Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den första, som härvid kom det unga barnet till hjälp var biskop Almqvist, som gaf henne fritt tilltsade till sitt bibliotek.
Ofta, då den gamle ' bispen satt vid sitt arbete, hörde han nigon syssla, blmd hans bokhyllor och vande sig, sägande, då han upptiickte den ljuslockiga, flickan: w J d, det är bara min lilla bolnitta!
D Boksamlingen var.
rik p&amp; läktme dansk litteratur, och här gjorde Fredrika.
kanske sina f örsta sprtikstudier.
, Visst ar, att hon vid 10 år frossade i sagolitteraturen och förtjuste sina, j %muå,riga med att för dem förtälja hvad hon last.
Hon växte sedan upp s&amp; ati; säga i skuggan af ett skaldehem, sedan den redan aIdrige Franz&amp; blifvit biskop i Hernösand, och hon mipdes m k p e n härlig sommarafton, som hon till- bragt under sting och glädtigt skämt med ungdomen i biskops- gården.
Liflig, täck och behaglig, blef hon som ung flicka myc- ket omtyckt och orasvärmad af manliga beundrare, bland krvilka bon utvalde till sin trolofcade ska.ldsn Grafström?
d&amp; 6nlrling.
Han säges hafvs gsvit hennes ännu slumrande intelligens och sps&amp;ksinne den första ' utvecklingen, ' IE ' redrika
fann likväl efter niigon tid, att den djupare samklangen mellan deras fisenden fattades.
Förbindelsen bröts och nAgot ' r.
senare gifte hon sig med sin kusin, P: E. Svedbom, en tän- kande och rikt begkfvad man, d&amp; lärare vid Nya elementar:.
skolan i Stockholm.
4:: i: Till en början lefde det unga pa-ret pk mannens lille lön ett mycket indraget, lif i en helt liten ' bostad, dar den unga frun, de första iiren utan tjänarinna, drog försorg om bhde h.ushållningen och trefnaden med en klokhet och ett .behag, som sedan följde henne i alla skiften.
Senare, med ' en lite?
gosse på, armen och flera inackorderingar i hemmet, skötte hon alltjämt en miingd husliga sysslor och fann ända däremellan st under att f d l f ölja sin musikaliska utbildning samt att under mannens lediga timmar af honom likasom i flygande inhämta en del af de kunskaper, som, ho11 snart inärkte felades henne för att h.on skulle kunna vara honom en ' rätt, maka.
När med iiren förhiillandena och hemmet samt umgänget vidgade sig, fortfor Fredrika att med outtömlig vetgirighet samt deu utomorde~itliga ' ' receptivitet,.
som tillhörde hennes natur, nflyssns mannens kamrater och frmustående umgaiiges- vänner en mängd utialanden i olika ämneii, hvilka h o n genom flitig Iiisning i någon msn befsstade.
Det mesta förblef dock.
naturligtvis mera .ett i flykten samladt förråd af ta.+efrön, id6er och outvecklridt kunskapsstoff, i i i n&amp;gon grundlig bild- ning, byggd ya verklig kunskap.
Under tiden hade hon, tro- ligen mest på egen ' hand, utvecklat sitt ypperligs språksinne.
och gjort s i g till herre öfver ' trenne främmande språk, hvilkas litteratur hon sedan flitigt läste, och hvillsa ho11 talade med en - lätthet, som gjorde de utliindska resor, hon 1ängi; e fram f öretog jiimte sin man, dubbelt angenäma och lärorilca.
f ö r både honom och henne.
Till sitt väsende förblef hon alltjämt densaniim, täck och intagande, men litet flyktig. '
, ' ' ' ' ' '
Sm %niiigom förbättrades det - - i n 3 parets stiilinilig be- tfligt.
Svedbom, som genom sitt skriftatalla~ska~~ gjort sig känd som en framstående pedagog, utnämdes till rektor med jämförelsevis god lön.
Därjämte fingo båda makarna si?
: rikliga andel i af kastningen af ett familjeföretag.
som linge sett mycket mörh-t ut, men hastigt xtvecldat sig till h w d det ännu i dag ar, en af de mest siiistgifsanile affiker i landet, det så kallade » Vifstcl uarf s. Seoare Llef S~edlbom redaktör af Aftonbladet, hrilket kom de bida makarna att röra sig inom nyn områden.
Sredboms ursprungligen sk ansprtikslösa hem antog im allt större dirnensioiier och f o - vandlades snart till ett ratt lysande och inom sin h e t s t o ~ - gifva,nde hus, som dock alltid, tack rare Fredrikas tidigt vunna erfarenhet och medfödda dagligiiet, hölls inom griin- sernn för en klokt beräknad h~ddliiimig.
Hennes gamla satt att förkofra sitt vetande fillainpacles nu i större skala, i samma iiitin som hennes iimg$ingeshetz upptog allt flera utmärkta och b e g i f ~ a d e personligheter.
XII fick hon äfven tillfälle att geilom i f i g lasning af np~tkommeii skönlitteratur öka sin redan ratt omfattande beliisenhet.
Lägger man därtill det glada siiCskapslifiet, de &amp; t omvax- lande nöjen ägnade samkvämen i det egna hemmet samt de njutningar hufvudstadens musikvärld erbjöd under en tid d % Jenny Lin d, Belletti, Gunther, Poroiii m. t !.
utgjorde dess ledande stjiirnor, s&amp; förstår maii att den unga finns tid vm ' till det yttersta upptagen.
Det är ju tydligt, att det ligger en riss tro !lmalce ofves ett saldant rikt lif.
Nen rikedomen lias s i m faror, och Fre- drika, som smakat p&amp; kunskapens frukt utan att kunna simaitii den och jagat från det ena nöjet.
den ena hiinf6fömnde njut- ningen till den andra, mr ocksi i fara att förlora sig sjiilf.
Att hon, om ocksi halft ornedrete$, kkade denna fara, kair man sluta si: till af den gliidje hiarmed hon omfattade der: riiddning.
som bjöds henne.
Den kom genom bekantskclpei;.
med Fredrika Bremer inom den af Bienne i i p s Sildadc för- aningen för att bereda vård för viirniösn barn efter i Irolepi ' 111 döda, fattiga: föriildrar.
Denna tid rcknade Fredrilra.
Limnell sasom ut&amp;ngs- punkten för ett nytt skede af sitt lif.
Det var icke blott att hon ' vid den adla rnä~iniskoväiiiiei~s sida lärde att göra godt på ett praktiskt sätt - något hvarvid Svedbom var behjälplig genom att organisera och t i l l h p a Fredrika Bre- iners idéer.
Detta var ju mycket, men det var icke allt, icke det biiita, som den nya vänskapen skäpkte den unga frun.
Hoii fick i Fredriks Bremer för första gången en vän, till hvilken hon kunde se upp.
Hon fick genoni henne en ny syn på världen och lifvet, på Gud och sig själf.
Hon vann den tro, som utgjorde lcarnaii i Predrika Brerners lifs- åsikt: tron på n Gud i Kristus)), ordet fatta&amp; i dess högsta andliga bemärkelse.
Och därmed utvecklades n u hennes na- turliga godhet och vähilja till en godhet och kärlek af ny, hö.gre art.
Hon fick s&amp;lunda genom Fredrika Bremer den medelpunkt för sitt inre lif, som hon dittills saknat, och kring den kunde hon också, gradvis s d a till ett helt sitt spridda kuiiskapsstoff, så, vidt det var befryndadt med den sanning hon bar inom sig.
Freclrilrn förblef samma älslr- värda och intelligenta kvima, s m m a förbindliga värdinna, s m m a alltid inoderim och alltid angenäma världsdam; men hon blef därjämte något mera, hon blef elz jh~uliter och i cleiina Irw ' czkter var goclheten hufvuddraget.
Men nu finnas ju många arter af godhet, och när man som hiir till denna ägesskap förliigger tyngdpunkten i en människas personlighet, bör göra sig reda för hvilken art densanlnia, tillhör.
Det finns en negativ godhet, som består i att, icke lrunna, blifva ond, det finns en passiv, som egentligen l ä r.
att vara god emot sig själf; det finns slntligen e11 tredje, den, som Gr ett aflagg d kärlekeii,)) som sölce~ iclce sitt, som ilinber intet m y t u och som ger sin prägel å,t hels väsendet.
Den god- heten var det, som blef hjärtpuukten i Fredrika Limnells Barakter; och genom den må,ng&amp;rign f örtroliga beröringen med Fredrika Bremer växte och utvecklacles detta lrarakters- drag till allt större betydelse.
Att vänskapen icke var en gärd blott från den y1igres sida, framgiir, därnf, att några af de iiiärkligaste bref af Predrilra Breiners hmd, som blif vit ' bevarade, äro skrifna till Fredrika Liinnell.
Af deii selirtres bref till hennes vän finnas
endast några få från Fredrika Bremers sista tid, hösten P 865, beliiill, men d&amp; de vittna om förhåliandet siinnerna emellan, ma här ett par korta, utdrag meddelas.
dag hade Fredrika LimneU skrifvit om e11 ung pei- son, som vännerna tillsammans sökt hjiilpa, och radda iar frestelse och nöd, men som icke velat lkta sig räddas: .Jag ar nedstämd och yr i hufvudet af människor - fattigdom och hjälplöshet)).
Men kort därefter, sedan hon redogjort för ett ' annat bekymmersamt iimne, som dock gifvit hopp om framtida bättring, skrif ver hon:.
i; o ' s~&amp;ledes är äfven där, i all angest och kamp dock en furhoppning, en ljusning.
.O@ s % ciz ' ucr, bref, Fredrika, son bära till mig s&amp; myc- eken glädje fr %n dig sjalf!
Hela ditt af Guds oandliga rishet och kur- lek genoniträngda väsen - allt detta st&amp; fur mig s8soin ett stort glädjeämne.
D Den 22 december, en vecka innan vännen gick till ett bättre lif, skrifver Fredrika Linmela ett skiimtsamt bref med en julklapp bestående af en varm vinterdriikt.
rBörl8ter du ' den lilla gifvan af den lilla gifrarinnan?
Tycker den icke vara niisvis ' b skrifrer hon bland annat.
sDi7, mitt jordiska ideal !^ fortsätter hon,, du rika, f fred- rika^, du, ' som sökt och funnit och därför kan gifcn så rikligt &amp; t alla, dn vet nog ocksk att den fattiga kan ha en gafva att ge afven den rikaste!
Men hvar och en fhgel sjunger efter sin niibb; som gifvarn är, si " t Blir gåfvan, - arm om an välment.
Förlkt mig, Fredrika!
Men jag tänker, art om jag kläder pH.
dig en liten klädning SH kan du i stgliet få kläda p % en fattig mer - och s % slippa bestyret.
Det har varit mig så kart att befria dig frkn skdana sm&amp; omsorger, son1 du snart vuxit ifraii.
Forlht mig därför ocli tank att det finns eu, h a r s hög- sta gliidje det skiille vara att befria dig frin allt soin kunde vara dig obehagligt.
Betech ?iande f ör Fredrika ocli hennes f örhiillande till Fredrika Bremer ar ocksii, att d i %rfattai
sin langtan att komma till Palestina: samt ornö; j- 1ighe.n.
a t t f&amp; reskassan att racka till, f i e d r i b Liunell i de ömmaste, ödmjukaste ord bad att f&amp; bekosta resan.
Samma anbud som p i sin tid Fredrika Bremer g j o ~ t Geijer, kom henne nu sjiilf till del f r h Fredrika Limnell.
Under de år Fredrika Bremer, efter Herthas utgifvande,
tillbrangte p i ' resor, sar vailn8n i Stockholm hennes litterära ombud, beredde hennes reseskildringar för tryckning i Afton- bladet, samt meddelade.
henne alla litterära företeelser i hem- landet, .dock med undantag af de bittra utfallen mot henne sjiilf och Hertha, hvilka hon omsorgsfullt sökte bespara heiine.
Dessa i r medförde oro och sorg inom den Svedboinska familjen genom den yngste sonens obotliga sjuklighet och husfader * frånfälle.
Till den äldre sonen stod ' Fredrika alltid, i det ömmaste förhtillande, dock mera som en syster än som en mor.
Han var d i .annu allt för ung att kunna vara henne till ' något stöd.
Fredrika förde under ' denna tid ett mera tyst och in- draget lif, men rar mycket verksam inom ' den ofvannämnda föreningen för barnavird, som utvecklade sig p i ett för- träffligt satt, äfvensi deltog hon i stiftandet af Klara Skyddsf örening och blef sekreterare i deiisamma, e11 befatt- ning, som hon skötte p&amp; ett utmiirkt .siitt och beholl i öfver 25 år.
*: i: i: År 1860 gifte Fredrika om sig med sedermera byrhchefen.
i järnviigsstyrelsen Carl Liimell, en i musikaliskt och este- tiskt hänseende fint bildad man.
F r i n denna stund blef r LimzelZs W (på dörren till deras hem stod endast detta ord) under iliira e t t fjardedels sekel ett af de mest eftersökts hus i hufvudstaden.
Mangsidige som värdfolkets begifning och intressen voro äfveii de kret- s~; tf framstående eller i olilia riktningar intresserade per- soner, hvilka samlades i deras med utomordeiitlig smak och komfort anordnade hem, i staden shval som i deras förtju- sande sommarhem .vid Mälaren.
Det var i sjslfva verket hvad hufvudstadei~ så, sällan haft, men s&amp; viil behöfver, %a salongs, i många afseenden tongifvande och alltid i en sympatisk atmosfik erbjudande sina gäster ett fint och p6 samma gång trefligt siillskapslif.
Värd och värdinna voro bkda förekomiiimde utan att därför binda gasteriias frihet.
Fredrika gick vanligen med Ititta rörelser f r h grupp till grupp i glads.
samtal; 511 åker - d&amp; en djupare toii .allslogs - stannade hoii och upptog den.
Och det var d&amp;, som nian från den lilla krets, som.
slagit ring omkring henne, kunde I a höra hennes ranligeli dämpade, halft susande stamma antaga en djupare, fylligare klangfiirg och se hennes ljusa ögon tindra, i d e t hon med flytande ordrikedom försvarade en älsklingsidé eller utveck- lade en eesk gruiidsats m. m.
De kretsar, som sadades hos Limnells bestodo dels af musikens, li&amp;ratmens och de fria konsternas idkare och van- ner, ' dels af personer, deltagande i eller intresserade för ar- betet p&amp; lösningen af sociala frågor i olika riktningar .. Sonen i huset, sekreteraren i Xnsikaliska akademien dok- tor Vilhelm Svedbom, anordnade musikkv&amp;llariia som, vare sig programmet upptog storartade kompositioner för kör och soli eller mindre musikverk såsom st rkkkvartettcr, duetter och visor - allt utfördt af framstiende virtuoser - gafvo musikälskaren den renaste njutniug.
De litterära kvällarna erbjödo läsning af nyutgifria skönlitterära arbeten.
Stundom gjordes musiken till dikten s bärare, sksom d&amp; aspastaras död&gt; deklamerades af en fram- staende scenisk artist beledsagad af musik.
En annan gaiig hördes en tysk deklamatör med den viildigaste röst, mäktig af den finas te xiyanseriiig, å tergif va stycken af Shakespeare si.
ypperligt att inträdande personer trodde ett fdstaiidigt skadespel vara under uppförande.
En annan gång visades alefvande taflor » under musik m. m.
Samkvämen f ör dryftande af sociala f rågor hade sin egen karakter, beroende af det ifralgmarande ämnet; si, t. es.
nar Föreningen för gift kvinnas iiganderatt bildades och in- tresserade rilrsdagsmiin inbjudits för att gifva sina råd huru saken bast skulle förberedas i kamrarna.
En annan gång samlades Fredrika-Bremer-Förbundet janate några gäster fran.
utlandet för att afhöra meddelanden om rälgörenhetens orci- nande, om behöfligheten af yrkesstipendier för flickor o. s.
ej länge sedan hölls dar en seance rörande nyk- terhetsrörelsen, inledd med ett föredrag d en norsk hoffrökeii.
Under flera Ar voro vissa kvällar afseddn för yngre liirariimor att samsprElca om nya undervisningsmetoder.
E11 vinter höll .Vikner d&amp;r en serie föredrag i filosofi, hvilka öfvade ett märkligt inflytande, kanske icke minst pii honom sjiilf.
Äfven den s&amp; kallade B blomstermissionen r och flera
andra ffomma företag hafvlt i Fredrika Limnells s.z10n ' ~ haft sin utgåi~gsprinkt.
S&amp; l&amp;ngt rörande den Lirunellska saionken.
Inom de niiinga föreningar i hvilkas ledning Fredrika deltog, spelade hon en egen roll.
Har, 0111 iikgonsiii var hon den 2 fred-rika » den a,lltid niedlande och förbindande.
Mer än en gång då någon ' f ledarne, som.
skg den föreliggande friigan i stort, yrkade p&amp; en .åtgärd hvilken .de öfriga af sparsamhetsskäl trodde sig böra motarbeta, afbröt hon plötsligt den ifriga diskussionen med den korta förklaringen: » X har ratt, och jag bekostar saken.))
Fredrika Liinnells vaiiner voro af inångcs slag: där voro f öreiiin gsi %inner, rn~silwänne~, litterära viiiiner, somm ar- och ~ och vintervänner m. m. Diir voro ocksh,)) y c m l c ~ vänner, dem glömde hoii aldrig; men narmast hemles hjärta stod länge Geijers dotter, den adla, djupt tänkande Agnes Hainil- .ton.
Till henne slöt sig Ereclrika med innerlig hängifvenhet, förde med henne anda till 1882 då hoii dog, en liflig bref- växling öfver allvarliga ä~nnea och hade sin största glädje af att ägs henne som sozuiiiargäst p&amp; Lyran.
DSiremellaii framträdde hos Fredrika nya yttringsr af den f öruncierliga receptivitet, som var oskiljaktig från hennes t u.
Sk kunde hon helt plötsligt flamma upp för märk- liga personligheter eller icl6er, helst om de vor0 barare af tidens nye tmlcar eller tollcme af de gamla p i ett nytt och träffande satt; och kunde de d&amp; under olika tider i ej ringa mån behärska henne .. Att bland dessa » barme » förekommo afven P andliga talare » säger sig sjalft.
Dock stod, oberoende häraf, Fredrikas religiösa öfvertygelse i egentlig mening u a - der närmaste inflytande af en from och frisinnad akademisk.
larme.
Hon älskade sin bibel -- ~ ~ e d r i l c Bremers a bibel, full af hennes a ~ i t e c k i i i i i ~ - r lgste den dagligen, och.
hämtade där näringen för sitt inre lif.
Huru det spirade och förkofrades detta tysta lif i Fre- d r i k a ~ inre, det visade sig bland annat i hennes mod att handla efter hvad hon ansåg rätt, utaail afseende på hvad som.
i världen anskgs %comme il faut,.
Därom vittnar t. ex. hennes verksamhet för en så impopulär idé, som gift kvinnas äganderätt och %ennes nitälskan för sedlighetsfrågan m. m..
friin äldre tider på Fredrika Lim- nells iuoraliska mod m&amp; här anföras.
Det hade förljudits att ett mycket framstiiende konstnärspar drulle skiljas.
Man- nen hade många vänner och beundrare, och de menade att felet var hustruns.
Hon, som var en främling blef därför bittert lrlandrad.
Men Fredrika EimneU kände säsom kvinna, att felet var mannens och att hustrun icke borde eller kunde lefva med honom.
Hon tog d i hennes försvar, kanske icke med ord, men p&amp; ett sådant sä,tt, att nngriparne maste böja sig i djup aktning för bide den angripna och hennes för- harare; och ännu i dag bevarar den i utlandet högt uppburna i tacksamt hjiirta minnot af Fredrika Lhnells e Och just godheten var d&amp; som växte inom henne till en m&amp;t, som blef allt mer och mer bestämmande, ej blott för hennes handlingssätt, utan för hela arten af hennes per- sonlighet.
I synlig mitto yttrade den sig i gåfvor dels i ymnigt mått till fattiga och sjuka, dels till begiifvade unga människors utveckling, af hvilka flera i aratal fingo atnjuta hennes skydd.
Dels slutligen har hennes frikostighet rildigen yttrat sig inom de många föreningar i hvilkas ~erksarnhet hon deltog.
Bland dem har Dagny sarskildt skäl att namna F~~ecZrika-Bre~~zer-F0~7,11nce, för hvilket Fredrika Eimnell varit den varmaste och frikostigaste van.
a n n u under sina sv&amp;ra plågor förliden vinter tänkte hon pk &amp; samma och skänkte d&amp; med, varm hand till dess stipendiefonder den betydande summan af 1 0,O 0 0 kronor.
Men allt detta var blott utflöden af den i hjärtats in- nersta boende godhetens ande, som kanske endast en iiiirinare iakjitagare kom på s p t e n.
B Ikge~a 7atzde .fi; d (itc sfisonr E ?rec?: 1.il; c!
LinzneZZs, sade nyligen en hennes barndomsvän, och afven den.
som kännt henne först under de senare trettio aren af hennes lif har iakttagit detsamma.
Hon är, jämte hennes oförgätliga larmiistare i konsten, Fredrika Bremer, en bland
177 de få, som man tycker hafva u &amp; ~ f ~ l l); udet t rälsker edra, ovänner, gören dem godt soin vilja eder skada)) m. m.
Har ofvm har sagts att Fredrika Lininell icke hade några ovanner, och det &amp; r sannt; Men hon kunde lika litet som andra undgå att röna smarta.
eller obehag af andra människors f el och svagheter.
Det har händt att personer, som i rik1ig.t mått åtnjutit hennes godhet, dock i lättsinne eller tanklöshet vållat henne stor smärta, men att hon!
då de år.ata1 därefter råkat i be- tryck och frestelse, behandlat dem som en huld moder sina .barn.
Det har hiindt att för Fredrika Limnell omtalats ytt- randen, agnade att ställa någon hennes viin i dålig dager.
Det gjorde henne ondt för tillfället, men kort därpå omta- lade hon ' förhållandet för vännen och affardade amiiet med.
ungefär följande ord:}) jag skall icke nämna yttrandet för dig, vill ej heller att du försvar3r dig.
Har sagesmannen rätt gå förlåter jag dig, har han orätt, så rör mig icke hela saken.
I båda fallen skola hans ord vara som, vore de aldrig sagda., Drag, sådana som ' dessa, vittna bättre om hvad en iiiiin- niska ar, än något som hon gjort - betyder mera för var- det af hennes personlighet an de frikostigaste ' allmosor eller.
donationer, huru högt niaii an med skäl må skatta en sådan välgören het.
Till samma sida af Fredrika ~ i m k e l l s vasen hörde hen- nes stora ödmj.ukhet.
Hon tillät knappast att man tackade henne när hon ' gjort något godt - aldrig ' att man prisade hennes gifmildhet.
~ H v a d ar jag, att du ska11 s&amp; taOla till mig?
D sade hon ofta till den ' som.
tecknar dessa rader, och tillade då garna halfhviskande Fredrika Breiners ord till henne själf &amp; f samma anledning:, Jag fattig syndig människa!
D » Tro mig!
sade hon till en barndomsvän, D det är ingen förtjiinst hos mig att vara god, det ligger i, min natur.
., Kanslan af hennes oduglighet inför vår Herre var alltid mycket stark inom Fredrika - Limnell, men den blef för henne aldrig tröstlös, ty hon visste hvar hon hade sin frälsare.
F ö g t under ett Itingvarigt, ytterst plågsamt fysiskt lidande föreg0ende vinter blef henne ångesten öfver den syndiga maiiniskans vanmakt öfvermaktig, och hoii kampade så till '. '
12 '.
' kropp som själ en bitter * kamp p i lif, och död.
Men lifvet segrade slutligen.
Pliigoriia bilades, hennes sjal fick ro, och hon lefde med sina barn stilla och liign ett par månader p i den vackra Lyran.
D&amp; infunno sig pi.
nytt de fysiska pligorna; men sjalen förblef ' klar och full af förtröstan, tills hon den.
l2: te sist- lidne september somnade in i döden.
Vid hennes jodfästniiig fyra dagar darefter, var kyrkan öfverfylld cif deltagande och salcnande vanner.
Af en friin- varande sändes följande rader som uttryck af minne och hopp vid Fredriks Limnells bår: Död hon ar; Meii hennes godhet lefver, Och kärleken bär Till Gud lieiines frigjorda ande.
Esselde. '
En protest mot den oniimnda författa- ren af " Kvinnans slakt lif ".
*) M m ställer i viira dagar allt högre ansgir&amp;lr p&amp; ~ r v i k m ~ såsom sedlig personlighet, och ilet med rätta; ja, man gAi * stundom ancls d&amp;rhäll att satta Ihekc sin förhoppiiiiig om en sedlig nppriittelse af individen och samhället pk den bildade kviniian.
Detta lär väl, vars för mycket begärdt, och äfven Digny har kanske nigon gång gjort sig skyldig till en lik- nande öfverdrift.
Kvinnan hm tyvärr, hon också,, sina fel, som of ta iiedslii af ven de vackraste f örhoppningar.
Men hvad skall man säga om (le msn, som just taga i försvar de kvin- lians fel och svagheter, som i första rummet motverka hen- nes sedliga uppgift?
Man vill knappast tro att niigot sidant är möjligt, men det har likviil skett helt nyligen och p&amp; fullt allvar i en populärt vetenskaplig skrift, som gratis utdelats i tusentals +?)
Bila.ga till Hiilsoviinneii 1891.
exemplar och sarskildt tilliignats » 76vinlzo~ och y ifta nz %a D. Ncriftens författare ar visserligen onämnd, men d i han stallt sig i skuggan af ett s&amp; aktadt och kaiidt namn som herr doktor E. W. TIGvtlinds, läkaren, skriftställaren, rilqdagsman- lien och den inflytelserike religiöse talaren, s&amp; kan men icke lämna hans opus oanmilrlrt, helst d&amp; det shsom bilaga åtföl- jer doktor Wretlinds i vida kretsar spridda tidning w Halso- vannelin.
Allra: minst kan Dagny liimna sidans uttalanden opisktade, om hon vill fylla sin uppgift shsom den tanlraiide kvinnans målsman inom pressen. '
' s Den ifrågavarande ' afhandlingen har till öfverskrift: Il~ (uirznccns slti7ctZ~f i non~icdt ocJb sju7cligt tillst6nd s, och i dess tredje hiifte förekommes .ett kapitel om den Mnliga Iiarak- - teren eller, s&amp;soin f örfattaren siirskildt betecknar uttrycket: » 7winnans andliga slia2&amp;~nne och ~zcrtzcrn.
framst&amp;ller hiir p i ett kortfattsdt, men t&amp;ligeu inkonsekvent sätt en del kvinlige iigenskaper och dessas olikhet med motsvaraiide agen- skaper hos mannen.
Härvid lcunde nog vara iitskilligs an- msirkningar att göra saviil för soni emot förf: ns åsiLi-er, men har liimna yi allt detta isido för .att uteslutande sysselsiiha oss med förf: iis uttalanden om den.
7cz.&amp;ipii fåflingan i dess förhillsnde till kviauans uppgift.
LE ' tifangaiiw, sager förf., » har en djup grund i kvinnans naturliga skaplynne.
Den grundar sig p&amp; hennes behof att behaga och pal hennes naturliga skönhetssinne: K2; imzci~s qy- j$ är att genom de yttre Gge ?is7~cq~ev1~a, s7; öjz7iet ocJ~ belurg, d~) " agc till ~, 112m2ne12.
g Det tir db tij %en henrm ~) " att (: gl~et, ja 1112: I; t: citt.
pi bast (% satt fi.&amp; ?vjcc clettci syfte genom sin 7ilädse1, shia pyclunde~; .sitt skick och heln sk?
tqq~tl-tidnmde.
(A70nsten ' måste $6 ofta tifve~z .ersatta hvad ~zcrtwen fÖmmz ?~ ?.cit rid shcc gå frors ~rtcZebzing.)
» Hvad som i detta besynnerliga uttalande föret~adesvis tilldrager * ' sig lasarens iippmiirksamhet ar de d oss kursiverade satserna.