Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Svårligen lärer det kunna bestridas, att en Lag, som innebär rättighet för den ena medborgaren att, emot den andras vilja, tillegna sig hans arbetskrafier, skulle återföra oss till de tidehvarf, dä lifegenskapen blef en följd af oförmågan att på utsatt dag återgälda en försträckning.
Den stigande upplysningen och det allt mer och mer uppklarnande begreppet om roenniskans sanna och rätta värde, såsom ett förnuftigt väsende, hafva likväl förmått utplåna denna barbariska
Lag utur de flesta länders Lagstiftning, och man har i stället infört ett rättstillstånd, som, då det gör alla lika inför Lagen, också lemnar hvarje medborgare lika frihet, att sjelf disponera öfver sin arbetsförmåga, så länge utofningen af densamma icke ingriper
I andras rättigheter och såmedelst störer det helas trefnad och lugn.
Man har funnit, att denna arbetsförmåga icke kan och icke bör till sitt värde uppskattas annorlunda, än genom Ömsesidiga emellan sam* hällsindividerne fritt ingångne aftal eller contract, och Lagstiftaren har inskränkt sig derhän, att endast gifva nödig garantie för dessas noggranna uppfyllande.
Ifrån sådana grundsattser utgå våta nu gällande Lagar j Si} Bil. till LtigUtskotiets Betäniantjle N:n i 28. och just derföre är gi/ldenärs arbets-skyldighet till siri borgenär obekant i var Lagstiftning , utom i det enda fall, att gäldenär» obestånd tillkommit af slöseri, dobbel, lättja eller vårdslöshet, da Domaren, efter noggiann pröfning af förhållandet, eger ålägga gäldenärer» arbete , snarare såsom stral!’, än såsom en lämplig utväg för hans skulders betalande.
Jag tror det vara af vigt, att dessa grunder i vår Lagstiftning oförändradt bibehållas ; ty fåfängt skal! man bemöda sig, att genom någon Lag bestämma värdet af menniskans arbetskrafter, hvilkas mångfalldiga omvexling och olika natur göra det lill en omöjlighet, att på lika sätt och efter samma grund uppskatta dem alla.
Och då Lagen således, om tilläfventyrs i detta hänseende rättvis uti ett fall, deremot skulle uti ett annat fall innebära den största orättvisa , och följaktligen sakna en af de hufvudsakligaste bland en Lags egenskaper, den nemligen, att vara tillämplig på alla medborgare-classer i samhället, finner jag mig desto hellre böra afstyrka bifall till de väckta Motionerna, som, i händelse den föreslagna arbetsskyldigheten för en gäldenär komme att ega rum, vexationer af alla slag deraf otvifvelaktig! skulle blifva en följd, samt ett öppet tillfälle beredas för den bämdlystne bor-
C.t "Ehuru jag medgifver rigtigheten af den grundsatts, att det åligger gäldenär fullgöra lagligen ingångne förbindelser, om ock han saknar annan tillgång, än sin arbetsförmåga, och att, såsom följd deraf, gäldenär bör använda äfven sina arbetskrafter att rätt för sig göra ; kan jag likväl icke dela Höglofl.
Lag-Utskottets flesta Ledamöters åsigter, i frågan om gäldenärs förpligtande att, vid bristande tillgång, stn skuld med tvångsarbete hos borgenären aftjena.
Med hänsigt till mångfalldigheten af samhällsförhållanden , och dels serskilda Medborgare-classer, dels olika kön, dels gradationer af åldrar, skiljaktiga yrken, samt olika arbetsförmåga, anlag och personliga egenskaper, synes mig det föreslagna Lagstadgandet icke vara med Samliälls-intätt ningens natur förenligt, och i vissa fall icke användbart.
— Anledningen till detta omdöme företer sig så uppenbart, att den icke lärer behöfva omständlig utveckling, — Någon i alla afseenden rättvis, lämplig och billig princip, för bestämmandet af arbetsordning och arbetets beskaffenhet för åtskilliga classer a£ gäldenärer, är icke tänkbar eller möjlig. —- 40 Bil. lill LagUlsköttets Betänkande .Y-o 128.
I anseende lill p.äldenärers olika rtiedborgerlipa stallning och moraliska bildning, skulle otvifvelaktig! samma grund verka alldeles olika följder, och icke sällan medföra stridiga bet i tillämpningen.
Oet vöre egentligen gäldenärens physiska arbetskraft, sorn skulle kunna godtyckligt honom aftvingas; men sjelfva benämningen Tvångsarbete star i strid med Sveriges Lagstiftning annorledes, än i samband med Brot tmäis-lagens allmänna straffgrunder; och om ett allmänt Lagbud icke innefattar allmän tillämplighet, rubbar det enheten i Lagskipningen, är otjenligt, vådligt för personliga säkerheten, och icke svarande emot sitt ändamål.
För en obetydlig skuld kunde en gäldenär hallas till arbete flere år, och å lika arbetstid, som en annan , hvilken vore skyldig större summa, derigenom han, tvungen under husbondevälde, tilläfventyrs försattes ur tillfälle att med loflig omtanka möjligen förbättra sina vilkor, eller att begagna inträffande förmonliga händelser till befordran af sitt bästa.
Verkställigheten af ifrågavarande
Lagrörslag skulle äfven ofelbart föranleda inångfalldiga ej mindre missförhållanden an ock missbruk; och Tjenstehjonsstadgans tillämpning emellan fordrings-egaren och gäldenären torde icke med samhälls-vilkoren kunna förlikas, eller af allmänna rättskänslan gillas.
I motsatts till det af Högloflig» - Bil. lill LagVlskotiets Betänkande N o ts8. 41 lige Lagutskottet framställde förslag, f<ii Harar Kongl.
Rescriptet af den j6
December 1820, ”alt arbete icke bör gäldenär ådöma» i annat fall, än då sådant, enligt 1 6 Cap« HandelsBalken, eger rum”.
På anförde skal, oell med jemväl hemtadt stöd för min öfvertygeise af Kongl. Maj:ts Högstberörde Nådiga Förklaring, antydande Lagens räda förstånd i förevarande ämne, afstyrker jag bifall till de o-m arbetsskyldighet för gäldenärer gjorda motioner, och reserverar mig vördsamt emot Högloflige LagUtskottets fleste Ledamöters beslut;” , 3:0 af Herr Professoren Bexell: ”Jag reserverar mig emot arbetsdomarne ocb ogillar dem såsom barbariska, orättvisa och merendels overkställbar.
Jag ogillar dem, emedan de redan äro det af liela den civiliserade verl" dens Lagstiftning, emedan de länge varit, och troligen alltid komma att förblifva främmande elementer i vårteget Lagstiftningssystem, och emedan de stå just i ett sådant förhållande både till 1754 års ännu gällande Lag, och till det Lagförslag, som väntar att efter den en dag blifva gällande.
Jag hyllar visserligen icke en alltför vida utsträckt skonsamhet emot gäldenären, och jag har någon gång haft tillfälle att understödja denna åsigt med min röst; men jag Bih. till Rikt-St.
Prot. ig28 och rjMg, ' .ti-/. 1 Aid. 4, 1 &.de Sitt. 'i: dr a 44 Bil. till LngUtskoltets Betänkande N.o,is8. lemnada honom ej för arbets-domarne, — ej emot dan af behof, af olyckor, och någon gång a? inre förebråelse, redan nog nedtryckte gäldenären, och jig skall aldrig bidraga, att, förnedrande den redan olycklige, framsläpa honom såsom arbetsträl till lians förmögnare och lyckligare like, hvilken tillfälligtvis kunnat lemna honom ett lumpet förskott, ett lån, det denne icke mägtade på utsatt dag återgälda, Gäldenären, så länge han icke ännu förverkat sin frihet, bör sjelf fritt få disponera sin större eller mindre arbetsförmåga — detta lilla, men i ordets egentligaste bemärkelse, egna Capital, det enda, som den skepps^ brutne förmådde åt sig rädda — hvarföre fråntags honom dispositions-rätten deröfver 1 Jag kan dessutom ej gilla den ^Lagstiftning, »om, efter ett fixt markegångspris, söker taxera den till värde i nära oändlig olikhet utvecklade meriniskokraften, hvilken rastlöst rör sig och verkar i samhällslifvets alla skiljda, högre och lägre förhållanden.
— Arbetsdomarne datera sig ganska bestämdt ifrån mörkrets och barbariets tidehvarf, och ännu, efter flyktade sex århundraden, hyllar man, såsom en frisk lager i Birger Jarls odödlighets-krans, dea Lagstiftning, hvarigenom han, i följd af Skenninge mötes beslut, ia4o, påböd,"att ingen skulle för skuld saiom arbetsträl behandlasDen utur ett mörkt »debvarf, utur ea öfvergång?; Bil. lill LagUtskotteis Betänkande.
N:v Å‘$ period ifrån barbari till odling framträdande hjelten oell Lagst iftaren Birger Jarl upphäfde således arbetsdomarne.
Ar det val tänkbart»' att det skall lyckas att 600 år derefter åter införa dem i hans fordna fädernesland!
Mert, invänder man, den allmänna crediten mäste upprätthållas.
Begagna då dertill de tvångsmedel, som
Lagen för ändamålet redan godkänner; mea arbetsdomarne syfta ingalunda dit.
De äro alltid orättvise, någon gång,' ja oftast, overkställbar.
Alla medboigareclasser böra ju vara lika inför Lagen.
Meta Lagen om arbetsdomar måste, för att åtminstone synas någorlunda verkställbar, ega en viss, ehuru ej bestämdt uttalad syftning till undantag uti jemlikhets-principen inföc Lagen.
Inflytta arbetsdomarne uti hvilket civiliseradt folkslags Lagstiftning som helst, och ett missförhållande skall deraf ovilkorligen framstå.
Emot arbetsdomarne talar omsider den omständighet, att vår nu gällande
Lag öppnar för den betryckte — men redlige gäldenären en räddning i den för honom anvisade, visserligen någon gång missbrukade, cessions-förmonen; men för den botande,' stränga och obevekliga arbetsdoinen finnes tn« gen räddning.” Häruti har Herr Friherre Stael von Holstein instämt.
STOCK HO L M, Ehnéns och Granbergs Tryckeri» 18:29.
Lag-TJtskottetS Utlåtande N:o 129. 1 N:o 129, Ankom till Exped.-Utsk. den 6 Nov. 1829.
Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 66, öfver väckta Motioner om utsträckning af Arfsrätt för Sido-arfvingar i fjerde och fjermare led.
Samtlige Riks-Stånden hafva till Dag-Ustkottet återförvisat Utskottets Betänkande N:o 66, öfver Riksdagsfullmägtige Hr Lars Gustaf Alunds och Pehr Ericssons från Kronobergs
Län motioner, om den ändring i 2 och 3 §§, af 3 Cap. Arfda Balken, att syskonbarns rätt att, vid arftägt emellan sidoarfvingar, träda i sin aflidne faders eller moders ställe, må Utsträckas till syskons barnabarn och deras afkomlingar*
De emot Betänkandet gjorda anmärk» iiingar, i följd af hvilka återförvisningen blifvit beslutad, instämma alla i yrkande af bifall till motionerne, under åberopande dels af de skäl Motionairerne framställt, dels af Stil, tilt Riks-St, Pr 61. 1828 »ch I829. 7 Sami. t Af i, I* iy:de Ht t. 2 tära B, det. 2 Lag~TJtskottets Utlåtande N'o 129.
Hr Berg von Lindes vid Betänkandet fogade Reservation, och dels af motiverne till 1 Cap. Ärfda Balken i Dag^Gomiténs förslag till allmän Civillag.
Då Utskottet, som i sitt förra Betänk kände omständligen framlagt grunderne för sitt afstyrkande, nu åter tagit detta ämne i Öfvervägande, hafva de skäl, som tala för bifall till motioneme, vunnit öfvervigten ; hvarvid i synnerhet anmärkningen om obilligheten deraf, att fjermare sido-arfvingar som vanligen äro minderårige, blifva, i följd af den nu stadgade inskränktare representations-rätten, vanlottade, endast derföre att de haft olyckan att förlora sina föräldrar eller andra anhöriga i rätt uppstigande led , genom hvilka arfvet eljest skulle komma dem till godo , verkat förändring i Utskottets mening.
När Utskottet således finner sig föranlåtet att frångå sitt förra yttrande och nu tillstyrka utsträckning af syskons afkomlingars arfsrätt, anser dock Utskottet, till förekommande af den osäkerhet och deraf härflytande tvister, hvartill svårigheten att åstadkomma bevisning om långt aflägsen slägtskap kan föranleda, berörde arfsrätt böra inskränkas ini om någon viss gräns, hvilken, 1 likhet med hvad Lag-Comitén föreslagit, syne* lamp-* Lag-Utskottets Utlåtande N'o ljg. ligen kunna ulsättas till nionde led, — en gräns, hvarutom också arfsfrågor näppeligen lära uppstå, och hvilken derföre äfven bör be' stämmas för arfsrätt i uppstigande led eller så kalladt bakarf.
Och som den nu gällande inskränkningen af representations-rätten, i fråga om sido arf, finnes stadgad ej allenast i 2:dra och 3;dje §§. af 3 Gap. Ärfda Balken , utan ock i 4:de §., samt dessutom förutsattes i 5tte och följande, till och med n:te §§.
; så är det, efter Utskottets omdöme, nödigt, att hela berörde capitel erhåller en förändrad redaction , hvartill Utskottet här framlägger förslag, till större delen hemtadt från Bag-Coiniténs, hvilket i denna del, efterUtskottets tanka, genom enkelhet, fullständighet, tydlighet och bestämdhet, utmärker sig framfördengamla redactionen, och öfverensstämmande med Utskottets , i dess Betänkande N:o 68 , gjorda tillstyrkande om upphäfvande af skillnaden i arfsrätt för arfvingar af olika kön ; lydande förslaget sålunda: 3 Cap.
Om bak-arf och sido-arf. 1 §.
Aro ej b ros t arfvingar till efter den döda, och lefva dess f öräldrar, ag-TJtskott$ts Utlåtande N.o lag. då tagan de arfvet , hälften hvar» dera• 2 §•
Är en af Jöräldrarne död , och äro syskon '.'V, ett eller flera., ejler den , so/w ä.jvas skall; arfvén då de med den af föräldrarne , som lefver, oc/z Zöge/z den de/, so/w den döde fadren eller modren ärfva skolat, o//z /z«w eller hon lefvar, Jr något af syskonen dödi , då s<$o/<z dess afkomlingar i dess ställe och rätt träda, linnas ej syskon, eder afkomlingar af dem; tage den af föräldrarne, so/w lefver, /ze/a arfvet, 3 §’ Lefver ej någon af deri dödas föräldrar, och äro syskon till, då skola de allt arfvet taga, jr något °f syskonen dödt, njuten dess afkomlingar den rät 11 som i Q §. sägs. 4 §* jra ej syskon eller afkomlingar af dem, arfvén då förfader i andra Itd, sorn äro faderfader och fadermoder, mode/fader och modermoder, Log-Utskottets Utlåtande N:o 129. 5 5 § Lefva ej de, då arfvén den dödas Töräldrars sys k > n, 6 §.
Lefva ej de; då arfvén den dö. das förfäder i tredje led. 7 §•
Lefva ej de, då arfvén l>ryIlmi gar och sysslingar.
Bryllingar äro faders syskons barn, och sysslingar moders syskons barn. 8 f. Lefva ej dr, då arfvén de, som U'o syskon med förfäder i andra led. 9 §•
Lefva ej de, då arfvén den dödas förfäder i fjerde led. 10 §.
Finnes ej arfvinge i någon af de leder, som nu sagde äro; tage den arfvet, som sedan är i närmaste led, ehvad han är bak-arfvinge 6 Lag-Utskottets Utlåtande N;o 129. eller sido-arfvinge.
Äro både bakarfvinge och sido-arj vings i lika led; gange sido-arfvinge till, och bak-arfvinge ifrån.
Äro sido-arfvingar i lika led, men olika gren; tage då den arfvet, sorn är af närmare stamfader eller stammoder med den döda: äro de af samma stamfader eller stammoder ; varén, samarfva. Al §.
Äro bak-arfvingar å fäderne och å möderne sidan samarfva; tage hvardera sidan hälften, ändå att å deri ena flere arfvingar äro , an å den andra: äro å endera sidan alle döde, falle alltsamman andra sidan till.
Äro sido-arfvingar ä fäderne och möderne samarfva, eller finnes å endera sidan ej någon till, vare lag, som om bak-arfvingar sagdt är.
Är sido-arfvinge bride å fäderne och möderne skyld med den döda; njute då han både fäderne och möderne del. 12 §•
Halfslägt träde till arf med helslägt, dock ej till annan del, än i Lag-Utskottets Utlåtande N:6 1S9, 7 tlen, som fader eller moder., genom hvilken de med hvarandra skylde ä2 ro
,ef ter ätträkningen taga skolat, om den Ufvat. 13 §< Skall sido- arf delas emellan flera grenar i en ätt; tage hvar gren lika lott. finnas under en hufvudgren flere grenar; delen ock de sig eniel• lan efter lika grund; och tagen sedan de, som inom en gren är o, hvar sin lott efter hufvudtalet. 14 §•
Bak-arfvingar och sido-arf vingar arfvén, till och med nionde led: den i f jermare skyldskap är, vare ej arfvinge. 3 5 §'
Äro bröstarf, sidoarf eller bakaf fallne tillsamman i dens hand, som ärfves , g
Hnge dermed, som sagdt är, utan åtskillnad ifrån hvad stam egendomen kommen är. 8 Lag-Utskottets Utlåtande N'o 1291 Skulle nu denna redaction af Rikets Ständer gillas och Utskottets, i dess Betänkande N:o 68, gjorda förslag om lika arfsrätt för man och qvinna jemväl antagas; så komma de i nyssnämnde Betänkande framställde förslag till ändring af i, 3 och 4 §§* i 5 Cap.
Ärfda-Balken att förfalla.
Varder åter samma Betänkande ogilladt, och nu gällande arfsrätt efter landsrätt bibehållen, men deremot representations-rätten i sido-arf, efter Utskottets nu gjorda tillstyrkande utsträckt; så hemställes, om icke 1, il och 13 §§:ne i den nu föreslagna redactionen må erhålla denna lydelse: 1 §•
Aro ej bröst-arfvingar till efter den dode, och lefva dess föräldrari då arfvén de, efter landsrätt, fader två delar och moder trldjung, mert efter stadsrätt hälften hvardera. 11 §•
Äro hali-arfvingar 8, fäderne och möderne sidan samarfva; tage fäderne sidan fäderne del, och mäder» ne sidan möderne del: äro å endera sidan alle döde; falle alltsamman andra Lag.Utskottets Utlåtande jV.’o 129. 9 andra sidan till.
Äro sido-arfvingar a fäderne och möderne samarfva, eller finnes å endera sidan ej någon lill; vare lag, som om bak-arjvingar sagdt är.
Är sido-arfvinge både å fäderne och möderne skyld med den döda; njule då han både fäderne och möderne del. 13 §.
Skall sido-arf delas mellan flera grenar i en ätt; tage efter landsrätt, broder, eller hans afkomlingar, två delar, och syster, eller hennes afkomlingar, tridjung , och efter stadsrätt halft hvardera.
Finnas under en hufvudgren flere grenar; delen ock de sig emellan efter lika grund; och tagen sedan de, som inom en gren d-o, sine lotter, såsom sagdt är, nemligen, efter landsrätt, broder två delar, och syster tridjung, och efter stadsrätt halft hvardera.
En Ledamots serskilda mening bifogas* Stockholm den 31 October 182g.
Bilt, /, Rih-St.
Proi. 1828 och I829. 7 Samt. X Afd. 2. 17 :de H:t. <X:dra Btdet. 5o Bil', t. Lag-Utskottets Utlåtande N:0 129.
Reservation Af Herr Landegren:
De anmärkningar, hvilka i samtlige Riks-Slånden blifvit framställde emot Lag-Utskottet;s ,Betänkande N.'o 66, angående utsträckning af så kallade istadarätteti, (jus réprsesentationis} hafva ej, i min tanka, vederlagt de skäl, Utskottet anfört etriot den föreslagna utsträckningen; och jag har således ej kunnat instämma uti det helt och hållet förändrade Utlåtande, Utskottet nu i detta ämne till Rikets Höglofl.
Ständer afgifver Jag får derföre, för min del, under åberopande af de i Betänkandet N:o 66 anförde motiver, vördsammast till» styrka, att de i ämnet gjorda motioner måtte ogillas.
Jag erkänner med tacksamhet den led. ning Lag-Utskottet under dess öfverläggningar egt af Lag-Comiténs förslag till Civillag ; och att Cornitén tillstyrkt istadarättens utsträckning, skulle således för mig snarare vara ett skäl att förslaget bifalla, än att det ogilla, men då fråga nu ej är att antaga det af Lag-Comitén uppställda arfsystem i dess helhet och införandet af en del deraf i nu gällande Lag, hvarigenom hela 3;dje Cap.
Ärfda-Balken, på sista §,’n när, skulle komma att omskapas, och samma .Capitel i stället för 12 §§:r innehålla 15, tvifvelsutan Bil. t. Lag.Utsköttets Utlåtande ff;o lag. n' siall föranleda villrådighet och misstag både hos^dem, sorn skola lyda eller tillämpa lagen, lärer det, äfven om istadarättens föreslagne utsträckning gillas, vara lämpligast att dermed fördröja intill dess Uag-Comiténs arfsystem i dess] helhet kan varda såsom lag godkändt.
Vill man likväl nu antaga den ifrågavarande förändringen, torde den dock kunna tillvägabringas utan en så total ornskapning af 3 Cap. Ärfda-Balken, som den Utskottet föreslagit, i synnerhet i den händelse Utskottets tillstyrkande, om upphäfvande af arfsrätten efter landsrätt, ej kommer att vinna Rikets Höglofl.
Ständers bifall el* »er Kongl. Majlis samtycke* STOCKHOLM, tryckt i Mak2uah.dsxa Boktryckeriet, 1829» JLagUtiioitels Tletån&ande Nio ijbi j] N:o ijo. Ankom till Exped.
Utskottet dang Novemi), iglj< Betänkande öfver Herr Grefv© Johan Henning
Gyllenborgs motion om åtskilliga ändringar i Rätteg&ngs-Balkcn. XJtl Memorial, som af Hoglofl.
Ridderskapet och Adeln till Lag-Utskottet blifvit remitteradt, har Herr Grefve .Tohan /Tenning Gyllenborg föreslagit åtskilliga förändringar af nu gällande rättegångsordning, i afsigt, dels att,' till 1 ättnad för rättsökande, minska behofvet af fullmiigtige saint deraf följande kostnader! dels att, genom en säkrare grund för beräkning af fatalier, bereda större säkerhet för ta* lans fullföljd hos Öfverrätt.
Efter granskning af Motionairens i ofvanberörde måtto gjorda förslag, får Utskottet nu deröfver utlåtande meddela; till hvil* ken ända Utskottet funnit lämpligast att i nedanstående punkter sammanfatta Motionairens yrkande och vid hvarje af dem serskildt foga de anmärkningar, som, efter UtBih, till Riks-St.
Prat. 1828 och 18*9. "> Sami. r ^fd, S a ulra B.det i \%-.de IT t. 2 Lagutskottets Betänkånde N:o 130. skottets tanka, förnämligast böra verka tili afslag derå. t :sta punkten : att, vid Härads- och Lag man srätt, parter måga vara berättigade att, sedan käro- ock svaromålen blifvit afgifnc, under ärendets ytterligare behandling af Rätten, efter godtfinnande, vara när- eller frånvarande, med förblindelse likväl att sig inställa, när
Domaren det nödigt anser. thom äfventyr af käromålets försittande, eller tredskodom, finnes för part, sorn vid Härads- eller Lagmansrätt, ulan laga förfall, uteblifver, icke i Lag stadgadt annat ansvar, an böter, enligt a §• 1 2 Cap. RättegångsBalken, om han är borta då han af Rätten ropas frarn att kära eller svara, eller ock till tinget alldeles icke kommer, och, enligt 6 J4 Cap. berörde Balk, om han sin talan eller svar skriftliga företett och sig deri förbehållit, att ock muntliga varda hörd, eller det sedan begärat, eller blifvit af
Domstolen antydd att sig infinna , men ändock å utsatt tid förfallolös vid Lagmansrätten blifver ute.
Då det således i öfrigt, äfven efter nu gällande Lag, pa den rättsökandes eget behag ankommer, att sig vid Härads- och Lagmansiätl inställa eller icke, derest ej Domaren, vid serskild påföljd, förelagt hono® att hos LogX.tskotuts neiåukanile S:o i5o.
| Härten fillstädeskomma, och följaktligen någon skiljaktighet emellan Motionairens förslag och .Lagens hud i detta afseende desto min* dre eger rum, som Motionairen hvarken yrkat upphäfvande af botes-ansvar för part, som förfallolöst utehlifver, innan karo- och svaromålen blifvit fullständigt utredde, el* ler bestridt
Domaren nödig myndighet att, genom vitén eller andra verksamma medel, förmå parter till inställelse inför rätta, när sl nödigt prölvas^ så lärer den väckta frågan, att genom en lagförändring bereda de rättsökande en förmon, som förut är i Lagen dem tillerkänd, komma at.t af sig sjelf förfalla. 2 ulra punkten: att den uppassning, sorn, vid äfventyr af böter, i första § § af 2 7 Cap. Rättegångs-B athen ock flera Lagens ruin är foreskrifven för rättegång sakers fullföljd hos Hofrätt, må. uppkäfvas, på det parter, sorn åro aflägse boende, icke må vara t vung ne att ställa fullniägtige, hvilket icke synes vara mera qf nöden i Hofrätt, än hos Collegier eller Konungens Befallningshafvande, hvarest man skall vara berättigad, att utan personlig inställelse låta inlemna skrifteliga anföranden och utlaga utslag ; Hofrätten obetaget att, till vittnens hörande eller upplysningars meddelande, när så nödigt anses, hedla parter att sig personligen inf nna» 4 LagUtshottets Uttänkande N’,o i5o'.
Äfven i delta afseende gäller nästara detsamma, som ofvan blifvit anfördt.
Någon, sl kallad uppassning, eller partens närvaro, personligen eller genom ombud , vid utförandet af rättegångssaker i Hofrätt, är, så vidt Utskottet har sig bekant, icke vid bötesan. svar i Lag föreskrifven, i andra fall , än då sådant åliggande länder till de rättsökandes egen fördel och till beredande af ärendets skyndsamma och säkra fortgång.
I öfrigt står det parterne fritt, att öfverlemna målen till Hofrättens pröfning; och något hinder att låta behörigen ingifva skrifter och uttaga utslag derstädes lärer icke eller möta.
Att de former, som för ärendens behandling ho3 Konungens Befallningshafvande funnits nödige, icke kunna ega full tillämplighet till mål, sorn ankomma på Domare-åtgärder, är uppenbart.
Ett klart och ostridigt rättsspråks befordrande till snar och laga verkställighet är och måste vara en helt annan förrättning, än undersökningen och bedömandet af sjelf-- va anspråkets rättsenlighet.
I förrättningar af så olika beskaffenhet kunna och böra sätten att derutinnan gå till väga icke vara e-' nahanda.
De bruk och iakttagelser, som 1 förra fallet kunna vara tillräckliga och ändamålsenliga, blifva, i det senare, ofullständiga och mindre pålitliga.
— Någon träffande jemförelse emellan Collegiers och
Domstolars jrtpfauningar kan ej ellet uppställas, och for^ l^agViskotiets Betänkande N:o 130. 5 rirati af likstämmighet i ärendenas behandling är således äfven här lika falsk som overkställöar.
De administrativa ärenden ,' sorn utgöra hufvudföremål för Collegiernes verksamhet, kräfva en fran Domstols förhandlingar vida skiljd procedur.