Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande åter frågan om restituerandet af de bevillningsafgifter, som, utöfver Sveriges andel i den samfällda anslagssumman för Konvoy-kassan, redan blifvit erlagda för derifrån utgången aflöning, så har Kongl.
Maj:t i nåder föreslagit Rikets Ständer att, i likhet med hvad som för de vid Kongl.
Maj:ts beskickningar å utrikes orter anställde embets- och tjenstemän vid sednaste riksdag medgafs, den bevillning, hvilken för de från Konvoy-kassan uppburna traktamenten, aflöningar och pensioner m. m. blifvit, från och med år 1836 intill närvarande tid, erlagd utöfver hvad enligt författningarne belöpte ”för Svenska Statsverkets, i öfverensstämmelse med ofvananförde grund, bestämda andel i samma traktamenten och afiöningar m. m.” måtte, utan hinder af något rörande dylik bevillning meddeladt laga kraftvunnet beslut, eller någon i sådant hänseende verkställd debitering, till vederbörande embets- och tjenstemän eller deras rätts-innehafvare restitueras; för hvilket ändamål anmälan om så beskaffad restitution borde i behörig ordning göras inom natt och år efter det beslutet härom blifvit, geuom Konvoy-kommissariatets försorg, i allmänna tidningarne kungjordt.
Enligt hvad Utskottet inhemtat afen i Konvoy-kommissariatets
Kammar-kontor häröfver uppgjord samt Utskottet, jemte öfrige handlingar rörande detta ärende, tillställd uträkning, hafva de bidrag från dels Sverige dels Norrige, som för gemensamma utgifter, åren 1836 med 1850, till Konvoy-kassan ingått, bestigit sig till ett sammanlagdt belopp af Rdr 2,948,064: 3. 10. hvaraf Sveriges bidrag utgjort ....
Rdr 2,368,299: 47. 5. och Norriges „ 579,764: 4. 5.
Jemlikt samma uträkning, hafva de löner och pensioner, hvilka under nämnde tid från Konvoy-kassan utbetalts, uppgått till Rdr 1,593,722: 4. 4.
St. trot. 1850—1851, 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 38 Haft. 3 18 Stats-Utskoltels Utlåtande, N:o 28T.
Efter beräkning af 3 procents bevillning för sålunda utbetaldte löner m. m., skulle denna bevillning utgöra Rdr 47,811: 32.
(5. samt den andel deraf, sorn, efter förhållandet mellan svenska och norrska bidragen, belöpte på Norriges bidrag „ 10,209: 29. 2.
I fråga om restitution af bevillningen för den af norrska statsmedlen utgående aflöning till embets- och tjenstemän vid utrikes beskickningarne, yttrade Rikets Ständer i deras underdåniga skrifvelse af den 19 April 1848: att, sedan Bevillnings-Utskottet vid riksdagen åren 1844 och 1843, medelst ett af Rikets då församlade Ständer godkändt utlåtande, förklarat, det utgörandet af den bevillning, som för nämnde beskickningars bela atlöningsanslag blifvit erlagd, icke varit en följd af något stadgande i Bevillningsförordningen, utan endast härrört af saknad upplysning om beloppet af den aflöning, som från svenska statsverket till Minister-staten rätteligen utgått, måste de vid dessa beskickningar anställde embets- och tjenstemän anses berättigade att, i likhet med andre skattskyldige, utaf allmänna medel återbekomma, hvad, som kunde visas vara för mycket eller orätt affordradt och vederbörligen inbetaldt; att, beträffande den då föreslagna och tillämpade grunden för bestämmandet af det bevillningsbelopp, desse embets- och tjenstemän under den förflutna tiden erlagt utöfver hvad som, enligt gällande Bevillningsförordning, belöpte för deras sådan beskattning underkastade aflöning, så ansåge Rikets Ständer denna grund, eller förhållandet mellan begge de förenade rikenas hela årliga bidrag till de diplomatiska utgifterna, vara den enda rigtiga samt härvid fullt tillämpliga och hade Rikets Ständer densamma fördenskull gillat och godkänt; att vidkommande åter liden, för hvilken vederbörande löntagare eller deras rättsinnehafvare borde komma i åtnjutande af de då ifrågast llda restitutionerna, så syntes det i allmänhet gällande stadgandet, att i statens kassor orätt influtna afgifter skulle, vid förlust af vidare talan, i föreskrifven ordning återsökas inom 3:ne år efter betalningsdagen, icke skäligen böra eller kunna tillämpas i afseende på restituerandet af den lönebevillning, som blifvit förenämnde embets- och tjenstemän påförd samt af dem på stadgadt sätt erlagd, helst desse personer eller deras rättsinnehafvare, genom meddelade laga kraftegande beslut, varit förhindrade att sina anspråk i berörde hänseende med åsyftad påföljd framställa och dessutom varit urståndsatte att sjelfva utreda och styrka, huru mycket de debiterade bevillnings-afgifterna rälteligen bordt utgöra, emedan sådant naturligtvis först kunnat ådagaläggas, sedan den summa blifvit bestämd, hvarmed det af norrska statsmedlen anvisade bidraget för Minister-staten, i förhållande till Stats-Utskottets Utlåtande, N-.o 287.
19 svenska statsanslaget för samma ändamål, borde anses ingå uti hvarje serskild aflönings årliga belopp; att följaktligen, på det samtlige vederbörandes, på omförmälda förklarande grundade, restitutionsanspråk måtte i sladgad ordning kunna göras gällande, erfordrades ej allenast ett uttryckligt medgifvande af Rikets Ständer, att hvarken nyssberörde beslut eller redan laga kraftvunna debiteringar utgjorde något hinder emot samma anspråks väckande och pröfvande, utan äfven en af Rikets Ständer, tifl ledning vid bestämmandet af restitutionernas belopp, antagen och fastställd, gemensam och för hvarje ifrågakommande restitutions-ansökning tillämplig, beräkningsgrund; att, till uppfyllande af dessa vilkor för dylika ansökningars upptagande till pröfning utaf vederbörande embetsmyndigheter, Rikets Ständer funno sig böra medgifva och förklara, att alla vid utrikes beskickningar anställde embets- och tjenstemän, som, i anseende till nu anförda förhållanden, fått vidkännas högre bevillningsafgift, än med stadgandet om dylik afgift af ministerstatens löner varit afsedd, äfvensom sådane embets- och tjenstemäns rättsinnehafvare, skulle ega sig öppet att inom viss bestämd tid och med iakttagande af hvad författningarne för öfrigt föreskrefvo, anmäla och styrka sina anspråk i afseende på restituerandet af hvad härutöfver måst, såsom bevillning af denna tjenstemanna-personals löner, traktamenten och pensioner, för de förflutna åren utgöras.
Då de åsigter, Rikets sednast församlade Ständer sålunda uttalat och tillämpat i afseende på restitutionen af den bevillning, som för åren 1836 till och med 1846 blifvit påförd och erlagd för de till Minister-staten hörande embets- och tjenstemäns löner och traktamenten, jemväl måste vara gällande i fråga om enahanda bevillnings restituerande till de personer, som utaf Sveriges och Norriges gemensamma bidrag till Konvoy-kassan åtnjutit sin aflöning eller uppburit traktamenten m. m.; så och enär dessa sistnämnde personer, i likhet med förbemälde embets- och tjenstemän, för den förflutna tiden varit förhindrade eller urståndsatte att i föreskrifven ordning vinna befrielse från eller restitution af bevillnings-afgifterna för den del af deras löneinkomster och traktamenten, hvilken rätteligen kunde anses utgå utaf norrska Stadsmedel, får Utskottet, samt i likhet med, hvad Rikets sednast församlade Ständer jemväl yttrat, anser rättvisan och billigheten fordra, att hvarje skattskyldig erhåller tillfälle att anmäla och styrka sin rätt att återbekomma honom påförd samt derefter vederbörligen erlagd, men på Bevillningsförordningens stadganden icke grundad bevillningsafgift, tillstyrka Rikets Ständers bifall till hvad Kongl.
Ma:jt i nåder föreslagit, 20 Stats-Utskottets Utlåtande, N>o 288. angående restitution till vedederbörande embets- och tjenstemän eller deras rättsinnehafvare af hvad, såsom bevillning för de från Konvoykassan uppburna aflöningar, traktamenten och pensioner m. m. blifvit från och med år 1836 intill närvarande tid, erlagdt utöfver samma bevillnings författningsenliga belopp för svenska statsverkets, jemlikt ofvanuppgifna beräkningsgrund, bestämda andel i de till dessa aflöningar och traktamenten m. m. anslagna medel; börande de summor, hvilka bemälde embetsoch tjenstemän eller deras rättsinnesafvare genom vederbörliga beslut kunna förklaras berättigade återbekomma, på lika sätt som andra restitutioner af influtna bevillningsmedel, från Riksgälds-kontoret utbetalas, sedan besluten härom vunnit laga kraft.
I fall denna framställning varder af Rikets Ständer bifallen, torde Utskottet få sig uppdraget att om Rikets Ständers härigenom meddelade beslut Fullmäktige i Riksgäldskontoret underrätta.
Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Juli 1851, kl. 2 e. ni.
Utlåtandej angående sökta löneförbättringar och föreslagna tjenstgöringsarfvoden vid Riksgälds-kontoret.
Under innevarande riksdag hafva Fullmäktige i Riksgälds-kontoret hos Stats- Utskottet dels anmält några tjenstemäns vid nämnde verk till Fullmäktige ingifne ansökningar om förbättring i sina lönevilkor, dels gjort serskilda framställningar om bestämda årliga Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 288. 21 arfvoden för bestridandet af vissa göromål vid samma verk; olver hvilka ansökningar och framställningar Utskottet, som ansett sig böra på en gång underställa desammma Rikets Ständers pröfning och slutliga afgörande, nu får afgifva sina yttranden. 1:».
Angående förhöjning af den för Riksgählskontorets Ombudsman på ordinat ie stat uppförda lön.
Då lönerna vid Riksgäldskontoret under 1840 och 1811 års riksdag reglerades, blefvo inom detta verk, likasom i Rikets Ständers Bank, fyra serskilda lönegrader fast' ställda: hvarvid ombudsmans-fjensten förklarades tillhöra den 3:dje eller den så kallade bokhållaregraden.
Lönen för denna tjenst bestämdes derföre till samma belopp, som för bokhållarne, eller till 700 R:dr, hvarjemte ett serskildt arfvode af 100 R:dr blef ombudsmannen tillerkändt.
Under sednaste riksdag höjdes lönerna för alla Bankens tjenstemän inom 3:dje lönegraden, äfvensom för bokhållarne vid Riksgälds-kontoret, från 700 R:dr till 800
R:dr, utan beräkning af de arfvoden, som för trägnare göromål voro eller kunde varda innehafvarne af vissa tjenster beviljade.
Enligt hvad ombudsmannen L.
Hallman, uti sin, angående nu ifrågavarande löneförhöjning, gjorda ansökning, uppgifvit, hade han först efter riksdagens slut erhållit kännedom om den sålunda medgifna löneförbättringen; af hvilken anledning han icke vid samma tillfälle kommit att göra ansökan om enahanda förbättring af sina lönevilkor.
Under erinran, hurusom för besörjandet af Bankens juridiska ärenden fyra tjenstemän med löner på ordinarie stat voro anställde, nemligen: en Advokatfiscal med lön inom första, en Bankofisca! med lön inom andra samt tvänne kanslister med löner inom fjerde graden, har sökanden, som ehuruväl ombudsmans-sysslan vid Riksgäldskontoret, med afseende å dess vigt och beskaffenhet, syntes böra tillhöra samma tjenstegrad, som kamererarebeställningarne, och vore närmast jemförlig med Bankofiskalstjensten, dock ej vågade göra sig förhoppning om jemlikhet i atlöningen med innehafvaren af denna tjenst, anhållit, att han måtte komma i åtnjutande af enahanda löneförhöjning, som, enligt Rikets sednast församlade Ständers beslut, blifvit beviljad för ofvannämnde tjenstemän inom 3:dje lönegraden; och att samma löneförhöjning jemväl för honom måtte få beräknas från 1848 års början.
Såsom ytterligare skäl för denna ansöknings bi - 22 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 288. fallande, liar ombudsmannen, jemte åberopande af anledningarne till omförmälde löneförhöjnings beviljande, hvilka alla äfven voro för honom gällande, anfört, dels att hans göromål under sednare tider icke obetydligt ökats och dels att han hvarken hade något ordinarie biträde för besörjandet af renskrifningen eller numera erhölle serskild ersättning för dermed förenade kostnader.
Fullmäktige hafva visserligen vitsordat, att de ombudsmannen åliggande göromål kunde under de sednaste åren anses ökade, hufvudsakligen till följd af Riksgälds-kontorets befattning med de för vatten-aftappningar och andra förberedande odlingsföretag beviljade lån; men vid betraktande af dessa göromåls beskaffenhet i sin helhet, hafva Fullmäktige yttrat sig icke ega skäl att i vidsträcktare mån eller på annat sätt förorda ombudsmannen Hallmans ansökning, än att det belopp af 100 11:dr, han såsom årligt arfvode hittills uppburit, hädanefter måtte tilläggas hans ordinarie lön och denna således på stat uppföras med 800 R:dr, hvaremot berörde arfvode skulle komma att upphöra.
Enär Fullmäktige således funnit den sökta förhöjningen af det belopp, ombudsmannen vid Riksgälds-kontoret för närvarande såsom dels ordinarie lön, dels arfvode åtnjuter, icke vara påkallad af de honom åliggande göromåls beskaffenhet, fastän lönerna inom den lönegrad, till hvilken ombudsmans-tjensten blifvit hänförd, under sednaste riksdag i allmänhet ökats ifrån 700 till 800 R:dr, så anser sig Utskottet, med anledning af förevarande ansökning, endast böra tillstyrka, att lönen för Ombudsmannen väl må förhöjas till Åttahundra Riksdaler, men att deremot det för samma tjensteman å nu gällande aflöningsstat uppförda arfvode af Etthundra Riksdaler må indragas från oell med den tid, då den sålunda förhöjda lönen kommer att utgå. 2:o.
Angående löne-förltöjning för den vid Kommissariatets Expedition anställde Notarie.
Vid ofvanomförmälde löne-reglering för Riksgälds-kontoret stadgades, att Referendarie-sysslan borde vid inträffande ledighet indragas, samt att den å aflöningsstaten upptagna Notarietjenst derefter skulle få tillsättas.
För sistnämnde tjenst fastställdes lönen Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 2S8.
23 till 700
Rdr eller till samma belopp, sorn lönerna för Bokhållare-, Revisors- och Notarietjensterna inom Ranken då utgjorde.
Sedan Referendarien, hvars på interimsstat öfverflyttade lön uppgick till 1,080 Rdr, under sistlidet är med döden afgått och den föreskrifna Ijensteindragningen verkställts, hade den nya Notarie-tjensten i stället blifvit tillsatt.
Som nu lönen för denna tjenst med 100 Rdr understeg det för Bokhållaregraden inom håde Banken och Riksgälds-kontoret för närvarande bestämda belopp, så och under åberopande af Rikets sednast församlade Ständers beslut angående löneförhöjningen för Bokhållarne vid Riksgälds-kontoret, har innehafvaren af meranämnde tjenst, Notarien G.
Höglund, anhållit, att hans lön, från och med innevarande års början, jemväl måtte förhöjas till 800 Rdr, helst samma tjenst, till följd af dels göromålens allmänna ökning inom detta verk och dels tillkomna nya åligganden, vore af trägnare beskaffenhet, än som afsågs, då indragningen af den med 380 Rdrs högre löneinkomst försedda lleferendarie-tjensten utaf Rikets Ständer beslöts.
Då vid ofvanberörde förhållande någon framställning om löneförhöjning för den sedermera tillsatta Notarie-tjensten icke kommit att ske i sammanhang med den under sistförtlutna riksdag sökta och tillstyrkta samt 'äfven beviljade tillökningen i Bokhållarelönerna, och då nuvarande innehafvaren af denna, tjenst skulle ega grundad förhoppning om den löneförbättring, hvilken hans vederlikar inom Banken erhållit, samt en löneförhöjning för honom syntes destomera billig, som han hade mindre utsigt till befordran och ej vore i åtnjutande af sådane sportler, som tjenstemännen vid sistnämnde verk, så hafva Fullmäktige tillstyrkt, att Notarielönen måtte från och med innevarande års början få utgå med ett från 700
Rdr till 800 Rdr ökadt belopp.
Med hänsigt till hvad Fullmäktige sålunda upplyst och tillstyrkt, får Utskottet hemställa, att lönen för Notarien hos Riksgälds-kontorels Kommissariat måtte, till utgående från och med detta år, å den nya afiöningsstaten uppföras med Åttahundra Riksdaler, dock under dervid fästadt förbehåll, att bemälde tjensteman underkastar sig skyldigheten att öfvertaga och bestrida de göromål, som vid en möjligen skeende ny reglering af tjenslgöringen inom Riksgälds-kontoret anses lämpligen kunna och böra honom åläggas. 24 Siats-Utskottets Utlåtande, IV:o ätiS. 3:o.
Angående ytterligare förhöjd aflöning för Bokhållaren i Riksgulds-kon lorets Bokslut skontor.
I anseende till den ökning uti bemälde Bokhållares göromål, som skulle uppkommit genom den honom numera ålagda skyldighet att föra de vidlyftiga så kallade lig garne öfver byggnadslånen till brandskadade städer, och då ej mindre Kassabokhållaren vid Riksgälds-kontoret, än de Bokhållare inom Rikets Ständers Bank, hvilka innehade ”expeditionstjenster,” åtnjöto en lön af 800 Rdr och ett serskildt arfvode af 100 Rdr, har Bokhållaren J.
Wikström anhållit att, från innevarande års början, äfvenledes komma i åtnjutande af ett sådant arfvode.
Denna ansökning hafva Fullmäktige yttrat sig ej kunna understödja, enär lönen för den Bokhållaretjenst, Wikström innehade, under sednaste riksdag förhöjdes till dess nuvarande belopp 800
Rdr och göromålen vid denna tjenst hvarken då ansågos så trägna, att de föranledde någon framställning om ett dylikt arfvode eller sedermera i den mån ökats, att tillräckligt giltiga skäl till en ytterligare löneförbättring förefunnos.
Med anledning af sökandens uppgift, angående den tillökning i göromålen, som skyldigheten att föra liggarne öfver städernas byggnadslån förorsakat, anser Utskottet sig böra upplysningsvis erinra, hurusom Rikets åren 1844 och 1845 församlade Ständer, till förenkling och förminskning af bokföringsgöromålen inom Riksgälds-kontoret, förordnade, att i stället för det dittills iakttagna bokföringssättet, enligt hvilket hvarje innehafvare af byggnadslån skulle hafva sitt serskilda konto i kontorets årliga hufvudböcker, en för alla sådana lån gemensam, under flera år fortgående, räkenskap borde upprättas; varande, till följd af denna förändrade bokföring, enligt hvad 1847 års Revisorer upplyst, icke mindre än 5 å 600, uti hufvudboken för år 1844 upptagna, konti uteslutna i 1845 och nästföljande års hufvudböcker.
Omförmälde förändring synes således icke hafva medfört någon ökning, utan tvertom en icke obetydlig minskning i göromålen inom Riksgälds-kontorets bokslutskontor.
Då nu härtill dessutom kommer, att, på sätt Fullmäktige erinrat, lönen för den derstädes anställde Bokhållare under sednaste riksdag ökades, samt hvarken då eller Stats-Utskottets Utlåtande, N-.o 288. 25 eller vid 1841 års lönereglering något serskildt arfvode för denna tjensteman blifvit ifrågasatt, hemställer Utskottet, att den derom nu gjorda ansökning må lemnäs utan afseende. 4:o. ingående fortfarande arfvode för bestridandet af Kanslist-gör om dilén vid Fullmäktiges Expedition.
Vid riksdagen åren 1831 och 1835 förordnade Rikets Ständer, att kanslist-tjensten vid nyssnämnde Expedition skulle efter dåvarande innehafvares afgång indragas samt dertill hörande göromål öfvertagas af den vid samma Expedition anställde registrator och arkivarie.
Denna sålunda föreskrifna indragning blef vid tjenstens år 1844 inträffade ledighet verkställd, men då kanslist-göromålen under tiden mer än fördubblats, och ensamt renskrifningen af Fullmäktiges protokoll nära motsvarade det med dylika tjenster inom åtskilliga andra allmänna embetsverk förenade renskrifnings-arbete, ansågos dessa göromål då mera icke kunna registratorn och arkivarien åläggas, utan att hans förut egande tjensteåligganden komme att åsidosättas; hvarföre Rikets sistnämnde år församlade Ständer, efter härom af Fullmäktige gjord anmälan, funno för godt att, intill slutet af påföljande eller 1847 och 1848 års riksdag, bevilja ett serskildt årligt arfvode af 500
Rdr för bestridandet af de renskrifnings- m. fl. göromål, som ålegat den vid Fullmäktiges Expedition förut anställde kanslist; och blef tiden för detta arfvodes utgående af Rikets
Ständer vid sednaste riksdag förlängd till innevarande riksmötes slut.
Som de förhållanden, hvilka föranledt sagde arfvodes beviljande, ännu fortforo samt någon minskning i de efter kanslist-tjenstens indragning ytterligare ökade göromål vid Fullmäktiges expedition under den närmaste framtiden icke skulle vara att förvänta, hvadan således ifrågavarande arfvodes fortsatta utgående vore ett nödvändigt vilkor för samma göromåls vederbörliga bestridande, hafva Fullmäktige hemställt, huruvida icke Rikets Ständer, på det frågan härom icke måtte behöfva vid hvarje riksdag återkomma, ville medgifva, att merannämnde arfvode finge tills vidare för dermed afsedt ändamål utbetalas.
I öfverensstämmelse med denna hemställan och med afseende derjemte å den vt Bih. till R.
Prot. i850—5i. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 38 Haft. 4 26 Stats-Utskottets Utlåtande, iV:o 288. terligare tillökning uti göromålen inom Fullmäktiges Expedition, hvilken åtskilliga under innevarande riksdag vidtagna beslut komma att medföra, får Utskottet tillstyrka, att det hittills beviljade serskilda arfvode af Femhundra Riksdaler årligen, för bestridandet af de renskrifnings- m. fl. göromål, som ålegat den vid denna Expedition tillförene anställde kanslist, må tills vidare, få fortfarande utgå. 5:o. ingående arfvode för erforderligt biträde vid vahtgöringen samt uppassningen hos Fullmäktige och deras Expedition.
Efter år 1839 verkställd indragning af en ledigblifven, på Riksgälds-kontorets ordinarie afiöningsstat dittills uppförd, kammardrängs-tjenst, hade, i enlighet med dåvarande Fullmäktiges beslut, utaf den till gratifikationer anslagna summa, måst årligen användas ett belopp af 150
Rdr för besörjandet af den vaktgöring och uppassning jemte öfriga hos Fullmäktige och deras Expedition förefallande kammardrängs-göromål, som den indragna tjenstens innehafvare haft sig ålagda.
Härigenom hade således en betydlig del af berörde ”tili belöning för extra arbeten och till uppmuntran för extraordinarier” afsedda anslagssumma medtagits för en jemnt fortfarande och följaktligen ingalunda tillfällig tjenstgöring; hvilket åter medfört nödvändigheten för Fullmäktige att under tiden begagna den för sådant fall utaf Stats-Utskottet vid en föregående riksdag antydda utväg, eller det disponibla gratifikations-anslagets anlitande genast vid årets böljan för utbetalningar, hvilka blifvit beviljade för serskilda arbeten eller extra tjenstgöring under näst föregångna är och derföre rätteligen bordt utgå af samma års anslagssumma.
För att hädanefter kunna undvika sådana anticipationer, genom hvilka det under nuvarande förhållanden i allt fall nog knappa gratifikations-anslaget blefve för dermed afsedda ändamål än mera otillräckligt, och på det nämnda anslags hela årliga belopp, 666 Rdr 32 sk., måtte kunna påräknas och användas för extra arbeten eller biträden, som under det löpande året erfordrades, hafva Fullmäktige hemställt, att, på sätt förut skett, med hänsigt till de göromål, hvilka tillhört en annan jemväl indragen ordinarie tjenst vid samma verk, ett serskildt årligt arfvode, hvars belopp Fullmäktige föreslagit till 150 Rdr, likaledes måtte för omförtnälda, äfven framgent erfor - Stats-Utshottets Utlåtande, N:o 288. 27 derliga, kammardrängs-biträde anvisas och å interims-aflöningsstaten uppföras, helst de vaktbetjeningen vid Riksgäldskontoret tillhörande åligganden, efter hvad erfarenheten visat, utan sådant serskildt biträde, icke skulle kunna fullgöras.
Med afseende å antalet af den vid Riksgäldskontoret anställda ordinarie vaktbetjening och den aflöning, densamma, enligt gällande stat, åtnjuter, tror Utskottet sig kunna antaga, att denna betjenings tjenstgöringsskyldighet bör för framtiden kunna så regleras, att något serskildt årligt arfvode, utöfver härtill förut anslagna och disponibla medel, icke kommer att oundgänligen erfordras för ofvannämnde kammardrängs-göromåls betridande, och anser sig Utskottet, under sådan förutsättning, föranlåtet afstyrka beviljandet af det för dessa göromål föreslagna arfvode.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1851. Stats-UtsUottets Memorial, M 289. 1 M 289.
Ank. till Exp.-Utsk. den 29 Juli ISSI, kl. 11 f. m.
Memorial, angående verkställd omröstning, i anledning af RiksSldndens skiljaktiga beslut, rörande dels extra statsanslag till föremål, tillhörande 1 :a, 4:de, öde, 6:te och 7:de hufmdtitlarne, dels angående utsockne frälsehemmanens i Halland skyldighet att erlägga rotevakansafgift.