Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
O 0 7 afföras till destinations-orten, sa hade, under denna tid af mindre än 9 månader tull-uppbörden vid Svenska gränse-tullkammaren uppgått till något öfver 17,000 R:dr banko, då den deremot år 1846 icke utgjort mera än 2,706 R:dr 24 sk. samma mynt, likasom denna rörelse snart upphört, sedan Norska Regeringens Finans-departement underkänt en sådan tolkning af författningarna, hvilken åsigt jemväl godkänts utaf den kommitté af Svenske och Norske män, hvilken är 1846 blifvit nedsatt, lör att taga handels- och sjöfarts-förhällandena emellan båda Rikena i öfvervägande; hvarvid kommitterade likväl framställt skadligheten af berörda inskränkning och förordat upphäfvande deraf.
Dä emedlertid den uti ifrågavarande hänseende här gällande förordning af den 24 Maj 1825, utfärdad i Norrige år 1827, derstädes utgjorde en lag, som icke utan Sforthingcts samtycke kunde ändras, vore det, enligt motionärens förmenande, af högsta vigt att framställning derom skedde till Norska Storthinget; och har motionären derför föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes i Nåder vidtaga de åtgärder, som Honom lämpligast syntes, för att frågan måtte blifva föremål för Norska Storthingets ompröfning och de hinder undanröjde, som hitintills mött lör ändring uti 1825 års Svenska författning och 1827 års Norska lag; och har motionären såsom ytterligare stöd för sin framställning, uti ett till Utskottet remitteradt anförande, åberopat, dels att, Finland, Allm.
Besv - och Ekon.-Ulsk. Betänk., N:o 103. <> Finland, ehuru skiljdt från Sverige, egde transito-upplagsrätt i Stockholm tor de öfver samma stad till Finland destinerade utländska varor, som ej genom fortsatt sjö-transport eller direkt omlastning dit afgå; dels ock att det vore hvilket land som helst medgifvet, ej allenast att direkte föra varor genom Götha kanal, än äfven att utan tull-afgift upplägga dem vid Götheborg och Mern.
Sedan Rikets Ständer vid 1844 och 1845 årens Riksdag hos Kongl.
Majit i underdånighet anhållit, att Kongl.
Majit täcktes utse och förordna en kommitté af Svenske och Norrske män, för att undersöka, hvilka förändringar uti gällande bestämmelser i afseende på handels- och sjöfarts-förhållandena emellan Sverige och Norrige, kunde vara för trafikens ändamålsenliga underlättande rikena emellan, af behofvet påkallade, samt derefter uppgöra ett förslag till författning i ämnet, så halen sådan kommitté blifvit nedsatt och jemväl under den 14 Dec. 1846 afgifvet motiveradt förslag till förnyad förordning, angående Sveriges och Norriges ömsesidiga handels- och sjöfarts-förhållanden.
Af detta förslag har Utskottet förskaffat sig kännedom och deraf inheintat, att de kommitterade ansett tillåtelse böra ega rum att landvågen, lika såväl som sjövägen, utföra utländska oförtullade varor från ena Riket till det andra, »utan afseende derå om varu-förseln rikena emellan för öfrigt i något slags rigtning blefve gynnad, enär, i motsatt fall, varu-förseln emellan de förenade
Rikena vore mera inskränkt, än den är emellan för hvarandra alldeles fremmande länder, mellan hvilka ett transito-system nästan öfverallt är gällande;» och som
Utskottet fullkomligt delar dessa af kommitterade uttalade åsigter, får Utskottet, i öfverensstämmelse dermed, tillstyrka bifall ät Nils Larssons framställning samt således vördsamt föreslå, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes vidtaga åtgärder för beredande af sådan förändring, i hvad Norrige vidkommer, att. under förutsättning af enahanda medgifvande från Sveriges sida, allmän tillåtelse, att från det ena af de förenade
Rikena till det andra transito införa oförtullade utländska varor må kunna beviljas.
Brot 1S53 & 1S5 4.
S Sami. 24 11 Af t 10 Allm.
Bese. och Ekon.-ilsk.
N:o i Oi \:o 104.
Alik. till Exp.-Utsk. d. 21 Juni 1854, kl. 10 f. m.
Memorial, i anledning af Riks-Standens olika beslut i fråga om utvidgning af de Mosaiske trosbekännarnes rättigheter.
Sedan Utskottet medelst Utlåtande N:o 79 sig yttrat i anledning af Högvördiga Preste-Ståndets återremiss af ofvannämnde fråga, så har Höglofliga Ridderskapet och Adeln vidblifvit sitt förut fattade beslut, att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Majit anhålla, att åt de i landet födde judar måtte beredas rättighet att, utan Kongl.
Maj:ts särskilda tillstånd, få bosätta sig i alla Rikets städer.
Högvördiga Preste-Ståndet åter har beslutat, att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att i Sverige födde Mosaiske trosbekännare och öfrige denna trosbekännelse tillhörande personer, som vunnit Svensk medborgarerätt och under fem års tid i Riket vistats, må förklaras berättigade, att, utan särskildt Nådigt tillstånd bosätta sig och ega fastighet, utom i åt dem redan upplåtna städer, äfven uti alla öfriga Rikets städer af första, andra och tredje klasserna, som hafva stapelstadsrätt; och har Vällofliga Borgare-Ståndet, som först förklarat sig vidblifva sitt i frågan förut fattade beslut, hvilket åsyftat upphäfvande af de för Mosaiske trosbekännare stadgade inskränkningar i afseende å rättighet till bosättning och att besitta fastighet, sedermera, i anledning af gjord inbjudning, uti Ridderskapet och Adelns beslut sig förenat; hvaremot Hedervärda Bonde-Ståndet vidblifvit sitt i frågan först fattade beslut, enligt hvilket utvidgning af judarnes rättigheter blifvit afslagen.
Då nu tre Riks-Stånd äro ense om aflåtande till Kongl. Maj:t af en underdånig framställning i ändamål, att bereda Mosaiske trosbekännare utvidgade rättig - Allm.
Betv. och Ekon.-Cltk. Memorial, N:o 10i. 11 heter, men emellan Ridderskapet och Adelns samt Borgare-Ståndets mening å ena sidan och Preste-Standets beslut a den andra, skiljaktigheter, hvilka ej utan ändring af besluten kunna sammanjemkas, förete sig dels beträffande bosättningsrättighetens utsträckning och dels i fraga om hvilka bland nämnde trosbekännare böra af den ifrågavarande förmånen komma i åtnjutande; så får Utskottet till Högvördiga Preste-Ståndet vördsamligen hemställa, huruvida ej, sedan Borgare-Ståndet uti Ridderskapet och Adelns beslut sig förenat, Preste-Ståndet må finna för godt att jemväl uti samma beslut instämma.
För den händelse åter att denna inbjudning ej antages och frågan således, jemlikt 73 § Riksdags-Ordningen, måste genom votering i förstärkt Utskott afgöras, föreslår Utskottet följande voterings-proposition: den, som anser Rikets Ständer böra hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att åt de i landet födde judar måtte beredas rättighet att, utan Kongl. Maj:ts särskilda tillstånd, få bosätta sig i alla Rikets städer, röstar Ja, den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, hafva Rikets Ständer beslutat att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att i Sverige födde Mosaiske trosbekännare och öfrige denna trosbekännelse tillhörande personer, som vunnit Svensk medborgarerätt och under fern års tid i Riket vistats, må förklaras berättigade, att, utan särskildt Nådigt tillstånd, bosätta sig och ega fastighet, utom i åt dem redan upplåtna städer, äfven uti alla öfriga Rikets städer af första, andra och tredje klasserna, som hafva stapelstadsrätt.
Stockholm den 20 Juni 1854. 12 Allm.
Besv. och Ekon.-Ulsk. Betänk., N:o 105. X:i) 105.
Ank. till Exp.-Utsk. den 21 Juni 1854, kl. 10 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring i 12 punkten af Instruktionen för Postmästare den 16 Februari 17 07.
Uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt, till Utskottet remitterad, motion har Riksdags-fullmäktigen Erik Ersson från Gefleborgs län, med hvilken Riksdagsmannen Olof Persson från samma län sig förenat, fästat uppmärksamhet vid de, enligt motionärens förmenande, stora olägenheter på landet boende korrespondenter äro underkastade, derigenom att desse måste antingen vidkännas godtyckliga och stundom allt för dryga afgifter till Postmästare för brefvens afsändande till landsorten, eller ock vara utsatte för obehaget att deras bref, huru angelägna de än måtte vara, blefvo qvarliggande på postkontoren.
Till förekommande af berörda olägenhet har motionären föreslagit, att stadgandet i 12 punkten af Postmästare-instruktionen den 16
Februari 1707 måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Postmästare skall ock, vid vite af 3 R:dr 16 sk. banko, draga behörig försorg, att de bref, som inkomma eller ingifvas och på landet skola beställas, varda med strykande posten, der sådant sig göra låter, eller till socknar oell orter, dit enskilde postbud gå, med desse, eller ock i annat fall med gifna lägenheter så fort ske kan utskickade och befordrade, hvaremot han ock, der annat ackord icke är eller kan upprättas, af brefvens egare såsom en billig ersättning eger att uppbära 1 skilling banko för hvarje bref.»
Vid besvarande af denna motion, får Utskottet anföra, att utom det uti 12 punkten af ofvanberörde Instruktion förekommande stadgande: »att Postmästare måste Allm.
Besv. och Ekon.-Ulsk. Betänk., N:o 105.
13 måste draga behörig omsorg, att de bref, som inkomma eller ingifvas och på landet skola beställas, måga med gifna lägenheter till sina orter varda utskickade och befordrade, hvaremot honom ock billigt bestås en skälig rekognition eller vederkänslo sig af eganderne att betinga», innehåller cirkuläret till samtlige Postförvaltare i Riket den 11 Maj 1832, att, i de fall då Postförvaltare och korrespondenter derom icke kunna öfverenskomma, det af Öfver-post-direktörsembetet skall bero, att bestämma beloppet af Postförvaltares arfvode, för lösväskors emottagande och afsändande samt postporto-räkningars hållande, enligt stadgade grunder.
Då således uti ifrågavarande hänseende föreskrifter, redan finnas, som, enligt Utskottets åsigt, äro fullt tillfredsställande, finner Utskottet sig deraf föranlåtet hemställa, det afseende icke måtte fästas å förevarande motion.
Prot. 1853 A 185i. 8 Sami. 24 Haft. 3 STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1854 Atlin. Betv.- och Ekon.-litik. Hclftnk., iV.-ö 106.
I Ank. lill Exp.-Utak. den C Juli 1854, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af vackt förslag om inrättande af en Svensk Lif-försäkrings-anstalt.
Omförmälda förslag är afgifvet inom Högvördiga Preste-Ståndet af Herr Professoren Selander, hvilken anfört att, efter det Lif-försäkrings-anstalter för nära 150 år sedan först blifvit i England inrättade och derefter allt mer och mer utbredt sin verksamhet i Europa, så hade man omsider i Tyskland börjat linna det af dessa anstalter utöfvade förmynderskap vara alltför tryckande, hvilket i förening med önskan att inom landet behålla de stora penningesummor, hvilka för premier till de Engelska kompanierna utgingo, föranledt att, efter inisslyckadt försök att inrätta en Lif-försäkrings-anstalt i Hamburg, en dylik slutligen år 1829 kommit till stånd i Gotha; hvarefter nio andra sådana anstalter i Tyskland tillkommit, hvilka alla haft framgång.
Exemplet hade sedermera vunnit efterföljd i (le flesta af Europas öfriga länder och jemväl i Sverige hade, vid 1845 års Riksdag, uppmärksamheten på denna angelägenhet blifvit fästad, i anledning hvaraf Rikets Ständer till Kongl. Majit ingått med underdånig framställning i ämnet, hvilken åter haft till följd upprättande af förslag till så väl Ränte- som Lifförsäkrings-anstalt, grundad på ömsesidig ansvarighet Åtskilliga Ränte-försäkringsansfalter hade sedermera uppstått, och försök jemväl gjorts att tillvägabringa en Lif-försäkrings-anstalt med aktier, i hvilken aktie-cgaren skulle ansvara för försäkringarna med rätt att sins emellan dela hela vinsten, men försöket hade ej lyckats, sannolikt emedan brist på kapitaler eller utsigt att på annat sätt gör» lith till fl. St, Prot. <833 ISSI. 8 Sami. 33 lläft. I 2 Allm.
Resi'.- och Ekon.-Vtsk. Rctänk., N:o 100. dessa vinstgifvande hindrat framgången.
Deremot trodde motionären att en blandad anstalt, d. v. s. der den försäkrade viii kunde erhålla andel i vinsten, inen ej behöfva ikläda sig någon ansvarighet, utan svårighet skulle kunna tillvägabringas.
I anledning häraf och då inrättandet i Sverige af en Lif-försäkringsanstalt skulle medföra stora fördelar såväl för det allmänna som för den enskilde, emedan derigenom dels stora penhingesummor, som nu utgå ur landet skulle kunna qvarhällas och dels en nedsättning i prcmietarifen under de utländska torde, med de hos oss gällande penningeförhållanden, kunna vinnas, har motionären föreslagit att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit anhålla att Nådig proposition om inrättande af en Svensk Lif-försäkrings-anstalt må varda till Rikets näst sammanträdande Ständer afbiten; och har motionären i fråga om organisationen hänvisat till en i Danmark år 1842 af enskilde bildad och sedan år 1848 under Statens garanti ställd Lif-försäkrings-anstalt, hvilken, ehuru premietarifen vid densamma vore den' lägsta af motionären kända, likväl haft den lyckliga framgång att ej blott Statens garanti icke bchöft anlitas, utan ock en betydlig vinst uppstått.
Utskottet, som tagit denna motion i öfvervägande, får till en början upplysa att, sedan, på sätt motionären uppgifvit, Rikets Ständer vid 1844—1845 årens Riksdag, inseende den fördel väl ordnade Ränte-försäkrings-, Lif-försäkringsoch Lifränte-anstalter skulle tillskynda fäderneslandet, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att genom sakkunnige män måtte utarbetas ett, efter Sveriges förhållanden lämpadt, förslag till inrättande af Ränte-försäkrings-, Lif-försäkringsoch Lif-ränte-anstalter, och derefter Nådigst vidtaga de åtgärder, som för dylika anstalters befordrande kunde anses mest ändamålsenliga, så har Kongl. Maj:t, under den 17 Juni 1845 åt särskilde för ändamålet utsedde kommitterade uppdragit utarbetande af förslag till sådane inrättningar, hvilket förslag kommitterade den 20 Januari 1848 afgifvit; hvarefter, enligt hvad Utskottet har sig bekant, Lif-ränte-anstalter i åtskilliga orter af Riket blifvit bildade och redan omfattats med stigande förtroende.
Någon Lif-försäkrings-anstalt har deremot icke kommit till stånd.
Om orsaken härtill i någon mån måste sökas i det motstånd, som nya obekanta företag, synnerligen af den omfattning som det ifrågavarande, vanligtvis röna, ligger dock, enligt Utskottets förmenande, det hufvudsakligaste hindret i nödvändigheten för en Lif-försäkrings-anstalt, att genast vara beredd på kapital-utbetalningar, hvilka väl, enligt sjelfva den beräkning hvarpå anstalten mäste grundas och hvad af erfarenheten i utländska dylika inrättningar bekräftas, Allm.
Rest'.- och Ekon.-Vtsk. Betänk., N:o 106. 3 med tiden till fullo ersättas till anstaltens och delegarnes förmån, men sorn likväl i början fordra en större kapital-styrka, än den som genom de första samtidigt inträdande delegarnes bidrag kan genast åstadkommas.
Att nyttan af väl ordnade
Lif-försäkrings-anstalter äfven hos oss ur tillräckligt insedd, bevisas bäst genom
Svenska medborgares flitiga begagnande af utländska.
Dessa, ehuru vanligen beräknade icke blott på ömsesidig garanti för den summa, som vid hvarje delegares död skall utbetalas, utan äfven derjemte på vinst för dem, som tillskjutit grundkapitalet, hafva redan länge funnit det med sin fördel förenligt att inom Sverige hålla och aflöna agenter.
Den inom vårt land, som önskar att, med den visshet, en sådan anstalt medför, åt- sina efterlefvande lemna en viss besparad penning, har hittills icke haft annan utväg dertill, än att anlita någon af de utländske anstalterne, oaktadt premierne der vanligen äro dyrare och fördelarne, till följd af flere omständigheter, hvaribland en lägre räntefot är af väsendtlig vigt, vida ringare, än de för delegarnes båtnad borde vara.
Blefve deremot en väl ordnad Lif-försäkrings-anstalt inom vårt land inrättad, och i likhet med den Danska till en början af Staten garanterad, så skulle deraf, jemte delegarnes enskilda fördel af lindrigare premier, uppkomma den allmänna, att de kapitaler, hvilka i annat fall till främmande länders
Lif-försäkrings-anstalter utgå, stadnade inom Riket och der blefve användbara till produktiva ändamål.
Utskottet får således på desse och med afseende å de flere af motionären för bifall till hans framställning anförda giltiga skäl, vördsamt hemställa, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att Kongl. Majit täcktes till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta Nådig Proposition om inrättande af en Svensk Lif-försäkrings-anstalt under Statens garanti.
Stockholm den 20 Juni 1854. ftes er va t ian er: af Herr Flach, Johan Fredrik Filip, af Herr von Francken, G. !F.. och af Johan Petter Andersson från Elfsborgs län 4 Ailm. Bcsv.- och Ekon.-Vuk.
Memorial, K:o 107.
ÄT:© 1©?.
Utsk. d. 6 Juli 1854, kl. 2 D. fti.
Memorial, i anledning af väck t motion om utverkande af för k la* ring utaf Kongl.
Brefvet den I Juni 1854, uti hvad det rör er ansvar spå följ den för bränvins tillverkning å Söndag.
Till allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har från Hedervärda BondeStåndet den 30 nästlidne Juni blifvit öfverlemnad en af Riksdagsmannen Ola Månsson från Christianstads Län väckt motion, om underdånig skrifvelses allå^ tande till Kongl. Maj:t med anhållan om Nådig förklaring af Kongl. Brefvet den 1 i nämnde månad i hvad detsamma angår ansvarspåföljden Jör den, som å Sön dag verkställer brähvinsbränning; men som ett särskildt
Utskott blifvit nedsatt för att upptaga och i hela deras vidd grundlagsenlig! behandla alla angående bränvins tillverkning och försäljning uppkommande frågor, får Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet vördsamligen återlemna motionen för den åtgärd, sorn kan finnas med 44 § 3 morn.
Riksdags-Ordningen öfverensstäm* mande.
Häremot anmälde Riksdagsmannen Peter Jönsson från Jönköpings
Ian reservation på den grund, att särskilda Utskottet icke eger att befatta sig med ändra frågor, än dem, som röra bränvins bränning och försäljning.
Allm. JictV.- och EI;on.-i’lsk.
,\:o loS. 5 Vo 108.
Ank. till Exp.-ötsk. J. 6 Juli 1854, kl. 2. e. m, Memorial, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 89, rörande skjutsnings-besv äret.
Högvördiga Preste-Ståndet har återremitterat det yttrande, Utskottet i nämnde Betänkande afgifvit, i anledning af en utaf Herr Sandströmer, A. P., väckt motion; men som
Betänkandet i denna del är godkändt af de öfriga RiksStånden, så kan återremissen icke föranleda vidare handläggning af ärendet.
Stockholm den 6 Juli 1854. 6 Allm. Besv.- och Ekon.-Etsk. Bclänk , Y.-o / OU.
.\:o lOfl. Ank. till Exp.-Utsk. den (5 Juli 1854, 11. 2 e. in. Betänkande, i anledning af' vackt förslag om indragning af Tullkammaren i Fahlun.
Nyssnämnde förslag liar blifvit framställdt af Herr A. F.
Boman uti en hos Vällofl. Borgare-Ståndet väckt, till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motion, deri motionären till stöd för detsamma åberopat dels följande: »Utdrag af Kongl. Maj:ts i Nåder fastställde Stat för Fahlu Tullkammare år 1853.
Ordinarie löner 1,533: 16.
Rese- och tjenstgörings-penningar samt hästlega . . . 586: 32.
Hushyra 66:32.
Summa B:ko K:dr 2,186: 32. 158: 16. 49:
— Summa Summarum B:ko lt:dr 2,394: — rlnm.
I förestående aflönings- och pensions-summa är intagen den lön nied rese-penningar, uppgående till 700 R:dr, som rese-inspektor Lindvall uppbär för sin tjenstgörings-skyldighet i så väl Gefleborgs som Stora Kopparbergs län.
I)å numera Lindvall bosatt sig i Gelle, kommer för nästa år hans lön att Pensions-staten Enkor och barn Allm. licsv.- och Elton.-Lisk.
Betänk., N:o 109. 7 derstädes utgå och årsanslaget för Fahlu Tullkammare att med beloppet, 700 R:dr minskas,” dels ock ett ”Utdrag af konfiskations-jurnalerne vid Fahlu tullkammare” för åren 1844—1853, utvisande att under nämnde tidrymd, femton särskilde beslag å olofligen infördt gods derstädes förekommit, nemligen ett år 1844, två år 1847, ett år 1850, fyra år 1851, fyra år 1852 och tre år 1853.
Då nu kronans andel i det vid dessa tillfällen anhållne gods, som dömts förbrutet, ej uppgått till fullt 200 R:dr, men deremot tullkammaren i Fahlun under ifrågavarande tio år kostat Staten 16,940 R:dr, allt banko, samt sistnämnda summa, med tillägg af kostnaden för General-tull-direktörens inspektions-resor, tullkammarens utgifter för ved, ljus, porto m. in. de der icke vöre i ofvanberörde utdrag af Tullkammare-staten upptagne, bildade ett kapital, hvilket, enligt motionärens tanke, borde kunnat på ett för landet nyttigare och mera fruktbärande sätt användas, har han hemställt, att Fahlu tullkammare måtte indragas, samt att denna indragning måtte ske efterhand och i mån af nuvarande tjensteinnehafvares afgång, eller ock att, derest Rikets Ständer ansåge ”någon kontroll å förbjudna varor” fortfarande behöflig, sådan måtte utöfvas genom stadsfiskalen och stadsbetjenterne mot ersättning af tullmedlen med 66 R:dr 32 sk. till stadsliskalen, eller lika med hvad hvardere af tullkammare-föreståndarne i Hedemora och Säther i lön åtnjuta, och med 33 R:dr 16 sk. till hvardera af stadsbetjenterne; hvilken obetydligare ersättning, i förening med lockelsen af bötes-andelar, skulle efter motionärens mening, medföra en vida strängare tillsyn å lurendrejadt gods, än den, som genom tullkammare-personalen nu utölvades.
Motionären har i öfrigt till upplysning om det sätt hvarpå och i hvad mån ifrågavarande tullkammare utöfvar gränsbevakning emot Fahlun, till Utskottet inlemnat följande intyg: »Undertecknade, hvilke flere gånger årligen färdas igenom Särna socken i Dalarne öfver Norska gränsen, kunna härmedelst intyga, att endast undantagsvis något år, vanligen framuti Mars månad en tull-betjent varit stationerad (under ett par veckors tid) stundom uti Elfdalens, flera mil ifrån riksgränsen belägne, kyrkoby, ibland åter uti Idre by inom Särna socken; men att deremot under innevarande år ingen den ringaste tullbevakning funnits eller efter all förmodan för närvarande finnes, vid eller i närheten af riksgränsen inom
Dalarnes område; samt att således icke eller den ringaste kontroll öfver trafiken till och ifrån Norrige derstädes blifvit utöfvad.
Med den noggranna kännedom, som vi för öfrigt ega om de många, synnerligast vintertiden, till. och ifrån Norrige ledande vägar, kunna vi tryggt försäkra, att endast en efter hela Norska gränsen stationerad tillräcklig och rörlig bevakning kan utöfva, en ändamålsenlig tillsyn öfver varu-trafiken emellan de förenade rikena. 8 Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utsk. BetänkA':o /ÖS.
Hvad slutligen Fahlu så kallade Gränsc-tullkammare beträffar, så kan enhvar trafikerande på Norrige äfvensom alla socknebocr intill detta rikes gräns, sammanstämmande intyga, att samma tullkammare, icke utöfvar eller ens kan utöfva någon den minsta tillsyn öfver de varor, som gå till och ifrån Norrige, samt att de Statsmedel som för underhållandet af berörde tullkammare årligen utgå, äro snart sagdt bortkastade; ty vilja icke smuglarne sjelfve angifva sig hos tullkammaren i Fahlun, så kunna de med all säkerhet undgå att blifva ertappade af denna tullkammares bevakningspersonal.
Hvad vi här ofvan sanningsenligt meddelat, erbjuda vi oss att. när som helst det påfordras, med ed bekräfta, försäkras.
Fahlun den 8 Februari 1854.
As Jan Larsson i Transtrand.
Kyrkovärd. <» Egenhändiga underskriften bevittnas af A. P. Skog. A. F. Homan.
Uti ofvanstående' intyg instämmer undertecknad till alla delar, emedan jag många gånger dessa år färdats till och ifrån Norrige på flera dit ledande vägar utan att hafva sett någon slags tullbevakning, hvilket under eds förpligtelse försäkras.
Fahlun den 9 Februari 1854.
Lars Svensson från Lillherrdahl.»
Hvarjemte motionären anfört att enligt vunna närmare underrättelser, hafva, af de beslag, sorn, enligt utdrag af konfiskations-jurnalerna vid Fahlu tullkammare för den 12 November 1853, blifvit under de sednaste tio åren verkställde, endast nedannämndc tre beslag blifvit af tullkammarens egen bevakningspersonal gjorde, nemligen: 1850 anhölls från en bonde i Westerdalarne olofligt gods för 92 R:dr 35 sk, 2 rist.
Beslagarcn var konstförvandtcn Westman; tillfälligtvis dä anställd som extra tullbetjent.
1852 anhölls gods från en resande handelsbetjent från Halland till belopp 133 R:dr 28 sk.
Beslaget verkställdes af ofvannämndc Westman. 1853.
Varor, anhållne från en Westgöthe, till belopp 220 R:dr 30 sk. 8 rist.
Beslagare voro ordinarie gränsridarne Bergman och Nordin.
Jan Olsson i Transtrand, Brända bv.
Utskottet Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk. Belänk., i\:o 109. !» Utskottet får med anledning häraf upplysa, att motion vid sednaste