Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
K a r y b d i s, Nina lilla, ingenting mer eller mindre, o c h på stranden midtför oss låg Scylla, som är en liten stad, medan K a r y b d i s däremot enligt de lärdes påstående bara är en hvirfvel i vattnet.
J a g hoppas, att det imponerar kolossalt på dig, Nini, att jag färdats mellan Scylla o c h K a r y b - dis.
D e t hade vi minsann ingen tanke på, då vi i barndomen lekte järnväg på stenmuren ut- med landsvägen hemma på B j ö r k v i k e n.
Å, en sådan sagolik färd öfver hafvet den natten 1 Stjärnorna strålade så klara o c h stora, att reflexen bildade riktiga månbroar här o c h där i vattnet, fast ingen måne lyste.
D å den svartblåa ytan krusade sig ibland, såg det ut som eldormar.
Marelden blänkte i det hvita skummet utmed ångbåten, än som hoppande gnistor, än som runda lysande maneter.
D å vi passerade Stroniboli, den lilla pyramidformiga vulkanen, som ligger, utkastad midt i hafvet, var den nog artig att ställa till ett ganska bril- jant fyryerkeri för oss.
J a g fick med egna
228 IDUN ögon se den glödande lavan rinna som en lång orm ner i hafvet.
P å motsatta sidan af ön, sågo vi en mängd eldpunkter glimma utmed stranden — kan du tänka dig, det var de upplysta fönstren i människoboningar 1 Vulka- nen är bebodd I Jag känner vissa fruar, som — men inga namn!
— lia m y c k e t svårt för att hålla grannsämja.
Jag undrar, om det inte skulle göra d e m godt att hyra våning f ö r ett år, eller bara ett kvartal, på Stromboli.
Till Neapel k o m m o vi tidigt på morgonen i soldis.
O, hvad golfen låg där förtrollande v a c k e r; små fiskar lekte ta fatt o c h hoppade högt öfver vattenytan, och Vesuvius reste sig öfver det hela, stolt o c h imponerande.
Etna är ju mer än dubbelt så hög, men don är så vidsträckt och sluttar så långsamt, att ens ögon- mått förvillas och man tycker att Vesuvius är högre.
J a g tänker mig Etna som en stor fet fru klädd i hvit sjal o c h Vesuvius som en ung eldig fyr med grå plym i hatten.
A, det ber- get älskar jag, så att K l a s har ändå en rival, liksom jag har en i hans kamera.
nej, nu skall jag inte säga ett ord mera o m honom, det är kanske farligt till och med i ett sådant här litet oskyldigt privatbref.
Den som vore skald ändå, bara f ö r en enda dag!
D å skulle j a g skrifva en dikt o m rosor- na i R o m.
Jag önskar att du sett Monte Pincio i maj!
Där är en rikedom af rosor öfver all beskrifning.
R o s o r betäcka hela mu- rar med en brokig matta, rosor bilda häckar, rosor klänga högt upp i piniekronorna o c h hän- ga där i yfviga knippor.
Omkring en gammal afsågad stam har ett rosenträd slingrat sig så fast, att den ser ut att tjäna endast som stöd för de yppiga klasar af hvita b l o m m o r, som hänga där i så eleganta festoner.
D e n gamla trädstammen förde min tanke ända bort till Arons staf.
D e stora Paulowniaträden äro liksom öfversållade mod lilafärgad snö, som breder en berusande doft öfver hela parken, fontänerna plaska o c h inne i villa Mcdicis hem- hemlighetsfullt skumma alléer sjunga näkterga- larna.
Man går därifrån som i ett ljufligt champagncrus.
A f R o m s märkvärdigheter sågo vi ej m y c k e t denna gång, ty d e m börja v i nu någorlunda känna till.
En dag gjorde vi dock en åktur till den nya stadsdelen Prati di Castello b a k o m S.
A n g e l o, f ö r att se påfvens nya kyrka, som där är under byggnad.
Midt ibland de halffär- diga o c h öfvergifna husskeletten, hvilka stå där som dystra minnen af byggnadskrachen på åttio- talet o c h redan börja se ut som ruiner, låter hans helighet nu uppföra en väldig kyrka för medel, som vid hans jubileum för några år sedan insamlades i hela den katolska kristen- heten.
Kyrkan, som skall bära den helige J o a c h i m s namn — du vet, madonnans far — lofvar att bli ståtlig och vacker.
Men pengar slukar den.
Hvar o c h en af de sex stora grå- röda granitpelarne i förhallen kostar 10,000 lire och de hvita korintiska marmorkapitälen 5,000 hvar.
D e t förefaller en främling egendomligt att se en ny kolossal kyrka föras upp i denna på kyrkor så rika stad; där lär finnas inemot 400, det borde väl räcka, isynnerhet som de flesta nästan alltid stå tomma.
I Sorrento fingo vi vara med o m Tassofesten, bland annat o m ett fyrverkeri, som j a g aldrig sett make till; i den konsten äro italienarne oöfverträffadc.
D e t är mig för resten alldeles obegripligt, hvarför man skall fira stora mäns dödsdagar, de borde väl ej kunna ge anled- ning till glädje; hellre då den dag, då de bör- j a d e sitt lif.
Tassoutställningen befanns vara ett slags mindre exposition af sorrentinska indu- strialster; där såg jag Eiffeltornet af ost o c h Tasso o c h hans Leonora i smör.
Ja, h v e m vet hvad man en gång k o m m e r att förevigas i?
— E n af dagarna var det fête champêtre uppe vid Deserto, ett berömdt utsiktsberg (med kloster, naturligtvis) ett godt stycke b a k o m Sorrento.
Under färden dit fingo vi göra be- kantskap med ett nytt slags sport, som barnen hittat på, ett sätt att locka pengar af oss » gal- na e n g e l s m ä n ».
H ä r o c h där v i d vägen stodo de o c h b j ö d o ut lefvande fåglar; de höllo dem i de stackars små benen och viftade med dem fram o c h åter; vi fingo tag i en stor, vacker gylling, som bägge benen voro afbrutna på.
K l a s ' paraply dansade en lustig tarantella på den otäcka pojkens rygg, det var den betalning han fick, o c h det var första gången jag tyckte att K l a s betalat någon vara f ö r litet.
J a g skall inte säga ett ord o m Capri, ty det känner du till, men en enda liten småsak måste jag tala o m från vår vistelse där.
K a n du tänka dig, vi träffade en familj, dar mannen hade — två kameror!
A en sådan m o r m o n!
Men så såg också hustrun lidande ut o c h gick alltid klädd i svart.
Den, som blifvit riktigt förälskad i R o m, har svårt att slita sig därifrån, men en gång måste det j u ske, o c h vi reste också en mor- gon.
D e t kändes så besynnerligt meningslöst att sätta sig i en helt vanlig järnvägskupé på ett vanligt tåg, och när de sista akvedukterna försvunnit och campagnans eldröda vallmotäcke så småningom krympte samman, behöfde jag riktigt se länge på K l a s för att öfvertyga mig om, att jag ännu hade m y c k e t kvar i världen, så tomt kändes det.
D å vi k o m m o till R o m, kände j a g mig som hemma igen.
D e t finns ingen stad på jorden, tror jag, där man känner en sådan hemtrefnad som i R o m.
O c k s å har man j u en hel mängd skandinaver att sällskapa med; flere äro riktigt bosatta där.
D e n norske pastellmålaren R.
har bott där i femton år, o c h i hans öfverdådigt trefliga atelier samlas man ofta till five o ' c l o c k - tea; i vinter var det mest norrmän man träffa- de där.
P å sådan neutral mark äro norrmän- nen ytterst älskvärda m o t oss svenskar o c h tyckas alldeles ha lämnat politiken hemma.
Björnson till e x e m p e l!
D u kan aldrig föreställa dig en sådan älskvärdhet som hans.
Första gången vi träffade h o n o m i R — s atelier såg han skälmaktigt på mig med sina stora, rara, godmodiga ögon o c h frågade helt tvärt midt upp i presentationen: » S k a vi nu s l å s s?
» D e t var j u inte så märkvärdigt sagdt, men tonen var sådan, att jag genast begrep, hur den man- nen kan vinna människor, när han vill, och jag kände lust att ta h o n o m i famn.
1 Florens ha vi varit med o m en liten jord- bäfning.
K l o c k a n half tu på natten väcktes vi af att vi skakades ganska grundligt, sakerna i rummet skramlade, o c h en liten bit af mur- bruket i taket föll ner.
(J a g ångrar, att j a g inte gömde den; kunde den inte ha försvarat sin plats på en aténienne så väl som många andra kuriositeter, man f ö r m e d sig hem från resor?)
V i blefvo emellertid ej rädda, förmod- ligen voro vi för sömniga för att sätta oss in i ögonblickets allvar.
M e n florentinarne blefvo det så m y c k e t mera, de hade j u för ett par veckor sedan varit med o m ett jordskalf, som t. o.
åstadkommit rätt betydliga skador på flere af stadens solidaste monumentala byggna- der, både domen och palazzo Pitti.
Skulle detta kanske nu upprepas i g e n?
Medan vi lågo där i våra hotellsängar o c h sofvo oerfarenhetens lugna sömn, fylldes stadens gator med oroliga människor; många lågo på knä utanför kyrkor- na o c h anropade madonnan o m bistånd, andra samlades på kaféerna, där musik efterskicka- 1895 des för att hålla gästerna vid gladare m o d.
Man öppnade alla stadens parker, som annars hållas stängda o m nätterna, och det elektriska ljuset tändes öfverallt.
Några utländingar vågade ej vara kvar i sina hotellrum, utan tillbragte den återstående delen af natten sittande i åkare- droskor o c h reste sedan med första tåg.
Da- gen därefter var allt lugnt igen, men ett starkt åskväder hade vi som eftersläng o c h ett regn, som jag aldrig sett maken till.
Till Venedig k o m m o vi i det härligasta mån- sken.
D u har j u varit m e d om denna under- liga färd från järnvägsstationen till hotellet i en gondol, s o m i mörkret liknar något slags sällsamt sjödjur, en svart jättesvan med krökt hals, på hvars rygg man glider fram öfver hem- lighetsfulla, mörka vatten med månglans på ytan o c h stora tindrande stjärnor i djupet?
D u minns det, ty något sådant glömmer man aldrig.
Men då vår svan lämnade af oss vid hotelltrappan, skingrades poesien af portierns klumpiga » g u t ' n A b e n d ».
I Venezia skall man hälsas på sångens o c h poesiens språk och inte på geschäftets.
Sedan vi dagen därpå flyttat till A l b e r g o Milano, fanns det ingenting, som störde min lycka.
T y lycka är det att vara i denna underbara stad.
D å vi ej hade annat att göra, togo vi en gondol på timme o c h styrde ut på kanalen, sak samma hvart det bar, förbi de ännu i sitt för- fall så praktfulla palatsen, under Rialto, eller också in i första bästa sidokanal, som kröker sig så tvärt, att det är ett underverk, att gon- dolieren ej i hörnet törnar ihop m e d någon mötande farkost.
E n kväll minns jag särskildt; vi gledo fram under Suckarnas b r o, förbi doge- palatset o c h det gamla statsfängelset midt emot (det användes som fängelse ännu i våra dagar), och just som vi k o m m o ut i Canale grande, lågade en kornblixt b a k o m ett stort moln, skif- tande i grått o c h rödt, under hvars ena kant solen stod på lur.
O c h så fortfor horisonten att flamma, medan vi gledo så stilla fram i vår eleganta gondol (man glider alltid långsamt, då man glider på t i m m e).
Sjöarna o c h Milano — nej, j a g skall för- skona dig, det där kan du utantill.
J a g vill bara hälsa dig från Lionardo da Vincis Natt- vard, den har visst fjällat af sig ännu mera, sedan du såg den, ty nu ser den jämmerlig ut.
J a g tror karlen var tokig, skall man måla odödliga mästerverk med oljefärg på kalkrapp- ning?
Fanns där inte freskomålning på den tiden?
O c h nu ha v i alldeles nyss anländt till Isola Bella.
K l o c k a n är åtta på kvällen, jag sitter i hotellrummet o c h skrifver detta, medan K l a s är nere o c h säger till o m, att de skola duka vår middag på terrassen.
Jag kan inte neka till, att j a g är nyfiken på Isola Bella, nyfiken och litet rädd att få mina illusioner krossade.
T y det första intrycket var just inte.
nej, tyst min mun.
Bädeker har märkligt nog bara en stjärna för Isola Bella, det är oroväckande, och han talar i iskall ton o m » d e n vackra, i gammalitaliensk stil anlagda trädgården ».
N å, vi få se i morgon.
N u måste det bli ett slut på detta osammanhängande bref, hvars väfnad i att alldeles sakna öfvergångar liknar det m o - derna tyget changeant — men du tycker kan- ske det är mera långrandigt, du.
N e j, farväl med dig nu, middagen är serverad.
Hälsningar i massa från din hungriga väninna Betty B.
D a g e n därpå.
N u har jag sett Isola Beilas park.
Bädeker är en åsna!
O c h jag är i sjunde himlen.
V i d a r e muntligen.
parsamma N y h e t e r i k l ä d n i n g s -, k a p p - o c h k o s t y m t y g e r för Hildur Andersson, Stövel™ Fruar!
v å r s ä s o n g e n h o s D.
12 Filial: Hötorget S. 12 4 Södermalmstorg Kiks- ochÂllm.ltel.
IDUN 1895 229 » D e n n a ö, » s a d e d o m a r e n, d å h a n en g å n g v a r d ä r f ö r att h å l l a r a n s a k n i n g i ett Ett inlägg i frågan af biskopen af Rochester.
d r å p, » h e t e r M a n l ö s a, d ä r f ö r att så m å n g a af e d r a m ä n b l i f v i t b o r t a i s t r i d e n f ö r lifvet » Hvilken torr öken vore ej denna värld utan u te p å hafvet; m e n d e n k u n d e m e d lika de ogifta kvinnorna!
I tusentals h e m är den ogifta skäl k a l l a s L a g l ö s a, t y v å r f ö r r e k o n u n g s systern, mostern eller tanten familjens goda ängel, barnens afgud o c h ett ämne för tyst undran o c h v a l s p r å k: ' Rätt och sanning ' är e d e r l i k a glädje äfven för dem, s o m allt för litet sainvets- f r ä m m a n d e s o m b e t y d e l s e n af d e o r d v å r ömt begagna sig af hennes tjänster; vid sjuk- n u v a r a n d e k o n u n g v a l t till s i t t: ' Landskall och dödsbäddar är h o n en sublim tröstarinna; I t r o n m å h ä n d a, att h a n s hon är bevararinnan af blyga hjärtans ö m m a med lag byggas '.
hemligheter; de gamlas, de sjukas o c h de förbi- arm icke når eder, I laglöse o c h gudlöse seddas outtröttliga väninna.
Gamla flickor!
På m ä n n i s k o r, m e n n u skall j a g v a r a h a n s a r m, några enstaka i ögonen fallande undantag när o c h h a n s v r e d e skall d r a b b a e d e r g e n o m äro de jordens salt, det lugna, klara ljuset i de mig.
Slå f å n g e n i j ä r n.
» hem, som äro nog lyckliga att äga dem.
Deras ära är att vara eftersökta af alla, s o m känna Så d o g e n d a g d e n s t a c k a r s g a m l e p a s t o r n, dem, deras belöning att vara nyttiga för en hvar.
o c h d å i n g e n a n m ä l d e s i g s o m s ö k a n d e till Deras h e m är den bästa, varmaste platsen i komministersbefattningen på den vidt om- älskande hjärtan. » k r i n g illa b e r y k t a d e ö n, s k i c k a d e d o m k a p i t l e t d i t p å f ö r o r d n a n d e e n u n g p r ä s t, s o m för- k l a r a d e s i g v i l l i g att v å g a f ö r s ö k e t p å ett år eller p a r.
Hans n a m n var David Thor *), o c h h a n g j o r d e s k ä l f ö r sitt t i l l n a m n.
Den öfver tre alnar långa gestalten, d e väldiga, h å r b e v u x n a h ä n d e r n a, b r e d d e n ö f v e r skul- Några drag ur en » reformators » lefnad.
drorna o c h d e n m u s k u l ö s a halsen — allt Skiss för Idun af vittnade o m en mer än vanlig kroppsstyrka.
» Gamla familjeflickor » ännu en gång.
David Thor.
P e t r u s H e d b e r g.
» Öknen och ödemarken skola lustiga varda, och vildmarken skall glädjas och blomstra som en lilja. » (Esaias kap. 3 5.)
f är d e t att s e ett b ö l j a n d e åkerfält m e d tunga, gulnande ax, hvarest kort förut endast växte värdelös m o s s a bland s t u b b a r o c h s t e n a r, o c h l j u f l i g t är d e t att se e n v ä l a n s a d t r ä d g å r d m e d frukter o c h doftande blommor, hvarest nyss klippan låg i d a g e n, kall o c h g r å o c h h å r d.
Men ännu h ä r l i g a r e, ä n n u ljufligare är d e t, n ä r v i l d - m a r k e n i m ä n n i s k o h j ä r t a n b ö r j a r att b l o m - stra, n ä r g u d s f r u k t a n o c h k r i s t l i g a d y g d e r spira f r a m i sinnen, s o m förr haft sin lust i syndens dy.
arligt Något sådant var det s o m hände i mid- t e n af d e t t a å r h u n d r a d e b l a n d b e f o l k n i n g e n p å ö n M a n l ö s a.
L i g g a n d e u t e i haf vet n ä r a t v å m i l från f a s t a l a n d e t o c h e n h a l f m i l från n ä r m a s t e b e f o l k a d e ö, v a r M a n l ö s a m e d sina 5 0 0 själar s o m e n v ä r l d f ö r s i g.
A f d e t j ä k t a n d e, b r u s a n d e l i f v e t u t e i v i d a värl- den m e d å n g b å t a r, j ä r n v ä g a r o c h telegraf, politiska strider o c h religiösa strider, hvilka likt s t o r a s v a l l v å g o r efter h a n d g å ö f v e r l ä n d e r n a, s p o r d e m a n d ä r u t e p å d e n ens- liga ö n föga annat, än h v a d fantasien k u n d e m å l a s i g m e d a n l e d n i n g af r ö k e n f r å n e n förbiilande ångare.
H v a d hafvet, d e t out- tömligt rika hafvet, gaf invånarne s o m lön för d e r a s m ö d o r, v a r d e m n o g f ö r k r o p p e n s b e h o f, o c h n å g r a a n d r a k ä n d e d e e j till.
N o g t a l a d e p r ä s t e n h v a r j e s ö n d a g från d e t lilla k a p e l l e t s p r e d i k s t o l o m s y n d o c h n å d, m e n d e v o r o få, s o m n å g o n s i n k o m m o i n o m kyrkdörrarna, o c h d e s s a få k u n d e n å g r a t i m m a r efteråt få s e d e n ö f v e r m å t t a n s o r g - l i g a s y n e n, s o m d e d o c k f u n n o l u s t i g, att deras g a m l e pastor redlös stapplade h e m från » e t t k a l a s », h v a r t i l l h a n v a r i t i n b j u d e n.
D e n stackars g a m l e pastorn!
Han hade s u t t i t u t e p å ö n, a f s t ä n g d från allt b i l d a d t u m g ä n g e, i t r e t t i o år, o c h d å h a n i c k e h a d e i n o m s i g » d e n kraft, s o m ö f v e r v i n n e r värl- d e n », d u k a d e h a n själf u n d e r f ö r d r y c k e n - s k å p e n s f r e s t e l s e o c h m e d h o n o m d e flesta af d e själar, s o m b l i f v i t h o n o m a n f ö r t r o d d a.
Och d r y c k e n s k a p e n h a d e m e d sig sina v a n l i g a f ö l j d e r: kif o c h t r ä t o r, h a t o c h bitter- het, s v o r d o m a r o c h slagsmål, tjufveri o c h otukt, fattigdom o c h snusk.
Möblering och D e k o r e r i n g ^ei&amp;s D å b å t e n l a d e till, s v i n g a d e s i g p a s t o r T h o r m e d ett l e d i g t s p r å n g u p p p å b r y g g a n, b l o t t a d e h u f v u d e t o c h s a d e m e d h ö g röst, så att h a n h ö r d e s v i d a o m k r i n g: » I Jesu namn!
— G o d dag, godt folk.
J a g är p a s t o r D a v i d T h o r, s o m af k o n s i s t o r i u m o c h b i s k o p erhållit f ö r o r d n a n d e att e n t i d s k ö t a s j ä l a v å r d e n h o s er.
Gud g i f v e, att j a g k u n d e u t r ä t t a n å g o t g o d t o c h gagneligt ibland er. » Ej e n e n d a h u f v u d b o n a d l y f t e s från h u f v u - d e t, e j e n e n d a m u n u t t a l a d e ett v ä l k o m - men.
M e d a n h a n talat, h a d e d e t v å m ä n n e n i b å t e n, s o m s e g l a t ö f v e r m e d h o n o m från f a s t l a n d e t, b ö r j a t att l y f t a u p p h a n s flytt- s a k e r p å b r y g g a n, b l a n d d e m ä f v e n t v å sjö- manskistor, hvilka s o m vanligt voro försedda m e d s t r o p p a r att b ä r a d e m m e d.
att » K u n d e j a g f å b e n å g r a af er h j ä l p a m i g b ä r a u p p m i n a s a k e r, d i t j a g skall b o.
» I c k e e n h a n d, icke en fot rörde sig.
» V i l l å t m i n s t o n e n å g o n af er f ö l j a o c h visa m i g, hvarest j a g skall b o?
» mig Intet svar.
» V e t n i k a n s k e, » v ä n d a n d e s i g till m ä n - n e n från fastlandet nere i båten, » h v a r e s t gamle komministern b o d d e?
» » J o, d ä r o p p e i s t u g a n, s o m d e t står t v å buskar framför. » U t a n att s ä g a ett o r d v i d a r e t o g p a s t o r n i stropparna på de två tunga sjömanskistorna, kastade upp en på hvardera axeln o c h gaf sig i v ä g till d e t a n v i s a d e h u s e t.
» H a n m å t t e v a r a s t a r k s o m e t t as, d e n rackarn, » sade Gullik på Tången, och var det det e n d a ord, h v a r m e d M a n l ö s a b o r n a hälsade sin n y e pastor.
D a g e n därpå började pastor T h o r sin ä m b e t s v e r k s a m h e t m e d att b e s ö k a s i n a för- samlingsbor i deras h e m.
I d e n första s t u g a *) Denna berättelse är till sina hufvuddrag grun- dad på fullt verkliga förhållanden.
Men som » Da- vid Thor » lefver än och äfven af andra, lättbegrip- liga skäl, har jag ändrat namnet både på honom, på andra här uppträdande personer oeh på ön.
• * h a n k o m till v o r o b a r a h u s t r u n o c h ett p a r b a r n o m t i o o c h t o l f år h e m m a; m a n n e n h a d e aflägsnat sig, d å han såg prästen komma.
» G o d dag, » sade pastor Thor.
» G o d dag, » svarade kvinnan bistert o c h u t a n att s e u p p från d e t, h v a r m e d h o n s y s s - lade i spisen.
tí * » CD » V e t ni, h v e m j a g är o c h h v a d j a g h e t e r?
» » Ja. » » B r u k a r n i i n t e ' b j u d a er p a s t o r att s ä t t a sig, d å h a n k o m m e r till e r?
» » Jag har inte b e d t h o n o m k o m m a hit. » P a s t o r n d a m m a d e af ett h ö r n p å b ä n k e n m e d sin n ä s d u k o c h satte sig.
» E d r a b a r n se i n t e r i k t i g t friska ut.
h e t e r d u, m i n lille g o s s e?
» Hvad » D a v i d, » s v a r a d e g o s s e n k n a p p a s t hör- bart.
» D e t var förfärligt, h v a d d u har klen röst.
Säg o m d e t e n g å n g till, så j a g k a n h ö r a det riktigt. » » David, » sade p o j k e n litet » E n g å n g till, m e n ä n n u h ö g r e », s a d e pastorn.
» D a v i d, » s k r e k p o j k e n, så d e t e k a d e i öronen.
D e t t y c k t e s y s t e r n v a r r o l i g t, h o n skratta- de.
M o d e r n v r e d p å s i g e n s m u l a f ö r att se p å p r ä s t e n.
» Jaså, d u heter David.
Så heter j a g också — då ä vi kajmän, o c h då ska m a n ta hvarandra i h a n d.
» De skakade hand m e d hvarandra.
» Nåå, David.
H a r d u h ö r t, att d e t e n g å n g för l ä n g e s e d a n fanns en fattig g o s s e, som hette David, och han var ute i krig e n g å n g, o c h f a s t ä n h a n v a r s å u n g o c h så liten, b e s e g r a d e h a n e n s t o r, s t o r j ä t t e, s o m hette Goliath — h a n var m y c k e t större o c h starkare än j a g.
Ser d u, D a v i d h a d e e n slunga, o c h m e d d e n kastade han en sten, s o m träffade G o l i a t h i p a n n a n, så att h a n dog.
O c h s e d a n b l e f d e n lille D a v i d e n rik o c h m ä k t i g k o n u n g.
M e n n u för tiden b e g a g n a i n t e s m å g o s s a r s l u n g o r så m y c k e t — d e t är m y c k e t r o l i g a r e att h a e n p i l b å g e.
Har du någon pilbåge, D a v i d?
» » Nej. » » D å skall j a g g ö r a en åt d i g.
V e t ni, om d e t finns n å g o n a s k h ä r p å ö n?
» frå- gade han modern.
Pastorns samspråk m e d gossen hade tinat upp k v i n n a n s v r e s i g h e t e n s m u l a, så att rösten nu icke ljöd värst ovänlig, då h o n svarade: » Jo, j a g har sönder. » v ä l e n själf, m e n l o c k e t n tk x&gt; cs cd j-t bo xi c: C&lt;3
är » N e j, j a g m e n a r inte e n sån ask, j a g m e n a r ett t r ä d, s o m h e t e r så.
K o m med m i g, D a v i d, s k a v i se efter, o m vi k a n finna en ask.
Annars kan vi nöja oss m e d en b å g e af e n o c k s å.
» De gingo tillsammans hand i hand, och lilla s y s t e r J o h a n n a f ö l j d e n å g r a s t e g b a k - om dem.
Pastorn hade icke gått långt, f ö r r ä n h a n u p p t ä c k t e, att e n m ä n g d p o j k a r k i l a d e från h u s till h u s, f r å n s t e n till s t e n, men på långt afstånd likväl.
D e voro ny- fikna att se, h v a d p r ä s t e n s k u l l e g ö r a m e d Gulliks p å T a n g e n D a v i d.
Pastorn såg det, och det gladde h o n o m.
H a n h a d e sin p l a n, o c h h a n v a r j u s t n u i f ä r d m e d att b ö r j a dess utförande.
O c h planen hette helt kort oeh enkelt så: först de y n g r e, s e d a n d e äldre.
&amp; ~ S w s 6 rft 0 C a r l 4£ J o h a n s o n s elegant.
Drottninggatan 45.
1 och 2 tr?
g | "
af v å n i n g a r verkställes s t i l r i k t i g t och Största urval of D e n d a g h a n v ä n t a d e s till ö n, v a r s n a r t h e l a ö n s b e f o l k n i n g s a m l a d n e r e v i d båt- h a m n e n och i dess närhet.
M e n alla g å f v o d e s i g s k e n af att s y s s l a m e d n å g o t; i c k e s k u l l e p r ä s t e n s e, att n y f i k e n h e t e n d r i f v i t d e m dit, o c h i c k e m å n å g o n t r o, att d e v o r o d ä r f ö r att h ä l s a h o n o m v ä l k o m m e n.
o X t c d
IDUN 230 " Bärstudier ".
Blåbär och hallon.
V åra vänliga läsarinnor tillmötesgå flitigt vår ' uppmaning att » duka fram » af sina bärerfaren- heter.
Vi beklaga blott, att vi ej kunna belöna eller finna plats för alla, som förtjäna det, men ett hjärtligt tack må uttalas till samtliga insända- rinnor!
Denna gång tages priset — » guldtian » — af S.
B. för nedanstående uppsats.
* Blåbärsriset (Vaccinium Myrtillus), hvars frukt kallas blåbär, förekommer allmänt i våra skogar.
Äfven själfva blåbärsriset har användning, ty allmogens kvinnor bruka det m e d fördel i stället för disktrasor.
I brist på te kan man braka såväl blåbärs- som hallonblad; de böra insamlas tidigt, så man blott får riktigt späda blad.