Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Domcapitlels pröfning och godkännande, samt utan att Domcapitlen, vare sig genom den nämnda Nådiga Stadgan eller på något annat sätt veterligen, fått någon underrättelse om de grunder, som vid pröfningen af dessa reglementen böra tillämpas, så att man åtminstone kunde vara förvissad om någon öfverensstämmelse, någon sammanhängande plan uti de serskilda Dom-Capitlens förfarande i detta afseende; —• när man påminner sig allt detta och härtill nu ytterligare lägger den fria dispositionsrätt öfver medlen, sorn, enligt det af Utskotten tillstyrkta förslaget, äfven skulle läggas i communernas liander, så kan man svårligen finna, att en sådan skolförfattning iemnar tillräcklig garanti för enbet och förnuftigt sammanhang uti folkundervisningen inom Riket.
Communal-styrelsen må ega hvilka fördelar sorn helst, så anser jag det likväl för mycket vågadt att experimentera sig till denna erfarenhet uti en så vigtig fråga som den om folkundervisningen.
Härvid kan likväl icke vara min mening att utesluta cornoaunal-styrelsen ifrån tillsynen öfver skolan samt medlens rätta användande och redovisning.
Men jag anser, att denna tillsyn hörså bestämmas, att den står under Statens controll på ett sätt, sorn lemnar den möjligaste säkerhet, att den allmänna plan för folkundervisningen, som Staten godkänt, blir i verkligheten, så vidt medlen och omständigheterna tillåta, inom de serskilda communerna utförd, samt de dertill anslagna tnedlen på ett ändamålsenligt sätt använda.
I närvarande tid bör man väl ej kunna neka, att undervisningen, så vidt möjligt är, bör meddelas åt hvarje individ inom samhället.
Att man i detta afseende möter stora svårigheter i vårt fädernesland, inses lätteligen, när man jemför folkmängden i de olika communerna med den area, på hvilken den är fördelad.
En lika stor folkmängd kan ofta fordra ett högst olika antal skolor, allt efter den olika area communen upptager.
Så t. ex. intager Öfver-Calix socken i Norrbottens län en area, af Öfver 33 qvadrat mil, men eger blott ungefärligen 1,121 invånare, under det att t, ex.
Virserum® socken i Calmare län på endast II qvadrat mil har ungefärligen 1,051 invånare, emellan 15 och 60 år; och i allmänhet anträffas samma olika förhållande emellan communernas folkmängd och arean, sorn den upptager, uti de ytterst nordliga och sydliga provincerna inom Riket.
Uti corn muner med den betydligt större utsträckningen, men icke i samma proportion större folkmängden behöfvas naturligtvis, om alla skola blifva delaktiga af undervisningen, flera skolor, än uti de communer, sorn hafva samma eller till och med större folkmängd på en mindre yta och 33 Stats- samt Bevillnings-Utckollens Utlåtandej N:o Q’]. lärer det således blifva omöjligt att uppå det af motionären föreslagna sättet kunna åstadkomma en allmän folkundervisning, utan att Staten mellankommer med ett stone understöd för de förstnämnda communerne.
De medel, sorn anslås för åsladkommandet af en folkundervisning, böra väl så anordnas, att de medgifva och befordra en ändamå!senlig"och framstående utveckling af denna angelägenhet öfver bela Riket; och då commuuerna inom Sverige äro så olika i anseende lill folkmängd, förmögenhetsviikor och utsträckning, så måste det anses för ett Statens åliggande att dem emellan fördela de medel, som anslås, på eli sådant sätt, alt ändamålet i möjligaste måtto öfverallt vinnes.
En af de uppgifna orsakerna till motionen är "svårigheten att så fördela de till serskilda orter för folkundervisningens befrämjande hittills beviljade anslag, att församlingens behof och full rättvisa iagttages."
Att denna fördelning är förenad med stor svårighet, lärer icke kunna nekas.
Men månne
Utskottens nu afgifna förslag afhjelper denna svårighet?
Efter uppgjord calcul, grundad på uppgifter, hemtade ur Tabellverket, skulle omkring halfva antalet af socknarne inom Riket icke komma att utgöra det penningebelopp och erhålla de mede), som för dem erfordras till ett någorlunda ordnadt skolväsende, så vida medlen skola utgöras och fördelas så, som motionären föreslagit.
Denna calcul är uppgjord sålunda, att man antagit, att minst 400 personers afgifter till folkundervisningen (efter 12 sk. för man och 6 sk. för qvinna) torde motsvara behofvet för en skolas underhåll och bestånd.
Denna beräkning af minst 400 personers afgifter är likväl troligen för låg.
När man nu derjemte tager i betraktande, dels att, såsom redan förut ar anmärkt, behof af flere skolor inom en och samma commun måste på vissa orter, synnerligast i de norra provincerna uppstå, dels att det finnes coramuner i Dalarne, hvilka icke alls erlägga någon capitations-afgift, men till folknnmerärn ändock ingå i calculn; så torde dessa förhållanden motväga det factum, att communer finnas, hvilkas folkmängd understiger antalet 400, men hvilka, detta oagtadt, redan ega ett ordnadt skolväsende, vare sig till följd af coinmunernas egna bidrag, eller genom donationer.
Och tyckes det således vara anledning till den förmodan, att den uppgjorda calculen torde på det hela taget vara i det närmaste rigtig.
När man således nu kan antaga för tämmeligen troligt, att den af Utskotten föreslagna tribut i och för folkundervisningen ej är tillräcklig för mera än ungefärligen halfva antalet af coramuner inora Riket, så är det ju naturligt, att åt den återstående andra hälften bidrag genom någon annan utväg ändock måste anskaffas; ty folkundervisningen är för närvä - Stats- samt Bevillnings-U t skottens Utlåtande, N-0 97.
39 randt en af de opinionsfrågor, som ej lärer hvarken kunna eller böra förfalla.
Hvarifrån skola nu dessa medel tagas?
det naturligaste tyckes väl vara, att Staten finge rättighet att, i och för de mindre lyckligt lottade communernas behof, begagna de medel, hvilka utaf folkundervisnings-afgiften qvarstå såsom öfverskott inom de andra corn mimerna.
Men detta medgifver icke Utskottens förslag, sorn fastmera uti momentet d') just går ut derpå, att detta öfverskott skulle af de bättre lottade communerne få till andra ändamål för egen räkning användas, hvarigenom någon lättnad för de mindre lyckligt lottade alldeles icke beredes.
Då nu dessa utgöra icke mindre än halfva antalet af Rikets alla församlingar, skal! en ny skatt i och för folkundervisningens upphjelpande inom denna fattigare hälft af Riket otvifvelaktigt snart åter äskas.
Om Rikets Ständer då neka de behöfvande forsamlingarne det understöd, de begära, under det att de förmögnare församlingarne deremot redan fått mer, än de för ändamålet behöfva» skall detta säkerligen anses såsom ett obilligt förtryck, utöfvadt af de rika mot de fattiga.
Beviljas åter understödet, skall detta säkerligen anses såsom en obillig beskattning af de communer, som icke allenast redan påkostat sina egna skolinrättningar och underhållit desamma, utan att hafva behöft anlita Staten om understöd, utan äfven derutöfver redan under förevändning af folkundervisningens behof vidkänts utgifter, som blifvit till andra ändamål använda, ■— en beskattning, från hvilken de kunnat vara befriade, om det anslag, som nu begäres för folkundervisningen, verkeligert fått utgå odeladt såsom ett Statsanslag i och för detta ändamål.
En allmän missbelåtenhet torde således uppstå, en missbelåtenhet, hvars följder roan ej kan beräkna.
Om t. ex. representanterne vid något blifvande Riksmöte, efter vunnen erfarenhet om sanningsenligheten af ofvannämride påstående, icke skulle bevilja anslag för det felande behofvet i och för folkundervisningen, så blefve troligen följden antingen den, att de fattigare communernas folkundervisning måste afstanna, eller ock den, att Kongl. Maj:t skulle sättas i nödvändighet att under andra former eller rubriker anskaffa de erforderliga medlen.
Och detta sednare torde säkrast inträffa; ty tiden är för långt framskriden i bildning för att tillåta ett stillastående i folkundervisningsfrågan.
I förra fallet vore, såsom redan blifvit anmärkt, ett frö utsådt till misshällighet emellan de rikare och de fattigare communerme, och ,i sednare emellan Kongl. Maj:ts Regering och Folket.
Uti momentet i Utskottens betänkande synes mig dessutom ett annat frö nedlagdt till missbelåtenhet hos de fattigare communerna, hvilka skola afundas de rikare, som af Staten, på grundlagsenlig väg, erhållit ett nytt 4» Stat*- samt Bevillning*-Utskottens Utlåtande, iT.O 97. slags privilegium —- och hvilket en gång gifvet, torde, i likhet med andra privilegier, på ena sidan vara lika svårt att återtaga, som det säkerligen på den andra sidan torde lägga grunden hos de öfrige till begäret alt på ett eller annat sätt äfven söka erhålla något motsvarande.
Det är hufvudsakligast på nu i korthet utalade grunder, som jag reserverat mig mot det af sammansatta Stats- och Bevillnings-TJtskolten nu fattade beslut.
Skulle deremot den nu föreslagna summan (omkring 280,000 R:dr) beviljas såsom ett statsanslag för folkundervisningens befrämjande, att fördelas genom Statens försorg proportionaliter emellan de olika communerna, efter verkligen ulrondt behof, så vore sannolikt ej någon sådan framtida förhöjning i skatter för ifrågavarande ämne att befara, ej heller någon sådan anledning till misshällighet, som nu tyvärr måste motses; och jag skulle så mycket hellre för min del tillstyrka bifall till ett sådant anslag, som det nämnde beloppet, hvartill den af Utskottet föreslagna individuella afgiften kommer att uppgå, såsom
Statsanslagj efter all anledning blefve tillräckligt för att bereda Rikets samtlige församlingar det understöd af det allmänna,sorn folkundervisningen behöfver och med skäl kan fordra, såsom comunalanslag deremot, utgående på det sätt, Utskotlet föreslagit, sannolikt blifver otillräckligt för nära halfva antalet af Rikets församlingar”.
Af Herr P. O. Norin. ”Emot Utskottens förslag, att afgiften till folkundervisningens befrämjande skall utgöras äfven af gemenskapen vid Armeen och Flottan, reserverar jag mig, emedan detta förslag hvarken af motionen eller anmärkningar vid återremitterade hptänkandet är föranledt”.
Häruti instämde Herr Printzenskiöld, Carl. S T OCkHOLM, i; C U- ST K 11« S K A BOKTRYCKERIET. 1 8 4 5.
Besv. o. Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 98. 1 J\3. 08.
Ank. till Exp.-TJtsk. den 5 April, kl. 6 e. m.
Utlåtande, angående väckt fråga om utsträckt porto~fr ihet för Contracts* Prostarnes och Pastorernes skrifvelser i Embetsärenden.
Herr Contracts-Prosten Thudén liar, uti en hos Högv.
Preste-Ståndet väckt oell till Utskotten remitterad motion, anfört, hurusom, genom Kongl. Ci rcnlairet den 27 September 1834» Presterskapet väl erhållit portofrihet för alla sina embetsbref till Konungens Befallningshafvande, men ändock på många ställen lemnat denna rättighet obegagnad i anseende till de mångå omvägar och besvär, sorn dermed vore förenade.
Sådane bref borde nemligen, försedde med anteckning om innehållet å omslaget, först sändas till närmaste kronobetjent, sorn vanligen vore Länsmannen, och sedan af honom till Kronofogden, hvilken ändtligen affärdade dem till Post-Conloret, hvarifrån de, på Kronofogdens fribrefs räkning, afginge till Konungens Befallningshafvande.
Denna omväg utgjorde ofta flera mil, och mäste, jemte det den förorsakade vederbörande Kronobrefbärare mycket besvär, äfven medföra betydlig tidsutdrägt.
Då emedlertid ett sådant bref ändock afginge på fripost, vore det svårt att inse, hvarföre icke afsändaren sjelf blifvit berättigad att till undvikande af berörde olägenheter, låta directe inlemna det på Postcontoret
För alla embetsbref åter till Consistorium saknade Presterskapet portofrihet och måste alltså för dessa, som i sednare tider till antalet betydligen ökats, årligen vidkännas en dryg porto-afgift, hvarifrån de fleste andre tjenstemän vore befriade.
På grund häraf har motionären föreslagit, att alla Kyrkoherdar måtte tillerkännas fribrefsrält för sina embetsskrifvelser till så vät Dom-Capitlet som Konungens Befallningshafvande, men, om en sådan förmon icke kunde alla Pastorer medgifvas, den åtminstone måtte beviljas Contracts-Prostarne, för hvilka saknaden deraf vore synnerligen kännbar, i anseende till de många expeditioner och penninge-remisser, sora från dem måste afgå. lith. till II.
Prot. 1845, 4 Sami. 2 Afd. 20 H'åjt. ± o Stals- samt Allm, B c sv. o. Ekon,-Utskottcns Utlåtande, N.o 98.
Denna motion hafva Utskotten tagit i öfvervägande, och få nu sitt utlåtande deröfver vördsamt afgifva.
Ehuru Pastorernes embetsskrifvelse!’ till Konungens Befallningshafvande och Consistorium i sednare åren till antalet hetj'd 1 igen tillväxt, i anseende till de mångahanda nya bestyr, sorn blifvit dem ålagda, lärer väl dock i allmänhet, der ej serskildta Iocal3 eller andra förhållanden förorsaka undantag, deras post-utgifter icke vara så betydliga, att desse påkalla beviljandet af fi ibrefsrätt.
Då största delen af Pastorernes embetsbref angå försa mlingarnes angelägenheter, hafva Pastorerne också mångenstädes af församlingens cassör någon ersättning för postporto och deras embetsrapporter samt andra skrifvelser af mera allmän art ingå till Consistorierne genom Contracts-Prostarne.
En serskild och opåräknad kostnad för Postverket samt ett tillökadt besvär för Postförvaltarne skulle äfven blifva en följd deraf, att alla Pastorer forsed des med fribrefsböcker, hvarförutan "conlrollen emot möjliga missbruk vid dessas begagnande vore svår att handhafva.
Enahanda skäl förekomma väl icke i allo för vägrandet af den alternativt för Contracts-Prostarnes embetsskrifvelse!’ till Consistorierne yrkade fribrefsrält; men då Contracts-Prostarne för de serskilde åligganden,, sorn med denna befattning äio förenade, njuta ersättning förmedelst de så kallade Prosttunnorne, samt åtskillige andre Statens tjenstemän, hvilka skulle kunna anses i lika grad med Contracts-Prostarne vara af fribrefsrättighet i behof, af en sådan förmon icke kommit i åtnjutande, finna Utskotten ej giltigt skäl för tillstyrkandet af en vidsträcktare portofrihet för Contractsprostarne, än som dem och andre ecclesiastike tjenstemän redan är beviljad; och sorn, till följd af Rikets Ständers vid 1834 års Riksdag derom gjorda anhållan, Kongl. Maj:t, enligt Nådigt Bref den 27 September samma år, medgifvit, att alla de embetsbref, som af Presterskapet till Kongl. Majrts Befallningshafvande aflåtas, må genom Kronobetjeningen fortskaffas på samma sätt, som Kongl. Brefvet den 16 Juni 1813 föreskrifver i afseende på infordrade utlåtanden, m. m., hvadan en lindring i postutgifterne redan blifvit
Presterskapet beredd, få Utskotten hemställa, att Herr Contracts-Prosten Thudéns ifrågavarande motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Besv. o. Ekon.-U tsholtens Utlåtande, N.-o 99.
3 Reservationer af Herr Doctor Graj ström, Herr Doctor Hallbeck, Herr Lector Ahlsirat, d och Herr Bergsten. M <*!$. Alik. till Exp. Utsk. d. 5 April, kl. 6 e. ra.
Ullätande, angående väckt fråga om indragning af Kongl. Hofjaktvarfvet, försäljning aj dess inventarier och localens utarrenderande för Statens räkning.
Bonde-St"ndet hafva Utskotten fått till gemensam behandling emottaga en al Riksdagsfullmägtigen Fr. von Zweigbergk väckt motion , deruti han, under förmälan, att Kongl. Hofjaktvarfvet i Stockholm, äfvensom de der förvarade fartyg och båtar, numera vore utan all nytta för staten, ehuru inrättningen medförde en icke obetydlig årlig kostnad, föreslagit, att nämnde vart måtte indragas, de dertill hörande ”uppruttnade” fartyg, skjul och öfriga inventarier för Statens räkning försäljas och sjelfva lägenheten jemte derå befintlige boningshus utarrenderas.
Efter öfvervägande häraf, få Utskotten anmäla, att, enligt hvad berättelserne öfver den af Rikets Ständers Revisorer åren i84i och i8/|3 verkställde granskning af Statsverkets förvaltning och räkenskaper innehålla, kostnaderne för aflöning samt inventariers och effecters underhållande vid det å Staten lör Kongl. Flottans Stockholms Station upptagne Hofjaktvarfvet utgjort, år i838 B:co Rdr 3ao6: 4o• 3. „ i 83q 3o43: 3. 8. „ i84o 2716: 3o. 6. ,, 1841 .................. 20001 8. 3.
Då dessa kostnader synas vara nog höga i förhållande till den nytta, som Staten må kunna hemta af ifrågavarande varfs-etablissement; då vidare de slupar och andre farkoster, som der förvaras, torde finna plats å Skeppsholmen eller annorstädes, hvarigenom jaktvarfslägenhelen kunde utarrenderas eller på annat sätt till förmon för Statsverket disponeras, samt då 4 Stais- samt . film.
Bes v. o. Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.-o 99. enligt hvad Utskotten serskilt inhemlat, en stor del af berörde farkoster äro uppruttnade och odugliga samt andra åter tarfva reparation, få Utskotten hemställa, att Rikets Ständer, med stöd af dessa förhållanden, må hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, att, efter anställande undersökning om nyttan och behofvet af Hofjakl varfvet, Kongl. Maj:t måtte taga i Nådigt öfvervägande, huruvida icke detta etablissement må efterhand kunna inskränkas eller helt och hållet indragas.
Reservationer af Herr Munck, B.: ”Den föreslagna underdåniga skrifvelsen är i min tanka både onödig och olämplig; onödig, derföre att Kongl. Maj:t redan gifvit bevis på Dess
Nådiga omtanka att tillvägabringa den hushållning med Statens medel, som med Statens fördel kan stå tillsammans, och olämplig derföre, att Rikets Ständer vid sistförflulne Riksdag afslogo en motion om Kongl. Hofjaktvarfvets indragning, på den grund, att frågan, huruvida detta serskilta varf må vara af behofvet påkalladt, lämpligast borde till pröfning förekomma, i sammanhang med en generell plan för ordnandet af sjöförsvaret, hvarvid flottans serskilda etablisseinenter kom me att närmare bestämmas.” Häruti har Herr v.
Axelson instämt.
Af Herr Råfeldt, A,'. ”Då Kongl. Maj:t, uti Sin Nådiga Proposition, angående Stats-verkets tillstånd och behof, gifvit tillkänna, att väsendtliga förändringar erfordras inom 5:te
Idufvudtiteln eller försvarsverket till sjös (hvarunder Kongl. Hofjaktvarfvet lyder) och Rikets Ständer vid föregående Riksdag i underdånighet anhållit om en fullständig plan för detta försvarsverks ordnande, anser jag det vara ganska olämpligt att riu i närvarande tidpunkt gå Kongl. Maj:ts höga beslut i förväg, och anhålla om förändringar af mindre betydenhet, som den ifrågavarande; hvarföre jag emot detta beslut, som endast med trenne rösters pluralitet blifvit fattadt inom de sammansatte Utskotten, anmäler min reservation.” Af Herr Doctor Wallin, Herr Doctor Hallbeck, Herr Prosten Odelberg, Herr Professor Grafström, och Herr Lector Ahlstrand.
Stals- samt Allni, Bes v. o.
Ekon,-Utskottens Utlåtande> iV:o 100. 5 f@©.
Ank. till Exp.-Utsk. den 5 April kl. 6 e. ni.
Utlåtande, angående föreslagen åtgärd till lindring i tionde- och räntegijvares skyldigheter.
Utsltolten hafva lili gemensam behandling fått emottaga ett tili Hetlerv. Bonde-Ståndet af Riksdags-Fullmäktigen Pehr Jonsson från Christianstads Lån ingi Ivel Memorial, deruti lian fästat uppmärksamheten på ålskillige olägenheter, som tiondegifvare vore vid utgörandet af tionde underkastade.
Det funnes nemligen smärre socknar, hvilka näste erlägga tionde så väl till Kronan och Kyrkan, som till 6 å 7 löntagare.
Desse gåfvo anvisningar till tionde-spanmålens levererande åt olika håll och man hade exempel på, att den, som fått sig håde Krono- och Kyrko-tionde anslagen, anordnat h vartdera slaget till leverering på serskilda ställen.
Tiondegifvaren blef af sådan orsak nödgad antingen att med några kappar spanmål färdas flera mil eller ock lösa sin tionde till betydligt högre pris än markegången, hvilket sednare alternativ han gemenligen valde.
I anseende härtill har tnolionären föreslagit, alt en ny tionde reglering måtte verkställas så, att hvarje socken kunde få sig en eller två löntagare tilldeldte; förmodande motionären, att sådant hlefve fördelaktigt ej mindre för tiondelagaren, som då finge sin spanmål från en i stället för från flera orter och af ett i stället för flere slag, utan ock för tiondegifvaren, som då kunde finna en fördel uti spanmålens levererande in natura.
Räntors och kronotiondens anvisande till löntagare, inrättningar m. fl., medföra ostridigt för räntegifvaren högst väsendtliga olägenheter, enär den räntetagare tillagde rätt att få de räntepersedlar, som] kunna uppsägas till leverering forslade ända till 8 mil inom de norra länen, och till 6 mil i Rikets öfrige provincer från räntegifvarnes hemvist, lemnar räntetagarne tillfälle att fordra en serdeles hög lösen, som räntegifvarne, för att undvika forslingsbesväret samt alla öfriga svårigheter, hvilka med levereringen in natura kunna vara förenade, vanligen måste underkasta sig.
Dessa olägenheter ökas i samma nion, sorn hemmansegarne och åboer inom en och samma commun äro lill räntornas utgörande indeldte på flere löntagare.
Visserligen är till lindring i räntegifvares besvär genom gällande Författningar föreskrifvet, att räntetagare ej må anvisa räntegifvare till sådana levereringsställen, dit man icke annorlunda än på obanade och c Stats- samt Allm.
Bcsv. o. Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.-o 101. okände vägar färdas kan, samt att tionde- och räntetagare böra ingttaga, att bönder i en och samma by, äfvensom, så vidt ske kan, grannar och nästgränsande hemman blifva till ett och samma levereringsslälle anviste; men o O 7 den lindring, som med dessa föreskrifter blilvit åsyliad, torde på många ställen, i anseende till serskilda förhållanden, icke komma vederbörande till godo.
Alt bereda de skattskyldige någon ytterligare lindring vid räntors och tiondens utgörande, utan att sådant må medföra någon kränkning i tiondeoch ränte-tugares i författningen grundade rättighet anse Utskotten således af behof på kalladt; och ilå Utskotten funnit motionärens förslag i dessa begge hänseenden ändamålsenligt samt destoheldre i allmänhet verkställbar^ somen dyl ik reglering i vissa landsorter, såsom i Vesler-Norrland, redan vidtagits och funnits fördelaktig, få Utskotten vördsamt tillstyrka Rikets Ständer att hos Kongl.
Majrt i underdånighet anhålla om Nådig befallning till Landshöfdingarne att, hvar i sitt Län, så vidt ske kan, söka bereda en sådan reglering af den inom länet till lön- och indelnings-tagare anslagne kronotionde och ränte-spanmål, att till utgörandet deraf tionde- och ränte gifvare inom hvarje socken varda på det minsta möjliga antal ränle-tagare indeldte.
Stockholm den 4 April i8/|5.
R’:o 108.
Ank. till Exp. Utsi- den 5 April, kl. 6 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga om förändringar' i Kongl. Inc/varterings-Ordningen för Städerna utom Stockholm af den 22 Februari iSfi.
Uti ett lill Yällofl. Borgare-Ståndet ingifvet samt lill Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets behandling öfverlemnadt memorial, har Hr C. J. Kock anfört, att det, i i4 §• af Kongl. Inqvarteiings-Ordningen för städerna utom Stockholm, af den 22 Februari 184* förekommande stadgande, att ”inqvarterings-penningar för corporaler och manskap, då de icke uti Kronans hus inrym - Stats- samt Allm.
Besv. o. Ekon.-Ut skot tens Utlåtande, IV.-o 101. 7 mns, kunna med optionsrätt uppbäras af Regements- eller Compagni-Cheferne, emot (oibindelse aLt hålla corporaler och manskap med rum, och att, (bidén händelse Regements- eller Compagni-Chefer icke finnas härtill beredvillige, rum böra in natura af staden tillhandahållas,” haft till följd, åtminstone för Malmö stad, hvarest icke funnes några Kronans hus för der förlagde 3:ne Sqvadroners af Kronprinsens Husar-Regemente herbergerande, att, då Befälet icke velat, emot inqvarterings-penningars åtnjutande, hålla manskapet med rum, staden måst sådana förhyra, och dervid, i stället för alt endast utgöra den lill i R:dr 8 sk. per man fastställde service-ersättningen, fått utbetala för hvarje corporal och husar io Rrdr årligen, hvaraf hlolt 6
R:dr /jo sk. för hvarje corporal och /j R:dr 4° sk- för hvarje man af gemenskapen blifvit af Kronan godtgjorde.
Då ett sådant förhållande ådagalade, att inqvarterings-penningarne för corporaler och gemenskapen blifvit bestämde till ailtlör låga belopp, bar motionären föreslagit den förändring uti Inqvarlerings-Ordningens förenämnde 14 §•» :|tt inqvarteringspenningarne för Sjunde och Åttonde classerne af inqvarterings-lagare måtte, inberäknadt servicen, i R:dr 8 sk., bestämmas till i o
Rrdr per man; lill hvilken utgift tillgång antingen redan funnes i besparingar å Stats-anslaget lill inqvarlerings-kostnader i landsorterne, eller kunde beredas genom någon tillökning i detta anslags belopp.