Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Härlig jämnlikhet, när alla människor, alla » gudsbeläten » blifvit lika högt eller lågt bildade som — kaniner eller b i n!
Soci- alisternas » jämnlikhet » kan därför aldrig förblifva annat än en jämnlikhet i vissa yttre, rent mate- riella och djuriska afseenden, under det några få » ledare » eller » gudar » med sitt odrägliga j ä r n - o c h blodsvälde söka genom fruktan tygla massorna — till en tid, om ens detta mål kan vinnas.
Och hvdket hån att genom hot af straff söka väcka broderskap och den friaste af alla ädla känslor eller mänskokärlek!
Sålunda hvilar socialismen ytterst på fruktan för straff och ej på mänskans fria kärlek till det goda, rätta, sanna och sköna.
Men socialismens läror förkläda sig i de vackra talesätten om » frihet, broderskap, jämnlikhet », o c h en vacker dag torde det nog ske, att man litet hvarstädes, där socialismens säd slagit rötter, bereder sig att i frihetens namn begå de blodi- gaste brott, liksom vid franska revolutionen 1789 — 93.
Endast okunnighet eller illvilja kunna där- för låta bedåra sig af socialismens läror, s o m blanda lögn och sanning så fint, att just den stora andligen omyndiga mängden arbetare må förföras och socialisapostiarne kunna lefva flott på det missledda folkets uppoffringar.
Socialismen förnekar kristendomen, men rör sig med från kristendomen tagna talesätt o c h tan- kar, liksom tjufven begagnar falska nycklar.
S o - cialismen är den ytligaste och minst själfständiga af alla metoder att bota samhällsrefvorna.
Men just hos kristna folk fostras dock socialister i mängd, emedan Kristi lif o c h lära icke praktise- ras mer allmänt, utan oftast blott predikas i ord, ord, ord.
Skola därför samtiden och eftervärlden undgå socialismens röda spöke och dess förfär- liga blodsdop i ett allmänt klasshat eller » bro- dermord » liksom i Marats dagar, så måste vår tids människor och främst regenter i kristna sta- ter, präsler o c h andra ämbetsmän söka blifva och lefva som sanna Kristi lärjungar i sann frihet, jämnlikhet och broderlighet mot » Kristi ringaste bröder. » Vi måste blifva kristna mer än till nam- net.
» Däraf skola alla förstå, alt I ären mina lärjungar, om I älskens inbördes. » Så säger den IDUN kristna statens stiftare.
Men socialisterna glöm- ma, att kärleken är hjärtats, viljans, frihetens sak, och att blott den, som blickar i bön och tro, hopp och kärlek i Guds kärleksögon själf, kan bli älsk- värd och väcka ren, hög, lidelsefri kävlek hos andra.
A. V. Lönnegren.
operan, som på senaste tiden med mycken framgång omväxlande gifvit de båda populära operorna » Fra Diavolo » o c h » Stradella », har nu fått upp sin första nyhet för säsongen, S o m i onsdags skulle nämligen för första gängen upp- föras » Giraida », opera-comique i tre akter af Adolphe Adam, kompositören till den här så väl- kända operan » Konung för en dag ».
De olika partierna i operan innenafvas af fröknarna Holm strand och Frödin samt hrr Lemon, Johanson, Rundberg, Strömberg o c h Malmsjö.
Som i går skulle den italienska sångerskan Fausta Labia göra sitt inträde som Margareta- Helena i » Mefistofeles ».
Vasateaterns första nya stycke för spelåret gick i lördags af stapeln, men visade sig dess sämre ej ägnadt att inge förhoppningar o m något längre lif.
En i sig själf föga kvick tysk fars, ingalunda kvickare lokaliserad o c h bearbetad, trotsade det de uppträdandes mest aktningsvärda ansträngnin- gar.
Herr Warbergs verkligen mycket naturtrogna framställning af en äkta stockholmsk droskkusk med både kamp och åkdon, hr Castegrens rörlige och bullersamme ingeniör, som nyss kommit åter från Chicagoutställningan, fru Lindströms drastiska » slammertacka », fröknarna Ohlssons och Ekströms annars så segervissa behag i tvänne unga flick- roller, ja, själfva den gardesuniformerade löjtnants- truppen ur salig » Dockféen » — allt visade sig här vara otacksamt förspilld möda.
När den ofri- villige länkaren af styckets samtliga kärleksintri- ger, droskkusken A. Mohr (
Härnäst hoppas vi få höra muntrare smällar i den lilla glada teatern än dessa klatschar från hrr Kneisel, Hirschel &amp; G o s piska!
Aulinska kammarmusikkvartetten anordnar äfven denna säsong i likhet med föregående år fem kammarmusik-soaréer i Vetenskapsakademiens hör- sal, till hvilka abonnementsbiljetter från och med d e n l ö d:s tillhandahållas hos hrr musikhandlare.
Den första soaréen gifves i midten af oktober.
Programmen komma att upptaga följande, här ej förut utförda kammarmusikverk: Sråkkvariett af Verdi; Pianotrio (otryckt) af L. Norman; Stråk oktett af J. Svendsen (tillägnad framlidna drottning L o v i s a); Stråkkvartett (C-moll) o c h Slråkkvmtett (G-dur), den senare ny, båda af J. Brahms; samt Stråkkvartett af A. Dvöräk.
Dessutom skola fö- rekomma repriser af äldre o c h nyare mästares arbeten, bland dessa: Beethovens Stråkkvartett (A-moll), o p.
132, med hvilken första soarén in- ledes.
Förutom flere af hufvudstadens förnämsta pianister kommer äfven hr Franz Neruda att med- verka vid två soaréer Kvartettens verksamhet kommer i år att utsträc- kas äfven till Göteborg, hvarest fyra abonnements- soaréer gifvas, utgörande dessa en fortsättning på dem, som hr Franz Neruda därstädes under tre år anordnat, samt till Upsala, där två soaréer äro tillämnade.
» Ej Mot til Lyst It Den ståtliga cirkusbygg- naden vid Karlavägen här i Stockholm byter i dessa dagar alldeles om karaktär.
Ifrån att hit- tills hafva varit uteslutande en förströelselokal, kommer den hädanefter att varda ett hem för in dustri och konst, ett industripalats, afsedt att in- rymma en permanent utställning af allt, som hör till svensk industri o c h konst.
I detta syfte har byggnaden af Aktiebolaget Industripalatset, som genom köp förvärfvat densamma, underkastats en genomgripande förändring till sitt inre.
Midt på den förra cirkusarenen reser sig nu en synnerligt •^Mattor, Möbeltyger, Gardiner, Portierer 295 vacker, rotunda bestående af tvänne platformer, en nedre o c h en öfre, förenade genom en spiraltrappa.
Kring de båda platformarne äro rikliga grupper af lefvaude växter utplanterade, och rundt om pa- latset innerväggar löpa i dubbla rader utställnings- rummen.
Sådana återfinnas äfven en trappa upp på det stora galleriet, hvarå likaledes en rymlig musikestrad är anordnad.
Rotundan är afsedd att inrymma en förstklassig restaurant med kafé, och under densamma nere i underjorden återfin- nas det till restauranten hörande köksdepartemen- tet, hvdket synes blifva ett af de rymligaste o c h bäst inredda i hufvudstaden.
Etablissementetsinred- ning och dekorering äro mycket tilltalande.
Be- lysningen sker o m dagen genom fönstren i den stora kupolen, på aftonen medels gasglödljus.
Musik kommer att utföras om aftnarne.
Man har sålunda velat förena det nyttiga med det an- genäma och göra Industripalatset till en angenäm mötes- och rekreationsplats för nufvudstadens in- vånare.
Vi hoppas ock, att det skall lyckas.
* Svenska kvinnan i Chicago.
Fru Hilma Angered Strandberg har af damkomitén i Stock- holm blifvit utsedd till dess representant vid ut- ställningen i Chicago efter friherrinnan Rappes hemresa.
Fru Strandberg blef tillika af damkomi- tén utsedd till delegerad vid författarkongressen; underrättelsen därom framkom dock för sent, för att hon i sådan egenskap kunde deltaga i nämnda möte.
Svensk slöjdlärarinna till Italien.
Slöjd lärarinnan Victoria Appeltqfft, dotter af direktör A.
J. Appeltofft i Landskrona, afreser i dessa dagar till Neapel, hvarest hon fått anställning som lärarinna i slöjd.
Den aflidna hertiginnan di Cajanello hade redan förra året i fråga om svensk slöjd i Italien inledt underhandling med direktör Salomon på Näs, som rekommenderat fröken Ap- peltofft såsom särdeles kunnig både i slöjd och utländska språk.
* Åldrig författarinna.
85 år fyllde den 8 dennes en af värt lands mest bekanta författarin- nor, fru Wendela Hebbe född aStrand.
Den åldriga skrifiställarinnan, som för närva- rande jämte sin dotter, den framstående konst- närinnan Signe Hebbe, vistas å sommarnöje i Stockholms skärgärd, är fortfarande vid nästan ungdomlig vigör.
* Kemistens maka.
Professorskan Fredrika Augusta Svanberg, född friherrinna Stiernstedt samt änka efter professoren i allmän kemi vid Upsala universitet Lars fredrik Svanberg, afled den 7 den- nes i Upsala i en ålder af nära 72 år.
Profes- sorskan Svanberg, som var född den 2 november 1821, var dotter af löjtnanten friherre Lars Vdh.
Stiernstedt och Fredrika Lovisa von Hofsten samt ingick 1859 äktenskap med professor Svanberg i hans andra gifte o c h var änka sedan 1878.
(Forts.) å en lång soffa låg den främmande unga man- nen utsträckt med slutna ögon.
Man hade öpp- nat hans resrock och tagit halsduken af honom.
Cordelia baddade oafbrutet hans tinning med svampen, o c h för hvar gång hon tog bort den, sipprade blodsdropparne fram o c h trillade ned öfver hans kind.
Samtidigt höll fru Elisabeth en luktdosa under hans näsa.
» K o m närmare! » sade plötsligt Cordelia till Tony.
» Hjälp mig att byta om svamparne. » Tony kom långsamt öfver golfvet.
Hon blef stående med båda händerna för ansiktet och ' såg genom fingrarne på den sårade.
Men plötsligt gjorde han en rörelse, det ryckte i hans ögonbryn, han öppnade ögonen, såg länge på Tony och små- log, och så svimmade han igen.
Innan natten fick man h o n o m förd upp till ett af de lugnaste o c h mest afsides liggande gäst- rummen, och den franske betjänten hade upplyst baronen om hvad som passerat.
Stofert ®itzinger
IDUN 296 Hans husbonde var en svensk grefve, Magnus Dalgas, anställd vid svenska legationen i Paris.
Han hade rest hem för att besöka sin familj öfver julen, men vädret hade hela tiden varit dem emot, postbåtar och diligenser öfver allt uppehållna och fördröjda Nu hade de från närmaste post- station fått nya hästar och hade hoppats att nå Stockholm till juldagen, men i den förfärliga snö- stormen hade de kört vilse och kommit in på öf- versnöade åkrar och obekanta vägar.
Ljusen från Arvidsnäs hade förmått dem att leta sig dit för att få nattherbärge, men vid in- körseln från allén hade de i mörkret kört mot ett träd, och slädan hade vält.
Först efter en stund hade folket, som drack sitt julöl i drängstugan, hört nödrop från gården o c h kommit till hjälp.
Den franske betjänten, som bar namnet Gaston, var otröstlig.
Han var öfvertygad o m, att hans unga husbonde skulle d ö, och han utbrast i de mest vältaliga förbannelser öfver detta barbariska land, där endast vargar och björnar borde b o, och där nu hans unge, vackre herre skulle sätta lifvet till.
— Hvarför hade han icke stannat i Paris?
Paris, som dock är den enda stad i världen, där civiliserade människor kunna bo.
Om han ändå hade fallit i en duell för något charmant fruntimmer, j a, då hade det ju ändå varit någon ära med det I Men att så där kastas ut på landsvägen och krossas mot ett träd som en hund.
det var ingen död för en adelsman!
Förgäfves sökte baron Henrik trösta honom, att man skulle göra allt för att rädda hans unge hus- bonde.
Hvar gång man tillät honom komma in i ' rummet, där den sjuke låg, grät och deklamerade han så högt, att man måste föra honom bort.
Cordelia hade åtagit sig att vaka.
Hon, som var den sakkunnigaste i allt som rörde sjukdomar, ville vara hos grefven, till dess dagen inbröt och man kunde sända ridande bud efter doktorn.
Natten var kolsvart, och himmel och j o r d stodo i en enda hvirfvel af snö.
Alla hade kommit till sängs; det var alldeles stilla på den stora gården.
Men Tony sof icke.
Utanför rasade ovädret, som om världen skulle förgås, och Tony låg med vidöppna ögon och stir- rade ut i mörkret.
Det föreföll henne, som om också hennes föregående lif genom någon plötslig, förfärlig revolution hade störtat tillsammans, o c h att vilda och obekanta makter rasade i hennes inre.
Hon lyssnade efter hvarje ljud hon kunde upp- fånga i mörkret.
Det förekom henne oupphörligt, som om det plötsligt skulle hända någonting un- derligt och förfärligt, men hon hörde endast Anne- Sophies jämna andedräkt i rummet bredvid, dit dörren stod öppen, o c h den stora klockan, som gick med jämna pendeldrag utanför i korridoren, och som vid alla hela och halfva timmar efter en ansträngd förberedelse gjorde sig i ordning att slå.
Hon hade hört alla timslagen, och strax efter sedan klockan slagit fem, kommo lätta steg ned- för trappan.
Hon förstod, att det var Cordelia, s o m ville hämta något till den sjuke eller ge order om släde efter doktorn, och nästan utan att veta hvad hon gjorde, sprang hon upp ur sängen, svepte det stora ljusgröna sidentäcket omkring sig, öppnade sakta dörren och sprang barfota uppför trapporna, där hon först stannade i andra väningen utanför del rum, där hon visste, att grefve Magnus låg.
Hon lyssnade med bultande hjärta utanför dör- ren, men då hon icke hörde minsta ljud inifrån rummet, öppnade hon den.
Där inne brann en nattlampa, skuggad af en grön skärm, och vid dess sken kastade alla före- mål långa skuggor upp utefter väggarne och i taket af det höga rummet.
Det var tapetseradt med gröna tapeter med en fris af hvita konvolvols, hvilka hängde som i guirlander under taket.
Den stora sängen hade en tronhimmel af grönt siden o c h mörkgrönt si- dentäcke, och i denna säng låg grefven alldeles blek och tyst med slutna ögon.
Tony stod länge med ögonen fastade på honom, men plötsligt flög den tanken genom henne: » Han är d ö d!
Det var därför Cordelia gick ned! » och hon utstötte ett dämpadt rop.
Men i detsamma öppnade han ögonen, såg på henne och smålog svagt.
I ett ögonblick hade hon stängt dörren o c h flög genom den långa korridoren, som om hon vore förföljd af fiender.
just vid en milsten uppä tidens väg!
— Och nu är det din tur att börja undra, och komma underverkens tid på skam.
Och om du ej är skapad som en flundra, du under öfver under nu bär fram.
Jag vill en stund på understol mig sätta.
Säg är du med om leken, har du tid?
Den saken hör dock icke till de lätta: att säga hvad jag mig skall likna vid.
Jag hyllar jamnlikhet som demokraten: ty lika är jag så mot hög som låg, (fast mycket variabel är siraten, ifall man endast till det yttre såg), en rojalist som dyrkar kungligheten jag äfven är — det är enhvar bekant: en namnsdagsblåsare, som med trumpe- ten gör fasligt väsen, det är visst och sant, en hvilken fordom räknats bland pro- feter; en synnerligen utmärkt, stor joDglör, som sol och måne, stjärnor och planeter inom min lilla krets helt fiffigt rör; en sabbatsklocka, som kring nejden ljuder, ett arbetsur, som mäter dagens id; en härold, som till vår och sommar bjuder, men ock till höst och kulen vintertid; ett panteon för stora helga minuen; relikskrin, fullt af gamla helgonben; en dagbok, där I litet hvar nog tinnen antecknad mången glad som sorglig scen; en Noaks ark, däri man sammanföser en massa djur från alL världens vrår; en teckentydare som skickligt löser hvart tecken, som på himlafästet står.
— Hvad skall jag välja nu utaf allt detta, är det ej att fundera på, så säg?
Med rietta n:r följer iduns Mode- och Mönstertidning n:r 11 till dem, som abonnerat ä densamma.
S !o&lt;:l; halm, Fredagen den 14 november 1890.
N:r 46 (152) Tidningen kostar Annonspris: endast I kr.
för kvartalet, med 35 ö r e p r p e t i t r a d (10 s t a f v e l s e r).
Iduns- Mode- och Mönstertidning F ö r » Platssökande » och » Lediga platser ' I kr.
postarvodet inboräknadt.
U t l ä n d s k a a n n o n s e r 70 ö r e p r p e t i t r a d Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG.
TräffaB ä b y r å n k l.
9 - 10 Allm.
Julia K e t rjatun, s o m l ä s e s här ofvan, är ligen af våra för tro- flertalet läsarinnor obekant.
af en k v i n n a, h v a r s korta — e h u r u för- lagd till t r a k t e r, som äro oss fjärran intresse hvilka — Hasden traktas andliga och odling hjärtat.
som ett fenomen, ett under- till h v i l k e t m å h ä n d a s e k e l cj u p p v i s a m o t s t y c k e.
Men hennes historia dessutom den innebörd, att Lösnummerpris: 1 5 öre (vid k o m p l e t t e r i n g a r).
Byrå: H a m n g a t a n 1 6, 2 ' / s t r.
(m i d t tor K u n g s t r ä d g å r d e n.)
P r e n u m e r a t i o n s k e r i landsorlen &amp; p o s t - a n s t a l t, i Stockholm, h o s r e d a k t i o n e n.
Hasden.
r e s t o c h d o g d e n 17 s e p - tember a f 19 eger allmänna det gamla, 1SS3 i en Innan ännu långt, lig rent, kunnat nämligen ålder, kunde J u l i a H a s d e n läsa.
Vid h a d e hon 11 genomgått Att egna års med skolan.
veta, begripa, d å a n d r a b a r n se s i t t i d e a l i d o c k o r och finna sin e n d a glädje i lek, var Hennes dan hjärna var då re- ett laboratorium, där allt m e d förvånande sporre Bukarest, denna födelsestad, har man just i sista tid framställt Julias mål, hennes enda sträfvan.
tionen hennes till- sig a l l t v i d e n å l d e r, liga u n d e r l ä g s e n h e t I ålder utmärkelfe let om kvinnokönets and- föga.
tala vid 2-| års het bearbetades.
till hennes att hon enligt van- ordning oupphörligt upprepade ta- faller ålder år .. k r o p p s u t v e c k l i n g h u n n i t sä Julia m å s t e r e n t af be- det är s a n n t; verk, dem, kvinnans om ega alla verksamhet ligga bör lör TJtgrifning-stid: hvarje helgfri fredag.
helt D e t egdes dock lefoadssaga Gtmandt » var för lätt- Recep- endast en egna tan- den ken.
Nio år g a m m a l skref hon satiriska dikter — m o t s i n a l ä r a r e, v i d elfva års ålder gjorde hon ut- planen att resa J u l i a H a s - k a s t till d r a m e r och lust- dens minnesvård.
sammanhang trott det I detta har vara Idun kärt för Allt henne detta dock hindrade ej svenska kvinnor att stifta ifver bekantskap musikstudierna.
ster, hel med hvilkens nation en sy- minne en redo att står hylla.
Sedan hon att med skol- och slutat skol- studierna i Bukarest, skic- k a d e s hon af sin fader till Julia Flasedn var dot- t e r till den r u m ä u i s k e logen omfatta och filo- literaturhisto- rikern Hasderj, föddes den 2 ' november 1869 i B u k:.
- Paris, efter d ä r h o n i j u l i 1SSG en g l ä n s a n d e pröf- n i n g v a n n i n t r ä d e vid S o r - bonnes I universitet.
a p r i l 1S88 s k u l l e h o n
H v a r j e m ä n n i s k a har tre k a r a k t ä r e r: den, s o m h o n v i s a r, den, s o m h o n har, o c h den, s o m h o n tror s i g j&gt;L.
undergå tentamen i licentiatexamen för att föl- jande år vinna doktorsgraden.
I början af nämnda år visade sig emellertid plötsligt de förskräck- liga symptomen till lungsot.
Trots alla böner fortsatte hon emellertid sina vetenskapliga arbe- ten.
- Slutligen måste hon återvända till Buka- rest, där hon i det ärevördiga slottet Strada Mihai Voda afled med ett leende på sina läppar.
I hög grad poetiskt begåfvad, förenade hon med en utomordentlig ihärdighet både tankedjup och grundlig forskning.
Med samma behag och elegans som hon skref sina verser, utkastade hon vetenskapliga problem.
» När hon en dag talade om hypotesens logik », säger en af hennes biografer, » och med sitt egna behag för sina åhörare skildrade Aristo- teles, som infört hypotesen på den filosofiska och vetenskapliga undersökningens område, eller den skotska skolan, som med Tomas Beid bannlyst hypotesen från samma område; när hon klart och fängslande med otaliga bevis från astronomien, fysiologien, filosofien och filo- logien bevisade hypotesens nödvändighet för experiment och demonstration och härvid stödde sig på auktoriteter sådana som Kopernikus, Keppler, Huygens, Newton, Leibnitz och Cuvier, lyssnade professorer och studenter med spänning och beundran till den sjuttonåriga rumäniskan. » Julia Hasden har med undantag af en på rumäniska språket utgifven novell skrifvit på franska.
Af hennes efterlemnade arbeten hafva tre band redan utkommit och ytterligare tre skola följa.
När man tager hänsyn till detta underbarns korta lefnadstid, frågar man sig förvånad, när hon fått tid att skapa sä mycket.
Och dock utmärka sig hennes arbeten ej blott genom ett glänsande språk, utan äfven genom tankedjup.
» Vid femton års ålder liknar flickan en viol, vid tjugu en ros, vid tjugufem en lilja.
Vid det trettionde året ville hon gärna åter vara en viol — men doften är borta. » » Den kvinna, som oupphörligt talar om den kärlek, som hennes man egnar henne, är icke alldeles säker på sin egen. » * » Om en människa vill förhäfva sig i sina filosofiska spetsfundigheter, glömmer hon alltid, att hon är ett frän alla planeter och världar lösryckt stycke lera.
Af det, som hon ser på jorden, sluter hon till världsalltet.
Men hon ser icke, att till och med på jorden naturen aldrig upprepar sig. » * * * Det porträtt af Julia Hasden, vi på före- gående sida presentera våra läsarinnor, är ut- fördt efter en tafla af den bekante parisermå- laren Diogöne Maillart, af hvilken den unga, snillrika författarinnan under tre år mottog undervisning i teckning och målning.
Mästa- rens beundran för sin elev var den allra stör- sta, och som en gärd af densamma öfverlem- nade han efter hennes död detta porträtt i kroppsstorlek åt den sörjande fadern.
Af Julia Hasden.
^J / * et du, hj ' ärteälskling, hvad i månens sken vestanvinden under hviskar blad Vet du, och hvad sakta bäckens sorlar invid p å sitt gren?
så sakta, våg stranden blomster tåg f * » En flickpension liknar en table d ' höteien järnvägsrestaurant.
Man serverar olika rätter, och hvarje resande slukar hastigt hvad han hinner med, för att tåget ej skall gå ifrån honom.
Knappt sitter man i vagnen, förr än man märker, att man är riktigt hungrig igen, eller att man ej kan smälta det förtärda. » Vet du, du / van hvilka böner kuttrar under öm sommarnattens daggomspunna dröm?
* Vet » Kvinnorna förstå mycket bra att ganska mått- ligt prisa de egenskaper, som de ej äga. » älska, de i den vår liar ljufva, här- klarhet, Herre är?
o flicka tunga — fått, naturen hviskar: älska blott!
J. M-g.
* * » Man beklagar den kvinna, som mannen öfver- gifver; man begabbar den man, som bedrages af sin hustru.
Det är att hafva två slags mått och vikt. » hvad änglars Underbart, allt all » Om en kvinna prisar en annan, så gör hon det därför, att hon vet, att ingen tror henne. » du, sjunger där * Såsom prof härpå anföra vi nedanstående spridda tankar.
» I vaggan och vid tio års ålder gråter man öfver en trasig leksak eller en bortflugen fågel; vid sexton års ålder öfver svunna drömmar, ramlade illusioner.
Men dessa tårar äro som aprilregn, som låter naturen framträda mera strålande, himmelen klarare.
Ungdomens tårar likna sommaroväder; här och där bland molnen leka regnbågens färger. » Vet rena ega.
J^ARR.
du, klockorna Jubla upp livalf från hvad med i fröjd mot tornets malmröst himlens i töjd?
Livsglädjen.
» (Jrafafsglädjen är borta!
Lifsglädjen är för- tsås? » svunnen! » Denna klagan möter oss i vår nyare literatur, den möter oss i hemmen, i sällskapslifvet, på allfarväg, med oktobermu- len min, eller ock modernt blasé och med kraf på att vara ofantligt intressant.
Stundom- rusar en medvandrare oss förbi, sträfvande » upp mot den branta backen, där lyckans tempel står », tillropande oss ett gnäl- lande: » Hvar har lifsglädjen tagit vägen? » Då är det, som om man hörde en återklang af den naiva frågan, hvilken under » den stora krisen«, för några och trettio år sedan, så ofta framställdes af förvånade kvinnor: «Hvar i all världen ha då alla pengar tagit vägen? » Ja, livar har lifsglädjen tagit vägen?
Åi den verkligen försvunnen från jorden, eller är den rest till Orienten?
Eller månne den e; tilläfventyrs skulle ligga oss så nära, att vi förbise honom och, med fara för att vrida huf- vudet ur led, spana efter en brokig fjärils gäc kände flykt, missmodiga öfver, att vi ej förmå fånga den ostadige, och ännu mera retade, dä vi gripit honom och han smutsar våra fingrar med sitt lösa vingstoft, den elake gycklaren?
Att lifsglädjen verkligen är försvunnen från mången nutidsmänniskas hjärta låter ej förneka sig, och att lifsledan intagit dess rum, därom bära de talrika själfmorden hemska vittnesbörd, dubbelt hemska, då de föröfvas af människor midt i lifvets vår eller sommar.
Men lika visst som det är, att lifsglädjen blifvit tagen bort för en stor del af vår mest intelligenta ungdom, lika säkert är det, att en stor del godt folk kokettera med » lifsledans stora gråbleka an- sikte » blott för att synas vara » på höjden af vår tids bildning » och för att göra sig intres- santa.
Dock » när man talar om hin och hans klä ' r, då är ban när ».
Ingen leker ostraffadt med tidens hiskligaste spöke: föraktet för lifvets gåfva.