Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
1:0) att sädana mindre skolor, som i 1 § 3 mom. af ofvannämnda Kongl. Kungörelse omförmäles, må, med iakttagande i hvad i öfrigt derom i samma kungörelse finnes stadgadt, öfverallt å landet, oberoende utaf afslåndet från folkskola, som är med examinerad lärare försedd, och till det antal som församlingen, för lättad tillgång till undervisning för derinom varande barn, finner behöfligt, inrättas, i ändamål att det första förberedande kunskapsmåttet för nybörjare må i dessa mindre skolor kunna inhemtas, och att således de skolor, för hvilka, enligt folkskolestadgan, examinerade lärare erfordras, må företrädesvis hafva till föremål de mera försigkomna barnens undervisning; samt 2:o) att af de medel, Rikets Ständer anvisat, dels till uppmuntran för de i föregående punkt omförmälda småskolors ändamålsenliga inrättande, dels ock till understöd för de examinerade folkskolelärarne, hvarje församling, som erbjuder sig att tillskjuta två tredjedelar af den summa, som, utöfver församlingens nu varande tillskott, erfordras till folkundervisningens ändamålsenliga ordnande, må ega att, efter Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, erhålla den återstående tredjedelen; och sedan Rikets
Ständer vid påföljande riksdag beviljat ytterligare anslag till folkundervisningens befrämjande, blef genom Kongl. Kungörelsen den 29 December 1860 förordnadt, bland annat, att hvarje församling i stad eller på landet, som för vidmagthållande af de småskolor, åt hvilka understöd af statsmedel redan blifvit beviljadt, eller för inrättande af nya småskolor eller fasta skolor, eller för de sednares förbättrande, erbjuder sig att tillskjuta två tredjedelar af den summa, som, utöfver församlingens före nyssberörda 23 April 1858 gifna tillskott, för ändamålet erfordras, må ega att, efter Kongl. Måj:ts nådiga pröfning, af statsmedel erhålla den återstående tredjedelen; dock kan med hänseende till särskilda förhållanden, såsom någon församlings fattigdom, undantag från nämnda för understödets stadgande allmänna vilkor medgifvas; varande en likartad bestämmelse upprepad i Kongl. Kungörelsen den 11 December 1863 rörande användandet af det utaf Rikets Ständer dåmera ytterligare höjda anslaget till folkskoleväsendets utveckling och förbättring.
Den kraftiga uppmaning till inrättande af småskolor, som motionären anser böra från lagstiftningen utgå, torde alltså befinnas redan i densamma nedlagd; och af de exempel på efterföljd, som kunna inhemtas af folkskole-inspektörernes år 1863 afgifna berättelse, vill Utskottet anföra ett, nemligen från Skara stift, hvarest vid då förrättade inspektion funnos, uti 42 skoldistrikt, småskolor till ett antal af 82.
Då emellertid, enligt Utskottets tanke, de s. k. småskolornas uppgift bör vara att utgöra en förberedande anstalt för den egentliga folkskolan genom att bibringa barnen de första kunskapselemenlerna, såsom stafning och innanläsning, kännedom om sifTror, o. s. v., hvarigenom dessa skolor kunna uträtta ganska mycket godt, såvida de sättas i organiskt sammanhang med den under en vederbörligen examinerad lärares uppsigt stående folkskolan; men dessa småskolor deremot under inga vilkor 6 Allm.
Hav- och Ekon.-Utskottels Betänkande N:o 58. kunna ersätta de ambulatoriska folkskolorna, hvilka alltid förestås af en examinerad lärare; samt erfarenheten visat, att, der berörda samband med den egentliga folkskolan icke iakttagits, följden blifvit den, att, så snart barnen i småskolorna lärt sig innanläsning, och möjligen äfven katekesen utantill, föräldrarne ansett dem ha lärt nog och icke vidare sandt dem i någon skola, kan Utskottet för ingen del understödja motionärens förslag rörande de ambulatoriska skolornas afskaffande; utan hemställer, med stöd af det anförda, att motionen i denna del icke må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
I afseende på skolåldern, derom 2:dra punkten i förevarande motion handlar, är det genom 8 § 1 mom. af gällande Folkskolestadga öppet lemnadt åt församlingarne att, i samråd med skolstyrelsen, sjelfva bestämma den tid, vid hvilken barnens skolgång bör taga sin början, hvarjemte föreskrifves, att dermed ej bör uppskjutas längre än till slutet af nionde året.
Motionären har alls icke motiverat sitt förslag i denna punkt, och Utskottet, som ej anser nödigt eller lämpligt att genom ett strängare reglementerande inskränkningar göras uti församiingarnes genom nämnda stadgande medgifna frihet, föranlåtes för den skull tillstyrka, att denna del af motionen må lemnäs utan afseende.
Angelägenheten deraf att en sorgfällig tillsyn från kommunens sida egnas folkskolan, har lagstiftningen icke förbisett.
Folkskolestadgan föreskrifver i 2 §, att skolstyrelsen skall hafva inseende öfver alla inom distriktet inrättade skolor, sorgfälligt vårda deras angelägenheter samt vaka deröfver, att undervisningen samvetsgrann! besörjes och flitigt begagnas; hvilket inseende numera tillkommer skolrådet, jemlikt Kongl.
Berörda föreskrift synes Utskottet framför de af Lars Magnus Carlsson i detta hänseende föreslagna skolstadganden hafva det företräde, att den på samma gång dess innehåll är för hela riket tillämpligt, likväl lemnar tillfälle för vederbörande att till utöfvande af ifrågavarande tillsyn vidtaga de åtgärder, som för hvarje särskild kommun äro de tjenligaste, medan deremot motionärens förslag, att öfverallt skolrådets ledamöter skulle vara förbundna att i tur besöka skolan, mångenstädes torde befinnas olämpligt, isynnerhet der en kommuns område är så vidsträckt, att de långa resor skolrådets medlemmar på bestämda tider skulle för ifrågavarande ändamål nödgas anträda, för dem medförde en högst betydlig uppoffring af tid och kostnad.
Det iifliga deltagande, hvarmed folkskolans angelägenheter allt mer och mer omfattas, synes lemna en borgen för, att ändamålet med nyssnämnda föreskrift skall uppnås, utan att kommunalstyrelsernas medlemmar, hvilkas bestyr mer och mer ökas, få sig ålagdt ett tvång af nu ifrågasatta beskaffenhet, Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 58. 7 hvilket i allt fall, der verkligt nit saknas, icke lärer komma att medföra de frukter man önskade vinna; och Utskottet anser sig alltså ej hafva giltiga skäl alt understödja Lars Magnus Carlssons framställning i nu berörda hänseende.
Såsom allmänt vilkor för erhållande af bidrag utaf det anslag, Rikets Ständer vid riksdagen 1859 —1860 anvisat till löneförbättring åt folkskolelärarne, hade blifvit stadgadt, att vederbörande församling skulle till sitt folkskoleväsendes årliga behof hafva tillskjutit ett belopp, minst motsvarande den församlingen förut anslagna andel i den personliga skyddsafgiften, eller den nuvarande folkskoleafgiften.
Majit uti till Rikets sednast församlade Ständer aflåten nådig Proposition, förklarat sig anse, att det ej kunde, om undantag medgåfves för fattigare församlingar, någonstädes kännas tryckande, om ett lika beskaffadt vilkor föreskrefs för undfående af understöd för folkskoleväsendets utveckling och förbättring i allmänhet, helst församlingarne, enligt Folkskolestadgan, egde att för tillskottets utgörande välja flera särskilda grunder; så blef af Rikets
Ständer vid samma riksdag anvisadt ett årligt belopp af 75,000 R:dr R:mt att användas till folkskoleväsendets utveckling och förbättring i allmänhet uti de församlingar, hvilka till lärares eller lärarinnors aflöning redan tillskjutit eller åtoge sig att tillskjuta lika stort belopp, som den till församlingen öfverlåtna andel af personliga skyddsafgiften utgjorde.
Då detta stadgande, såsom Lars Magnus Carlssons framställning visar, lemnar rum för en sådan tolkning, att den församling, sorn före år 1858 — då, genom Kongl. Kungörelsen den 23 April, halfva beloppet af personliga skyddsafgiften blifvit till folkundervisningens befrämjande anslagen — redan på ett tillfredsställande sätt, måhända med stora uppoffringar, ordnat sitt folkskoleväsende, icke skulle komma i åtnjutande af andel i ifrågavarande anslag, till vidtagande af önskvärda förbättringar, med mindre församlingen ytterligare vidkändes utgifter i samma förhållande till statsbidraget, som äskades af församlingar, de der ditintills alldeles vanvårdat denna angelägenhet; men det synes med billighet öfverensstämmande, att ibland grunderna för meddelandet af understöd utaf allmänna medel äfven inrymmes afseende på nyssnämnda förhållande och dervid tillika på det förhandenvarande behofvet för församlingen, kan Utskottet icke annat än understödja motionärens förslag i denna fråga, och får alltså vördsamt tillstyrka Rikets Ständer. alt i underdånig skrifvelse till Kongl.
Majit anhålla, ali hädanefter de statsbidrag, som kunna komma folkskolorna lill godo,- måtte bestämmas, icke uteslutande efter församlingarnes blifvande tillskott, utan jemväl med afseende pä deras behof och redan gjorda uppoffringar för sill skolväsende. 8 Allm. Resv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 58.
Jonas Andersson har i sin motion anfört, hurusom inspektörerne öfver rikets folkskolor icke kunde utöfva en fullt gagnelig verksamhet, så länge de derjemte innehade andra tjensteåligganden.
Först när inspektören kunde uteslutande egna tid och krafter åt sitt magtpåliggande uppdrag, hade man rätt att af honom fordra icke blott en statistisk rapport om folkskolans tillstånd, utan äfven och fastmera en på nk erfarenhet grundad utredning af densammas behof, likasom också fullt praktiska råd och upplysningar till skolans förbättring.
Motionären säger sig icke hafva förbisett svårigheten att finna ett tillräckligt antal personer, som med alla erforderliga egenskaper skulle vilja åtaga sig det mödosamma inspektörsuppdraget. likasom att en högre aflöning fordras för den med denna syssla ständigt upptagne mannen, men förmenar att ett mindre antal inspektörer, valde med behörigt fästadt afseende på deras lämpliga egenskaper, och hvilka odeladt kunde egna sin verksamhet åt inspektörskallet, skulle vida bättre gagna folkskolan, än ett större antal sådane med inskränkt tid och utan praktisk erfarenhet, och i så fall skulle den befarade olägenheten ega mindre betydelse, hvaremot de påpekade fördelarne läge i öppen dag.
På dessa skäl har motionären grundat sin hemställan det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i uuderdånighet anhålla, att inspektionen öfver folkskolan måtte så anordnas, att endast sådane personer till inspektörer utses, hvilka kunde, oförhindrade af andra tjenstebefattnmgar, uteslutande egna sin tid åt ifrågavarande magtpåliggande uppdrag.
Bland de många omständigheter, snm, enligt Utskottets tanke, göra detta förslag förkastligt, anser Utskottet sig endast behöfva anföra tvänne.
Om än det kunde antagas, att personer funnes, som vore lämpliga och beredvilliga att egna hela sin tid och alla sina krafter åt en verksamhet, så mödosam som, med nuvarande distriktindelning, folkskole-mspektörens är, och hvilken kräfver beständiga resor tinder alla årstider inom ett ganska vidsträckt område, kan det deremot knappast förväntas, att desse personer skulle ända intill den ålder, som för embetsmäns pensionering är vanlig, vara i stånd att utföra sitt uppdrag; och derest krafterna, såsom sannolikt är, långt dessförinnan vore förslitna, komme skolorna att sakna inspektörens besök och dermed säkerligen ock frukterna af den erfarenhet, som af befattningens beständighet förväntades.
Blefve åter distrikten mindre, hvarigenom nämnda olägenhet onekligen minskades, skulle deremot Statens uppoffringar för ändamålet varda vida större, än som för dettas uppnående synes erforderligt.
Ty män med den bildning och erfarenhet, som äro nödvändiga för ifrågavarande befattning, kunna dertill icke erhållas, med mindre deras lönevilkor blefve sådana, att de lemnade full ersättning för uppoffringen af all utsigt till befordran på den bana de börjat.
I samma mån åter distriktens antal blefve större och behofvet af inspektörer ökades, skulle möjligheten att erhålla det nödiga antalet minskas; och häraf beror det andra vigtiga inkastet, som Utskottet anser kunna göras emot motionärens förslag.
Man kan i betraktande at de åligganden, sora åtfölja ifrågavarande befattningar, icke hoppas att finna personer - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 58. 9 söner till betydligare antal, hvilkas håg för dessa åligganden icke skall i längden förtröttas, och hvilka skola finnas villiga att åt detta kall egna hela sin lifstid
Vid sistförflutna riksdag gjorde äfven denna åsigt sig gällande, då Rikets Ständer, som funno betänkligt att föreslå särskilda tjensters inrättande för ifrågavarande ändamål, till arfvoden och resekostnader för folkskole-inspektörer beviljade 30,000 R:dr R:mt årligen; och denna anordning anser Utskottet böra fortfarande vidhållas, såsom ledande till möjligheten att med tjenliga personer och friska krafter upprätthålla folkskole-inspektionen och aflägsna dem, som för befattningen ej befinnas lämpliga.
Med erinran slutligen derom, all Rikets Ständer som vid sistlidna riksdag inför Kongl. Majit i underdånighet uttalade den önskan, att, der icke särskilda hinder mötte, hvarje folkskola i allmänhet måtte en gång om året besökas, under nuvarande riksdag fått emottaga nådig
Proposition om en ytterligare förhöjning af 10,000 Ridr Ruut för ifrågavarande ändamåls befrämjande och vid behandlingen af åttonde
Hufvudtiteln komma vidare i tillfälle att besluta åtgärder för samma vigtiga ändamål, anser Utskottet sig nu böra hemställa, att Jonas Anderssons motion icke må bifallas.
Sven Rosenbergs motion går ut på att visa, hurusom, efter det Kongl. Majit föreskrifvit, att folkskolelärarnes minimilön skulle utom åtskilliga andra förmåner utgöra tillsammans 400 Ridr R:mt, utan att dervid blifvit bestämd den tid, som skulle anses motsvara denna lön, följden af en sådan saknad af bestämmelser i berörda ämne blifvit den, att tvister och obehag uppstått, i det att somliga tolkat den nådiga föreskriften sålunda, att 400
R:drs lön blott afsåge åtta månaders undervisning, och att för de öfverskjutande månaderna särskild ersättning borde gifvas; andra deremot så, att 400 R:drs lön motsvarade hela året, och att skolrådet vore oförhindradt att sjelf bestämma undervisningstidens längd.
För vinnande af visshet i denna fråga, har motionären föreslagit, att Utskottet måtte i sitt betänkande tydligen utsätta, huruvida den undervisning, som i folkskolan meddelas utöfver åtta månader om året, skall särskildt ersättas, eller ock att Rikets Ständer ville i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla om bestämd och tydlig föreskrift i berörda afseende, så att denna anledning till tvist emellan skollärare och församling måtte varda undanröjd.
Vid eftersinnande af hvad författningarne i detta ämne, med hvarandra jemförda, innehålla, synes någon villrådighet rörande deras tillämpning icke böra ega rum.
Uti gällande folkskolestadgas 4 §, sådan den lyder efter Kongl. Förordningen den 29 December 1860, är nemligen föreskrifva, att vid folkskola anställd examinerad lärare skall i årlig lön åtnjuta »minst sexton tunnor spanmål, hvaraf åtta tunnor erläggas in natura, hälften i råg och hälften i det eller de andra sädesslag, i hvilka kronotionden inom orten utgår, men de öfriga åtta tunnorna alltid betalas med penningar efter länets markegång, dock ej till lägre belopp än 6 R:dr 32 sk.
Banko för tunnan»; samt Bih. till R.
Prof. 1865 & 1866. 8 Sami. 18 Haft. 2 10 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 38. vidare att »för skollarare, hvilkens tjenstgöring fortgår utöfver åtta månader af året, lönen ökas för hvarje öfverskjutande månad med två tunnor spanmål, att utgå efter enahanda grunder, som här ofvan i afseende på den öfriga lönen blifvit stadgade.»
Med anledning af flera framställningar om denna löns otillräcklighet, beslöto Rikets Ständer vid sistlidna rikdag, det lönen för examinerad lärare, vare sig vid fast eller ambulatorisk folkskola, skulle, oberäknadt husrum, vedbrand och kofoder, vara minst 400 R:dr R:mt, samt ställde till Kongl.
Maj.ts disposition visst belopp å åttonde Hufvudtitelns ordinarie stat, för att åt de församlingar, som fullgjort eller åtaga sig att fullgöra de, i sammanhang med anvisande af anslaget till folkskoleväsendets utveckling och förbättring i allmänhet, föreskrifna vilkor, och som förbundit sig att till hälften fylla hvad som brister i ofvansagda minimibelopp, såsom statsbidrag meddela den motsvarande hälften af denna brist; och har Kongl. Majit i nådig Kungörelse den 11 December 1863, med godkännande af Rikets Ständers beslut i afseende å det belopp, hvilket, i stället för det genom nådiga Kungörelsen den 29
December 1860 stadgade, examinerad folkskolelärares lön hädanefter icke får understiga, deruti inberäknadt värdet af de åtta tunnor spanmål, som enligt samma nådiga Kungörelse borde och fortfarande böra in natura erläggas, föreskrifvit, beträffande detta ämne, «att der examinerad lärares lön ej uppgår till nu stadgade minimum af 400 R:dr, de församlingar, som lill lärares eller lärarinnors aflöning antingen redan lillskjutit eller åtaga sig alt tillskjuta ett lika belopp med den till församlingarne såsom folkskoleafgift öfverlåtna andel af personliga skyddsafgifteo, sedan de förbundit sig att till hällten fylla hvad som brister i nyssnämnda minimibelopp, ega att den återstående hälften såsom statsbidrag, af det nu beviljade anslaget erhålla, i den mån anslaget dertill lemnar tillgång, och med företrädesrätt för de församlingar, hvilkas folkskolelärare icke tillika innehafva annan befattning»; samt vidare, att, derest för lärare, som redan i lön åtnjuter 400 R:dr eller mera, församlingen förbinder sig att höja lönen utöfver nu utgående belopp, ett statsbidrag till lika belopp med församlingens sålunda beviljade ytterligare tillskott må under den med 1864 ingående statsregleringsperiod kunna erhållas; kommande likväl statsbidraget för detta ändamål icke att öfverstiga 50 R:dr årligen för hvarje lärare.
Förutom dessa bestämmelser, hvilka, såvidt deras ordalydelse föranleder, icke åsyfta ändring i andra förut gällande föreskrifter, än den om en skollärares minimilön, men icke begära den punkt i Folkskolestadgans 4 §, som handlar om den minsta tid, en skollärare bör årligen undervisa, och om den ersättning, han för vidsträcktare undervisningsskyIdighet bör åtnjuta — finnas inga vilkor fastställda, som på berörda frågas afgörande inverka; och då vid sådant förhållande, efter vanliga lagtolkningsgrunder, icke någon tvetydighet rörande författningarnes rätta förstånd skäligen bör kunna uppstå, torde Rikets Ständer finna Rosenbergs omförmälda motion ej föranleda till någon åtgärd.
Allm. Ilesv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 58. 11 Reservationer: Emot Esta punkten «/ Utlåtandet: af Kyrkoherden Ekelundh: »Mot Höglofliga Utskottets ofvan anförda beslut får jag vördsammast anmäla min reservation.
Till denna åtgärd gifver mig den inom
Utskottets plenum öfver motionen förda diskussion förökad anledning.
Det upplystes nemligen derunder, att i många orter af vårt land s. k. söndagsskola alls icke hålles; att de få timmar, som åt en dylik undervisning på söndagarne under mellanterminerna kunna bestås, blifva för ändamålet alltför otillräckliga, samt att folkskolelärarens åliggande att undervisa i söndagsskola icke rimligtvis bör såsom obligatoriskt betraktas.
Denna sistnämnda åsigt, som likväl icke kan spåras i Utskottets motivering för det gjorda afslaget af motionen, föranledde mig, att med frånträdande af motionens öfriga delar inskränka densamma dertill, att anhålla, det efter orden »på söndagarne» i Folkskolestadgans 10 § % mom. måtte insättas: »eller eljest dertill tjenliga tiden), hvarigenom, efter mitt förmenande, en skälig förmildring i den nuvarande, för skolläraren orimligt hårda lagbestämmelsen vunnits.
Men då icke ens denna ringa gärd af billighet lyckades tillkämpa sig pluralitet inom Utskottet, vågar jag i djupaste vördnad och ödmjukhet anhålla, att Rikets Höglofliga Ständer, detta oaktadt, måtte deråt gifva sitt gunstiga behjertande.»
Emot A:de punkten : af Biskop Beckman: »För min del anser jag motionen icke i denna punkt böra lemnäs utan allt afseende.
Men då nästan oöfvervinneliga svårigheter torde på sina ställen möta för verkställigheten af det stadgande motionären föreslagit, får jag, för min del, föreslå, att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Majit anhålla om en föreskrift, hvarigenom skolrådet ålägges att vid utöfning af den skol rådet redan ålagda tillsyn öfver folkskolan tillse, att skolrådets egna ledamöter eller, der så nödigt finnes, andra af skolrådet utsedda tjenliga personer efter föreskrifven tur minst en gång i veckan under läseterminen besöka skolan, taga kännedom om dervarande förhållanden samt hos skolrådet anmäla hvad som kan anses påkalla någon dess åtgärd.» Häruti instämde Kongl. Hofpredikanten Rosenius, Kyrkoherden Englund, Riksdagsfullmägtige Anders Medin från Kronobergs län, J. M. Lundahl från Skaraborgs, Anders Jonsson från Wermlands, Olof Nilsson från Westerbottens, J. P.
Andersson från Elfborgs och Johannes Andersson från Jönköpings län. 12 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Memorial N:o 59.
N;o 59.
Ank. till Exp.-TJtsk. den 23 Febr. 1866, kl. 3 e. m.
Memorial, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 42, angående väckt motion om en lagsamlings utarbetande på allmän bekostnad.
På sätt från Riks-Stånden till Utskottet atlåtna protokollsutdrag utvisa, har Utskottets Belänkande N:o 42, hvari afstyrktes bifall till väckt motion om utarbetande på allmän bekostnad af en lagsamling, blifvit af Höglofliga Ridderskapet och Adelö, Högvördiga Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet godkändf.
Yällofliga Borgare-Ståndet deremot har återremitterat ärendet till Utskottet; men som, i mål af beskaffenhet sådan som ifrågavarande, tre Stånds mening utgör Rikets Ständers beslut, kao återremissen ej till någon vidare Utskottets åtgärd föranleda; hvilket Utskottet härmed skolat för Yällofliga Borgare-Stcåndet tillkännagifva.
Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 60. 13 N:o 60.
Ank. till Exp.-Utsk. den 23 Febr. 1866, kl, 3 e. jn, Betänkande, i anledning aj väckt motion om revision af Stadgarne för Teknologiska institutet och Tekniska elementarskolorna i riket.
Uti en hos Högvördiga Preste-Ståndet väckt och till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet öfverlemnad motion (N:o 81) har Doktor Rundgren, på anförda skäl, föreslagit, »att Rikets Ständer ville till Kongl. Majit aflåta underdånig skrifvelse, med begäran om en revision af stadgarne för teknologiska institutet och de tekniska elementarskolorna i riket i den syftning, alt vilkoren för elevs antagande i dessa skolor måtte, hvad beträffar kunslcapsfordringarne, så förändras, att elev skall hafva godkänd insigt i de ämnen, som tillhöra lärokurserna å den reala liniens fjerde klass uti rikets elementarläroverk, dock med det undantag, att för inträdessökande, som visat prof på ovanliga anlag, må på styrelsens pröfning ankomma, huruvida undantag från sagda vilkor må kunna medgifvas.»
Utskottet har inhemtat, att vilkoren för inträde i teknologiska institutet innefattas uti 12 § i Kongl. Stadgan den 19 November 1858, som har följande lydelse: »För att antagas till elev erfordras att hafva fyllt 16 år, att ega god frejd samt hafva, om den sökande bekänner sig till den kristna läran, första gången begått Herrans heliga nattvard, att innehafva så stort kunskapsmått i mathematik, som vid rikets allmänna högre elementarläroverk meddelas; att känna hufvuddragen af historien och geografien, särdeles fäderneslandets; att hafva inhemtat svenska språkets grammatik, samt kunna ledigt öfversätta lättare tyska författare.
För inträdessökande, som visat prof på ovanliga anlag, må dock på styrelsens pröfning ankomma, huruvida undantag från sagda vilkor må kunna medgifvas.»