Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
^ l a g säger just ingenting nytt, om jag på- står, att kvinnan ofta besitter konsten att öfvertyga, att hon är oupphunnen, när det gäller att öfvertala.
I vida högre grad än mannen förstår hon att tämja och kufva äfven mycket motspänstiga sinnen och 259 hålla dem under sitt välde.
Hon äger en viss hemlighetsfull makt, hvarom hon kanske själf icke alltid är medveten, ett slags oemot- ståndlig förmåga af suggestion, hvarigenom hon lyckas bringa andra in på sina åsikter och uppnå just de resultat hon önskar.
Detta kan ju låta en smula filosofiskt, men jag skall belysa min sats genom ett par exem- pel, som i stället skola bli af så mycket mer hvardaglig art. En ung fru har fått syn på en elegant och dyrbar sommarhatt och be- slutit sig för att bli ägarinna af den.
Hen- nes man är af alldeles motsatt mening: den är för dyrbar, menar han, den gamla hatten klär henne alldeles förträffligt och ser inte alls begagnad eller omodern ut — en / in han nekar alldeles bestämdt att köpa henne nå- gon ny!
Enligt den mekaniska lagen om » krafternas parallelogram » borde denna lilla äktenskapliga konflikt sluta så, ' att lilla frun visserligen får en hatt, men en som är anspråkslösare och billigare.
Det går emel- lertid i verkligheten nästan aldrig så, utan hon får just den hatt hon vill ha, den och ingen annan.
Eller hon vill till Marstrand öfver som- maren, medan han brummar att finanserna absolut säga nej, både till badresa och som- marnöje.
Enligt nyss åberopade naturlag borde kontroversen sluta med en enkel stuga på Lindingön eller, på sin höjd, Dalarö.
Men tror någon, att det blir så?
Herrskapet befinner sig vid säsongens början mycket riktigt i Marstrand, så framt inte den äkte mannen varit alldeles ovanligt envis och hårdnackad, ty då kan det hända, att man styr kosan till — Karlsbad eller Trouville.
Det är icke min sak att i detalj utreda på hvad sätt damerna lyckas uppnå slika öfverraskande resultat.
Jag vill endast kon- statera, att så går det till i de allra flesta fall, ty undantagen äro så få, att det ej lö- nar mödau att taga dem med i räkningen.
Och så snart jag hör en kvinna kalla män- nen för » skapelsens herrar » - — • det må nu ske i en förtrytsam eller en skälmaktig ton — så är jag öfvertygad om, att i detta epi- tet ligger en grym och blodig ironi.
Med kännedom om kvinnans förmåga att linda männen kring fingret bör det för hvar och en vara klart, alt om det finnes något yrke, som kvinnan måste anses vara klippt och skuren till, så är det — advokatyrket.
Jag skall icke vara nog ogrannlaga att framdraga några historiska exempel på » kvin- nans list » och hennes färdighet i hvad man kallar advokatknep.
Advokatens yrke läm- nar rum för utvecklingen af en hel del egen- skaper, som icke kunna räknas till de äd- lare, om de ock kunna vara goda nog att ha i den bistra kampen för tillvaron, men det har äfven sin noblare sida, och det är den, som enligt mitt förmenande skulle, som man säger, » ligga för damernas röst ».
Frågan om kvinnans rätt att uppträda som praktiserande sakförare står i Frankrike för närvarande på dagordningen.
En ung dam, mademoiselle Chauvin, har, som Idun redan berättat, aflagt juridisk examen och begärt rätt att få uppträda vid domstolarne, och lär hon icke vara den ' enda.
Detta har väckt en oerhörd uppståndelse bland de manliga sakförarne.
D e arbeta med händer och föt- ter, med vältalighet och sofismer mot detta försök till konkurrens från kvinnornas sida.
Somliga slunga fram de hänsynslösaste sar- kasmer, somliga rasa af vrede, andra skrufva betänksamt sina vördnadsvärda peruker och grufva sig öfver hvad som komma skall,
Det synes med ett ord på hela deras upp- trädande, att de taga saken ytterst allvarsamt, att de bereda sig på en strid, som för några gäller en nödtorftig existens och för andra ett fett brödstycke, allt eftersom de ha klien- tal och rykte till.
Den gamle senatorn och författaren Jules Simon hade härom dagen ett litet kåseri om denna fråga i en af Frankrikes största och mest ansedda tidningar.
Då hans uttalande är typiskt för det sätt, hvarpå männen i all- mänhet resonnera rörande denna sak, skall det måhända intressera Iduns läsarinnor att höra ett litet utdrag af den mans tankar i frågan, som särskildt sysselsatt sig med un- dersökningar öfver sfären för kvinnlig verk- samhet.
Jules Simon börjar med att anföra ett yttrande, som han läst någonstädes angående en kvinna, som var anklagad inför assisdom- stolen.
Och detta yttrande lydde så: » Hon skall bli frikänd, om hon är vacker. » » Har man därmed velat säga, » fortfar Si- mon, » att juryn endast skulle förklara fula kvinnor skyldiga, så har man tydligen öfver- drifvit; men hvem skulle våga bestrida det inflytande, som en kvinnas skönhet vid hvarje tillfälle utöfvar?
Skönheten är ett argument lika gammalt som världen själf.
Om i det gamla Athen en vacker kvinna var anklagad för någon förbrytelse, så tog hon ingen för- svarare och talade ej heller själf ett euda ord till sitt försvar: hon visade sig.
För närvarande brinna flere kvinnor af be- gär att få offentligen föra talan och göra därför ansökningar hos vederbörande.
Som en vän skulle jag vilja råda dem att i sina ansökningar tillägga den lilla upplysningen: » jag är ful », för så vidt de hafva rätt att åberopa denna omständighet.
En vacker kvinna skall alltid blifva en mycket farlig advokat. » Simon menar, att mot den fara, som lig- ger däri, att en kvinnlig advokats ungdom, skönhet och behag kunde besticka omdömet hos jury och domare, kunde måhända gifvas ett botemedel.
Jag vill slå vad, att ingen kan gissa, hvad den gamle stofilen — jag ber om förlåtelse för uttrycket, men jag kan verk- ligen icke nöja mig med ett lindrigare — kläckt ut i sin hjärna.
Hören, mina damer, hören och häpnen!
Denne vördnadsvärde representant för det manliga Frankrike föreslår, att om kvinnor öfver hufvud skola få utöfva advokatyrket, skall icke tillstånd meddelas dem — förrän de uppnått 50 år!
På hvilket underbart sätt » historien uppre- par sig själf »!
Här i Sverige väcktes för några år sedan en agitation, som gick ut därpå, att inga andra kvinnor skulle få an- ställas å kaféer och dylika ställen än de, som fyllt 4 0 år.
Detta förslag hade, om vi ej missminna oss, sin första upprinnelse från kvinnligt håll.
Nu kommer en senator i Frank- rike och gör ett dylikt, endast ännu mer rigo- röst, förslag för att skydda hrr domares och jurymäns rättskänsla, hvilken icke tyckes vara af allra starkaste slaget där nere i världens hufvudstad.
Medgifvas måste ändå, att Simon, trots all sin kvinnofiendtlighet i sak, icke upphör att i form vara den ridderlige och galante frans- mannen.
Eller kan man insockra ett förne- kande af kvinnans anspråk på likställighet med mannen på ett aptitligare sätt än hvad han gör i följande fras: » Det är kvinnornas olycka och misstag detta, att de begära likställighet.
Man sva- rar dem ofta: » Huru kunnen I begära lik- den moderata summan af 37 öre.
Det hela ser ställighet, I, som ären så svaga? » Men det så särdeles aptitligt ut och smakar förträffligt.
Teet är af prima kvalitet — » the Ladies ' Own vore åtminstone lika riktigt att spörja dem: Blend » (blandning).
» Huru kunnen I begära det, I, som ären så I rummet utmed sker blandning, packning, bokföring och försäljning af de olika tesorterna, vackra? » s o m äfven innefatta blandningar af kinesiska te- För öfrigt finnes det ett sätt att ordna sa- slag.
Här har man att välja på te från 1, 2 5 till ken, som den gode Simon kanske aldrig tänkt högre priser, o c h för 22 öre kan man få te ti 1J- sig, ett sätt att fullständigt utesluta den möj- redt af hvilken sort s o m hälst för afprofning om ligheten, att en fager och bedårande kvinnlig man så önskar.
Nu är frågan, skulle ej något sådant som detta sakförare skulle kunna draga domstolens och kunna etableras i Stockholm?
Vore det ej möjligt juryns rättfärdighetskänsla och opartiskhet på att där tänka sig en » damernas egen teförsälj- sned.
Och det är att sätta kvinnor i dom- ning »?
Skulle det ej kunna låta sig göra, att det ohälsosamma bakelseätandet o c h chokladdric- stolen och juryn också.
kandet finge gifva något vika för en kopp oförfal- Ett lika enkelt som ofelbart medel — eller skadt.
väl tillagadt te med tunna smörgåsar eller hur, mina damer?
tekaka — efter engelskt mönster?
De flesta stora Sccevola.
Damernas egen te-affär i London.
EU a taref o c h ett Till Idun.
förslag.
London i augusti.
llt fler o c h fler äro de nya banor, som öppna sig för Englands kvinnor, allt fler och fler de områden, inom hvilka de pröfVa sina krafter o c h » försöka sin lycka ».
Den nya » La- dies Own Tea Association » är ett af dessa senare.
Skulle några af Iduns läsarinnor vilja följa mig till » Damernas egen te-association » i New Bond Street för att se, hur dessa engelska damer drifva sin affär — utan någon slags manlig hjälp?
Först några ord om New Bond Street, som är den fashionablaste modegatan i London.
Här vimlar det både för- och eftermiddag, isynnerhet under säsongen, af den fina världens damer, pro- menerande eller hälst åkande i sina eleganta eki- pager, ofta med pudrade betjänter och perukklädda kuskar.
Man stannar utanför de ståtliga maga- sinen, hvilka innehålla allt af lyx och elegans, som den stora världsstaden kan bjuda på.
Här finnes konungen inom damskräddarvärlden,Worth ' s stora etablissement, här är Atkinsons världsbe- römda parfymeriaffär, juvelerarebutiker med de mest bländande smycken, modist- och linneaffärer med allt som kan fresta Evas behagsjuka döttrar, förutom tafvelgallerier o c h konsthandlare af alla slag.
Ja här är det, som London- » socieletens » damer framför allt älska att göra sin » shopping ».
Men det tar på krafterna och anstränger hjärnan att välja och bestämma toaletterna för Hunley^s re- gatta, för A s c o f s kapplöpningar, för en » At Home » här eller en bal, ett » garden party » där — därför behöfver man något lindrigt stimulerande, och hvad är därtill lämpligare än en kopp godt te?
Låtom oss nu göra ett besök i &gt;The Ladies ' Own Tea Association, Limited » — som namnetfull- ständigt lyder — hvarom vi läst så mycket i åtskilliga tidningar på senare tiden.
Detta är ett nytt upp- slag inom damernas affärsvärld och började för några månader sedan samt går förträffligt.
Bola- get består af några få damer, o c h affären drifves uteslutande af 4 ä 5 unga ladies.
Ändamålet var först och främst att skaffa sysselsättning för damer, och de hafva redan ett stort antal » lady agents » både i England o c h Tyskland.
Ett annat ändamål är att skaffa godt oförfalskadt te Ull bil- ligt pris, som åstadkommes därigenom att bolaget äger sina egna teplantager i Ceylon undviker alla » mellanhänder ».
och således Vi äro nu uppe i andra våningen af n:r 92, i ett vackert rum anordnadt i något orientalisk smak, med nätta små bambubord, divaner och stolar, draperier i behagligt dämpade färger öfver fönst- ren samt pärlportierer i dörrarne, taflor, stora ja- panska vaser och gröna växter.
Ett par bord äro redan upptagna af damer, som med förnöjelse tyckas intaga sitt te.
En ung dam kommer in och tar vår order o m » tee with bread and butter » (te med smörgås).
Medan teet » göres », studera vi några af veckans illustrerade tidningar: The Graphic, the Queen, Lady ' s Pictorial m.
fl., som äro utlagda på ett bord i midten af rummet.
Nu kommer vårt te, serveradt på en japansk bricka med de nättaste små orientaliska koppar, tekanna, socker, mjölk och några tunna smörgåsar, för hvilket vi erlägga etablissement här i London hafva sina » refresh- ment r o o m », där kunder under pågående upphand- lingar kunna intaga förfriskningar af olika slag.
Kunde man ej tänka sig något sådant i förening med Handarbetets vänner, Svensk konstslöjdut- ställning eller någon af de större affärslokalerna?
Man pröfvade samtidigt, hvad te man skulle skaffa hem för hushållet, o c h gjorde sitt större eller mindre uppköp.
De ledande damerna här äro mycket villiga att äfven i Stockholm äga en agent o c h gifva rätt betydligt afdrag på större uppköp af te vid en sådan förbindelse.
Agenten har naturligtvis att betala frakt härifrån och tull; men Sveriges mesta te tages j u från England o c h troligen i de flesta fall med mer än en mellanhand.
Om någon eller några svenska damer äro vil- liga att inlåta sig på en dylik liten affär, skall jag gärna lämna närmare upplysningar o m villkor samt inleda förbindelsen med » The Ladies ' Own Tea Association » härstädes.
Anna Fleetvoocl Derby.
Om giftermålsannonser innehöll vårt senaste nummer ett uttalande af en svensk kvinna, som kände sig indignerad öfver detta på en gång nog mycket lättvindiga och nog mycket affärsmässiga sätt att inleda den viktigaste förbindelsen för lifvet.
Vi hade ämnat att för egen del taga till ordet i denna sak, men frågan tyckes vara brännande, ty vi ha haft nöjet att i densamma mottaga två nya insändares meningar, hvilka vi här återgifva.
Måhända finnes det andra, som kunna ha lust att från ytterligare andra syn- punkter betrakta » detta numera icke ovanliga sätt » att knyta partier.
V i skola i sådant fall låta äfven dem komma till tals, men i afvaktan därpå lämna vi för dagen ordet åt en » ung flicka » och en » epouseur ».
Den förra skrifver:.
torp den 5 augusti.
När en Eva i Iduns senaste nummer fått uttala sina bekymmer i fråga om giftermåls- annonser, så kanske en Evas dotter också kan få lof att i all anspråkslöshet säga sin tanke, ehuru hon för egen del icke alls har någon personlig erfarenhet.
Icke vidare åtminstone än att jag med mycket nöje läser alla gifter- målsannouser, som jag ser i tidningar, skrat- tar åt somliga, men, jag erkänner det gärna, funderar på andra.
Dock ha mina fun- deringar ännu aldrig fört mig till mitt lilla skrifbord, satt pennan i min hand och kom- mit mig att depensera ett enda frimärke på svar.
Var således lugn för mig, bästa E v a: jag har aldrig kommit i fara att få » en en- gelsk statsmans » porträtt i stället för gifter- målskandidatens, och aldrig skulle jag bli så dum, att jag skickade mitt eget till en främ- mande karl.
Men i alla fall kan jag icke förstå, hvar- för en sådan annons ej skulle kunna vara lika allvarligt menad som hvilket annat till-
IDUN 1892 261 kännagifvande som helst, hvarigenom någon sedan jag slutade min Upsalakurs, har jag söker upplysning för att finna något som han aldrig satt foten under ett familjebord!
Jag önskar.
Och jag går så långt, att jag ej hel- har sett mig omkring vid ett par badorter, ler kan finna det vara något så rysligt för- och jag har där kunnat betrakta en hel hop undrande eller dåligt att svara på en sådan rätt söta flickor, hvilka naturligtvis där visat annons, och det på fullt allvar.
Ty Eva må sin allra angenämste sida, — men jag har säga hvad hon vill, men det är alldeles sä- haft den oturen att icke upptäcka en enda, kert, att lika väl som somliga af dem äro som jag tänkt mig kunna lefva och göra skrifna på narri, så äro andra det på verkligt hemmet trefligt för en man, som ej har råd allvar.
att bestå en skilling öfver 4,200 kronor om Nu vill jag bara i all ödmjukhet fråga: året till det hela, utan att skuldsätta sig, hvil- hvarför skulle icke den första inledningen till ket han icke gör.
Det måtte väl ändock en ömsesidig bekantskap kunna få ske på denna finnas husliga flickor nu lika väl som förr, väg lika väl som på någon annan, — ty på och det är bara min otur, att jag inte känner något sätt måste två människor, som ej känna eller träffat på någon!
hvarandra från barndomen, ju nödvändigt för- Under sådana förhållanden är giftermåls- sta gången sammanträffa 1 Tror man vanligen, annonsen dock en resurs, fastän mitt eget för- att om en herre blir presenterad för oss på en sök slog illa ut.
Det skulle dock ha slagit bal, dansar en vals, en fransäs och om det så ännu värre ut, ifall jag hade nappat på den vore själfva kottiljongen, att han blir på det fina krok, som utlades från ett håll.
Huru- sättet känd af oss tillräckligt för att bedöma dan den var och hvem som höll i metspöet, om det där » ömsesidiga tycket » bör få vill jag ej berätta, men en kvinnohand var uppstå, när han sedan kommer och gör sin det, hvilket jag anför gent emot insinuationen, visit i det ändamål, som vi nog förstå?
Blir att det bara skulle vara vi, otäcka karlar, det sedan riktigt fråga om allvar, så måste som röjde försåtlighet.
Nu är hugget, som man ju, om man har en gnista förstånd, sö- jag då fick, tämligen läkt igen, och det kan ka skaffa sig närmare upplysningar i det ena nog bända, att jag försöker min lycka på nytt.
fallet lika väl som i det andra, men trots Ty så som mina förhållanden äro, är detta, alla sådana visar ju den dagliga erfarenheten, så underligt det låter för Eva, rent af enda att det i framtiden kan gå tokigt med de al- utvägen för mig att möjligen få mig en hu- dra bäst afvägda familjepartier.
Skall det stru, och det ehuru jag är en fullt allvarlig gå tokigt, så går det, hur man än bär sig épouseur.
åt, det är min tro.
För resten går det väl an i Stockholm och andra städer, där det gifves så många till- fällen för ungt folk af begge könen att få se personen, för hvilken man möjligen kan komma att intressera sig på allvar.
Men för oss, som bo på landet och af omständighe- terna äro försatta i en omgifning, som ställer i tvifvelaktig utsikt för oss att aldrig träffa ett » föremål », — hur tror ni att det är för oss?
Nej, giftermålsannonserna kunna nog ha sina goda sidor, och kommer det en gång för mina ögon någon, som slår an, så garan- terar jag ej, det får Eva förlåta, att den icke får svar från en ung flicka.
Isynnerhet om annonsen står i Idun, förstås!
* * * Så här skrifver åter vår tredje korrespon- dent: Herr redaktör!
Eftersom Idun numera, till följd af ödets kastningar i tidningsväg, äfven kommit att få många intresserade bland herr-publiken, har jag också kommit i tillfälle att läsa, hvad en Eva i senaste numret haft att säga om giflermålsannonser, och j a g vill taga mig den friheten att uppträda såsom mellan- kommande part.
Jag känner mig både ma- nad och berättigad därtill, ty jag har själf en gång på fullt allvar satt in en giftermåls- annons — men går ogift ändå och lärer väl också få göra det i alla mina dar.
Jag är nu en fyrtio års man, har en någor- lunda god tjänst och tämligen bekymmerfria utsikter för framtiden, ser inte (om jag skall säga det själf) oskapligare ut än annat folk, har icke så inbitna ungkarlsvanor, att de ej med lätthet skulle kunna borttagas af en för- ståndig hustru, så mycket mer som jag själf ej begär bättre, — men jag har aldrig kom- mit i tillfälle här i Stockholms stora stad att göra några fruntimmersbekanta.
Ända I " Printemps " och " Louvre ".
Paristeekningar för Idun af A l v a r Arfwidsson.
- ^ j d i l l » damernas paradis » par excellence har jag redan haft nöjet föra er, och ^ " " " ^ A u Bon Marché ligger bakom oss.
Men, herr ciceron, utropar ni med ett li- tet kast på hufvudet, det finns ju fler » para- dis » än det?!
Alldeles riktigt, min dam.
Parisaren, alltid galant, har tänkt på möj- ligheten, att en dam ej skulle slippa in i ett » paradis ».
på grund af trängseln, naturligtvis på grund af trängseln, hur kan ni ha någon annan supposition, då det gäller en parisare vis å vis en dam!
Han har där- för lagat så, att i fall svårigheter skulle yppa sig för ett ställe, möjligheter skulle fin- nas att slippa in på andra.
Dessa andra heta Printemps och Louvre.
Önskar ni kasta en flyktig blick äfven in i dem?
V i följa då rue du Bac och gå öfver på högra Seinestranden.
* * * Magasin du Prinptemps har sin plats ej långt från bangården SaintLazare, uppe vid Boulevard Haussmann, hvars folklif det ab sorberar som i en strålande brännpunkt.
Det var omkring ett fjärdedels århundrade sedan detta etablissement grundlades af M.
Jules Jaluzot, och då det en dag i november 1890 beredde sina kunder den öfverrasknin- gen att i presenter utdela 80,000 små kop- par, betydde det, att Magasin du Printemps firade sitt tjugufemårsjubileum.
Byggnaden hade dock ej stått i många år, förrän elden lade den i aska och det enorma varulagret för en tid måste fördelas på olika ställen.
Ett år därefter reste sig det nya palatset i hörnet af Boulevard Haussmann och rue du Havre.
Till omfånget jättelikt, kan det dock inga- lunda få epitetet grandiost.
Hvit botten med mycket guld, mycket sirater och mycket or- namenter — en praktfull krokan liknar det mest.
Men det gör ett gladt intryck, det kan inte nekas.
Såväl till sitt yttre som till sitt inre bär det en prägel af.
pardon !.
demi-monde.
Det förekommer, som om den eleganta halfvärld, för hvars kvarter det utgör kungaborgen, satt sin graciösa, men anspråksfulla stämpel därpå.
Nyttighetsvaror saknas ej häller här.
Men hvad man hufvudsakligen synes lägga an på är lyxartiklar: pärlor och parfymer, Lyonsiden och Valenciennespetsar o. s. v. i oändlighet, det hela en berusande lek af ljus och färger, af doft och glans.
M. Jaluzot, som räknar sina ägodelar i millioner, sitter nu i kammaren.
Modekun- gen blef deputerad 1889 på general Boulan- gers program — det var på modet då!
Aristokraten bland Paris ' stora modeetablis- sementer heter Magasins du Louvre.
Har modeslottet tagit namn af det forna kungaslott, mot hvilket det vänder sig, så gör det äfven på sätt och vis skäl därför.
Grannskapet tycks ha varit smittosamt för Magasins du Louvre, alldeles som bourgeoisie- kvarteren kring Bon Marché och den koketta världen vid Printemps för dessa.
Ty Louvre kan i själfva verket smickra sig med att äga det mest patriciska klien- telet.
Krammagasinet har öfvertagit rollen af Catherine de Médicis ' gamla palats.
Under Louis X I V åkte Faubourg Saint-Germains galaklädda noblesse i sina guldsirade karos- ser öfver Pont Royal för att i Louvre öka glansen af hofvets fester, när detta ej befann sig i Versailles.
I dag begifva sig » den för- näma faubourgens » damer, i enkel morgon- toalett och efter att ha intagit en tårta hos Chiboust vid Théåtre-Francais platsen, till ma- gasinet Louvre för att utbedja sig en half- timmes audiens hos det enda majestät, åt hvilket de i republiken skänka sitt erkännande och sin hyllning • — modernas allsmäktiga och praktälskande drottning.
De medföra också åt detta » slott », i öfrigt tämligen banalt som alla dess likar, en par- fym af distingué, som dessa sakna.
Samtidigt är Louvre mycket gouterad af en värld, som i förening med aristokratien har rykte att ge paroler vid modernas hof, nämligen aktrisernas.
Det är, jag skulle vilja säga deras magasin par excellence.
Särskildt gäller detta Théåtre Francaia ' kvinnliga ar- tister, af hvilka jag mött den förtjusande m:lle Reichemberg, jag tror hvarenda gång jag satt min fot inom Louvres murar, alltid i färd med att profva ett par gants-de-Suéde.
Ni har väl för resten hört talas om de parisiska artisternas linneförråder?
Deras — linneförrådens naturligtvis — enorma omfång har blifvit legendariskt, och det med skäl, om man får tro allt som berättas.
Eller hvad säges om m:lle Jeanne Granier, hvars årsräkning hos en tvätterska — det är nu
några år sedan —, då det kom till process mellan denna och aktrisen, visade sig uppgå till mer än 2,000 francs!
Låtom oss, på tal om Louvres kunder, ej heller glömma en originel krets af sådana, hvilken där blifvit en specialitet.
Jag menar barnen.
Louvre-magasinets lockelse ligger för dem i ballongerna, de ballonger, som på an- hållan föräras hvar och en, som köpt någon- ting.
Det är en liten Paris-bebés högsta äre- lystnad att bli ägare af en hvit Louvre bal- long sådan som den, han sett något annat barn svänga i handen, och han ger sig ingen ro, förrän mamma köpt honom en dylik.
Det är ju snällt af Louvre det där.
Men så gå också de små bebéerna så snällt om- kring på gator och boulevarder som kostnads- fria reklambärare, ty ballongerna bära na- turligtvis i stora bokstäfver etablissementets förnäma namn.
* * * Åfven de båda ofvannämnda jättemagasi- nen ha sina expositions af säsongens nouve- auléer och sina occasions, hvilka ej sällan besökas af ända till 100,000 personer på en enda dag, äfven de ha sina monsterkök och sina gratisbuffeter, äfven de gifva ut 100,000 francs om året blott på prof kataloger o. s. v., o. s. v. Men de ha långt ifrån nått samma bety- delse för publiken, den stora publiken, som sin kamrat på venstra stranden, lika litet som det helas, om jag så må säga, mekanism är af samma intresse som i A u Bon Marché.
Printemps och Louvre äro numera aktie- bolag, det senare med 400 aktier om 50,000 hvardera.