Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med afseende derå, att Eders Kongl. Majit, genom nådigt bref af den 22 sistlidne Juli, förklarat, att då, enligt hvad anmäldt blifvit, gamla ulldiskontfondens utgifter år 1850 uppgingo till 5,663 R:dr 35 sk., men inkomsterna för året endast till 5,310 R:dr 7 sk. 4 rst., ersättning för elen sålunda uppkomna brist af 353 R:dr 27 sk. 8 rst. finge af de under Kollegii förvaltning ställda tull- och konfiskationsmedel anordnas och utbetalas, hafva llevisorerne, —som förmält sig instämma i den af Rikets Ständers år 1849 församlade Revisorer uttalade åsigt om nödvändigheten att, genom särskilt anvisade medel, bereda gamla ulldiskontfonden det för dess fortfarande bestånd erforderliga understöd, — yttrat, att, i betraktande af de inhemska manufakturerna särdeles gagnande föremål, för hvilka de till omförmälda, af tull- och konfiskationsmedel bildade, fond inflytande tillfälliga inkomster äro afsedda, och då, på sätt af räkenskaperna rörande dessa medel inhemtades, det visat sig, att under de år ifrågavarande revision omfattade, berörde inkomster icke varit tillräckliga för bestridande af de utgifter, som blifvit anvisade å fonden, llevisorerne ansågo dennas tillgångar icke lämpligen böra, anlitas till det för densamma främmande ändamål af gamla ulldiskontfondens understödjande; hvaremot och då det, enligt Revisorernes tanke, med bestämmelsen af de till landtmanna-näringarnes understödjande anvisade allmänna medel icke vore oförenligt, att deraf godtgöras de å gamla Ulldiskontfonden, för inhemska fårafvelns och ullproduktionens befrämjande, anordnade kostnader, för hvilkas betäckande tillgång af fondens inkomster saknas, llevisorerne hemställt, huruvida icke för framtiden ersättning till gamla ulldiskontfonden för det belopp, hvarmed årets utgifter å fonden kunna hafva öfverstigit inkomsterna, må af sjette hufvudtitelns anslag till “jordbruk, handel och näringar" anvisas.
Beträffande Revisorernes förevarande framställning, har Kollegium skolat i underdånighet anmäla, att då, i anledning af Kollegii, uti underdånigt utlåtande af den 7 Februari 1850, gjorda hemställan, det Eders Kongl.
Majit matte af allmänna medel, som för ändamålet voro att disponera, i nåder anvisa ett ärligt anslag till gamla ulldiskontfondens förstärkning, eller ock till Rikets Ständer aflåta nådig proposition i detta ämne, Eders Kongl.
Majit, som icke fann skäl att till Rikets sednast församlade
Ständer göra framställning om anvisande af särskildt anslag för berörde ändamål, i nåder tillåtit Kollegium att, tills vidare, årligen hos Eders Kongl. Majit anmäla om och till hvad belopp nämnde fonds utgifter under föregående året öfverstigit inkomsterna, på det i hvarje fall måtte kunna pröfvas huru och i hvad mån ersättning derför kunde varda anvisad, samt Eders Kongl. Majit derefter, uppå Kollegii, vid afgifvandet af dess underdåniga berättelse rörande ulldiskontfondemas förvaltning år 1859, gjorda anmälan, att för samma år gamla Ulldiskontens inkomster — 33 — med 353 R:dr 27 sk. 8 rst. understigit utgifterna, för betäckande af hvilken brist, Kollegium i underdånighet tillstyrkte, att ett motsvarande belopp måtte af andra allmänna medel anvisas, medelst nådigt bref till Kollegium af den 22 sistlidne Juli förordnat, att ersättning för nämnde brist finge af de under Kollegii förvaltning ställda tull- och konfiskationsmedel anordnas och utbetalas; så har, till underdånig följd häraf, nämnde ersättning till gamla ulldiskontfonden blifvit, sistlidet år, af förberörde medel utassignerad.
Det ankommer på Eders Kongl.
Majits Egen nådiga pröfning, huruvida för framtiden andra allmänna medel må, i händelse af behof, vara att disponera för ofvannämnde ändamål.
Hvad angår det sätt, hvarpå bevakningen och indrifningen af ifrågavarande fonders förfallna fordringar blifvit besörjda, hafva Revisorerne, efter tagen kännedom om Ombudsmannens lagsöknings-diarier samt de af honom afgifna särskilda berättelser angående fondernas balanserade fordringar, erinrat, att, i afseende å ett bland omförmälda fordringar upptaget, till Fabriksidkaren L. G. Kling, emot säkerhet af inteckning i fast egendom, från manufaktur-diskontfonden utgifvet lån ä 7,200 Ridr, jemte af fonden förskjutna brandförsäkringspremier, till ett belopp af 39 Ridr 5 sk. 2 rst,., befunnits, att, sedan Kling afstått sina tillgångar till borgenärers förnöjande, och manufaktur-diskontfondens i konkursen bevakade fordran blifvit till betalning fastställd, har, efter berörde fastighets försäljning, icke någon utdelning på ifrågavarande fordran ur massan utgått; hvilket för fonden menliga förhållande Revisorerne ansett ådagalägga, att tillräcklig uppmärksamhet icke iakttagits, vare sig vid pröfningen af säkerhetshandlingarne för lånet, eller i fråga om bevakandet af fondens bästa vid den intecknade egendomens försäljning.
I afseende på Revisorernes berörde erinran, har Kollegium infordrat och får härjemte underdånigst öfverlemna Diskont-ombudsmannens, Advokatfiskalen C. Rydqvists, yttrande i ämnet, hvilket af Kollegium i underdånighet åberopas.
Deraf täcktes Eders Kongl. Majit i nåder inhemta såväl beskaffenheten af den säkerhet, sorn blifvit ställd för de Fabriksidkaren Kling under sednare tiden meddelade lån utaf Manufakturdiskonten, som de åtgärder, hvilka, å Kollegii och Ombudsmannens sida, blifvit vidtagna för indrifvandet af dessa lån samt särskilt för iakttagandet af fondens rätt och bästa vid den intecknade fasta och lösa egendomens försäljning.
Och ehuru, i anseende till de särskilda förhållanden, sorn i förenämnde yttrande närmare utredas, det hittills endast till en del lyckats Kollegium att genom dessa åtgärder bereda fonden godtgörelse för dess fordran hos bemälte Fabriksidkare, samt möjligheten att å densamma erhålla ytterligare afbetalning numera ensamt beror på Klings personliga förmåga att sådan fullgöra, torde likväl, vid pröfning af förevarande fråga, Eders Kongl. Majit i nåder finna, att bristande uppmärksamhet vid detta ärendes behandling icke skäligen kan läggas Kollegium till last.
Den nådiga remissen återställes i underdånighet, och Kollegium framhärdar med djupaste vördnad, Storinäktigste Allernådigste Konung!
Stockholm den 2 Mars 1852. L. S. C. F. Ström. 5. — 34 — Kongl.
Kommerskollegii Advokatfiskals-embetes förklaring, i anledning af en Rikets Ständers Revisorers anmärkning vid granskningen af Manufaktur-diskontens räkenskaper för åren 1849 och 1850.
Ö d m j u k t
Uti llikets
Ständers sednast församlade Revisorers, den 1 December sistlidet år afgifna, berättelse, angående verkställd granskning af de under Kongl. Kollegii förvaltning ställda fonder och medel, förekommer, bland annat, anmärkning derom, att sedan till f. d.
Fabriksidkaren L. G. Kling af Manufakturdiskontens medel utgifvits lån, emot säkerhet af inteckning i fast egendom, å 7,200 R:dr, har af Ombudsmannens berättelser inhemtats, att, efter det Kling afstått sina tillgångar till borgenärers förnöjande och fondens i konkursen bevakade fordran blifvit till betalning fastställd, någon utdelning för berörde fordran, äfvensom för förskjutna brandförsäkringspremier å 39 Rulr 5 sk. 2 rst. ur massan icke erhållits, sedan den intecknade fastigheten försålts; hvilket för fonden menliga förhållande, enligt Revisorernes förmenande, syntes ådagalägga, att tillräcklig uppmärksamhet icke iakttagits, vare sig vid pröfningen af säkerhetshandlingarne för länet, eller i fråga om bevakandet af fondens bästa vid den intecknade egendomens försäljning.
Det yttrande Kongl. Kollegium, i anledning häraf, från mig infordrat, går jag nu att afgifva.
Kling tillhandlade sig, i början af 1830-talet, den s. k.
Alströmerska klädesfabriken i Alingsås, utvidgade densamma, tid efter annan, i icke obetydlig mån, medelst uppförande af nya fabriksbyggnader för vattenkraft samt anskaffande af nya maseliinerier och redskap, och var salunda i början af 1840-talet en af de störste tillverkarne i riket af grofva, eller s. k. kommiss-kläden, hufvudsakligen för Arméens behof.
Om bans verksamhet, nit och drift var opinionen i orten den tiden enhällig, oell särskilt blefvo de vitsordade af Elfsborgs läns dåvarande Höfding, Herr Landshöfdingen Sandelhjelm, uti ett den 12 Maj 1840 utgifvet, Kongl. Kollegium tillställdt, embets-intyg.
Att Kling, under nyssbeskrifna förhållanden, skulle äga en relatift betydlig årlig lånerätt i Manufakturdiskonten, är påtagligt, äfvensom att han ej skulle kunnat begagna denna lånerätt, derest honom förmenats att ställa andra hypotheker, än förskrifuingar mot erhållen valuta i kläde, enär, på sätt nyss är nämndt, Klings nästan hela tillverkning försåldes till Kongl. Krigskollegium och regementenas Beklädnadsdirektioner, mot förskott till någon del, och kontant liqvid af återstoden, efter fullgjorda lefveranser.
För att begagna sin lånerätt, måste således Kling anskaffa andra än nyssbeskrifna hypotheker.
Sådana ställdes ock i åtskillige personers ansvarighets förbindelser, hvilka Kongl. Kollegium fann vara antagliga lör circa 3,000 Rulr, men för återstoden af skulden godkändes inteckningar å 10,000 Hulr uti Klings fabriksegendom.
Emellertid inträffade i September 1842, att såväl nämnde fabriksegendom, jemte största delen af deruti befintliga nya maseliinerier och inrättningar, rudimaterier och under beredning varande kläden, som ett större åt 24 hushåll af Klings fabriksarbetare upplåtet boningshus, genom vådeld belt och hållet nedbrunno; hvilken — 35 — olycka hade, bland annat, till följd, dels att jag, min pligt likmätigt, genast hos Kongl.
Majits Befallningshafvande i Elfsborgs län sökte och erhöll qvarstad å så stor del af den utfallande brandskadeersättningen, som motsvarade fondens fordringar mot liypothek i inteckningar, hvarefter sagde fordringsbelopp med sammanlagde 7,859 Rulr 14 sk. 6 rist. kom fonden tillgodo, dels ock att sa väl Kling, som flere af de personer, hvilka för honom tecknat ansvarighetsförbindelser, skulle hafva kommit på obestånd och nödgats cedera bonis, derest diskontreglementets föreskrifter, i hela deras stränghet, mot dem velat tillämpas.
Under sådana omständigheter, anhöll Kling hos Kongl. Majit i underdånighet, att honom måtte förunnas någon rymlig tid med återbetalningen af de skulder, då belöpande i kapital till 12,284 Rulr, för hvilka han hos Manufakturdiskonten häftade, äfvensom att under den anståndstid, Kongl.
Majit i nåder kunde finna för godt bestämma, Kling måtte befrias från erläggande af straffränta m. m. å skuldbeloppen; hvarefter genom Kongl, brefvet den 18 Februari 1843 förordnades, att såvida Kling, inom 2:ne månader från delfåendet af Kongl. Majits nådiga beslut, hos Kongl. Kollegium ställde sådan säkerhet för behörig återbetalning af de i den nedbrunna fabriksegendomen intecknade 10,000 Rulr, sorn af Kongl. Kollegium kunde pröfvas fullt nöjaktig, skulle honom medgifvas rättighet att sjelf disponera ofvanberörde, med qvarstad för fondens räkning belagda, brandskadeersättningssumma samt omsätta Klings då redan till
Diskontverket förfallna och under loppet af år 1843 vidare förfallande skulder; dock mot vilkor, att Kling, före utgången af Januari månad 1844, styrkte, det han uppfört eller på annat laga sätt blifvit innehafvare af nya fabriks - och boningshus, i de nedbrunnas ställe, samt fabriken då ånyo vore i full gång; hvarförutan Kling medgafs rättighet att, med iakttagande af vissa föreskrifter, äfven under år 1844 få omsätta skuldsumman på 12,284 Rulr.
Till fullgörande af högstberörde Kongl, brefs innehåll, ingaf Kling till Kongl. Kollegium, inom behörig tid, åtskilliga säkerhetshandlingar, bestående utaf inteckning för 10,000 llidr uti en mängd stadsfastigheter i Alingsås, en inteckning på 1,000 Rulr i Nolhaga stamp samt förlagsinteckning för 10,000 llidr uti Kling tillhöriga maseliinerier, redskap, inventarier, rudimaterier och tillverkningar, dessa sednare försäkrade mot eldfara för 7,100 R:dr, med dertill hörande gravationsoch brandförsäkringsbevis med flera handlingar; efter granskning af hvilka dokumenter, undertecknad, i memorial af den 21 April 1843, förklarade samtliga ofvanberörde inteckningar uti fasta egendomar, i Advokatfiskals-embetets tanke, icke medföra säkerhet för större eller mindre belopp af 10,000 Ridr; hvaremot, med afseende dels på den säkerhet, som första förlagsinteckningen kunde anses innebära, dels ock derpå att, derest Kling fortsatte ombyggnaden af de nedbrunna fabrikshusen å tomterna Niris 190, 191, 192 och 193 i Alingsås, hvarefter, enligt gravationsbevisets föranledande, i sagde fastigheter skulle qvarstå allenast en inteckning på 712 Ridr 20 sk. med förmånsrätt framför den, som erbjudits fonden på 10,000 Rulr, jag, af uppgifna skäl, tillstyrkte de ingifna handlingarnes godkännande för 3,258 Ridr 42 sk. 8 rist., med hemställan derjemte, att, innan fraga om ytterligare försträckning mot nyssnämnde dokomenter kunde ifrågakomma, Kling borde åläggas till Kongl. Kollegium ingifva åtskilliga uppräknade nya säkerhetshandlingar; varande härvid att anmärka, det under nämnde summa af 3,258
Ridr 42 sk. 8 rst. var inbegripen en skuldpost å 2,018 Rulr 42 sk., enligt revers af C. F. Holmgren, hvilken, under då befintliga förhållanden, var att anse såsom osäker.
Kollegium beviljade härefter Kling omsättning för 2,700 Rulr, mot 3:ne oncn/l/lA nniic-nnarc ^lrnlrlnKraf camt flir ^ finn R.dr. mot hvnotliek i oftabe - — 36 — rörde samtliga panter, i utbyte mot skuldsedlar, hvilka till betydligaste beloppet voro att betrakta såsom osäkra.
Någon tid sedermera inkom Kling med de i mitt ofvannämnde memorial omförinäkla felande handlingar; hvarefter Advokatfiskals-embetet, i memorial den 30
Maj 1843, förklarade sig anse de sålunda i helt ingifna säkerhetshandlingar för närvarande ej innebära säkerhet för större summa, än de af Kling redan utbekomna 3,500 R.dr. Som emellertid Kling, under loppet af året, bos Kongl. Kollegium styrkte, att hans ifrågavarande fabriksegendom till större delen blifvit ånyo uppbyggd, samt att fästa egendomarne försäkrats mot brandskada för 12,758 R:dr 32 sk., medgafs honom ytterligare låneunderstöd till belopp af 5,000 R:dr, mot ofta omförinälda inteckningssäkerhet.
Före slutet af år 1843, hade Kling åter upprest, enligt officiel! intyg, på de afbrända tomterna N:ris 192 och 193 och med de kontanta medel, han från Manufakturdiskonten nämnde år utbekommit, ett grundmuradt trevåningars stenhus för bedrifvande af sin klädesfabriks-rörelse, hvilken fastighet förklarades till storlek fullt motsvara den nedbrända fabriksbyggnaden; och under loppet af ar 1844 började han ånyo sin fabriksrörelse, hufvudsakligen med det understöd i fabriksredskap och maschinerier, som åtskilliga bland bans vänner, ömmande för Klings iråkade olyckliga belägenhet, med hustru och flera barn att försörja, lemnat honom till skänks, men hvilka, såsom icke nya då de gåfvos, saknade annat värde, än såsom användbara någon tid för oafbruten fabrikstillverkning.
Men likmätigt innehållet af Kongl, brefvet den 18 Februari 1843, saknade Kling rättighet att längre, än till 1844 års slut, under iakttagande af det Kongl, brefvets bestämmelser i öfrigt, behålla den lånerätt på 12,2S4 Hulr, som han före 1842 ars brand innehaft, derest icke 1844 års tillverkningsvärde berättigade honom till fortsatt åtnjutande äfven år 1S45 af sagde förmån.
Emellertid uppgick hans lånerätt för sistnämnde år allenast till 5,564 Hulr, men skulden vid sagde års ingång till 12,280 R:dr.
För att nu icke beröfva Kling möjligheten att kunna hålla sig uppe samt fortsätta sin fabriks verksamhet till båtnad för sig sjelf, familj oell en talrik arbetspersonal, förordnade Kongl. Kollegium, att han skulle småningom minska sin skuld till fonden, och således, på 2:ne terminer, afbetala 2,000 Rdr under år 1845.
I detta Kongl. Kollegii beslut sökte Kling i underdånighet ändring hos Kongl. Maj:t, men denna hans ansökning afslogs medelst Kongl, brefvet den 6 Oktober 1845; dock medgafs Kling befrielse från öfverräntas erläggande, derest han fullgjorde den kapitalafbetalning, Kongl.
Kollegium kunde honom föreskrifva.
I följd häraf, och da hvarken Kling kunde verkställa de honom förelagda afbetalningar på sin skuld, eller omsätta sina andra skulder vid förfallotiderna, anställde jag i December 1845 lagsökning mot såväl Kling, sorn hans löftesmän, med den verkan, att påföljande året 5,080 R.dr i kapital, jemte all å Klings skulder upplupen ränta å 4 procent, blefvo inbetalda, sedan Kongl. Kollegium medgifvit, att, om denna liqvid verkställdes, hans löftesmäns ansvarighets-förbindelser skulle fä till deni återställas och Kling fortfarande fä bibehålla lånerätt för återstående 7,200
R:dr, hvilken summa obetydligt öfversteg
Klings i verkligheten ägande lånerätt den tiden, mot hypothek allenast i inteekningarne uti fäst och lös egendom.
Genom dessa och mångfaldiga andra, under så för fonden brydsamma förhållanden, vidtagna åtgärder å Kongl. Kollegii och dess Advokatfiskals-embetes sida, hade det lyckats, ä ena sidan, att rädda, åtminstone för någon tid, en allt dittills för rastlös verksamhet väl vitsordad Fabrikant från undergång, och diskontfonden från en kapitalförlust på 5,080 R:dr.
Men berörde exekutiva åtgärder, i förening med andra — 37 — dylika, påkallade af Klings enskilda fordringsägare, hade ock ohjelpligen stört hans kredit.
Han nödgades således år 1847 söka afträdesförmån.
I konkursen blef fondens återstående fordran på 7,200 R:dr i behörig ordning bevakad, och fastställdes till betalning, med förmånsrätt i de intecknade panterna, uti dom den 8 Januari 1849.
Under tiden hade en vidlyftig skriftvexling uppstått emellan mig och det af Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande i denna sak förordnade Krono-ombud.
Sedan nemligen, före konkurstiden, åtskilligt af den förlagsintecknade fabriksredskapen, jemte maschinerier, dels blifvit, enligt Klings uppgift, i mät taget för gäldande af dennes enskilda skulder och på exekutiv auktion försåldt, dels på annat sätt förskingrats, utlystes offentlig auktion såväl å den fasta fabriksegendomen, jemte åtskilliga andra af Klings fastigheter, som äfven å de i behåll varande fabriksinventarierna till den 31 Juli 1848.
Krono-ombudet påyrkade härvid, enligt min instruktion, att fabriksfastigheten ej finge försäljas under värderingssumman, hvilket påstående af de öfrige borgenärerne godkändes.
Men vid detta tillfälle gjordes å fabriken icke något antagligt anbud, och för fabriksinventarierna bjöds intet.
Borgenärerne beslöto da att, vid nästa auktionstillfälle, som utsattes till den 11 September 1848, låta inventarierna åtfölja köpet af sjelfva fabriksegendomen, för att i någon, om än ringa, mån höja fastighetens försäljningsvärde, hvarpå Krono-bmbudet ansåg sig, för behörigt iakttagande af Manufakturdiskontens rätt och bästa, böra ingå.
Emellertid påyrkade jag, att, derest vid detta tillfälle för den fästa och lösa egendom, som sålunda kunde komma att afyttras under ett utrop, ej gjordes så högt anbud, att Manufakturdiskontens intecknade fordringar med köpeskillingen kunde betäckas, borde köpet underställas Kongl. Kollegii pröfning; hvilket yrkande jemväl af öfrige borgenärer biträddes.
Och gjordes vid besagde auktionsförrättning högsta anbudet för fasta och lösa egendomen tillsammans med 2,060 R:dr banko.
Detta anbud blef sedermera, i enlighet med mitt ofvanberörde, af borgenärerne godkända, påstående, understäldt Kongl. Kollegii pröfning och af Kongl. Kollegium förkastadt.
Ny auktion, för tredje gången, utlystes derefter till den 20 November 1848, hvarvid Krono-ombudet, å mina vägnar och enligt min föreskrift, uti skrifvelse den 2 Oktober oftanämnde är, påyrkade, att pröfningsrätten af det högsta anbudets godkännande, äfven vid detta tillfälle, .skulle Kongl. Kollegium tillkomma, hvaremot Kongl. Kollegium, till underlättande af köpeskillingens liqviderande, i hvad anginge Diskontens inteckningar, ville medgifva för köparen förmånliga vilkor; men till detta påstående å min sida vägrade öfrige tillstädeskomne borgenärer, hvilka påfordrade ovilkorlig försäljning, sitt begifvande; i följd hvaraf och med stöd af konkurslagen, egendomen sagde dag afyttrades och inropades af Krono-ombudet för Kongl.
Kollegii räkning för en summa af 2,000 R dr banko.
Denna utgång af auktionsförrättningen blef af mig genast till Kongl. Kollegium inberättad, hvarefter Kongl. Kollegium förständigade mig gifva Krono-ombudet tillkänna, det Kongl.
Kollegium för Diskontens räkning icke ville öfvertaga det sålunda skedda inropet; hvilket Kongl. Kollegii beslut blef vederbörande, i skrifvelse den 14 December 1848, delgifvet.
Krono-ombudet fick alltså stanna för det af honom gjorda inrop, men han instämdes derefter af en bland Klings närmare anförvandter, Filosofie magistern E.
Psilander med påstående om egendomens afträdande till denne i börd, och öfverlät sedermera på Psilander sitt köp.
Efter konkursdomens utfärdande, har jag erhållit sysslomännens redovisningsöfver förvaltningen af afträdda boets tillgångar, hvaraf inhemtas: att, efter — 38 — godtgörande af faststäldt underhåll lör gäldenärens hustru och barn, konkursomkostnaderna oell sysslomanna-arfvode, massans tillgångar i fast och lös egendom af alla slag lemnat i nettobehållning en summa af 2,332 R:dr 35 sk. 8 rst. banko; att häraf på huset och tomterna N:ris 190, 191, 192 och 193 belöpt 419 R:dr 19 sk. 8 rst., hvilka tillkommit förste inteckningshafvaren i afräkning på dennes fordran å 700 R:dr 16 sk. 6 rst., i följd hvaraf ringaste tillgång ej funnits för Manufakturdiskonten och samtlige oprioriterade fordringsägare i konkursen.
Stockholm af Kongl. Kommerskollegii Advokatliskals-kontor den 27 Februari 1852.
Carl Ryd</vist. 11E11 Ä T T E LSI TII.I, RIKETS I1ÖGL0FL.
STÄNDER ANGÅENDE ii i \ ii o- v i: k ii e t. AK RIKETS STÄNDERS REVISORER.
År H 8 51. STOCKHOLM, 1852.
NORSTEDT & SÖNER, Kongl. Boktryckare. ra Till Rikets Högloft.
Ständer. kör att granska Stats- Banko- oclr Riksgälds-Verkens räkenskaper, tillstånd, styrelse och förvaltning, hafva undertecknade, till åtlydnad af gällande föreskrifter, den 15 nästlidne September sammanlrädt och, likmätigt Instruktionen för Rikets Ständers Revisorer öfver BankoVerket, i Banken styrkt vår behörighet att i revisions-förrättningen deltaga, hvarefter vi lifligen aflagt och nied våra namn undertecknat den i 1 § af åberopde Instruktion intagna tysthets-ed.
Vid samma dag lemnadt företräde åt Banko-Fullmäktige samt Bankens Kommissarier och Fiskaler, hafva Revisorerne emottagit de Berättelser, sorn enligt Instruktionen och Banko-Reglementet skola lill Revisorerne aflemnas, nemligen: 1:o af Banko-Fullmäktige, dels om Bankens tillstånd, rörelse och förvaltning i sin helhet samt de hos Fullmäktige förekomna hufvudsakliga ärenden och dels angående Tumba Bruk; 2:o af Direktionerne öfver Banko-Diskonten samt Handels- och NäringsDiskonten härstädes äfvensom Låne-Kontoren i Götheborg och Malmö, om dessa Diskont-Inrättningars rörelse; 3:o af Under-Styrelsen, om den samma Styrelse äfvensom Depurtemental-Styrelserne åliggande förvaltning; vid hvilken berättelse blifvit fogade serskilda berättelser af Låne-Kansliets Chef och Kommissarier samt af Cheferne för Kontroll- och Revisions- samt för Boksluts- och Ekonomi-Afdelningarne; och 4:o af Fiskals-Embetet, om de till samma Embeles befallning hörande ämnen.
Under den sedermera i Banken verkställda revisions-förrätlniug, hafva Revisorerne icke allenast läst ofvanberörda berättelser samt de af utsedde Revisorer afgifna berättelser, angående förrättad granskning af Låne-Kontorens i Götheborg och Malmö räkenskaper och förvaltning för år 1850, ulan äfven genomgått såväl Banko-Fullmäktiges Allmänna 4 Öfver-Slyrelsens personal.
Inventering af BankoFullmäktige.