Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hägg, som fortfarande egde kalkugnen, afslagit alternativet att emot ersättning i penningar afstå rättigheten till ränte-veden, samt, hvad åter beträffade försäljning lill kronan af sjelfva kalkugnen, uppgifvit nettobehållningen deraf i medeltal till en rund summa af 5,000 R:dr B:ko årligen, sorn, efter lern för hundra, motsvarade eli kapital af 100,000 R:dr Banko; men då en sådan köpeskilling möjligen kunde anses för dryg, vore Hägg benägen att genast till kronan afstå kalkugnen, med allt hvad egande-rätten dertill kunde omfatta, emot det han antingen på en gång erhöll 80,000 R:dr Banko eller ock honom och hans arfvingar eller andra lagliga rätts-innehafvare tillförsäkrades att under 50 är af Stals-knssan årligen erhålla 4,500 R:dr Banko.
Denna köpeskilling af antingen 80,000 R:dr på en gång eller 225,000 Il:dr Banko, fördelade på 50 år, hade E. h‘. M:ts Befallningshafvande, i ämnet hörd, ansett alltför dryg, under förmälan all
Hägg till de årliga bevillnings-laxeringarne icke ens uppgifvit behållningen af hela sin rörelse på långt när vara så betydlig; äfvensom och då, enligt 1854 års taxerings-längder, Hägg angifvit kalkugnens värde till blott 3,000 R:dr, samt Taxerings-kommittéen förhöjt detsamma från 6,000 R:dr, hvartill det förut varit upptaget, lill allenast 10,000 R:dr B:ko, Kammar-kollegium, i algifvet utlåtande, funnit Häggs uu gjorda försäljnings-anbud icke kunna antagas; — varande för öfrigt af så väl E. K. 216 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
M:ls Befallningshafvande sorn Kammar-kollegium föreslagen déti ytterligare utväg för slaten att göra sig oberoende af kalkugns-egarnes rättighet lill ränte-ved, så att riinte-persedlarnes förenkling för vissa hemman deraf ej uppehölles, att nemligen genom kronans försorg årligen inköpa och kalkugns-egaren tillhandahålla det belopp af ved, inom det fastställda maximum, sorn han för tillverkningen hvarje år uppgåfve sig behöfva; dock borde, enligt E. K. Mils Befalltiingshafvandes mening, denna utväg begagnas på det sätt, att, då ved-leveransen till kalkugnen småningom antagit arten af ett vissa bestämda hemmans åliggande och under .en längre lid af samma hemman utgjorts, egarne af dessa hemman blefve hörde, huruvida de ville, för att i likhet med öfriga ved-ränlegifvare få med penningar lösa ränte-veden efter ett för alltid bestämdt pris af 2 B:dr 22 sk. banko, förbinda sig att, derest så påfordrades, emot gångbart pris, som vid årliga markegångssältningarne bestämdes, till kronan försälja och vid kalkugnen leverera en emot nuvarande ränte-veden svarande myckenhet.
Emot detta sistnämnda förslag hade åter Kammar-kollegium erinrat, ali, , om äu i sednare lider blifvit brukligt alt från alltid samma hemman årligen anordna räntered till Wisby kalkugn till belopp af 264 J- kast, och ehuruväl E. K.
Mits högstberörda Nådiga föreskrift den 23 November 1855 innefattade, att emellan alla de lör leverering af kalkugnsved afsedda hemman skulle, intilldess annorlunda förordnades, iakttagas den ordning, som hittills varit följd, denna ränteved dock icke är på hemmanen till framtida utgörande i behörig ordning indelad.
Och enär det stöde kalkugns-egaren öppet att uppdrifva sin tillverkning så, att den motsvarade ett vedbehof af 400 kast, måste Kronan då äfven tillhandahålla honom det öfverskjutande beloppet af ränteved från andra än de hittills vedlevererande hemmanen.
Men att nu, antingen blott för dessa hemman eller ock derutöfver för så många, som erfordrades för att fylla sistnämnda belopp ränteved, göra åtnjutandet af ränterförenklingens fördelar beroende af ett åtagande att efter gångbart pris leverera ved till kalkugnen, ansåge Kollegium mindre lämpligt och billigt, emedan de, äfven utan något sådant vilkor, borde, lika med andra hemman, komma i åtnjutande deraf.
Kollegium trodde deremot årlig upphandling af ved, för Kronans räkning, att vid kalkugnen levereras lill ett egarens rätt och behof motsvarande belopp, vara ett lämpligt medel att befria hemmanen från ifrågavarande ved-leverering och få ränteförenklingen på Gottland allmänt införd, hvilken upphandling dock, efter Kollegii åsigt, icke borde fortfara längre, än tilldess möjligen i en framtid Kronan kunde få för skäligt pris inköpa kalkugnen, som genast derelter borde å offentlig auktion försäljas, utan rättighet till veds erhållande af Kronan; — och beräknade Kollegium del till veduppköpen erforderliga statsanslag sålunda, att, då medelbeloppen af markegångsprisen för de tio åren 1846 till och med 1855 å en kast furu- eller tallved i Gottlands län utgjort 2 R:dr 43 sk. 2 r:st. banko och kalkugns-egaren för hvarje kast ränteved erlägger betalning med 20 sk. banko, skulle 2 R:dr 23 sk. 2 r:st., eller i jemnt tal 2 R:dr 24 sk. samma mynt kunna antagas såsom
Kronans årliga utgift å en kast honom tillhandahållen ved, hvilken utgift, om kalkugns-egaren uttoge sin rätt till 400 kast årligen, för Kronan uppginge till 1,000 R:dr banko.
Kollegium tillstyrkte alltså i underdånighet, att af Rikets
Ständer måtte äskas ett förslags-anslag å sistnämuda summa, alt ställas till E. K.
M:ts Befäilningshafvandes i Gottlands län disposition för ifrågavarande ändamål, emot behörig redovisning; kunnande denna summa komma antingen ali öfverskridas, då vedprisen äro högre, hvartill markegångsprisets jemna stigande från 2 R:dr år 1846 till 4 R:dr, som det utgjorde år 1855, gåfve anledning, eller ock icke lill fullo utgå, i den mån kalkugns-egaren ej behöfde hela vedbeloppet, dock blefve Statsverkets uppoffring icke så betydlig, enär ersättning till en del erhölles i de 2 R:dr 22 sk. banko, utgörande medelmarkegångs-värdet för åren 1834-1853, Expeditions-Utskottets Första" lill underd.
Skrifvelse !S:0 99. 217 1834—1853, hvarefter hvarje kast ved, enligt Kongl.
Och hade Kollegium slutligen hemställt, att, om ett sådant anslag beviljades och tillika tillätes, att kalkugnen vid gynnande tillfälle finge, på sätt ofvan är näniudl, för Kronans räkning inköpas oell åter försäljas, till E. K.
M:ls Befallningshafvande» omtanke och ansvar mätte öfverlemnas, dels att föranstalta om vedens upphandling årligen å öppen auktion vid de tider och pä det sätt, som till minsta utgift för Statsverket kunde föranleda, dels ock alt iakttaga tillfället, då ifrågavarande kalkugn kunde med minsta kostnad inköpas, samt derom till E. K. M:ts Nådiga pröfning och beslut göra underdånig anmälan.
Med afseende å hvad E. K. Mits Befallningshafvande i Gottlands Län och Kammarkollegium sålunda i underdånighet anfört, har E. K. M:t, som ansett frågan om meranämnda kalkugns inköpande för Kronans räkning böra för närvarande förfalla, i betraktande af do vcrilevererande hemmanens billiga anspråk på lika rätt med öfriga hemman å Gottland afl åtnjuta ränteförenklingens förmåner, i Nåder föreslagit Rikets Ständer, alt å Riksstatens 7:de Hufvud—titel uppföra ett förslagsanslag af Ett Tusen R:dr bauko om året, ali af E. K. M:ls Befallningshafvande i Gottlands
Län i mån al behof disponeras för inköp å ofientlig auktion, till leverans vid kalkugnen, af det ved-belopp, hvilket för samma ugn, inom det fastställda maximum af 400 kast, hvarje år användes, intilldess Statsverket kan blifva i tillfälle pä skäliga vilkor inköpa kalkugnen, för att sedermera åter afyttra densamma, ulan vidare rättighet för en blifvande egare att af Kronan erhålla ved.
Vid öfvervägande häraf hafva Rikets Ständer funnit med billigheten öfverensstämma, att ofvanberörda vedlevererande hemman på ön Gottland må, i likhet med andra hemman inom Riket, utan vidare uppskof komma i'åtnjutande af ränteförenklingens fördelar och således för framtiden befrias från att sin riiuleved in natura utgöra, samt den af E. K.
M:t föreslagna utväg lill undanrödjande af del hinder, som härför uppstått, i följd af hemmanens åliggande att tillhandahålla ved till Wisby kalkugn, vara lämplig och ändamålsenlig, jemte det den af Handlanden Hägg för afståendet af oftanämnda kalkugn begärda ersättning förekommit Rikets Ständer alltför öfverdrifven för alt förtjena afseende.
Hvad här ofvan blilvit i underdånighet anfördt, rörande denna frågas behandling i äldre lider, ådagalägger ock tillfyllest, att egarne af kalkugnen, alltsedan densamma till skatte försåldes, i följd af dem dervid medgifna vilkor, varit i åtnjutande af vida större fördelar, än de bordt erhålla, om Kronans riilt blifvit behörigen bevakad, men anledning saknas ej heller dertill, atf åtgärder ännu skulle kunna vidtagas för återvinnande till någon del af hvad i detta afseende blifvit å Kronans sida försummadl.
Hvad sålunda angår den af kalkugnsegaren uppgifna beräkningsgrund för den af honom äskade ersättningssumman, eller rättigheten alt årligen uppbära 400 kast ränleved, förekommer, på sätt ofvan är omlörmäldt, att detta belopp endast utgör ett maximum, men att under en lång följd af år en vida mindre qvantitet blifvit till kalkugnen erlagd och detta med visst belopp från hvarje hemman; vid hvilket förhållande kalkugnsegaren sannolikt icke skulle, j händelse af derom väckt påstående, lyckas att få någon vidsträcktare vedlevereringsskyldighet samma hemman ålagd, än som hitintills under eti lång tid egt rum, och hvaraf älven borde följa, alt Kronan, om den ölvertager delta åliggande, icke heller skulle kunna till en vidsträcktare skyldighet förbindas.
Men härförutan hafva Rikets Ständer jemväl funnit tvifvelaktigt, huruvida kalkugnsegarens ifrågavarande rättighet att af ofvannämnda hemman uppbära ränleved i allmänhet ar så ovilkorlig, som hitintills antagits.
Någon dylik förmån har, såsom förut är nämndt, icke blifvit uti 1758 års skattebref medgifven, och om Kammar-kollegii utslag af den 18 April 1799 äfven ansåges i delta hänseende Bih. lili Ii.
Prat. 1856 & 1857. 10 Sami.
I Jjd. 28 218 Expeditions-Utskottets
Skrifvelse N:o 99. vara afgörande — så vida nemligen detsamma emot Kronan vunnit laga kraft, — torde det dock böra antagas, alt denna rättighet ej kunnat genom nämnda utslag tillerkännas kalkugnsegarne i vidsträcktare mån, än densamma tillkom Kronan, då denna var egare af kalkugnen; och i detta afseende innehåller instrumentet öfv,er den är 1751 förrättade skattevärdering, jemte öfriga tillgängliga äldre handlingar rörande detta ärende, så vidt Rikets Ständer kunnat inhemta, icke något annat stadgande, än alt allmogen i omgifvande socknar var skyldig ali lill kalkugnen leverera ved i mån af behofvet och ”efter som skogarne tåla kunna”, hvaraf vill synas som kalkugnsegarens rättighet till dylik ränteved numera, då skogarne på Gottland äro i hög grad medtagna, kunde lagligen ifrågasättas.
För närvarande och då frågan, från denna synpunkt, ej ännu utgjort föremål för undersökning eller utlåtande af vederbörande embelsmyndigheler, äro Rikets
Ständer väl icke i tillfälle att derom algilva något bestämdt omdöme, men hafva dock ansett de nu anförda omständigheterna utgöra tillräcklig anledning för Rikets Ständer att derå i underdånighet fästa E. K. M:ts Nådiga uppmärksamhet.
På dessa skäl hafva Rikets Ständer velat, i anledning af E. K.
M:ts förevarande Nådiga framställning, för deri uppgifna ändamål, bevilja, till uppförande å Riks-slatens sjunde Hufvud-litel, elt förslagsanslag å Elt Tusen Fem Hundra Riksdaler Riksmynt, och få derjemfe, med afseende å hvad i ämnet förekommit, i underdånighet anhålla, att, derest E. K.
M:t skulle finna omständigheterna dertill föranleda, E. K.
M:t täcktes i Nåder anbefalla vederbörande embecsmyndigheler, att, efter utredning af alla de förhållanden, som kunna på denna fråga inverka, afgifva underdånigt utlåtande, huruvida egaren af Wisby f. d.
Krono-kalkugn må anses, på grund af gällande beslut, ovilkorligen och jemväl utan afseende pä skogarnes tillstånd, berättigad till erhållande af den qvantitet ränteved, som hitintills blifvit lill samma kalkugn årligen levererad, eller om skäl må förefinnas alt i laga ordning söka åstadkomma någon ändring i nuvarande förhållanden.
219 Ms© 100.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 15 Aug. 1857.
Preste-Slandet den 19 — — Borgare-Ståndet den 19 — — Bonde-Slåndet den aa — — Rikets S/änders underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Proposition, angående uppförande af en hufvudsakligen för Postverket afsedd byggnad å kronans intill operahuset i Stockholm gränsande tomt.
(Stats-Utskollels Utlåtande N:o 82.) S. A. K.
Jemte erinran, hurusom tid efler annan förslag blifvit uppgjorda och vid begge de senasle riksdagarne Nådiga framställningar lill Rikets Ständer aflålna, angående bebyggande af kronans öster om Kongl, operahuset i Stockholm belägna tomt-, hvilka framställningar Rikets Ständer dock funnit sig ej kunna bifalla, har E. K. M:t, uti en lill Rikets Sländer den 24 förlidue Mars »flåten Proposition, behagat i Nåder meddela, att sedan General-Post-Styrelsen hos E. K.
M:t. i underdånighet förnyat sin tillförene gjorda anmälan om behofvet af ökadt utrymme för Stockholms Post-kontor och dervid yttrat, att om också genom förändrade anordningar i det nuvarande
Posthuset de mest känbara olägenheterna af denna lokals otillräcklighet, skulle kunna för en tid afhjelpas, del likväl vore för vinnande af full ändamålsenlighet nödvändigt, alt Posthuset vore beläget på en fri plats, central så vidt det låle sig göra, åtminstone för den del af hufvudstaden, som är mest bebodd och har största rörelsen; all å nedra bolten borde finnas utrymme för alla sådana afdelningar af Post-konloret, med hvilka allmänheten egentligen har beröring; alt tillräcklig gårdsplats borde beredas jemte utrymme till nödiga vagnshus och stall för postforslingen inom hufvudstaden och till de första stationerna derutom; samt att det nuvarande Posthuset, huru än detta äfven med betydlig penninge-uppoffring förändrades, ej kunde på tillfredsställande sätt uppfylla de fordringar, General-Post-Slyrelsen sålunda uppställt, hvarföre Styrelsen ansett det förmånligare att sälja berörda hus och i stället upp - 220 Expedilions-Utskotlets Förslag till underd.
N:o i00. föra en ny byggnad, till hvars anläggande Styrelsen irol! sig finna lämplig plats pä kronans ofvanberörda tomt invid operahuset; så hade E. K.
M:l funnit detta förslag påkalla desto mera uppmärksamhet, sorn det, bättre än de förra, förenade afseendet å båda de väsentligaste fördelar, hvilka borde vid ett offentligt bvggnads-arbele, svnnerligast i hufvudstaden, efterslräfvas, nemligen på samma gång, uppfyllandet af ett vigtigt stats-behof och tillfredsställandet af skönhets-sinnets fordringar.
Af de särskilda utlåtanden, som sedermera blifvit af sa väl Ofver-Intendenls-Embetet sorn General-Post-Slvrelsen i ämnet afgifna och hvaraf, jemte öfriga till målet hörande handlingar, Rikets Ständer erhållit del, inhemlas, bland annai: att nämnda Styrelse, till stöd för sin åsigt att det föreslagna läget vore för ett Posthus tillräckligt centralt, anfört att Stockholms Post-kontor ej vore inrätladt endast för de stora, mest i staden inom broarne inrymda bandels-kontoren, ulan äfven dels för embets-myndigheter, af hvilka de på Riddarholmen och vid Mvnt-torget befintliga icke skulle genom Post-kontorets flyttning lida någon väsentlig olägenhet, men de på Norrmalm, Ladugårdslandet, Skeppsholmen och Kungsholmen förlagda vinna på denna flyttning, dels ock för stadens invånare i allmänhet, hvilka numera ganska mycket begagnade de på serskilda ställen anbragta bref-lådor och endast undantagsvis samt för inlemnande och uttagande af rekommenderade bref behöfde infinna sig på Post-kontoret, äfvensom General-Post-Stvrelsen erinrat ali staden mest utvidgade sig åt trakterna norr om strömmen, och att Post-kontorets föreslagna läge vöre särdeles passande för resande och utländniugar, hvilka alltmera söka sig bostad på Norrmalm; att Öfver-Intendents-Embetet, då någon annan större tomtplats med centralt och på alla sidor fritt läge icke stöde till E. K.
M:ts och kronans förfogande, jemväl funnit omförmälda plats vara den enda, sorn för närvarande kunde till Posthus ifrågakomma ; att bemälda embets-myndigheter ansett de farhågor, som möjligen kunde uppstå för Post-verkets förflyttande till denna plats, i anseende till närheten til!
Theatern och en deraf uppkommande större eldfarlighet, kunna förebyggas genom vidtagande af särskilda anordningar för betryggande mot eldfara, i hvilket afseende det nya huset borde jemväl å sidan invid operahuset blifva i höjd och hufvudlinie med detta öfverensstämmande; att särskilda förslag förekommit rörande användandet af det utrymme i den nya byggnaden, som för Post-verket tillsvidare blefve öfverflödigt, i det tali att platsen för bebyggandet utvidgades; samt att General-Post-Stvrelsen uppgifvit, huruledes nuvarande tomten med derå föreslagna byggnaden kunde för det antydda ändamålet göras tillräckliga.
Kostnaden för hela ifrågavarande byggnadsföretag vore af Ofver-Inlendenls-Embetet approximativt beräknad till 450,000 R:dr banko; och, enligt hvad E. K.
M:t behagat i Nåder anföra, erbjöde sig lill denna kostnads fyllande ett ganska väsentligt bidrag deruti, att Post-verket, som under de senare åren förräntat uppkomna, för tillfället obehöfliga öfverskott på sin ångfartygs-byggnads-fond, pä assurans-afgifter och andra inneslående medel, hufvudsakligen på sådant sätt vunnit en odisponerad behållning, uppgående vid 1856 års slut lill 204,944 R:dr banko, hvaraf, med jemväl fäsladl afseende å de under bvggnadsliden. efter hittills vunnen erfarenhet, ytterligare på räknelig» öfverskott, E. K. M:l, i enlighet med General-Post-Styrelsens förslag, ansett 200,000 R:dr banko kunna till Posthus-byggnaden användas; och om det nuvarande Posthuset, när det för ändamålet ej längre behöfdes, finge försäljas, kunde, med hänseende till dess fördelaktiga läge inom den egentliga staden och nära hanni, antagas alt en köpeskilling af 100,000 R:dr samma mynt skulle derigenom inflyta; men ytterligare bidrag, medelst anvisande af stats-medel, ansåge E. K.
M:l vid innevarande riksdag, dä det allmännas tillgångar redan vore i betydlig mån anlitade för åtskilliga andra vigtiga behof, icke böra ifrågasättas. Expeditions-Utskotlets Förslog till underd.
Skrifvelse N:o 100. 221 E. K. M:l, som hufvudsakligen godkänt det framställda förslaget om Postliusets förläggande på tomten öster om operahuset, har, med afseende å de omständigheter, hvilka härvid förekommit, funnit lämpligt att byggnadsföretaget, med anläggning efter en plan, som åsyftar tomtens bebyggande på alla sidor och lill den bestämda höjden, likväl icke må till en början fullföljas längre än Post-verkets behof af embets- och boställsrum fordrar och påriikneliga tillgångar medgifva, under iakttagande, alt de mest synliga fasaderna, nemligen i söder åt Norrström och i öster ät fortsättningen af Carl XIil:s torg, böra i första rummet utföras; och har E. K. M:t, för tillvägabringandet af della byggnadsföretag, hvarigenom icke allenast det med hvarje år allt mer och mer framträdande beholVet af ett lulli ändamålsenligt Posthus skulle blifva på ett tillfredsställande sätt afhulpet, utan ock en bland Stockholms vackraste platser, hvars nuvarande vanprvdliga skick icke kunde undgå alt väcka en störande uppmärksamhet, skulle värdigt bebyggas och en ganska betydlig försköning sålunda för hulvudstaden åstadkommas, i Nåder äskat Rikets Ständers medgifvande, alt stadens nuvarande Posthus vid Post-verkets flyttning derifrån finge försäljas och köpeskillingen derför, jemte Verkets tillgängliga öfverskott, användas till betäckande af kostnaderna för den nya Posthus-byggnaden.
Efter noggrant öfvervägande af hvad härvid förekommit, hafva Rikets Ständer, ehuru erkännande den Nådiga omtanke lör hufvudstadens försköning, sorn föranledt E. K.
M:t alt vid innevarande liksom vid 2:ne föregående riKsmöten lill Rikets Ständer aflåta framställningar om bebvggande på ett värdigt och passande sätt af en bland de till belägenheten mest utmärkta platser derstädes, hvars försättande i ett ändamålsenligt skick äfven, enligt Rikets Ständers tanke, vore ganska önskvärd!, likväl funnit åtskilliga betänkligheter möta emot antagandet af det förslag, E. K.
M:t nu täckts i berörda hänseeude afgifva.
Hvad närmast angår det medgifvande, E. K.
M:t af Rikets Ständer äskat i afseende å sältet för kostnadernes bestridande till den ifrågaställa nya Posthus-bvggnaden, skulle Rikets Ständer väl, under förutsättning att det af General-Post-Styrelsen framställda behofvet af ny och rymligare lokal för Post-verket för närvarande vore alldeles oafvislig!, och ej kunde tåla vidare uppskof, ansett sig kunna begagna den föreslagna utvägen till medlens anskaffande.
Men då Post-verkets under en längre lid samlade behållningar, som till andra ahgelägna utgifter för delta Verk torde blifva behöfliga, icke böra, så vidt sådant möjligen kan undvikas, til! så betydligt belopp användas för ett ändamål, som ej omedelbart kammer kommunikationsväsendet till godo, i öfverensstämmelse med hvilken åsigt Rikets Ständer tillförene under innevarande riksdag hos E. K.
M:l i underdånighet anhållit att Post-verkets behållning å assurans-afgifterna måtte företrädesvis användas till postföringens betryggande, hafva Rikets Ständer följaktligen, med anledning af den Nådiga framställningen, ej kunnat undgå alt taga i öfvervägande huruvida behofvet af nvlt
Posthus för närvarande är så oundgängligt, att ej den hittills begagnade lokalen kunde tillsvidare bibehållas.
I detta afseende har väl General-Post-Styrelsen, enligt hvad E. K. M:ls Nådiga Proposition innehåller, ådagalagt att det bristande utrymmet i den nuvarande lokalen medför åtskilliga olägenheter, och alt densamma sannolikt inom en icke aflägsen tid blir helt och hållet otillräcklig; men då en del af de anmärkta olägenheterna, såsom exempelvis att utrymme svårligen kan å husets nedra botten beredas för alla de afdelningar af Post-verket, med hvilka allmänheten egentligen har beröring, synes vara af mindre betydenhet, samt för öfrigt General-Post-Styrelsen medgifvit, att de mest känbara olägenheterna skulle, genom förändrade anordningar i det nuvarande Posthuset, kunna för en lid afhjelpas, hvilket ock, enligt Rikets Ständers tanke, borde kunna ske derigenom att General-Post-Direklörens embels-våning finge, emot lämplig hyresersättniug, till Post-verkets behof användas, hafva Rikets Ständer, i betraktande af nu i 222 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 101. underdånighet anförda omständigheter, ansett det kunna antagas, alt anskaffandet af nytt Posthus åtminstone för den närmaste framtiden icke är nödvändigt.
Och som, jemte delta förhållande, hvilket innefattar det väsentligaste hindret för Rikets Ständer ali för närvarande bifalla E. K.
M:ls nu framställda Nådiga förslag, tillika i afseende på denna fråga förekommit, dels att det nuvarande Posthuset, i anseende till granskapet med Rikets Ständers bank, Börsen och de flesta af embetsverken, och såsom beläget i slädens och affärslifvels medelpunkt, har så stora fördelar, att dess flyttning till en annan stadsdel vore mindre lämplig, och dels att de föreslagna anordningarne och försigtighetsmåtten till förekommande af den större eldfarligheten i närheten af Kongl. Theatern ej kunna, enligt Rikets Ständers tanke, blifva i detta hänseende fullt betryggande, hafva Rikets Ständer, på dessa skäl, funnit sig icke kunna lemna bifall till hvad E. K.
M.t uli förevarande Nådiga Proposition behagat föreslå.
Hvarom, lill svar i ämnet, Rikets Sländer få hos E.
M:t härmedelst göra underdånig anmälan; framhärdande Rikets Ständer &c. Slockholm den 22 Augusti 1857. KO 101.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 13 Äng. 1837.
Presle-Slåndet den 19 — — Borga re-Slåndet den 19 — — Bonde-Ståndet den 22 — — Rikets S/änders underdåniga Skrifvelse, angående statsbidrag
Jör ny tomtreglering och nya byggnaders uppförande inom den sistlidet år af brunna delen af staden Eksjö.
(Stats-Ulskollels Utlåtande N:o 83). S. A. K.
Efter den eldsvåda, som i Novcpibcr månad sistlidet år öfvergick södra delen af staden Eksjö och förstörde 49 gårdar derslädes, har, enligt hvad E. K. M:t behagat, genom Nådig Proposition af den 20 sisilidne Mars, Rikets Ständer tillkännagifva, nämnde Expeditiojis-Utskottets Förslag lill underd.
Skrifvelse N:o 101.
223 stads magistrat, till följd af erhållet uppdrag, underställt E. K. M:(s
Nådiga fastställelse ett i vederbörlig ordning uppgjordt förslag till ny tomlreglering inom den afbrunna stadsdelen, saint derjemte i underdånighet anhållit att, då kostnaden för denna tomtreglering uppskattats lill 99,408 R:dr 29 öre R.mt, hvaraf endast eli belopp al 6,765