allmänhet åligga anhörige, i rätt upp- och nedstigande led, att, i nion af behof å den ena och förmåga å den andra sidan, bidraga till hvarandras försörjning. §. 5.
För Tjenstehjon, Hemmansbrukare och Torpare, som med dagsverken utgöra åtminstone största delen af sina skyldigheter till Hemmansegare eller innehafvare, Statfolk samt Handtverks-, Bruks- och Fabriks-arbetare, jemte deras hustrur och hemmavarande barn, skall Husbonde, under den tid, arbets-aftalet gäller, ansvara för försörjningen, så att icke de falla fattigvården till last; dock med rättighet att, om han vill, af deras tillgångar eller arbete åtnjuta ersättning för den kostnad, han sålunda fått vidkännas. 5- 6- Den, som från annat fattigvårds-samhälle intager gift arbetsfolk, eller Enkling eller Enka med barn, skall, utöfver redan stadgad ansvarighet såsom husbonde, så länge sådan ansvarighet fortfar, under fem år, räknade från inflyttningen, enskildt vidkännas en fjerdedel af den fattigvårds-kostnad, som för sådane personer kan komma att utgå, och derjemte, efter allmänna grunder, deltaga i de öfrige trefjerdedelarne af sådan kostnad. §• 7. Den, som åt personer från annat fattigvårds-samhälle upplåter bostäder å sine egor med mindre jordrymd, eller under andra villkor, än som för jordafsöndring under lifsLidsbesilLning äro föreskrifne, vare ansvarig för deri inrymde personers fattigförsörjning, på sätt 6 §.^stadgar. §. 8.
Den faltigvårds-ansvarighet, som i 4 och 5 §§. är föreskrifven, må n Lag- samt Allm. Resv.- och Ekon,-Ut skatt ens 'Betänkande , N..-0 5. af Sockue- eller Stads-Nämnd kunna eflergifvas, i den mon behof och billighet sådant påkalla. $.9. 1 Morn.
Yid utdelande af fatt ig vårds-understöd skall Sockne-Nämnd tillse, att det motsvarar de nödvändigaste behof ven, alltid med beräkning af fattighjonets arbetsförmåga, ehvad den må vara större eller mindre; och ankommer det på Nämnden att, efter som den linner mest ändamålsenligt, antingen anställa fattighjonet till arbete för godtgörelse af understödet, eller åt hjonet öfverlemna att fritt använda sin arbetsförmåga,, då understödet i förhållande dertill minskas.
Barn, sorn tillhöra fattigvården, skola icke allenast furses med uppehälle, utan äfven christligen uppfostras och undervisas.
De måga icke genom så kallad kringgåug försörjas, utan skall stadig bostad dem anvisas, der uppsigten å deras uppfostran kan behörigen handhafvas. 3 Moni.
Då qvinna söker fattig-understöd, i anseende till det hinder lill sjelfförsörjning, som vården om barn föranleder, må det bero af Nämnden att barnet henne fiantaga och låta vårda, då hon för sin person är, pligtig att förse sig med lagligt försörjniugs-tillfälle; eller ock med hennes bibehållande vid barnavården lemna henne efter bebofvet Jämpadt understöd, 4 Morn.
Om föräldrar, som icke åtnjuta fattig-understöd, åsidosätta vården om sina barn, skall
Nämnden göra sig noggrant underrättad, huruvida det härleder sig från oförmåga att dem uppfostra och i sådant fall vidtaga de anstalter, sorn af be hufvet kunna påkallas. 5 Morn.
För arbetsföre personer, som äfventyra nöd, till följd af brist på arbetsförtjenst, skall Nämnden, serdeles under svårare år, söka bereda arbete, för alt, genom behofvets tidigare afhjelpande, hindra dess utsträckning, 6 Moni.
Om, till följd af allmännare olycka, anledning visar sigalt befara behof så vidsträckt, att större företag erfordras för dess afhjelpande, skall Soekne-Nämnden tidigt vara betänkt på förslag till sådan anstalt, samt elter det samhället å Sockenstämma deröfver yttrat sig, och om anstalten icke genom samhällets försorg kan åstadkommas, anmäla det hos Konungens Befallningshafvande för den åtgärd, sorn vidare bör vidtagas.
S- 10' 1 Morn.
Sockne-Nämnden tillkommer målsmans- och husbonde-rätt tåg- samt Allm.
Be sv.- och Ehon.-Utshottens B c Vankande N.-o 5.
15 öfver dem, som åtnjuta full fattigförsörjning samt öfver andra understödstagare vid tillfällen, då de vid Fattighus eller hos Nämnden sig i fattiggård s-ärenden befinna 2 Alotn.
Då vård om fattighjon af Nämnden åt annan anförtros, må öfver barn föräldra-rätt, och öfver andra fattighjon husbonde-rätt äfven åt honom öfverlåtaSv 3 Moni.
Om arbetsför person, genom lättja eller liknöjdhet, förorsakar, att hustru eller barn sakna försörjning, sä att de, till följd deraf, falla fattigvården till last, eger Sockne-Nämnden alt bålla sådan person till arbete, genom utöfvande af den husbonde-rätt, sorn andra fattighjon, enligt l:sta Morn., äro underkastade, och anlitande af den exeeuliva magneus biträde, om så erfordras. §• 11- Då fattighjon visar tredska, sjelfsvåld, oordentlighet eller sturskhet, må Sockne-Nämnd, der annan rättelse ej gör tillfyllest, besluta en lämplig minskning af hjonets underhåll. i- ta 1 Moni.
Fatlig-underslöd är en nödhjelp af christeligt deltagande för den lidande, och allt pockande, då det sökes, eller klandrande ullåtelser om dess beskaffenhet, då det enroltages, vare således foibudne; hvaremot rättelse af förment felåglighet må sökas hos den, på hvilken rättelsen kan bero.
Understödet är ock ett förskott, hvarföre emottagare!! slår i skuld, som bör godtgöras, i den moa möjligheten det förr eller senare medgifver.
För barn under 15 år vidlåder skulden alltid deias föräldrar, hvaremot barnen sjelfve äro frikallade från betalnings-skvldighet för hvad dem intill d enna ålder påkostas. 2 Moni.
Då någon öfvertages till full fattigförsörjning, skall allt hvad hjonet då eger tillfalla fattigvården, hvars Styrelse eger oinskränkt lätt att det antända.
Om någon egendom sedemina tillfaller fattighjon, vare lag samma, derest icke fattigvården for hjonet då upphör, i hvilket fall likväl ali dittills derå använd kostnad skall fullt godtgöras.
Då mindre fatlig-underslöd, som icke motsvarar full försörjning, ullemnas, må det ankomma på Sockne-Nämnden alt låta uppteckna den behöfvandes tillliörigheter, för ali noggrannare kunna tillse, att tillgångar för framlida godtgörelse af understödet icke förskingras.- 16 Lag- samt Allm, Besv,- och Ekon,-Utskottens Betänkande} N:o 5, §.*13.
Om afkastningen af fattigvården tillhörige fastigheter och capital, jemte inkomsten af Sterbhus-afgifler, böter, collecter, frivilliga gåfvor och andra sådane bidrag, icke äro för fattigvårds-behofvet tilliäcklige, skall, till fyllnad af bristen, först erläggas en afgift af högst Sex skil Lingar Banco för hvarje mantalsskrifven person, sorn fyllt 17 år; dock må undantag härutinnan bero af Sockne-Nämndens pröfning.
Hvad derutöfver erfordras, fylles genom tillskott efter de grunder, som för sådane bidrag äro stadgade i Lagen om Socknestämmor och Sockne-Nämnder. §. 14. 1 Morn.
I fråga om fattigvård anses i allmänhet en hvar tillhöra det samhälle, der han är antecknad i mantalslängd eller senast varit det; dock så, att vid flyttning från ett samhälle till annat, flyttningstiden skall hafva ingått, innan fattigvårds-ansvaret öfvergår från det samhälle, den flyttande förut tillhört.
Minderåriga barn af ägta säng tillhöra fadrens, eller, om han är död, modrens manlalsskrifningsort, och oägta barn tillhöra den ort, moder tillhörer, utom i det fall, att fattigvårds-behof uppstår till följd, af moders död, då fattigvårds-behof för dem skall bekostas af det samhälle, moder tillhört vid barnets födsel. 3 Moni.
För manskap af värfvade Armeen och Flottan, samt handtverkare och arbetare vid Kronans Varf och Verkstäder med lön på Stat, som endast till följd af tjenstgöringen manlalsskrifvas å tjenstgöringsorten, galle icke sådan skattskrifning lill rättelse i fattig vårds-frågor.
Den fattigvård, som för sådane personer samt deras hustrur och barn kan erfordras, skall, efter behörig pröfning, bekostas af Kongl. Maj:t och Kronan, om icke desse [>ersoner af annan anledning tillhöra serskildt samhälle.
För personer, hvilkas manlalsskrifningsort icke kan utrönas, bekostas likaledes af Kongl. Maj:t och Kronan den oundvikligen nödvändiga fattigvården, intilldess någon Församling kan dertill förpligtas. §. 15.
Inflyttar eller anmäles till inflyttning från ett faltigvårds-samhälle till annat, tjenstehjon, som uppnått 55 år, eller i anseende till sjuklighet eller hvarjehanda åkommor, saknar full arbetsförmåga, eller ogift lagstadd qvinna, som vid inflyttningen synbarligen är hafvande, eller inhyseshjon, Lag- samt Allm, Besv,- och Ekon,-Utskottens Betänkande N.-o 5. 17 ses-hjon, eller den, som eger egen eller legd bostad, utan sådant jordomfång, som motsvarar besutenhet, och utan att vara i lagstadd tjenst eller jordegarens arbetare, eller i vederbörlig ordning antagen Fabriks- eller Handverks-arbetare, och innehafver han icke eller allmän tjenst eller erkänd t yrke, motsvarande behofvet för försörjning eller annan känd utväg för bergning, då må sådan person icke antecknas i mantalslängden i inflyttningsorten utan medgifvande af Sockne-Nämnden derstädes. > 16\
Bosätter eller uppehåller sig någon inom ett fattigvårds-samhälle, utan att der eller annorstädes vara vid senaste mantalsskrifning antecknad, då skall Sockne-Nämnden, om den icke vill emottaga honom, såsom tillhörande samhället, inom ett år efter inflyttningen, gifva det tillkänna antingen för Nämnden inom samhället, som han senast lagligen tillhört, eller hos Konungens Befallningshafvande i orten, som då derom underrättar Nämnden i sistnämnde samhälle, på hvilken det derefter ankommer att anställa talan om hans mantalsskrifning i vistelseorten, för att såmedelst undgå det annars fortfarande fattigvårds-ansvaret.
Åsidosättes den föreskrifne iagttagelsen af Nämnden i det samhälle, dit flyttningen skett, anses personen tillhöra detta samhälle, utan afseende på uteblifven mantalsskrifning.
Häremot må ingen, i och för äfventyret af framtida fattigvårdstunga, inskränkas i rättigheten att välja vistelseort.
Är i detta afseende något att anmärka i anledning af Författningarne emot försvarslöshet och lösdrifveri, gälle derom hvad i dessa Författningar stadgas. .§• 17'
För iagttagande af hvad i nästföregående §. är föreskrifvet, skall Sockne-Nämnden hafva noga uppsigt öfver skeende inflyttningar, och det åligga hvarje samhällets medlem att, om personer, som af honom från annat samhälle emottagas, i sitt hus eller å sine egor, göra anmälan, i stad inom Irenne dagar hos Ordförande för Fattigvårds-Styrelsen, och å landet inom 14 dagar hos ortens Ålderman, som det till Sockne-Nämndens Ordförande inberättar.
Den, som åsidosätter sådan anmälan, plikte En R:dr 32 sk.
Banco till Fattig-Cassan.
Vid enahanda påföljd, åligge den, som en månad vistas inom annat samhälle, än der han är mantalsskrifven, att inom denna tid till Pastor i vistelseorten aflemna behörigt frejdebetyg.
St, Trot, 1840.
7 Sami, 2 A/d, 3 Haft, 3 18 lag- samtJAllm.
Besvoch Ekon.-Ut skottens Betankande , N.o §. 18. 1 morn.
Om fattighjon beträcles med bettlande, utom det samhälle,, det tillhörer, skall det genast försändas till hemorten och kostnaden dertill ersättas af nämnde Samhälle.
Med andre tiggare och ohehörigen kringstrykande personer förfares, på sätt i Lagen emot lösdrifveri och försvarslöshet stadgas, 2 morn.
Om permitterad Krigsman saknar utkomst inom permissionsorten r eller genom oordentligt lefnadssätt der åstadkommit förargelse, skall han, genom Konungens Befallningshafvandes försorg, genast till tjenstgöringsorten återsändas, i hvilket afseende Sockne-jNamnden åligger att tillkännagifva förhållandet hos Konungens Befallningshafvande eller närmaste myndighet eller tjenstemän, sorn Police-uppsigten på stället tillkommer. §• e9- 1 mom.
Klagan öfver Sockne-Nämnds åtgärder och Sockne-Nämnds Beslut i fattigvårds-mål, jemte tvister derom emellan serskildta samhällen, upptagas och pröfvas af Konungens Befallningshafvande i- orten. 2 morn.
Öfver Konungens Befallningshafvandes beslut i sådane mål anföras hos Kongl. Majit underdåniga besvär, hvilka inom 3o dagar efter erhållen del af beslutet, den dagen oräknad, då sådant skett, aflemnas till Konungens Befallningshafvande, som deröfver infordrar underdåniga förklaringar och, sedan de inkommit, handlingarne jemte eget underdånigt utlåtande till Kongl. Majit insänder. 3 morn.
Konungens Befallningshafvandes beslut om en sökandes behof af fattigvård och huru vidsträckt den bör lemnäs, skall genast gå i verkställighet, utan att tiden för anförande af besvär eller för pröfningen deraf, afbidas. 4 morn.
Då tvist uppstår om skyldigheten att besörja fattigvård för någon dertill berättigad person, skall sådan vård bekostas af det samhälle, der den behöfvande vistas, intilldess tvisten blifvit, genom laga kraft vunnet utslag , afgjord; dock med rättighet att derför erhålla ersättning af den eller dem, som slutligen förklaras skyldige att fattigvården vidkännas, §. 20, imom.
Befallningshafvande tillkommer att noggrannt till» se- efterlefnaden af denna Författning och befordra rättelse i de afvikelser, sorn kunna förete sig.
Lag- samt Ålim. Besv.- och Ekon,-Ut skot lens Betänkande, N\o 5S 19 s morn.
Till förekommande af tiggeri oell obehörige personers kringstrykande, skola Krono- Stads- oell Police-betjening icke allenast sjelfveanvända all uppmärksamhet, ulan äfven på Sockne-Nämndens anfordran lemna den handräckning, som på dem kan bero. :§• 21.
Hvad i denna stadga är föreskrifvet om Sockne-Nämnd samt dess rättigheter och skyldigheter, galle i stad om den Styrelse, sorn utses att fattigvården der handhafva.
Reservationer: Af Friherre <von Krcemer: ”Jag har ej biträdt den nu äfven antagna grundsats, som i Kongl. Brefvet af år 1788 finnes bestämd, nemligen, att Fattigvård skall bestridas af den församling, der den understöds-behöfvande sist är i mantal skrifven.
Jag har trott rättsenligare vara, att den församling, der en sådan person an vändt sin mesta och bästa arbetstid, bordt förpiigtigas alt lemna det behöfliga understödet.
Af Prest-belygen bör sådant lättligen kunna utrönas.
Uppstå vid något tillfälle tvifvel och osäkerhet härom, må clä den förstnämnde grundsatsen göras gällande, men ej förr.
— Likaledes har jag trott, att större district, än socknar af samma pastorat, böra ega rättighet förena sig om gemensam fattigvård, antingen Härads-, Fögderi-eller Länsvis.
Förvaltningen af Fattigvårds-angelägenheterna i allmänhet borde i sådant fall anförtros en District-Styrelse, med biträde af Socken-Deputerade eller Socken-Nämnd, såsom förhållandet är med de i senare tider i åtskilliga Län, till stor belåtenhet, inrättade Brandstods-Föreningarae.
Fördelarna af dessa åsigters antagande skulle, efter min öfvertygelse, blifva, att det olycksaliga spärrnings-systemet mot inflyttningar församlingar emellan skulle upphöra; att en utvidgad frihet och lättad möjlighet skulle beredas de tjenst- och arbetssökande att ärligen sig försörja, samt att foljagtligen brotten skulle minskas, och fängelser samt
Corrections-inrättningar icke så mycket anlitas som nu.
Då Utskottens afsigt synes hafva varit, att så mycket sora möjligt motarbeta Stat-lorpare-systemets införande i Sverige, Finnér jag en motsägelse häremot i 5 §:s föreskrift, nemligen att husbonde skall ansvara för, att äfven hemmansbrukare och torpare, jemte hustru och barn, icke under den tid, arbels-aftalet gäller, falla fattigvården till last.
Då sådane aftal ofta äro på längre tid afslutade, och alltid förutsätta fardags-år, blir ansvaret svårare för den husbonde, som har hemmansbrukare och jord - 20 Lav- samt Allm, Besv,- och Ekon.-Utskottens Betänkande, JY.-o 5. torpare, än för den, som endast antager stat-torpare, från hvilka han lättligen kan skilja sig medelst uppsägning 3 månader före laga flyttningstid.” Herr Lagman von Röök instämde i Friherre von Krcemers erinringar emot beslutet om husbondes ansvarighet för hemmansbrukare och torpare, hvarunder Herr Lagmannen befarade, att jemväl kunde begripas ansvaret för de tjenstehjon, samma brukare eller torpare må hafva, utan jordegarens vetskap, i tjenst antagit.
Af Herr Friherre Raab: ”Utskotten hafva haft sig uppdraget att lösa en uppgift, som är vigtig för hvarje samhällsmedlem, så väl för den fattige, som den rike, nemligen den, att å ena sidan betrygga våra fattiga likar rättigheten att fritt få söka sin bostad, der de kunna förvärfva sig bergning, och att, då de sakna förmåga att sig sjelfva försörja, försäkra dem om ett nödtorftigt uppehälle, och att å den andra, föreslå sådane-lagbestämmelser, som dels uppfylla besagde ändamål, utan att göra fattigvården till en för nationen tryckande börda, dels sätta en gräns för tillvexten af det redan alltför stora antalet af fattighjon och correctionister.
Ense med Utskotten i afsigten att vinna detta ändamål, har jag, i afseende på sättet att ernå detsamma, varit af en med majoriteten skiljagtig mening, som ej blifvit rubbad af de många betänkligheter, som deremot blifvit framställda.
Jag anser det derföre vara lika mycket min oeftergifliga pligt, som det är min rättighet, att, under vädjande till Slåndens upplysta pröfning, öka de digra protocollen, så väl med framläggandet af de skiljagtiglieter i principen för fattigvårds-ordnandet, hvilka jag hade önskat att kunna göra gällande, som ock med uppställandet i ett sammanhang af de väsendtligaste förändringar, jag, i öfverensstämmelse dermed, sökt tillvägabringa i de reglementariska stadgandena.
Den i fördomen väldige kämpe, mot hvilken jag i Utskotten rigtat' min strid, har varit den uti Kongl.
Förordningen af d. 5 Dec. 1738 stadgade grundsats, att ”den socken, der fattighjonet senast varit i skatt antecknad, ”bör vidkännas dess vård, enär det med arbete icke kan sig uppehålla,” och att ”hvarje församling, emot ofvannämnde skyldighet, må ega den rättighet ”att icke något inhyseshjon bör få sig der nedsätta, eller uågot gammalt och ”mindre arbetsfört tjenstehjon antagas, innan sådant först blifvit i allmän ”sockenstämma anmäldt och församlingen dertill sitt bifall lemnat.”
Denna grundsats hafva Utskotten, ehuru med åtskilliga modificationer, hufvudsakligen vidblifvit.
Den hade, efter min öfvertygelse, bordt frånträdas; ty den har lagt hinder i vägen för den arbetssökande att sig sjelf Lag- samt Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N\o 5. 21 försörja, och för den, som behöft att begagna arbetet, att lemna arbetsförtjenst åt den förre; den har beröfvat den ene medborgaren — af det verkliga eller förmenta skäl, att han varit eller kunnat blifva fattig — friheten att söka sin utkomst, der den erbjudit sig, och således ställt honom utom gränsen af skydd och jemnlikhet inför lagen, under det att den andre — den ofta endast skenbart förmögnare — fått rättighet att efter eget godtfinnande cernera sin socknegräns för den förre; den har gifvit upphofvet åt den olyckligaste af alla fattigvårds-anstalter, nemligen den, att sönderdela socknarne i många smärre Fattig vårds-samhällen eller såkallade rotar, som hvar för sig sökt att med lika småagtig ifver och ömsesidig noggrannhet, som socknarne sig emellan ådagalagt, utestänga de möjligen blifvande fattige från andra rotar; den har föranledt rote-sammanträden, Sock nesta mmor, Canzliförhör och rättegångar med thy åtföljande tidspillan och kostnader, ofta till större utgift och olägenhet för den, som såmedelst velat dagtinga med sitt samvete, för att afskudda sig den moraliska förbindelsen att hjelpa en nödställd like, än fattigvården kunnat medföra, om man låtit den fattige, likasom den rike, njuta sin medfödda naturliga rättighet att söka bostad och uppehälle, der han med jord- eller husegare kuiinat öfverenskomma och finna sin bergning; den har tillskapat fattighjon af personer, som, öfverleinnade åt sig sjelfve och sin egen omtanka, aldrig skolat falla någon fattigvård till last, om de endast fått åtnjuta friheten, ej såsom död bokstaf, utan i lefvande verkligheten; den har alstrat brottslingar och ökat antalet af correctionister, ty mången, som blifvit förskjuten från det ena samhället eller der saknat sin utkomst, har ofta, efter frugtlösa mödor att finna tak öfver hufvudet i ett annat, först förlorat hoppet om en bättre framtid för sig, hustru och nödställda barn, sedan öfverlemnat sig åt liknöjdhet, lättja och fylleri, och slutligen öfverträdt det samhälles lagar, som icke lemnat honom ett skydd, hvarpå hans känsla af menniskovärde sade honom, att han egde anspråk.
Detta spärrnings-system har gått så långt, att — under det vissa socknar, för att desto säkrare freda sitt område för fremmande inflyttning, genom socknestämmo-beslut stadgat, såsom villkor för en husbondes rättighet att antaga tjenstehjon öfver 30 års ålder från annan socken, att han antingen skulle inteckna sitt hemman, eller förete 2:ne vederhäftige mäns borgen för den fattigvård, som den inflyttande i framtiden kunde komma att tarfva — har mången gammal sjuk fader eller moder i den ena fattigroten blifvit nekad att få, för sin omvårdnad, taga till sig en son eller dotter från den andra roten inom samma socken, och med hemsk bäfvan '22 Zrtg- samt Allm, Besv,- och Ekon.-Ut skottets Betänkande, N\o 5. hörde jag vid discussionen inom Utskotten öfver detta ämne omtalas, huru en Åuctoritet ansett sig af 1788 års Författning pligtförbunden, att, på soeknemännens derom i rättegångsväg gjorde anmälan, fråndöma en gammal mormor i ena socknen rättigheten ali till uppfostran och omhuldande •emottaga ett fader- och moderlöst barnabarn från annat samhälle.
Och huru hafva väl de fattige, som socknarne icke magta t frånskjuta sig, blifvit vårdade?
derom vittna de mångfalldiga värnlösa barn, sorn, åtminstone i många orter, irra omkring från dea enas dörr till den andras, utan stadigt hemvist, utan vård; derom vittnar ock ett fort farande bettlande, så väl inom, som utom socknegrärisen — att icke tala om den lumpenhet, den njugghet, hvarmed fa Iti g-u nd ers töd et mångenstädes utdelas, hvarpå jag, såsom ett färskt •exempel, viii nämna, huruledes en sjuk, utfattig orkeslös enka, med 3:ne små barn, nu vid innevarande års Valborgsmässosock nesta mm a tilldelades, efter mycken strid om beloppet, dervid den gifmildare meningen slutligen segrade, Feni (sager 5) Riksdaler Banco om året till understöd lör sig och barn.