Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I öfrigt hafva vägarna under sednaste tre åren i allmänhet blifvit utvidgade lill en med förhållandet uti andra län jemförlig bredd samt försedde med diken, som merendels förut saknats; och har Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande jemväl vidtagit åtgärder för försättande i behörigt skick af den så kallade Norrska vägen emellan byn Staa och Riksgränsen mot Norrige, men, hvad beträffar de å denna fyra mils långa väg uppförde broar, kan någon varaktig reparation af dem icke göras med mindre Staten dertill lemnar något större anslag, liksom en blott reparation synes mindre ändamålsenlig, så länge broarne äro uppförda af träd, hvadan deras totala ombyggnad 6 af sten torde vara den åtgärd, som helst borde vidtagas, hvarom Läns-Styrelsen hos Eders Kongl. Maj:t ock gjort underdånig framställning.
Enär kommunikationen med Norrige är af stor vigt för länet, har Herr Landshöfdingen, numera Stats-Itådet och Riddaren Sandströmer hos Eders Kongl. Maj:t gjort underdånig framställning om undersökning af den så kallade Ströms vattudal, hvarigenom en ny vattenkommunikations-linie med Norrige tros kunna beredas; och som Eders Kongl. Majit bifallit, det må den begärda undersökningen få företagas, och dervid sannolikt kommer att utredas, det samma vattudal kan för nämnde ändamål på ett eller annat sätt begagnas, torde anledning vara att hoppas, att äfven från norra delen af Jemtland skall med Norrige fås en gin kommunikation, som i en framtid helt säkert kommer att bereda ej mindre provinsen, än hela norra Sverige, en lifligare rörelse med Norrige.
Som angelägenheten fordrar, att kommunikationerne inom denna landsort på allt sätt underlättas, på det industrien derstädes måtte erhålla någon större utveckling, och afsättning af landets produkter icke försvåras af alltför kostsamma transporter, har Läns-Styrelsen, af då för hand varande medel, år 1846 låtit undersöka, huruvida Storsjön skulle med Räfsundssjön kunna förenas, hvarigenom, om denna förening kunnat göras, en lättad kommunikation emellan Östersund och Sundsvall skulle beredas af åtta mils sjöväg eller omkring v af vägens hela längd.
Undersökningen medförde likväl icke något så beskaffadt resultat, att någon underdånig framställning i saken kunnat göras.
Ett bolag har år 1847 anskaffat en ångbåt med pråm, dermed transporten af gods och passagerare besörjes emellan Östersund och de vid Storsjön belägna socknar; och med afseende å angelägenheten att bereda säkerhet och lättnad för Storsjöns befarande med fartyg, har Eders Kongl.
Majit, uppå Landshöfdingen, numera Stats-Rådet Sandströmers derom gjorda framställning, anbefallt uppliktning af Storsjön, -dermed arbetet fortgått under sistlidne sommar och ismätningar under vintern. §• 2.
Enligt uppgifterne till detta års mantals- och skattskrifning, eger länet 48,404 invånare, deraf 23,797 män och 24,607 qvinnor.
Folkmängden har således under detta quinquennium ökats med 2,485 eller i det närmaste 51 procent.
Ehuru Jemtlands allmoge besitter många vackra egenskaper, är den icke utan skuggsidor, af hvilka en är så i ögonen fallande, att, enär den torde blifva före - 7 mål för Eders Kongl. Maj:ts uppmärksamhet, Läns-Styrelsen anser lämpligt, att något omständligare derför redogöres.
Till följe nämligen af länets afskiljda läge från hafvet och den låga grad af kultur, hvarpå landet sig befunnit, har någon egentlig ordnad handel icke egt rum, utan bonden vanligen sjelf på andra orter afyttrat de produkter, han och hans grannar kunnat undvara, mot utbyte af sådana artiklar, som här vore handelsvara.
Återkommen till hemmet har han der utminuterat de tillbytta artiklarne och sålunda för tillfället synts hafva bercdt sig någon inkomst, ehuru följden mången gång blifvit den, att de personer, som dermed sysselsatt sig, i längden gått under.
Emedlertid saknas ej exempel på, att verklig förmögenhet genom denna handel samlats, och detta har lockat mången annan in på handelsbanan samt slutligen åt länets allmoge gifvit en framstående böjelse för handel, dertill anlagen äfven hos ynglingen ganska tidigt synts utvecklade.
Denna handelslust synes menligt hafva inverkat på allmogens rättsbegrepp i fråga om handel, och är derjemte äfven derutinnan demoraliserande, att den skapat en liknöjdhet för sådant arbete, som hörer till jordbruket och andra naturliga näringar, hvilka sednare hittills ansetts underordnade och derföre kommit att stå tillbaka.
Det synes dock, som skulle en förändring härutinnan föregå hos den förståndigare delen af allmogen; och sedan, genom Eders Kongl. Maj:ts förordning den 22 December 1846 om handel, en ordnad handelsrörelse kan uppstå jemväl på landet, har man anledning att hoppas, det allmogen skall mer och mer inse skadligheten i handel, sådan den hittills af dem bedrifvits, och i stället den sanna nyttan af arbete på jordens förbättring.
Så länge dock den rättigheten qvarstår att från Norrige få tullfritt införa för Tio R:dr Specie af hvarje varuartikel och något friare system i allmänhet icke gjort sig gällande i Tull-lagstiftningen, torde fara vara för hand, att den skadliga, olagliga handeln icke skall, äfven med allt nit hos Kronobetjeningen, kunna helt och hållet hämmas, emedan bonden genom nämnde rättighet ej sällan torde kunna sälja varan för lika godt, om ej bättre pris, än den, som handlar i större parti och för varan erlägger tull, samt erfarenheten lärt att möjlighet till vinst oftast föranleder lagöfverträdelser.
Brott emot person förekomma högst sällan inom länet, och om än brott emot eganderätt just icke äro sällsynta, äro de icke i någon mån oroande, enär antalet deraf icke står högt i förhållande till hvad fallet är inom andra län.
Såsom anmiirkningsvärdt förekommer, att af de för brott emot eganderätt tilltalade personer ett icke obetydligt antal ej tillhör detta län, utan varit kringstrykande personer från andra orter.
8 Läns-Styrelscns uppmärksamhet har deremot med oro fästats på de flere åtal, som egt rum till följe deraf att kringstrykande personer innehaft och för obehindrad resa velat begagna antingen prestbevis, som varit falska, eller ock pass, som de från Konungariket Norrige erhålla på grund af falska uppgifter; men Läns-Styrelsen hoppas dock att, i samma mån hinder läggas i vägen för kringstrykande att obehindradt få färdas, förfalskningsbrotten också skola minskas.
Af Hans Excellens Justitie-Stats-Ministerns underdåniga Berättelser för åren 1844 och 1845 inhemtas också det lyckliga förhållande, att, af Rikets alla län, Jemtlands län, i förhållande till folkmängd, har minsta antalet för brott anklagade personer, och att, för år 1844, skillnaden emellan detta och öfriga län är så märkbar, att, då af hela Rikets folkmängd en sakfälld fanns på hvarje 189 person, var inom detta län blott en för hvarje 680 person.
Med säkerhet bör kunna antagas, att bränvinets missbruk är den mest verkande orsaken till de begångna brotten.
Man vill derföre, då smaken för starka drycker är i starkt aftagande, hoppas att jemväl brottens antal skola något minskas i den mån nykterhetens sak vinner insteg hos massan.
Näringar. a) Jordbruket utgör, jemte boskapsskötseln, ortens hufvudsakligaste näringsfång, men dessa näringsgrenar stå beklagligen på en ganska låg punkt.
Sedan länet likväl numera under 10 års tid icke haft någon allmän missväxt och provinsen Jemtland, i stället för att vara ett spanmålsbehöfvande land, kunnat under sednare åren afyttra icke obetydliga partier säd dels till Norrige, dels till Medelpad och Herjeådalen, har en bättre håg för jordbruket börjat inträda, och anledning är att förmoda, att jordbruket skall gå framåt i betydligare mån, än hittills varit fallet.
Norrland och framfor allt Jemtland med sitt afskiljda läge, men verkligen stora naturliga tillgångar på odlingsbar jord, skulle beredas en stor fördel om någon landtbruksskola der inrättades, hvarest allmogens söner erhölle undervisning i landtbruket.
Derigenom skulle en stor förbättrande reform hastigt nog kunna göras i allmogens föreställningssätt, huru ett jordbruk bör skötas, och många af de fördomar, som ega rum, försvinna.
Vid länets Hushålis-Sällskaps sammanträde år 1846 gjordes väl framställning härom; men som dervid af Hushålls-Sällskapet förklarades, att någon landtbruksskola icke kunde bildas, emedan tillgång för kostnadens bestridande icke kunde beredas, har frågan om bildande af en sådan skola alltsedan hvilat; och fara torde vara för hand att, derest Staten icke mellankommer med sitt biträde i någon större mån, än 9 i allmänhet i dylika fall inom landets bättre lottade provinser sker, någon landtbruksskola icke så snart kan komma till stånd inom detta län.
Korn utgör ortens hufvudsäde och dernäst kommer potates.
Det är först under sednare åren, som allmogen mera allmänt börjat så råg.
Hveteskörd är en sällsynthet, men erfarenheten har visat att detta sädesslag härstädes kan odlas.
Genom enskildes hushållning anses spanmålsbehållningen i deras magaziner betydlig och uti distrikts-magazinerne, hvilkas primitiva fond utgöres af 18,784 tunnor, funnos vid 1847 års redovisning 15,254 tunnor 14J kappar innestående. b) Boskapsskötseln.
Denna näring är, såsom ofvan nämndes, ett af ortens liufvudsakligaste näringsfång och det kan antagas att under de ifrågavarande fem åren vanligtvis från länet årligen utförts 1600 kor och oxar samt 1000 ungboskap, för att afyttras utom länet; hvarförutan vanligen från länet årligen utförts 8000 Lispund Smör och 450 Lispund Talg, deraf mer än hälften till Norrige, hvarest båda slagen vanligtvis betalas med 6 å 7 lt:dr banko Lispundet.
Racen är liten till växten, men mjölkgifvande, om den skötes väl.
Detta är likväl i allmänhet ej händelsen hos allmogen, utan i ordets egentliga bemärkelse framsvältes boskapen under vintern och under sommaren födes den, der fjellhete ej begagnas, på magra beten.
Deraf blir en följd att boskapen, om den ej försämras, åtminstone ej förbättras.
Hvad hästar angår, skötas de väl något bättre, än fallet är med boskapen.
Jemtlands hästar äro grofva och starkt byggda, samt från andra orter eftersökta.
Det är likväl att frukta, att Jemtlands gamla hästrace, som egentligen var och är utmärkt för sin användbarhet såsom arbetshäst, skall utdö, derest icke åtgärder vidtagas för dess bibehållande.
Genom de hingstar, som erhållits från Strömsholms Stuteri och här på Statens bekostnad blifvit förlagda, har den ursprungliga racen väl fått ett vackrare yttre, men den har otvifvelaktigt förlorat i dess egenskap såsom arbetshäst.
Det vöre derföre önskligt, att någon åtgärd vidtoges, hvarigenom två sjelfständiga racer kunde bildas och bibehållas, en för behofvet af goda arbetshästar och den andra för lättare körslor, dermed anspråken på mera användbarhet lättare skulle kunna förenas.
Vanligtvis hafva omkring 5 å 600 hästar af landets egen afvel årligen under ifrågavarande tid afforts till andra orter för försäljning; och då Jemtlands allmoge dessutom i Norrige uppköper ett betydligt antal yngre hästar, som här uppfödas oell vidare afföras till Stockholm, Hedemora, till och med Skåne, der de med vinst afyttras, synes häraf, att hästskötseln är en näringsgren, som kan och bör bereda länet betydliga inkomster; men allmogen har mycket att lära i fråga om hästens rätta skötjBerättelse öfver Jemtlands län för åren 1843—1847. 2 10 sel, derom begreppet är föga utvecldadt, och innan någon förändring härutinnan vinnes, torde denna näringsgren icke kunna framdrifvas till den höjd, den borde äga.
Vid jemförelse med sammandraget af Landshöfdinge-Embetenas sista Femårsberättelse synes, i fråga om boskap och getter, att dessa slag förminskats under ifrågavarande quinquennium, hvaremot hästar och får ökats.
Men, utom det att en fullkomligt tillförlitlig beräkning icke kan fås, torde den under sednare åren starka utförseln af boskap från länet vara hufvudsakliga orsaken till omnämnde minskning; och såsom säkert bör kunna antagas, att boskap under sednare åren blifvit uppfödde till större mängd än under sista quinquennium. c) Skogen.
Den utgöres dels och hufvudsakligast af sådan, som tillhör enskilde delägare, dels af Statens.
Ehuru länet är från hafvet aflägset, hugges dock uti Liths, Ilammardalds, Hagunda och Bergs tingslager en betydlig mängd timmer och bjelkar, som llottas utför vattendragen till de dervid nedanföre belägna sågar och lastageplatsen Genom denna skogsnäring beredes visserligen socknarne, isynnerhet inom Ragunda tingslag, stor förtjenst; men beklagligtvis har man gjort den erfarenhet, att allmogen i sistberörde tingslag i allmänhet är uti vida sämre vilkor, än allmogen uti öfriga delar af länet.
Detta förhållande torde förefalla anmärkningsvärdt, då jorden inom nämnde tingslag i allmänhet är lika bärande, som inom öfriga delar af länet, men liar likväl sin förklaringsgrund just i lättheten att för leverans af timmer få betydliga förskotter af penningar, hvilka ej alltid användas för ändamålet, utan hos mängden föranleda en efter den verkliga tillgången icke rättad lyx, hvarigenom ej sällan inträffat, att, då tiden för leveransen är inne, förskottet är förstördt och annan bondens tillgång måste anlitas, för att få leveransen fullgjord.
På detta sätt kommer jordbruket, om ej att alldeles ligga nere, åtminstone att styf moderligt behandlas, och oftast blir följden bondens ruin.
Läns-Styrelsen hyser derföre den tro, att så länge förskotter emottagas och allmogen ej bättre än hittills beräknar sina verkliga fördelar, den aldrig kan ernå önskvärd sjelfständighet.
I trakterne omkring Storsjön har skogen tills sednare åren haft föga värde och den är också på några ställen derstädes så medtagen, att behofvet af timmer endast från andra orter kan fås.
Beträffande skogens skötsel, är förhållandet här, såsom på flera andra ställen inom Riket, att den i hög grad vanvårdas, och ett motsatt förhållande lärer ej vinnas annorledes, än genom brist och höga priser.
Först när detta förhållande inträffar, kan en förändring motses.
Skogen å kronans så kallade öfverloppsmarker, som till en del mot stubböresafgift är upplåten till viss årlig afverkning åt åtskilliga sågverk, har blifvit betydligt medtagen, och torde i närvarande skick, om skogens bestånd skall afses, icke tillåta 11 den årliga afverkning, som vid upplåtelsen varit beräknad.
Om sådant till en del kan vara en följd af bristande tillsyn, bör likväl icke lemnäs oanmärkt svårigheten fölen fåtalig kronobetjening att förekomma olollig åverkan på så vidsträckta marker, som bär finnas.
De öfverloppsmarker, som vid afvittringen ansetts vara af den beskaffenhet, att de ej kunna till hemmantal skattläggas, hafva, i fråga om mulbetet, blifvit till kringliggande hemman upplåtne på längre eller kortare tid emot viss ränta i smör; men enär ©tvifvelaktigt emedlertid synes, att åtskillige af nämnde öfverloppsmarker icke äro så alldeles oanvändbara till odling, som vid afvittringen antagits, enär tid efter annan inkommit ansökningar att å dylika lägenheter få anlägga nybyggen, och äfven innehafvaren deraf, i den mån den för mulbetesrättigheten bestämda tid tilländagått eller nalkats till slut, begärt att under samma villkor, som förut, få dem bibehålla; så har Läns-Styrelsen, då det dessutom förekomme, att Staten under närvarande förhållanden icke droge den fördel af den å öfverloppsmarkerne befintliga skog, som borde ega rum, uti Oktober månad 1847, hos Eders Kongl. Majit hemställt om icke noggrannare undersökning borde anställas å alla Icronans öfverloppsmarker för utrönande, huruvida de äro till nybygges anläggningar användbara, samt i alla händelser för dem föreslås visst skattetal och ränta, eller, derest skattetal ansåges icke kunna åsättas, ränta såsom för kronotorp.
I fråga om dessa lägenheters disponerande har Läns-Styrelsen trott det icke vara ändamålsenligt att de, som ansågos till nybyggen tjenlige, på sätt förr tillgått, upplätes åt den, som sig dertill först anmälde, enär deruti icke läge någon säkerhet att personer, hvilka verkligen vore af en dylik gåfva i behof, komme deraf i åtnjutande, utan fördelens förvärfvande uteslutande berodde på tidig anmälan; hvarförutan erfarenheten ådagalagt ej mindre att personer sökt nybyggeslägenheter, endast för att kort derefter åt andra afyttra besittningsrätten, än ock att sådana, som sakna alla egna tillgångar, oftast icke mäkta att behörigen upparbeta en fullkomligt ouppodlad lägenhet, hvadan ock Staten i allmänhet hittills nödgats att dertill lemna understöd; och skulle svårigheterna i detta afseende uti nu ifrågavarande fall, ©tvifvelaktigt blifva desto större, som, äfven i händelse oftabemälte lägenheter kunna till odling användas, dock för säkert kunde antagas, att de likväl äro af vida sämre beskaffenhet, än sådane, som tillförene till nybyggen upplåtits.
På grund af dessa skäl har Läns-Styrelsen hyst den öfvertygelse, att det, för vinnande af åsyftade ändamålet, vore lämpligast om alla förutnämnde lägenheter, sedan de blifvit skattlagde, blefve under skattemannarätt å auktion försålde, då, om än någon betydligare köpeskilling icke skulle för dem erhållas, åtminstone bör kunna antagas, att de icke inlöstes af andra, än som såge sig i tillfälle, att af lägenheten draga en mot ränta och köpeskillingen svarande afkastning 12 och bemödade sig om derför nödig odlings verkställande samt således vara att påräkna, det denna jord blefve använd på ett för Staten mera gagnande och inkomstbringande sätt, än för närvarande är händelsen. d) Bergsrörelsen.
Antalet af förut i länet befintliga jernverk har sedan 1842 ökats med privilegier för anläggande af: l:o Tre hamrar för tillverkning af manufaktursmide vid Åflohammar i Offerdahl socken; 2:o
En smältugn, en stångjernshärd och en hammare för 600 Skeppund årlig tillverkning vid Rönnöforss i Offerdahls Socken.
Något bestämdt resultat om framgången af dessa anläggningar är väl ännu icke gifvet, enär de äro nya och till någon del ej fullt färdiga; men anledning är till förmodan att grufvan vid Rönnöforss skall äga god tillgång på malm; och då den anses tjenlig för beredande af godt jern, så synes man med skäl kunna hoppas dessa anläggningars framtida bestånd, destoheldre som planen för anläggningen, enligt kän nares omdöme, skall vara både väl uppgjord och med omsorg utförd.
Såsom afsättningsort påräknas både Jemtland och Norrige, inom sistnämnde land, dock uteslutande för manufaktursmide; och då jernet kan afsättas för i allmänhet högre priser, än som i Sverige vanligen är gällande, torde anläggningarne vid Åflohammar och Rönnöforss, som bedrifvas af ett och samma bolag, snart nog komma att anses för en af de mera gifvande bruksanläggningar inom Sverige, så vida den vid grufvan befintliga malm kan till godt jern beredas.
För provinsen Jemtland vore anläggningarnes framtida bestånd af stor vigt, emedan, utom den omständighet, att anläggningarnes bedrifvande skulle föranleda en för provinsens näringar välgörande omsättning af penningar, komme provinsens invånare sannolikt att för ett billigare pris, än nu är händelsen, kunna få tillgång på sitt behof af jern.
Såsom förhållandet i sednare åren varit har både tillgången varit ytterst ojemn, så att här stundom funnits verklig brist på jern och detta vanligen, äfven med jemn tillgång, stått i det inom Sverige höga pris af 24 R:dr banko Skeppundet.
Vid Ljusnedahls jernbruk fortgår bruks- och grufvedriften, och Waplands manufakturverk har också varit i gång; men hvarken vid de tillämnade Lidens bruk i Offerdahls socken och Stjernforss bruk i Hallens eller de flera koppar-, bly- och jerninalmsanledningar, som tid efter annan inmutats, har något egentligt arbete blifvit nedlagt, med undantag likväl vid Ytteroldens blyverk och Öfveroldens silfver- och blygrufvor, der arbetet af ett bolag, bildadt af utländningar, ganska raskt bedrifvits, utan att någon så beskaffad malmanledning ännu påträffats att företagets framgång kan anses tryggad. 15 Vid Huså kopparverk har tillverkningen under sistförflutna fem åren uppgått till 1700 Skepp:d koppar, och således något öfver 500 Skepp:d mindre än under nästförutgångna fem år.
De vid verket befintlige Gustafs och Bjelkes grufvor, hvilka alltsedan 1740 lemnat den rikaste malm, hafva något försämrats; men som nya gifvande skärpningar under invarande år lära anträffats, är anledning till den förmodan, att förhållandet med brukets tillverkning ännu för någon längre tid, skall lemna bättre resultat än under ifrågavarande fem år. e) Fabriker, bruk och öfrige näringar.
Ett Pappersbruk och ett Såpsjuderi linnas år 1847 anlagda vid Waplan och dessutom äro åtskilliga Garfverier och Fårgerier inrättade på landet.
Några Tegelbruk drifvas också i trakten omkring Storsjön, och tillverkningen har under sednare åren vid dem varit betydligare än vanligt, till följe af de flera byggnader, som under sednare åren uppförts inom Ostersund.
Afven allmogen börjar numera att till sina murar begagna tegel i stället att till dem förut användts kalksten, så att denna näringsgren snart torde blifva en lönande handtering, synnerligast om försöken att tillverka taktegel, hvilka hittills misslyckats, till följe af svårigheten att erhålla kalkfri lera, komme att lyckas.
Flera Kalkbrott hafva under sednare åren jemväl bearbetats.
För bedrifvande af Tjårubranning och Pottaske-tillverkning äga länets skogar rika tillgångar; men desse begagnas icke, hufvudsakligen af det skäl att transporten till närmaste hamn är för lång.
Jagt och Djurfång idkas betydligt i de socknar, som stöta intill fjelltrakten, der skogsfågeln vanligen om hösten fångas i giller.
Enligt inkomna uppgifter skulle årligen omkring 50 lass fågel föras till Stockholm och andra orter inom riket; men Läns-Styrelsen vill antaga att lasstalet icke obetydligt borde höjas, för att komma verkliga förhållandet närmare.
Fiske deremot idkas med få undantag endast till husbehof.
SallpettertiUverkningen har jemväl under ifrågavarande fem år aftagit.
Ar 1845 levererades 197 Lisptd. 11 1844 d:o .... 222 11 11 1845 d:o . . . . 550 11 11 1846 d:o . . . . ..... 200 11 11 1847 d:o . . . . 516 11 1268 Lisptd eller nära 400 Lisp:d mindre än under förra quinquenniet.
Man anser det af Staten bestämda lösningspris vara nog lågt och derföre såsom en orsak till den anmärkta minskningen i Saltpettertillverkningen.
Ehuru Jemtlands allmoge hvarken saknar anlag för, eller äro utan binäringar, kunna dessa likväl icke anses intaga något stort rum, utan inskränka sig hufvudsakligen till hvad som erfordras för ortens behof, med undantag dock af vadmal, som till icke obetydliga partier tillverkas inom länet och afyttras på andra orter.
Orsaken till den föga utveckling binäringarna vunnit, torde i främsta rummet böra härledas från landets afskiljda läge och hittills saknade afsättning inom länet; men möjligen också ligga i en viss obenägenhet mot allt arbete utöfver hvad som oundgängligen behöfs för att kunna lefva.
Man har dock anledning förmoda att med den större håg för jordbruket, som börjat göra sig gällande, också arbetet skall blifva allt mer och mer värderadt samt med detsamma folkets håg riktas på sådana binäringar, som kunna vara passande under den långa vintren.
I detta hänseende borde jemväl linnetillverkningen utgöra en binäring af betydlig vigt; men för närvarande står den på en låg punkt, och hvad som tillverkas motsvarar icke ens ortens eget behof.
För att emedlertid någon början till förändring i detta förhållande skulle kunna beredas har Läns-Styrelsen sistlidet år sökt och jemväl erhållit statsanslag till arfvode åt en kunnig person, som åtagit sig att lemna ortens qvinnor undervisning i dubbelspinning efter Magerska methoden.
Med denna undervisning är början skedd och då methoden icke saknar uppmuntran af allmogen, torde det vara att hoppas att linnetillverkning skall i en framtid kunna blifva en binäring, hvarmed åtminstone ortens eget behof skall kunna fyllas. §•
3. t*oliiisk författning.
Under ifrågavarande fem år hafva 64 byar eller skifteslag med 95i mantal undergått laga skiften, dervid 213,737 tunland jord ingått i delning.
Afvittrings-göromålen hafva fortsatts inom Ströms socken med Frostvikens lappmark samt Föllinge, Offerdahl och Kalls socknars lappmarker , samt inom Tännäs och Hede socknar jemte Storsjö kapell.
Agomätningar hafva verkställts å en sammanlagd jordvidd af 1,718,000 tunland.