Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidkommande den af Krigs-kollegium i dess afgifna utlåtande anmärkta svårigheten att på förhand uppdraga någon bestämd gräns emellan de mål, hvilka äro afsedda att af embetschefen allena upptagas och afgöras, och dem, som skulle kollegialt handläggas, äfvensom de af bemälde Kollegium yppade betänkligheter i afseende å den föreslagna indragningen af Bokslutskontoret, så anser Utskottet O O O 7 dessa frågor tillhöra sådana detaljbestäm meisel- i den föreslagna organisationen, hvilka lämpligast böra öfverlemnas åt Kongl.
Majit att på det för beredande af reda och säkerhet i förvaltning samt nödig kontroll mest ändamålsenliga sätt O O O anordna.
Att den lagstiftande magten, eller Rikets Ständer i mer än 50 år, allt från det nya statsskickets införande, funnit behofvet af Styrelse- och Förvalt - 32 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 188. ningsverkens ombildning i allmänhet, och således äfven Krigs-kollegii, samt i denna fråga sjelfve trenne gånger tagit initiativet, inhemtas af den historik öfver samma fråga, som Landtförsvars-komitéens betänkande och förslag till Krigskollegii ombildning innehåller.
Enligt denna framställning hafva Rikets Ständer vid 1810, 1818 och 185 6 årens riksdagar till Kongl. Majit ingått med underdånig anhållan om ifrågavarande verks förändrade organisation.
— Särskildt
Ut O O ~ skott för denna frågas behandling har vid 2:ne riksmöten, nemligen 1817 och 1823 årens, varit tillsatt, och 3:ne komitéer, förutom Landtförsvars-komitéen, hafva utarbetat förslag i ämnet; hvilket allt dock ännu icke haft annan väsendtlig påföljd, än att Styrelseverkens domsrätt i vissa mål upphört.
I afseende å sjelfva hufvudsyftemålet för och beskaffenheten af den önskade omorganisationen, har nyssnämnda 1823 års
Utskott i sitt betänkande af den 25 Augusti samma år uppställt såsom grundsats, “att verkställighetshefattningen “i sådana ärenden, som blott fordra verkställighet af regeringens eller domare“magtens beslut" borde öfverlemnas åt en enda person, på det att ärendet, såsom vederbör, måtte blifva med enhet, kraft och skyndsamhet behandladt, hvarjemte Rikets Ständer i dess sednaste yttrande i frågan, eller underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit af den 25 April 1857, med någon utvidgning af nyss nämnda grundsats, förklarat sig anse, att, “då fråga endast vore om verkställig“hetsåtgärder eller mindre vigtiga ärenden", behandlingen deraf och rättighet att derutinnan besluta borde tillhöra vederbörande afdelnings-chefer.
På sätt ofvan blifvit visadt, är denna grundsats uti Landtförsvars-komitéens ifrågavarande förslag tillämpad i den utsträckning, som med beskaffenheten af de ifrågavarande embetsverk tillhörande mål varit förenlig; under det vissa ärenden, hvilka synts påkalla kollegial pröfning, blifvit föreslagna att genom omröstning inom de särskilda afdelnina;arne afgöras; äfvensom sådana frågor, som kunna t_1 ct 1— betraktas såsom för hela embetsverket gemensamma, äro afsedda att fortfarande uti gemensamt plenum behandlas.
Enär sålunda de af Landtförsvars-komitéen föreslagna grunder för Krigskollegii ombildning till en armé-förvaltning synas
Utskottet öfverensstämma med de af Rikets Ständer förut i frågan yttrade åsigter; och då Utskottet anser ett efter dessa grunder ordnadt embetsverk, i närmare förening med vederbörande Stats-departeinent, kunna såväl i afseende på enhet, kraft och skyndsamhet vid ärendenas behandling, som i fråga om nödig säkerhet motsvara de fordringar, Rikets Ständer i sådant hänseende framställt, får Utskottet tillstyrka Rikets Ständer, att, med bifall till hvad Kongl.
Majit uti ifrågavarande nådiga Proposition äskat, uti underdånig skrifvelse förklara, att Rikets Ständer Stats-Utskottets Utlåtande N:o 188. 33 kets
Ständer för sin del godkäuna grunderna för det af 1861 års Landtförsvars-komité afgifna förslås till Krigs O C5 C1 kollegii ombildning, enligt hvilket detta Kollegium skulle för O C7 ~ ö ändras till en Arméförvaltning, der ärendena efter sin olika art pröfvas och afgöras utaf särskilda af hvarandra oberoende afdelningen eller embeten under hvar sin ansvarige chef, i vissa mål allena beslutande, i vissa mål samfäldt med embetsledamöter; men att Rikets Ständer, som funnit svårighet för sig möta att ingå uti fullständig pröfning af förslagets enskildheter, ansett sig böra i underdånighet anhålla, dels att Kongl.
Majit täcktes låta tillse att uti den nådiga O v O instruktion, som kan blifva för den nya Arméförvaltningen utfärdad, så noggrannt som möjligt skiljes emellan de ärenden, uti hvilka embets-chef må ega ensam beslutande rätt, och dem, hvilka böra genom omröstning afgöras, på det ingen tvekan må uppstå om sättet för hvarje förekommande måls behandling; dels att ändamålsenliga och betryggande kontroller i afseende på de under Krigs-kollegii disposition ställda medels och fonders förvaltning icke måtte saknas; — samt att Rikets Ständer medgifva, att, derest Kongl.
Majit skulle finna skäligt att före nästa riksdag förordna om Krigskollegii förändring till en Arméförvaltning, det för Krigskollegii aflöning nu på Riks-staten uppförda anslag må för den nya Förvaltningen användas intill dess en definitiv stat kan i sådant afseende varda i behörig ordning antagen.
Reservation: af Herr A. W.
Björck, hvilken, såsom reservation emot Utskottets beslut i denna fråga, upptagit ett af honom under ärendets behandling i Utskottet framstäldt förslag, af följande lydelse: ‘‘Den i Kongl. Majits nådiga Proposition till Rikets Ständer gjorda framställning innefattar endast, att Rikets Ständer måtte medgifva, att Krigs-kollegium förändras till en Krigsförvaltning hufvudsakligen i enlighet med de grunder, som Landiförsvars-komitéen föreslagit, och att Kongl. Majit må ega använda asislaget för Krigs-kollegium, till inrättandet och underhållandet af en sådan Krigsförvaltning, om Kongl.
Majit finner lämpligt att före nästa riksdag derom gå i författning.
Brot. 18(12 Sf 1863. 4 Sami. 1 A/d. 4 Band, 5 Haft. 5 34 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 188.
Om det blifver oundvikligt, att grunda svaret till den Kongl. Propositionen huru det än må utfalla, på en någorlunda fullständig utredning af förslaget och dess förhållande till den närvarande institutionen, blir sådant af än större nödvändighet då det befinnes, att anledningar förekomma att erkänna behofvet af O 7 O en förändrad organisation af Arméförvaltningen, men att likväl betänkligheter förefinnas för ett obetingadt antagande af Kongl. Maj:ts förslag.
Ät dessa betänkligheter skulle väl fullt utrymme kunna lemnäs genom ett afstyrkande af den Kongl. Propositionen; men derigenom skulle oek lätt uppkomma den föreställning, att Rikets Ständer betraktade de olägenheter, som nu åtfölja Arméförvaltningen, såsom mindre väsendtliga och ingalunda af beskaffenhet, att leda O 7 O o 7 till en förändring; hvaraf åter skulle följa, så vål att Krigs-kollegium blefve lemnadt oförändradt i dess närvarande tillstånd, som ock att de skäl och grunder, som föranledt Rikets Ständers skrifvelse den 25 April 1857, icke vidare skulle anses giltiga, utan frågan om embetsverkens förändrade organisation anses såsom förfallen.
Den fråga, som oaktadt den vid 1823 års riksdag varit föremål för be O 7 © handling af ett särskildt Rikets Ständers Utskott, ännu icke vunnit någon mera omfattande, än mindre fullständig lösning, bör icke till sin utgång på detta sätt äfventyras; och derföre torde Rikets
Ständer böra uttala sin mening om den organisation, som bör gifvas åt det embetsverk, hvilket har det vigtiga uppdrag att besörja arméens underhåll och att tillse, det landtförs varet hålles i användbart tillstånd.
Den af Rikets Ständer uti ofvanberörda skrifvelse uttalade mening om den ställning, hvaruti de förvaltande embetsverken böra ställas till Cheferne för Rege O7 D rings-departementerne, eger utan tvifvel i första rummet tillämpning på det embetsverk, som använder de betydligaste skattebidragen och det kan således icke blifva fråga om att göra detta till en afdelning af Landtförsvars-departementet, enär derigenom den egentliga ansvarigheten skulle öfvergå till Departementschefen och sålunda blifva i månget fall beroende af politiska förhållanden, hvilka med en sådan förvaltning icke stå i omedelbart sammanhang.
Ett af Depart#- ments-chefen oberoende embetsverk synes således Arméförvaltningen böra vara; om äfven förhållandet kan vara annorlunda med de embetsverk, som icke hafva till hufvudsaklig uppgift att förvalta Statens egendomar eller att använda statsmedlen.
I öfrigt torde utredningen af frågan böra inledas med en erinran om de olägenheter, sorn tillhöra den nuvarande Krigsförvaltningen samt en kort redo O 7 DO görelse för de särskilda förslagen till Arméförvaltningens ombildning.
Krigs-kollegium har för det närvarande om händer vården och inseendet öfver arméens boställen, förvaltningen af de nog betydliga medel, som blifvit samlade för särskilda behof tillhörande landtförsvaret; användandet af alla de anslag och medel, som å 4:de Hufvudtiteln för samma behof anvisas; samt vår - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 188.
35 den om alla arméens .förråder: för hvilket allt det tillhör Krigs-kollegium att jemväl redovisa.
Ehuru alla dessa göromål ytterst hafva till syfte, urméens underhåll och landtförsvarets behöriga vidmagthållande samt dess utveckling och förbättrande, följer icke deraf nödvändigt, att de böra sammanföras, lika litet som det i allmänhet kan anses erforderligt eller ens lämpligt att den, som har till uppdrag att använda medlen, jemväl skall hafva till åliggande att besörja den förvaltning, som har till syfte att framskaffa medlen.
Ett närmare bevis på olämpligheten af en sådan organisation, kan knappast erhållas, än det, som Krigsstyrelsen sjelf erbjuder; emedan just inom denna organisation det funnits företsiklesvis nödigt, att skilja arméens befäl, som har sig anförtrodd ledningen af arméens personal och användandet af öfriga försvarsmedlen, från omsorgen att anskaffa de derför erforderliga medlen af utrustnings-, beklädnads- och utrednings-persedlar, samt att uppdraga bestyret dermed antingen åt Krigs-kollegium eller åt korporationer eller tjenstemän, som- stå under Kollegii inseende.
An vårre blir det dock, om O 1 en del af dessa göromål är af den beskaffenhet, att de ovilkorligen påkalla en behandling af ett flertal personer, och en annan del just fordrar drift och beslutsamhet, som förutsätta oberoende af stridiga särskilda meningar.
I sådant fall kan ingen organisation uttänkas, som icke skall förete oförenliga fordringar o o 7 o hos såväl sjelfva institutionen, som hos de personer, af hvilka den måste utgöras.
Hufvudfelen i den nuvarande organisationen synes således ligga deri, att man hos ett och samma embetsverk sammanfört vården om tillgångar, som endast medelbart användas för de till verkets hufvudsakliga uppgift hörande ändamål med användandet för nämnda ändamål af tillgångarnes afkastning och af öfriga Ö O o ~ anslagen; samt vidare deri, att man måhända på grund af berörda sammanföring af olikartade göromål varit nödsakad, att såsom gemensamt styrande i embetverket begagna Militärer och civile Embetsman, ehuru de sednare sakna insigter, O ö 7 O 7 som i vissa fall äro oumbärliga, och hos de förstnämnde i andra fall i allmänhet måste brista nödig kännedom och erfarenhet, eller åtminstone tid och lämplighet för göromålen.
Att vid en sådan organisation formela svårigheter vid O O c? ~ ärendenas behandling skola uppstå och leda till en släpande gång af göromålen kan tagas för afgjordt, äfven om det måste medgifvas, att genom en förändrad arbetsordning anledningarne till klagan i detta hänseende kunna till en del undan o D n rödjas.
Men härförutan är den kollegiala styrelsen behäftad med en brist, som är af väsendtlig inflytelse i afseende på dess användbarhet för en förvaltning, hvars uppgift är icke endast att tillse, det underordnade myndigheter iakttaga hvad på dem ankommer, utan jemväl att med noggrannhet följa utvecklingen af en mångavtad teknik, och att urskilja hvad som af nya uppfinningar kan vara Stats-Utskottet» Utlåtande N:o 188. förtjent af uppmärksamhet, samt att bedöma hvad som deraf i verkligheten må vara användbart, likasom de lämpligaste medlen att derom vinna visshet, och det tjenligaste sättet att tillegna sig de förbättringar, som sålunda erbjuda sig.
Det är i dessa hänseenden, som en kollegial styrelse föga motsvarar ändamålet, äfven om det förutsättes, att Chefen företrädesvis ansvarar för denna del af institutionens verksamhet, emedan det icke kan fordras af honom att han skall ega tekniska insigter, jemförliga med dem, som hos Cheferne för de särskilda militärafdelningarne bör vara att påräkna.
Ett bättre resultat skall alltid uppstå, om omsorgerna i denna syftning lemnäs i händerna på dem, som i hvarje särskild del af det tekniska hafva den största insigten, men de måste oek, om dc skola finna sig uppmanade till oafbruten verksamhet, känna att de i sina händer hafva medlen, likasom att de sjelfva bära ansvaret.
Den Komité, som, efter 1856— 1858 årens riksdag, erhöll uppdrag att göra förslag till embetsverkens förändrade organisation, erkände nödvändigheten af Krigs-kollegii ombildning till en Krigsförvaltning.
Komitéen fann ock olämpligt, att vården och inseendet om arméens boställen skulle besörjas af något annat embetsverk, än det som just är inrättadt för förvaltningen af Statens egendom af sådan beskaffenhet.
Ehuru denna Komité icke, såsom utan tvifvel varit önskligast och rättast, ifrågasatte, att förvaltningen af arméens fonder skulle skiljas från Krigsstyrelsen, så föreslog den dock, att inom Krigsförvaltningen skulle bildas en särskild afdelning, bestående endast af civile ledamöter, hvilken skulle omhändertaga icke allenast denna fondförvaltning, utan ock andra göromål af den beskaffenhet, att -för desamma icke erfordras militäriskt tekniska insigter.
Men dessutom afsåg denna Komité i full öfverensstämmelse med de grunder, som tjenat till ledning för den år 1849 vidtagna förändring i Krigs-kollegii organisation, att den sålunda föreslagna civila afdelningen skulle ställas bredvid de öfriga afdelningarne och oberoende af dem, med uppdrag att kontrollera kassan och dispositionerna å denna, samt förrätta hela bokföringen och det väsendtligaste af revisionen.
Endast på detta sätt kan utväg beredas, att åt den militära sakkännedomen inrymma den beslutanderätt, som må vara nödig, och endast under sådana garantier kan anordnandet af Statens betydligaste utgifter lemnäs i händerna på enskilde embetsman.
Beträffande arbetsmethoden inom militärafdelningarne, föreslog väl Komitéen, att derinom skulle anställas civile embetsman, men tilldelade desse icke i något fall annan del i ärendenas afgörande, än en rådgifvande.
Emot Koinitéens förslag synes kunna anmärkas, dels att den lemnade i händer på de beslutande Cheferne äfven åtskilliga ärenden, som icke ovilkorligen kräfva en sådan behandling, och dels att
Komitéen hänskjöt till afdelningarnes gemensamma behandling flera ärenden, än som nödvändigt fordrade en sådan, med omgång och tidsutdrägt förenad åtgärd.
Landtförsvars-komitéen, hvars förslag är ämnadt att tjena till ledning, för Krigs-kollegii ombildning, skiljer sig från den förra Komitéen nästan i alla Stats-Utskottets Utlåtande N:o 188. 37 väsendtlig;! frågor.
Endast i afseende på nödvändigheten af Krigs-kollegii (»inbildning, är den med den föregående Komitéen ense.
I motsats mot denna O 7 O bibehåller den vården om arméens boställen hos Krigsförvaltningen, anordnar samtliga afdelningarne under Militär-chefer; lägger vissa delar af fondförvaltningen inom de särskilda afdelningarne; lemnar åt hvarje af dessa afdelningar omedelbar disposition öfver kassan; tilldelar likaledes hvarje afdelning räkenskapen för de afdelningen tillhörande utgifter, kontrollen deröfver, och större delen af revisionen; samt upphäfver således hela den 1849 vidtagna anordningen af en gemensam bokföring grundad på gemensam kassa och återför de förhållanden, som derförinnan förefunnos, dock utan att sätta något i stället för den af Krigskollegium alldeles oberoende kontroll, som före förordningen 1849 fanns deri, att Stats-kontoret, i enlighet med Grundlagens bud, pröfvade Krigs-kollegii anordningar och verkställde utbetalningarne först sedan det blifvit undersökt, att de öfverensstämde med gällande Riks-stat.
Den enda garanti, som Landtförsvars-komitéens förslag erbjuder, synes bestå deri att i vissa frågor Cheferne icke skulle ega ensam beslutanderätt, utan Ö o 7 att dessa mål skulle behandlas kollegialt; men då det lärer blifva mera än svårt att, med ledning af Komitéens förslag, uppdraga gränsen mellan dessa ärenden och dem, der beslutanderätt skulle tillkomma Chefen, synes denna* organisation strida mot alla i theori grundade eller af erfarenhet angifna reglor för en ändamålsenlig samverkan mellan förmän och lydande och dessutom endast vara egnad att framkalla ökade svårigheter vid ärendenas behandling.
Någon garanti mot missbruk af den Militär-cheferne i de flesta fall förbehållna beslutanderätt er bjuder den i allt fall icke.
Den utaf Landtförsvars-komitéen åberopade, från det utaf särskilda Utskottet vid 18 23 års riksdag afgifna betänkande, hetntade grundsats, att verk ställighetsåtgärder böra öfverlemnas åt en person, under egen ansvarighet, utgör endast en underordnad del af en än allmännare grundsats, sorn afser att skilja mellan stvrelse och förvaltning, och att ovilkorligen lemna den förra åt ett fler •- O7 o tal samt att i afseende på den sednare anordna den myndighet, åt hvilken bestyret dermed uppdrages, antingen med ett flertal lika berättigade ledamöter, eller med en ensam beslutande
Chef, allt efter som förvaltningen hufvudsakligen beror af tillämpningen antingen af allmänna författningar, eller mera uteslutande af särskildt gifna föreskrifter.
Det är endast för sistnämnda fall, som först omförmälda grundsats synes ega full tillämplighet, och med denna inskränkning, torde den ock vid organisationen af Arméförvaltningen böra vinna erkännande.
Huru vidsträckt tillämpning man än må vilja gifva åt nyssberörda grundsats, så torde likväl icke ensamt på denna kunna byggas ett förslag för ombildning af Arméförvaltningen.
Tvärtom är den och måste förblifva en integrerande 38 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 188. del af Statsförvaltningen.
Det har tillhört en förgången tid att anvisa särskilda tillgångar i kapital eller inkomt för särskilda institutioner och ändamål och att anordna hvarje gren af Statsförvaltningen oberoende inom sig, såväl i afseende på anskaffande och hopsamlande af de medel, som den behöfde, som ock beträffande användandet deraf.
Häraf har föranledts den disposition af Statens fastigheter, räntor och skatter, som gjort förvaltningen deraf invecklad och förenad med omständigheter, betungande icke mindre för de betalande och skattdragande, än för Staten.
Det är just detta system, som i sednare tider fått sin dom, ehuru den, tyvärr, ännu icke mera än i högst obetydlig inån gått till verkställighet; men det är dock icke tänkbart, att vid en ny organisation, vare sig af embetsverken i allmänhet eller af något bland dem enskildt, man skulle återgå till fordna förhållanden, och underkänna den rigtiga grundsatsen, att hvarje särskildt slag af kapital eller tillgång bör förvaltas på samma sätt och af samma myndighet, oberoende af det sätt hvarpå inkomsterna användas; samt att i allmänhet förvaltning, vare sig af fast egendom eller utlånta medel eller endast uppbörd af inkomst, bör skiljas från användningen af medlen, hvilken sednare ock måste erkännas icke hafva det ringaste att skaffa 7
Ö med de förhållanden, hvaraf intraderna bero.
Det är förnämligast dessa nu i 7 korthet vidrörda omständigheter, som varit bestämmande vid alla de förändringar, som Svenska kameralväsendet i sednare tider undergått, och alla dessa hafva haft till syfte att, så mycket föråldrade föreställningar inom vissa korporationer medgifvit, ställa Statens samtliga egendomar och intrader under en gemensam finansförvaltning och att af samtliga fonder och kassor bilda en enda gemensam, för att derifrån fördela åt de myndigheter, som hafva medlens användning till åliggande, hvad en hvar af dem tillkommer.
Departementen; som vid hvarje riksdag föranledt indragning af räntor i utbyte mot kontanta anslag; som likaledes verkat till indragning af åtskilliga för särskilda O 7 ö o o ändamål bildade kassor mot det kontanta anslag för årsbehofven i stället anvi O sats, och som redan ställt indragna militärboställen under Kammar-kollegii vård o o och inseende; samt gifvit Rikets Ständer anledning att äfven vid denna riksdag göra framställningar om indragning af de åt
Serafimergillet anslagna räntor och arrendemedel: denna grundsats, som innebär, att likartade bestyr skola anförtros åt ett och samma, hufvudsakligast med afseende derå bildadt embetsverk, kan icke förbises, vid omorganisationen af Krigs-kollegium och den medgifver icke, att åt
Arméförvaltningen bibehålla någon befattning med förvaltningen af arméens boställen, eller af de fonder, som för arméens särskilda behof äro bil - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 188. 39 dadé.
Inkomsterna, sorn härflyta från boställena, likasom de räntor, som fon derna afkasta, kunna, oberoende af förvaltningen, komma till enahanda användning som nu, och fondernas kapital må, 0111 så nödigt pröfvas, jemväl användas för arméens behof; men förvaltningen af det ena och andra, hvarom nu en dast är fråga, kan icke tillhöra Arméförvaltningen, och än mindre bör denna organiseras med afseende derå, att den för en sådan förvaltning skall finnas lämplig.
Försöket att så ställa saken har i sin mån föranledt de mera än besynnerliga förhållanden, hvilka utgöra i ögonen fallande och väsendtliga anledningar till anmärkningar mot Landtförsvars-komitéens förslag.
Kammar-kollegium är inrättadt för förvaltningen af Statens egendomar och då Stats-kontoret har uppbörden om händer och jemväl förvaltar de Staten tillhöriga fonder, synes man icke kunna komma till annan slutsats, än att vid omorganisationen af Krigsförvaltningen, derifrån måste skiljas så väl vården och inseendet öfver arméens boställen, som förvaltningen af fonderna, för att läggas, den förra under
Kam mar-kollegium och den sednare under Statskontoret, som jemväl bör genom sina underordnade öfvertaga uppbörden af de åt arméen anvisade räntor och arrendemedel.
Arméförvaltningens uppgift skulle derefter blifva hufvudsakligen att använda inkomsterna af boställena samt räntorna af fonderna, äfvensom alla anslag, hänförliga till 4:de Hufvudtiteln, det ena och andra för sina vederbörande ändamål, samt att omhänderhafva arméens förråder och att för dessa uppdrag behörigen redovisa.
Vid den organisation, som, med afseende å Arméförvaltningens så beskaffade sysslande, bör åt densamma gifvas, lärer den af Landtförsvars-komitéen åberopade, här förut omförmälda grundsats både kunna och böra erhålla allt det utrymme, som erfordras för att bereda nödig beslutsamhet och skyndsamhet i handling, ' O’ utan att fördenskull någon verklig inskränkning behöfver att göras i omständlighet eller noggrannhet hvarken i afseende på behandlingen af sådana ärenden, hvilka falla inom det område, der en styrelse af ett flertal är den lämpligaste institutionen; eller beträffande kontrollen öfver dispositionen af kassan saint redovisningen derför.
Hvad sorn för tillvägabringande af en sådan organisation erfordras, är hufvudsakligen, för att icke säga endast, att noga särskilja sådana ärenden, som för behandlingen fordra militärisk sakkännedom och kräfva skyndsamhet eller en obehindrad bcslutandelätt hos Chefen, samt att för dessa ärenden inom Arméförvaltningen inrätta särskilda med afseende å ärendenas olika beskaffenhet anordnade afdelningar och att åt Chefen för hvarje af dessa afdelningar öfverlemna, att på eget ansvar behandla och afgöra de till afdelningen hörande ärenden.
I öfrigt skulle, jemte dessa afdelningar, ställas en särskild afdelning, som skulle bestå af civile ombetsmän och ega kollegial sammansättning samt öfvertaga allt hvad som i öfrigt till Arméförvaltningen hörer, dermed förstnämnde
Afdelnings-chefer således icke skulle ega någon befattning. o o o ?? 40 Stats- Utskottets Utlåtande N:o 188.