Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna önskan, inskränkt till uppgörande af en särskild författning örn stöld och rån, bedrägeri och förfalskning, jemte straffsystemets ordnande, är motifverad på det längre uppskof, som skulle erfordras för utarbetande af ett nytt förslag lill hela strafflagen.
Man torde likväl härvid mindre böra föreställa sig afseendet fästadt på den tid, som åtgår för utarbetningen af ett förslag genom Regeringens försorg, än på den, som ett dylikt förslags bearbetning hos Ständerna och deras Utskott upptager.
Erfarenheten har nemligen visat, att väl ett utförligt förslag till brottmålslag låter uppgöra sig och kan inom temligen kort tid blifva omarbetadt och af Regeringen Ständerna före lagdt, men alt just hos Ständerna delta ämne, i anseende till dess stora om fattning, icke i sin helhet inedhinnes.
Om ock således Adeln och Presleståndet skulle hafva misstagit sig i förutsättningen af tidens otillräcklighet före nästa riksdag till utarbetning af ett helt nytt strafflagsförslag; så har deras förslag ej dess mindre synts mig äga en giltig grund uti svårigheterna af ärendets behandling vid riksdagen.
Och till afhjelpande häraf har jag ej kunnat finna annan utväg, än att arbetet inskränkes, vare sig på det sätt, de två Stånden föreslagit, till blott en gren af den gällande broltmålslagen (vissa *)
Om nemligen hvarje länshäkte skall vara tillräckligt för högsta antal af fångar; så måste det vara större, än medeltalet af fångar erfordrar.
Men om antalet i ett län någon gång uppgår till det högsta; så inträffar dock detta icke samtidigt i alla eller många.
Det kunde då väl hända, att straffångarne behöfde någon gång flyttas från ett län till ett annat, men icke att utrymme för sådan flyttning saknades. 72 Jl. St.
Emb.-Berättelse för dr 1848. klasser af brott) eller ock till mindre genomgripande ändringar af denna lag i dess hela omfång.
Hvilkendera af dessa methoder nu bör först vidtagas, har jag förmodat lill en del bero af det afseende, som kan göras på det andra föremålet för de två Ståndens önskan, ordnandet af straffsystemet.
Ehuru nemligen ett straffsystem kan uppgöras, oberoende af brottmålslagens hela öfriga innehåll och ulan tillämpning på de lagbestämmelser, som karakterisera sjelfva brotten; kan dock ett straffsystem icke annorlunda sättas i verksamhet, än genom dess användande i en gifven brottmålslag, der alla de brott karakteriseras, på hvilka straffsystemets bestämmelser skola lämpas och der straffen för hvarje fall utsättas.
I och med detsamma, enligt de två Ståndens önskan, ett straffsystem ordnades, för att komma i verksamhet, skulle derföre också hela brottmålslagen i detta afseende ordnas.
Vore åter fråga icke om straffsystemets realiserande i hela brottmålslagen, utan tilläfventyrs meningen inskränkte sig lill dess användning endast på den klass af brott, för hvilken en särskild författnings utarbetande begäres; så skulle deraf följa ej blott i allmänhet missförhållanden imellan straff' för dessa och dem för andra slags brott, utan ock en särskild olägenhet i de fall, då dessa och andra brott, begångna af en och samma person, skulle på en gång bestraffas.
Vid sammanläggning af straff, som icke tillhörde ett och samma system, kunde nemligen ovisshet uppslå, hvilketdera straffet som vore att anse för svårast, i händelse de borde förvandlas till det svåraste slaget (såsom regeln för närvarande är).
Genom fastställande af en tariff *) öfver förhållandet imellan de särskilda slraffskalorna skulle imedlertid en allmän regel för lagskipningen i detta ämne kunna blifva att följa.
I allt fall, och så framt något skulle vara ulrättadt, borde straffsystemet ordnas; och svårigheten har jag ansett vara att veta, i hvilken syftning sådant borde ske, för att kunna hoppas framgång.
Äfven de Riksdagsmän i Bondeståndet, som lindrigast ogillat lagförslaget, hafva velat, att ändringarne deri mätte rättas efter den klaf, hvartill
Ständernes öfverläggningar vid sista riksdag kunde föranleda; och de ändringar, som blifvit yrkade i straffsystemet, hafva förnämligast gått derpå ut, att affliktifva straff måtte bibehållas eller åter införas.
Härförutan synes alltså ingen framgång åt ett nytt förslag för när - *) Sådan som den af Lagberedningen uppgjorda, redan här ofvan, i frågan om lägrad qvinna, begagnade. R.
Jör är 1848.
73 närvarande vara att påräkna, om än en dylik förändring ej bör ingå i ett för framtiden ämnadt straffsystem.
För ett sådant torde dock endast småningom, under erfarenhetens ledning, kunna något uträttas, allt som tillfälle dertill kan erbjuda sig.
Hvad som nu visar sig oumbärligt, är att, efter de två Ståndens formligen beslutna, men af talrika röster för öfrigt understödda önskan, föreslå till nästa riksdag ett sådant straffsystem, hvari upptagas lämpliga strängare, äfven aflliktifva straff på de brott, som efter införandet af nyare mildringar befunnits tilltaga och således behöfva att strängare bestraffas, samt att derjemte låta utarbeta den begärda särskilda författningen om stöld och rån, bedrägeri och förfalskning.
Att föranstalta ett sådant arbete, i öfverensstämmelse med Ständernes önskan, har jag destomera hoppats, att Kongl. Maj:t måtte finna vara i sin ordning, som jag trott det anslag, Ständerne beviljat för Lagberedningens fortsättande, icke kunna till något i deras tanka vigtigare ändamål användas.
Då jag alltså vågat i underdånighet utbedja mig, att ett så beskaffad t arbete måtte uppdragas åt Lagberedningen; har jag dermed icke annorlunda frångått min här ofvan åberopade mening om anställande af en revision öfver hela den nu gällande brottmålslagen, i öfverensstämmelse med Lagkommitteens första instruktion, än att jag dermed nu ej kunde förena tankan att använda samma straffsystem, som då var i fråga, eller det af Kongl. Majit i Nåder föreslagna, utan måst, äfven för sådant fall, stanna vid det förslag, som jag nyss framställt.
Ingen ling har jag förmodat hindra, att bredvid det arbete, hvarom jag sålunda i underdånighet anhållit, Kongl.
Majit kunde jemväl 1 Nåder låta framlägga för Rikets
Ständer det vid sista riksdag förehafda lagförslaget, eller något annat af lika genomgripande syftning, i händelse framgången deraf skulle hafva för sig någon sannolikhet.
Fast heldre har jag föreställt mig, att om Kongl. Majit täcktes låta begge förslagen såsom alternatif ställas bredvid hvartannat, deraf skulle uppkomma ökad sannolikhet för framgången af ettdera.
I anledning af den nya sj^sselsättning åt Lagberedningen, som jag sålunda i underdånighet satt i fråga, bar jag slutligen funnit mig böra underdånigst påkalla Kongl. Majits nådiga uppmärksamhet på den arbetsordning, som i Lagberedningen följdes, och om hvars ändamålsenlighet jag lika litet i öfrigt, som med afseende på nu i fråga varande nya arbeten, kunnat öfvertyga mig.
Denna arbetsordning har icke fortfarit under Lagberedningens hela verksam O O O hilt. till R.
Prot. 184?—1848. 2:a Sami.
It) 74 R.
Emb.-Berättelse för år 1848. hetstid och den, som förut varit följd, var den enda lämpliga, jag kunnat föreställa mig.
Denna var sådan, att väl endast de fem arbetande, ständige Ledamöterne voro tillstädes vid de dagliga sammankomsterna, men de af dem uppgjorda förslag förekommo vid slutliga öfverläggningar och omröstningar, som hölios i allmänna eller så kallade plenisammankomster, hvilka endast inträffade en dag i veckan, då de granskande Ledamöterne sålunda hade tillfälle att inhämta sammanhängande kännedom af förslagen och deröfver yttra sina meningar, utan att dagligen bevista sammankomster, hvartill deras öfriga göromål omöjligen skulle lemnat dem tid **).
— Så länge denna arbetsordning bibehölls, deltogo ock de granskande Ledamöterne mestadels enhälligt i arbetet.
Nu hållas deremot icke särskilda plena, utan arbetet fortgår lika hvarje söcknedag ***) i veckan; och således kan ingen sammanhängande kännedom af hvad som förehafves annorlunda vinnas, än genom bevistande af hvarje dags sammankomst.
Maj:ts Justitiäkantsler infinner sig väl dervid de flesta dagar, men kan troligen sällan öfvervara någon hel session; och ingen af öfriga granskande Ledamöterna besöker nu mera Lagberedningens sammankomster eller tager någon del i arbetet.
Endast efteråt har jag särskildt företagit mig att genomgå de redan färdiga förslag, som ännu icke varit lemnade till trycket och blifvit på min begäran mig delgifna.
Vid sådant genomgående har jag ansett mig böra uppteckna de anmärkningar, som förekommit mig, för att meddelas arbetande Ledamöterna, till det afseende, de må förtjena.
Huru ofullständigt ett sådant deltagande i arbetet är, behöfver icke anmärkas.
Den del af lagförslaget, hvarmed jag sålunda dittills varit sysselsatt, utgjordes af rättegångsordningen, i hvilken ändringsförslagen voro bland de mest genomgripande, och troligen äfven bland de vådligaste.
Frågorne t. ex. om muntlig rättegång i Öfverrätterna, eller dessa domstolars öppnande för den så kallade pläderingen — om borttagande af prästanda vid sakers fullföljande från både öfver- och underrätter — vissa frågor om domstolarnes sammansättning, deras arbets- och omröstningssätt — om den cirkumstanliella bevis - *)
Den antogs dock redan 1845, och således ingalunda i den af en tidningsförfaltare insinuerade afsigt, att från Lagberedningen utestänga en granskande Ledamot, som först 1848 inkom. **)
Då nemligen dessa, icke ständiga Ledamöter samtlige innehafva embeten, dem de tillika måste sköta. ***) Eller åtminstone de flesta söcknedagarna, enligt en ändring, som efter författandet häraf lärer hafva skett.
75 ningen i brottmål o. s. v. hafva synts mig vara af den oberäkneliga vigt, att jag skulle trott mig uppenbarligen åsidosätta min skyldighet, om jag uraktlåtit alt, i hvad af mig kunde bero, söka deröfver befrämja en så allvarlig och omfattande diskussion som möjligt; och jag bar vågat hoppas det icke vara mig otillständigt att hos Kongl. Maj:t underdånigst hemställa, om icke
Lagberedningen kunde erhålla nådig befallning att uti allmänna sammankomster före O o o taga till ytterligare skärskådan dels det redan afslutade förslaget till rättegångsbalk i tvistemål, innan detta trycktes, och dels förslaget till rättegångsordningen för brottmål, så fort detta blefve af arbetande Ledamöterna uppgjordt.
Att vid dessa allmänna sammankomster Herr Justitia Statsministern måtte föra ordet samt den af Kongl. Maj:t utsedde Ledamot af Statsrådet och de två Justitiäråd tillkallas, hvilka enligt
Lagberedningens instruktion eller organisationsbref tillhörde dess Ledamöter, vore ett vilkor för vinnande af det ändamål, jag sökte.
På grund af den genom Kongl.
Maj:ts nådiga Skrifvelse den 28 Augusti 1841, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers förslag, fastställda och, mig veterligen, icke sedermera ändrade organisation af Lagberedningen, vore det nemligen, som anslaget till densamma blifvit af Ständerna fortfarande beviljadt.
Om än af detta anslag arfvoden ej utgå till andra, än de arbetande Ledamöterna; så har jag dock icke deraf trott kunna rätteligen slutas, att vil koren för anslagets beviljande vore uppfyllda endast med anställande af dessa Ledamöter och arbetets utförande genom dem.
Jag har trott, att i fall arbetsordningen så inrättades, att de öfriga, hvilka borde deri taga den del, deras tjensteåligganden medgåfve, ej kunde deri någonsin taga del*); den Rikets Ständers afsigt icke vore vunnen, för hvilken Lagberedningen blifvit begärd och ännu bekostades: afsigten att få lagförslagen så granskade, som det kunde förväntas af samtliga de sakkunniga män, dem Ständerne i deras underdåniga begäran afsett och hvilkas anställande blifvit dem i Nåder O O beviljadt.
Särdeles för de vigtiga ämnen, jag här vidrört, har jag föreställt mig angelägenheten att noggrannt iakttaga ett sådant grundvilkor för den i fråga varande korporationens (Lagberedningens) stiftelse.
Men äfven för hvad i öfrigt återstode af dess verksamhet, har jag ansett det ingalunda likgiltigt, att stiftelsehandlingens föreskrift härutinnan iakltoges.
Jag har således i underdå - *) Nemligen till något gagn deltaga, hvilket ej sker, i fall endast vissa delar, tillsammans utgörande t. ex. fjärdedelen eller sjettedelen, af arbetet, men icke alltsammans, kan följas eller inhämtas. 7 6 R.
Ernb.-Berättelse för år 1848. nighet anhållit, att en arbetsordning för Lagberedningen måtte blifva uppgjord i den här antydda syftning, hvarigenom tillfälle uppkomme för de icke ständigt arbetande Ledamöterna, att taga sammanhängande del i arbetet, utan att dertill dagligen använda förmiddagarna, hvilket med deras embetsförvaltning ej låter förena sig.
Emot denna underdåniga anhållan har jag väntat mig det inkast, att Lagberedningens oförändrade organisation alltid lemnat tillfälle alde icke ständiga Ledamöterna till sammankomsternes bevistande, och att det endast blefve dessas egen skuld, om de sådant uraktläte, eller ock härrörde det från trägenheten af deras embetsgöromål, om ingen tid dertill blefve dem öfrig.
Men häremot har jag i underdånighet anmärkt, att det säkerligen vore hvarken vilja eller tid, som nu bruste mer än förr, då desse Embetsman noggrannt fullgjorde det uppdrag, de emottagit, Om del alltid varit och ännu vore öfverlemnadt åt deras frihet, alt fullgöra, hvad dem blifvit uppdraget, i den mån sådant kunde utan tjensteförsummelse ske; så hade dock aldrig kunnat förväntas, att något af detta updrag skulle blifva fullgjordt, utan att dertill funnes en möjlig utväg; och när denna vore borttagen *) genom den här beskrifna förändring i arbetsordningen; vore följaktligen nämnde Embetsmän i sjelfva verket från Lagberedningen uteslutne.
Jag har vidare föreställt mig det inkast, att en sådan uteslutning ej kunnat undvikas, om icke arbetets fortgång skulle blifva alltför mycket hindrad, och att de bidrag, som kunde förväntas från de icke ständiga Ledamöterna, till förhöjning i arbetets värde, icke vore nog betydliga till godtgörande af det uppehåll, de skulle kosta.
Härvid har jag trott mig böra anmärka, att den skyndsamhet, som vunnes på bekostnad af arbetets halt, säkerligen vore till föga gagn'**).
Det ovilkorliga förtroendet till lagförslaget vore försvunnet, sedan dess hufvudsakliga pröfning hos Rikets Ständer tagit sin början.
Att nu mera återhålla den öppna diskussionen deröfver, skulle väl tjena att minska, men icke att återställa förtroendet; och om förslaget skulle framläggas, uLan alt hafva fullständigt undergått den granskning af sakkännare, som Rikets *) Borttagen nemligen för så vidt den kunde till gagn användas. **) Uppehållet skulle dock troligen icke behöfva att blifva betydligt, om ens något, i fall de icke ständige Ledamöterne genom förut erhållna exemplar af de förslag, som af ständiga Ledamöterna blifvit upprättade, sattes i tillfälle att bereda sig för slutliga öfverläggningen, i hvilken allena de komme att deltaga och som i allt fall troligen för sig går.
Emb.-Bcrältelse för år 1848. 77 Ständer genom Lagberedningen velat tillvägabringa; så torde misstroendet fruktansvärdt derigenom stiga vida mer, än genom alla de anmärkningar, som öppet uttaltes.
En aulorilet, hämtad från den del af Lagberedningen, sorn ensam var i verksamhet, kunde med ingen behörighet åberopas, att i förväg afgöra värdet af de öfriga Ledamöternes omdömen, i fall desse blefve hörde; och den skyndsamhet, som vunnes genom deras förbigående (om än för någon del verklig) kunde med arbetets möjligen vunna fullständighet ®) icke godtgöra dess obehörighet, när derom en gång klefve fråga.
Hvad åtgärd som, i anledning af denna underdåniga hemställan, kommer alt äga rum, har ännu icke visat sig.
Skulle intet afseende fästas vid de underdåniga förslag, jag gjort, och således ej heller någon återgranskning af lagförslagen i de delar, jag i fråga ställt, blifva företagen; så är min föresats att i nästa berättelse upptaga de vigtigare af mina anmärkningar vid dessa delar af förslaget, hvilka genomgått Lagberedningen under den tid, mig ålegat att följa dess arbeten, så vidt mina öfriga tjensleåligganden medgifvit.
En önskan, som jag i sådan händelse måste hysa, blir jag deremot kanhända icke i tillfälle att utföra.
Jag skulle nemligen önska att, med tjenligt biträde af sakkunniga män, som dertill vore af nit för saken benägne, kunna uppgöra ett förslag till sådant allernatif, jag här antydt, mot det alldeles nya lagförslaget.
Utförandet af denna önskan, i händelse den icke genom någon åtgärd från Regeringens sida tillfredsställes, kommer att bero af hvad tid och krafter, i förening med någon gynnsam tillfällighet, kunna medgifva.
Hos Herr Justitia Statsministern hade Kongl.
Styrelsen öfver Fängelser och Arbetsinrättningar, vid öfverlemnande af de uti Kongl. Kungörelsen den 25 Oktober 1839 föreskrifna förteckningar öfver personer, som för bristande försvar till allmänt arbete dömde, varit under första hälften af år 1847 å allmänna arbets- och korrektionsinrättningarna intagne, fästat uppmärksamheten på det dryga arbete, som med i fråga varande förteckningars upprättande vore förenadt, samt hemställt, huruvida icke, till beredande af någon lättnad för de tjenstemän, hvilka ett sådant arbete ålåge, det kunde vara tillräckligt, att dylika förteckningar, af hvilka särskilda exemplar jemväl tillsändes Justitia Kantslersembetet och Rikets Ständers Justita Ombudsman, hädanefter finge endast *)
I fall det eljest icke hunnit afslutas till den tid, raan föreställt sig. 78 R.
Emb.-Berättelsc för år 1848. i ett exemplar afgifvas till gemensamt begagnande för Justitia Stats-, Justilia Kantslers- och Justilia Ombudsmans-expeditionerna, äfvensom att en dylik förändring mätte vidtagas i afseende å de förteckningar på straffångar, som för hvarje år insändas till nämnde tre Expeditioner; och hade H. E. Herr Justitia Statsministern behagat häröfver infordra mitt yttrande, hvilket jag uti skrifvelse den 1 innev.
Mars afgifvit.
Härvid har jag funnit mig först hafva att tillse, huruvida föreskriften i 17 § af Justilia Ombudsmannens Instruktion, att så beskaffade fånglistor, som de hvilka Konungens Justitia Kantsler tillsändas, äfven till Justitia Ombudsmannen af vederbörande skola insändas, kunde hafva afseende jemväl på de här i fråga varande förteckningar, och således någon ändring i samma Instruktion skulle blifva följden af bifall till det förevarande förslaget.
I delta afseende förekom, att insändandet af halfårsförteckningar öfver de å korrektionshusen insatta personer till Justitia Iiantsleren redan är påbudet genom Kongl. Brefven den 7 Juni 1810 och den 13 Juli 1814; hvaremot föreskriften om årsförteckningars insändande från fästningar eller straffängelse^ mig veterligen, icke träffas i någon författning, som utkommit före meranämnde Instruktion, senast utfärdad den 1 Mars 1830; och har jag således endast, hvad korrektionsinrättningarna beträffade, funnit betänklighet vid den i fråga varande förändringen, hvilken korame att sträcka sin verkan äfven till åberopade § af Justitia Ombudsmansinstruklionen, utan att Rikets Ständer dertill gifvit sitt samtycke.
Hvad åter angick straffangelserna, för hvilka dylik betänklighet icke motte, trodde jag mig finna det af Kongl.
Fångvårdsstyrelsen åberopade förhållande desto mer förtjena afseende, som granskningen af fångförteckningarna från nämnde fängelser ganska sällan föranledt anmärkningar och, i anseende till dessa förteckningars beskaffenhet, ej kräfde längre tid, än att desamma, för sådan gransknings verkställande, kunde utan olägenhet afhämlas delvis från den Expedition, der de lomme att i förvar behållas; och med detta vilkor hade jag för min del ej något att påminna vid det förevarande förslaget, så vidt det rörde de fångrullor, hvilka en gång om året borde från straffängelserna insändas.
I detta ämne har Kongl. Majit, enligt aflåten nådig Skrifvelse den 13 innev.
Mars, funnit godt i Nåder förordna, att med ändring af föreskrifterna i 5 och 6 §§ af ofvannämnde Kongl. Kungörelse den 25 Oktober 1839 samt 27 § i Kongl. Reglementet för Kronoarbetskorpsen den 8 Augusti 1842, hädanefter endast ett exemplar af i fråga varande förteckningar skall utskrifvas B.
Emb. - Berat t else för år 1848.
79 och af vederbörande till Justitia Statsexpedilionen insändas, för att derifrån tillhandahållas Justitia Kantslers- och Justitia Ombudsrnansexpeditionerna till begagnande, och derefter uti förstnämnde Expedition förvaras.
Att någon olägenhet skall blifva följden af detta Kongl. Maj:ts nådiga förordnande, synes mig väl icke vara att befara, enär de i fråga varande fångförteckningarne uti Juslitiästatsexpeditionen hållas Justitia Ombudsmannen till begagnande tillhanda.
Min betänklighet har endast bestått deruti, att
Instruktionens föreskrift om dessa förteckningars insändande till Justitia Ombudsmannen nu mera, i afseende på halfårsförteckningar från korrektionsinrättningarna, icke kommer att gå i verkställighet, då likväl äfven dessa förteckningar, såsom påbudna före Instruktionens sista utfärdande, varit inbegripna bland dem, som Instruktionen afser.
Men huruvida denna föreskrift, utan bifall af Rikets Ständer, sorn deltagit i beslutande af mera nämnde Instruktion, kunnat sålunda göras kraftlös, har förekommit mig destomera tvifvel underkastadt, som jag för enahanda förfarande äfven med öfriga fångförteckningar ej insett något annat hinder, än som nu äfvenså väl kunnat anses ligga i vägen.
Den uti Justitia Ombudsmansembetets föregående berättelser senast befintliga uppgift öfver fångars antal slutar med förhållandet vid 1844 års slut.
Så vidt de deri förekommande siffertal röra dels sjelfva brottens särskilda arter och dels fångarnes antal under hela året, har jag ansett fortsättningen deraf kunna nu mera på den grund umbäras, alt enahanda underrättelser förekomma uti H. E. Herr Juslitiästatsministerns årsberättelser, och i afseende på fångantalet dessutom mäste åberopas den uti 1844 och 1845 års berättelse redan upptagna anmärkning, att detta antal, af uppgifna skäl, synes större, än det i sjelfva verket varit, hvilken anmärkning är af desto större betydelse, som förstoringen af det uppgifna antalet utöfver det verkliga väl är afgjord och måste vara ansenlig, men utan att ens med någon sannolikhet kan bestämmas, i hvad förhållande öfverskotta står till verkliga antalet, så att då t. ex. det uppgifna talet är 26,000 för året, man ej kan rätteligen veta mer, än att talet af verkligheten är lägre, men icke om det ens uppgår lill 20,000 eller något annat ännu lägre tal.
Den i nämnde berättelse upptagna tredje rubriken, som angifver fångars antal vid hvartdera årets slut, och hvilken bör vara i det närmaste tillförlitlig, lärer väl äfven, i dess varande skick, nu mera kunna anses öfverflödig. 80 R.
Denna rubrik har jag dock trott mig hafva skäl att bibehålla sålunda förändrad, att i stället för fångantalet vid årets slut blifvit uträknadt högsta antalet af fångar, som någon gång under årets lopp befunnits i alla rikets särskilda fängelser och häkten, hvaraf kan hämtas en möjligtvis användbar praktisk upplysning om nödigt utrymme i fängelserna i förhållande till ett sålunda utrönt högsta antal af fångar.
Resultatet af uträkningen har visat sig vara följande:
År 1845. 1846. 1847. 1848.
Högsta antalet af fångar i Länshäkten och December.
Mars. större kronohäkten 1,998. 2,090. 2,152. 2,070.
Straff- och fästningsfängelser 1,986. 2,161. 2,446. 2,629.
Korrektionshäkten, inberäknade försvars- April.
April. lösa och kronoarbetsmanskap ....
När deremot dessa tre särskilda klasser af fångar sammanläggas för hvarje särskild 2,722. 2,578. 2,318. 2,192. månad; så uppkommer hvartdera året Mars. April.
April. Mars. högsta antalet i följande månader . 6,588. 6,951. 6,726. 6,768.
Och bifogas, till upplysning om de för hvarje månad inträffade förändrin - gar, den månadsvis gjorda sammanräkning för hvarje fångklass, nemligen för: 18 4 5.
De i länshäktena Straffångar i Fästningar Korrektions-fangar och Summa förvarade fångar. och Korrekt.-Inrättn:r.
Krono-arbetsmanskap.
Januari . . 1,961 . . . . 1,904 . . . . 2,636 . . . 6,501.
Februari . 1907 . . . . 1,911 . . . . 2,669 . . . 6,487.
Mars . . 1,993 . . . . 1,901 . , . . 2,694 . . . 6,588.
April. . . . 1,829 . . 1,905 . . . . 2,722 . . . 6,456.
Maj . . . . 1,792 . . . . 1,917 . . . . 2,689 . . . 6,398.
Juni . . . . 1,846 . . . . 1,916 . . . . 2,620 . . . 6,382.
Juli . . . . 1,874 . . . . 1,944 . . . . 2,515 . . 6,333. Augusti . , . 1,832 . . . . 1,923 . . . . 2,534 . . . 6,289.
September . . 1,812 . . . . 1,936 . . . . 2,498 . . . 6,246.
October . . 1,764 . . . . 1,942 . . . . 2,470 . . . 6,176.