Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I Franrike, hvarest medel- tidens litteratur är rikare och medeltidsföre- mål blifvit bevarade i ojämförligt större antal än hos oss, har man ingen svårighet att lämna en liflig skildring af inredningen i herremannens bostad.
Äfven om det måste tagas för gifvet, att den svenske herremannens hem visst icke i allt kunde mäta sig med en fransmans af samma stånd, och jämväl med vederbör- ligt fästadt afseende på skillnaden mellan de begge ländernas kulturförhållanden i all- mänhet, kan man dock af franska källor hämta en rätt god ledning till föreställningen o m både det förnämliga och det enkla svenska medeltidshemmet.
Motsatsen till de förhållanden, som vi äro vana vid, är i alla händelser vida mera påfallande.
Vår tid älskar att låta ljus och luft så mycket som möjligt inströmma; under en tid däremot, då ofrid i landet var det van- liga, vågade man icke göra fönsteröppnin- garna så stora att fiendens skjutvapen med lätthet kunde tränga igenom dem.
Tidens vana var för öfrigt att göra en bestämd skillnad mellan lifvet inne och lifvet ute.
Inne ville man vara fullkomligt fredad från allt störande utifrån.
(Forts.) $ Kvinnorna på utställningen.
En liten et orientering.
kan nu vara bäst att göra ett kort afbrott i Iduns uppsatser » Kvinnorna på utställningen », för att i stäl- let orientera oss ett grand på själfva utställningsområdet.
Många af våra läsarin- nor hafva måhända endast en dunkel före- ställning o m anordningarna därute, och kan- ske en hel del af våra kära landsortsbor endast vet att vår stora och, vi skola hop- pas det, lyckade utställning är förlagd till Djurgården och skulle därför hafva ganska svårt att hitta och komma till rätta i allt virrvarret.
Vi skola därför bedja att få ledsaga dem på en liten promenad dit ut just nu, när den stora utställningen nyss är högtidligen öpp- nad af konungen i närvaro af prinsar, rege- ring, riksdag och honoratiores.
Vi skynda alltså en solskensdag — det bör vara sol, ty allt tager sig då praktful- lare och gladare ut — den vackra, ståtliga Strandvägen fram och vidare öfver den gra- ciöst byggda nya Djurgårdsbron och stå så med ens framför hufvudingången, som med sina vapensköldar, emblem och vajande flaggor och vimplar bjuder ett gladt väl- kommen.
Vi träda genom räknehjulen och befinna oss med ens inne på det vida och välord- nade området.
Framför oss utbreder sig en stor, jämn plan med mjuka leende gräs- mattor och härliga planteringar, hvarå redan nu i den tidiga våren hyacinter och tulpa- ner fägna våra lukt- och färgsinnen.
Låtom oss här stanna ett ögonblick och se oss omkring och med ens taga reda på, hvilka byggnader och paviljonger vi här närmast hafva att besöka.
På den vänstra sidan efter Djurgårds- brunnsvikens strand ligga bland annat i följande ordning: Administrationsbyggnaden, Sportpaviljongen, Kemisktekniska industriens hnfvudbyggnad, som är inrymd i den gamla Eundmålningsbyggnaden, hvilken nu fått ett konstnärligt och måleriskt utseende.
I samma komplex har också Hufvudrestauranten inrymts.
Strax invid på samma sida ligger Stockholmspaviljongen, som genast tilltalar oss genom sitt eleganta och förnäma yttre, och medan vi hålla oss på denna led, få vi icke glömma den bakom alla dessa vackra bygg- nader därute i själfva Brunnsviken liggande underbara Sagogrottan med alla dess öfver- raskande bländverk.
Gifva vi oss så öfver till högra sidan, reser sig där i allt sitt majestät det Nordi- ska museet, hvilket i sig innehåller hufvud- sakligen hvad som specielt intresserar kvin- novärlden, nämligen hem- och konstslöjd, afdelningar för undervisning, sjukvård m. m.
Vi vilja också påminna om, att här inne är Iduns lilla nätta och inbjudande salong belägen.
Midt i fonden af den stora öppna planen ligger den väldiga Industrihallen med sin djärft byggda kupol, flankerad af fyra smäckra minareter, i hvars inre hissar föra de skådelystna upp till bryggorna, hvarifrån man får skåda ett naturpanorama, hvartill maken torde få letas efter i något annat land.
Efter vår himmelsfärd begifva vi oss ge- nom den stora hallen, där alster af svensk, norsk, dansk, finsk och rysk industri blända ögat i tusen former, och begifva oss öfver viadukten till den södra delen af utställ- ningsområdet, det vill säga det som ligger på andra sidan om Djurgårdsvägen och be- gränsas af Saltsjöns svala vågor.
Här hafva vi till höger först att märka Arméns- och flottans utställningslokaler med deras väldiga och skräckinjagande artilleripjäser samt de- ras många föremål, tillhörande historiskt bekanta krigsfartyg.
Snedt emot till vänster ligger Centralrestauranten, hvilken ljus och 1897 luftig inbjuder till forfriskningar.
Förbi Finspongs och Stora Kopparbergs Bergslagspavil- jonger, belägna till höger efter saltsjöstran- den, styra vi nu in i den, åtminstone för svenska ögon kolossala Maskinhallen, där tusen bevis på människosnille och uppfin- ningsförmåga, på djärfhet och arbetskraft fängsla vårt intresse.
Härifrån, från bullret och maskinernas vilda rassel, gå vi in i den sköna konstens tempel, den hvitskimran- de, med grekiska drag smyckade Konsthallen, hvilken så att säga afslutar utställnings- området åt denna sida.
Här finna vi lugn och hvila, omgifna af den unga konstens glada lek i färger och marmor.
Med återhämtade krafter fortsätta vi vår vandring på nytt och välja nu vägen öster om industrihallen för att upptäcka, hvad som där kan vara af största intresse att skåda.
Strax till höger, uppe på sluttningen nedan- för gamla Byströms villa, hafva vi Kungl.
jaktkubbens vackra paviljong.
Vi gå vidare förbi Biologiska museet och se då uppe i backsluttningen vid vägen, som för upp till Skansen, flere paviljonger.
Här ligga Trädgårdsuställningen, den särdeles intressanta och sevärda Musik- och teaterutställ- ningen samt bilhuggaren Oscar Bergs Bibli- ska Diorama.
Strax vid gamla Djurgårds- teatern ha vi det praktiskt inredda Folkkö- ket.
Till vänster, och just där Industrihal- lens utsträckning åt norr slutar, nära vid Brunnsvikens strand, öfverraskas våra blic- kar af en hel liten stad af paviljonger och kiosker i de mest pikanta stilar: man skulle kunna kalla det en riktig » lilleputtstad ».
Det är en hel del utställare, som velat se- parera sig.
Här ha vi Malmö chocolade- och kon fekt fabrik, Stockholmskaffe för ädlings fabrik och slutligen äfven Herman Meeths lilla in- ventiösa » Syskrin ».
Något framför åt Fram- näsvägen reser sig Liljeholmens väldiga stea- rinljus i höjden.
Här hafva vi äfven Stock- holms korffdbrik, Beinholäs bageri samtallde- les nere vid stranden Piehlskabryggerietsva.ckra paviljong med dess luftiga veranda.
Men hvad är det för en ståtlig, vacker och luftig byggnad i rödt och hvitt, som ligger där till vänster och tycks till hälften bada sig i Djurgårdsbrunnsvikens vågor?
Jo, det är den stora svensk-danska Fiskerihallen, som i sig innesluter mycket af intresse.
Från den yttre cirkelgången har man en särdeles vacker utsikt öfver vikens fagra stränder.
Gå vi så vägen vidare åt norr, ut hafva vi på högra sidan Skogsuställningen, Jordhruks- utställningen grufschaktet och Den skånska stor- industriens (Höganäs) utställning samt dessutom ett par mindre paviljonger.
Till vänster åter reser s i g d e t » Gamla Stockholm » med dess trapp- gafvelshus, dess smala krokiga gator inom mörka tornprydda murar och den ärevördiga Vasaborgen, hvilken speglar sina blyinfatta- de fönsterrutor i de vid slottets fot skval- pande böljorna.
Ännu något längre bort till vänster hafva vi den norska Fiskerihallen, en byggnad måhända ganska ful till sitt yttre, men hvars innehåll är i högsta grad sevärdt, icke minst för mångfalden af olika båttyper.
Midt emot till höger ligger Norska skogsut- ställningen.
Ja, och härmed hafva vi afslutat vår hasiga promenad.
Det hufvudsakligaste hafva vi på- pekat.
Ett och annat, icke nämndt, finna vi lätt uti vår väg.
Skansen skola vi natur- ligtvis icke glömma, ty den hör sannerligen också till uställningen och har många ny
IDUN 1897 heter och tilltalande anordningar, hvilka för- tjäna att tagas i betraktande.
Vi afsluta nu denna lilla flyktiga revy.
När utställningen kommit ordentligt i gång och alla » på efterkälken varande » äro väl och på bästa vis ordnade, skola vi återkom- ma och gifva en visserligen kortfattad, men klar öfverblick af hvad nutidens nordiska industri kan prestera med särskild hänsyn till allt som på ett eller annat sätt kan vara af intresse för kvinnorna och för hem- mens ekonomi.
* For det blödande Til!
Grekland!
redaktionen af Idun: Transport från förra numret Kr.
857.35 Et.
D., Orsa F. B.
P., Malmö ... Fru Ika Peyron, Sthm Ömmande nästa ....
Insamling i Boden gen.
Elin Benc- kert &amp; Anna Hultqvist - Lizzie, Sthlm - — - E.
N., Umeå Kvintetten, Kramfors Insamling i Oscarshamn gen.
redak- tör Mauritz Linder Han, Söderköping .. Elizabeth Hellström, Norrköping - .- » 5. — » 4 — » 10. — » 5. — » 30. — » 10. — » 5. -- » 5.50 » 127.62 » 10. — » 3.25 H:a 10. —; X.
5 —.
; F. S.
5. —; M.son 5.
—; G. Ericson 2. —; Fr. Bg 1. —; J.
L:st 1. —; O. Val- ley 2. —; T.
1. —; L.
1. —; Thm 1. —; K.
2. —; P.
1. —; G.
B; n 0.50; S.
L - n 1. —; Em. B.
5.-; Thlm 1.-; J.
2. —; J. k.
0.50: G.
J:n 1.
-; - m.
-; H.
2. —; K.
10. —; O. L.
; O. S. 2 —.
; Juris 10. —; V. H.
1. —; J.
S. 2 —.
; O. Z:n 1.
-; Sch.
2. —; K. Lg.
J. och C. A — n 1. —; E.
Ö:n 1. —; F. J.
0.50; E. V. 2. —; F. 1.
-; E.
P. Ld.
; Hdn 3. —; Ed.
1. —; Es.
2 —.
; T.
S. 1 —.
-; C.
5.-; L.
2. —; V:n 1.
-; S:d 1.
-; H. Bm.
1. —; E.
1. —; V n 1. —; E.
; E. Arn 2.-; S.O.
; W:m B.
-; B.
1. —; Fr. Wqst 1.
; E. F. X.
-; O. B.
5.-; P.
1.-; E.
1. —; A.
10. —; Kc.
-; W:r Lr 2 —.
; Från » barn i Storvik » insändt af M Nygren 17.15; 3 flickor 3. —; J.
; Fröken K. Sjögren 5. —; G.
I:r 10. —; N.
5. —; B.
; W. 1.
-; H. O. 2 —; Jo.
1. —; Chr.
; H. Ndt.
; K.
S. 10.-; N.
5.-; S.
-; C. F. W:n 1. —; A. Lennstrand 5.-; Syskonen E.
6 .50 S:a Kr.
522.90 I Missionsbokhandeln, Drottninggat.
49, ytterligare » 17.7A Summa Kr.
1,067 53 1,072.71 Till kvinnoförbundets kassaförvaltare: Transport från n:r 18 af » Idun » ... P. O. Lundqvist - — - Olga Braunerhielm — C. F. L - g - - Essie, 11 år - - 8.
M - - — Kirsti - - Hulda Nilson R. F. G.
K L.
S., Lidköping ... - C. W — 1, Kristianstad - H.
H., Karlshamn E.
S., Alingsås - Östermalms folkskola: Miltiades 2.39; Temistokles 9.52; Yngve Berg 0.30; Leonidas 12.50; F. Z.
1.04 _ - Evald Leyonmarek Elsa Sven - Jane - En tjänstflicka .................. K.
L Ch.
v. M.
- - Genom Aktiebol.
Geflepostens tryc- keri: E. Engvall 30. —; Fr. Kra- mer 10. —; J.
M. Wretman 5.
—; G. Hoffman 2. —; T. H — n 3. —; S. H — n 2. —; E. Bengtson 3. —; B.
G. Kronberg 3 0.
-; Mia San- din 1. —; A. Enberg 5. —; L. F. Nilsson 1. —; K.
1. —; Ester o. Karin 0.50; Björklund 1. —; Hj.
Bd 1 —; D.
2. —; G.
G. Brodin 5 —; Å.
1. —; W. D.
-; Ger.
Be 2. —; L.
3. —; S.
-; G.
5. —; 5 flickor 10. —; A. Nordgren 5. —; Joh.
Ve- stergren 30. —; P. Persson, Löf- åsen, Hedesunda 1. —; A. Ene- ström 1. —; L.
E - n 2. —; V. V — g 1. —; E. Kristenson 5. —; J. W. H. C.
-; P.
1. — i C. F. 1. —; E.
J. Sm.
10. —; E. Sh.
1. —; H.
1. —; Grebrettig 1. —; E.
G. Lundberg 1 —; K.
H. Johansson 1.50; P.
G. Petterson 0.75; M:r 3.
-; A. Westerlund 2. —; G.
A. Hellström 2. —; Fr. Rydberg 2. —; L.
E. Petterson 2. —; K. Sjöström 2. —; H.
V:n 1. —; A.
2. —; A. F. 2. —; F. Arn- b e r g 2. —; J.
E. V — d 2- —; C.
Palm 2. —; M.
K. Löf 2. —; S — n 5. —; K. Brandström 10. —; An- gulander 1. —; Sandelin 2. —; K.
» 370.08 » 33 — » 5. — » 10. — » 1-05 » 20. — » 2. — » 5. — » 5. — » 10 — » 16 — » 5. — » 10. — » » » » » » » » 25.75 0.45 110 1 — 0.05 0.50 5.40 1-50 Summa s:arum Kr.
2 .140.24 Listor Annas fortfarande utlagda i C.
E. Fritzes bokhandel, Missionsbokhandeln 49 samt Greki- ska generalkonsultatet, Drottninggatan 22.
* U P NOTISBOKEN.
En högre folkskola för flickor.
» Sällska- pet för folkundervisningens befrämjande » kom- mer i höst att i hufvudstaden öppna en högre folkskola för flickor.
Denna skola är ämnad att efterträda den af samma sällskap inrättade för- skolan till högre lärarinneseminariet, hvilken för- söksskola existerat mer än ett årtionde, men nu skall upphöra.
Någon högre folkskola, vare sig för gossar eller flickor, har hittills ej funnits inom hufvudstaden.
Enligt skolans plan blir målet att åt flickor, som genomgått folkskolan, meddela dels en fort- satt undervisning, dels en fullständigare utbild- ning för kvinnans praktiska lifsuppgifter.
För inträde som lärjunge fordras folkskolans högsta kunskapsmått samt bästa uppförande- och flit- betyg.
Skolan skall omfatta 2 ettåriga klasser med tillsammans omkring 40 lärjungar.
Undervis- ning i teoretiska ämnen kommer att meddelas högst 16 timmar i veckan; den öfriga skoltiden ägnas åt öfningsämnena samt i främsta rummet åt öfning och undervisning i hushållsgöromål och kvinnliga handarbeten, såsom klädsömnad m. m.
Som mycket viktiga ämnen upptager schemat huslig ekonomi och hälsovårdslära med särskild hänsyn till barnavård.
Sveriges första kvinnliga snickargesäll.
Vid Lunds fabriks- och handtverksförenings se- naste sammanträde förekom ett ärende, som för visso var både ovanligt och intressant.
Bland de till bedömande företedda profven ådrog sig sär- skildt ett större uppmärksamhet och vann all- mänt bifall, för att icke säga beundran.
Det var ett utomordentligt fint bildhuggeriarbete, ett i trä skulpteradt miniatyraltare jämte konsol, med Kristusbild och inskription.
Sällan hade väl bland de många rent af mästerliga gesällprof, som till föreningen inkomma, något så ypperligt som detta presterats, och de närvarande beslöto också att belöna profvet, hvilket som gesällstycke god- kändes, med den högsta belöningsgrad, förenin- gen har, nämligen diplom med silfvermedalj.
Då därefter handlingarna i saken föredrogos, visade det sig, att profvet utförts af fröken Anna Caro- lina Möller, hvilken i fyra år arbetat hos snickar- mästare N.
H. Möller i Lund.
Intyg visade, att hon själf gjort äfven snickeriarbetet samt ritnin- 150 gen för profvet.
Fröken Möller inträdde därpå och mottog underrättelse om den utmärkelse, hvarmed profvet belönades.
Och hon har sedan fått bok på att hon nu är gesäll i det heder- värda snickar- och bildhuggaryrket.
Redan den femte!
Medicine licentiatexa- men har i dagarna aflagts vid Karolinska insti- tutet af med.
kand. Ellen Sandelin, värml., alltså den femte svenska kvinnliga läkaren.
Finlands förnämsta författarinna har gått ur tiden.
Från Kuopio ingår nämligen un- derrättelse att fru Minna Canth aflidit därstädes den 12 dennes.
Den begåfvade författarinnan Wilhelmimia (Ninna) Canth, född Johnsson, föddes den 19 nov.
1844 i Tammerfors, ingick som elev i det ny- bildade semenariet i Jyveskylä och gifte sig 1865 med sin lärare, lektorn J. F. Canth.
Vid hennes mans frånfälle år 1879 måste hon för att underhålla sig och sina 7 barn på allvar börja ägna sig åt författarverksamhet, hvarför hon redan förut visat ovanliga anlag.
Hennes första dramatiska arbete, Inbrottsstölden, skådespel i 5 akter, erhåll 1881 ett pris af Finska litteratursällskapet och uppfördes på finska teatern 1882.
Sedan följde På Bovilla gård (prisbelönt af finska teatern), uppförd t 1883, Arbetarens hustru, uppfördt i Stockholm 1886; Olyckans barn 1888, hvars uppförande efter några representationer förbjöds på grund af dess utprägladt arbetare- vänliga innehåll; Prästens familj 1891; Sylvi 1893 och Anna Lisa 1895.
Bland hennes berättande dik- ter må nämnas de förnämsta: Fattigt folk (1886), Hanna s. å., Blindskär (1887) och Agnes, de tre sistnämnda äfven utkomna på svenska.
Då Idun redan tidigare (i n:r 40 för år 1893) meddelat porträtt och utförlig biografi af fru Canth, inkränka vi oss nu till dessa korta rader.
EN KONTRAST.
jit-nna Hultman », stod det.
Tankfull sköt jag Å V tillbaka den stora boken och började mön- stra mitt minne.
Jag hade bland anmälda bad- gäster sökt utleta, hvem den fetlagda medelål- ders matrona kunde vara, i hvars uttryck det låg något för mig så bekant, att jag gång på gång undrat hvem hon var.
» Anna Hultman, prostinna. » Kunde hon verkligen vara identisk med Anna Hej ne?
Därom var jag, efter några ögonblicks begrundande, full- komligt viss.
Att Anna Hejne slutligen gift sig med en person, som hette Hultman, det hade jag en gång sett af tidningarna; men från den tiden tappade jag alldeles bort spåren af denna intagande fagra, unga kvinna, som jag visserligen ganska obetydligt känt, men hvars historia en gång på det högsta väckt både mitt deltagande och mitt intresse.
Hvilka öfverraskningar lifvet ibland har i beredskap åt en!
Och inför hvilka oförenliga, groteska motsatser man mången gång ställes!
Anna Hejne — • prostinnan Hultman ?.
Mig, som inte kunde skönja några öfvergångar eller för- medlingar, föreföll denna sammanställning så sällsam, att jag knappt kunde hämta mig från min förvåning.
Men efter en stund måste jag le åt mig själf och den tydliga känsla af besvi- kenhet, hvilken denna nya npptäckt hos mig framkallat.
Hvilken mera tillfredsställande, rent af välgörande epilog än Anna Hejne, förvandlad till denna gladlynta, välmående prostinna, hade man väl i själfva verket kunnat tänka sig till det sorgespel, i hvilket jag en gång sett den unga Anna utföra en af hufvudrollerna, Men icke förty föreföll mig den vänliga fru prostin- nan Hultman som en löjligt oformlig bild af den veka, behagfulla ungmö, såsom hvilken jag en gång sett henne.
Mina estetiska förväntnin- gar hade, kan tänka, kraft bilden af en sankta Cecilia eller något i den stilen åtminstone.
Det var nu tjugufem år sedan jag sett henne såsom den ranka, finlemmade tjugu års flicka, hvilkens förtjusande, själfulla pianospel så mån- gen sommarkväll lockat mig från mina ströftåg ute i det fria och in i den kvafva societets- salongen.
Så kom en ung violinspelare till N., och af de härligaste duetter för violin och piano
IDUN 16Ü 189?
lockades jag sedan allt oftare in i salongen.
verksamhet för att söka återkalla de drunknade Det var en verklig njutning att höra denna till lif.
Fiskrarne hade sett båten kantra och musik, och dev var tillika en ögonfägnad att se genast skyndat till stället.
Den unga flickan de två unga virtuoseina: hon blond, stilla och hade de inom kort lyckats få upp i sin båt; behaglig; han mörk, vacker och eldig.
Hvilket hennes hjärta slog ännu, och man lyckades snart H 03 välljud förstod han icke att framlocka med sin att väcka henne till lif.
Men den unge mannen stråke!
Det var också en ung artist, som lof- hade de endast med stora ansträngningar och vade att en gång komma att intaga en rangplats efter förnyade dykningar lyckats få upp ur sjön.
G bland vårt lands musici.
Man gjorde energiska ansträngningar.
Läkaren •-: P Innan många veckor förgått, trodde jag mig arbetade flere timmar, men slutligen måste hvarje finna, att den unge konstnärens ögon, då de försök att återkalla den unge artisten till lif föllo på hans väna accompagnatrice, talade samma uppgifvas: han var död.
O: smältande språk, som han förstod att framlocka Den sorgliga tilldragelsen väckte allmänt del- ur sin violin.
Småningom blefvo musikstun- tagande.
Unga Anna Hejne insjuknade allvar- ri- &amp; derna färre, och de unga tu sågos allt oftare samt, och, då hon efter sjukdomen ånyo visade promenera tillsammans på stranden.
Bland bad- sig, hade hon blifvit en skugga af sig själf, societeten talades nu allmänt om förlofning.
Jag såg ut som sorgen och lidandet förkropps- kom en afton ofrivilligt att bevittna en afskeds- ligade.
Litet hvar förstod, att det icke endast © In scen mellan de unga tu, och denna styrkte mig var fasa cch sjukdom, som åstadkommit denna i min tanke, att societetens aningar nog inte förändring, utan att hon fått sitt hjärta krossadt voro så oriktiga denna gång.
genom den unge artistens sorgliga slut.
Hennes Emellertid satt jag en dag nere vid strand- mor förde henne en gång fram till mig, på det promenaden och betraktade det blåa hafvet.
En att hon skulle tacka för det bistånd, jag lämnat smäcker liten båt styrde för fulla segel ut på henne.
Hon framförde tacksägelsen på ett lik- fjärden, och jag igenkände i de båda seglarne nöjd!, nästan automatiskt sätt.
Sedan såg jag Anna Hejne och hennes beundrare.
I detsamma henne icke mera.
Men den bleka, unga flickan kom en af badortens dygdfullkomligheter, fru H., med det förstenade, hjärtskärande uttrycket och slog sig ned bredvid mig på soffan.
Hon var en syn, som aldrig gick ur mitt minne, och og sin pince-nez, betraktade båtarne och igen- många voro de deltagande tankar, jag i åratal kände de båda unga i deras lilla farkost.
Då därefter ägnade henne.
var man icke så frisinnad i fråga om » konve- Och nu har jag återsett henne som fru prost- nansen » som nu för tiden.
Fru H. fann sig innan Hultman!
högeligen » chockerad » af denna lilla seglats på Jag slog ihop boken, reste mig beslutsamt, tu man hand, och först sedan de hvita seglen tog en tidning och gick ut och satte mig på försvunnit bakom udden, kunde hon vända sitt verandan.
Men mina tankar ville inte riktigt intresse åt annat håll.
följa med min läsning; de sysslade envist med Då jag, ett par timmar senare, tagit mitt bad prostinnan.
Jag spratt nästan till, då jag fick se och därefter trädde ut på den långa badhus- henne komma upp på verandan.
Jag kände, att bryggan, mötte mig en syn, som sedermera un- hon med en forskande blick betraktade mig, och der mången lång natt kom sömnen att fly mitt plötsligt kom hon fram till mig, presenterade läger, en syn, hvars fasa jag icke på åratal sig själf och frågade, huruvida hon var igenkänd.
kunde föijaga, och som jag aldrig skall kunna » Ni påminner mig, » sade hon vid ett annat förgäta.
Det var båda de ungas liflösa, af vat- tillfälle, då hon helt plötsligt, vid de första to- •«_ ten drypande gestalter, som i detta ögonblick nerna af Wicniawskis legend, rest sig, fattat lyftes ur en fiskarbåt och buros fram till bad- min arm och gått utom hörhåll för musiken, huset.
Det blef några fasans och förvirringens » om mitt lif s på en gång gladaste och sorgliga- ögonblick, under hvilka vi litet hvar sattes i ste minne, dess ungdomsglans och de drömmar &lt; (B rf- CL och förhoppningar, som så sorgligt gingo i kvaf. » I hennes ögon glimmade det fram en under- tryckt eld, som tydligt förrådde, att en smula romantik dock slumrade kvar på bottnen af den till utseendet så prosaiska lilla prästhustruns själ.
» Fast jag blott var tjugu år, då detta slag drabbade mig, trodde jag, att lifvet för alltid för mig fallit i spillror.
Efter några år miste jag min mor.
Jag stod då alldeles ensam och öf- vergifven, utan huld och skydd, utan energi och lefnadslust.
Då bjöd mig en god, allvarlig präst- man sitt hjärta och sin hand.
Jag tvekade länge och tyckte, att det skulle, vara ovärdigt att mottaga så mycket af honom och hafva så litet, så oändligt litet att gifva.
Men han var enträgen, fordrade så litet, och jag — jag kände ett så stort behof af att finna en hamn och ett hägn.
Jag fann bådadera: en trofast, öfverse- ende make och ett kärleksfullt välsignadt stöd.
Nu är jag gammal vorden, och jag prisar med tacksamt hjärta och med gladt mod den lycka, jag åtnjuter, men icke förty » (hennes stämma fick något patetiskt) » Wieniawskis legend — ni minns den ju?
— den kan jag aldrig tåla att höra återgifvas i jordiska toner, den vill jag icke mera uppfatta med mina jordiska öron. » Mycket väl mindes jag den härliga legenden, sådan de hade spelat den och sådan jag hvarken förr eller senare tyckt mig höra den.
En kvart senare sade hon godnatt, men då var det åter fru prostinnan Hultman, som med en smula säfligt tunga åtbörder och med ett vänligt, godmodigt leende räckte mig en liten knubbig hand till afsked.
In n ehållsförteekning.
Cecilia Milow.
— K v i ' i n o f r å g c r n a vid 1897 års riksdag — Som markens blomster!
Ett genmäle af Ellen Bergström.
— I Stockholm: små utställningsfunde- I ingår och litet annat smått oeh godt, för Idun af Lovisa Pelterlvist.
Bref 1: » Iduns salong ».
— Konsten att möblera sitt hem; en serie artiklar för Idun, utarbetad af f a c k - män.
— Kvinnorna på utställningen VII: En lilen ori- entering.
— F ö r det blödande Grek- land!
Gernaiults Boktr.-AHUb.
Fredagen den 27 maj 1892.
N:r 22 (232) Prenumerationspris p r Idun med Modetidning och kolorerade planscher Idun m.
Idun ensam _~ år: kr.
8; &gt; 6; 50 &gt; Byra: Redaktör och utgifvare: Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr, FRITHIOF HELLBERG.
sker i landsorten &amp; post- A l l m.
anstalt, i Stockholm hos redaktion.
Utgifningstid: hvarje helgfri fredag Lösnummerspris 15 öre (vid kompletteringar).