Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Visserligen — om vi nu blott i det dagliga lifvet är det tillfälle att ständigt till- tänka på de hem, där barnen verkligen få lära sig lämpa religionens ädla bud ».
Man förstår däraf, att sådant.
Men då frågas: Ä r det ej minst lika lätt förf.
tänker på den praktiska utöfningen af religio- att få de barn, som i skolan åtnjuta religionsunder- nens bud, men helt och hållet förbiser det teoretiska visning, att utöfva kärleksverk i hemmet?
Har ej vetandet.
Eller är det kanske M. N.-s mening, att modern, när det gäller » hvars och ens älsklingsrätt », äfven kunskaper i biblisk historia, kyrkohistoria största hjälpen af just den dotter, som i skolan läser m. m. skola i hemmet bibringas barnen?
Men gif- eller läst hushållslära?
Och måntro EJ, där ett kär- vas då ej tillfällen för barnen att äfven i skollifvet, leksfullt sinnelag finnes, god undervisning i sjukvård i sitt arbete, i sitt förhållande till lärare, lärarinnor och helsovård är mera egnad att fostra en snäll och kamrater » tillämpa religionens ädla b u d »?
Ge- sjuksköterterska än hjärtats instinkt utan kunskaper?
nom att begagna sig af M. N.-s resonnemang skulle Sedan M.
N. därefter b l.
a. försökt ådagalägga, man, med samma berättigande, kunna uppkasta så- att undervisning i hushållslära är mera på sin plats dana frågor som dessa: » Hvarför skall skolan vänja i folkskolorna, slutar hon, litet patetiskt, med dessa barnen vid rättvisa, lydnad, höfiighet, ordning, ren- ord-.
» Utan hem och fosterbygd hvad är ett män- lighet m. m. m. m.
? » Hvar, om ej i hemmet, niBkolif? » i l /.
N.-s tankegång synas vara följande: böra de unga lära sådana saker?
Nej, andra och Ett människolif utan hem och fosterbygd är förfeladt.
bättre skäl måste andragas för borttagande af den Sådana förfelade lif alstras — då religion och hus- obligatoriska kristendomsundervisningen i skolorna.
hållslära läsas i skolorna.
När man så väntar, att förf.
skall klargöra sin Månne vi icke här hafva ett litet prof på, hvad ståndpunkt i religionsfrågan, lemnar han helt plöts- som ibland, litet försmädligt, plägar kallas fruntim- ligt hela saken och börjar orda om olämpligheten, af merslogik.
att — hushållslära ingår i skolundervisningen.
Och G.
N. är af den åsikten, att ifrågavarande ämne är j ett af dem, som tminst lämpa sig för skolbänken *.
* Då man vet, huru ofta från hemmen förspöijas klago- mål, » att barnen i skolan ej få lära sig något verk- ligt nyttigt, t. ex. matlagning, helsovård e t c », och vidare betänker att det väl just är den starka opi- nionen från hemmens sida vi ha att tacka för att Vi påminna våra läsarinnor att i tid till nedsatt ifrågavarande ämnen lyckats skaffa sig en smula plats, pris rekvirera det intressanta verket, hänvisande till är det med stort intresse man tager del af de skäl, det utförligare tillkännagivandet efter följetongen i som från det hållet anföras mot läsning af hushålls- förra numret.
Beställningssedel medföljer äfven i da- gens annonsbilaga.
* Denna och öfriga kursiveringar i citaterna ur M. N.-s uppsats äro gjorda af G.
N u visste han det!
B n olärd kvinnas enkla ord hade tiäffat hans hjärta o c h påminnt honom o m, att » hvar o c h en måste bära sitt » — hvad det nu än är — bära det modigt o c h tåligt — inte endast för sin egen skull, utan för » Skola eller hem? » r a&gt;&gt;&gt; s o m » Gösta Berlings saga ».
A .. L A 4 4 M B E R G 8 Vester långgatan 4 4, D E S.
a, j D r &gt; a f f Ä r Stockholm.
Signor Francesco d ' Ändrade har rest.
Hans sista uppträdande egde rum förra onsdagen som Rigoletto i Verdis opera med sam- ma namn.
Äfven här lade han i dagen sin ut- omordentliga begåfning som skådespelare, hvilken dock ej alldeles kunde öfverskyla bristerna i hans sång.
Hans gästspel härstädes har emellertid framkallat det lifligaste bifall från publikens sida och säkerligen också i visst afseende varit af stor nytta för våra sceniska artister.
Signor d ' Andrade lär komma att förnya sitt gästspel här fram på våren.
Omedelbart efter den liflige portugisens afresa påbörjades ett nytt gästspel af en italiensk opera- sångare i samma bransch som den förstnämnde.
I måndags gafs nämligen återigen operan » Rigo- letto », denna gång med signor Vincemo de Pas- qualis i titelrollen.
Att omedelbart utsätta sig för jämförelse med en sådan föregångare som d A n - drade är minsann ganska riskabelt.
Signor de Pasqualis lyckades emellertid mycket bra skilja sig vid sin uppgift.
Visserligen kunde han i sitt spel ej åstadkomma samma helgjutna typ i den fadersömme och hämndlystne narrens roll som sig- nor dAndrade.
Men signor de Pasqualis förfogar i stället öfver en bättre och klangskönare stämma, s o m ' han ock, om man frånräknar några antagligen tillfälliga brister i intonationen, förstod att väl an- vända.
I ensemblerna, som denna gång gingo bättre än vid det föista uppförandet, gjorde sig hans stämma betydligt, bättre gällande än d A n - drades.
Uppfattningen af narrens roll är på det hela taget densamma som föregångarens.
Äfven signor de Pasqualis var föremål för synnerligen lifligt bifall från den väl besatta salongen.
Särskildt beröm förtjäna hrr Ödmann och Lund- qvist för deras utförande af resp. hertigens af Mantua o c h grefvens af Monterone partier.
De bägge framstående konstnärernas stämmor tyckas med hvarje uppträdande bli allt ädlare o c h skö- nare.
Särskildt är det oss ett nöje kunna konsta- tera, att hr Ödmann ej blott i spelet går framåt med hvarje ny roll, utan att hans stämma åter- vunnit all den bedårande klang, den hade före Köbenhavns-sejouren, men som under tiden när- mast efter denna utbyttes mot ett, nu alltmera sällan förekommande forcerande af rösten, som ofta framkallade ett störande biljud.
— Fröken Moritz sjunger Gildas parti samvetsgranut, men stämman räcker ej alltid till.
Första abonnementsföreställningen å k. operan gifves i afton.
DRAMATISKA TEATERN.
Vår flitige och begåfvade dramatiker, brukspatron Knut Michaetson, var till den nya säsongen redan åter färdig med ett nytt stycke, som i måndags afton för första gången gick öfver Dramatiska teaterns scen.
Af författa- rens föregående alstring har tydligt framgått, att franska mönster stått honom nära inför ögonen; och härom är så mycket mindre att säga, som mönstren varit goda och med urskiljning studerats, ej imiterats.
I » Skandalen i natt » gör sig det goda inflytandet ej minst gällande genom en bland in- hemske författare allt för sällsynt ledighet i dia- logen, god karaktärsteckning o c h scenisk fyndighet, på samma gång som författaren lyckats få trovär- dighet öfver det hela, något som ej ofta blifvit resultatet, när man sökt omsälta fransk komedi- teknik i svensk konst, och något som därför måste tillräknas hr Michaelson som en stor förtjänst.
» Skandalen i natt » betecknar afgjordt ett framsteg i den intelligente författarens dramatiska diktning; underhållande och delvis mycket lustig gjorde den på premieren afgjord framgång, bekräftad af spän- ning i salongen, liflig munterhet och lifliga applå- der.
Till det skämtsamma intrycket bidrog i främsta rummet ett par, som visserligen endast står i andra planet bland de agerande, men som tecknats med mycken humor och karaktäristik och funnit ypper- liga framställare i fröken Ahlander och hr Bceck- siröm — den halfgamla, giftassjuka sjåpan fröken von Jäger o c h den narraktige och kurtisante, men envist ungkarlsinbitne hofintendenten Klingstrand, mellan hvilka två till sist dock ödets spel lagar ihop ett parti.
Allvarsammare konflikter utspelas mellan de två äkta paren: grefve Rudenfält, hr Hillberg, och hans hustru Alice, fru Fahlman, samt ryttmästar Wärenhielm, hr Palme, och Wera, fru Sandell.
Ormen i lustgården representeras af en målare-professor, hr Personne, som dock helt halt slinker ur spelet, när upplösningen nalkas — en upplösning, dess bättre, till allmän tillfreds- ställelse och åskådarnes gamman.
Fru Sandell hade en lycklig afton; hon gaf den nygifta, en smula artistfördomsfria men hjärterena lilla frun R e k o m m e n d e r a r sitt s t o r a och v ä l s o r t e r a d e l a g e r af m o d e r n a Höst- och Vinter-Dame-Kappor till här pä platsen lägsta pris.
Särskildt f r a m h ä l l e s m i t t s t o r a s o r t i m e n t af S i l k e s p l y s c h k a p p o r!
med oväntad friskhet.
Herr Palme gaf visserligen icke mycket militärisk illusion, men spelade varmt och känsligt.
Herr Hillberg åstadkom ånyo en präktig o c h karaktäristisk typ, allt.
från maskerm gen till spelets minsta detalj, och fru Fahlmans Alice bar kännemärket af noggrannt och intelli- gent studium, om ock rollen icke helt kan anses » ligga för » henne.
Dramatiska teaterns nya pro- gram bör med ett ord ha utsikter att blifva länge lockande.
Vasateatern — » Den sköna Helena », se där vec- kans nyhet i den lättare genren.
Nu vidare tarf- vas väl ej några exklamationer öfver den Offenbach- ska musikens genialitet, öfver librettons satiriska kvickhet.
» Gammal bekant är väl känd », säger ordstäfvet; o c h kontentan är och förblir dock allt- jämt — hvad nu » Den sköna Helena » beträffar — den är outslitlig, det heter på det högre konst- språket: den är i sin bransch klassisk.
Men dtt var en ny upplaga, en ny » öfversätt- ning » så att säga af det gamla verket, Vasatea- tern i dagarne släppt ut i marknaden.
Alla habi- tuéer — kvinliga som manliga — ha skyndat att taga del af versionen.
Och den har befunnits vara en god sådan.
Gerda Grönbergs » dotter af Leda » är för lands- orten en länge välkänd prestation, för hufvudsta- den en nyhet.
Apparitionen, det måtfulla,.
men dock lagom parodierande spelsättet, den goda sång- konsten förena sig att gifva framställningen relief.
Hr Strömbergs Menelaus är kanske starkare chargerad än någon af de många företrädarnes inom rollen.
Det är ett vackert prof på bärighe- ten af denne originelle konstnärs talang, att pre- stationen det oaktadt så ypperligt håller samman till ett Jitet mästerstycke af drastisk komik.
Paris kunde ha varit bättre representerad än af hr Än- der, men en komplimang anse vi oss böra gifva särskildt hr Hagmanns Galchas och hr Salmsons Achiiles med sina roliga Hampelmannfasoner.
De många lustiga bifigurerna i ötrigt kalkerades med framgång pä traditionella mönster; ensemblen var af god effekt, och vi tillönska slutresultatet af re- prisen att blifva detsamma.
» Störd vigsel », professor Josef Weisers berömda stora målning, Kommer att visas i Konstförenin- gens lokal, Kungsträdgården, ännu endast en kort tid, och för att bereda så många som möjligt till- fälle få se denna högst intressanta målning har inträdesafgiften blifvit nedsatt till endast 50 öre.
Berättelse för I d u n af Cecilia Bååth-Holmberg.
(Forts.) i ch så är här — åh — det härligaste vat- ten både i viken o c h i brunnen, dit det kommer så klart och kallt från sandban- karne därute — o c h ni kan inte tro så präktigt bröd här är — ty rågen därute på sand backarne är också så utmärkt — det lilla det blir. » » För våra gäster till deras rum, » sade presten afbrytande, » de äro väl trötta o c h längta efter sitt rum och en kopp te. » » Ja, rum ha vi tillräckligt, » sade prestfrun och skrattade till, ett litet hälft belåtet, underligt kort skratt med slutna läppar, » nu kan ni själf välja, antingen ni vill b o här uppe eller nere i gården, — där kan ni ha ett helt hus alldeles för er själfva — »; och med ett nytt, lika underligt, nä- stan tomt skratt gick hon före oss genom den långa mörka gången, som, fylld af en unken in- stängd luft, ledde längs hela huset.
S illatigande följde vi efter.
N:R 44 (619).
LÖRDAGEN PRENUMERATIONSPRIS IDUN PR - ÅR: SCHER O C H HANDARB.
UTAN VÅRA PL.
DANSKA &gt; 5: &gt; 3: OCH FRITHIOF HVARJE ONSDAG I D U N S M O D E T I D N.
M E D PLAN- REDAKTÖR UTGIFNINGSDAGAR: K R.
5: — DEN OCH L Ö R D A G.
TRÄFFAS 3 JUNI UTGIFVARE: HYRA KL. OCH KOMMISSIONARER EXPEDITION: ANTAGAS HELLBERG SÄKRAST 12:TE ÅRG.
KLARA S.
ÖPPNA 2 — 3.
DELES Ö F V E R H E L A L A N D E T PÅ A L L - SÄRSKILDT FÖRMÄNL.
STOCKHOLM, LÖSNCMMERPRIS: TEATERGÄSTER.
: N O R D L I N G.
JOHAN RIKS 1 6 4 6 IDUNS KUNGL.
vetsgrannhet, fördjupadt detaljstudium och s ä k e r t, f u l l s t ä n d i g t b e h ä r s k a n d e af d e s c e n i s k a uttrycksmedlen.
Jag s i g n a r dig, d u tysta V i d s i n a t i d i g a r e b e s ö k s p e l a d e fru H e n - nings bland svensk omgifning.
Denna gång k o m m e r h o n att u p p t r ä d a m e d e n t r u p p a f d a n s k a artister, b l a n d h v i l k a n e r e å t n j u t a e t t g o d t n a m n p å danska tiljor.
Särskildt fru A n n a L a r s s e n, h v a r s b i l d ses h ä r n e d a n, h ö r till K ö p e n h a m n s s c e n e n s m e s t u p p b u r n a o c h lofvande y n g r e talanger.
H e n n e s s p ä d a, lilla figur o c h det förtjusande ansiktet m e d de stora ö g o n e n s t ä m m a genast åskådaren s y m - p a t i s k t, o c h därtill k o m m e r ett i n g e n u e t e m - p e r a m e n t, så ä k t a o c h friskt, att d e t s ö k e r s i n like.
V å r s v e n s k a s c e n besitter ej n å g o n u n g s k å d e s p e l e r s k a, s o m åt v i s s a r o l l e r s k u l l e k u n n a förläna den charme A n n a Larssen skänker dem.
sin b i t t r a strid, Stockholms teaterpublik god få och den återse fru kan endast kantskap har gens B y e.
spelerska ännu O c h att mest begåfvade tiga man äro.
siktighet Men skulle m i g i ljusa förklaringsglansen därbortom från syner fylla en h ö g r e värld en längtan BETTY HENNINGS.
Ä R EN stjärnor fack, är dess mer försik- för- Betty S. vårljum aftonväkt, hvars timmar l j u d l ö s t e m o t natten stupa, ATT L E D S A G A fru B e t t y H e n n i n g s b i l d m e d n å g o n t e x t är e g e n t l i g e n ö f v e r - flödigt.
D e t är n o g ä n n u i f r i s k t minne, huru hastigt den danska konstnärinnan * f ö r t i o år s e d a n e r ö f r a d e S t o c k h o l m s p u b l i k.
Hennes oförlikneliga Nora, gifven m e d den finaste a n s l u t n i n g till s k a l d e n s intentioner, hennes m e d så l i d e l s e f u l l i n t e n s i t e t fram- s t ä l l d a A n n a H j e l m, h e n n e s b l i x t r a n d e spiri- t u e l l a C y p r i e n n e h ö r a e j till d e s c e n i s k a ska- pelser, s o m g l ö m m a s.
Ö f v e r allt h v a d h o n g ö r b r e d e r sig s a m m a prägel af artistisk sam- i västerns och h a f ä r s o l e n s l å g a släckt, eterklar står himlens bleka kupa.
Ej r ö r en vindfläkt b j ö r k e n s späda blad, ej hörs en fågel i dess löfhvalf drilla, och att sakta faller d a g g e n s p ä r l k a s k a d ängens farväl E. i den anstått SÄRLA, bana.
själ, m e d blicken sträckt m o t vårens d r ö m b l å h i m m e l.
MAJNATT.
ET i min en g å n g j a g flyr från v ä r l d e n s v i m m e l, skåde- det besinnar, hur P.
D färd ana gränsen för min dunkla Hennings.
Hansen &amp; Wellor foto.
bär sig s v i k a.
F r å n stoftet h ö j e r d u m i n t a n k e s o c h låter a r t i s t e r från K o n - den sortens ej innerst v i n u få g ö r a b e - några och intagande då beskär, vika h o p p d e t sett när Danmarks främsta s o m l i g a stora vägen allt m ö r k e r, s o m mitt hjärta till m i n n e a f h v a r t b e g y n t e, f ö r m e d s i g e n af d e erkännansvärdt, oro glömmer.
din hvita r o j a g känner att, bland dem, s o m nu hvari h o n själf inför j a g finge säga lifvet m i t t Återseendets glädje du gömmer, sekund du hvila mig gånger ö k a s g e n o m att med sin h e t a N ä r i din famn är i r e g e l n m i n n e s - att när, d u l å r m i g t r o, att v ä r l d e n e n väcker upp längtat majnattsblund.
åtrå, s o m j a g d j u p a s t Du många Hennings.
Den HOFBOKTRYCKERI.
törst m e d ljuflig svalka P.
L. Peterson foto.
LARSSEN.
— detta TILL VID H E M M E N I SKOG, PÅ ÄNG, SJÖ!
Vill m a n riktigt D V å r t i d g ö r m y c k e t, s o m är e r k ä n n a n d e värdt, för äfven d e ringas o c h betrycktas n y t t a och glädje.
N u a r b e t a s f ö r att få till s t å n d s k o l l o f s k o l o n i e r, så m å n g a s o m m ö j l i g t, för skrofulösa barns vård, för s ö m m e r s k o r n a s uppe- håll p å l a n d e t o.
Ä f v e n d e större stä- d e r n a s affärer l ä m n a l e d i g h e t o c h m e d e l åt sina biträden för n å g o n tids vistelse u t o m s t a d e n s h a n k o c h stör.
A l l t d e t t a är b å d e g o d t o c h g l ä d j a n d e, m e n l i k v ä l i c k e allt, s o m ännu kan göras i denna riktning.
D ä r åter- står f ö r m å n g e n e n s k i l d allt, h v a d s o m l i g g e r i n o m råmärket för de e g n a kretsarne.
Där- vidlag behöfver ännu eftertanken väckas, en o c h annan uppoffring göras för att bereda än fleres nytta o c h glädje af en vistelse ute i naturens sköte.
T y m å n g a, m å n g a finnas, s o m v ä l o c k s å g l ä d j a s åt v å r e n o c h s o m m a r e n, m e n glädjas m e d v e m o d i hjärtat, därför att f ö r d e m i c k e n å g o n h v i l a g i f v e s från o m s o r g e r o c h b e k y m m e r, i n t e t tillfälle att ö k a k r a f t e r n a o c h h ö j a sinnet.
O c h hvarför s å?
Jo, helt enkelt af brist p å m e d e l för en utflykt ur b o e t o c h f r å n i n s t ä n g d a, k a n s k e t u n g a för- hållanden.
M e n hvar taga m y n t i en tillvaro, d ä r s n a r t s a g d t allt m å s t e p å ö r e t r ä k n a s u t?
D o c k, från d e s s a m å n g a, m å n g a h e m i s k o g, p å ä n g, v i d s j ö, l i k s o m frän alla, s o m h a f v a m e d e l bekosta sig dyrbara s o m m a r n ö j e n, m å h j ä l p e n k o m m a till d e m, s o m s j ä l f v a icke- h a r å d b e s t å s i g n å g r a v e c k o r s eller d a g a r s s o m - m a r f r ö j d, fria från allt h v a d b e k y m m e r o c h b r ö d o m s o r g e r heter.
T a n k e n efter, o m i c k e i n o m h v a r j e k r e t s f i n n a s n å g r a v ä n n e r eller b e k a n t a, s o m i c k e h a d e t så g o d t i e k o n o - miskt afseende, m e n likvisst kunna vara i stort b e h o f af en s o m m a r h v i l a s g l ä d j e, lika m y c k e t, k a n s k e m e r ä n I, s o m h a f v e n r å d att flytta u t v i d s o m m a r e n s i n b r o t t o c h n j u t a af r e n v ä l g ö r a n d e l u f t o c h d e n s k ö n h e t, e n lif- gifvande sol framlockar o m k r i n g oss.
T a n k e n efter, I alla i d e s s a h e m, d ä r d e n fria b y g - d e n s o c h hafvets renhet o c h friskhet skänka lisa i k v a f v a s o m m a r d a g a r, o m I i c k e d ä r i n n e i stadens k v a l m och d a m m han anhöriga, vän- n e r eller b e k a n t a, s o m i c k e h a f v a t i l l g å n g till, m e n v ä l b e h o f af allt d e t I n j u t e n.
Be- r e d e n d e m d å h u g n a d e n af n å g r a s o r g l ö s a s o m m a r d a g a r i eder krets!
Låten icke de s m å svårigheterna afskräcka.
Det hela kanske gäller en plats för en tältsäng, s o m n u för t i d e n fås f ö r e n o b e t y d l i g u t g i f t, n å g r a d y n o r därtill, e n filt o c h e t t b i l l i g t t v ä t t s t ä l l, allt e n k e l t o c h l ä t t att a f g ä s t e n s j ä l f flyttas f r a m och bort utan m ö d a.
Sålunda icke något, s o m medför n ä m n v ä r d t ö k a d t arbete för tjänarne.
O c h så e n p l a t s v i d e d e r t b o r d.
O c h detta är k a n s k e d e t m e s t k ä n n b a r a f ö r e d e r k a s s a.
D o c k, d ä r e n g r y t a k o k a r f ö r flere, r ä c k e r d e t a l l t i d f ö r e n till, o c h s k i l l n a d e n b l i r i c k e så stor, m i n s t i ett större h u s h å l l.
O c h så b ö r j u äfven u t b y t e t af u m g ä n g e t mellan stads- o c h l a n d t b o r b l i f v a s å v ä l i p r a k t i s k t s o m in- t e l e k t u e l l t h ä n s e e n d e till n y t t a f ö r ö m s e p a r t e r.
Ja, g ö r e n u h v a r o c h e n h v a d h a n k a n i U S M Ö D R p å allvar, så k a n m a n m y c k e t m e r, ä n m a n tror.
O c h ej be- h ö f v e r d e t v ä l p å p e k a s, att h v a d s o m g ö r e s till m e d m ä n n i s k o r s g a g n h a r s i n e g e n b e l ö - ning i medvetandet Å N U V Å R E N t e r s i g f ö r ö g a t m e d all s i n l j u s a f ä g r i n g o c h h e l a n a t u r e n lik- s o m ropar sitt: k o m, se o c h n j u t!
då rustar sig också mänskligheten så långt o c h g o d t sig g ö r a l å t e r att m ö t a d e t t a.
H u r m å n g a s h o p p, s o m d ä r u n d e r v ä c k e s o c h n ä r e s, är i c k e g o d t a t t r ä k n a, m e n v ä c k t är e m e l l e r t i d f ö r t r ö s t a n, a t t sol o c h s o m m a r f ä g r i n g s k o l a g e k r o p p o c h s i n n e s p ä n s t i g h e t, m o d o c h g l ä d j e, e t t slut p å k r ä m p o r o c h o l u s t, l u g n o c h f r i d åt p i n a d e själar, s o m k a n s k e frestats a t t i g å n g n a m ö r k a o c h k u l n a d a ' r s e allt för m y c k e t s v a r t i s v a r t.
H fall.
2 - — o m en fylld kärleksplikt.
W. LOVISA PETTERKVIST I EUROPA.
RESEBREF FÖR IDUN.
UTMÄRKTA HERR BREF I.
REDAKTÖR!
Ä n d t l i g e n har j a g d å fått en stund för m i g själf, s å j a g h i n n e r r i t a i h o p n å g r a rader.
U t m ä r k t a h e r r r e d a k t ö r e n t r o r v ä l, att j a g är b å d e d ö d o c h b e g r a f v e n.
M e n så är d e t i n t e alls, j a g är b a r a u t e p å e n s t ö r r e e u r o p e i s k v i f t n i n g, f a s t i fråga o m att v i f t a m å s t e j a g e r k ä n n a, att v i f r u n t i m m e r, v a r e s i g v i ä r o h e m m a eller borta, äro ofantligt p å efterkälken.
Inte ha vi den k o t y m e n, s o m m ä n n e n ha, i n t e alls h a v i d e n k l ä m m e n, o c h i n t e k u n n a v i g e u t v å r a p e n g a r så s a m m a l e g ä r a sätt h e l l e r.
M e n e g e n t l i g e n är v i f t n i n g e n e n b i s a k; huf- v n d ä n d a m å l e t m e d m i n högst oförmodade resa är att s e efter e n s j u k b e k a n t — Alfhild Agrell, o m herrskapet känner h e n n e?
J a s å, h e r r s k a p e t k ä n n e r h e n n e i n t e?
Ja, för- l u s t e n är i n t e s t o r.
H o n är e n r i k t i g t o b e F y s k ä m u t d i g, L o v i s a, är d u n u i n t e fär- d i g att t a l a illa o m s t a c k a r n i g e n, f a s t d u l o f v a t d i g själf b å d e m e d h a n d o c h m u n att — — M e n o m h e r r s k a p e t n u tillåter, så b a c k a r j a g b a k l ä n g e s, ä n d a till d e s s j a g k o m m e r till b ö r j a n, t y får j a g i n t e g ö r a d e t, så b l i r d e t b a r a h a c k m a t af allt j a g h a r att s ä g a, d e t känner jag.
S a k e n är d e n, a t t A l f b i l d A g r e l l o c h j a g är litet släkt, o c h så k ä n d e j a g m i n p l i k t, n ä r j a g fick h ö r a, att h o n v a r s j u k, e n s a m, s k u l l e resa ut o c h b e h ö f d e sällskap.
Ruffen knorrade o c h k n o r r a d e, h v i l k e t i n t e k u n d e h i n d r a, att j a g for ändå.
M e n bara o t a c k h a d e j a g för ' et.
H o n i å g p å soffan, n ä r j a g k o m, o c h b e - s t o d i n t e a f e n s m u l a n n a t ä n a f ett p a r ö g o n och en hvit rock.
» H v a d v i l l dwf » sa ' h o n o c h s å g r i k t i g t f ö r f ä r a d u t.
T Högst a r t i g t, » sa ' j a g.
» H a r d u n å n ann ', s o m följer d i g d å?
» » J a g b e h ö f v e r i n g e n, s o m följer m i g, » sa ' h o n i f r i g t.
— och öfver.
b e s t ä l l d e s i g ny r e s d r ä k t, kokade jag • » Är d u t o k i g, » sa ' j a g.
?&gt;Ny r e s d r ä k t.
ska ' v ä l resa i d e t sämsta m a n h a r!
» Man H o n t e g, m e n l o g litet.
H o n h a r ett s å n ' t f ö r a r g l i g t s ä t t att t v ä r t i g a i b l a n d.
D e t är all- deles s o m o m h o n stack sig på m i g!
H u r d e t v a r, så k o m m o v i i v ä g.
Aldrig, n e j, i n t e o m j a g b l i r h u n d r a d e år, g l ö m m e r j a g d e n d a g e n!
J a g h a d e varit alldeles säker, att R u f f e n s k u l l e k i l a n e d f r å n J o c k o c h t a ' a d j ö, e l l e r åtminstone a t t h a n i s i s t a m i n u t e n s k u l l e s k i c k a m i g d e v a c k r a s t e b l o m m o r till t r ö s t o c h s k r i f v a ett l å n g t, l å n g t bref, e t t m i n s t p å 1 5 s i d o r.
— I d e s s ställe fick j a g — ett b r e f k o r t, a l d r i g e n s m u l m e r ä n e t t brefkort.
Jag undrar, o m det finns någon k v i n n a p å j o r d e n så o k v i n n l i g, att h o n s k u l l e n ö j a s i g m e d att u t t ö m m a s i n a k ä n s l o r p å e t t b r e f k o r t?
N e j i n t e, o m h o n så ä n f y l l e r alla d e m a n l i g a y r k e n, s o m finnes till.
O c k s å v a r j u s t j a g l i t e t eller r ä t t a r e m y c k e t p å k n a r r, n ä r v i r e s t e n e d till t å g e t — o c h b ä t t r e b l e f d e t i n t e där.