Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Folkskolan vore, genom den allmänna bildning den hade till uppgift att befrämja, icke att betrakta allenast såsom en kommunernas utan äfven såsom en Statens angelägenhet, och detta kunde anses bekräftadt såväl genom det understöd Staten beviljat för folkskolelärarnes aflöning, sorn‘äfven genom anvisandet af det alltsedan ar 1851 till understöd för deras pensionering afsedda anslag, t
I fråga om pensionsbeloppet hade komiterade å ena sidan ansett den tillförene föreslagna summan af 100
R:dr vara alltför låg för att kunna uppfylla det ändamål, att försäkra skolan om friska och förnyade lärarekrafter, då de förut använda blifvit förnötta, och å andra sidan icke vågat föreslå hela det belopp, hvartill lönen uppgår, i betraktande af de stora uppoffringar, som för bestämmandet af ett så högt pensionsbelopp vore erforderligt.
Med hänseende dertill att lefnadsbehofven vid äldre år torde kunna något inskränkas, äfvensom att största antalet folkskolelärare tillhör landsbygden, hvarest lefnadskostnaderna äro mindre dryga, hade komitéen fastliållit. den åsigt, att för den afgående lärarens torftiga bergning vore sörjdt, om han finge tillgodonjuta tre fjerdedelar af sin lön såsom pension.
Enligt komitéens förslag vore likväl, utöfver den ovilk or liga förbindelse, som måste åligga kommunerna, att lemna bidrag till detta pensionsbelopp, så vidt det beräknades efter minimi-lönen, tillfälle lemnadt öppet att få lärarnes pension förhöjd ända till en maximigräns af 750 R:dr.
Den lefnadsålder, vid hvilken läraren skulle vara berättigad att erhålla pension, hade komitéen hemställt skulle blifva 60 år.
Denna bestämning stöde i öfverensstämmelse med den pensionsålder, hvilken Stats-Utskottets Utlåtande JVt 104.
13 blifvit föreslagen att gälla för lärare i allmänhet, och syntes, om man afsåge å ena sidan det mödosamma i sjelfva tjenstgöringen, å andra sidan nödvändigheten att icke alltför starkt anlita inrättningens tillgångar, vara den åldersgräns, hvilken i detta fall hade största skälen för sig.
Den tjensteålder åter, hvilken läraren borde hafva uppnått för att komma i åtnjutande af pension, hade komiterade föreslagit till 30 år, hufvudsakligen på den allmänna grund, att innehafvaren af en tjenst, för att hafva giltig rätt till pension, borde hafva tjenat så lång tid som hans egentligen verksamma ålder kan anses omfatta.
Då emellertid såväl i afseende på lefnads- som tjensteålder undantagsförhållanden kunde ega rum, på hvilka borde fästas billigt afseende, hade blifvit föreslaget att i vissa fall en nedsättning i dessa åldersbestämmelser kunde medgifvas, i hvilka fall afsked kunde erhållas med afkortad pension.
Den från kommunerna utgående pensionsafgift hade komitéen föreslagit till 4 procent af den lön, för hvilken delaktighet i inrättningen beräknades, eller, som är detsamma, till 5V3 procent af pensionsbeloppet.
Denna bestämmelse vore vald såsom uttryckande medelbeloppet emellan den afgift, hvilken föreslagits i Kongl. Maj:ts Proposition den 7 December 1847, och den, som, enligt fastställda grunder, blifvit antagen för pensionsinrättningarne i Linköpings och Hernösands stift.
I öfverensstämmelse med dessa åsigter hade komiterade för ordnandet af folkskolelärarnes pensionering föreslagit följande grunder: l:o.
Inrättningen är gemensam för hela riket och omfattar alla lärare och lärarinnor vid såväl högre som egentliga folkskolor. 2:o.
Skyldigheten att besörja folkskolelärares pensionering åligger kommunerna med understöd af Staten; inträdet i pensionsinrättningen är obligatoriskt för kommunen. 3:o.
Beloppet af hel pension bestämmes till tre fjerdedelar af den lön, hvarefter delaktighet i inrättningen beräknas.
Denna delaktighet, hvilken är för hvarje skoldistrikt obligatorisk, så vidt den sträcker sig till minimilönens belopp, kan äfven vinnas för ett högre lönebelopp, dock icke öfverstigande 1,000 R:dr.
För skolområde med högre folkskola är delaktighet i inrättningen efter beloppet af lärarens verkliga lön obligatorisk — dock att högsta lönebeloppet, för hvilket pension får beräknas, alltid är 1,000 R:dr.
Förmånerna af husrum, vedbrand, kofoder och pianteringsland få icke ingå i det lönebelopp, hvarefter pensionen beräknas.
Lägsta pensionsbeloppet blifver således 300
R:dr och det högsta 750 R:dr. 4:o. , Pensionsafgiften, sorn bör af kommunerna erläggas, bestämmes till 4 procent af det lönebelopp, hvarefter pensionen beräknas. 5:o.
Pensionen är antingen hel eller afkortad. 14 Stats-Utskottets Utlåtande M 104. \ A.
Hel pension, hvilken utgår med belopp, som i mom. 3 är sagdt, tillkommer: 1.
Lärare vid 60 års ålder och med 30 tjensteår, af hvilka minst 20 böra hafva varit ordinarie.
Vid tjensteårsberäkning får skolläraren räkna sig tillgodo den tid utöfver fem år, som han, vederbörligen examinerad, varit i egenskap af extra lärare anställd eller som han tjenstgjort, i händelse han före tillämpningen af 1842 års folkskolestadga blifvit antagen och sedermera, efter godkännande vid folkskolelärare-seminarium, vid tjensten bibehållen. 2.
Lärare, som genom obotlig sjukdom blifvit ur.ståndsatt att sin tjenst bestrida, derest hans lefnads- och tjensteår sammanräknade utgöra 90, och han minst 10 år varit i ordinarie skoltjenst, med samma rättighet i afseende på extra ordinarie tjenstgöring, som ofvan är sagdt. B. A/kortad pension utgår till: 1.
Lärare, som fyllt 55 år och tjenstgjort minst 25 år, deraf minst 20 år såsom ordinarie.
Beloppet af sådan afkortad pension kan efter olika förhållanden utgöra från och med 62 till och med 90 procent af hel pension i enlighet med en i det föreslagna reglementet intagen tabell. 2.
Lärare, som är obotligt sjuk och hvars lefnads- och tjensteår sammanräknade icke uppgå till 90; dock böra i hvarje fall de ordinäre tjensteåren hafva varit minst 10.
Pensionsbeloppet bestämmes på det sätt, att för hvarje år, som fattas i 90, afkortas en procent af hela pensionen.
Vid tjensteårsberäkningen gäller för bestämmandet af afkortad pension samma rättighet i följd af extra ordinarie tjenstgöring, som är sagdt i afseende å hel pension. 6:o.
Blir pension tillagd folkskolelärare innan skoldistriktet eller skolområdet för den lön, efter hvilken pensionsbeloppet beräknas, erlagt afgifter för så många är, som motsvara det stadgade minsta erforderliga antalet ordinarie tjensteår, så skall skoldistriktet eller skolområdet gälda beloppet af de bristande årsafgifterna, dock efter afdrag af hvad för en lägre lön under högst lika många år möjligen kan vara erlagdt.
Detta belopp inbetalas på det sätt, att ärligen, ifrån det pensionen begynner utgå, extra pensionsafgift, till lika belopp med den ordinarie, erlägges till dess pensionsinrättningen blifvit för bristen till fullo godtgjord.
Dör pensionstagaren dessförinnan eller förlorar han sin pensionsrätt, upphör denna extra pensionsafgift att utgå. 7:o.
Har folkskolelärare, när han söker afsked med pension, under minst fem år innehaft sin tjenst, skall lönen för denna tjenst läggas till grund för pensionsbeloppets bestämmande.
Har han i kortare tid innehaft befattningen, då skall, såvida ej obotlig sjukdom är orsaken till afskedstagandet, pensionen bestämmas efter det lönebelopp, Stats-Utskottets Utlåtande M 104.
15 hvarpå hans pensionsrätt näst derförinnan grundade sig.
Sökes deremot afskedet på grund af obotlig sjukdom, så bestämmes pensionsbeloppet efter medelbeloppet af de löner, på grund af hvilka sökanden under de sednaste fern åren egt att beräkna pen sionsrätt. 8:0.
Pension utbetalas halfårsvis i Juni och December månader. 9:o.
Pensionsinrättningen förvaltas af en direktion, som har sitt säte i hufvud staden och består af en ordförande och två ledamöter, hvilka af Kongl. Maj:t i nåder förordnas.
Enligt komiterades beräkning skulle det nya bidrag af Staten, som utöfver kommunernas egna bidrag komme att erfordras, för att efter dessa grunder upprätthålla folkskolelärarnes pensionering, motsvara ett årligt anslag af 30,000 R:dr.
Då denna statsutgift för vinnande af ett så stort mål ingalunda kan anses betydlig, har Kongl. Maj:t nu föreslagit, att Rikets Ständer, med gillande af de för folk skolelärarnes pensionering här ofvan framställda grunder, måtte medgifva, att så väl den i Riksgälds-kontoret ännu innestående delen af den för dessa lärares pensionering afsedda fond, 101,940 R:dr, som äfven de till understöd för pensionsinrättningarne i Linköpings och Hernösands stift anvisade 18,060 R:dr, under förutsättning att delegarne i nämnda särskilda pensionsanstalter till fördel för den allmänna pensionsinrättningen afstå dessa medel, må för folkskolelärarnes pensionering enligt dessa uppgifna grunder användas, samt att Rikets Ständer måtte för pensioneringens upprätthållande anvisa ett årligt anslag på ordinarie stat af 30,000 R:dr.
Andamålet med denna pensionsinrättning vore likväl, enligt hvad Kongl. Maj:t vidare anfört, endast ofullständigt uppnådt, såvida icke i samband dermed kunde ställas en pensionsanstalt för folkskolelärarnes enkor och barn.
Den allmänna önskan, att en sådan pensionsanstalt skulle komma till stånd, hade uttalats icke blott af folkskolelärarne vid deras möten, utan ock af samtlige skolinspektörerne i riket.
Delegarne i den ofvan omförmälda pensionsinrättningen för folkskolelärare i Linköpings stift hade för sin del beslutat, att den tillika skulle blifva en pensionsanstalt för lärarnes enkor och oförsörjda barn, och delegarne i Hernösands stifts pensionsinrättning; hade vid sammanträde år 1864 allmänt uttryckt samma önskan.
De fyrfaldiga försök, som under loppet af tio år gjorts för att tillvägabringa en sådan inrättning, vittnade äfven om tillvaron af ett i detta afseende djupt kändt behof.
Ehuru visserligen denna angelägenhet närmast borde vara föremål för lärarnes egen omtanke, egde frågan likväl äfven ett intresse för det allmänna, och vid inrättandet af en pensionsanstalt för folkskolelärarne kunde, såsom komiterade visat, en pensionsanstalt för deras enkor och barn tillika upprättas, med blott en obetydlig utgift för Staten.
Enligt komiterades uppfattning måste skyldigheten att besörja pensioneringen för efterlefvande enkor och barn åligga folskolelärarne sjelfva.
En för detta ändamål 16 Stats-Utshottets Utlåtande JYs 104. upprättad Enke- och Pupill-kassa borde likväl, efter deras åsigt, hafva gemensam styrelse och förvaltning med pensionsinrättningen för folkskolelärare, och kunde, om den ändamålsenligt ordnades, komma till stånd med ett jemförelsevis ringa bidrag af det allmänna.
Genom en särskild financiel utredning hade komiterade visat, att för verkställandet af denna pensionering intet statsanslag erfordrades och att för bestridande af förvaltningskostnaderna, under förutsättning att Styrelsen öfver denna inrättning förenas med förvaltningen af folkskolelärarnes pensionsinrättning, endast behöfdes ett grundkapital af 40,000
R:dr, motsvarande, efter fem procent ränta, ett årligt tillskott af 2,000 R:dr.
Till fyllande af detta behof hade komiterade hemställt, dels att en årlig kollekt i rikets alla kyrkor måtte medgifvas, dels att framställning måtte göras hos Rikets
Ständer om ett anslag för en gång af 20,000 R:dr.
Då det sålunda blifvit ådagalagdt, att vid stiftandet af en pensionsinrättning för folkskolelärarne i riket, endast med en obetydlig förhöjning af det för denna inrättning erforderliga anslag, kunde vid densamma fästas en med den så nära beslägtad och till samma mål syftande inrättning, som en pensionsanstalt för samma lärares efterlemnade enkor och barn, har Kongl. Maj:t föreslagit, att Rikets Ständer måtte, såsom bidrag till förvaltningskostnaderna för den sålunda föreslagna Enke- och Pupill-kassan, bevilja ett årligt anslag af 1,000 R:dr.
De i den nådiga Propositionen anförda skäl för ordnandet af en pensionsinrättning för folkskolelärare i öfverensstämmelse med det nu framlagda förslaget har Utskottet icke kunnat annat än i allo biträda.
Redan vid flera tillfällen hafva Rikets Ständer medgifvit billigheten och nödvändigheten deraf, att Staten med anslag bidrager till folkskolelärarnes pensionering och ju längre tiden fortskridit från folkskolans första ordnande, desto mera måste det för undervisningens nöjaktiga uppehållande vara af vigt, att åtgärder vidtagas, hvarigenom orkeslösa skollärare sättas i tillfälle att lemna tjensten utan att derföre prisgifva» åt nöd eller församlingarnes godtycke.
Genom åvägabringandet af en gemensam pensionsinrättning för alla lärare och lärarinnor vid folkskolorna böra förvaltningskostnaderna kunna betydligt inskränkas, hvarförutan vinnes en säkrare borgen för inrättningens soliditet, än om pensioneringen vore, såsom hittills, beroende af stiftsindelningen.
Den i det nu framlagda förslaget stadgade grundsatsen, att besörjandet af pensioneringen bör åligga kommunerna med understöd af Statsverket och att folkskoleiärarne från alla afgifter derför befrias, synes
Utskottet jemväl vara med billighet öfverensstämmande, enär folkskoleläraren^ lönevilkor i allmänhet icke äro sa förmånliga, att de medgifva afdrag både för hans egen och för hans efterlefvande familjs pensionering, för hvilket sistnämnda ändamål han alltid måste anses skyldig göra uppoffringar.
Han bör dessutom, då han egnat hela mannaåldern åt sitt mödosamma och ansvarsfulla kall, kunna anses hafva fullgjort allt hvad af honom skäligen kan fordras för att njuta en från nöd och näringsbekymmer fredad ålderdom.
För kommunerna åter lärer skyldigheten att besörja lärarnes pensionering icke kunna kännas särdeles tryckande, då densamma, på sätt Stats-Utskottets Utlåtande M 104.
17 på sätt nu är föreslaget, afbördas genom bestämda årliga afgiftex-.
Vidkommande slutligen det bidrag, som från Statens sida påfordras, torde den statsutgift, sorn deraf fiiranledes, icke kunna anses alltför betydlig, då fråga är om en för hela folkskoleväsendet så vigtig angelägenhet, som den ifrågavarande.
Det nu begärda bidraget är af komiterade bei-äknadt efter ett lärareantal af 3,000, så att någon synnerlig tillökning i denna utgiftspost icke torde, åtminstone för den närmaste framtiden, vara att befara.
I afseende å den jemväl föreslagna pensionsinrättningen för folkskolelärares efteilemnade enkor och barn har Utskottet icke haft annat att erinra, än att, enär det synes vara afsedt, att en årlig kollekt i alla rikets kyrkor skulle denna pensionsinrättning medgifvas, men dylika kollekter under sednai-e tider, då de blifvit alltmera talrika, på flera ställen väckt en viss ovilja, och inkomsten deraf dessutom är till beloppet högst osäker, anser Utskottet lämpligare att jemväl det mindre betydliga belopp, som af en dylik kollekt påräknats, måtte med statsanslag ersättas.
I enlighet med hvad Utskottet sålunda anfört, tillstyrker Utskottet, a) att Rikets Ständer, med gillande af för folkskolelärares pensionering af Kongl. Maj:t framställda grunder, måtte medgifva, att så väl den i Riksgälds-kontoret ännu innestående delen af den för dessa lärares pensionering afsedda fond, 101,940 R:dr, som äfven de till understöd för pensionsinrättningarne i Linköpings och Hernösands stift anvisade 18,060 R:dr, under förutsättning att delegarne i nämnda särskilda pensionsanstalter till fördel för den allmänna pensionsinrättningen afstå dessa medel, må för folkskolelärarnes pensionering enligt dessa uppgifna grunder användas, samt att Rikets Ständer måtte för pensioneringens upprätthållande anvisa ett årligt anslag på ordinarie stat af 30,000 R:dr; och b) att Rikets Ständer måtte såsom bidrag till folkskolelärarnes Enkeoch Pupillkassa anvisa ett årligt anslag af 2,000 R:dr.
Prot. 1865 & 1866. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 20 Häft. 3 STOCKHOLM, tryckt hos A. Holmberg & Comp., 1866. Stats-Utskottets Memorial N:o 105.
Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Maj 1866, kl. 2 e. m.
Memorial, i anledning af Kongl.
Maj:ts nådiga Proposition angående grunderna för infanteriets och kavalleriets organisation; om rättighet för den indelta soldaten eller ryttaren till tidigare afsked; samt om arméens vapenöfning ar och underofficer sbildning en. (U. A.)
Uti högstberörda, den 21 November nästlidet år till Rikets Ständer aflåtna nådiga Proposition (JV2 44), hvilken af samtliga Riks-Stånden blifvit till Stats-Utskottet remitterad, har Kongl. Majit dels, jemte framställning af de grunder, sorn Kongl.
Majit ansåge böra för ständiga infanteriets och kavalleriets organisation bestämmas, föreslagit Rikets Ständer att godkänna berörda grunder, så vidt deruti förekommande frågor ej tillhörde Kongl.
Majits pröfning och afgörande, äfvensom att indelta soldaten eller ryttaren efter '18 års tjenstetid måtte vara berättigad till afsked, om han det önskade, men att han tillika måtte vara oförhindrad att utöfver denna tid i nummern qvarstå, om han dertill vore villig och hade förmåga, med tillämpning i öfrigt af de för afsked gällande författningar, dels ock, under förutsättning af Rikets Ständers bifall till den uti särskild nådig Proposition af Kongl.
Majit föreslagna förändring i grunderna för beväringsinrättningen, hemställt, att Rikets Ständer jemväl måtte godkänna åtskilliga angifna grunder för krigsbildningen i hvad den rörde vapenöfningarne och underofficersbildningen.
Vid pröfning af sistberörda nådiga Proposition (Jfé 43) hafva, enligt hvad Utskottet inhemtat, samtliga Riks-Stånden, hufvudsakligen sammanstämmande, beslutat, att då de af Kongl. Majit föreslagna förändrade grunder för beväringsinrättningen och för bildande af en landtstorm ännu inom landet vore föga kända; då derjemte de icke väl syntes kunna pröfvas och bedömas förr, än förslag till arméens och beväBih. till R St.
Prot. 1865 & 1866. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 21 Haft. 1 2 Stats-U(skottets Utlåtande N:o 106. ringens organisation i sin helhet och sammanhang blifvit framstäldt, och då slutligen med skäl kunde ifrågasättas, om den afgående representationen borde genom sitt yttrande i en fråga af så genomgripande art som denna i mer eller mindre mån binda en blifvande Riksdags beslut, i underdånig skrifvelse anhålla, alt Kongl. Maj:t behagade till en kommande Riksdags pröfning i sin helhet framlägga omförmälda fråga.
Med hänsende till de åsigter, som sålunda blifvit af samtliga Riks-Stånden uttalade, och då de särskilda förslag, som afse förändring i grunderna för ordnande af landets försvar böra i ett sammanhang till pröfning och bedömande företagas, lära Rikets Ständer nu icke finna lämpligt att ingå i behandling af förevarande frågor angående grunderna för stamtruppernas förändrade organisation ; hemställande derföre Utskottet, att Rikets Ständer måtte, vid anmälan af sitt omförmälda beslut i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga förslag i afseende å bevä rings-inrättningen, i underdånighet anhålla, alt Kongl Majit måtte till en kommande Riksdags pröfning framlägga i ett sammanhang de särskilda förslag, som afse förändring i grunderna för organisationen af landets försvar.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om fortfarande anslag för Kamereraren Carl Sandberg. (U. A.) Sedan Rikets Ständer dels vid 1856—1858 årens riksdag, jemte beviljande af ett anslag af 5,000 R:dr till inköp af åtskilliga Kamereraren i Kongl.
Maj.ts och Rikets Kammar-kollegium Carl
Sandberg enskildt tillhöriga anteckningar rörande hvarjehanda kamerala förhållanden i riket sedan äldre tider, tillika å Riksgälds-kontoret anvisat ett belopp af 1,500 R:dr, deraf, enligt Kongl. Majits disposition, iidel eller 500 R.dr årligen under påföljande statsregleringsperiod skulle tilldelas bemälde Sandberg, emot det att i Slals-Utskottets Utlåtande N:o 106. 3 han fortfarande bidroge till nämnda samlingars förökande samt under behörig kontroll ordnade och vårdade det hela, dels ock vid de två derefter följande riksdagarne för sistberörda ändamål anvisat enahanda belopp, så har vid innevarande riksdag Doktor Falclc, med hvilken Statsrådet Carlson instämt, uti en hos Preste-Ståndet väckt motion (JVs 38), enär någon utebetalning af ofvan omförmälda anslag ännu icke egt rum, i följd deraf, att det vilkor, som derför blifvit föreskrifvet, eller att samlmgarne dessförinnan borde vara ordnade och förtecknade, ännu icke blifvit af Sandberg uppfyldt, samt nödigt vore, att för samlingarnes ökande och vård anslag fortfarande beviljades, föreslagit, att Rikets Ständer måtte, jemte ofvanberörda redan beviljade anslag, fortfarande anvisa åt Kamereraren Sändberg ett belopp af 500
R.dr årligen för samlingarnes vårdande och fortsatta förökande, att, efter deras aflemnande, qvartalsvis till honom utbetalas under den tid, som den vid innevarande riksdag blifvande statsre glering komme att tjena till efterrättelse.
Enligt hvad Stats-Utskottet inhemtat, har Kamereraren Sandberg numera fullgjort de i afseende på ifrågavarande samlingars inköpande för Statens räkning bestämda vilkor; och då det vid sådant förhållande torde vara af vigt att för ökandet och vården af dessa samlingar, hvilkas värde blifvit af Rikets Ständer vid trenne riksdagar erkändt, medel fortfarande anvisas, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer måtte, med bifall till motionen, till Kongl. Maj.-ts nådiga disposition för år 1867 å Riksgälds-kontoret anvisa en summa af 500 R:dr, att, på sätt och under vilkor, som Kongl. Majit kan finna för godt föreskrifva, tilldelas Kamereraren Sand berg för vidare fortsättning och vårdande af merberörda samlingar.
Stockholm den 22 Maj 1866. 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 107.
Ant. till Eip.-Utsk. den 22 Maj 1866, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om ersättning till åtskilliga ■personer i Wähla hy och Björnlunda socken för liden brandskada.
(U. A) Uti en hos Bonde-Ståndet väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion (JVs 60) har Riksdagsfullmägtigen Anders Söderholtz från Södermanlands län anfört, att då jernbantåget den 1 November 1 863 passerade förbi den invid jernvägen belägna Wähla by i Björnlunda socken, gnistor från lokomotivet antändt taket å en i Wähla by belägen logbvggnad, hvarifrån elden omedelbart derefter och utan att sådant kunnat, i anseende till stark storm, förhindras, spridt sig öfver byn och förorsakat åtskillige der boende, af motionären till namnet uppgifne personer skada å byggnader och egendom till ett sammanlagdt värde af 15,64-7 R:dr 50 öre.
De flesta af dessa personer hade visserligen såväl byggnaderna som den lösa egendomen försäkrad i Nyköpings läns brandstodsbolag, men då egendomen var assurerad vida under det värde, densamma vid brandskadetilifället egde, hade en högst betydlig förlust för dem uppstått.
Den ersättning, som från brandstodsbolaget utbekommits, hade nemligen utgjort endast 9,280 R:dr 58 öre, förlusten för de branskadade uppginge således till icke mindre än 6,366 R:dr 92 öre.
De branskadade hade visserligen vid Daga Häradsrätt mot Kongl. Styrelsen för Statens jernvägstrafik anhängiggjort rättegång angående utbekommande af ersättning för den genom branden lidna skada och Häradsrätten hade äfven genom utslag ålagt Kongl. Styrelsen att af omhänderhafvande medel ersätta den uppkomna skadan, men Kongl. Svea Hofrätt, dit saken af Kongl. Styrelsen fullföljdes, hade genom utslag, som vunnit laga kraft, befriat bemälda Styrelse från all ersättningsskyldighet; Och har motionären, under åberopande af hvad sålunda blifvit anfördt och på i öfrigt andragna skäl hemställt, att till ersättning åt de brandskadade för den förlust, som genom ifrågavarande brand dem förorsakats, måtte anvisas ett anslag af 6,366 R:dr 92 öre att på dem fördelas enligt af motionären framstäldt förslag.
Stats-lltskottets Utlåtande N:o 108.
Då, på sätt ofvan är omförmäldt, de brandskadades anspråk på ersättning af allmänna medel är af domstol underkändt och dessutom på dem sjelfva berott att genom försäkring af sin egendom till dess rätta värde skydda sig mot den förlust, de genom uraktlåtenhet i sådant afseende nu fått vidkännas, hemställer Utskottet, att den ifrågavarande motionen måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende.
Ank. till Eip.-Utsk. den 22 Maj 1866, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt förslag att Staten måtte öfvertaga förre Lokomotivföraren G. A. Riex ådömd ersättningsskyldighet till personer i följd af den vid Sandsjö jernvägsstation den 23 December 1864 timade olyckshändelse. (U. A.) Sedan Westra Häradsrätt genom utslag den 6