Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N ä r v a rande: Hans Excellens, Justilie-Stals-Ministero, Herr Gunther, Hans Excellens, Stats-Ministern lör Utrikes ärenden, Herr Friherre Lagerheim, Stnls-Räden : Herr Fåhreeus, fViallensleen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou och Almqvist.
Chefen för Finans-Departementet, Stats-Rådet Gripenstedt, uppläste lili justering ett, i öfverensstämmelse med förut falhult beslut, uppsatt förslag lill Kongl. Maj:Is Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående försäljning af förra Landshöfdinge-resi denstomterne i Piteå, med de å dem befintliga byggnader.
Maj:l behagade, enligt Stats-Rådets tillstyrkande, i Nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, och befallte, alt Nådig Proposition skulle, i öfverensstämmelse dermed, till Rikets Ständer allåtas.
Fries. 20 Kongl. Maj:ts Nåd.
Skrifvelse N:o 10. *T:« m. Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Nov. 1856, kl. 11 f. m. KONGL. MAJiTS Nådiga Skrijtelse lill Rikets Sdinder, i anledning af förre Mynlmäs laren Assessoren J. A.
Grandin sons underdåniga ansökning om ersättning för förlorade boställsrum; Gif ven Stockholms Slolt den 30 Oktober 1856.
Då Kongl Majit under den 19 Juli 1855 beviljat Myntmästaren vid J£ongl.
Myntverket, Assessoren Johan Alexander Grandinson, enligt dess underdåniga begäran, nådigt afsked från Myntmästare-befattningen, bar Kongl. Majit äfven, förlältningarne likmätigt, lörklarat bemälde Assessor berättigad att under sin återstående lifstid ä Rikets Allmänna Indragningsstat uppbära en mot hans innehafda Myntmästarelön svarande årlig pension af 1,423 R:dr banko, med förhöjning för den under samma lön med 123 tunnor beräknade spanmåi; hvaremot Kongl. Majit, beträffande den af Grandinson tilllika väckta fråga om ersättning för innehalda boställsrum, hvilka med ett värde af 400
Ridt- banko årligen varit till bevillning taxerade, förklarat sådan ersättning icke kunna af Kongl. Majit i nåder bifallas.
Af sistnämnda anledning har Assessoren Grandinson, uti en sedermera lill Kongl.
Majit ingifven skrift, underdånigst anhållit, alt, sedan Kongl. Majit under ofvanberörde dag, med nådigt afseende å förekomna omständigheter tillagt honom, såsom gratifikation för en gång, en summa af 400 R:dr banko, hvilken från extra Ulgifts-anslaget å Riksstalens Sjunde Hufvudtitel utbetalats, och hvarigenom Grandinson för de den 1 Oktober 1855 afträdde boställsrummen ansåge sig hafva åtnjutit ersättning för ett är, till den 1 Oktober 1856 beräknadt, Kongl. Majit mätte jemväl för framtiden bereda sökanden en dylik ersättning, antingen genom beloppets anvisande å någon till Kongl. Majits disposition ställd fond, eller ock genom framställning härom till Rikets Ständer.
Till stöd för omförmälda underdåniga begäran är hufvudsakligen anfördti att Assessoren Grandinson, som under mynlmästaretjenstens innehafvande åtnjutit, utom bostadslägenheten, äfven fri vedbrand, samt extra inkomster genom medaljtillverkning, finsilfverförsäljning m. m., af hvilka alla förmåner han genom afskedstagandet gått i mist - Kongl. Maj:ts Nåd.
Skrifvelse N:o '10. 21 mistning, sålunda komme att, vid uppnådd 74 års ålder och efter 53 års tjenstetid i ordinarie civile befattningar samt 43 vid Kongl.
Myntverket, med ansvarsfulla och trägna göromål, tillbragta tjensteår, vidkännas en allt för betydlig minskning uti inkomster, så framt icke den för bostället sökta ersättningen blelve honom tillagd; samt att denna ersättning vore för Grandinson desto mer af ett verkligt behof påkallad, som han, saknande enskild förmögenhet, eljest måste på sin höga ålderdom erfara den största svårighet att, under en ovanligt dyr tid, kunna bereda sin egen och sin familjs nödtorftiga bergning.
Majit har, vid öfvervägande af detta ärende, funnit de i berörde måtto anförda omständigheter förtjena det afseende, att Kongl. Majit härmed velat till Rikets Ständer öfverlemna, om icke förre Myntmästaren, Assessoren J. A. Grandinson må, för mistningen af det frånträdda Mynlmäslarebostäilet, tilläggas en till Fyrahundra Riksdaler banko årligen beräknad ersättning och hvilken ersättning, i detta fall, skulle, från och med den 1 Oktober 185G beräknad, å Rikets Allmänna Indragningsstat uppföras, för att Assessoren Grandinson under hans återstående lifstid tillgodokomma.
De denna fråga rörande handlingar skola till vederbörligt Utskott aflemnas.
Utdrag af Protokollet Öfver Finans- Ärenden, hållet inför Hans Maij t Konungen i Stats-Radet å Stockholms Slott den 30 Oktober 1856.
Hans Excellens Justitie-Stats-Ministern Herr Gunther, Hans Excellens Stats-Ministern för Utrikes ärendena Herr Friherre Lagerheim, Stats-Råden: Herr Fåhreeus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou och Almquist.
Chefen för Finans-Departementet, Stats-Rådet Gripenstedt, uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med förut fättadt beslut, uppsatt förslag lill Kongl. Majlis NåBih. tilt H. St.
Prot. 1856 & 1857. 1 Samt. 1 Afd.
'H Höft. 4 22 Kongl. Maj-.ts Nåd.
Skrifvelse N.-o 10. diga skrifvelse till Rikets Ständer i anledning af förre Myntmästaren, Assessoren J A Orandinsons, underdåniga ansökning om ersättning för förlorade boställsrum.
Majit behagade, enligt Stats-Rådets tillstyrkande, i Nåder gilla berörde förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt och be fall te, att Nådig skrifvelse skulle, i öfverensstämmelse dermed, till Rikets Ständer under denna dag aflåtas.
STOCKHOLM, tryckt bos ISAAC MARCUS, 1856.
Skrifvelse N:o 11. 1 Nio 14.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 13 Nov. 1856, kl. ll|f. m.
Maj.ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, i anledning af åtskilliga utaf Rikets Ständer vid sistförflutna Riksmöte föreslagna lagfor ändring ar; Gifven Stockholms Slott den 14 Oktober 1856.
Nedannäninde af Rikets sist församlade
Ständer i underdånighet aflemnade förslag till lagförändringar, öfver hvilka Kongl.
Majit, innan Ständerna åtskiljdes, icke kunnat lätta och meddela Sitt Nådiga beslut, har Kongl. Majit sedermera till pröfning förehaft, men icke funnit godt att i Nåder bifalla; och vill Kongl. Majit nu, på sätt i 11 Tide § Regerings-formen är lörordnadt, underrätta Rikets Ständer om de skäl, som hindrat samma förslags antagande.
Uti underdånig skrifvelse den 4 Augusti 1854 hafva Rikets Ständer, som för sin del ansett ett förtydligande af stadgandet i 26 Kap. 2 § Ryggninga-Ralken i fråga om kyrkoherdarnes och församlingarnes skyldighet alt underhålla de hus å kyrkoherde-boställen, som af församlingarne byggas, vara af beholvet påkalladt, i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit måtte i Nåder täckas i afseende å den i berörde lagrum bestämda byggnads- och underhålls-skyldighet af nämnde hus utfärda en förklaring af det innehåll omförmälda skrifvelse upptager.
Rrot. 1856 & 1857. 1 Sami. 1 Afd. 12 Höft. 1 2 Kongl. Maj.ts Nåd.
Skrifvelse N:o ii. Sedan Stats-rådet och Högsta Domstolen häröfver blifvit hörde, har Kongl. Maj:t tagit Rikets Ständers nämnda förslag i öfvervägande och dervid funnit, att då de bestämmelser, hvilka nu i 20 Kap. 2 § Byggninga-Balken förefmnas i afseende på kyrkoherdens och församlingens ömsesidiga skyldigheter vid underhållandet af de så kallade laga husen a prestebord, innefatta endast de allmänna grunder, efter hvilka en sådan skyldighet skall mätas, Rikets Ständers förslag deremot åsyftar ett omständligt uppräknande af alla de särskilda fall, hvilka vid tillämpning af dessa grun der kunna uppkomma, men att samma förslag, i stället att afhjelpa de brister, det gällande stadgandet må hafva och deråt bereda större tydlighet, utan tvifvel skulle gifva anledning till vida större stridigheter än nu, då, om än sådana stundom ej uteblifva, dock i allmänhet billighet och ömsesidiga medgifvanden ligga till grund för hvad som beslutes och verkställes.
I betraktande häraf, och då derjemte förekommer, att förslaget, ehuru det afser en förklaring af hvad nu är stadgadt, i flera delar måste, på sätt anmärkt blifvit, anses innefatta en verklig förändring af den gällande lagen, och följaktligen ej kan såsom förklaring af lag med verkan äfven på förhållanden, som uppstått före utfärdandet antagas, har Kongl.
Majit funnit sig föranlåten vägra sanktion å ifrågavarande förslag.
Ständer hafva vidare i underdånig skrifvelse den 29 November 1854 anmält alt de, för att förekomma den alltför inskränkta tolkning, som vid tillämpning af förordningen den 19 Augusti 1845, angående ansvar å den, som skadar annan med iifsfarligt vapen hos åtskilliga domstolar skall hafva egt rum i så måtto, att till lifsfarliga vapen endast blifvit hänförda vapen i egentlig mening, såsom skjut-, hugg- och stickvapen, för sin del beslutat en författning, hvarigenom förklarades, att nyssnämnde förordning skall tillämpas då någon, oträngd, i vredesmode, skadar annan med verktyg eller annat tillhygge af den beskaffenhet, att ett våldsamt bruk deraf pröfvas vara för lilvet vådligt.
Majit, som jemväl häröfver hört Stats-rådet och Högsta Domstolen, har väl funnit med syftningen och innehållet af förordningen den 49 Augusti 4845 instämma, att det deruti stadgade ansvar för bruk af Iifsfarligt vapen hör ådömas då någon, oträngd, i vredesmode, tillfogar annan skada ej blott med hugg-, stick-, skäreller skjut-vapen, utan äfven med tillhygge eller annat dylikt af sådan beskalienhet, att dess begagnande, på sätt som skett, under vanliga förhållanden är lilsfarligt; men då, enligt hvad Högsta
Domstolen i dess utlåtande gilvit tillkänna, omförmäide stadgande redan nu af Högsta Domstolen så tillämpas, och Rikets Ständers förslag blifvit affattadt i sådana ordalag, att stadgandet skulle kunna komma att utsträckas Kongl. Maj:Is Nåd.
Skrifvelse N:o li. 5 äfven till andra än ofvannämnde fall, hvilket icke vore lämpligt eller ändamålsenligt, har Kongl. Majit ansett sig icke höra samma förslag godkänna.
Med förmälan att, ehuru det i äldre författningar stadgade förbud mot tryckta eller graverade invisningar ännu qvarstode, likväl i allmänna rörelsen alltjemt till dylika handlingar begagnades tryckta och graverade blanketter, hvilka medelst handskrift ifylldes till vissa delar samt af utgifvaren underskrefvos, hafva, enligt underdånig skrifvelse den o
December 11154, Rikets Ständer, som ansett lagen utan minskning af den säkerhet, som man genom de rörande invisningars form nu gällande föreskrifter sökt vinna, kunna medgifva, att dylika handlingar, såvida de till sina väsendtligaste delar voro handskrilne, i öfrigt må vara tryckta eller graverade, till följd häraf, och då ett sådant medgifvande vore för affärslifvet behöfligt, för sin del beslutat en författning, hvarigenom, med ändring af dels Kungörelsen den 2 Augusti 1792 och Förklaringen den 27
Mars 11517, hvilka förbjuda ingifvande al tryckta eller graverade invisningar, dels ock Kungörelsen den 20 Maj 11135, angående beskaffenheten af handskrifven invisning, förklarades, alt såsom handskrifven invisning må den anses, uti hvilken namnet å den, som invisningen utgaf, å den som den emottog och å den, på hvilken den lyder, samt värdet, hvarpå den invisar, jemte utgifningsdagen, blifvit med handskrift införde, äfvensom att, der invisning ställdes till innehafvaren, ordet ”innehafvaren” ock borde med handskrift införas.
Då lydelsen af den föreslagna författningens inledning syntes kunna föranleda till grundadt tvifvelsmål, om och i hvad mån de uti Kungörelsen den 20 Maj 1835 meddelade föreskrifter, angående beskaffenheten af handskrifven invisning, skulle i afseende på det, som uti invisning komme att med handskrift införas, fortfarande gälla eller anses upphäfda, har Kongl. Majit, efter Stats-rådets och Högsta
Domstolens hörande, väl funnit
Sig föranlåten vägra bifall till samma förslag; men vill till Rikets Ständer aflåta proposition om nytt förslag, i enlighet med de af Rikets Ständer i ämnet framställda grunder.
Uti underdånig skrifvelse den 4 December 1854 hafva Rikets Ständer anfört, att de, som ansågo lagstiftningen för enskilda Ränker, hvilka utgifva egna kreditsedlar, böra i en enda lag sammanföras, för sin del beslutat, att, med upphäfvande af Kungörelsen den 9 Januari 1846, angående enskilda Ränker, hvilka utgifva egna Kongl. Maj.ts Nåd.
Skrifvelse N:o ii. kredit-sedlar och Förordningen den 6 Oktober 18415, angående vissa lagbestämmelser med afseende på enskilda Banker, må lör sådana Banker utfärdas en lag af den lydelse skrifvelsen upptager.
Emot nämnda förslag, deröfver Stats-rådet och Högsta Domstolen blifvit hörda, bar, ibland annat, blifvit anmärkt: att det i 4 § förekommande stadgande, att Bankbolaget lyder under Bådstufvu-rätt i den stad, der Bankens hufvud-kontor är beläget, vöre i så måtto tvetydigt, som deraf ej kunde med visshet slutas om meningen vore antingen att Bank-bolag i alla mål borde lyda under bemälde Bådstufvu-rätt, eller om den skulle anses blott såsom Bankens forum domicilii oell alla i allmänna lagen meddelade stadganden, enligt hvilka vissa mål böra i annat än nyssnämnda forum upptagas, således vara äfven i afseende å Bank-bolag gällande; att, hvilkendera af dessa meningar än antoges vara med förslaget åsyftad, detsamma dock skulle komma att i tillämpningen föranleda olägenheter, då nemligen, i ena fallet, tvister om fast egendom och åtskilliga andra mål utan giltig anledning komme att dragas ifrån sitt rätta och naturliga forum, och åter, , i det andra fallet, Bank-bolags konkurs-mål skulle, i händelse någon af bolagsmännen vore frälseman, komma att af Hof-rätt upptagas och behandlas; att det i 19 § 1 moni. föreslagna stadgande, att om enskild
Bank ej vid anfordran inlöste sina i 1 § omförmälda förbindelser, borgenären skulle ega att åtnjuta högsta lagliga ränta ifrån den dag, då betalning blifvit vägrad och intill dess inlösning åter vidtoge, icke syntes kunna ega tillämplighet i afseende å sådana Bankens obligationer, sorn, ehuru de, på sätt i 1 § förmäles, voro tryckta eller graverade, likväl innehölle viss betalningstid eller voro förskrifna med ränta, utan Idott å Bankens kredit-sedlar eller andra dermed jemförliga förbindelser, hvarom 9 § 1 mom. af förslaget handlade; att hvad 19 § 5 mom. innehölle lika ledes borde tillämpas endast å Bankens kredit-sedlar, enär för dess öfriga förbindelser borde i det hänseende, hvarom bär vore fråga, gälla de för förbindelser i allmänhet stadgade grunder; att innehafvares af enskild Banks kredit-sedlar rätt till betalning komme att mer än tillbörligt och nödigt vore inskränkas, om de, såsom förslagets 20 § antyder, skulle, äfven sedan Banken råkat i konkurs-tillstånd, vara förhindrade att söka de särskilda bolagsmännen innan de i första rummet hållit sig till Banken och dess betalningsskyldighet blifvit genom Utslag fastställd; samt att stadgandet i 25 § 2 mom. om föreläggande genom allmän kungörelse för en hvar, sorn innehade någon den enskilda Bankens kredit-sedel, att, vid förlust af all betalnings-rätt, sedeln till inlösen i Banken uppvisa inom två år Irån kungörelsens datum, icke syntes tillfyllestgörande för den händelse, att banken komme i konkurs-tillstånd, enär i sådant fall det låge i sakens natur att inlösen i Banken ej finge ske, förr än nämnde två år förflutit, och således all fråga om uppvisande under tiden till annat än bokföring och påskrift måste förfalla.
Maj:t, som ansett omförmälda erinringar emot förslagets med Civil-lag Kongl. Maj.ts Nåd.
N:o H. 5 gemenskap egande delar vara af beskaffenhet, att hindra detsammas antagande i den ordning Rikets Ständer nu anmält, har förthy derå vägrat
Nådig sanktion; men, i afseende på öfriga delar af förslaget, hvilka innefattade stadganden af ekonomisk och administrativ egenskap, särskildt tagit detsamma i öfvervägande, och med anledning deraf under den 10 November 1055, låtit i ämnet utfärda Nådig kungörelse.
Enligt underdånig skrifvelse den 29 November 1854 hafva Rikets Ständer, sorn ansett nu gällande lagstadganden i afseende på preskription af fordringar emellan enskilda gifva anledning till den anmärkning, att derigenom i nära obegränsad tid bevarades rätt till talan för fordran emot såväl gäldenär som löftesman utan någon sådan åtgärd, hvarigenom de erinrades om fordringens tillvaro, lör sin del, till förekommande af dessa olägenheter och den osäkerhet i rättsförhållanden, som vore en följd af nuvarande lagstiftning, beslutat en författning i detta ämne af den lydelse skrifvelsen utvisar.
Då Rikets Ständer icke bestämt någon viss tid, efter hvars förlopp den nya lagen först skulle träda i verksamhet, men härigenom ett oskyldigt lidande kunde uppkomma för dem, hvilkas fordringar blefvo preskriberade så kort tid efter den nya lagens utfärdande, att deras bevakande i enlighet med de nya föreskrifterna icke kunde medhinnas, samt med afseende jemväl å de i öfrigt i Högsta
Domstolen gjorda erinringar emot förslaget i liera delar och deribland särskildt om bristande fullständighet oell sådan klarhet i uppställning, att anledningar till missförstånd om den föreslagna författningens syftning och innehåll kunde anses lörebyggda, har Kongl. Maj:t vägrat Nådigt bifall till Rikets Ständers ifrågavarande förslag.
Slott den 14 Oktober 1856.
OSCAR. C. E. Gunther. 6 Kongl. Maj.ts Nåd.
Skrifvelse N:o 11.
Transsumt af Protokollet öfver Justitie-departem,ents-ärender, hållet inför Hans Maj.t Konungen i Stats-rådet ä Stock holms Slott, Tisdagen den 14- Oktober 1856.
I närvaro af Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Ministern Gunther, Hans Excellens Herr Stats-Ministern för Utrikes Ärendena Friherre Lagerheim, Stats-Råden: Herr Fåhreeus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist.
Slutligen uppläste Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Ministern till justering förslag dels till den berättelse — — — — — — — — — — och dels till skrifvelse angående de af Rikets Ständer vid sistförflutna riksmöte föreslagna lagförändringar, hvilka Kongl. Maj:t efter Ständernas åtskiljande låtit till nådig pröfning förekomma, men icke antagit; och blefvo dessa tvänne förslag, sådana de finnas detta protokoll bilagda, uppå Stats-rådets tillstyrkan, af Kongl. Majit i Nåder gillade.
N. A. Heurlin.
Rätteligen transsumeradt; betygar Ex officio. C. F. W. Lamberg.
Skrifvelse N:o 12. 7 N:o 12.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 13 No v. 1856, kl. 11 f. m.
Maj. ts Nådiga Skrifvelse lill Rikets Ständer om förordnande af en Statsråds-ledamot i afseende pä handläggningen af vissa i Riksdags-ordningens 36 och 42 $$ omförmälda Riksdags-är enden; Gifven Stockholms Slott den 17 Oktober 1856.
Maj:t vill härmed gifva Rikets Ständer tillkänna, att Kongl. Majit i Nåder förordnat Stats-rådet, Kommendören af Kongl. Majits Nordstjerne-orden, Nils Fredrik Wallensteen att, under innevarande Riksdag, utöfva den befattning med Riksdagsärenden, som, enligt 56 och 42 §§ Riksdags-ordningen, en ledamot af Stats-rådet tillkommer.
OSCAR. J. F. Fåhreeus. 8 Kongl.
Utdrag af Protokollet öfver Civil-ärende, hållet inför Hans Maj.l Konungen i Stats-rådet d Stockholms Slott dea 17 Oktober 1856.
Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Minislern Gunther, Hans Excellens Herr Stats-Ministern för Utrikes-Ärendena Friherre Lagerheim, Stats-Råden: Herr Fåhreeus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou och Almgvist.
Efter det Kongl. Majit nu i Nåder förordnat Stats-rådet och Kommendören af Kongl.
Nordstjerne-orden N. F. Wallensteen, att, under innevarande Riksdag, utöfva den befattning med Riksdags-ärenden, som, enligt §§ 56 och 42 af Riksdagsordningen, en Ledamot af Stats-rådet tillkommer, så uppläste Departements-chefen, Herr Statsrådet Fåhraeus, ett iörslag till Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse till Rikets Ständer angående detta ämne; och täcktes Kongl. Majit, uppå Stats-rådets öfrige ledamöters underdåniga tillstyrkande, berörda förslag, sådant det finnes detta Protokoll bilagdt, i Nåder gilla samt befalla att, i enlighet med samma förslag, Nådig skrifvelse skulle till Rikets Ständer allåtas.
Ex protocollo W. JA.
Prop. N:o 13. a N:o 13.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Nov. 1856, kl. 10 f.. m.
Maj.ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående godlgörelse till indelningshafvare för sådana grundräntor, sorn till följd af qvar nars nedläggande af skrifvas; Gifven Stockholms Slolt den 30 Oktober 1856.
I sammanhang med en af Rikets sednast församlade Ständer, uti underdånig skrifvelse den -19 Juli 1834, framställd anhållan, att, sedan den om förändradt beskattningssätt för mjöl- och sågqvarnar väckta fråga blifvit genom vederbörande embetsverk fullständigt utredd, Kongl.
Maj:ts täcktes vid en kommande Riksdag i Nåder aflåta Proposition dels om skattlagde eller skattläggning underkastade sågoch tull-mjölqvarnars befriande från grundräntor och dessas utbytande mot bevillning, dels om vederlag af stats-verket för de till åtskilliga ändamål nu anvisade dylika räntor, hafva Rikets Ständer, uti berörda underdåniga skrifvelse, jemväl yttrat den önskan, att då billigheten fordrade, men Förfaltningarne icke uttryckligen medgåfve befrielse från grundränta för sådana qvarn- och sågverk, som måste nedläggas, genom allmän författning måtte, intilldess qvarnräntornas upphörande kunde tillväga— bringas, varda i Nåder stadgadt, att nedlagda såg- och mjöl-qvarnar, derest grundräntan derå icke är uti hemmans ränta inbegripen eller till visst ändamål anvisad, och så framt, vid undersökning på stället af vederbörlig
Härads-rätt i Krono-ombuds närvaro, sig visar, att qvam eller såg är ödelagd och ej vidare kan bibehållas, må utaf Kongl. Maj.ts och Rikets Kammar-kollegium från grundräntas utgörande helrias, sedan Kongl. Maj:ts Befallningshafvande sig derom yttrat.
Kammar-kollegium, hvars utlåtande i omförmälda ämne Kongl. Maj:t i Nåder infordrat, har uti underdånig skrifvelse den 7 nästlidne Mars, med anmälan, att Rikets Ständers anhållan, såvidt dermed afsåges grundräntornas afskaffande för qvarnar i allmänhet, föranledde till vidlyftiga förberedande åtgärder, hvilka ännu icke hunnit slutas, afgifvit underdånigt yttrande endast öfver sednare delen af Rikets Ständers underdåniga framställning eller frågan om nedlagde såg- och mjölqvarnars befrielse från grundräntors utgörande.
Prot. 1856 & 1857. 1 Sami. 1 Afd. 12 Haft. 2 10 Kongl. Maj:ts Nåd, Prop. N:o 13.
Vid föredragningen af Kammar-kollegii sålunda afgifna utlåtande, har Kongl. Majit, i öfverensstämmelse med den deruti yttrade åsigt, funnit, alt, om det i allmänhet är rättvist, att en qvarn får. med befrielse från grundräntas utgörande, nedläggas, när egaren icke finnér densammas bibehållande fördelaktigt, hör detta anspråk icke förringas eller åsidosättas med anledning af det tilllälliga förhållande, att qvarnräntan är antingen uti ett hemmans ränta inbegripen, eller ock till visst ändamål anvisad, emedan i förra fallet hemmansräntan, om den pröfvas icke kunna utan tillskott af qvarnräntan ega bestånd, bör i förhållande dertill nedsättas, —- hvilket dock ej ifrågakommer, när, såsom mångenstädes inträffar, qvarnräntan utgör blott några få skillingar, — och i sednare fallet, för det behof, till hvilket qvarnräntan fordom blifvit anvisad, annan statens tillgång bör anslås, på sätt jemväl, enligt Kongl. Maj:ts i särskilda frågor meddelade beslut, tillförene skett: och då Kongl. Majit fördenskull anser det allmänna stadgande, sorn angående afskrifning al grundränta å nedlagd mjöl- eller sågqvarn är af behofvet påkalladt. böra, utöfver hvad Rikets Ständers olvanberörda underdåniga begäran åsyftar, innefatta jemväl sådane qvarnar, hvilkas räntor äro antingen uti hemmans räntor inbegripna eller till vissa ändamål anvisade, men upphörandet af dylika indelta qvarnräntor skulle lör vederbörande indelningshafvare medföra en förlust, hvilken billigtvis icke utan ersättning kan dem ådragas, har Kongl.
Majit, innan Dess Nådiga författning i ämnet utfärdas, velat hos Rikets Ständer härmed föreslå, att sådana indelningshafvare, som, till följd af qvarnars nedläggning och derpå grundad räbte-afs k rifning, skulle gå i mistning al de hittills bestämda qvarnräntor, må för denna förlust tillförsäkras godtgörelse af stats-medel till belopp, motsvarande den upphörda räntan, enligt det i Kongl.
Maj 1855 stadgade beräkningssätt för grundräntors utgörande, men att, när så beskaffade godtgörelsers belopp ej kan på förhand beräknas, desamma må under nästa stats-regierings-period förskottsvis utgifvas af de under Stats-kontorets förvaltning befintliga medel, emot ersättning, som vid derpå följande Riksdag komme att anvisas.
De till detta ärende hörande handlingar skola till vederbörligt Utskott allenmas.