Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Rågen exporteras sällan till andra orter än inrikes, hvaremot korn, isynnerhet tvåradigt, jemte hafra, ärter och något hvete, utskep - 8 pades år 1847 i här ofvan uppgifne qvantileter, för det mesta till England.
I denna lyckliga konjunktur för både landtman och köpman förutsåg jag, hvad som verkligen inträffade, att, om icke brist, åtminstone alltför dyr tid på lifsförnödenheter skulle frampå sommaren uppstå, hvadan jag, dels genom allmänna kungörelser och dels annorledes, uppmanade allmänheten att lockad af de högre priserne, afyttra mera spanmål än den kunde undvara för eget och mindre lottade grannars behof.
Denna omständighet har i betydlig mån upphjelpt landets andra näring, Boskapsskötseln, hvilken likväl, i saknad af betesmarker och höbohl jemförligt med åkerjorden, icke kan, åtminstone å slättlandet, hvarest utfodringen sommartiden verkställes till det mesta med halm, blandad med grön-höstnad af vicker och klöfver, vinna den framgång, som å andra orter.
A den lättare jordmånen deremot i detta och angränsande Christianstads län, uppfödas fäkreaturen mera beqvämligt å dervarande beten, kunna tidigare begagnas vid lindrigare jordbruket samt under tiden vinna den mognare växt och styrka, som erfordras för jordbruket å slätten, hvars invånare, så väl herreman som bonde, för det mesta inköpa dragoxar från öfra orterna; dock har man i sednare åren, i anseende till lägre priser å fäkreatur, funnit sin uträkning vid alt, i synnerhet från Danmark, inköpa arbetshästar, hvarigenom man trott sig kunna vid jordbruket minska vanliga antalet af dragkreatur och i deras ställe anskaffa så många flera kor.
Någon 9 Någon egentlig boskapsskötsel kan således icke sägas äga rum å slättbyggden, utan hufvudsakligen, fastän i mindre skala, å norra delarne af länet.
Ilästafveln deremot är snarare i till- än aftagande å alla orter inom länet och befrämjas synnerligast derigenom att beskälare från Flyinge hingsUlepöl stationeras pa olika trakter; men de stora häst-transporter, som under dessa år till länet ankommit ifrån
Danska orterna, lemna ett ojäfaktigt bevis derom, att Ilästafveln icke bedrifvits i så stor mängd, som erfordras för länets behof.
Stuterierna a herregardarne aro al mindre betydenhet, och hel- och halfblodshästar, som en tid voro mycket begarhga, äro nu mera sällsynta, troligen af den anledning att de mindre passade lör vart klimat och funktioner i öfrigt.
Fördelarne af det redan år 1845 påtänkta och sedermera, på bekostnad af allmänna medel, å Jordberga egendom, tillhörig Friherre von Nolcken, förlagda stam-holländeri, kunna ej för den tid, som utgör föremål for denna berättelse, i anseende till Holländeriets korta tillvaro, framläggas , utan kommer sa dant alt i nästa berättelse närmare detaljeras.
För att uppmuntra så väl åkerbruk som boskapsskötsel och hästafvel, halva ej mindre länets Hushållnings-sällskap, än enskilde, vid årligen å åtskilliga trakter inom länet anställda profplöjningar och kreaturs-expositioner utdelat lämpliga belöningar, som funnits medföra åsyftad verkan; och med den utgrening nämnde sällskap numera vunnit, är bästa hopp, att det å sin sida fullföljer sin stimulation, al hvilken allmänheten så väl är i behof. c Slutligen och hvad som icke i ringa mån bidrager till upphjelpandet al Spanska åkerbruket, är den hedrande föresyn Landtbruksskolan å Orup lemnat.
Uran denna skola hafva under tiden många elever, de fleste väl underbyggde och instruerade, utgått till åtskilliga trakter af länet och der kringspridt de goda insigter, som under lärokursen blifvit inhemtade.
Af de äldre eleverne äro manga redan bosatte och blifva de, sålunda införlifvade med allmogen, för denna obeskrill ig t gagnelig.
Sjelfva egendomen Orup är numera uppodlad och under liden jemväl ör 1 1
Som jag redan i förra berättelsen halt a byggnader. sedd med nödvändiga, vaiU.v^.&,. ----- -----j~o - - nåden omnämna, förmodades redan då arealen vara för inskränkt for de flere elever, som der sökte sin bildning.
Donna förmodan har sedermera besannats, och mom länets hushållningssällskap är redan väckt fråga om inköp eller arrende af annat större jordbruk, lämpligt för landtbruks-institutet, i hvilket fall Orup skulle alyttras, i denna omständighet är likväl ännu icke något beslut fattadt, utan kommer sakens utgång att bero på framtida öfverläggning.
Emedlertid erkannas med tacksamhet de årliga anslag, tillsammans 2,000 H:dr banko, hvarmed Eders hongl. Maj:t hug Berättelse öfver Malmöhus län för åren 1842 1847. / 10 nät institutet, och hvilka anslag i betydlig mån lättat bestyrelsens omsorger.
In■omstei oc utgi ter hafva icke förrän sednare åren kunnat motsvara hvarandra, utan de sistnämnde merändels öfverstigit de förra.
Först antagne läraren, utrustad med ovanliga natursgafvor och kunskaper, började likväl efter några år i den mån så vårdslösa sin funktion, att lian måste från institutet skiljas, hvilket, jemte anskaffandet a annan lärare, äfvenledes försatte förvaltningen i bryderi.
Sedan institutet börjades aro derifrån utexaminerade 103 elever, hvilka dels återvändt till egna föräldrar och jordbruk och dels till erhållne tjenster samt de fleste motsvarande de förhoppningar, man i man af deras mer eller mindre goda fallenhet påräknat.
Under år 1847 har tillverkningsvärdet för samtlige utgjort 91,397
R:dr banko och tabellen visar antalet af de personer, som vid fabrikerne sysselsättas.
Bland dessa fabriker tillvinner sig synnerlig uppmärksamhet lerkärlsfabriken vid Höganäs och cai etnin„en a den eldfasta leran derstädes.
Denna sednare är i synnerhet begärlig och afsättlig å alla orter, och bidrager denna fabrik i betydlig mån till fortsättning af arbetet vid stenkolsgruvan, hvilken har att kämpa med de lägre pris, hvar! pge s't sten *o s-stubb här i orten kan afyttras ; men så länge spannmålen till de manga arbetarne icke allt för högt stegras i pris, och under hopp att tull på Engelskt stenkol icke må försvinna, förmodas den för orten i flere afseenden oumbärliga stenkolsgrufvan kunna uppehålla sig och arbetet derstädes vinna fortsättning. asom inäringar på detta slättland kan man icke räkna annat, än bränvinsbrän mng och fiske.
Fisket, i synnerhet sillfisket, började redan år 1847 blifva och liar alltsedermera blifvit mera lönande.
Ramm arv er k» .
Under åren _från och med 1842 till och med 1847 äro 20 st. mantal krono rusthåll inköpte till skatte; och tullmjölqvarnarnes antal uppgår till 401 st med 563 pai- stenar. 11 Hemmansklyfningen och afsöndringen af jord fortgår som jag nämnt förut, hvartill anledning jemväl må sökas i det högre pris hvartill jordegendomar numera stigit.
Dessa utgjorde 1847 — 915,267 R:dr 25 sk. 5 rist banko.
Några synnerliga klagomål öfver skatter eller deras ojemna fördelning förspörja» sällan från jordbrukare och näringsidkare.
Deremot fortfar jordbrukaren att besvära sig öfver utgörandet af den tionde, som är förenad med forsslingsskvldighet, hvilken lör undvikandet af detta besvär vanligtvis uppstegrar spannmålen.
Af jordboksräntan äro anslagne till boställs-, rusthålls- och augmentshemman vid Skånska Kongl. Hussar- och Dragonregementerne:
Indelt ränta................ 28,358: 40 8.
421 tunnor 26 kappar kronotionde-spannmål efter kronovärdet, 36 sk. tunnan...............316: 17. 3.
5 Kronofogdar och 25 Länsmän, jemte 2 Landsfiskaler och Stadsfiskaler i städerne, handhafva polisen inom länet, och några ytterligare tjenstemän i sådant afseende synas icke vara af behofvet påkallade.
— Länsfängelset befinnes ännu anhringadt i några smärre, olämpliga rum inom fästningen, och gemenskap emellan fästnings- och länsfångar är, oaktadt alla möjliga försök, nästan omöjlig att förekomma.
Allt sedan fråga förevar om förändrad indelning af Domsasrorna och försvinnandet af en del Häradsbäkten har omtankan om dessa sistnämnde O minskats och hvarigenom vållats att samma häkten befinnas mer och mindre olämpliga och bristfälliga.
Olägenheten häraf kan likväl i betydlig mån häfvas, i samma stund tillämnade Cellfängelset hinner blifva färdigt och hvars nytta man redan på förhand kan inse, då man, för länsfångars behof, stundom erhåller tillgång till fästningens särskildt belägna celler. 12 Under den period, denna berättelse afser, liar Eders Kong!.
Maj:t allernådigst låtit utfärda 2:ne Förordningar, den ena angående försvarslöse och den andra rörande bettlande personer.
Då den förra utkom, den 29 Maj 1846, väckte den såsom innefattande mildare åsigter, än de föregående, till en början bekymmer, huru polismyndigheterne, med den inskränkta makt dem lemnades öfver försvarslösa, kunde, i händelse försvarslösheten var förenad med utsökt lättja och liderlighet, utföra sitt värf som sig borde, med tillhjelp endast af de i orterna anställde tillsyningsman, på hvilkas mer eller mindre nit för sitt kall utförandet af författningens goda afsigter till en stor del berodde och heror.
Bland de många försvarslöse, hvilka såsom kringstrykande upptagas, finnas flere, ehuru fullväxta och till åren komne, som aldrig tillhört någon församling, aldrig lärt läsa, varit skattskrifne eller innehaft någon tjenst, utan, uppfödde på landsvägarne af kringstrykande föräldrar, efter deras död på egen hand fortsatt sysslolösa kringvandrandet.
Behandlingen af dessa blir ännu mera bekymmersam, da personerna äro qvinnor med flere oäkta, späda barn.
Ingen församling, ännu mindre Tillsyningsman, är pligtig eller villig att sådana personer sig åtaga, och att släppa dem fria, att fortsätta sitt förra lefnadssätt, har icke heller ansetts lämpligt, utan har man, sa vidt möjligt varit, sökt att inackordera, isynnerhet barnen, pa passande ställen, till en Éhristlig uppfostran.
Denna förordning om försvarslöse vann likväl, året efter det den utkom, liksom ett stöd och lättnad uti Fattigvårdsförordningen den 25 Maj 1847.—
De närmare bestämmelser, som härutinnan meddelas, hafva häft mången villrådighet hos den Autoritet, som skall slita tvisterna emellan behöfvande och kommunerna.
Vägledning härutinnan var af högsta behofvet påkallad, äfvensom medel att tillhålla en trög kommun att fullgöra sin skyldighet emot en blottställd.
Begreppet härom och uppfattningen af Förordningens föreskrifter hafva vållat mångfalldiga tvister, som till stor del jemväl dragits under Eders Kong].
Maj:t nådiga skärskådande; men sådana tvister skola, när allmänheten blir mera van vid sina åligganden, i tidens längd hafva sin öfvergång.
Fattigvårdsstyrelser äro emedlertid bildade, både i stads- och landsförsamlingar, och upprättade reglementen fastställde.
En och annan kringströfvare uppsnappas väl stundom och återforslas till sin rätta hemort, men äfven sådane börja blifva sällsynte.
Härtill har jemväl i synnerligt märkbar -män bidragit Eders Kongl. Maj:ts nådiga Förordning den 16 Januari 1844 om inskränkning och ordnande af Gesällvandringen.
Sådane personer, som i förra tider, i trasig och usel belägenhet, dagligen besökte Lands-Kans - \:\ lict med sill i flerfaldig;! stycken slitna resepass, äro numera högst få och merändels härstammande från utländsk ort, så att man med fullt skäl kan intyga att denna Förordning medfört åsyftad och önskad verkan.
Räddningsanstalten i Råby för vilseförda och vanartiga gossebarn fortsattes i samma goda riktning.
Gyllenkrook åt densamma egnar mycken tid och betydliga uppoffringar.
Flera gossar hafva utträdt ifrån inrättningen och deribland 2: ne, som, jemlikt Eders Kongl. Maj:ts nådiga tillstånd, förflyttades från fästningen bär i staden, der de voro för 3:dje resan stöld insatte på tre års arbete.
Af dessa ynglingar inlärdes den ena uti trädgårdshandtering och, efter inhemtade nödiga insigter häruti, återvände till hufvudstaden för att inträda i erhållen trädgårdsmästare-befattning 5 hvaremot den andra ynglingen, härstammande ifrån Dalarne, qvarstannade här ä landsbyggden i ordentlig årstjcnst, hvarmed han ännu fortfar
Lill husbondens synnerliga belåtenhet.
Visserligen påträffas individer, hvilka dels gång efter annan rymma från inrättningen och dels icke kunna förmås mottaga den bildning, som lemuas: men sådana höra till sällsyntheten och afskräcker ingalunda enskilda välgörenheten ifrån att bidraga till uppehållandet af denna till sin idé och plan högst välgörande inrättning, hvars hufvudsakliga bristfällighet består deri, att den är för inskränkt.
För utvidgning deraf äro inga synnerliga tillskott att påräkna af all mänheten; men som Eders Kongl. Maj:t uti 2 mom. 5 §. af ofvanåberopade nådiga Förordning rörande försvarslöse personer täckts i nåder yttra, att Eders Kongl.
Maj:t ville särskildt förordna, huru lättingar och liderliga personer må annorledes än genom Tillsyningsmän hållas till ordning och arbete vid någon Inrättning i orten, har jag städse föreställt mig, att Råby räddningsanstalt, som redan kan anses för en god början, med tillhjelp af allmänna medel må kunna utvidgas och uppbringas till en sådan Inrättning, som Eders Kongl. Maj:t uti ofvanåberopade lagsladgande alser, och hvarom jag icke kunnat underlåta att härstädes göra underdånig framställning.
1 enlighet med Eders Kongl. Maj:ts nådiga Stadga den 18 Juni 1842, rö rande Folkundervisningen, är densamma tillbörligen ordnad så viil i städer som pa landet, och äfven derigenom a[t barn inom skolåren numera hällas till skolgång, antingen på förählrarnes eller församlingarnes bekostnad, afvärjes i betydlig man deras begär alt kringvandra för att insamla allmosor, så att denna Stadga i mångfalldigt afseende visat välgörande verkningar.
— Denna Förordning, så väl som Fattigvårdsförordningen, har, i synnerhet vid början af tillämpningen, medfört melodi mindre dryga utgifter för jordbrukaren, som likväl häröfver sällan hörts anföra 14 klagomal, väl vetandes alt dylika utgifter, under nu sednast förflutna goda 3r mindre känbara, i framtiden och efter det inrättningarne hinna blifva ordnade, minskas.
Författningen bestämmer i sa fall samma grund, som följes i fråga om kyrkobyggnad.
S t a t s -U t s Ii o 11 e t s Betänkanden under Lagt ima Riksdagen i Stockholm 1828— 1829.
Fjerde Samlingen FJERDE BANDET af .Bihang till Riks Sid neleus Protocoll.
STOC K II O L M, T ryckt!' lius Johan Hörberg, 1829.
Ulla tande öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 124, i .anledning af någre i K. M:ls Nåd.
Proposition, om SlatsVerkels tillstånd och hellof, lörekomne Allmänna frågor.
(U.-A.) Uti i:a Punclen af berörde Betänkande har, med anledning af K.
Mits Nåd. framställning om nödvändigheten, att, såsom en Allmän grund för SlatsUtgifternes bestämmande, Myntvärdet skulle genom R.
St:rs åtgärder vid denna Riksdag bevaras från ytterligare försämring, Utskottet yttrat den Öfvertygelse, ”att, då en Myntbestämning ännu icke blifvit afgjord, och i alla fall åtskillige omständigheter medverkade* att verkställigheten deraf icke genast kunde följa , förutsättningen deraf för närvarande icke kunde såsom grund för StatsUtgifternes bestämmande antagas.” Enligt från RiksStånden ankomne Protöe^lIsUt drasr, har hos II. B. o. A. Hr Grefve von' Schwerin. /tild : F. B., under åberopande af sin emot Utskottets Bc , .„ :9all 711 i r- JflJRVb’. J/Swft •, tänkande afgifne reservation, loreslagit: alt Utskottets Fiirslas, till ökade Stilist!t feif ter icke matte företagas till sluteligt afgörandej förr än den väckta frågan om värdet af det gångbara myntet blifvit af gjord ^ hvilken motion, deruti andre Ledamöter, Ilrr von Hartmans - , v Stats-Utskottets dorffj Angust, oell Tham, IV,, instämt, blifvit till Utskottet remitterad; hvarjemte Y.
BorgareStändet uppskjutit pröfningen af Utskottets ofvanberörde yttrande, intill dess Stats- och Banco-Utskotten inkommit med Utlåtande i frågan om Myntbestämning, och beslut, i anledning deraf, blifvit fattadt; men deremot II.
Vid besvarandet af Hr Grefve von Schwcrins ofvannämnde motion bör Utskottet anmäla, att, vid förehafvande! hos V.
Dels af någre Ledamöter, Hrr Santesson, Leffler och Stahle j att såsom ett uttryckligt vilkor för någon löneförhöjnings beviljandeborde förutsättas och förbehållas j att Myntvärdet vid denna.
Riksdag blefve bestämdt * på det icke eljest, i fall af Myntets förbättring, skattebidragen skulle blifva drygare, och i händelse af Myntförsämring, ny fråga vid nästa Riksdag uppstå om löneförhöjning, som, öfverstigande Samhällets förmåga att kunna utgöras, det nu ålåge Representationen, att förekomma, och tiden för löneforliöjningarnes vidtagande äfven blifva den j frän hvilken realisationens verkställighet eller SilfverUtväx - Betänkande!), N:o 235. v lingen från Banken vidtoge; dels ock af andre Ledamöter, Hrr Helsingius, Winberg, Lundman, Langenberg, Westman, Meijer, Löfvenius och Montan, att en löneförhöjning i helt nu icke matte äga rum, utan blott provisoriskt, intill dess att en ny allmän lönereglering kunde verkställas, emedan det ej vore möjligt för nu varande B..
BancoSedlar, och genom samma bestämning således endast sökt vinnas en stadga i det förhållande emellan Silfver och Sedlar, som nu äger rum; anser Utskottet verkställigheten af en sådan bestämning icke förändra behofvet af de vid Statsregleringen föreslagne nya Anslag, desto mindre som just berörde Myntförhållande, i förening med andre vid hvarje serskildt fall uppgifne anledningar , påkallat deras tillstyrkande; hvadan Utskottet skolat tillkännagifva den öfvertygelse: att, de nya StatsUtgifter, Utskottet tillstyrkt, äro nödvändige. vi Stats-Utskottets 250 I anledning af Utskottets tillstyrkande i aldra Funden, alt den indragning' till SlalsVerket af indeldla löqingsräntorne, hvilken K.
M:t i Nåder föreslagit, för verkställigheten af en Contant aflöning så val för LaqdsStatprna som den indpldta Armeeps Befäl, icke måtte åtminstone för närvarande aga rum, pr hos H. QondeStänfct af Anders Pamelsson frän Elfsborgs Län anförde att Utskoltet af K.
Mils beip|dp förslag bordt begagna tillfället, alt bereda Räntegifvare* bästa och säkerhet, genom undarirödjandet af de lika betungade sorn obehagliga förhållanden hvilka emellan Räntegifvare och Räntetagare ägde rum; och då en förändring i nuvarande ojemnhet i beskattningen borde tillvägabringa* blott efter hand och med försigtighet', samt således icke alla indeldta Räntor på en gång indragas, har Anders Danielsson j ljuder åberopande af sin serskildta motion, om sd beskaffade Räntor, begärt, att Utskottpt yille taga 1 Öfvervägande: 1 :q
Om icke d? indelningshafvare, sorn vilja till gfaten afstå indelningar och i stället taga lönerne i Contant, efter deras medelvärde af de 10 föregående Örens Markegångar, må dertill lemnäs öppen rätt? 2;o Om icke för de tjänster med de indeldta löner, som hädanefter blifva ledige, Ipnerne pvilkorjigt må kunna till SlatsVerket indragas och Contant aflöning , efter den i ira Puncten utsatte grund, j stället bödärnmas, med vilkpr, att jönerne lill beloppet kunna förändra*, när RiksStaten till alla delar varder ('pglprad ?
Betänkanden, N:o 235. vn 3:o Huruvida det ej må kunna tillåtas ägare af FrälseBäntor, att afstå de samma till Staten mot erhållande af betalning derföre på det sätt, att de sista 10 årens medel-afkastning, efter 5 Procent räknadt, förvandlades i Capital, som utbetaltes i StatsObligationer, hvilka med derå löpande Ränta genom
Bankens öfverskottsmedel efterhand kunde inlösas? och 4:o hvilka åtgärder lämpligen kunde vidtagas för alt gifva Räntegifvare säkerhet, att de indeldta Räntor, som, till beredande af den förestående Allm.
Gemensamt med Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet kommer Utskottet att yttra sig i den af Anders
Danielsson väckta fråga om förmedlande åtgärders vidtagande emellan Räntegifvare och Räntetagare , samt angående den om ett förändradt sätt att utgöra Räntorne in natura.
Den Tredje frågan, rörande FrälseRäntors afstående till StatsVeiket, linner Utskottet, enär desse räntor bero på liqvidförhållanden enskilde personer emellan, utgöra ett för Statsregleringen främmande viii Stats-Utskottets ämne, och bör derföre under någon öfverläggning i sammanhang med berörde reglering icke förekomma.
R:dr såsom minimivärdet å den under lönerne begripne Spänne mål , än oek enahanda beräkningssätt af RiksMarkegången, sorn nu iakttages, äfven hädanefter bör äga rum, bar hos H. R. o. A.
Hr Skogman, C. O., anmärkt såsom olämplig nu varande Spannemålsberäkning under lönerne, så vida den betraktades såsom ett correctiv emot Myntvärdets omväxling, och icke såsom en tillfällig löneförbätring; emedan, om äfven Spannemålens medelpris under en längre tiderymd utgjorde en tjenlig måttstock för andre värden , dess pris dock vore från det ena året till det andra underkastadt större föränderlighet, än sjelfva det pappersMynt, emot hvars ombyllighet
Spannemålsberäkningen skulle trygga Löntagaren, och intet skäl funnes, hvarföre, endast i följd af någre Riksdalers högre pris på en vahra, sorn föga verkade i Tjenstemannens UtgiftsSumma i det bela , bans uflö - Betänkanden, N:o 235. ix ning skulle från ett år till ett annat stiga 20 till 3o procent.
Utskottet finner väl äfven, att, när myntet varder en stadgad mätare af alla andra värden, det medel till lönernes rättande efter varuprisen och myntvärdet i allmänhet, hvilket blifvit sökt och användes i lönernes beräknande till en del i Spannemål, icke vidare behöfver begagnas; men så länge, icke genom ordning i Myntväsendet, förstnämnde mål uppnåtts, eller verkan af en Myntbestämning, i händelse den nu beslutas, icke hunnit erfaras, lärer för närvarande det icke böra anses lämpligt, att berörde Spannemålsberäkning upphör.
Contribution af loner och dera. vidkännas afdrag till förmän för vissa inrättningar, hvilka afgifter Utskottet ansett tills vidare måste fortfara, liar hos H. R. o. A.
Hr Friherre Sparre j Sixten j anmärkt: att Utskottet bordt alternativt uppgöra Löneregleringen sålunda, att, om grunderne för den blifvande Allm.
Bevillningen skulle blifva oförändrade, Anslagen till Tjenstemännens netto-behållning på lönerne bordt ökas med Summan för Contributionerne 100,000 B:dr samt för Centonalen med 3o,ooo R:dr, oberäknadt Flottans löner, samt, för motsatt fall, lö - x Stats-TJtskottets neanslaget calculeras till minus desse Summor, hvarigenom R.
Sl:r satts i tillfälle att härom besluta och genast kunnat gifva en ledning i detta afseende för BevillliiogsUtskottet:
Hvarjemte inom V. BorgarcStandet Hr Montan3 dels af Utskottets tillstyrkande, att de under namn af dödsfalls- och Avancements besparingar på Joner skeende innehållningar tills vidare måste fortfara, trott sig kunna draga den slutsatts, nar Utskottet tillika ej inkommit med Utlåtande öfver K. Akts Proposition ang:de bidrag af StatsVerket till Arme'ens PensionsCassa och AmhalitetsKrigsmansCassan , eller beräknat de till samma bidrag omförmäldte 28,000
R:dr såsom StatsVerket frångångpe, att, om samma tillstyrkande bifölles, man i sjelfva Verket äfven på förhand afslog K.
Akts högstberördp Nåd, Proposition, emedan, om Afgifterne skulle utgå såsom hittills, de ej ldpfvo, såsom K.
Akt föreslagit, StatsVerket fråntagne och till Pensionslnrältningarne disponerade; dels ock bestridt Centonalens utgående af Städernes Embetsraäns löner, så länge de ej yoro delägare i Civile PensionsFondcn , hvilken årligen af Centonalen uppbure 10,000 It: dr.
I fråga om Bevilhiingen af löner, anser Utskottet dess yttrande icke hafva laggt något hipder för B.
St:r, att, i följd af deras BevillningsUtskotts Förslag till grunder för den blifvande Allmanna Bevillningen, i hvilket ingått jemväl svar på Ilr Reutersvärds i förevarande ämne väckta motion, gifva den ledning åt sistbemäldte Utskott, som erfordrats, för alt vinna Betänkanden, N:o 235.
xi upphörandet af i frånvarande afgifler, i händelse allmänna omdömet varit derom ense; men då Utskottet, å ena sidan, funnit sig icke kunna anvisa några StatsVerkets tillgångar till användande såsom ersättning för desse serskildte afgifter, oell, å den andra åter, bordt bemöda sig, att tillökning i StatsbristSumman, utöfver liyad den vid sista Riksdag faststäl|tes , malte, så yidt möjligt varit, undvikas, torde vid så beskaffade omständigheler Utskottets åtgärd, att icke föreslå afgifternps upphörande, böra anses riktig.
Hvad Hr Montans anmärkning hos V. BorgareStåndet vid Utskottets yttrande och lydelsen deraf angår , får Utskottet dels hänvisa till dess i sammanhang med Statsregleringen vid förslaget till y:de HufvudTiteln bilaggde Utlåtande N;o i/fö, angrde bidrag af StatsVerkel. till Armeens PensionsCassa och Amiralitets KrigsrnansCassan, dels ock blott tillägga, alt, så vida de ifrågakomne