Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Handelsförhållanden och andra orsaker lemna visserligen förklaringen härtill; men oförklarligare synes mig, att denna metalliska kassans nedsjunkande icke varit föremål för Fullmägtiges öfv er 1 ä ggn in gar förr än frågan i slutet af Juli månad väcktes, då bordlädes och sedermera blifvit tillsvidare uppskjuten.
För bedömande af Herrar Fullmäktiges uraktlåtenhet härutinnan bör tagas i betraktande:
Att silfver under året i myckenhet från Banken utgått.
Att en enda enskild man, utan kända handelsaffairer, såsom det vill synas, blott för vinsten af prisskillnaden på silfver här och i Hamburg, sedan slutet af December till slutet af Juli, uttagit silfverplantsar till värde af omkring 032,500 R:dr Specie.
Att endast omkring 800,000 Speciel- fanns utöfver det i Reglementet stadgade metalliska kassans minimum, då afbetalningen på Statslånet afdrages.
Att Fullmäktige i metalliska kassan inberäknat vexlar på Hamburg, den 23 Juli belöpande sig till omkring 208,000 R:dr R:mt, men hvilka vexlar varit protesterade och värdet derå sålunda kunnat reducera sig till intet; och sluteligen Att Banko-reglementets 108 § bjuder: ”hörande fullmäktige när kurs ”eller andra förhållanden gifva anledning att befara uttag af metallisk valuta, i tid begagna de utvägar, som blifvit dem lemnade, för att afböja me”talliska kassans nedsjunkande till berörde minimum af 2,500,000 R:dr i silfver.” 104 2:o.
Delande de åsigter, hvilka legat till grund för anmärkningen i Berättelsens 65:te §, beder jag få fästa uppmärksamheten derpå, att, jemte det oriktiga och inkonseqventa uti att tilldela Filial-Bankerne blott 90,000 R:dr, det är ytterst farligt att grunda Bankrörelse på ett kapital så ringa, att lika summa med temmelig lätthet skulle kunna af enskild man disponeras att sätta Banken i förlägenhet till dennes skada och störande af andra Bankers kredit.
Denna åsigt hemtar stöd af det stadgande i Regeringens för Filial-Bankerne utfärdade oktroyer, hvilket bestämmer ett minimum för teckningssumman.
Med afseende å Fullmäktiges för åtgärden anförda skäl får jag nämna, det jag anser ett sedelbelopp, spridt på flera händer i, från Banken vidt aflägsna, landsorter om ock med längre belåningstid, icke kommer att trycka mera på Bankens metalliska valutor, än ett lika belopp, lemnadt på få händer, under kort tid, inom Bankens närhet. 3:o.
Att arbetsmethoderna skola blifva vidlyftiga vid en Bank, som drifves för Statens eller Ständernas räkning, blir alltid en följd af de kontroller, hvilka dervid fordras.
Förvaltningskostnaden såsom häraf beroende måste derföre blifva stor; men allting har sin gräns, och denna gräns för förvaltningskostnaden vid Riks-bankcn synes mig öfverskriden.
Att tjenstemän äro väl lönade är i och för sig ett godt, och har vid Banken otvifvelaktigt varit en verkande orsak dertill, att man icke hört omtalas något underslef eller oredlighet, och att den anda af heder och rättskaffenhet, som Utmärker den Svenska embetsmannen i allmänhet, inom Banken har så stadgad rot.
Likväl, under fullt erkännande häraf, synes mig att det bemödande och intresse för arbetets och rörelsens skyndsamma gång jemte allmänhetens betjenande saknas, som en riklig aflöning ger anspråk på.
Förra tiders Banko-reglementen och instruktioner bestämde gränsorno för embetsmännens tjenstgörings-skyldigket allt för trånga.
Ehuru på senare åren detta till en del är ändradt, har man, efter mitt förmenande, icke på långt när tagit steget fullt ut, och den anda, som en slik begränsning alstrade, har ännu icke vildt undan.
Om så vore, behöfdes icke de stora suni-* mor, hvilka i en mängd poster utgå till ersättning för arbete, som mycket väl kunde anses betaldt genom den ordinarie aflönings-staten.
Donna stat upptager efter nuvarande reglemente ganska solida ordinarie löner; dertill 33 4 procent tillökning för dyr tid, eller tillfällig; vidare tjenstgöringspengar till omkring 20 % af lönen; och slutligen arfvoden till de flesta af ungefär enahanda belopp.
Dertill komma otaliga ersättningar och arfvoden, utgående från ”Supplementär-stat en,” från ”Obestämda supplementar-staten”, från ”Administrationskostnads”- och ”Extra-administrationskostnads anslagen.”
Dessa aflönings- och tjensteförhållanden, så olika dem i Statens embetsverk, synas mig påkalla Fulhnägtiges, Banko-utskottets och Ständernas uppmärksamhet. 4:o.
Sammansättningen af Bankens öfverstyrelse är i enlighet med Grundlagen och Ständernas beslut, så att någon anmärkning i detta ords vanliga bemärkelse naturligen ej deremot kan göras, men jag måste dock uttala min under revisionsarbetet grundlagda öfvertygelse, att nuvarande sammansättningen af Bankens öfverstyrelse är ytterst olämplig.
Om man än alltid tinner personer dertill inom Stånden, hvilka ega de nuvarandes utmärkta moraliska egenskaper, skall det dock inträffa, att, så väl inom Adeln som inom Prcsteståndet, Fullmägtigc komma att utgöras af embetsoch tjenstemän, hvilka både genom den tid, som deras tjenster fordra, och såsom beroende och stundom afsättlige, icke blifva lämpliga och omöjligen kunna så verka soin sig bör.
Inom Borgareståndet måste inträffa, hvad som ock är och varit fallet, att bland Fullmägtige finnas representanter af störx-e handelsfirmor, hvilkas intresse, genom Bankens storartade spekulationer i vexél-affairer och dess indragning eller utsläppning af mynt, deraf hafva nytta eller skada; och sluteligen är det svårt begära att, om än bland Hederv.
Bondeståndets Herrar Ledamöter skulle finnas män med de vidsträckta insigter och kunskaper, sorn fordras för att i öfverstyrelsen af Svenska Riksbanken deltaga, de skulle, med öfvergifvande af sina yrken, året om uppehålla sig uti Stockholm. 5:o.
Så väl med stöd af de anmärkningar, hvilka af revisionen blifvit gjorda och i berättelsen intagna, som ock i enlighet med hvad jag ofvan haft äran anföra och hvad för öfrigt under revisionen förekommit, anser jagen genomgripande förändring af Bankens styrelse, dess rörelse, dess arbetsmethoder och aflöningsförhållanden vara af nöden.
Förslaget härtill borde visserligen utgå från Herrar Fullmägtige, hvilka bäst borde känna och kunna inse alla de härvid verkande omständigheter, sorn böra tagas i beräkning; men med Herrar Fullmägtiges nuvarande sammansättning anser jag detta omöjligt.
Likaså lärer det väl icke af Banko-Utskottet vid nu ingående Riksdag låta sig göra, då Utskottet, om det än dertill egde förmåga, säkerligen kommer att derför sakna tid, utan anser jag att ofvannämnde förslags utarbetande bör uppdragas åt en serskild kömitté.
. Från den s. k.
Finance-komittén torde, till någon ledning för en sådan serskild komitté, förslag till grunder för Bankens rörelse, styrelse och förvaltning till Rikets Ständer vara att förvänta. 6:0.
De berättelser, hvilka Revisorerne enligt
Banko-reglementet och instruktionen ega att bekomma, och hvilka enligt gammalt, som mig synes ganska godt bruk, hittills hafva af vederbörande personligen öfverlemnats, äro vid denna revision Revisorerne tillhandakomne genom en Bankens tjensteman. 7:o.
Innan jag slutar anser jag mig böra framställa den åsigt, jag hyser att
Revisorernes arbeten skulle blifva mera grundliga, Revisorerne bättre i stånd att i sin berättelse till Ständerne framlägga flera upplysande fakta till bedömande af de reviderade verkens förvaltning, behof och brister, om Revisionens ledamöter inom Stånden, då val ståndsvis skall ske, utsågos Revisorernes Berätt. ang.
II 106 för 2 å 3 revisioner, på sådant satt att hälften ellef tredjedelen ombyttes och de andra redan vid revisionens början egde de insigter, för hvilkas inbemtande nu halfva revisionstiden beböfver användas.
Jag förbiser härvid ej den tunga, som skulle drabba en vald revisor, synnerligen om han derför måste lemna sitt näringsyrke och sin familj — men för det allmännas bästa måste den enskilde något offra.” Herr Kyrkoherden Ekdahl samt Herrar Blomberg och Ohman hafva instämt uti denna reservation i dess helhet; hvarjemte Herr Prosten Grén förenat sig i 2:dra och 5:te punlcterne, förre vice Talmannen Per Eriksson och Riksdagsfullmägtigen Lars Gustaf Andersson uti l:sta och 5:te punkterne, Riksdagsfullmägtigen Per Mattsson i l:sta punkten och Riksdagsfullmägtigen Herman Öbom uti lista, 2:dra och 3:dje punkterne af samma reservation.
I anledning häraf har Herr Grefve Hamilton yttrat: ”Då Herr Majoren Wolffelts anförande, bland annat, innefattar klander och anmärkningar i frågor, som hvarken Herr Majoren sjelf eller någon annan af Revisionens ledamöter framställt till öfverläggningsämnen hos Revisorcrne och som följaktligen ännu mindre utgjort föremål för något Revisorernes beslut, finner jag det vara olämpligt, att berörde anförande under form af reservation, hvilken egenskap det icke eger, bifogas revisions-berättelsen.
Uti denna mening hafva instämt Herr Häradshöfdingen Bogeman, Herr Kapitenen Nordenankar, Herr Doktor Björkman, Herr Prosten Malmstedt och Herr Kyrkoherden Bergman. af Herr Doktor Sandberg: ”Vid sista Riksdagen var ifvern att öfverallt i landet få Filialbanker i gång så stor, att man på alla håll förminskade fonderna för Riksbankens vanliga låne-rörelse, för att skaffa medel till kapital-förlag åt dessa enskilda låne-inrättningar.
Kreditivet till manufakturernas och fabrikernas understöd skulle minskas med 450,000 R:dr: från allmänna diskontfonden, utur hvilken mindre lån med omsättningsrätt .meddelas, hade förut blifvit tagna 900,000 R:dr, och nu skulle derifrån ytterligare tagas 900,000
R:dr; från fonden för fastighetslån, hvaraf mindre fastighetsegare på billiga vilkor kunde blifva delaktige, skulle indragas 1,125,000 R:dr; don lilla fonden på 120,000
R:dr till skiftes- och odlings-lån skulle alldeles borttagas m. m. m. m. och allt detta för att skaffa tillgång till försträckning åt Filial-banker, som ville bildas.
Till förlag för rörelsen hade Riksbanken redan förut gifvit 3,450,000 107
R:dr åt dessa enskilda låne-anstalter, och nu fingo de utsigt att ytterligare erhålla 5,550,000 Kalr.
Att vid dessa beslut göra några erinringar kan icke vara meningen med den reservation här afgifves.
— Hvad man af erfarenheten under tiden kunnat inhemta, må dock äfven kunna omförmälas.
Att ett sådant användande af de till utlåning tillgängliga allmänna medel medför för Rikets Ständers
Bank vida mindre fördelar, än uti dess vanliga lånegrenar, är lätt att inse.
Riksbanken är icke till för att samla vinst, utan för landets nytta.
Härvid kan med största skäl frågas: hvilket gagnar mest flertalet af landets innebyggare?
antingen att till en stor mängd lånebehöfvande af alla stånd, näringar och yrken inom alla landsorter utlemna lån på billigare vilkor, än någon enskild penninge-association; eller att med uppoffring af en Bankovinst på 240,000 R:dr årligen, som i annat fall skulle kommit det allmänna tillgodo, utlemna ett låncförlag af 9,000,000 R:dr till Filialbanks-bolag, hvilka af Riksbankens uppoffring skörda så stora fördelar, att de kunna till sina delegare utdela ända till 20 procent på deras insatta penningar?
— Så vidt jag förstår, kan härpå icke gifvas mer än ett svar.
För att undanrödja ett vanligt missförstånd må i förbigående anmärkas, att Handels- och Närings-diskonten hvarken afses eller begagnas hufvudsakligen af Stockholms-boer.
Dess fonder äro fördelade emellan Stockholm, Götheborg, Malmö och Wisby.
Den omfattar en flerfaldig lånerörelse, nemligen diskontering af vexlar, utlåning mot hypothek af löpande förskrifning samt af aktier och publika papper, utlåning mot pant af jern samt andra vågförda effekter, äfvensom kassa-kreditiv åt enskilde personer och åt sparbanker.
Och räkenskaperna utvisa, hvad äfven de olika utlåningsformerna antyda, att en stor mängd bruksegare, possessionater, fabriksidkare, handlande m. fl. i landsorterne begagna sig af densamma.
Alla de inom Handels- och Närings-diskonten befintliga lånegrenar äro ock af den beskaffenhet, att de, när som helst, då Riksbankens säkerhet sådant kräfver, kunna i erforderlig mån inskränkas.
Nu hafva Revisorerne gjort till föremål för anmärkning, att Herrar Banko-Fullmäktige från Reserv-fonden till Handels- och Närings-diskonten återflyttat 500,000 R:dr och icke låtit dom utgå såsom försträckning till Filial-banker, som sådan begärt.
Uti denna anmärkning kan jag icke deltaga.
Utlåning från denna diskont har af brist på tillgång en eller annan vecka blifvit inställd, såsom revisions-berättelsen omförmäler.
Behofvet af denna förstärkning var således påtaglig; och att
Banko-styrelsen till följe deraf och med afseende på penningeställningen företrädesvis använde ofvannämnde belopp i en lånegren, der det direkte och omedelbarligen kunde afhjelpa förlägenhet och gifva Banken 6 procent ränta, men hvarifrån det dock i behofvets stund inom några få månader kunde indragas, och icke fästade den ifrågavarande summan uti en Filial-bank under dess 10-åriga oktroytid och sannolikt ännu längre, synes mig förtjena mera loford än klander, 108 Vidare anse Revisoreme, att då 000,000 R:dr af Reserv-fonden, efter Banko-styrelsens pröfning, voro tillgängliga till försträckning åt Filialbanker, dessa icke bordt fördelas emellan flere med 90,000
R:dr till hvardera, utan att de, som först anmälde sig, borde hafva fått fulla beloppet.
Härom kunna tankarna vara delade; men enär alla de Banker, sorn då voro i fråga, om de än på olika tider anmält
Sin önskan, dock något nära liktidigt uppfyllt vilkoren och inkommit med fullständiga dokumenter, så ser jag knappt att
Banko-styrelsen kunnat handla annorlunda utan att beskyllas för afvoghet emot de • bolag, som ingenting kunnat erhålla, Man har väl sagt, att med afseende på det uti oktroyerna fastställda minimum för töckniHgsSuinman ingen lånerörelse kan bedrifvas med så ringa försträckning 'från Riksbanken.
Men är det då en ovilkorlig skyldighet för Rikets Ständers Bank att åsidosätta allt. afseende både på vinst och rcalisationsförmåga och meddela J af kapital-förlaget till hvarje bolag, hvars medlemmar äro så förmögna, att de derföre kunna ställa säkerhet och tillika finna sig hugade att tillvägabringa en lånerörelse, sorn gifver hvar och en af dem en vinst äf 15 till 20 procent på de penningar, de dertill använda.
Grunden för enskild bankrörelse är, enligt Kongl, förordningen den 14 Januari 1824, att dylika inrättningar skola vära förmedlande aiistalter emellan kapital-egande och låne-behöfvande.
Man tänkte sig då hvarken sedel-utgifvande banker, ej heller att
Stäts-banken skulle blifva de ensltilda bankernes förläggare.
Hvad i öfrigt de klandrade åtgärdorne angår, så synes mig att de skäl, som Banko-styrelsen för deras vidtagande anfört, äro välgrundade.
Reglementet föreskrifver, att de medel, som på upp- och afskrifning och på depositräkning mot ränta inflyta, böra utlånas i Handels- och Näring,s-diskont,en (8 152), och om tillgång till att motsvara uttagningarne vid något tillfälle skulle saknas, gifvas anvisning på Reserv-fonden.
Under en tid, då stora uttagningar egde rum både på upp- och afskrifnings-räkningarne och på kreditiv-förlagen, hade det hvarken varit välbetänkt eller reglements-enligt att använda Reserv-fonden till försträckning åt Filial-banker.
Betraktar man dessa åtgärder med afseende på Riksbankens vigtigaste ändamål, upprätthållande af sedlames myntvärde, så förekommer det mig sorn om Banko-fullmäktige handlat serdeles omtänksamt och med stor uppmärksamhet följt penningeställningens förändringar samt handlat med mveken försigtighet och undvikit alla förhastade eller våldsamma steg.
Yi känna något hvar Riksbankens financiella tillstånd, att dess metalliska valuta på mindre än fyra år sjunkit ifrån 52,000,000 R:dr R:mt, som don var den 31 Dec. 1855, till blott en fjerdedel deraf eller 13,710,000 R:dr, som den var den 10 sistlidne September; och denna förminskning af metalliska fonden har fortgått under en tid, då Staten upptagit utländska lån till 30,000,000 R:dr, utom allt hvad Hypotheks-föreningar, andra associationer och enskilda i låneväg indragit från utlandet. 109 Ingen kan neka, att ett sådant förhållande är högst betänkligt.
Att med en reel fond af 13 millioner motsvara en inhemsk sedelskuld af 43 millioner och dessutom betala cn utländsk skuld af 9 millioner synes gränsa till det omöjliga.
Metalliska fonden närmar sig det lägsta belopp, som enligt Bankoreglementet måste finnas (§ 108).
Realisationen måste framför allt upprätthållas, och detta först och främst genom reglering af Bankens sedel-utgifning (§ 106 a).
Att verkställa indragning i Bankens vanliga lånegrenar, skulle försvårat möjligheten för gäldenärerne i Statslånefonden att fullgöra sina förbindelser och i allmänhet ökat förlägenheten och penningehristen.
Banko-styrelsen har deremot gått till väga på ett, såsom mig synes, lindrigare och mindre tryckande, men likväl ändamålsenligt sätt.
För att, utan hastig och våldsam inverkan på rörelsen, bereda tillgång till att på föreskrifven tid i sistlidue September månad inbetala första fjerdedelen af Statslånet, hafva Banko-fullmäktige låtit mot ränta i Hamburg innestå en silfverfond af 3,525,000 R:dr R:mt samt inköpt så många Statslåne-ohligationer, som den till utlåning obegagnade delen af Statslånefonden kunnat medgifva.
Hvad i öfrigt till Reserv-fonden influtit har till stor del derstädes blifvit bibehållet.
Om deremot Banko-styrelsen skulle hafva tillfredsställt alla Filialbanker med begärda försträckningar, så hade alla tillgångar i Reserv-fonden blifvit uttömda, Riksbankens magt att reglera sin sedelutgifning blifvit försvagad och mer och mer tillintetgjord, hvarigenom dess förmåga att upprätthålla sina sedlars värde råkat i en ännu större fara.
Ty det är ovedersägligt, att alla dessa försträckningar till Filialbanker, de må utgå såsom lån eller kreditiv, alltid måste trycka på reella fonden hela den tid de innehafvas, enär dessa Bankers utelöpande eller utgifna assignationer på Riksbanken alltid äro lika användbara för silfver-uttagning, som Riksbankens egna sedlar.
Efter min öfvertygelse hafva alltså Fullmäktige i Rikets Ständers Bank handlat i fullkomlig enlighet med sin forsta pligt (§ 106) och på det ändamålsenligaste sätt låtit sig vårda om Riksbankens säkerhet och det allmänna hästa, då de, under förhanden varande omständigheter, vägrat meddela Filialhanks-holagen de begärda försträckningarne.”
Med Herr Doktor Sandberg har Herr Kyrkoherden Bergman sig förenat.
Till llikets Höglofl.
Ofver de yttranden oell anmärkningar, Rikets Ständers innevarande år församlade Herrar
Revisorer framställt i den af dem afgifna berättelse, angående verkställd granskning af Banko-verkets styrelse ocb förvaltning, få Fullmägtige härmed utlåtande och förklaring afgifva.
Med anmälan, att allt sedan Låne-kontorens inrättande varit, för besörjande af Låne-kontorens angelägenheter i Stockholm, bland Bankens tjenstemannapersonal, utsedde serskilde komitterade, hvilka derför uppbära arfvoden till belopp, som af Fullmägtige, med afseende å göromålens omfång, årligen bestämmas, anföra Herrar Revisorer i 15 § af berättelsen, att, i händelse Rikets Ständer skulle finna skäligt medgifva utbetalning, jemväl för framtiden, af dylika arfvoden, och således de bestyr, hvilka det åligger bemälde komitterade att besörja, icke, såsom Herrar Revisorer för deras del ansett, skulle kunna uppdragas åt vissa af Bankens tjenstemän, utan åtnjutande derför af serskild ersättning, Herrar Revisorer ville hem - 112 ställa, att tillåtelse för
Fullrnägtige att bevilja ifrågavarande arfvoden inom det belopp, Rikets Ständer lära bestämma, måtte i Banko-reglementet intagas.
Genom den utsträckning, Låne-kontorens verksamhet eger, hafva de komitterade för Låne-kontorens angelägenheter härstädes tillhörande göromål erhållit den omfattning, att desamma icke kunna, utan en för sådant ändamål verkställd reorganisation af tjenster, såsom tjenstepligt, åläggas någon eller några af Bankens tjenstemän; och Fullrnägtige hysa den, på kännedom om förhållandena grundade, öfvertygelse, att en förändring i den af Herrar Revisorer angifna syftning, af Banko-utskott och föregående Revisorer aldrig ifrågasatt, ej skulle leda hvarken till besparing i utgift eller till fördel för de låne-inrättningar, som af komitterades biträde sig betjena.
Denna öfvertygelse delas ock sannolikt af hvar och en, som angående omfånget och beskaffenheten af komitterades göromål inhemtar fullständig upplysning; och då Fullmägtige således anse sig sakna skäl för det tillstyrkande, att, genom någon förändrad reglering af tjenstemannapersonalen inom Bankoverket, komitterades för Låne-kontoren bestyr må förvandlas till tjensteåligganden, biträda Fullrnägtige deremot det förslag, att tillåtelse till utgifvandet af arfvoden åt komitterade må meddelas, vare sig åt antingen Fullrnägtige eller vederbörande Låne-kontors Direktioner.
I 19 § af berättelsen omförmäla Herrar Revisorer de afFullmägtige, tid efter annan, beslutade förändringar af invexlingspriset å dukater och yttra derefter, att Herrar
Revisorer ansett sig böra tillkännagifva, att af Fullmägtiges protokoll icke kunnat inhemtas, hvarför ej de den 16 Juni och 21 Juli innevarande år beslutade nedsättningar i dukatpriset genast från beslutens fattande tillämpats, i likhet med hvad, som vid prisnedsättningen i Oktober månad nästlidne år egde rum, och hvarigenom leverering till
Banken af guld emot det högre priset under tiden kunnat förebyggas.
Som denna Herrar Revisorers anmälan synes innebära en antydan, att vid dukatpris-nedsättningarne detta år Fullrnägtige icke, 113 såsom tillförene, iakttagit Bankens sanna fördel, anse Fullmägtige nödigt att för frågans utredning och bedömande meddela några upplysningar.
Bankens tillgång i guld, under början af året nästan oafbrutet i sjunkande, anlitas numera hufvudsakligen af resande till utrikes orter, hvilka, i stället för silfvermynt, tillvexla sig dukater.
Då minskad utvexling af silfvermynt måste för Banken vara fördelaktig, har guldtillgången ansetts böra hållas åtminstone vid ett belopp, ungefärligen motsvarande ett ä två års vexlingsbehof.
Nu hade guldförrådet, vid slutet af Maj månad innevarande år, nedgått till omkring 44,000 dukater, hvilket belopp syntes vara så lågt, att skäl förefanns att begagna ett sig erbjudande tillfälle till förstärkning deraf, äfven till då gällande invexlingspris; men som den dåvarande låga kursen på Pund sterling gaf anledning befara någon spekulation att i större partier till riket indraga guld, hvarigenom vexeltillgången kunnat komma att lida den förminskning, att silfver måst från Banken uttagas för verkställande af utländska liqvider, hvartill, i annat fall, de till guld förvandlade vexlarne å Pund sterling funnits att anlita; så afsågo Fullmägtige med guldprisets nedsättning en väckelse åt vederbörande att icke alltför långt utsträcka dylika spekulationer, och af de jemnförelsevis ganska obetydliga partier guld, som till Banken aflemnades, visar det sig nogsamt, att Fullmägtiges beslut inedförde åsyftad verkan.
Imedlertid var det, vid prisnedsättningarne den 16 Juni och den 21 Juli, för Fullmägtige kändt, att guld, ämnadt för leverering till Banken, antingen redan blifvit inlemnadt eller i närmaste dagarne komme att inlemnas å Kongl.
Myntet, för att derstädes erhålla den behandling, som skall föregå levereringen till Banken; vid hvilket förhållande, enligt Fullmägtiges åsigt, det kunnat anses mindre grannlaga, derest Fullmägtige, genom tillämpning genast af beslutad prisnedsättning, föranledt skada för den eller dem, som endast under förutsättning, att gällande invexlingspris icke alltför snart förändrades, gjort försök att genom indragning af guld möjligen skydda sig mot förlust på dåvarande låga kurs å Pund sterling; hvadan ock Fullmägtige med beslutets tillämpning, vid hvartdera tillfället, läto anstå tillräcklig lång tid, för att erhålla redan inbekommet guld å Kongl. Myntet behandRevisorernes Bernit, ang.
Bankoverket. X5 114 ladt, men otillräcklig, för uppgörande af en ny affär.
För Banken har häraf icke uppkommit någon förlust, men väl en minskad vinst, allt för obetydlig likväl att böra föranleda till klander, sorn af ett motsatt förfarande bättre rättvisades.