Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
B:ko R:dr 3oo: — — samt åt 12 yngre kammardrärtgar, lön åt hvarje ,, „ 220: — — hvaremot de så kallade sko- och ”källargångs-penningarne” äro indragne, har Bankens Understyrelse, uti afgifvet utlåtande, hufvudsakligen anfört: att af berörde jemförelse visade sig, hvad de äldre kammardrängarne beträffade, att desse genom löneregleringen icke erhållit någon förhöjning, utan tvertom fått vidkännas en, ehuru ringare, nedsättning uti de årliga bestämda afiöningsviikor, sorn derförut voro, genom Banko-reglementet, dem tillförsäkrade, samt, i afseende åter på de yngre harn mardi ängarne, alt den åt dem meddelade löneförhöjning endast utgjort något olver 8 r:dr för hvardera om året; att, om derjemte tages i betraktande, att Bankens vaklbeljening, intill 1828—i83o årens riksdag, åtnjutit den fördelen, att af Bankoutskoltet vid hvarje riksdag och af Rikets Ständers revisorer , så ofta de voro församlade, varda hugnade med serskilda gratifikationer, hvilka ulgingo med det betydliga belopp, att hvar och en af kammardrängarne erhöll 4o r:dr och hvarje husdräng 3o r:dr, allt banko, måste det erkännas, att vaktbetjeningen , genom den skedda löneregleringen, på det hela blifvit, i afseende å inkomsterna, sämre lottad än förut; att görornålen för denna klass af Bankens betjening, lill sin beskaffenhet lika mödosamma som tillförene, icke elfer genom den nya organisationen blifvit till omfånget förminskade; att det åråge livar och en af så väl äldre sorn yngre kammardrängarne, med några få undantag, att, på serskilda tider, min sainmanlagdt under mära en fjerdedel afåret, förrätta ständig vakthållning inom bankohusen, hvarest de således under berörde tider måste vistas både natt och dag, samt att de under den återstående delen af året vore hvarje $öckn ed a g upptagna af tragen tjenstgöring från tidigt på morgonen; och arisågeUndcrstyrelsen, i betraktande häraf och med fästadt afseende derjemte å nuvarande stegrade lefnadskostnader, sig böra tillstyrka, att ett arfvode, ungefärligen motsvarande de upphörde sko- och ”källargångs-penningarne”, eller 33 r:dr 16 sk. banko årligen, måtte anslås åt hvar och en af Bankens äldre och yngre kammardrängar.
Efter öfvervägande af hvad, till stöd för de gjorda ansökningarna, sålunda förekommit, har Utskottet, inseende billigheten deraf, att Bankens vaklbetjening beviljas någon tillökning i dess nuvarande lönevilkor, ansett sig borå i så måtto biträda Understyrelsens, af Banko-fullmäktige understödda, förslag, att Utskottet nu hos Rikets Ständer tillstyrker, Banko-V tskollets Utlåtande, A.o IS.
Ii att såsom årligt arfvode måtte anslås åt livar och en af Bankens äldre kammardrängar 20 r:dr, och lill hvardera af de yngre kammardrängarne 3o r:dr, allt banko, att från och med innevarande års början utgå.
STOCKHOLM, f. d. Schultze* Boktryckeri, 1#*8. Banko-Utskottets Memorial, N:o 19. 1 N:o 19.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 1 Febr. kl. 4 e. m.
Memorial, med uppgift om och huruvida någon del af den sedan 1845 års början upplupna bankovinst erfordras för bankens konsoliderande.
Ridderskapet och Adeln har Utskottet fått emottaga en af Grefve Anckarsvärd, C. H., väckt motion, innefattande begäran derom, att Banko-utskottet måtte utreda, ”om och till hvilket belopp banko vinsten, med afseende å bankens bestämmelse att, under hvilka konjunkturer som helst, upprätthålla myntvärdet, kan och bör, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga proposition, i och för statsverkets behof anlitas”; hvarförutan motionären yttrar den förmodan, att Utskottet, vid infordrande af bankostyrelsens utlåtande i berörda ämne, dervid tillika förskaffar sig del ”af det betänkande, som tvifvelsutan i denna vigtiga fråga blifvit från Kongl. Maj:t Bankostyrelsen affordradt före den Kongl, propositionens afgifvande”.
Banko-utskottet, genom 2:dra § i den för Utskottet af Rikets Ständer utfärdade instruktion, ålagdt att, så fort sig göra låter, till Rikets Höglofl.
Ständer ingå med uppgift, om och huruvida någon del af den, sedan 1845 års början, upplupna bankovinst erfordras för bankens konsoliderande, skulle sålunda, äfven om den väckta motionen uteblifvit, icke hafva underlåtit, hvarken att afgifva den ifrågavarande uppgiften eller att före meddelandet deraf med noggrannhet undersöka bankens tillstånd, samt huruvida den eger erforderlig soliditet, för att uppfylla dess vigtigaste bestämmelse att upprätthålla myntvärdet; men Utskottet, som ej mindre för bestämmande af sitt utaf en dylik undersökning beroende omdöme, än äfven för att inhemta kännedom angående ungefärliga beloppet af bankens behållna vinst för nästlidet år, varit nödsakadt att dels fullborda granskningen af bankens tillstånd, styrelse och förvaltning sedan sista riksdag, och dels förskaffa sig ett af vederbörande inom banken upprättadt öfverslag af ungefärliga vinsten för 1847, hvilket först nyligen kommit Utskottet tillhanda, har således icke förr än nu kunnat fullgöra sitt berörda åliggande.
Som det, vid behandlingen af förevarande ärende, torde för Rikets Höglofl.
Ständer vara upplysande att ega tillgång till en sammandragen jemförelse för åren 1845, 1846 och 1847 af bankens inkomster och vinster, å ena, samt dess utgifter och förluster, å den andra sidan, för så vidt en sådan jemförelse kan åstadkommas, innan ännu räkenskaperna för sistnämnda år hunnit fullständigt afslutas; så har Utskottet ansett sig böra meddela följande utdrag af räkenskaperna för berörda 3:ne år:
Prot. 1847 $ 1848. 6 Sami. 1 Afd. 7 Haft. 1 2 Banko-Utskottets Memorial, A5o 19. 1845* 1846- 184?.
Inkomster och vinster: l:o Ränteinkomster af bankens lånerörelse 577,554:38. 7, 576,370:44.11. 608,914.11. 5. 2;o Vinst på diskonter nes rörelse . . . 998,015:36. 9. 485,154:42.10, 441,373:42. 3, 3:o Tillfälliga inkomster och kapitalvinster . 475,119:38. 8. 514,522:28.11. 131,590:11. 4, S:gr 2,050,690: 18. — 1,576,048: 20. 8. 1,181,878: 17. — Utgifter och förluster: l:o Ränte-utgifter . . 113,332:43. 6. 22,632:21.10. 34,931:36.10. 2:o Förvaltningskostnad 225,654:32. 6. 240,932: 8. 4. 262,499:36. 6. 3:o VälgÖrenhetsbidrag 7,733: 16. — 7,733: 16. “ 7,733: 16, — 4:o Afskrifningar och förluster .... 414,247:29.11. 57,388: 3. 3. 121,288:17.11.
Saldo, behållen vinst föråret .... 1,289,721:40. 1. 1,247,362:19. 3. 755,425: 5. 9.
S:gr 2,050,690:18. — 1,576,048:20. 8. 1,181,878:17.
— Af förestående utdrag visar det sig, att vinsten utgjort:
Är 1845 1,289,721:40.
1. (uti hvilken summa inbegripes beloppet af de såsom tillfällig vinst upptagne reservfondeime 419,422: 4. 8.).
Är 1846 _ 1,247,362:19. 3. (deruti jemväl såsom tillfällig vinst inbegripits återstående beloppet af fonden för riksgäldssedlarnes inlösen 275,245: 46.) samt år 1847 ungefär . 755,425: 5. 9.
Summa banko r:dr 3,292,509: 17. 1.
Enär likväl Rikets Högloft.
Ständer, genom bifall till Utskottets uti memorialet N:o 5 yttrade åsigt, förklarat, att ett belopp, motsvarande Handels- och Näiings-diskontens, Banko-diskontens samt Malmö Lånekontors reservfonder vid 1844 års slut, eller 419,422: 4. 8. bör afskiljas från den efter 1845 års början upplupna behållna bankovinst, och, genom Banko-fullmäktiges försorg, genast till Rikets Ständers riksgäldskontor Öfverlemnas, så utgör summan af vinsterna vid nästlidet års slut ...... banko r:dr 2,873,087: 12. 5. Banko-Utskottets Memorial, N:o 19.
Som emedlertid, efter hvad här ofvan är vordet anmärkt, vinsten för 1847 grundar sig på en ungefärlig beräkning, hvilken möjligen kan angifva beloppet till eirka 10,000 r:dr mera, än det i sjelfva verket kommer att utgöra, enär räntefordran och ränteskuld icke ännu kunnat fullständigt före årets bokslut utrönas, har Utskottet ansett sig böra antaga den behållna vinsten vid nämnde års slut till 2,862,000 r:dr. Sedan Utskottet sålunda uppgifvit ungefärliga beloppet af bankovinsten, tillhör det Utskottet att yttra sig, om och huruvida någon del deraf för bankens konsoliderande erfordras; i hvilket afseende Utskottet får anföra, att, då bankens metalliska kassa numera vunnit den tillökning, att nämnde kassa genom begagnande af ändamålsenliga utvägar, enligt Utskottets öfvertygelse, bör kunna motstå äfven de starkaste påkänningar; då banken jemte omförmälda tillgång, men utan beräkning af ofvanberörda vinstmedel, utöfver skulderna eger ett kapital-öfverskott af tio millioner r:dr, hvilket, enligt lagen för Rikets Ständers Bank af den 1 Mars 1830, jemförd med Kongl. Maj:ts nådiga kungörelse den 19 Augusti 1845, skall vid oförminskadt belopp bibehållas, genom ersättning från årets vinst af möjligen inträffande kapitalförminskning; varande dels i nyssnämnda kapital-öfverskott och dels uti ifrågavarande vinstmedel inbegripen en summa af öfver sex millioner riksdaler räntebärande obligationer, af hvilka en del äro ställda å sådant myntslag, att de, i händelse af behof, kunna till silfver förvandlas, samt de öfriga, äfven under en ofördelaktig konjunktur, kunna realiseras och såmedelst förminska bankens utelöpande sedlar; dåde på utsökning beroende fordringar, som bland tillgångarne öro inberäknade, fullt motsvaras af sådana bankens skulder, hvilka aldrig komma att utfordras, nemligen för komna bankosedlar och obligationer, samt då banken följaktligen för den sedel- och depositionsskuld, för hvilken den är eller, enligt nu gällande föreskrifter, kan blifva ansvarig, ocb som uppgår till något öfver 42 millioner r:dr, har metallisk valuta, motsvarande 22 millioner r:dr, och för öfrige 20 millioner eger fordringar, hvilka kunna beräknas till nära 33 millioner r:dr; så och med förutsättning, att någon anvisning på förhand icke sker å den vinst, som under innevarande år och de följande åren intill nästa riksdag kommer att till banken inflyta, får Utskottet för Rikets ITöglofl.
Ständer vördsamt tillkännagifva, alt den ifrån 1845 års början upplupna bankovinst icke erfordras för bankens konsoliderande, utan att samma vinst, beräknad, på sätt här ofvan är vordet uppgifvet, till 2,862,000 r:dr banko, kan vid slutet af hvart dera åren 1848, 1849 och 1850 med en tredjedel, eller Nio Hundra Femtio Fyra Tusen riksdaler årligen, ifrån banken i och för statens allmänna behof allemnas. 4 Banko-Utskottets Memorial, N:o 19.
Med föranledande af hvad Grefve
Ancltarsvärds förut omnämnda motion i öfrigt innefattar, får Utskottet vördsamt anmäla, att det, under läsningen af Bankofullmäktiges protokoll till innevarande riksdags början, icke funnit, att något betänkande, i fråga om bankovinsten, blifvit af Kongl. Maj:t från fullmäktige infordradt eller af dem i underdånighet afgifvet.
Af Doktor Sandberg: ”Emot Höglofl.
Utskottets beslut att öfverlemna hela bahkovinsten till statsverkets behof, lår jag vördsamt reservera mig på följande skäl:
Vid sista riksdag beslutade Ständerna att ”det belopp af bankovinsten, som från 1845 års början till nästa riksdag inflyter, ”reserveras för bankens ändamål”.
Detta välbetänkta beslut synes mig böra vidmakthållas.
Frågan blir då: hvad är bankens ändamål?
Af inledningen till Banko-reglementet, sid. 4 och 5, synes detta ändamål, enligt stiftelse-urkunden, hufvudsakligen vara treggehanda: l:o att upprätthålla myntvärdet; 2:o att understödja näringarne; och 3:o att med sitt öfverskott bispringa statsverket. l:o Att upprätthålla myntvärdet är det allravigtigaste, för hvilket ändamål allt annat måste vika.
Nu är väl bankens ställning i detta fall ganska god, men huru lätt kan den icke förändras?
Den metalliska valutan har under 3 år vunnit en tillökning af omkring 5 millioner r:dr silfver specie, men det har skett genom utgifvande af ett motsvarande belopp uti nya bankosedlar, hvilka banken är skyldig att med samma silfver inlösa.
Det är likasom då en enskild man ökar redbarheterna i sitt bus derigenom, att, för allt hvad han inköper, utgifver han idkeligen nya skuldsedlar, dem han vid anfordran måste åter inlösa.
Han blir genom sådana operationer icke synnerligen rikare.
Huru mycket fördelaktigare skulle icke förhållandet blifvit, om han med sin samlade vinst kunnat betala de redbarheter, som han inköpt, utan att behöfva för hvarje inköp öka sin skuld?
•— Af de 6 1/2 millioner, som banken eger i räntebärande obligationer, är blott en mindre del eller omkring 533,000 r:dr betalbar i silfver å utländsk ort.
För de öfriga kunna visserligen utelöpande bankosedlar indragas, men då behofvet påtränger och penningebrist uppstår i landet, är det kanske möjligt, att dessa icke utan svårighet och förlust kunna säljas.
Härvid torde kanske äfven böra anmärkas, att af denna rikedom på räntebärande obligationer mera än hälften eller 3,256,000 r:dr äro utgifna af Riksgälds-kontoret och utgöra gammal statsskuld, för hvilkas inlösen till både kapital och ränta Ständerna måste anskaffa medel.
Hvad slutligen vidkommer den stora behållning, som banken för öfrigt eger, Banko-Utskottets Memorial, N:o 19. 5 sedan dess skulder blifvit afdragna från dess tillgångar, så är den i nödens stund föga användbar.
Bankens säkerhets-handlingar för utgifna lån kunna icke förvandlas till silfver.
Att indrifva större eller mindre del af dessa lån, skulle väl vara uti yttersta nödfall en verksam utväg till sedelstockens minskning, men huru förfärlig vore icke en sådan strypning för landet!
— Men, säger man, hvartill behöfvas så mörka förespeglingar, då Banken för det närvarande är uti den mest lyckliga ställning?
Till svar härå vill jag blott anmärka, att, om handels-konjunkturerna, i afseende på export och import, i betydlig grad blifva missgynnande, kan ställningen blifva ganska olycklig på några få år.
Vi hafva en erfarenhetsläxa härutinnan, som icke är så gammal, att den bör vara glömd.
Vid 1840—41 årens Riksdag fanns också i Banken en samlad vinst på 4,118,568 rdr.
Något mera än hälften deraf, eller 2,311,216 rdr, öfverlemnades till statsverket.
Penningar utöstes då med fulla händer åt alla håll.
På mindre tid än 3 år, eller inom 1843 års slut, nedsjönk metalliska valutan i Banken ifrån 18,218,800 rdr banco till 7,892,400 rdr banko.
Hvem minnes icke, att vid den kort derpå år 1844 inträffade riksdagens början motioner väcktes om förbud mot silfveruttagning ur Banken till utförsel?
Hvem erinrar sig icke ännu de högljudda jemmerropen öfver strypning och penningebrist, som då herdes från alla landsändar, serdeles från de orter, som voro välsignade med privatbanker?
Och hvad som då inträffade, kan hända ännu en gång.
Utur alla dessa skäl anser jag, att Banken för sin verkliga förstärkning bör behålla minst 1/3 al sin samlade vinst och derföre köpa vexlar under en viss bestämd kurs, och för dessa vexlar dels köpa utländska säkra räntebärande obligationer, dels skaffa sig silfver, hvilket sednare också emot ränta qvarblifver hos något säkert hus i Hamburg, på sätt nu sker med en del af den öfriga silfverfonden.
Härigenom skulle Banken konsolideras på ett dubbelt sätt, nemligen: dels öka sin räntevinst, utan att taga den af egna landsmän; dels ega uti samma räntebärande tillgång en valuta, på hvilken anvisning kunde gifvas, då silfveruttagning ur Banken kom i fråga. 2:o Bankens andra ändamål är att medelst lån på billiga vilkor understödja näringarna, och härtill hade jag önskat att den andra tredjedelen af bankovinsten blifvit använd.
En utsträckt skuldsättning är visserligen icke nyttig.
Men om några lån kunna vara till gagn för jordbrukaren, så måste det vara amorteringslånen emot lindrig ränta och successiv inbetalning på längre tid.
Fonden för dessa lån är otillräcklig och den behöfver en tillökning af minst 500,000 rdr.
— Af fonderna för Bankens Diskontrörelse m. m. ligga visserligen liera millioner härstädes obegagnade, emedan privatbankerna upptaga de flesta så beskaffade låntagare, som äro redbara och säkra.
Fördenskull anser jag, att dessa obegagnade diskontfonder, förökade med en del af bankovinsten, böra emplojeras uti fdial-kontor i landsorterna, hvarest jordbrukaren och näringsidkaren kunde erhålla 6 Banko-Utskottets Memorial, N:o 19. biträde genom kreditiv eller lån på billigare vilkor än hos privatbankerna, hvarigenom en större både enskild och allmän fördel skulle beredas. 3:o Bankens tredje ändamål är, enligt stiftelse-urkunden, ”att en nödhjelps- och tillgångskassa må beredas”, eller att med sitt öfverskott bispringa statsverket.
Härtill må nu den återstående tredjedelen af bankovinsten användas.
Man säger väl, att statsverket bchöfver hvarenda skilling af den bankovinst, som är samlad.
Den skulle vara en nödhjelpskassa, men staten är ju icke för närvarande i någon nöd.
Statsverkets behof äro för öfrigt elastiska.
De kunna utvidgas elter tillgångarna.
Det visar förhållandet vid 1840—41 årens riksdag.
Då egde Riksgälds-kontoret uti samlade öfverskotter omkring 3 milloner rdr, och erhöll dessutom vid samma riksdag öfver 2,300,000 rdr af den då befintliga bankovinsten.
Utan att riket sedermera varit i någon serdeles nöd eller fara, äro dessa nu helt och hållet medtagna och Riksgälds-kontoret i skuld.
För att betäcka denna skuld må alltså nu 1/3 af bankovinsten användas.
Men statsutgifterna för de kommande åren torde väl böra regleras och rättas efter de statsinkomster, som med tillförlitlighet kunnna påräknas att inflyta.
Att uti propositionen om statsverkets tillstånd och behof till den s. k. extra statsregleringen hela den samlade bankovinsten blifvit tagen i beräkning och anspråk förr än det var afgjordt', huruvida Banken utan egen skada eller möjlig fara kunde lemna den hel och hållen från sig, torde väl icke vara så alldeles vanligt.
På extra statsregleringen uppföras några utgifter af permanent natur.
Och om man vill anordna oundvikliga statsutgifter på Bankens vinst, torde man väl beträda en lärlig bana.
Det är ju allmänt erkändt, att alla oredor och olyckor i vårt penningeväsende härledt sig från den oriktiga åsigten, ” att Riks-banken skall fylla statsverkets behof.” Med Dotkor Sandberg hafva sig förenat Riksdags-Fullmäktige Pehr Pålsson från Christianstads län, Pehr Nilsson från samma län, Petter Mårtensson från Jönköpings län, Niss Jeppsson från Malmöhus län, Olaus Ericsson från Götheborgs och Bohus län och Lars Olsson från Stora Kopparbergs län.
Af Doktor Lyth: ”Emot Utskottets beslut att ifrån Riks-banken abalienera liela bankovinsten för 3:ne år, utgörande 2,862,000 rdr, måste jag reservera mig.
Jag tror nemligen, att, ehuru Banken, till bedrifvaude af dess vanliga rörelse, väl kunde umbära och uppoffra äfven denna summa, ställningar och förhållanden i fäderneslandet just nu bordt uppmana Rikets Ständer att i alla riktningar utvidga Riks-bankens verksamhet och att förlagskapitaler dertill icke bordt förskringras under en tid, då Privatbanker hota att ej allenast undergräfva Riks-bankens bestånd, utan ock att utsuga hela landets enskilda förmögenhet.” Sanko-Vtskottets Memorial, N:t> 19. 7 Af RiksdagsMlmäktigen Pehr Östman från Vesternorrlands län : ”Då Banken befinner sig i den lyckliga ställning, att den från 1845 års början till nästlidet års slut letnnat en vinst, påräknad att uppgå till 2,862,000 rdr banko, hvilken vinst hufvudsakligen tillkommit genom dess lånebedrifvande och derigenom influtna räntor, således en frukt af den effektiva folkklassens verksamhet, är det min Öfvertygelse, att, om ej hela, åtminstone hälften af denna vinst bordt användas till underhjelpande af jordbruket, landets modernäring och andra industriella företag och bedrifvande, hvarigenom jordbrukaren, bergs* och bruksidkaren kunde med säkerhet af egen utkomst sysselsätta den arbetssökande folkmassan, och dymedelst minska den öfverhandtagande fattigdom, som vanligen liar brott till följeslagare» Höglofl.
Utskottet har i sitt beslut, om ej i bestämda ordalag, dock låtit Ständerna förstå, att ifrågavarande vinstmedel ej erfordras för bankens konsoliderande.
Detta kunde visst vid första påseendet få gälla som riktigt, då man låtit förstå, att diskont-lånefonderna icke blifvit fullt anlitade, och att fastighets-Iånefonden, som nu visat sig otillräcklig, kan förstärkas med andra inom banken tillgängliga medel»
Men orsaken, hvarföre diskont-lånefonderne icke blifvit fullt anlitade, torde säkert återfinnas i en allt för hög ränta för lånet och i straffräntans stränghet
För uraktlåten inbetalning) men om räntan å bankens lånekapitaler nedsättes, så att verksamma medlemmar af samhället funne sin fördel i att genom lån heldre sätta riksbankens medel i omlopp, än vända sig till de på samhället skadligt verkande privatbankerna, i så måtto då den från lånebehöfvande utgående räntan icke kommer staten till godo, utan i dess ställe faller i enskilde kapitalistens och penninge-aristokratiens händer, ar jag öfvertygad, att medlen nog blefve anlitade, äfvensom att bankovinsten derigenom blefve på ett för det allmänna fördelaktigaste sätt använd, äfvensom att Banken derigenom blefve ännu ytterligare förkofrad och kunde således i en framtid medlande träda emellan, derest en större uppoffring för riket blefve af nöden.
Att den upplupna vinsten öfverlemnas till statsverket, skulle väl synas bära lända till det allmännas fördel derigenom, att den ökar statsinkomsterna, hvaraf skulle följa, att de skattdragandes utskylder kunde nedsättas; men en sorglig erfarenhet har visat, att desto mera medel äro att påräkna, desto mindre sparsamt går det till väga vid statsregleringen och händelsen blir säkert, att medlen komma att användas till anslag för för riket mindre nyttiga ändamål, än om de genom lån mot billig ränta få utgå i allmänna rörelsen.
Således stannar jag i den öfvertygelse, att, om ej hela bankovinsten, åtminstone sedan 1,500,000 r.dr blifvit till Riksgälds-kontoret öfverlemnade, återstoden bör i Banken qvarblifva”.
I denna reservation hafva instämt riksdagsfullmäktige Joli.
Andersson från Elfsborgs län och Peter Gabrielson från Kronobergs län. 8 Banko-Utskottets Memorial, N:o 19.
Af Herr Lagergren, P. J.: ”Högloft.
Banko-utskottets förestående tillstyrkan har blifvit beslutad genom votering inom Utskottet.
Då denna tillstyrkan är ämnad att grundlägga ett Rikets Ständers beslut, rörande den till och med år 1847 upplupne behållna bankovinst, ansåg minoriteten, att sådana ordalag bordt i Utskottets tillstyrkan begagnas, som kunnat, utan vidare omgång, derest de af Riksstånden bifallas, utgöra ett fullständigt beslut, icke blott i afseende på bankovinstens utlåtande till andra ändamål, än Bankens, utan äfven derom, att samma vinst skulle på det af Utskottet föreslagna sätt hållas Riksgälds-kontoret tillhanda, för att till statens behof användas.
Den af minoriteten föreslagna tillstyrkan, hvilken härmedelst vördsamt hemställes till Högloft.
Riksstånden, hade följande lydelse: att den ifrån 1845 års början upplupna bankovinst icke erfordras för Ban kens konsoliderande; och att berörda vinst, beräknad på sätt här ofvan är vordet uppgifvet, till 2,862,000 r:dr banko, må vid slutet af hvardera åren 1848, 1849 och 1850 med en tredjedel, eller Nio Hundra Femtio Fyra Tusen riksdaler årligen, ifrån Banken i och för statens allmänna be hof till Riksgälds-kontoret aflemnas”.
Hr Grefve Cronhjelm, P., Herrar Leijonancker, F. W., Mannerskantz, C. A., Bråkenhielm, P. R., Bogeman, C. A., Reuterskiöld, C. L., Nordensvahn, O., Gråå, J. F., samt Palander, C. W. STOCKHOLM 1848, hos J. A. Walldén. Banko-Utskottets Utlåtande, N;o 20. 1 N:o 20.
ADk. till Exp.-Utsk. d. 8 Febr., kl. 11 F. m.
Utlåtande_, i anledning af återremiss utaf Utskottets Memorial JY:o 3.
Nämnde memorial, innefaltande hemställan dels att ioo exemplar af det på trycket utgifna arbete:
''Anteckningar om Rikets Ständers Bank och Allmänna Lånerörelsen i Sverige” måtte få af Bankens medel inköpas, för att tillhandahållas
Banko-utskottets ledamöter samt Rikets Ständers Revisorer öfver Bankoverket, och dels att till författaren af berörde arbete, Herr Presidenten och Kommendören C. D. Skogmanj måtte öfverlemnas ett exemplar i guld af Bankens jubelmedalj, har, enligt ankomna protokolls-utdrag af den i5, 19 och 22 nasti.
Januari, blifvit af Högloft.
Ridderskapet och Adeln samt Högvördiga Presteståndet i sin helhet bifallet, af Yällofl. Borgareståndet bifallet i afseende på det första tillstyrkandet, men afslaget i hvad angår det sednare, samt af Hedervärda Bondeståndet, på grund af gjorda anmärkningar, till Utskottet återremitteradt.
Då Utskottets förslag, angående inköp af 100 exemplar utaf ifrågavarande skrift, blifvit af 3:ne Riks-slånd bifallet och sålunda utgör ett Rikets Ständers beslut, anser Utskottet något utlåtande öfver de hos Hederv.