Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det synes dock med skäl kunna ifrågasättas, om det vore billigt eller ens rimligt att, på samma gång man genom förändrad tullagstiftning nedsätter konsumtionsskatten för en mängd artiklar, deribland äfven viner och dylikt, som af de förmögnare förtäras, å andra sidan höja beskattningen i en rigtning, der den hufvudsakligast drabbar de mindre bemedlade och således måste kännas mest tryckande; isynnerhet då man tager i betraktande att den föreslagna tillökningen af 15 öre utgör '/4:del af nuvarande afgift samt enligt beräkning skulle på ett år stiga till en summa af 2,100,000 R:dr.
Man torde derjemte ej böra förbise, att insmugglingen af Danskt bränvin, hvilken, att döma af de å södra och vestra kusterna städse skeende beslagen, måste antagas ega rum, onekligen skulle genom en sådan förhöjning erhålla ytterligare uppmuntran, helst då man besinnar att, för vinnande af rättighet att från Danska statskassan tillgodonjuta drawback för bränvin, det icke är nödigt förete bevis derom att bränvinet å utländsk ort undergått laglig tullbehandling.
Den omständigheten att äfven vid de sednaste riksdagarna, då, likasom nu, ej blott förhöjning utan å andra sidan äfven nedsättning i afgiften för bränvinstillverkning blifvit yrkad, Rikets
Ständer icke funnit skäl göra ändring i det belopp, hvartill denna afgift för mer än 8 år sedan bestämdes, utgör slutligen för
Utskottet ett vigtigt skäl att icke härutinnan föreslå någon rubbning; och får Utskottet alltså tillstyrka, att afgiften för bränvinstillverkning fortfarande må utgå med 60 öre för kannan, bränvinet beräknadt till den styrka, som i § 4 omförmäles. §§ 20 och 22 (18).
Vid det i 20 § af nu gällande författning intagna stadgande, att afgiften för bränvinstillverkning skulle erläggas förskottsvis för half tillverkningstermin i sender, med hälften af den för hel termin belöpande afgift, hafva i ofvanomförmälda motioner följande ändringsförslag blifvit framställda, nemligen: inom B or g are-Ståndet: af Herr Ridderstad, alternativt, att bränvinsskatten skulle erläggas icke före bränvinsbränningens början, utan först sedan denna blifvit afslutad, eller ock att de bränvinsbrännare, som det önskade, skulle berättigas såsom garanti för bränvinsskattens belopp och dess ordentliga inbetalning vid bränvinsbränningens slut, att före brännin - Sammans. Bevilln.-, Lat/- samt Allm. Bese.- och Eleon.-Utah. Betänkande N:o 1. 13 gens början aflemna till Landshöfdinge-embetena sådana säkerlietshandlingar derför, som Konungens Befallningshafvande pröfvade antagliga; inom B onde-Ståndet: af Anders August Andersson från Östergötlands län, att afgiften för bränvinstillverkning skulle erläggas till hälften förskottsvis för en half tillverkningstermin i sender, och andra hälften betalas i den ordning, som i § 22 för öfvertillverkning bestämmes; dock med fortfarande rättighet för den, som sådant önskade, att på en gång erlägga afgift för längre tid eller nedsätta penningar till gäldande af möjligen blifvande öfverskottstillverkning; af Fredrik August Forssbeck från Östergötlands län, att halfva bränvinsskatten för det anmälda beloppet skulle utbetalas i förskott, men å den andra hälften lemnäs en månads anstånd, räknadt från den anmälda bränmånadens slut, mot säkerhet, som af Konungens Befallningshafvande godkändes; af Svante Bergström från Östergötlands län, att tillverkaren icke må behöfva erlägga afgiften förr än en månad efter förloppet af den tid, under hvilken han, efter förutgången anmälan, i ett sammanhang idkat bränvinsbränning; dervid motionären tillagt följande särskilda bestämmelser: ”För tillgodonjutande af nämnda förmån vare han dock skyldig att upplåta säker lägenhet, der, på tillverkarens bekostnad, så stor del af det tillverkade bränvinet dagligen under kontrollörens nyckel upplägges och förvaras, att det motsvarar afgiften för tillverkningen.
Det pris, hvilket skall ligga till grund härvid, vare den bestämda afgiften, ökad med 50 procent.
Är afgiften erlagd i förskott, upplägges ej mera, än som motsvarar afgiften för öfverbränning.
Tillverkare ege att, när han önskar, erlägga afgift för redan tillverkad vara, hvarefter till honom utlemnas så stor del deraf, som han med behörigt qvitto styrker sig hafva erlagt.
Då så yrkes, och alltid före afresan från stället, vare kontrollör skyldig aflemna bevis öfver beloppet af det bränvin, som blifvit i förvar upplagdt.
Det bränvin, som återstår vid kontrollörens afresa från stället, förvaras på sätt sista mom. af § 22 föreskrifver”; af Per Nilsson från Christianstads län, att det må vara bränvinstillverkare tillåtet att, i stället för afgiftens erläggande i förskott, ställa vederhäftig borgen för afgiftens betalande inom tre månader efter bränningstidens slut; af Ola Bosson Olsson och Anders Persson från Christianstads län, att bränvinstillverkare, derest han ej i förskott vill erlägga tillverkningsafgiften, må ega att derför ställa af Konungens Befallningshafvande, domaren eller kronofogden i orten godkänd borgen af minst två personer, de der borga såsom för egen skuld, en för begge och begge för en, att afgiften inom tre månader efter tillverkningstidens slut varder till vederbörande uppbördsman erlagd för det qvantum, som efter kontrollörens intyg blifvit tillverkadt; af Peter Andersson från Blekinge län, att afgiften må erläggas förskottsvis för 14 Sammans.
Besv. och Bkon.-Utsk.
Betänkande N:o 1. minst half månad, beräknad efter 800 kannors daglig tillverkning; tillverkaren dock obetaget att afgiften till högre belopp på en gång erlägga; samt att, då tillverkningen uppgått till ett qvantum, motsvarande den inbetalda skatten, förnyad enahanda insättning bör göras, vid äfventyr att bränvinstillverkningen i annan händelse får af kontrollören inställas, intill dess sådan insättning skett; samt af Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län (motionen N:o 22), att bränvinsbränningsskatten icke må behöfva erläggas i förskott utan först tre månader efter hvarje bränvinsbrännings-termins slut, såvida nöjaktig borgen presteras för densamma.
Beträffande öfverskottstillverkning är uti 22 § af nu gällande förordning stadgadt, att, om tillverkningen under termin eller anmäld halftermin skulle med mer än en tiondedel öfverskjuta det belopp, hvarför anmälan skett, afgiften för den del af öfverskottstillverkningen, som öfverstiger denna tiondedel, skall utgå med en fjerdedels förhöjning utöfver hvad i § 19 finnes bestämdt; att öfverskottstillverkning, som med mera än en femtedel öfverstiger det anmälda beloppet, är förbjuden; att tillverkare är pligtig att för sådant öfverskott, derför afgift icke blifvit, såsom i § 20 sägs, förskottsvis nedsatt, inom åtta dagar efter terminens eller halfterminens utgång till landtränteriet betala den derå belöpande afgift, efter uträkning, som landskontoret meddelar, då med bränvinskontrollörens skriftliga intyg styrkes, till hvad belopp nämnda öfverskott uppgått; att detta, intilldess afgiften derför blifvit gulden, skall uti särskildt säkert rum å det ställe, der tillverkningen skett, under kontrollörens lås förvaras; att då kontrollören, efter det bränvinstillverkningen eller distilleringen blifvit afslutad, från bränneriet afreser, nyckeln till ifrågavarande lås, förseglad med kontrollörens och bränvinstillverkarens sigiller, skall mot qvitto aflemnas till den sistnämnde, och krouobetjenten i orten om förhållandet skriftligen underrättas; att denna kronobetjent sedermera eger att i närvaro af bränvinstillverkaren förseglingen bryta och bränvinet utlemna, så snart behörigt qvitto å tillverkningsafgiften företes; samt att kronobetjent eger att, i ersättning för sistnämnda åtgärd, af bränvinstillverkaren åtnjuta ett arfvode af Tre R:dr.
Härvid hafva uti meranämnda motioner följande yrkanden blifvit gjorda: af Herr von Strokirch, att skatt för bränvinstillverkning skall utgå med lika belopp och efter en och samma beräkningsgrund för hvarje tillverkad kanna; af Svante Bergström från Östergötlands län, att tillverkning, som med mera än en femtedel öfverstiger föreskrifven högsta tillverkning, må vara förbjuden, men att öfverskottstillverkning inom nämnda gräns ej må beläggas med mera än vanlig afgift; samt af Anders August Andersson från Östergötlands län, att bränvinsbrännaren skulle ega rättighet mot lika skatt, som i § 19 blefve bestämd, tillverka två femtedelar utöfver det anmälda beloppet, dock icke utöfver maximum; hvarjemte det skulle honom åligga att inom fjorton dagar (i stället för nu bestämda åtta) efter terminens Sammans. Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon- Utslc.
Betänkande N:o 1.
15 eller halfterminens slut till landtränteriet inbetala eller till Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande öfversända afgiften för öfvertillverkningen, äfvensom för hvad å det anmälda och tillverkade beloppet enligt 20 § kunde vara oguldet; att, till säkerhet för denna afgifts erläggande, kontrollören skulle vara skyldig qvarhålla två tredjedelar af hela det tillverkade öfverskottet, hvarför afgiften ej blifvit förskotterad; samt derefter, i öfverensstämmelse med sista momentet i 22 §, aflemna den förseglade nyckeln ”till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande” för att der förvaras, intilldess den resterande afgiften blifvit erlagd eller genom kronobetjeningen behörigen uttagen.
Hvad nu först vidkommer stadgandet om tillverkningsafgiftens erläggande förskottsvis, så utgör detta onekligen en bland de största olägenheterna för bränvinstillverkaren, och dess obillighet i jemförelse med sättet för beskattning af annan tillåten näring har derföre städse blifvit framhållen.
Äfven den af Kongl. Maj:t i uåder tillsatta tullkomitéen har uti sitt den 22 Juli 1865 afgifna betänkande antydt, att en förändring härutinnan synts komitéen vara af behofvet påkallad.
Visserligen innefattar denna föreskrift, såsom man å andra sidan anfört, det fullkomligaste betryggande för afgiftens behöriga utbekommande, men full säkerhet torde äfven kunna vinnas genom andra, för tillverkaren mindre betungande medel, likasom det band, man härmed afsett för dem, som kunde vara hugade försöka en handtering, hvartill de möjligen egde hvarken erforderligt kapital eller skicklighet, synes vara tillräckligt starkt, om endast t. ex. halfva afgiften erlades förskottsvis, under det anstånd lemnades med den återstående hälften, hvarigenom tillverkaren vunne den stora fördelen att under tiden kunna afyttra någon del af sin tillverkning, i stället att, såsom nu ofta är förhållandet, behöfva afsluta kontrakt om leverans af det bränvin, som ännu ej finnes till, endast för att anskaffa penningar till tillverkningsafgiften., Att, på sätt flere motionärer yrkat, tillverkaren skulle berättigas att för hela eller en del af ifrågavarande afgift ställa borgen, kan Utskottet likväl för sin del icke tillstyrka, dels emedan detta icke alltid torde för Staten innebära full säkerhet, dels emedan bristande ordning och punktlighet i uppfyllandet af de sålunda åtagna förbindelserna skulle för Staten medföra stor olägenhet samt föranleda ständiga lagsökningar och rättegångar.
Äfven den af Herr Ridderstad föreslagna utvägen, att tillverkaren skulle ega aflemna sådana säkerhetshandlingar, som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande pröfvade antagliga, synes ej fullt tillfredsställande, enär, oafsedt att pröfningen af dessa handlingars antaglighet kunde blifva ganska besvärlig för Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande, hvilkas tid i allmänhet torde vara tillräckligt upptagen af öfriga göromål, tillverkaren sjelf lätteligen kunde råka i förlägenhet, om han, måhända ganska kort tid före den anmälda tillverkningens början, erhölle underrättelse derom, att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande icke godkänt liand-» lingar, som, enligt tillverkarens åsigt, varit fullt antagliga.
Deremot har Utskottet ansett Statens rätt fullkomligt betryggad, om, jemte det att halfva afgiften för det för termin anmälda beloppet erlägges förskottsvis, Staten till säkerhet för den återstående hälften behåller såsom pant allt det bränvin, hvarför 1(5 Sammans. Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Betänkande N:o 1. afgift icke redan blifvit gulden; och Utskottet får alltså, med hänvisande till de närmare bestämmelser om bränviaets förvarande, assurering m. m., hvilka i 18 § af bilagda förslag innefattas, hemställa, att före hvarje termins början må erläggas tillverkningsafgift för hälften af det anmälda beloppet; att tillverkare skall vara pligtig erlägga afgiften för den återstående hälften inom 30 dagar efter terminens slut, mot det att allt det bränvin, för hvilket afgift icke är förskottsvis erlagd, skall, intilldess derför belöpande afgift blifvit gulden, uti särskildt säkert rum under kontrollörens lås förvaras; samt att, liksom hittills, det må vara tillåtet för den tillverkare, som sådant önskar, att före terminens början erlägga afgiften för hela det anmälda beloppet eller förskottsvis nedsätta penningar till gäldande af afgiften för en möjligen blifvande öfverskottstillverkning.
I fråga om öfverskottstillverkning har Utskottet icke funnit något skäl anfördt, som kunde föranleda bifall till Anders August Anderssons yrkande, att bränvinstillverkaren måtte ega rättighet tillverka två femtedelar utöfver det anmälda beloppet; hvadan Utskottet får tillstyrka, att motionärens berörda yrkande må lemnäs utan afseende.
Under antagande således, att öfverskottstillverkning, som med mer än en femtedel öfverstiger det anmälda boloppet, fortfarande blifver förbjuden och belagd med bötespåföljd, synes deremot stadgandet om förhöjd beskattning för den del af öfverskottstillverkningen, som med iner än en tiondedel öfverstiger det anmälda beloppet, böra helt och hållet borttagas.
Då nemligen tillverkaren med största varsamhet måste akta sig för att öfverskrida det medgifua öfverskottet af en femtedel, är det äfven naturligt, att han icke med beräkning ställer sin tillverkning på åstadkommande af ett så stort öfverskott; och om måhända dertill kunde finnas någon anledning under nuvarande bestämmelser angående maximum för daglig tillverkning samt hela tillverkningsafgiftens erläggande förskottsvis, torde likväl, om, på sätt Utskottet föreslagit, förändring i dessa delar vidtages, icke samma förhållande komma att framdeles ega rum.
Äfven för närvarande utgör den del af öfverskottstillverkning, som drager förhöjd afgift, icke särdeles stort belopp; den uppgick nemligen, enligt Chefens för bränviuskontrollbyrån afgifna berättelse, under år 1864 till 19,963 kannor och förhöjningen å 15 öre pr kanna inbringade således 2,953 R:dr 95 öre.
Jemväl tullkomitéeu har, enligt hvad af dess ofvan åberopade betänkande inhemtas, ansett förevarande stadgande vara bland dem, hvilka borde borttagas; och då någon egentlig fördel icke vinnes genom dess bibehållande samt det onekligen är både rättvisare och enklare, att hela den tillåtna tillverkningen drager samma afgift, i hvilken händelse äfven bestämmelserna angående gäldandet af och säkerheten för afgiften för öfverskottstillverkning torde böra blifva lika och med - Sammans. Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besvoch Deon-UtsTc.
Betänkande N:o 1. 17 meddelas i sammanhang med dem, som Utskottet härofvan föreslagit i fråga om den icke förskottsvis erlagda afgiften för det anmälda beloppet, får Utskottet hemställa, att, med bibehållande af föreskriften derom att öfverskottstillverkning, som med mera än en femtedel öfverstiger det anmälda beloppet, skall vara förbjuden, nuvarande stadgande om förhöjd afgift för den del af öfverskottstillverkningen, som med mer än en tiondedel öfverstiger det belopp, hvarför anmälan skett, må ur författningen utgå, samt att afgiften för öfverskottstillverkning må erläggas inom 30 dagar efter hvarje termins slut, under i öfrigt hufvudsakligen enahanda vilkor, som för närvarande äro i sådant hänseende bestämda och på sätt förslaget under § 18 närmare utvisar. § 21 (19).
Samma yrkanden, som under sednaste riksdag gjordes vid denna §, hafva äfven nu blifvit framställda, nemligen: af Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län, att bränvinsbränningsskatten hädanefter måtte få aflemnas till kronofogden i orten, i stället för i landträuteriet; samt af Anders August Andersson från Östergötlands län, att uti denna § måtte göras tillägg derom, att bränvinstillverkare egde rättighet från postkontor under öppen rekommendation till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet öfversända tillverknings afgiften, samt att, i sådant fall, postkontorets qvitto skulle, intilldess ett sådant från landträuteriet hunne anlända, vara gällande i stället för det sistnämnda.
Det kan icke bestridas, att ifrågavarande afgifts erläggande i ränteriet, på sätt nu är föreskrifvet, för tillverkaren medför stora olägenheter, i det han för nämnda ändamål är nödsakad att antingen sjelf fara en ofta lång väg till länets residensstad eller ock derstädes anlita kommissionär.
Begge dessa utvägar förorsaka besvär, kostnad och tidspillan, och anlitandet af den sednare utvägen skulle, utan afsändarens eget förvållande, kunna för honom medföra stora förluster.
Införandet af rättighet att i stället tå erlägga afgiften hos kronofogden, skulle dock, särdeles i de större fögderierna, icke föranleda till anmärkningsvärd lättnad i besväret, helst bemälde tjensteman ofta är stadd på tjensteresor, hvarjemte denna utväg, äfven i anseende till afgiftens betydliga belopp, synes Utskottet mindre lämplig.
Deremot har Utskottet icke funnit något väsendtligt hinder möta för genomförande af Anders August Anderssons förslag, och får derföre, ehuru samma förslag, då det vid sednaste riksdag af dåvarande Sammansatta Utskott framlades, icke vann Rikets Ständers bifall, ånyo hemställa, att tillverkare må vara berättigad att från postkontor i bref under öppen rekommendation till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande insända afgiften, åtföljd af uträkning öfver tillverkningsbeloppet; Bih. till K.
Brot. 1865 1866. 5 Sami. 2 Afd. 1 Höft. 3 18 Sammans. Berttin.-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkande N:o 1. att landträntmästare skall vara skyldig att öfver afgiftens emottagande utfärda qvitto och, der så äskas, detsamma, efter behörig annotation i landskontoret och emot erhållen godtgörelse af Två Riksdaler tillverkaren i rekommenderadt bref tillsända; samt att i dylikt fall tillverkning må börjas, när tillverkare med postkontorets qvitto styrker, att afgiften blifvit der aflemnad. § 23 (20).
Vid denna § är yrkadt: af Herr von Mentzer, att deri förekommande ord: ”hvad han sålunda återlyfta får, ej öfverstiga en femtedel af den erlagda afgiften och” måtte utgå; varande till stöd för detta yrkande åberopadt att, enligt bränvinskontroll-byråns sammandrag för fjerde terminen år 1864 och andra terminen år 1865, bränvinstillverkningsafgift för dessa terminer skall blifvit erlagd för 13,601 kannor bränvin, som ej blifvit tillverkade, samt att detta förhållande troligen haft sin grund i vederbörande producenters misstag vid förskottsvis uppgjord beräkning af det kannetal, de ansett sig kunna åstadkomma; af Anders August Andersson från Östergötlands län, att, i händelse af så stor undertillverkning för hel- eller halftermin, återlyftning eller afräkning måtte få ske till 2/5 af det anmälda beloppet; af Beter Andersson från Blekinge län, att vid afslutad tillverkning bränvinstillverkaren, då han med kontrollörens intyg styrker, att det tillverkade qvantum understiger det, hvarför skatt förskottsvis erlagts, må denna skatt för underskjutande delen återlyfta.
Ehuru det mången gång kan vara svårt att ega nödig kännedom om den tillgång på råämnen, som å tillverkningsorten förefinnes, samt åtskilliga oförutsedda omständigheter kunna inträffa, hvilka inverka på bränvinshandteringen, och oaktadt till följd häraf tillverkningen icke alltid kan på förhand fullt tillförlitligt beräknas, torde likväl den i förevarande § bränyinstillverkaren medgifna rättighet att, då tillverkningen ej uppgår till det belopp, hvarför anmälan skett, återlyfta en femtedel deraf, innebära tillräcklig eftergift i den allmänna grundsatsen att afgift skall utgå för hela det anmälda beloppet.
Beträffande åter det särskilda stadgandet, att återstoden icke i något fall får understiga den afgift, som svarar mot den minsta tillverkning, hvarför anmälan enligt § 4 får ske, så är detta stadgande påtagligen alldeles nödvändigt, såvida icke bestämmelsen om ett visst minimum för den dagliga tillverkningen lätteligen skall kunna eluderas.
Det stöde nemligen i annan händelse en hvar fritt att anmäla sig för en tillverkning af 200 kannor, men i sjelfva verket icke bränna eller erlägga afgift för mera än 160 kannor på dygnet.
På dessa skäl får Utskottet, som, i följd af sitt förslag om endast en del utaf afgiftens erläggande förskottsvis, vidtagit smärre förändringar i redaktionen af denna §, hemställa, Sammans.
Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- och Eicon-Ctsk.
19 att de vid ifrågavarande § gjorda yrkanden icke må af Rikets Ständer bifallas. § 24 (21).
Under förutsättning af bifall till sitt härofvau under § 20 omförmälda yrkande, att hela tillverkningsafgiften skulle erläggas en månad efter tillverkningens afslutande samt det tillverkade bränvinet intilldess qvarligga till Kronans säkerhet för afgiftens utbekommande, liar Svante Bergström från Östergötlands län för denna § föreslagit följande förändrade lydelse: ”Har tillverkare icke inom föreskrifven tid erlagt bestämd afgift, varde det under allmänt förvar upplagda bränvinet, genom kronobetjeningens föranstaltande, å öppen auktion för Kronans räkning afyttradt och afgiften jemte kostnaderne dermed betäckta.”
Då Utskottet härofvau föreslagit halfva afgiftens erläggande förskottsvis samt dessutom några detaljbestämmelser i den af motionären föreslagna syftning icke synas erforderliga, hemställer Utskottet, att berörda yrkande icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. § 25 (22).
För denna §:s första punkt har inom Bonde-Ståndet föreslagits följande lydelse, nemligen: af Anders Allgust Andersson från Östergötlands län: ”Varder tillverkare genom vådeld eller annan olyckshändelse urståndsatt att anmäld bränvinstillverkning utöfva eiler fortsätta, eger han tillgodonjuta afkortning eller återbäring af så stor del utaf den erlagda afgiften, som motsvarar hvad af den anmälda tillverkningen icke blifvit under terminen afverkadt;” samt af Svante Bergström från samma län: ”Varder bränneri genom vådeld eller annan olyckshändelse förstördt, må nedsättning i bränningstiden under en månad ega rum”.
Beträffande förstomförmälda förslag, så synes uttrycket: ”Varder tillverkare genom vådeld eller annan olyckshändelse urståndsatt” lätteligen kunna i tillämpningen lemna rum åt en alltför vidsträckt tolkning och då dessutom afkortning i förhållande till tiden, hvarunder tillverkningen måst inställas, i allmänhet torde sammanfalla med afkortning af en afgift, motsvarande hvad af den anmälda tillverkningen icke blifvit under terminen afverkadt, anser sig Utskottet, jemväl i betraktande deraf, att samma förslag, då det af Sammansatta Utskottet vid förra riksdagen framställdes, ej blef af Rikets Ständer godkändt, icke nu böra till bifall förorda detsamma.
Hvad åter vidkommer Svante Bergströms yrkande, vill det synas Utskottet, som vore nuvarande stadgande både rättvisare och för tillverkaren förmånligare.
Deremot får Utskottet, enär en bränvinstillverkare kan råka i lika stor olägenhet, om bränneriredskapen förstöres eller väsendtligen skadas, som om en sådan olycka inträffar med sjelfva bränna 20 Sammans. Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- och .Ekon-Utslc.
Betänkande N:o 1. riet, och då det åtminstone synes tvifvelaktigt, huruvida ordet bränneri kunde tagas i så vidsträckt bemärkelse, föreslå, att denna § måtte erhålla den förändrade lydelse, bilagda förslag under § 22 utvisar. § 28 (25).