Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett Stånds gemensamma tanka har för sig Grundlagens uttryckliga tillåtelse; och om nya förslag deruti innefattas, så är det åtminstone ett Stånd samfäldt, sorn är molionair, likasom det i annat fall antingen är Constitutions-Utskoltet gemensamt, eller Konungen allena, som utöfvar rättigheten att till Stånden ingifva dylika förslag.
Jag tror följaktligen, att rättigheten till reservationer mot grundlagsändrings-förslag ej sträcker sig längre, än att anföra skäl deremtt, och äfven anvisa utvägar att på annat sätt ernå det mål, som eftersträfvas; men ingalunda att föreslå nya grundlags-paragrapher eller ny ordalydelse i de gamla.”
Uti den del af nästförestående reservation, som rörer reservationsrättens utsträckning till fullständiga redactionsförslag, hafva Herrar Tersmeden och Stjerngranat med Herr von Hartmansdorff' sig förenat.
Af Herr Biskopen Doctor Hallström: ”Uppå de skäl, som under si st lidne Rikdag gjorde sig hos 3:ne Riks-Stånd gällande och då äfven utförligt utvecklades, har jag ansett, alt vid ombildning af den Svenska Natio - lior till Conlitulions-Utskotlcts Memorialj N.o 26. nal-Uepresentationen borde ej den grundval rifvas, som redan af ålder finnes derför gifven i den Svenska Ståndsförfattuingen, och som, med samhällets utveckling uppstånden och med den i flere momen sammanhängande, vill vara icke allenast för reformens åvägabringande den mest tjenliga och användbara, utan äfven under hänsigt ej mindre till våra ännu varande samhällsförhållanden och seder, än till vår verkliga Nalionalbildning i sig sjelf den rätta, samt den ulan alla vådor trygga och tillförlitliga.
Det lörslag, som nu öfverlemnas till Rikets Ständers bepröfvande, utgår ock från det bestående oell har, i det derigenom öppnas en vidgad representationsrätt såsom ock lordelarne af en både enklare behandling och större samstämmighet i afgörandet af de vid Riksdag lörekommande ärenden, tillika den icke mindre sanna utmärkelse att med synnerlig våldsamhet omhägna samtelige Riks-Ståndens politiska rättigheter och under en ny form återförsätta dem i inbördes jemnvigt, med den noggranna billighet och rättvisa, som förtjeuar ett gynsamt afseende och väl må erkännas vara ett oafvisligt villkor för framgången af en stilla, och dock djupt ingripande förändring af ett lands representativa författning.
Men jag har. tvekat att lemna mitt fulla, o\illkoi liga, bifall lill den högst egna Kamarbildning, som förslaget upptager; och ju mer man enligt de begrepp, som hemtas från andra länders likartade institutioner, skulle här vilja uppdaga liknelser af ett Tvåkamar-system, desto mer befarar jag, att man kommer att sakna, hvad man väntar.
Sammansättningen af så väl den äldre som yngre
Kamaren liknar nog mycket en väfnad af olika färgade trådar, som derför är utan beslämd färg, men spelar skiftande för olika dagrar.
Ej annorlunda är förhållandet med de föreslagna Kamrarne, icke mindre den äldre, än den yngre.
De sakna båda sin bestämda caracter.
De drag, som man efter vanliga föreställningar skulle vilja upptäcka hos den ena, såsom uttryckande dagens opinioner, eller hos den andra, såsom afbildande en betänksam Senat, låta sig ej hos någondera med säkerhet återfinna.
Begge skola ofelbart komma att vid olika Riksdagar förete högst olika skepnader.
Med hvad härvid framträder i hela egenskapen af en större våda, det är mindre den på alldeles oförutsägligt vis omskiftande spänningen emellan de båda Kamrarne, än den gifna, åtminstone icke lätt undvikliga, oupphörligt återkommande och underhållna slitningen inom hvardera af dessa, utaf så heterogena element sammansatta Kamare, och hvarutaf väl följden kunde blifva, att utslaget i de vigtigaste Riksdagsämnen foll å båda ställena i några få Representanters händer. 56 lior lill Constitutions-Utskottets Memorial, N.o 26.
Från desse mina betänkligheter har jag icke förmått fullkomligen lös» göra mig och jag har derföre trott mig böra dem öppet uttala.
Men jag har dock ä andra sidan icke kunnat deraf hemta bestämd anledning att underkänna den i förslaget framhållna Kamar-bildningen, helst jag jemväl uti densamma från en annan sida med villigt bifall bemärkt samma framträdande jemnmått af rättvisa och politisk betydenhet, tillerkänd ulan åtskillnad åt alla till representation berättigade.
Och om det är en sanning, att i Sverige saknas tillförlitliga och sanna element lill en Öfre Ramare med trygg och fast förmåga att tillbakahålla det rörelse-begär, som förmenas oroa hvarje Nedre Ramare, om det är förgäfves, och förr eller sednare blir ett alldeles fruktlöst försök att igenom blotta theoriens eller speculationens hjelpmedel tillskapa en ersättning för hvad icke i verkligheten och på historisk väg är att tiilgå, om änteligen hela institutionen af en stark Öfre Ramare mindre väl sammanstämmer med ett, vid friheten vant och med henne förtroget, folks democratiska riglning, så .'kall raan, med mig öfverlygad om den rika mångfald af representativa författningar, hvari da serskilta folkens egna samhällsförhållanden låta utbilda sig, finna sig alltmer böjd att, försonad med det uppgjorda förslaget till Ramrarncs sammansättning, deruti erkänna, icke den motsvariga bilden af ett noga afvägdt Tvåkamar-system, ulan fast heldre ett i tvänne, föga disparata, hälfter fördeladt Enkamar-system,' och dermed tillika bemärka i båda Utskottens sammansättning en annars sannolikt förskymd följdrigtighet, och jemväl i det hela en närmare öfverensstämmelse och frändskap med den Representations form, sorn ännu är vår.
Men ur ingen synpunkt låter sig efter min föreställning godkänna den hyllning af tidens materiella riglning, som förslaget innebär, då deri åt fastighels-egare, de må i hvilket
Stånd som lie!st vara röslberätiigade, tillerkännas en i samma mon ökad rösträtt, som dess egendoms hemmantal eller taxeringsvärde tillväxer.
All rättighet •— och väl icke i mindre målto den ifrågavarande än någon annan — är dock i sjelfva sin rot oell grund personlig, och med medborgerlighetens på inre qvalificationer egentligen grundade rätt kan väl alding med fog något hemmantal eller taxeringsvärde ställas i den jemnbredd, som skulle de sedan med lika steg framskjuta på samma bana och till lika höjd.
Helt annat är dock förhållandet härutinnan i främmande länder, och om det än i kraft af lag är en Svensk i flera fall återkommande egendomlighet, att ju större egendom innehafves, ju större är ock innehafvarens rösträtt, så borde dock, i enlighet med hvad elfven i sin ilion börjafc ske, delbom från billighet och rätt befinues afvika, snarare rättas än bibehållas.
Tior till Constitulions-Utskoltets Memorial, N.o 26. 37 Hvad Bonde-Ståndet och dess Riksdagsmannaval beträffar, har förenämnde egendomlighet, hvilken lika mycket tjenat alt utsträcka valratten till den mindra förmögenheten, som att förringa dess inflytelse, väl icke varit af någon egentligen menlig inverkan, enär, oberäknadt att icke der gemenligen en större skilnad i förmögenhet egt rum, berörde val varit medelbara.
Men inom de bildade classerna, och hvarhelst valen äro omedelbara, gäller icke detsamma.
Der eger medborgerlighelen, äfven föga bemedlad, sin högre vigt och politiska betydenhet, med giltiga anspråk alt icke undertryckas; och likasom, jemnlikt förslaget, aldrig genom embete och tjenst valrätten låter sig högre förstärka, än att en tredubbel rösträtt erhålles, så synes mig enahanda förhållande böra ega rum, i afseende på faslighet, belägen inom samma valkrets.
Utan all begränsning ör deremot den större ökade rösträtt, som blifvit den större hopade förmögenheten tillerkänd, nog förnärmande för den personliga rätten, som är inskränkt till ett ringa hemmantal, och kan vid sträng jemnförelse svårligen anses annorlunda än såsom en främmande inkräktning på den sednares gebit.
De mindre anmärkningarne, som kunna för öfrigt vara att göra, må icke här finna sin plats.’* 1 denna reservation har Herr Tersmeden instämt.
Af Herr Professor Fries: ”Det är lätt förklarligt, om bland flere sjelftänkande Ledamöter olika åsigter uppstå i några speciella detaljer, ehuru de äro ense i principen, nemligen i föreliggande betänkande,att hvarje iSverige nu antagligt representationsförslag måste grunda sig på Stånds- eller Klass-val, då vi sakna elementer till en fast, caractersskild öfre Kamare, såsom Englands, Norra Amerikas, — och då upphäfvandet på samma gång både af Stånds-representalionen och af Slånds-valen vore både ett för stort t?ch vådligt steg.
Som likväl en återremiss med anmärkningar är det vän» ligaste emottagande, närvarande betänkande kan vinna, så ligger icke den vigt på mina åsigter, alt mig tillkommer reservera mig i mindre väsendtliga delar, då tillfälle i alla fall lemnäs i Ståndet deröfver yttra mig.
Endast tvänne väsendlligare bestämningar, uti hvilka jag varit af olika mening, har j*g ansett mig böra anmäla, icke i hopp att göra denna gällande, utan af pligt att öppet uttala min öfvertygelse; 38 Flor lill Conslitulions-Utskottets Memorial, N o 76. 1.
Uti öfvei läggningarna om bildandet och sammansättningen af det Femte Ståndet har jag icke deltagit; och afvika mina åsigter deruti, att jag anser hvarken Regeringens eller Rikets Ständers endast förvaltande och verkställande tjenstemän, vare sig sorn enskilde eller corporatiouer, tillkomma representations-rätt i kraft af sina befattningar, — blott så vida de tillika tillhöra något af nuvarande Riksstånd, då de icke representera några tjenstebefattningar, utan de för Statens bestånd och utveckling vigtigaste intressen. 1 sin förra egenskap äro de endast Regeringens organer; Konungen är deras representant, till hvilken de i allt, hvad angår deras befattning, ega direct vända sig.
Man anser vanligen olämpligt, att desse i representationen deltaga för att bifalla Regeringens, ofta sina egna, förslag; men ännu olämpligare är, om
Regeringens åsigter motverkas af dess egna organer, —- om Regeringens egna tjenare såsom Corporation skola controllera dess åtgärder.
Detta måste i hög grad försvaga Konungens magt.
Helt annat blifver förhållandet, om de deltaga i representationen såsom delegerade af något utaf Statens vigtigare intressen.
Derföre tillerkänner jag dem, och hvar och en, som ej tillhör något annat Riksstånd, valrä t och valbarhet för sin fasta egendom.
Denna uppfattning synes mig stå i full consequ?ns med besluten, f. e„ att ingen af Preste-Ståndets Ledamöter eger representationsrätt för sina privata fastigheter, huru stora som helst, emedan de representera religionens och vetenskapernas intressen, och icke några privata.
De embetsman, såsom Domare- och Läkare-corpserne, hvilka icke ensamt tillhöra verkställande magten, tillkommer på samma grund representationsrätt; men de böra, efter min åsigt, upptagas i nuvarande Ständ, eller hellre såsom fristående, såsom ett cement, som sammanbinder de större corporalioner, hvilka utgöra nuvarande Riksstånd.
Följaktligen representerar 4-'de och 5:te Classen, efter min uppfattning, endast fast egendom på landet; och deruti antager jag gerna tvänne Classer, då de större jordbrukarnes intressen ofta äro motsatte de mindres eller allmogens, så väl för att bereda de förra fördelarna af directa val, som för att tillförsäkra allmogen dess eget deltagande i representatiouen.
Och då Bonde-Ståndet väl icke nu mer anser för en vinst för sig att ej få välja dem, som varit i Rikets tjenst, anser jag detta förslag från dess sida ej böra möta motstånd. 2.
Öfver bildandet af Äldre Kamaren har jag framställt en annan isigt.
Det kan icke döljas, att närvarande representationsförslag är ett enk»~ mar-system, fastän öfverläggningarne skulle ske på tvänne rum, då båda» Ledamöter äro valde af samma valmän.
Det är klart, alt hvarje valkrets till båda Hamrarne väljer män af lika grundsattser och åsigter.
Hor till Constitutions-Ulskoltels MemorialN.o 26. någon skillnad i ålder, eller förmögenhet, eller rang grundlägger häruti någon skillnad.
Ojemförligt enklare blefve valsättet, och vida större garantien för mognad, consequens och erfarenhet, om i Äldre Kamaren inträdde den hälft af hvarje Class, sorn flesta gångerna åtnjutit föi troendet att blifva ånyo vald till Representant, det vill saga de, som bi vistat de liesta Riksdagar.
Ingen vunne då inträde i Äldre Iiamaren såsom ledamot för flera Riksdagar, förr än han en eller annan Riksdag ådagalagt sin skicklighet; — genom att oinedelbart invälja någon lill Riksdagsman i Äldre Ka maren for Fem Riksdagar, kunde man lätteligen komma i eifarenhet af, alt man misstagit sig på dess förmåga.” Af Herr Professorn Doctor Reuterdahl: ”Under erinring af hvad, 60m är stadgadt i 81 § Riksdags-Förordningen, att Constitutions-Utskottet endast skall föreslå sådana förändringar i Rikets Grundlagar, Äora äro högst nödiga eller nyttiga och möjliga att verkställa”, hade jag måhända bordt afhålla mig från deltagande i det förslag, sorn nu till Riksens Högloft.
Ständer afgifves.
Jag är nemligen mycket oviss, om de deri förekommande väsendtliga förändringarne äro af den beskaffenhet, som åberopade § fördrar.
Denna ovisshet härleder sig frän min öfvertygelse, att det sätt, hvarpå ett folk representeras, måste stå i det närmaste sammanhang med det sätt, hvarpå samma folk inom sig är organiseradt»
En förändring af det hufvudsakliga i representationen kan ej skiljas från en förändring af det hufvudsakliga i organisationen.
Då jag är så långt ifrån att anse en lill de innersta delarne af Sveriges organisation utsträckt förändring vara ”högst nödig eller nvltg’>, att jag fastmera af densamma befarar de största vådor, måste jag likaledes hafva de största betänkligheter vid en lika beskaffad åtgärd vid representationen.
Det föi träffliga 1 denna, länge erkändt både af Svenskar och Utländningar, synes mig icke vara så obetydligt, och dess brister, hvilkas tillvaro äfven må erkännas, förekomma mig ej så obotliga^ att en väsendtlig ombildning skall anses ”sorn högst nödig eller nyttig.”
Och beträffande möjligheten att verkställa en sådan, så äro af skäl, som lätt inses och ej behöfva framläggas, tvifvelsmålen ännu starkare.
Jeu*ie denna allmänna tvekan, har jag en serskild angående några hufvuddelar af det förslag, sorn nu framlägger.
Att i en representation bilda ett Femte Stånd, såsom en egen Sta'. - unction, utun att detta Stånd eger någon bestämd motsvarighet i Stats-organismen, har sina svårigheter.
Icke heller inses sä 4» Hor till Constilutions-Utskottcls Memorial, N-o 26. latt behörigheten af en representationens fördelning på tvänne Kamrar, hvilka äro nästan alldeles likartade.
Jag kan icke öfvertyga mig om ändamålsenligheten af dylika genom konst tillkomna anstalter.
Allt detta oaktadt böjer jag mig för en vilja, som synes vara allmän och ger min röst åt det förslag, som minst afviker från den gällande, till sina hufvudstycken urgamla, ordningen, men anser mig tillika förpligtad att uttala min enskildta öfvertygelse, att denna ordning både kan och bör bevaras såsom ett godt och heligt arf från fäderna, med hvars läLtsinniga förspillande barnen icke strafflöst äflas/’ Åf Herr Petré, under åberopande af följande 3:ne Portocolls-uldrag A. B. C. A. Utdrag aj Protocollet, hållet hos Rikets Högloft.
Ständers Constitutions-Utskott den 23 December 18 44- S. I).
Herr Petré uppläste en reservation af (oljande innehåll:
Vördsamt anmäles följande reservation:
Inom den för trenne dagar sedan hällne Talmans-conference förekom emot Constilutions-Utskottet anmärkning för den synnerliga långsamhet, hvarmed Utskottets arbeten fortgå.
En bland Talmannen ordade härom med kraft och värma.
Det tillhörde icke mig att deruppå ingå i fullständigt svar.
Jag meddelade blott den af Utskottets Ordförande lemnade upplysning, att Utskottets Representations-Förslag förmenades blifva omkring fjorton dagar härefter i ordning att lill Riks-Stånden ingå.
Beklagligtvis har Utskottet, genom dess för detta förslag lagda grund, gifvit Borgareoch Bonde-Ståndens till Utskottet hörande ledamöter en frånstötande anledning alt antingen uteblifva från Utskottet, eller ock vara tyste åhörare af här förekommande öfverläggningar.
Att söka utvidga Ståndsprincipen, är i sjelfva verket nära nog detsamma, som att mera arbeta på inskränkande, än befästande, af folkets frihet!
Det är att sälta Statens, det helas, lycka tillbaka efter vissa medborgare-classers fyrsiska, enskildta välbefinnande.
Personliga intressen, kast-fördomar och anhöriges önskningar - Hur lill Conslilutions-TJtskottels Memorial, N.-o 26. gar erhålla sålunda ett högre inflytande, än dea politiska dygd, som bjuder det lifligaste deltagande för allmänt val, det fullkomligaste tillbakasättande af privata fördelar och öfver hufvud innefattar rent uppsåt, ofläckad redlighet och manlig caractersstyrka.
Nationer finnas — det är sant — hvilka, i anseende till vissa utmärkande caraclersdrag, icke är mogne för en högre grad politisk frihet.
Men i denna politiska omyndighet befinner sig icke Svenska folket.
Det besitter lugn och alfvar!
Det önskar en sansad, men icke en oinskränt, democrati, väl vetande, att den sednare lätt kunde upplösa sig i vild despotism.
Det älskar sin Konung och sitt land och känner sina pligter mot båda.
Det är Thronens säkraste värn emot dem, som, under föregifvet nit för Konunga-magten, endast hafva för afsigt att genom deal sjelfva regera.
“Jag känner,” säger Montesquieu, 'en klass, som är sig lik i alla tider och i alla länder.
Dess karakter”, säger lian, ”är öfverallt, fruktan för Regent-dygder, åtrå att herrska, glömska af sina förbindelser, begär att vinna personliga fördelar utan arbete, liknöjdhet för sanning, förakt för medborgare-pligter, förtroende till egna svagheter, lättjans ärelystnad och låghetens högmod.”
Ett reactionsparti bar vunnit ett betydande insteg vid Riksdagen och Constitutions-Utskottet slräfvar nu i en absolutistisk rigtning.
Här öfvas en slags kappränning emellan de bördsadlige prrerogativen och de hierarkiske anspråken.
Dessa piaerogativ och dessa anspråk utgöra hufvudsak, ■— Nationens stora angelägenhet bisak!
Men Statskroppen vinner icke på detta sätt helsa och kraft.
Den äfventyrar deremot ett högre inflytande af osunda vätskor.
Vårt samfäldta bemödande borde vara att handla efter sanna rättsgrunder samt att, så mycket ske kan, söka undanrödja Ståndsskiinadernas olägenheter och pri vilegiernas vinningslystnad och sedeslöshet.
De sednares upplifvande i en ny National-represeulation är ett vågstycke •—. ■— ett fortsatt motstånd till en sund Stals-Theori!
Det är att, som Chinesen, gå tillbaka, i stället för att framskrida till förädlingens mål!
Så visst, som det är att detta mål icke må lemnäs ur sigte, om Svenska Riksförsamlingen skall kunna uppfylla sin höga bestämmelse, så visst är det ock, att Riksdagens närvarande förslappning och Constilutions-Utskottets bearbetande af Corporations-ideer och Ståndsandans hårdhjertade ingifvelser gifva ökad näring åt det Ståndshat, som i sin fullföljd leder till hela Nationens brutaliserande!
Ex protocollo, Karl Kullberg, Bih. till R.
St, Prat. 184S, 3 Sami., 15 Haft. 6 4a rH'6r til'
Constitutions-UtskoUets Memorial, IV.-o 16.
B Utdrag af Protocollet, hållet hos Rikets Höglojl.
Constit ut iönsUtskott den 27 December 18 44- S. D. Herr Petreé som jemte vice Talmannen Herr Brink uppkom, uppläste en så lydande reservation; ”1 anledning af den discussion, som öfver min sista reservation inom "Utskottet förelupit, får jag nu vidare reservationsvis anföra: l:o Sveriges
Ständer-försanding tillhör icke de Statsinstitutioner, vid hvilka ögat fäster sig med stolthet och inbildniugskraften gerna dröjer.
Äfven de mest afgjorda loftalare öfver förflutna tider skola icke kunna förneka, att Riks-Stånden städse varit i mer och mindre grad splittrade, och att deraf upprunnit inbördes söndring, afund, vedervilja och slutligen hat.
Broderskärlekens christiina sinne och den sedliga känslan för en mild mensklighet äro i de flesta vigtigare fall främmande för Riks-Slåndens till hvarandra intagna ställning.
Under den inom Constitutions-Utskottet häröfver nyligen förekomne discussion, har visserligen Herr Presidenten von Hartmansdorff yttrat en stridig åsigt och till och med gifvit det sublima namnet kärlek åt här exempelvis omförmäldta förhållande, i afseende på Préste-Slåndets märkliga eftergifvenhet för Ridderskapet och Adelns Önskningar; men granskom närmare, huru härmed hänger tillsammans!
Liksom Richelieus förnämsta bemödande syftade att lyfta Frankrike öfver alla andra Stater, så är ock nu Ridderskapet och Adelns och Preste-Ståndets högsta uppgift att icke allenast hägna sina gamla Privilegier, utan ock tillskynda deni en ökad inflytelse.
För att vinna sitt ändamål sökte Richelieu på allt sätt färsvaga och förödmjuka sine motståndare.
Så söka ock Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet att till privilegiernes förstärkning, förkofran och befästande, genom alla möjliga medel, upplifva och utvidga samhällets förut mägtiga byråkratiska element, såsom varande det mest tjenliga att föi hindra tidsenliga reformer.
Richelieus oförsonliga caracter och omättliga äregirighet bragle honom att, för hvad pris som helst, söka i magt och glans öfverträffa alla sin tids Furstar.
Det af Ridderskapet och Adeln samt
Preståndet beskyddade byråkratiska elementets förnämsta sträfvande går ut på att dominera både Konungaväldet och folkmagten.
Då nu de af Sveriges Konung förespeglade förbättringar i Stats-skicket funnit varma och nitiska förespråkare i Borgare- och Bonde-Stånden, har härigenom uppkommit en desto eftertänkligare strid, som de krigande ä ömse sidor lili icke ringa del lior till Constilutions-Ut skottets Memorial, N:o 26.
43 beslå af naturliga bundsförvandter.
Presterskapet utgår icke allenast hufvudsakligen fran 1'olkt t, utan lefver äfven utom vid Riksdagarne, förnämligast medoch genom folket.
Ingenting vore således mera i s n ordning, än att Preste-Ståndet, i stället för att, såsom i alia Statens lifsfrågor vanligtvis sker, vid Riksdagarne kämpa emot Bonde-Ståndet, lefde med detsamma i intim förening och med Bonde-Ståndet stridde för samhälls-ordningens förbättring.
Dessa båda Riks-Slånd förekomma deremot vid Riksdagarne såsom tvänne antipoder.
De isolera sig vid dessa allmänna möten helt och hållet och hafva ingen annan gemensamhet än den, som kan härleda sig från platserne kring Utskotts-borden, der deras delegerade icke sällan söka kullvotera hvarandra.
Huru under sådana omständigheter den ömsesidiga sinnesarten måste vara beskaffad, skönjes bäst af Protocollen.
De innefatta talande facta, tillfyllestgörande bevis.
Jag åberopar härutinnan å ena sidan det politiska, med tj'st godkännande upptagna, helsningslah t i Preste-Ståndet vid början af detta Riksmöte samt å den andra commentarierne öfver detta tal inom Bonde-Ståndet samt der limade discussioner, i anledning af väckta förslag, dels om en Synodal-Styrelses bildande, dels om Biskops-Embetenas indragning.
Af dessa förhandlingar röjer sig på ett alltför bedröfligt sätt, huru ställningen vid Riksdagarne är mellan lärare och åhörare.
Hvad Kyrkan och det allmännas sak lida deraf, later sig bättre kännas, än heskrifvas, och verkan i allt öfrigt af Preste-Ståndets närvarande delaktighet o
Do i Representationen uppenbaras derigenom allt för tydligt!
Theologen och Kardinalen Mazarin förstod utan tvifvel, bättre än många Generaler, att bilda och underhålla Armeer samt leda deras rörelser, och äfven vår tid har icke saknat Prestmän med egenskaper, användbara för hvarjehanda Statsbestyr.
Men om likartade exempel i förening med åtrå efter yttre utmärkelser m. m. kunna för många Klerker innefatta lockelse att sätta Kyrkans tjenst å sido, för att deltaga i dagens politiska tvister, så lemnäs dock dervid alldeles ur sigte de gudomliga sanningar, för hvilka presterskapet bör lefva och verka.
Bevis på ett dylikt förbiseende af presterskapets höga bestämmelse lemnar det Representations-förslag, hvarmed Utskottet nu är sysselsatt.
Detta förslags antagande skulle omisskäuneligen bereda obscuranlismen seger öfver upplysningen, ty att dels bibehålla presterskapet i dess förut egande, skadliga, politiska egenskap, och afsöndra detsamma från dess rent kyrkliga syftemål, dels ännu vidare utbreda Byråkratiens med Adelsväldet nära förknippade inflytande, är ovedersägligen att betrakta som en öppen krigsförklaring mot alla liberala ideer.
Christendomen åsyftar broderlig jemnlikhet, grundad på en innerlig och lior till Constitutions-Utf kottets Memorial, N:o 226. sedlig befrielse från egenkärlekens och ondskans magt.