Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men så länge likväl en ovilkorlig omsättnings-rält är medgifven intill si"sta femtedelen af hvart och ett lån öf"ver 5o R:dr, kan naturligtvis full betalning af mer än denna femtedel icke med "säkerhet i calculen upplagas; hvaremot ett, "de senare åren i synnerhet, tilltagande "bruk, att på korrlare tider, ända till två "och en månad omsätta lån, med derefter "lämpad ringa afbetalning, äfvensom ett "allmännare begagnande af den för omsätt"ningar medgifna tvänne månaders prasscri"ptionstid ännu ytterligare bidraga tillcalcu - i ]6 Banco-iJtskottets Betänkande N.o 5a.
"lens osäkerhet och till minskning i dell "påräknade låntillgången.
Upplysningsvis "får Directionen tillägga, att efter ena "handa beräkning, sorn ofvan gjordes, för "bestämmande af låntillgången efter femte"deleus inbetalning hvar sjette månad, skid"le fjerdedelens inbetalning för lika tid "lemna en tillgång till ny utlåning hvarje "Sessionsdag af 5a,080 R?dr, och tredjedelens "inbetalningen tillgång af 69,44° B:dr, som "närmast motsvarade det befunna behofvel; "ty det ligger i sakens natur, att ju mera "Discont-Verket kunde återföras lill primi"tiva egenskapen af dylika inrättningar, att "endast bevilja temporaira lån mot full återbetalning vid förfallotiden, ju mindre fond "behöfdes för underhållandet af en lika stor "rörelse.*’ Genom anförandet af detta Banco DisCöttt-Directionens yttrande, har Utskottet önskat inför Rikets Ständer ådagalägga, alt dess åsigter och tillstyrkanden ej sakna Stöd af erfarenhetens vittnesbörd; och får nu korrtligen framställa följande förslag, i afseende pä betalningS-vilkoren för de från Banco-Disconten och Låne-Contoiren på namnsäkerhet skeende utlåningar? 1) Att räntan på nya lån i BancoDiseonten och Lane-Conloiren , Banco- Utskottets Betänkande N.o 52. 117 från den 1 Januarii i83o, blifver lika som före 1823 års Riksdag, Sex (6) procent, för år räknadt; i sammanhang hvarmed det likväl jnå vara förbehållet, att, om betydligt af lånefonderne skulle, till följe deraf, under de 2:ne första åren visa sig blifva oullåndt, beslut af Banco-Discont-Directionen, i samråd med Banco-Fullmägtige, kan vidtagas, att för nya lån från viss dag nedsätta räntan, dock icke under Feni (5) Procent, 3) Att Jånen, såsom hittills, ställ» de på högst 6 månader, må kun® 11a, under oförminskad säkerhet för Discont-Yerket, omsättas hvar® je sjette plånad, piot afbetalning af | å primitiva pqpitalet; men att i sådant afseende, för nya lån, sorn från i83o års början blifva ptgifna , den grundsats antages, att minst femtedelen ovilkorligen skall erläggas, äfven när omsättning sökes för korr« färe tid än 6 månader.
Med fästad uppmärksamhet på gjorda framställningar i de remitterade Motioner® 118 Banco-Utskottets Betänkande N;o ~2. na, skulle Utskottet, serdeles i afseende på Landtman, hvilkas producter egentligen blott en gång om året kunna i penningar förvandlas, gerna velat närmare afpassa omsätt mngs-liden efter detta förhållande.
Men då i betraktande täges : 1:0 omöjlig heten att härföre kunna uppgöra sådan gräns - skill nåd, att icke ändamålet förfelades, oell helt andra personer häraf komme att njuta fördelen; 2:0 den minskade säkerhet för Discont-Verket, som blefve en följd af lånens utestående i 5 års tid, hvarunder Låntagares och Löftesmäns ställning kunde så betydligt förändras; och 3:o den oundvikliga verkan af en sådan förändring, att Lånefonderna- blefve vida olillräckligare i förhållande mot behofvet; har Utskottet, enär, efter det skick, hvaruti Discont-rörelsen under en längre tid råkat, det ej synts möjligt, att åt
Fonderna bereda större rörlighet och deraf följande ökad kraft, icke kunnat tveka att, för dess del åtminstone, tillstyrka de hittills varande omsättnings-term iner nas bibehållande. 3)
Att tvänne såkallade frespit-månader bibehållas för låns omsättning efter förfallodagen; men sedan denna tid förflutit, må omsättning e] tillåtas.
Eanco-Utskottets Betänkande N-o Si. 4) Att' straff-ränta beräknas med 2 proc. utöfver ordinarie räntan för lån, som ej, senast 14 dagar efter förfa Höliden, blifvit omsatt eller inbetaldt.
Utskottet, som ansett högre än 8 procents öfver-ränta i ett för allt ej böra beräknas, bar, under denna åsigt, vid förhöjning af en procent på ordinarie räntan, trott sig böra tillstyrka enahanda minskning å straff-räntan.
; Föga torde en eller annan procent högre straff-ränta verka till rättelse för den, som, vare sig af vårdslöshet eller verklig oförmåga, åsidosätter sina åtagna förbindelser.
Snarare synes beskattningen af en dryg öfverränta verka dertill, alt helt och hållet förstöra en Gäldenär, som förut befinner sig på obestånd, och Discont-Verket kan någon gång derpå förlora mer, än på den högre straff-räntan vunnits.
C red i ti ven för Manufactur-Disconten och Jern-Contoiret, så, enär de låne-biträden och anslag, hvilka härutaf genom Kongl. Commerce-Coliegii och Jern-Contoirets försorg lemnäs till omedelbart understöd, dels för hvarjehanda inhemska slöjder och tillverkningar, och dels för jern-handteringen serskildt, äro af ^20 Bäncö-Utskottets Betänkande N.-q 32. så hufvudsaklig vigt för deras bestånd och trefnad, hvarmed Rikets handelsfqrhållans d^en slå i ett nära och oskil jäktigt samband , bär Banco-Utskottet, i den öfvertygelse, att dessas jemna och obehindrade liflighet
Vilgor ett bland lmfvudvilkoren för Bankens återförsättande och bibehållande uti ett behörigt och ändamålsenligt skick, funnit sig böra tillstyrka Rikets Ständer: A) att den assignerings-rättighet på Ranken, till ett belopp af högst En Million R:dr tillhopa, som un-s der tyänne serskilda benämningar blifvit vid 1818 och 1823 årens Riksdagar förbehållen Kongl. Cornruerce-Collegium, får, såsom hittills, fortfara, mot beräknande af 3 pgocents fänta för hvad sont derå, i raon af behofvet, be-; gagnas; jfi') att assignerings- rättigheten för JerUrContoiret, till ett belopp af högst 600,0Q0 R:dr, än vidare fortfar, i enlighet med de vid (8 18 och i8a3 årens Riksdagar gifna stadgande]!, mot beräknande af 3 procents ränta för hvad som derå, i mon af beholvet, begagnas, Bfl. till Bp.nco-Utskoltetsi Bet.
121 X egenskap af hufvudbestänimelser, hvilka uU det reglementariska komma att vidale utvecklas, öfverlemnas allt detta till Rikets Ständers upplysta bepröfvande, jemte åtskilliga Ledamöters Reservationer.
Stockholm den 1 Julii 1829, Reservationer:
([Emot tillstyrkt Öfverflyttning af de till lån på Actier och Documenter anslagne 5oo,ooo R:dr på Upplånings-fonden.)
Petter Andersson från Halland och Pehr JönssoTi från Christianstads
Län hafva förklarat sig ej deltaga i detta förslag, pch deremot tillstyrkt, att, i anseende till otillräckligheten af den för Malmö LåneContoir anslagna Fond, berörde summa måtte anyändas till dess förökande, hvilket de ansett så mycket niera billigt, då utlåningarae från den serskilda nya
Discont-fonden blifvit tillstyrkta att ske endast i § töckholm, i :vi Bil. tilt Banco-Uiskotlets Bet.
N.-o 5a.
(Emot Räntans bestämmande till 6 procent.}
Herr Hof-Marskalken Hammarhjelm, Herr Prosten Elfström, Guslaf Larsson från Stockholms Liin, Petter Andersson från Halland, J. J.
Rutberg från Norrbottens Län, Anders Andersson från Westmanland, Anders Hansson från Upsala Län, Anders Johansson Brisman från Skaraborgs Län och Anders Ericsson från Örebro Län hafva yttrat den tanka: att, vid den i de flesta Provincer nu rådande penninge-förlägenhet, rätta tidpunkten ej vore inne att höja räntan i BancoDisconten, helst för Landtmannen, då Jordbruket i närvarande conjunctur ej ens lemliar 5 procents afkastning; att ehuru den grundsalts vore alldeles rigtig, att Banken ej borde betraktas som en blott undsättnings-anstalt för Näringarne, skulle det likväl nu mera, då de flesta blifvit vande att så anse den, och Banken, i följd deraf, redan blifvit inblandad uti en mängd invecklade förhållanden, kunna i mer än ett hänseende blifva betänkligt och medföra skadliga följder, att på en gång helt och hållet förändra denna dess hittills varande egenskap, då det deremot i många fall, och serdeles vid inträffande mindre lyckliga omständigheter för Jordbruk och Näringar, vo - Bil, till Banco-Utskottets
IV:0 5s. 123 re nyttigt och gagneligt, alt Låhebiträden hos Banken, mot lindriga vilkor, såsom förr, funnes att tillgå för den hjelpbehöfvande; hvadan och då alla förändringar, äfven de sorn ledde till ett bättre förhållande, borde vidtagas, icke på en gång och hastigt, utan småningom, så framt ej det åsyftade goda ändamålet skulle förfelas och anstalten lill siiia verkningar blifva menlig i stället för välgörande, lämpligt anses, att räntan i Banco-Disconten och LåneContoiren blifver bibehållen vid 5 procent, såsom den från 1823 års Riksdag varit.
(Emot bibehållandet af lånetidens inskränkning till af år med omsättning hvarje 6:te månad.)
Herr Prosten Elfström och J. J. Rutberg från Norrbottens
Län: att för Landtman, hvilka för det mesta blott en gång om året äro i tillfälle att få sina producter i penningar förvandlade, äfvensom för Låntagare i allmänhet, Discontlån, ställde på 6 månaders omsättnings-tid, Liefve alltför betungande och ej medförde den hjelp och lättnad, som af dem borde förväntas, och endast stöde att vinna genom en sådan anstalt, att lån åtminstone för of - 12^ Bil. lill Banco-Utskotlets
N.-o 52. yannämnde
Medborgare-classer kunde blifva ?tt tillgå mot vilkor att omsättas blott en gång årligen.
I fall en fjerdedels eller till och med en tredjedels afbetalning fordra* des vid hvarje omsättning, komrae förän* di ingen att föga verka till minskning i line* tillgångarne för hvarje Discont-dag, sedan den någon tid hunnit fortgå; men äfven med denna förhöjning i afbetalnings-skyldigheten, vöre Låntagaren vida bättre be* låten att få verkställa sin liqvid på de tider, då han, ytan nya låne-negocialioner, egde penningar att tillgå.
Herr Cancellie-Rådet Hegardt: att det syntes närmast förenligt med en undsättnings-anstalt, som den nuvarande
DiseontJnrättningen i verkligheten kunde anses vara, att jånen finge en gång on; året omsättas, så framt nemligen de hittills uiedgifna respit-månaderna, i sammanhang dermed, helt och hållet afskaffades.
(Emot bibehållandet af respit-månader för omsättningarne.)
Herr Cancellie-Rådet Hegardt har yrkat, att, såsom ett väsendtligt steg till in» Bil. till Banco-Utskottets Bet.
IV.o 52. 125 I förande af ordning och hämmande af missbruk med Discont-låns licjviderande, respitinånader borde belt och hållet försvinna , samt Låntagarne ej kunna erhålla omsättning längre än fjorton dagar efter förfallo-tiden.
(Angående åtskilliga delar af förslaget, rötande Banco-Disconten och Låne-Contoireii.)
Herr Prosten Petterssont
Sorn jag af sjukdom var hindrad att deltaga i slutliga öfverläggningarne om Bankens hittills drifnä Låne-rörelse och dess organisation för framtiden, får jag ödmjukast afgifva följande Reservation, hvilken jag anhåller måtte få åtfölja Betänkandet till dä Höglofb Riks-Ståndein Högtofl.
Utskottet föreslår, att
Disconträntan hädanefter skall utgå med 6 procent, Härtill kail jag icke lemna min röst, hufvudsakligen af följande, såsom mig synes, icke alldeles o vigtiga skäl. —■
Då man beräknar postporto, lösen för vederhäftighets-betyg, commissionairS-arfvode samt räntan på det å Lånesumman afdragna förskotts-interesset, så uppgår verkligen den utgörande räntan till 6 procent just nu, då bestämda
Discont-rantan är 5 procent; hvaraf följer, att, om den hädanefter skulle ut - 12Ö Bil. till Banco-Ulskottels Bet.
N.o 52. göras med 6 för hundradet, Låntagare skulle få erlägga 7 procent och deröfver.
Att Landtman och mindre Näringar skäligen kunna betungas med denna högre ränta, tror jag icke, att någon, med rigtigt begrepp om deras tillgångar och lagen, kan bevisa.
Man har förmodat, ja äfven apodictiskt sagt, att det är de 5 procenten, som lockat lill lån och ökat mängden af Lånsökande; men om detta kan bevisas vara förhållandet inom vissa medborgare-classer, som speculera på vinst af de större i Disconten upptagna lånsummor, vågar jag dock påstå, att detta icke inträffar på Jordbrukarne och andra med dem jemförlige Låntagare.
Behofvet af rörelse-capital drifver till lån, ty för ro skull lärer ingen skuldsätta sig; och, då behofvet är för banden, är det helt naturligt, att man hellre söker och tager hjelp för 5 än för 6 procent.
Att manga äro i behof af penningar, kommer af allmänna rörelse-capitalets otillräcklighet, af den tilltagande folkökningen och äfven deraf, att de större Näringarne så medtaga den lilla penninge-tillgången i vårt Land, att för Jordbrukare och Embetsman m. fl. intet öfverskott finnes* och följaktligen icke eller någon credit.
Detta anser jag vara orsaken, hvarföre Disconterne af så mångå, och mest för mindre summor, ålitas, hvilket ock så mycket hellre sker, som man der icke oskäligt prejas, såsom af Bil. lill Banco-Utskottets
TT.-o 52. i 27 enskilde procentare, samt att man ej äfventyra!’ hela Gapitalets uppsägelse, utan sättes både i nödvändighet och tillfälle att successive betala sin skuld.
Också visar erfarenheten, att man lättare erhåller borgen på en småningom i valuta aftagnnde Skuldsedel, än på Reverser lill enskilda, att helt betala å vista eller efter viss tids uppsägelse.
Lån i Disconten bevisa på en och samma gång, att man vill röra sig och betala skuld; och det är helt klart, att clå Rikets Ständer, genom
Disconter, vilja förskaffa den credit, sora enskilde ej kunna gifva, denna också skall begagnas af alla dem, som icke genom tillfälliga omständigheter, (t. ex. arf) eller beständigt inkomstgifvande rörelse, kommit i den lyckliga författning, alt de ega nog eller mer förmögenhet än de sjelfva behöfva.
Högst orättvist kallar man alla lånbehöfvande för vinglare, om ock en eller annan förtjenar detta vanfrejdande namn.
Hela Sveriges skuld-system visar, att
Nationen vore mägtig en större liflighet i sin rörelse, och att, om den kunde beredas, en större välmåga skulle utveckla sig.
Stående lån, eller lån på längre tid, föda ett slags farlig säkerhet hos den skuldsatte, emedan mången, i förlitande på den längre crediten, icke sparar till en stundande betalningsdag, som kan komma alldeles oförmodadt uppå, och då verkar fallissement; men 128 Bil. till Banco-Utskottets Bet. N.-o Si.
Discont-lån med drägligt ränté-onus, tvingar till skuld-amortering, emedan, då betalnings-tiderria ärö bestämda, det blir eri nödvändighet att lill dess hafva penningar i handom, hvaral följer, att de icke användas på umbäl-liga ting, såsom det ofta sker, då mari kari frestas att tänka: ”det är ännu långt fram innan betalning skall ske, och riian kari väl derföre våga löst med en el-* ler annan utgift.” —, Åkerbruket är dessutom ett näringsfång* sorn aldrig medgifver högre ränta ari hittills
Utgått* enär afkastriiiigeri skall betacka alla för sjelfva bruket erforderliga förlager samt förskaffa hela lifsuppehällct.
Bonden tror jag ej vara procentare ; meri att de, sou! sjelfva hafvä utlåritä Capitaler, uttaga penningar å 5 procent i Discpnteri, salut, då de göra det utari egna behof, antingen utlåna dem mot högre ocker, eller ock röra sig dermed, derföre att de egna tillgångarne äro så väl använda till eri oskälig ränte-vinst, detta torde vara mer* ari eri blott supposition, och det bevisar* att* i afseende pä sådana* räntari är snarare för låg än för hög; men det bevisar icke, att Allmogen eller den verkligt behöfvande frestas till låri för det räntari är 5 procent.
Åkerbrukaren och Löntagaren kari ej ockra med det häri lånar* ty hail behöfver penningar just för sitt läge, meri Capitalisteri Bil. lill Banco-Utskotlets
IV.-o 52. 129 Capitalisten kan ockra både såsom långifvare och låntagare, emedan han ej blifver det senare för annat, än att i så mycket större scala kunna vara det förra.
Och om det således, med högst få undantag, gäller om Landtman och Säck- eller Penninge-Löntagare, att de låna i Disconten endast för att hjelpa sig under en förlägenhets-tid, så är det alldeles orättvist att fastställa en högre ränta, än som skäligen svarar mot deras intrader och läge i samhället, och det så mycket mera, som dessa ej missbruka det uttagna understödet, och genom det successiva afbetalandet kunna fortgå till en tid af ceconomisk sjelfständighet.
Jag har i min, till Högloft.
Utskottet remiLterade, Motion framställt penninge-förlägenheten i min landsort, och till afhjelpande deraf yrkat nödvändigheten af Creditivets förökning för Skånska Låne-Contoiret.
Mycket behöfver ej anföras för att bevisa , det 1823 års Ständer voro alltför njugga emot de södra Provincerna, då för dem endast anslogs en fond af en million.
De under Malmö Låne-Contoir lydande Landskap äro folkrikare än de flesta andra.
Åkerbruket är enda reella närings-fånget.
Folkökningen föranleder hemmans-klyfning, skif Bih. Ull Rik».
Fröt. 1S28, 1829, 6:te Sami. 2 B, a lista Häftet. l3o Bil. till Banco-Utskottets Bet. N.o Si. ten, byggnader, uppodlingar.
De störr» Godsegarne, i a Städer, 4 betydliga Handelsköpingar, en jemförelsevis arnd andra provincer dubbel Militair-personal, Civil- och Ecclesiastique-staterne upptaga
Lån ofta till hela det belopp, som Reglementet medgifver såsom maximum.
Hvad blifver då öfver för den tätt bebyggda landtbygden på ett så vidsträckt territorium?
Huru skall någonsin Landtmannen få sina producter billigt betalta, då de handlande, i brist på penningar, måste underbjuda och producenten få taga hvad lian kan få, enär den otillräckliga fonden icke förr än efter lång vänte-tid kan försträcka de behöfvande skattdragarne ?
Jag gör dessa frågor inför nuvarande Representation, och tror mig icke kunna få annat svar, än att
Discont-Creditivet alldeles disproporlionelt fördelats, och för sanningen af min uppgift om dess otillräcklighet i Malmö Låne-Contoir, har jag ett kraftigt stöd i ena Directeurens, Riksdagsmannen JVils Månssons så väl vid Riksdagens början som nu nyligen meddelade upplysningar om Provincens penninge-förlägenhet och LåneContoirets oförmåga att bispringa.
Samma förhållande vid Låne-Contoiret i Götheborg är af Riksdags-Fullmägtigen och DiscontDirectemen derstädes, Anders Danielsson,bestyrkt; och då det kan inträffa inom detta Diseont-district, , som dock har 3 millioners Bil. till Banco-Utskotlets Bet. 1V.-o 5i. i3( fond, så måste, vid en jemförelse emellan Lagge dessa Districtens folkmängd och behof, ofelbart medgifvas, att en million R:dr Banco för södra Lån-Contoiret är alldeles för litet Creditiv, och att klagomål öfver capital-brist äro fullt befogade.
Man invänder, att inga tillgångar finnas till Discont-Crediliveis förökande; men jag svarar härpå, att det vore långt bättre föröka Discont-fonden, än anslå Creditiver till odlingslån.
De disconterade penningarne åstadkomma en större rörlighet i Bankens operationer; Discont-låne-systemet öfverensslämmer mera med Bankens natur än de på lång tid ingående lånen; de förra äro mindre betungande för hjelp-behöfvande än de senare; de förra kunna mindre missbrukas, och medföra mindre äfventyr för Banken, än de senare; de förra utgå mera lill massan af nationen, i handeln och näringarne, än de senare.
Kan detta icke vederläggas, och kunna, genom Disconllån , samma ändamål vinnas, som genom Odlings-Iån på flere år, så frågas : hvarföre icke åstadkomma lif i rörelsen genom lifligt ut- och ingående Capitaler ?
Hvarföre göra Banken till Intecknings-innehafvare onödigtvis, just derföre löna en större Tjenstemanna-personal, skuldsätta fastigheter och jord, —• hvarföre allt detta hellre i32 Bil lill Bcinco-Utskottets
Fet.
N.-o 5i, än att låta penningar gå man och man e* mellan, och dymedelst skapa en credit, som nu mera icke finnes?
— Här är således en ganska betydlig tillgång, som Rikets Ständer ega i sin magt att disponera; och då härtill kommer det onaturliga anspråk på Bankens revenuer, som en längre tid gjort sig gällande , och som sammanblandar Staten och Banken, så, om detta förhållande ändrades, skulle årligen en stor penninge-tillgång vara att för Discontering använda af den behållna vinst, som, då den hufvudsakligen ingår genom Låne-systémet, icke eller bör derifrån förryckas, utan i samma väg utgå och bära frugt.
Må än en viss del deraf afsältas till årligt silfverköp: det är en för Banken nödvändig och nyttig operation; men att Banken skall bilda en reserv-fond för Stats-anslag, är en hushållnings-plan, som icke väl står tillsammans med en Riks-Bank , hvilken allsicke är en Stats-Cassa.
Låt Nationen få röra sig med sin Banks tillgångar, så bär den lättare sina skattebördor, och den oliämmade rörelsen skall göra Contributionerna både möjliga och drägliga.
Släppas penningarne ut i rörelsen, så lefva Banken och Staten alldeles paralelt med hvarandra.
I Bauco-vinsten är således en tillgång till Discont-Creditivets förökande, och det tycks som Nationen eger förmons-rätt Bil. till Banco-Utskottels Bet. N-o S2. i33 till dess disposition.
— Om hela behållna Banco-vinsten endast användes till Silfverköp, och samma summa, som derför i valuta erhölls, gick ut i rörelsen, så ökades Börelse-Capitalet årligen med en half million R:dr Banco; och om dessa utgingo i circulerande eller sig sjeifve amorterande lån till Näringarne, så skulle jag icke anse den vanliga Discontens Crediliv behöfva förökas, emedan härigenom , bredvid Disconten , uppkom ett understöd, och till och med den bästa hjelp för Näringarne, hvilka derigenom ej blifva mer skuldsätta, än att de på bestämda år utarbeta sig ur sina skulder.
Detta skulle göra både Odlings- och kanske Fastighets-lån umbärliga, och deras Creditiver kunde ändock utgå i Discontväg, emedan de äro upptagna i den nu existerande Sedelstocken, och de, således i Discontväg använda, lika litet som nu, då de skola bilda långa stående lån, motverka en Myntreglering.
Man invänder, att odlings-lån icke kunna umbäras och att, då Discont-Creditivet ökades, det större rörelse-capitalet skulle hindra myntets bestämmande och en länge nödig ansedd realisation.
Men jag kan så mycket mindre tro delta, som jag är fullt öfvertygad, att endast genomen realisation capital-förökning kan beredas; och 134 Bil. till Banco-UIsköttets Bet.
JV.-o Si. klefve förhållandet motsatt, skulle åtminstone aldrig min röst understödja en realisation.
Ett säkert mynt är nödvändigt, just emedan det är det enda vilkoret för rörelse-capitalets successiva förökning, hvilken också ensam möjlig-gör välmågans tilltagande och utbredning.
Låt den i Banken liggande fonden småningom utsläppas såsom nytt mynt, men icke såsom BancoSedlar, utan såsom deraf oberoende; låt Banco-Sedlarne försvinna, ej genom in vexling utan genom amortering af de i Banken, såsom vinst eller inbetalning ingående Banco-Sedlarne, så att man, med frdels million silf— vers utsläppande, amorterade i million i Banco-Sedlar, så skola dessa senare, utan skakning, indragas, och det nya myntet slutligen ensamt blifva gångbart i rörelsen.
Detta blefve en indirect realisation, som gjorde sig sjelf, välförståendes, att Staten emedlertid skulle bestämma 1 R:drs värde efter 128 sk:s cours, samt utgifva och emottaga den derefter.
Staten kan genom sina utgifter och inkomster (ungefär femton millioner) garantera i5 millioner i BancoSedlar, som ej behöfde hypothiseras i Banken.
Jag anför detta endast för att visa, att en förökning af rörelse-eapitalet kan ske, och att den alldeles itrke står i strid med en realisation, utan att de alldeles gå i bredd med hvarandra, hvilket jag tror Bil. till Banco-Utskottcls Bet. N.o S2. i35" lika väl kan deduceras af grunderna för den directa realisation, som förenade Statsoch Banco-Utskotlen uppgjort, och för hvilken jag äfven röstat.
Jag har slutligen yrkat; dels i min vid Riksdagens början gjorda Motion, att omsätt-- ningarne i allmänhet borde ske med -JLrdel hvart halfår, eller hellre ^:del hvart helår, så att lånet ingick på 5 år, dels ock i Utskottet, att lånen borde inbetalas på 3:ne år med -|- dels, eller på 4 år, med |:dels omsättning, en gång årligen.
Mina skäl äro följande, och jag har ej funnit dem vederlagda, så att jag bör resignera.
Så väl Jordbrukaren som Löntagare grunda sin betalnings-förmåga på tiden för deras intraders ingående, nemligen den ena tid af året då skörd och lön utfalla.
Naturligtvisbetala de då både lättare, säkrare och mera än den tid, då de ej hafva några revenuer.