Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle en slik händelse inträffa och vexlar dessförinnan blifvit utställda, hvilka ännu icke hunnit infrias, är det uppenbart, att, äfven om icke vid bankens slutliga utredning brist skulle uppstå, — något som likväl ej ligger utom möjlighetens gräns, — statsverket måste, i afbidan å bankens utredning, under en längre tid förblifva i saknad af medel, sorn för dess utgifters bestridande äro påräknade; och det är lätt att inse, det Stats-kontoret härigenom kunde råka i en icke ringa förlägenhet, hvilken naturligtvis blefve större i samma mån, som vexelbeloppen vore mer betydande och tilläfventyrs flere andra banker, som hade dylika vexlar utelöpande, samtidigt nödsakades inställa sina betalningar.
Att icke blottställa statsverket för de förvecklingar, som under dylika förhållanden måste uppkomma, utgör, enligt Stats-koDtorets tanka, en tillräcklig anledning, hvarföre omförmälda vexlar icke böra vid statsmedels leverering begagnas.
På grund af hvad sålunda är i underdånighet anfördt och då Stats-kontoret, i öfverensstämmelse dermed, anser det i Kongl, kungörelsen den 14 Januari 1824 och de af Kongl.
Majit sedermera utfärdade öppna bref, på oktroj för enskilda banker intagna uttryckliga stadgande, att staten ej under någon förevändning må varda inblandad i dessa bankers företag, böra, såsom välgrundadt, bibehållas, finner Stats-kontoret sig äga fullt skäl att å Rikets Ständers Revisorers förevarande förslag afstyrka nådigt bifall.
Allmäuaa niagasiiis-äreudena.
Enär, vid leveranser till slotts- och förrådsmagasinet i hufvudstaden af sådan spanmål, som ä auktion upphandlats, någon besigtningsman icke, såsom i landsorterne vanligen tillgår, varit af Slottsproviantmästaren tillkallad, utan denne ensam besigtigat och godkänt den levererade spanmålen, hafva Revisorerne hemställt, huruvida icke, då leverering till nämnde magasin af uppköpt spanmål äger rum, dervid kunde förfaras på enahanda »ätt, som vid en del af landsortsmagasinen, hvarest en magistratsperson och en borgare vid dylika leveranser varit tillkallade.
— 288 — Yäl innehåller 130 § i Kongl, reglementet för Styrelsen vid stationerne af Eders Kongl. Maj:ts Flotta, att en ledamot af bagare-embetet skall vid spanmålsleveranser tillkallas; men då någon författning ej finnes, som bestämmer, huru det bör tillgå, när levereringar af spanmål till Kronans under Stats-kontoret ställda magasin ifrågakomma, och anslag å 7:de hufvudtiteln för ersättning åt besigtningsman, lika litet som för spanmåls-upphandlings- och bagerikostnader, är uppfördt. utan en dylik utgift, om densamma skulle äga rum, måste, såsom vid ett och annat magasin i landsorten sker, läggas å spanmålen och öka dess värde, får Stats-kontoret, jemte underdånig anmälan, att någon skada eller förlust genom det hittills vid slottsmagasinet å Skeppsholmen brukliga förfaringssättet icke uppstått, härmed till nådig pröfning öfverlemna, huruvida Eevisorernes i ofvanberörde måtto gjorda hemställan må till någon åtgärd föranleda; och lärer för den händelse, att besigtningar å spanmål vid intägt i sistnämnda magasin anses böra för framtiden af en eller tvänne sakkunnige män verkställas, Eders Kongl. Maj:t i nåder anvisa tillgång för kostnadens bestridande, helst denna icke torde böra läggas å spanmålen och såmedelst öka utgifterna å 4:de och öde hufvudtitlarnes anslag för regementen, stater och korpser.
Återställande revisionsberättelsen, framhärdar Stats-kontoret med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung!
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste undersåter och tjenare, 0. A. TAUVON. A. V. KOCK, C. W.
Per Samzelius, G. W. af Donner.
— 289 — Öfver-direktörens för Myntocli Kontrollverken underdåniga utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid nämnde verks räkenskaper för år 1859.
Vid granskning af Myntverkets räkenskaper hafva Stats-revisorerne anmärkt, att af den af Banko-fullmäktige den 23 sistlidne
Maj gjorda reqvisition af silfvermynt, hvilken meddelades Myntverket den 4 Juni, först i slutet af nästföljande September månad ett belopp af 140,000 Riksdaler Riksmynt blifvit från Myntverket levereradt, samt att orsaken till dröjsmålet uppgifvits vara den, att erforderliga stampar för prägling af 4-riksdalers-stycken saknats vid Myntverket.
^Riktigheten af denna anmärkning kan jag icke neka.
Förhållandet har nemligen varit sådant, att allt sedan Eders Kongl. Maj:ts thronhestigning
Myntverkets gravör varit öfverhopad med så mycket arbete af officiel beskaffenhet, att detsamma omöjligen kunnat blifva färdigt på kortare tid än vid pass två år; det blef derföre nödvändigt, att de olika graveringsarbetena företogos i den ordning, som de befunnos mest behöfliga, och som ingen beställning af silfvermynt från Banken ingått från medlet af år 1859 till slutet af Maj 1861, med undantag af en post af 112,000 enkla riksdalers-stycken, som år 1860 aflemnades, och åtskillige af Bankens tjenstemän vid under hand gjorda förfrågningar under sistlidne vår förmenade, att någon beställning af silfvermynt näppeligen under löpande året kunde komma i fråga, befunnos, då reqvisitionen af den 23 Maj inkom till Mynt-verket, punsarne till 4-riksdalers-styckena väl påbörjade, men hunno, oaktadt träget och oafbrutet arbete derpå, icke blifva färdige och användbara förrän i början af September.
Att jag härunder låtit mig missledas af från Banken under hand erhållne meddelanden, måste jag erkänna, men jag kan ej annat än uttrycka min förvåning deröfver, att Bankens förråd af groft silfvermynt kunnat före ifrågavarande reqvisition af den 23
Maj få nedgå till sådan obetydlighet, att några månader fördröjd leverering af 200,000 fyra-riksdalers-stycken kunde försätta Banken i någon slags förlägenhet, under det att Myntverket större delen af år 1860 saknade allt slags myntningsarbete.
Revisorerne hafva vidare ansett det särdeles angeläget, att »arbetet vid Myntverket så ordnas, att frän Bankostyrelsen ingående reqvisitioner skyndsamt kunna fullgöras och Banken icke, till följd af fördröjd eller uteblifven leverans af mynt från Myntverket, urstandsättes att tillhandahålla allmänheten de myntsorter, som derstädes begäras».
Det må tillåtas mig härvid erinra, att det äfven för ett dubbelt större myntverk, än det här befintliga, skulle ofta blifva alldeles omöjligt att fullgöra dessa Kevisorernes fordringar, om ej Bankens styrelse låter sig angeläget vara att låta i förskott och un - 37 — 290 — der tider, då klingande mynt föga efterfrågas, förmynta flerdubbelt större myckenhet mynt, än hittills varit fallet, hvarigenom
Myntverket tillika kunde få en någorlunda jemn sysselsättning, ty det förefaller mig åtminstone icke svårt att inse, att en eller annan million riksdaler af grofsta silfvennyntsorten icke kan vara tillräcklig för att emotstå påtryckningen af hastigt påkommande uttag af stora summor silfvermynt för att liqvidera fordringar från utlandet, i fall, såsom detta år varit händelsen, omyntadt silfver af Banken hålle* J proeent dyrafe och vexlar på Hamburg här på platsen stå 1J a^2 procent och deröfver i högre pris än det myntade silfret.
— Om en myntreqvisition fran Banken till Myntverket ingår kort tid efter en ny Konungs uppstigande på timonen, dä de gamla myntpräglarne icke få begagnas, kunna nya punsar och stampar omöjligen blifva färdiga till något slags mynt på kortare tid än fyra månader och kanske icke förr än efter ett halft års förlopp, alldenstund Hans Maj:t Konungens sittning, sorn icke lärer kunna undvikas för bildens förfärdigande, alls icke beror af Myntverket eller dess gravör.
Örn under dylikt förhållande Banken, till följe af för litet förråd, urstandsättes att tillhandahålla allmänheten de myntsorter, som derstädes begäras, så kan det omöjligen hjelpas eller förekommas genom något slags ordnande af arbetet vid Myntverket.
Angående Kontrollverket hafva Revisorerne ansett benämningen »expensmedelsräkning» böra förändras till »redogörelse för förslagsanslaget till omkostnader för Kontrollverket».
Mig synes det vara temligen likgiltigt huru denna räkning benämnes, men då jag icke förmår inse, att någon egentlig vinst genom förändringen kan uppsU och det väl skulle kunna hända, att, om den föreslagna långa benämningen eller definitionen nu antages, ett annat års Stats-revisorer efter någon tid tycka densammajiellre böra utbytas mot en annan lämpligare, finner jag mig föranlåten att i underdånighet icke tillstyrka nådigt bifall till förändringen.
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåte: JOACH.
Stockholm den 31 December 1861. 291 — (jfvcr-direktörens vid Landtmätcriet underdåniga utlåtande öfver livad i 1861 års revisionsberättelse förekommer rörande böter och vitén vid tjeneral-Landtmäteri-kontoret.
Sedan Rikets Ständers Revisorer, i den 14sistlidne Oktober afgifven berättelse, angående ^ granskning af statsverkets m. fl. allmänna fonders tillstånd, styrelse och förvaltning ar 1859, yttrat, att någon anmärkning mot sjelfva räkenskapen för samma år öfver Oeneral-Landtmäteri-kontorets bötesmedel icke förekommit, men att Revisorerne fastat uppmärksamhet derå, att åtskilliga större och mindre belopp i berörde räkenskap balanseras såsom obetalde böter och vitén från föregående år, hvarföre och då en del af dessa poster sedan längre tid tillbaka under denna benämning förekommit i raken- * skapen, Revisorerne hemställt, att åtgärder från vederbörandes sida vidtoges för dessa medels mdrifning, eller ock att upplysning meddelades, om hinder derför möjligen mötte; och Ofverdirektören vid Landtmäteriet denna dag mottagit Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning, att häröfver_ till Eders Kongl. Majit inkomma med underdånigt utlåtande; sa får Ofverdirektören i djupaste underdånighet yttra, att en del af de ifrågavarande medlen, i anseende till jederbörandes oförmåga att dem betala, balanserades från de föregående åren redan år 1849, i slutet af hvilket år undertecknad
Öfverdirektör tillträdde det honom nådigst anförtrodda Öfverdirektörs-embetet vid Landtmäteriet; — att anledningen dertill var, att föreskrift saknades om sättet och vilkoren för förvandling af sadane böter och vitén, sorn Ofverdirektören ådömt Landtmätare, men desse saknade tillgång att betala; — att
Öfverdirektören härom gjorde underdånig anmälan redan den 3 ^December nyssnämnde år, med hemställan, huruvida ej i nåder kunde stadgas, att ifrågavarande^ slags böter och vitén borde, i enlighet med hvad i afseende å förvandling af böter, ådömda Postverkets tjenstemän, blifvit genom Kongl, kungörelsen den 6 Mars 1849 föreskrifvet, vid bristande tillgång förvandlas efter de grunder, som innefattas i 10 kapitlet I § Utsöknings-balken samt 8:de punkten af Kongl, förklaringen den 23 Mars 1807, oell förvandlingen göras af Eders Kongl. Majits vederbörande Befallningshafvande omedelbart efter det att visshet vunnits derom, att den bötfällde saknade^ medel till böternas och vitenas betalande; — att emedan nådigt svar å denna underdåniga hemställan icke erhölls under åren 1850 —1859, Öfverdirektören varit nödsakad att lata fortfarande balansera de ifrågavarande medlen, som tid efter annan ökats derigenom, att flera Landtmätare under nämnda tio år blifvit ådömda böter eller vitén, hvilka de icke kunnat gälda; — samt att, så snart Öfverdirektören mottagit EdersKongl.
Maj:ts nådiga kungörelse af dea 7 Februari 1860, angående förvandling af böter eller vitén, som, på grund af Kongl, instruktion för offentlig myndighet, blifvit ådömde,. hvilken kungörelse i sig innefattar nådigt bifall till Öfverdirektörens förberörda underdåniga hemställan, så vidtog
Ofverdirektören genast erforderlig åtgärd för de balanse - *— 202 rade böternas och vitenas förvandling på föreskrifvet sätt, derest tillgångar till deras gäldande af vederbörande Landtmätare fortfarande saknades, till följd af hvilken åtgärd den ifrågavarande balansen nu betydligt minskats.
LUDVIG B.
FALKMAN.
Ph. H. Öhrwall.
Stockhölm i General-Landtmäteri-kontoret den 19 November 1861.
General-tullstyrelsens underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers erinringar vidTullverkets räkenskaper för år 1859.
Stormäktigste, All ernådigste Konung!
Uti den af Rikets Ständers sednast församlade Revisorer afgifna berättelse, angående granskning af statsverkets med flere allmänna fonders tillstånd, styrelse och förvaltning år 1859, har dels den erinran blifvit gjord vid Tullverkets räkenskaper, att under levereringstitel äro definitivt afförda, i stället att under balanstitel upptagas, jemväl sådana medel, som blifvit levererade icke endast efter slutet af det kalenderår, sorn räkenskapen omfattar, utan äfven efter den tid, då hufvudräkningen är daterad, hvilket funnits medföra, bland annat, den olägenhet, att Tullverkets levereringar till Stats-kontoret i det förra verkets hufvudbok vanligen upptagas till helt andra belopp än Räntekammarens hufvudbok utvisar, — och dels den förändring i sättet för bokföringen af lastpenningarna blifvit såsom önskvärd ifrågaställd, att hvad af dessa medel utgör Förvaltningens af sjöärendena andel, och som nu uppdebiteras och redovisas såsom »sjötullsmedel», måtte i stället bokföras under titeln »fyr- och båkmedel», hvilket ansetts destomindre böra möta svårighet, som berörda andel vore till summan känd innan hufvudräkningen uppgöres.
Till fullgörande af Eders Kongl. Maj:ts uti remiss den 18 nästlidne Oktober meddelade nådiga befallning, får General-tullstyrelsen, efter dess Kammar-kontors hörande, underdånigt utlåtande häröfver afgifva.
Uti skrifvelse af den 15 Juni 1818 hafva Rikets då församlade Ständer i afseende på Tullverkets räkenskaper framställt underdånig anhållan i enahanda^ syfte, som Revisorernes förstberörda erinran, nemligen, »att sagde räkenskaper måtte så inrättas, - 393 - »att sjelfva hufvudboken utvisade sammanhanget med levereringarne, hvarigenom de »ifrån Tullverket till statsverket ingående summor komme att till alla delar öfverens»stämma med Räntekammarens bok, och att sålunda några levereringar icke för ett »föregående år upptogos, hvilka ej det året blifvit verkställda.» Jemte det Kongl.
Majit behagade åt en särskild
Kommitté öfverlemna att i dessa hänseenden, äfvensom öfver andra i den underdåniga skrifvelsen förekommande frågor, sig utlåta, blef bemälda Kommitté i nåder ålagdt att omsluta den sista färdiga hufvudboken öfver tullmedlen, så att den kunde tjena till ett pålitligt formulär för framtiden, samt att jemväl utreda och bestämma de förändringar, som i förening dermed måste föreskrifvas till specialredogörelsens efterrättelse; och har Kongl. Majit, efter det Kommittéen detta uppdrag fullgjort, under den 24 November 1819 i nåder gillat och fastställt
Kommitterades i sådant afseende gjorda omslut af 1817 års hufvudbok och detsamma till General-tullstyrelsen Öfverlemnat, för att från och med 1820 vid först skeende hufvudbokslut tjena vederbörande till efterföljd, hvarjemte Kongl. Majit förordnade, att Tullverkets redogörelse skall i afseende på levereringarne afskäras vid en viss termin, nemligen, likasom för kronouppbörden, vid April månads slut det påföljande året, hvarförinnan, då tullkamrarne ålåge, att redan till den 20
Februari hafva aflemnat det föregående årets sluträkningar och uppbörd, generalkassa-kontoret således ägde nog rådrum att göra reda för hvarje verks till leverering behållna andeli kommande hvad sedermera inflyter att utföras såsom leverering efter uppbördsåret; och ansåg Kongl. Majit, genom ett sorgfälligt iakttagande häraf, det ena årets uppbörd ej kunna med det andra sammanblandas.
Eders Kongl. Majit täcktes häraf finna, att det är till efterkommande af hvad sålunda blifvit i nåder föreskrifvet, som de levereringar af medel, hvilka verkställas efter kalenderårets utgång, i årets hufvudbok definitivt upptagas, men afskiljde från dem som göras under årets lopp, hvarigenom de lätteligen kunna äfven vid jemförelse med Räntekammarens kassaredogörelse kontrolleras; och enär, beträffande särskildt Revisorernes erinran att levereringar blifvit gjorda och i räkenskapen upptagna efter den tid, då hufvudräkningen är daterad, slutlevereringen till vederbörande verk af ett föregående års behållna uppbördsmedel icke kan verkställas, innan de belopp, som böra levereras blifva genom hufvudbokslutet, hvilket numera fullbordas i påföljande
Maj månad, kända, samt General-tullstyrelsen genast derefter, vanligen i samma månad, utassignerar och levererar behållna återstoden af föregående årets uppbördsmedel, har deraf vidare blifvit en följd, att slutlevereringarue kommit att verkställas en eller annan dag sednare än den, då hufvudräkningen blifvit uppgjord.
Änskönt nu General-tullstyrelsen anser den fördel, hvars vinnande, i förening måhända äfven med den, att den årliga utbalanseringen af debiterade, men icke influtne eller redovisade medel blefve så ringa som möjligt, med berörda för Tullverkets hufvudbokslut nådigst gifna föreskrifter åsyftats, vara af mindre vigt än iakttagandet af den för bok- och räkenskapsföring allmängiltiga regel, att ingenting deri intages, som icke timat under den tidsperiod räkenskapen omfattar, och fördenskull håller före, att det anmärkta bokföringssättet borde vika till förmån för en fullständig tillämpning äf - — 294 ven å Tullverkets räkenskaper af nyssnämnda grundsats, har General-tullstyrelsen likväl, enär de nådigst meddelade föreskrifterna och för bokslutet fastställda formulär fortfara att vara gällande och måste efterföljas, skolat inskränka sig till att å Statsrevisorernes i denna fråga gjorda erinran i underdånighet fästa Eders Kongl. Majits särskilda uppmärksamhet, för det fall att Eders Kongl. Maj:t skulle finna lämpligt i nåder förordna, att den bör tagas i öfvervägande vid upprättandet af de förslag till formulärer för de förvaltande verkens samt alla redovisande embets- och tjenstemäns räkenskaper, hvarom nådigt uppdrag redan blifvit af Eders Kongl. Majit meddeladt.
För bedömandet dernäst af frågan om bokförande såsom fyr- och båkmedel af den hittills såsom tullmedel debiterade och redovisade, Förvaltningen af sjöärendena tillkommande andel af lastpenningarna, torde en förutgående utredning af förhållandet med tillkomsten utaf detta särskilda anslag och af medlens verkliga natur vara af nöden.
Den vid Landsort befintliga fyrbåk tillhörde af ålder enskilde intressenter, och på grund af Kongl. Majits nådiga bref den 5 Juli 1797 ägde desse att, såsom ersättning fördess underhållande, undfå af Tullverket jj utaf de lastpenningar, sorn inflöto för fartyg, hvilka vid inkommandet passerade Dalarö eller Sandhamn och således kunde förutsättas hafva haft gagn af denna fyrinrättning.
När sedermera berörda fyrbåk blifvit för Kongl. Majits och Kronans räkning inköpt, öfverflyttades denna andel af lastpenningar på Förvaltningen af sjöärendena, som ägt uppbära § deraf från den 1 Januari 1839 och hela beloppet från och med den 1 Augusti samma år, hvilket fortfor till och med år 1846, men från hvilken tid det, jemlikt nådiga brefven den 13 Mars 1846 och den b September 1848, ingått till Eders Kongl. Majits och rikets Stats-kontor och derifrån tillhandahålles Förvaltningen af sjöärendena.
För redovisningen af de statsverkets medel, som genom tullförvaltningen uppbäras, torde endast den grund vara fullt giltig, som erbjudes af deras olika egenskap antingen af bevillningsmedel, hvilka utgå efter tullförfattningarna, eller af intägter, som för denna skattetitel äro främmande och hvilka debiteras efter gällande stadganden om lots- och båkinrättningeu i riket.
I öfverensstämmelse härmed äro ock statsverkets medel hos Tullverket bokförda endast under två hufvudtitlar, nemligen: tullmedel samt fyr- och båkmedel i och då »lastpenningarne,» hvilka utgöra en afgift för fartyg, sorn undergå tullbehandling, äro till beloppen bestämda uti de till tulltaxan hörande underrättelser samt salina allt sammanhang med den jemväl för fartygen utgående »fyr- och båkafgiften,» hvilken uppbäres vid tullkammare och till generalkassan remitteras, hvarefter behållna beloppet levereras af Tullverkets styrelse utan annat afdrag, än viss för uppbörden medgifven provision, måste häraf obestridligen framgå, såväl att de under benämning lastpenningar inflytande skeppsumgälder icke tillhöra sistnämnde slags afgifter, utan till sin natur äro tullmedel, som ock att, — enär denna deras egenskap i Tullverkets hand icke lärer af den omständigheten att, efter öfverlemnandet från Statskontoret till Förvaltningen af sjöärendena, de må blifva till fyrinrättningarnes underhåll använda, kunna förändras mera, än den primitiva egenskapen af alla öfriga tullmedel skulle kunna lida någon förändring eller titeln för deras debitering och redovisande blifva beroende derutaf, att de, efter levereringen till statsverket, varda till fyllandet af hvarjehanda andra statsbehof disponerade, — det ifrågavarande särskilda anslaget tili Förvaltningen af sjöärendena jemväl fortfarande bör såsom tullmedel i räken - — 295 — skapen upptagas; och förmodar General-tullstyrelsen derföre, att
Statsrevisorernes framställning i denna del ej kan till någon vidare åtgärd föranleda.
General-tullstyrelsen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung!
Eders Kongl. Majits underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, J. F. FÄIIMUS.
TAUVON.
C. J. L. FYRWALD. Stockholm den 11 December 1861.
Sigge Tli.
Direktionens öfver Veterinärinrättningen i Skara underdåniga utlåtande öfver en i 1861 års revisionsberättelse förekommande anmärkning.
Den af Rikets Ständers Revisorer .anmärkta utgiften ur Veterinär-inrättningens i Skara kassa grundar sig dels på föreskriften i 25:te § af Kongl. Majits den 20 Juli 1855 för Veterinär-inrättningen nådigst fastställda reglemente, hvaruti stadgas, att »på det både lärlingar må i sjukvården förvärfva sig nödig skicklighet och ortens innevånare hafva tillfälle att vid Inrättningen finna råd och hjelp för anmälda sjuka husdjur, skola särskilda stallar på veterinärkassans bekostnad underhållas för sjuka hästar, nöt-, får- och svinkreatur» — samt i 30:de § af samma nådiga reglemente, att lokaler skola finnas »för Inrättningens laboratorium, apothek, anatomisal, museum, bibliothek och smedja» — med tillägg: — »hvad den större manbygguadens underhåll och nybyggnad — 296 - för framtiden vidkommer, skall Föreståndaren derföre ansvara till hälften af kostnaden öch veterinärkassan till hälften»; — dels äfven på grund af föreskrifterna uti den af Magistraten i Skåra den 19 Augusti 1859 förrättade laga af- och tillträdessyn, hvarigenom underhållsskyldigheten af Inrättningens fä-, får- och svinhus, som af Inrättningen och Föreståndaren gemensamt begagnas, blifvit emellan båda lika fördelad.
Det är för reparationer å ofvannämnda man- och sjukstall-byggnader, som
Veterinär-inrättningen fått vidkännas den anmärkta utgiften, hvilken destomindre kunnat ensamt åläggas Inrättningens Föreståndare, som han genom tydliga laga föreskrifter är till hälften derifrån befriad och vissa af de ifrågavarande lokalerna uteslutande begagnas för inrättningens och undervisningens behof.
Skara den 13 December 1861. J. WJERN. J. A.
BUTSCH. GUSTAF MANNERFELT. J. C.
KUYLENSTJERNA. N. E. Forssell.
Krigs-kollcgium, med dess Afdelningars underdåniga utlåtanden, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om verkställd granskning af bemälte Kollegii räkenskaper för år 1859.
Sedan Eders Kongl. Maj:t, medelst remiss den 18 sistlidne Oktober, i nåder anbefallt dess och rikets Krigs-kollegium att till Eders Kongl. Majit inkomma ined underdånigt utlåtande, i anledning af hvad Rikets Ständers sednast församlade Revisorers berättelse innehåller om verkställd granskning af Kollegii räkenskaper för år 1859, får, till fullgörande häraf, Kollegium härhos i underdånighet öfverlemna Kollegii Artilleri-, — 297 — Fortifikations-, Intendents- och Aflönings-afdelningars hvar för sig, i dem tillhörande delar, afgifna underdåniga yttranden.
Den nådiga remissen bifogas i underdånighet; och Krigs-kollegium framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Aliernådigste Konung!
Eders Kongl, Majits underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, J. P. LEFRÉN. J. SÖDERLING. C. F. LAURÉN. S. C. NISSER. A. W. TOTTIE.
KNUT POSSE.
Stockholm den 17 December 1861. J. R.
Krigs-kollcgii Avtilleli-afdelnlngs underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärk, ningar vid granskningen af nämnde Afdelnings räkenskaper för år 1850.