Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var det enda skäl h o n kunde anföra.
Men det finnes verkligen ej så godt o m fåglar, o c h naturens ordning är ej så ytlig, att de blott skulle finnas till för att roa oss.
Småfåglarne äro verkligen några af våra nyttigasta djur.
De äro våra dugligaste träd- gårdsmästare, de jaga våra trädgårdars o c h vårt landtbruks farligaste fiender, de glupska larverna.
M e n hvact nytta gör en fågel på en kvinnohatt?
Den kvinna, som af missriktad behagsjuka » pry- der » sin hufvudbonad med en fågelkropp eller delar af en sådan, eller den gosse, som plundrar ett fågelbo, besudlar sig m e d blod, s o m ström- mar varmare och friskare än de flesta andra djurs, och skadar sitt lands modernäring.
F ö r u t o m det lifliga o c h underhållande före- draget f ö r e k o m v i d mötet uppläsandet af års- •och revisionsberättelserna.
Till styrelseledamöter valdes fru J. Varenius, ordförande, fru M.
E n g e l h a r d t, vice ordföran- d e, hr P G.
Isberg, sekreterare och skattmästare, fruarna H.
Lagercrantz, 8.
L i n d h é, A.
Euuth, H.
Signeul, E.
Unge, fröken E. Sundin samt hrr C.
A x e l s s o n, L. Bäärnhielm, J.
J. Dalström, N. Gu- stafsson, L. Hökerberg, - A.
M. Myrberg.
Mötet leddes af ordföranden, fru J. Varenius.
71 korligen priset af fru Hartmann s o m den 13-åriga snärtan Erika — en synnerligen » dyrbar » före- teelse af förbluffande illusion.
M y c k e t intagande var fröken Jansons Clara H j e l m.
Af den långa personlistan i öfrigt må särskildt m e d erkännan- de nämnas fröken Klefberg s o m pensionsföre- stånderskan, hr Hillbergs genompräktige magister Bruus, fröken Ahlanders bagareänka o c h hr En- valls inspektor Larsson, Som sagdt, publiken fann sig road, och hr H e d b e r g s unga » drifbänks- plantor » tyckas ha att m o t s e en ny blomstrings- period.
Vasateatern har återupptagit den roliga k o m e - din » Generalguvernören » med fru Håkansson o c h hr Svennberg i hufvudrollerna s o m förut.
Stycket mottages fortfarande m e d lifligt bifall.
Musikföreningen gaf i måndags sin 45-te konsert efter ett i flere hänseenden intressant program.
Särskildt var den första afdelningen af intresse på grund af däri f ö r e k o m m a n d e tonsättningar af Schubert.
Man fick här tillfälle att lära känna den framstående kompositören från hans kanske bästa sida, romansdiktningens.
Sålunda utförde fröken Sidner högst förträffligt en serenad, beled- sagad af d a m k o r o c h orkester, samt hr Forsell något kallt o c h onyanseradt de trenne roman- serna » Liebesbotschaft », » A n Sylvia » o c h » Erl- k ö n i g », dessa m e d pianoackompanjemang.
För öfrigt utfördes samme tonsättares uvertyr till » Eosamunda » o c h en katolsk k y r k o h y m n » Tantum e r g o », båda hvar i sitt slag förträffliga.
» Signes En märkesdag för den svenska kvinnan.
D e t var i onsdags, den 3 mars, ett halft sekel se- visa » och » Snöflingornas saga&gt; ur Normans förtju- sande musik till Melins dikt » Humleplockningen » •dan konung Oscar I i konseljen undertecknade ett äro välkända o c h anslogo äfven nu.
A f Berlioz af kommerskollegium tillstyrkt medgifvande an- fick man höra ett par mera egendomliga än egent- gående kvinnas handelsrätt.
ligen anslående kompositioner, nämligen » Ophe- I förordningen stipuleras hvart o c h ett frun- lias död » för damkor m e d orkester o c h » Medi- timmers rätt att efter anmälan få öppna kram- tation » för blandad kör o c h orkester.
Andra af- låda af fyra olika klasser.
Klass I omfattade delningen i programmet inleddes m e d ett opus nipperhandel (hvarmed förstods korta varor), af en, så vidt vi förmoda, här förut ej framförd klass I I klädmäkleri (tyg o c h kläden), klass I I I tonsättare, nämligen Rich.
Strauss, i hvars musik " mångleri (omfattande nya eller begagnade h u s - till Goethes dikt » Wanderers Sturmlied » för blan- gerådssaker) samt klass I V tobakshandel o c h nål- dad sexstämmig kör m e d orkester man såväl i stolskram.
vokalt som instrumentalt hänseende fick till lif s ett helt haf af toner, såsom uttryck för svallande li- Dräktreformen i Tyskland.
I Berlin finns delser, himmel o c h afgrund.
Instrumentationen d e t också en dräktreformförening, och denna är n o g briljant, m e n det hela förefaller något hade här o m dagen sammanträde, vid hvilket oklart.
Många svårigheter förefinnas för utföran- beslöts att anordna en utställning af reformerade det, men dessa öfvervunnos i allmänhet rätt väl.
damunderkläder och klädningar.
Som det förut Aftonens sista n u m m e r, ett af programmets in- visat sig, att • korpulenta damer ha svårare att tressantaste, utgjordes af delar ur musiken till besluta sig för en dräktreform än de smärta, skådespelet » Athens ruiner » af Beethoven.
Den •utfästes ett pris af 100 mark för den bästa m o - store mästaren visar sig här s o m en kolorist af dell till dräkt för en fet kvinna mellan 30 och första ordningen, särskildt i den roliga dervisch- 5 0 år gammal.
Bestämmelserna v o r o, att de kören o c h i den bekanta turkiska marschen.
Ståt- klädningar, s o m kunde k o m m a i fråga så väl till ligt gjorde sig äfven den sista marschen m e d utställning s o m till prisbelöning, ej finge stöta kör.
— Körerna gingo i allmänhet m y c k e t bra i marken, ej skulle vara afsedda att bäras på o c h orkestern skötte sig äfven oklanderligt.
Det korsett samt ej finge ha ben- eller stålfjädrar i hela leddes af prof. Neruda m e d van hand.
Pu- sömmarne.
bliken var fulltalig, men ej vidare entusiastisk.
A den recett, s o m fru Linden i tisdags kontraktsenligt hade å k. operan, upp- tog programmet den g e n o m recettagerskan så populär vordna operan » Orfevs » samt fjärde ak- uten ur » C a r m e n ».
1 båda operorna hade den utmärkta sångerskan tillfälle att visa sina ovan- ligt framstående egenskaper s o m konstnärinna såväl i vokalt s o m dramatiskt hänseende.
Fru L.
fick ock upprepade gånger under aftonen mot- taga den fulltaliga publikens hyllning ej blott i bedöfvande applåder o c h b r a v o r o p, utan o c k i en hel skörd af b l o m m o r.
K o n u n g e n, kronprin- sen o c h prins Carl m e d uppvaktningar bevistade föreställningen.
Dramatiska teatern har efter många års hvila upptagit ett gammalt hederligt repertoarstycke från fars o c h m o r s ungdomsdagar: Frans Hed- bergs bekanta komedi » B l o m m o r i drifbänk ».
Att stycket m e d sina sedebilder från början af 60- talet o c h hela sin något naiva faktur nu skall förefalla åtskilligt föråldradt, är j u naturligt nog.
D o c k g ö m m e r det så m y c k e t af äkta trohjärtadt stockholmskynne o c h godt lustspelshumör, att d e t dess bättre ännu — ofvanpå alla kryddade främmande rätter — tycks falla publiken väl i smaken.
I synnerhet hade man hjärtans roligt åt den tidstrogna dräkten: krinolinerna, chigno- nerna, de tallriksstora parasollerna och herrarnes - kaminrör » — den tröstlösa Saharaexteriören från Karl den X I I I: s torg i första akten ej att förglömma.
Bland moiselle » b l o m m o r n a i drifbänken », alias made- Palmens unga pensionärer, togs ovill- 0m Tor Aulins konsert i m o r g o n lördag i Öster- malms kyrka erinra vi ännu en gång.
Fru Dagmar Möller, hvars afgång från k. operan m e d skäl beklagats af så många, gifver nästkom- mande torsdag en romansafton, till hvilken bil- jetterna nog k o m m a att bli särdeles eftersökta.
Hr Oscar Lejdström förbereder en konsert i Musikaliska akademiens stora sal till den 19 den- nes, hvarvid uteslutande svenska kompositioner k o m m a att utföras.
* Signataren » Anne Charlotte », hvilkens sympatiska skrifvelse beredt oss uppriktig glädje, ombedes vördsammast att gifva sig person- ligen tillkänna för redaktionen i och för närmare meddelande.
* " Familjemeddelanden ".
En faxniljetidningr sådan som Idun, spridd och läst i de vidaste kretsar öfver hela lan- det, måste ovillkorligen vara det allra lämpligaste och närmast till hands liggande organet för alla tillkännagifvanden om födde, förlofvade, vigde och döde.
För visso är det just damerna in- om familjerna, som med det lifligaste intresset följa dessa tilldragelser inom hemmets värld, hvilka ge- nom det knappa annonsspråket dock uttrycka och innebära så mycket, och annonser af detta slag, in- förda i Idun, träffa där i vidare, utsträckning den intresserade familjepubliken öfver hela vårt land än genom något annat svenskt tidningsorgan.
Under rubriken » Familjemeddelanden » ha vi där- för anslagit en bestämd plats på andra sidan i vår annonsbilaga för dylika annonser och för dem fast- ställt ett pris, som rätt mycket understiger vårt annars beräknade annonspris eller för födelse- annons kr.
1: 50, för förlofnings- och vig- selannons kr.
2: — och för dödsannons in- om ram kr.
5: —, ett pris som måste betrak- tas som synnerligen moderat, då hänsyn tages till vår upplagas ovanliga storlek och den jämna och utbredda spridning tillkännagifvandet därigenom erhåller.
Ftedaktiohen af Idun.
• J c r r tj.
Berättelse af mrs Hungerford, » författarinnan till Molly Batons.
K an var utsvulten.
Icke hungrig, så s o m du o c h jag kunna känna oss efter tio eller tolf tim- mars fasta, utan bokstafligen döende af brist på föda.
H a n satt lutad mot den kalla, fuktiga väggen, halft känslolös m e d sin enda vän ömt tryckt till sitt bröst.
Hans lilla ansikte var smutsigt o c h alldeles dödsblekt, läpparne torra o c h händerna till ytterlighet afmagrade.
Regnet föll stridt ute på den mörka gatan, o c h decem- berkvällens kalla, genomträngande dimma blef m e d hvarje ögonblick allt tätare.
Lille Jerry märkte knappast, hur dimman trängde g e n o m de eländiga trasor, s o m höljde hans kropp.
Tvänne långa dagar har han nu tillbragt utati föda.
Den långsamma, tärande feber, s o m under två hela veckor rasat i hans lilla kropp, har hittills för- tagit hvarje känsla af hunger, men just nu hade febern lämnat h o n o m o c h samtidigt inställde sig ett gnagande begär efter föda, af h v a d slag som helst.
Utmattad hade han lyft sitt lilla trötta hufvud från den eländiga kudden o c h m e d svag röst bedt o m en dryck vatten, en bit b r ö d — m e n blott för att finna sig ensam — ensam o c h öfvergifven i den usla, mörka källaren.
Hvilket rysligt ögonblick för det stackars bar- n e t!
Han hade legat sanslös af den rasande febern, då den kvinna, hos hvilken han lefvat så långt han kunde minnas tillbaka, dukat un- der för samma s j u k d o m o c h blifvit bortförd.
H o n hade varit en eländig, försupen varelse — på sitt vis g o d e m o t h o n o m då h o n var nyuter — brutal då hon var drucken, m e n sådan h o n n u än var, — den enda s o m tagit någon vård o m h o n o m.
Huruvida hon varit hans m o d e r — eller ödet kastat h o n o m i hennes väg, visste han ej, m e n känslan, att hon var förlorad för h o n o m, fyllde hans hjärta m e d outsäglig fasa.
H a n för- stod att han var öfvergifven, då han intet svar erhöll denna mörka kalla vintermorgon.
Han släpade sig emellertid m ö d o s a m t bort till den vrå, där h o n brukade ligga, m e n blott för att finna den — tom.
Svag o c h darrande, skyndade han tillbaka till sitt eget läger o c h sökte m e d ångestfull ifver efter något, s o m han i sin feber- aktiga brådska icke kunde finna.
Snyftande af oro, lät han höra en svag hvissling, o c h slutligen kröp en liten mjuk, raggig tingest, en liten ma- ger, eländig hundvalp, fram till h o n o m.
M e d denna dyrbara skatt i sina armar stapp- lade han fram till dörren o c h ut på gatan, just då den första gryningen af dagen sy^ntes i öster.
H a n hade fått syn på en kvinna ute på gatan o c h darrande af o r o sport henne efter sin m o - der, m e n h o n hade svarat h o n o m m e d hårda ord o c h drifvit h o n o m bort.
Öfverväldigad af sin ytterliga svaghet satt han sig ned i en u n d a n g ö m d portgång, knappast kän- nande den g r y m m a hunger, s o m rasade inom h o n o m.
Men då dagen bröt in, k u n d e han ej längre uthärda: ett kväljande begär efter föda uppsteg i n o m h o n o m.
H v a r skulle han väl kunna erhålla någon så- d a n?
I hela den stora vidsträckta staden Lon- don — hvar fanns väl den s o m kunde mätta detta lilla öfvergifna l a m m!
Ja, h v a r?
Ingen fanns s o m tänkte på h o n o m, ingen s o m vårdade sig o m b o n o m!
Många, goda o c h välgörande människor, därom är jag viss, skulle m e d glädje sörjt för h o n o m under hans återstående dagar, o m de blott vetat af hans tillvaro.
Men, det tager så lång tid att föra de eländas talan inför de barmhärtige här på jorden, att hundratals hinna dö, innan hjäl- pen når dem.
IDUN 72 Den lille gossen hade satt sig i en portgång o c h insomnat; då han åter slog u p p ögonen, var det redan mörkt.
Regnet föll i strömmar o c h g e n o m det skimrade här och där en matt gas- lykta.
Den lilla hunden, som han alltjämt tro- fast höll i sina armar, var död.
Men barnet för- stod det e j.
Det är mig en sådan glädje att veta, att han aldrig tick kännedom därom.
Han satt där alldeles stilla med hunden i sin famn o c h hufvudet nedböjdt.
Man kunde se, att det lilla ansiktet varit vackert, o m ej död o c h brist satt sin stämpel därpå.
Som han nu satt, k o m en ung man drif vande nedför den mörka gatan.
En ung man m e d håliga kinder, insjunkna ö g o n, alltigenom en bild af försakelse o c h nöd.
Det var intet tilldragande anlete.
Den onde hade satt sin stämpel därpå.
Kläderna v o r o trådslitna, hatten bedröflig.
Under armen bar han några trasiga böcker, med en omsorg, s o m vore de hans hela värld, hvilket de sannolikt också v o r o.
Måhända var det en student, en fattig, afsig- k o m m e n sådan, s o m d o c k ännu vågade kämpa e m o t ödet.
» H v a d är detta för ett bylte, » sade han och stannade framför den halft medvetslöse gossen o c h petade till h o n o m m e d sin käpp.
~Aha — ännu en utsvulten stackare!
Få höra, din lille usling, hvad fattas dig? » Uppskrämd af detta tilltal, lyfte Jerry sina matta ö g o n m e d ett bönfallande leende mot mannen.
Ett leende så tydligt bedjande o m för- sköning från det slag han så säkert väntade.
» Hungrig, hvad »?
sade den unge mannen m e d ett obehagligt leende.
Han betraktade gossen liksom öfvermåttan road o c h fortfor: » Ett talande bevis på sanningen af den trösterika fabeln o m en gudomlig f ö r s y n!
Denna oändliga kärlek som ej ens tillåter en sparf falla till marken, och för hvilken dessa små j u äro så särskildt dyrbara! » Han skrattade hånfullt och fortsatte: » Du sväl- ter ihjäl, barn, o m du ej ser dig för, » hvarefter han stack handen i fickan och drog fram tre kopparmynt o c h en silfverslant.
» Se här, » sade han o c h kastade silfverslanten till den stackars (TS? '
G \ fim « \ • fi TiQåjoranj.
(Tillägnad S.
S. i gengäld o c h m e d tack.)
Ja, liten är jag, m e n ändå stark, Och anor äger jag många.
Jag ock var m e d uti Noaks ark, Men n o g jag svår är att fånga.
Min släkt är spridd öfver hela jor- den, Men bor d o c k glesast i höga norden.
Jag fordom lefde i frid o c h ro, M e n nu förföljes jag ständigt, H varhelst mig lyste jag b y g g d e bo, Nu är mitt lif helt eländigt.
Men understundom jag hämnas illa Och utför verket så tyst o c h stilla.
Jag hufvud äger och äfven svans, Nu har jag hjälpt dig på trafven, Och nu det går väl liksom en dans Att finna riktiga klafven.
Mig stycka sönder är just förskräck- ligt, Då redan liten jag är tillräckligt.
H v a d vore du gärna?
Så namn på en tärna.
Ett skolgossens verk.
Och sedan, så märk Ett träd, s o m är präktigt.
En plats, där förskräckligt Det bråkas o c h slåss.
I regn — skydd för oss.
H v a d finnes på trädet?
Soldaten i ledet Jerry s o m m e d öfvermänsklig ansträngning lyc- kades fånga den och därefter vända sig mot sin okände vän för att tacka.
» Var lugn, » skrattade denne, » det var att göra dig en dålig tjänst, utom det att det var en stor uppoffring för mig, att söka förlänga dina dagar.
V o r e du förståndig, så kastade du slanten i närmaste rännsten, se annars till, att den räcker så länge som möjligt, åtminstone de närmaste två dagarne, det är mer än hvad jag själf har för samma tid. » Han tystnade, m e n fortsatte därefter: » Det finnes en b o d nere vid hörnet, där du kan erhålla hvad du behöfver. » Och därpå försvann han bland mängden.
Med den döde hunden alltjämt tryckt mot sitt hjärta, släpade sig Jerry ' utför gatan och stan- nade slutligen vid den upplysta boden.
Retande matångor trängde sig ut g e n o m den halföppna dörren, fönstret strålade af ljus o c h belyste dessa alla läckerheter, af ringa värde för dig eller mig, m e n rent af öfverväldigande för den utsvultne gossen.
H a n nästan svimmade vid åsynen af allt detta goda, hvaraf han nu skulle få sin del.
Han öppnade sin lilla hand för att kasta en blick på den talisman, som för h o n o m skulle öppna dörren till detta paradis.
Där låg den, glimrande i ljusskenet i kapp m e d barnets ögon.
Tyvärr beskådades den af ännu ett annat lystet ögonpar.
En stor grof slyngel lutade sig öfver barnet och — så var den lilla handen t o m!
Stackars Jerry!
Förtviflad stödde han sig ett ögonblick mot fönsterposten, under det tårarne strömmade och snyftningar skakade den lilla kroppen.
Småningom lugnade han sig och öfverlämnade sig, ehuru ovetande, åt den annalkande döden.
Allt h o p p var ute.
Intet återstod h o n o m.
Tro- ligen förstod han det e j, utan instinkten ledde hans steg tillbaka till den mörka, kalla källare, han kallade sitt h e m, liksom ett vildt djur, så- radt till d ö d s, söker sitt läger.
Därinne var så kallt, så mörkt.
H a n lade sig stilla ned m e d den lilla hundvalpen bredvid sig.
Det var så hemskt, så mörkt, att han förfärad satte händerna för ögonen för att slippa se de rysliga skepnader, som dansade omkring h o n o m, Med a.
E n sak s o m harmlig är För mångens ty sta h o p p.
Den ej till frihet bär, Men hindrar hvarje l o p p.
Med de b o j o r du min A n n a Binder mig, jag fängslad är.
A c k, jag ville evigt stanna I en öken, o m jag där V i d din sida, hulda flicka, Finge d r ö m m a bort min dag Och från dina läppar dricka K y s s e n s rusande behag.
Så i kärleks ljufva yra K v a d jag — och ett svar så nätt Skref hon just i verser fyra På en liten söt biljett.
ej finnas ens ett grand, jag vill minnas, bara sand.
Om du lägger till mitt andra Blott ett litet, litet e, Så på det nu m e d hvarandra K a n vår ökenresa ske.
Strumpor, ^röjor, l^alsonger.
Ecks.
Vokalförändri ngsgåta.
Charadgåta.
Men förrän vi oss begifva A f o c h öde öknen nått, Vill jag visligen dig gifva Ett mitt tredje, s o m är godt.
E m i l y N o n n e n; a f Amanda Leffler.
— H j ä r t e t r o; en berättelse f r å n s k ä r e n, a f O. M.
— Kvinnorna på utställningen af Adolf Hellanda-.
Stockholm, Iduns Tryckeri Fredagen den 22 november 1895.
N:r 47 (414) Byra: Prenumerationspris p r å r: Idun ensam — kr.
5. — Klara södra k y r k o g.
» 5: — Iduns Modet., manadsuppl » 3; — Prenumeration sker å alla post- Barngarderoben » 3: — anstalter i riket.
Kedaktör och.
utgifvare: FRITHIOF HELLBERG.
Träffast säkrast kl. 2 — 3.
; J. Novating.
8 de årg.
Aanioiisprjs; 35 öre pr nonpareilierad.
För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjad t tiotal stafv.
Louise Hammarström, (e r z e l i u s lär n å g o n g å n g h a f v a y t t r a t, a t t sas ska analyser och hvita måste handskar nedsmutsande store ty kemisten hvar arbeta finnas med renlighet så eller brutit fint m y c k e t väl kan orenande.
stafven arbeten med kemi- u t f ö r a s, att a n v ä n d a n d e af f r a c k öfver Med ifrågasättas detta flertalet har manliga elegans och s o m den store mä- att sträcker för våra utan des- detta ock den kvinnans arbetare, v ä l d e m a n l i g a k e m i s t e r, s o m efter B e r z e l i u s k u n n a den kemist område, Louise Hosjö sig öfver läsarinnor ett som genom användbarhet Katarina tiotal o c h läsare som tjuguårig V i hafva verksamhet är f ö d d Gefleborgs län.
den 25 maj Fadern som tidigt på visat sin uppfostran u n d e r h å l l n a, att m a n k a n v å g a dan beträda under 1849 i en äfven prästman, dog, laboratorier, hvarefter e n s t o r d e l af och äfven vistades å ett se- modernt — järnbruk ett där i de största laboratorierna i och a n d r a k e m i s t e r s a m t fick Betecknande af var medicinskt bildad Louise dem frackklädd?
nöjet praktiskt staren, o c h hvar haf v a vi väl så i n r ä t t a d e o c h i dag en ba nbr yt e r ska kemist.
Hammarström kapellförsamling i år.
presentera vårt land, håller o c k, att d ä r u n g d o m e n er- sin f ö r s t a k e m i s k a un- dervisning, och man — är på sin tid man emellan benämndes » stallet ».
Berzelii sålunda anförda alltså arbetena som de ett holm, började er- in- Cronquists l a b o r a t o r i u m 1 8 7 5, a n t o g s till assistent passande 1876 gifna är van- kraft; därstädes hösten ech fungerade dan det ordningen, inomhus arbeta p å Werner nära denna behagliga sedermera höll hon privatlektioner i Stock- kemiska o m r å d e för k v i n n l i g verksam- inre bergs- yttrande het.
Den och k o m med benägenhet för dylik sysselsättning; geniör hänvisar i Dalarne beröring fem tid år.
trädde så- Under den giftstadgan från som nyut- i gällande fullkomlig frihet l i g e n f ö r a n l e d t af k v i n n o h a n - i a f s e e n d e å h a n d e l m e d före- den.
mål, D e n a l l t i d lätta k v i n n o - som voro arsenikhaltiga h a n d, s o m m e r a sällan » d r u m - o c h därför giftiga, grep d e n n a lar återställer förordning sin i åstad », hvarje och utan föremål på som tröttas arbete, i dag efter synbart erbjuder plats, dag betingelser likformighet är m e d stränghet köpmäns den och skapade enligt deras uppfattning brott, då ett det nytt alldeles m o t f ö r g i f t n i n g, s o m förestaf- vade denna strängbet.
Hammarström mera mera het Männens till h ö g r e o c h h ö g r e, i n k o m s t g i f v a n d e befatt- dem, som arbeten jämte senikanalyser sällan n å g o n s v e r k s a m - m å n g a tusen analytisk chef.
Louise v a r j u s t e n af specielt att torde vara orsaken s o m arbetande var k o n s e k v e n s e n af s j ä l f b e v a r e l s e n ö d v ä n d i g — v i d k e m i s k ana- ningar s l a g af allenast lytisk verksamhet.
sträfvan in förhållan- just för l i k f o r m i g h e t i arbete, där ej enformigt många olikartade utförde och ar- aflämnade r e s u l t a t till s i n
IDUN 370 E t hjem er der, h v o r alle dine t a n k e r K a n lege frit s o m bern på faders fang, H v o r ej din r a s t på hjaertedaren banker, F a r s v a r e t lyder i beslaegted sang.
1895 E t hjem er der, hvor dine haar k a n g r a a n e Og ingen masrker att du asldes dog, H v o r kasre minder dasmrer for åt blaane Som a a s e n s rygning blaaner bagom skog.
T y d l i g t v i s är d e n n a b r a n c h af a n a l y t i s k k e m i s k v e r k s a m h e t allt a n n a t ä n h ä l s o s a m, h v a r f ö r o c k v å r k e m i s t efter h a n d ä g n a d e sig åt b e r g s k e m i s k a u n d e r s ö k n i n g a r s a m t blef bergskemist, 1 8 8 1 — 87 vid Bångbro, därefter u n d e r n ä r a f y r a år v i d F a g e r s t a o c h s l u t l i g e n till 1 j a n u a r i 1 8 9 3 v i d S c h i s s - hyttan.
Efter sålunda tillbragta nära 1 8 år s o m a s s i s t e n t o c h l a b o r a n t åt a n d r a, uppsatte Louise H a m m a r s t r ö m i Koppar- berg eget laboratorium, väsentligen för u n d e r s ö k n i n g af m a l m e r, m e t a l l e r o c h öf- r i g a h y t t p r o d u k t e r, m e n h v a r e s t ä f v e n an- d r a a n a l y s e r u t f ö r a s till s t o r t g a g n f ö r d e n bergsbrukande allmänheten.
Före Louise Hammarström har ingen vetenskapligt bildad kvinna under afsevärdt l å n g t i d i v å r t l a n d ä g n a t s i g åt p r a k t i s k t kemisk verksamhet, m e n sedermera hafva många flickor s t u d e r a t k e m i, o c h här o c h hvar finnas n u å laboratorierna anställda kvinnliga assistenter.
M å så f o r t g å!
Jeanne dJIrc.
hvad ser du på som djupa och vidöppna glöda f Omkring dig de betande fåren gå Och njuta på grönskande vallar sin föda, Omkring dig strör våren sin rikedom, Och ärtan med kvitter sin make lockar, Och persiketråden fälla sin blom Till marken i skära och doftande flockar.
Hon viger dig in till ditt heliga kall Att tända den frihetens dag, som skall Hon visar dig stridens slutliga mål Och lägger dess utgång uti din vilja Och ger dig din segers hvita symbol, Baneret med Frankrikes kungliga randas.
lilja.
Jéhanne, säg farväl till din fädernegård, Lägg bort din herdestaf och din slånda!
Den blick, som tills nu blott om hjorden höll vård, Skall mod hos tusenden snart upptända.