Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit, som ansett sig icke böra hos Rikets Ständer lill bifall anmäla Sandhets—kollegii i dess ofvan åberopade förslag gjorda hemställan om anvisande af 6,300 Ridr årligen till tjenstgöringspenningar åt 12 provincial-läkare, har begärt, att för nämnda ändamål måtte beviljas ett årligt anslag af 2,000 Ridr, för alt tilldelas 4 provincial-läkare i sådana orter, der läkaren kunde af praktik utom Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 139.
131 tjenste!) påräkna blot t en högst obetydlig inkomst och således för sin bergning vore hänvisad nästan uteslutande till lönen.
Uti detta ämne äro jemväl inom Bonde-Ståndet framställda 2:ne särskilda förslag, det ena af Biksdagsfullmägtigen Herman Öbom från Norrbottens län, som för-, menat den af Kongl.
Maji nu äskade summa vara alltför ringa och ensamt för Norrbottens län behöflig, samt derföre uti omförmälda motion N:o 529 hemställt, att beloppet mätte tili 5,000 P.:dr förhöjas; och det andra utaf Riksdagsfullmägtigen Paul Andersson från Jemtlands län, hvilken erinrat om svårigheten, synnerligast i de norra länen, att finna kompetente sökande till dervarande provincialläkare-beställningar och hurusom dessa tjensler, sedan de flera gånger varit anslagna lediga, utan alt sökande sig dertill anmält, antingen måst stå obesatta eller ock på förordnande förestås af medicine studiosis, såvida ens disponibel tillgång derpå funnits.
Orsaken till delta i flera hänseenden olämpliga förhållande härledde sig, enligt motionärens åsigt, till stor del derifrån att enahanda aööningslörmåner blifvit anvisade för befattningar, hvilkas handhafvande vore så väsendtligt olika inom mindre, men rikt befolkade och förmögna dislrikler, samt inom de Norrländska, vidsträckta, af en gles och ofta mindre bemedlad om ock bergad befolkning bebodda distrikt, der läkaren måste underkasta sig högst besvärliga färder till lands och vatten.
Dessa missförhållanden syntes motionären kunna undanrödjas dels genom vissa distrikters inskränkning till rimliga omfång, dels ock genom förbättrade löningsvilkor för en del provincialläkare.
Att läkaren, efter en af de längsta och dyrbaraste sludii-kurser någon embetsman nödgas genomgå, skulle finnas villig alt nedsätta sig i en aflägsen ort, der tjenst— göringen vore ansträngande, men praktiken gufve ringa eller ingen inkomst, för en aflöning af 1,500 R:dr, vo:e en orimlig fordran.
Ingen bruksinspektor och knappast någon af Statens lägste tjenstemän, hvilka dock bade utsigt lill befordran, nöjde sig med ringare inkomst, emedan lian icke kunde anständigt berga sig med mindre.
Nämnda lönebelopp kunde för provincial-läkare i allmänhet och då de egde tillfälle till betydligare praktik vara tillräckligt, men i aflägsnare trakter motsvarade det på intet vis hvad som vore skäligt och billigt.
Af sådan anledning har motionären föreslagit, att, i stället för det af Kongl.
Majit äskade anslag till tjenstgöringspenningar åt 4 provincial-läkare, ett förslagsanslag af 10,000 R:dr mätte ställas till Kongl.
Maj ts disposition alt användas såsom extra arfvoden eller tjenstgöringspenningar inom sådana provincialläkare—dislrikler, till hvilka derförutan kompetente sökande icke sig anmäla.
Utskottet bar tagit i noggrannt öfvervägande hvad sålunda förekommit och finner det jemväl vara nödvändigt alt ytterligare anslag till s. k. tjenstgöringspenningar för provincial-läkare af Rikets Ständer beviljas.
Både de af motionärerne till stöd för deras yrkande uppgifna förhållanden härutinnan och de upplysningar, som i be - 132 Stats- Utskottets- Utlåtande N:o 139. rörda hänseende blifvit under frågans handläggning inom Utskottet meddelade, gifva vid handen att på flera ställen inom landet och förnämligast inom de nordligt belägna provinserna, med vidsträckta, af en gles ofta mindre bemedlad befolkning be bodda distrikt, icke sällan största svårighet möter att erhålla sökande till der ordnade läkarebeställningar, och detta hufvudsakligen af det skål att inkomsterna derstädes icke kunna antagas blifva tillräckliga för läkarens bergning.
Utskottet har derföre af sådan anledning och då äfven Sundhets-kollegium vitsordat behofvet af ytterligare medels anvisande utöfver det belopp, Kongl.
Majit för sagda ändamål äskat, ansell sig böra föreslå, att Itikets Ständer må bevilja ett reservationsanslag å 6,000 R:dr årligen att af Kongl. Majit användas lill löneförbättring, under namn af tjenstgöringspenningar, vid de provincialläkare stationer der tilllälle lill bilörtjenst af praktik saknas och der tjensten ej kunnat i brist på sökande tillsättas. 75:o.
Vidare är af Kongl. Majit föreslagit alt till löneförbättring ät de 20 ordinarie provincial-läkare, hvilka längst innehaft ordinarie eller extra provincial-läkarebefattning, utan hänseende till de län, inom hvilka de äro anställde, mätte beviljas 500 R:dr för dem hvardera, eller 10,000 Ridr årligen.
Af den utredning angående förevarande anslagsbehof, som finnes uti Statsrådsprotokollet meddelad, har Utskottet inhemta!, hurusom, sedan åtskiliige provincial läkare hos Kongl.
Majit underdånigst anhållit, alt, enär bemäldc tjenstemän saknade all utsigt till befordran och icke kunde genom förvärfvad duglighet och erfarenhet i tjensten bereda sig någon bättre ekonomisk ställning, än de vid inträdet i densamma erhöllo, helst, i anseende till provincial-läkarnes många Ijensteåligganden, tillfälle att genom enskild praktik förvärfva erforderlig bergning icke stöde dem i lika mån öppet som andre läkare, Kongl. Majit läcktes föreslå Rikets Ständer, alt ifrågavarande läkares löner måtte, e ler tio års af Medicinal-slyrelsen väl vitsordad tjenstgöring, höjas till 2,000 Ridr samt, efter ytterligare fem år lill 2,500 Ridr, eller till samma belopp som för adjunkter vid elementarläroverken vore bestämdt, Kongl.
Sundhets-kollegium, häröfver hördt, uti underdånigt utlåtande al den 15
Maj för lidet år anfört: att provincialläkare-befaltningarnes antal i riket numera uppginge till 117, hvaribland 91 ordinarie och 26 extra, af hvilka förstnämnda likväl åtskilliga nya beställningar ännu icke hunnit blifva tillsatta, samt att desse tjenstemäns lön, som tillförene utgjorde 650 å 750 Ridr för de ordinarie och 575 Ridr för de extra, år 1655 blifvit ökade till 1,000 Ridr lör de förstnämnde och 750 Ridr för de sednare, och sedan 1856 års riksdag ulginge för ordinarie provincial-läkare med 1,500 R:dr och för extra med 1,000 Ridr; att, enligt gällande instruktion, provincialläkare!) skulle inom sitt distrikt såväl fullgöra alla lill allmänna hälsovården och medicinska rättsväsendet hörande tjenstemanna-bestyr, som ock besörja den enskilda sjukvården i den mån han derom anlitades; tillkommande honom vid förrättningar Stats-UtsJcoiiets Utlåtande N:o 139.
133 i tjensten skjuts- och traktaments-ersättning, enligt nådiga rese-reglemenlet, samt för rättsmedicinska undersökningar särskildt i författningarne bestämdt arfvode; att, genom det under sednaste tre årtionden successift ökade antalet provincial-läkare och genom de af kommuner och enskilde bruksegare antagna s. k. distrikts—läkare, de för provincial-läkarne ursprungligen bestämda tjenslgörings-distrikter blifvit väsendtligen minskade, och lill följd deta! äfven den inkomst, som en provincial-läkare tillförene i allmänhet kunde påräkna genom verkställda resor och förrättningar i tjensten, aftagit i samma mån, äfvensom ock den personal blifvit inskränkt, inom hvilken provincial-läkaren egt tillfälle atl utöfva enskild praktik; att likväl de lönebelopp, som vore provincial-läkarne beviljade, nogsamt antydde, hurusom desse tjenstemän vore hänvisade att bereda sig utkomst hufvudsakligen genom den enskilda praktiken, men alt denna utväg till bergning kunde, dels i anseende till provincial-läkarues många tjensteåligganden och dels lill följd af tjenstgörings—distriktets beskaffenhet, icke alltid stå dem öppen, helst de, såsom sökanderne erinrat, i sin egenskap af distriktets sjelfskrifne fattigläkare, icke finge fritt välja sin praktik eller egde tillfälle alt företrädesvis åtaga sig den mest lönande praktiken i orten; att provincial-läkaren vid sitt inträde i tjenst och i de mera belolkade orterna visserligen hade en ekonomisk ställning jemngod med hvarje annan Statens tjenstemans, men att han i den mån helsa och krafter vid tilltagande ålder minskades och hans praktiska verksamhet till följd deraf aftoge, blefve hänvisad endast till sin ringa lön ock kornme derigenom lätt i en betryckt ställning; samt att då emellertid ifrågavarande läkare, såväl genom den vetenskapliga bildning, hvilken hos dem fordrades och hvars förvärfvande kräfde en lång och kostsam sludii—kurs, som genom vigten och ansvarsfullheten af deras kall såsom Statens tjenare, vore väl förljenle alt på den bana, der de inträdt, finna nödtorftig bergning, och då de missförhållanden, hvilka i afseende på deras ställning egde rum, syntes på ändamålsenligaste sätt undanrödjas genom den af sökanderne föreslagna successiva förbättring i deras löneförmåner, Kollegium ansåge sig böra tillstyrka nådigt bifall till den underdåniga framställningen.
Och har Kongl. Majit, som väl icke funnit skål bifalla sökandernes anhållan i hela dess vidd, men icke kunnat förbise, alt då Statens tjenstemän i allmänhet egde den utsigt att genom ådagalagd skicklighet och nitisk embetsförvaltning med åren vinna vidare befordran, jemte förhöjda löneförmåner lill betryggad bergning för sig och närmaste omgifning, så vore deremot provincial-läkaren, hvilken af den enskilda praktiken skulle hemta de egentliga tillgångarne för sin och de sinas försörjning, vanligen försatt i den tryckande belägenhet, att vid framskridande ålder, då, till följd of de ansträngningar en mödosam tjenst gjort oundvikliga, helsan blifvit bruten och krafterna afla— git, finna sina inkomster allt mera förminskas, tills de knappt nog uppgå till hvad han vid början af sin tjenstemannabana, då behofven ännu voro jemförelsevis ringa, kunde påräkna, — ansett billigheten fordra alt den nu ifrågaställa löneförhöjningen af Rikets Ständer beviljades. 134 Stats- Utskottets Utlåtande N:o 139.
Då Utskottet af hvad sålunda och i öfrigt förekommit funnit sig öfvertygadt att den af Kongl.
Majit föreslagna tillökning i lönerna för åtskilliga af de i riket anställde provincial-läkare är af verkligt behof likasom älven af Liliigbeten påkallad, får Utskottet hemställa, att Rikets Ständer, med bifall till ifrågavarande nådiga framställning, måtte bevilja en anslagstillökuing af 10,000 R:dr årligen alt användas till det i den nådiga Propositionen uppgifna, här ofvan omförmälda föremål.
Och torde härigenom jemväl få anses besvarade de särskilda inom Riks-Slånden af Herr von Schéele, F. A. B., Doktor Carlander och Herr Ludvig
Dahlström väckta motioner, innefattande hemställan, att provincial-läkarnes löner måtte efter 10 års af Medicinal-slyrelsen väl vitsordad tjenstetid höjas till 2,000 R:dr samt, elter ytterligare fem år, lill 2,500 R:dr. 76:o.
Uli en hos Borgare-Ståndet väckt och till Utskottet remitterad motion, N:o 165, har Herr W. Beronius, med hvilken Herr Fred.
Ekerot instämt, efter en framställning om de åtgärder, som alltifrån 1028 års intill innevarande riksdag vidtagits för att bereda landsorten tillgång på öka i! t antal läkare, fästat uppmärksamheten derå, att ännu funnes 26 extra provincialläkare—befattningar, hvilka, ehuru innehafvarne deraf egde fullkomligt enahanda åliggande och ansvar, som de ordinarie provincial-läkarne, likväl icke ålnjöte mer än 2 tredjedelar af en ordinarie provincialläkares förmåner; men att då syftemålet med de på ofvannämnda sätt alltsedan år 1828 successive inrättade extra provincialläkare-befattningarne lill en början varit endast alt tills vidare afhjelpa det mest kännbara hehofvet af läkarevård för vissa orter intilldess den ifrågasatta allmänna regleringen af provincial-läkarevården kunde hinna genomlöras och alt dessa befattningar, der de visade sig behöfiiga, vid den blifvande regleringen skulle såsom ordinarie provincialläkare—befattningar uppföras; då erfarenheten redan ådagalagt nödvändigheten af dessa befattningars ständiga bibehållande i de orter, för hvilka de blifvit förordnade, samt då innehafvarne af dessa befattningar i alla hänseenden hade enahanda åliggande och ansvar, som de ordinarie provincial-läkarne, så syntes, enligt motionärens tanke, liden nu vara inne, att dessa extra provincialläkare-belåltniugar uppfördes på ordinarie stat, med lika lön som ordinarie provincial-läkare, i sammanhang hvarmed ock den hittills medgifna tillåtelsen att förena extra provincialläkare-befattning med bataljonsläkare—tjenst, genom hvilken de inrättade nya extra provincialläkare-befattningarne medförde endast en chimerisk på papperet märkbar, men i sjelfva verket ingen tillökning i läkare-antalet, borde upphöra.
Motionären har derföre, jemte upplysning alt ibland nu befintliga 26 extra provincialläkare-bcfaltningar 10 funnes obesatta i brist på sökande, 5 uppehöllos af bataljonsläkare, som med sin tjenst förenade extra provincialläkare-befaltningar, och att således endast 11 af dessa befattningar i verkligheten voro besatte, af dessa med flera skäl föreslagit, att de hittills varande 26 extra provincial - Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 139.
135 läkare-befattningarne varda på ordinarie .stat uppförda med lön af 1,500 R:dr för dem hvardera samt alt för vinnande af detta ändamål Rikets Ständer måtte anslå en summa af 15,000 R:dr alt årligen från Statsverket utgå.
Af det Kongl. Majlis nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, såsom bilaga åtföljande, ofta åberopade Statsråds-Protokoll inhemlas, hurusom i fråga om löneförhöjning för bemälde extra provincialläkare, derom jemväl utaf Sundhetskollegium såväl före sisllidne som innevarande riksdag gjorts underdånig framställning, Kongl. Majit, enär, genom en sådan åtgärd, åtminstone lill en början endast en jemförelsevis mindre tillökning skulle i de för sjukvården tillgängliga Marnes antal kunna vinnas, ansett samma fråga böra än vidare uppskjutas, intilldess den föreslagna regleringen af helsovården hunnit ytterligare genomföras.
Och lår vid sådant förhållande samt enär Kongl. Majit således icke funnit lämpligt att rörande detta ärende till Rikets Ständer göra någon Iramslällning, Utskottet, som jemväl delar den åsigt, som föranledt Kongl. Majits ofvan berörda nådiga beslut härutinnan, hemställa, alt Herr Beronii ifrågavarande framställning ej må till någon åtgärd föranleda; och torde härigenom jemväl få anses besvarade Riksdagsfullmägtigen Olof Thorells, uti motion Nio 200, på anförda skäl, framställda begäran, det Rikets Ständer behagade hos Kongl, Majit i underdånig anhålla, att extra provincialläkare-tjensten i Alingsås måtte uppföras å ordinarie stat. 77:o I sammanhang härmed har Utskottet ansett sig böra anmäla följande inom Bonde-Ståndet väckta, till Utskottet remitterade motioner, nemligen: a) af Riksdagsfullmägtigen A. J.
Sandstedt från Jönköpings län, som (i motion Nio 544J föreslagit, att, sedan helsovården numera blifvit inom länet reglerad, och länet indelats i sex provincialläkare—distrikter, Rikets Ständer måtte medgifva, att, på det Vestra härads distrikt, sorn vore 1 1 mil långt och 6 mil bredt samt egde omkrirg 50,000 innebyggare, deraf en stor del i mindre goda ekonomiska lefnadsvilkor, skulle kunna erhålla en duglig och till platsen kompetent läkare, lönen för denne måtta höjas från 1,000 Ridr lill 1,500 R:dr årligen. b) af Riksdagsfullmägtigen Sven Gustaf Johansson från samma län, hvilken, jemte förmälan om den nyligen inom länet verkställda reglering af provincial-läkaredistrikterna, uti motion N:o 78, anfört, hurusom Östbo och Vestbo härader, innefattande 41 församlingar med öfver 45,000 innevånare, spridda på en vidsträckt yta, förut haft hlolt en extra provincial-läkare, hvilken tillika varit bataljonsläkare vid Jönköpings regemente med station i Wernamo, men att numera, sedan en ny provinciallåkare-ljenst blifvit inrättad för större delen af Westbo och någon del af Mo härad, med 1,500 R:drs lön och station i Gisslaved, lönen för läkaren i den andra delen al det gamla distriktet, hvilket omfattade hela Östbo härad och 5 församlingar af det angränsande Vestbo härad, blifvit bestämd till blott 1,000 R:dr 136 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 139. årligen.
Detla förhållande hade också haft den för denna ort olyckliga påföljd, att, då innehafvaren af extra provincialläkare-tjensten i Wernamo distrikt under förliden sommar erhöll transport till annan befattning, ingen sökande anmält sig till berörda tjenst, oaktadt densamma redan 2:ne gånger blifvit kungjord ledig; och, enligt motionärens tanke, funnes ingen utsigt dertill, alt någon kompetent sökande hädanefter anmäler sig till en provincialläkare-tjenst med blott 1,000 R:drs lön, så länge dylika befallningar med 1,500 Ibdrs lön flerestädes funnes att söka; hemställande på grund häraf motionären, alt Rikets
Ständer hehagade bevilja en årlig lön af 1,500 R:dr för provincial-läkaren i Wernamo distrikt, i likhet med hvad de öfriga provincial-läkarne i Jönköpings län innehafva. c) af Riksdagsfullmägtigen B. J.
Holmlin från Göteborgs och Bohus län, som, under erinran om beskaffenheten af det i Sotenäs, Stångenäs, Sörbygdens, Qville och Tunge härader af nämnda län inrättade extra provincialläkare—distrikt och hurusom detsamma, innefattande flera i hafvet utskjutande uddar och öar, med en folkmängd af öfver 33,000 personer, utgjorde ett bland de svåraste och mest besvärliga distrikter i riket, fästat uppmärksamheten derpå, alt, om en ordinarie läkare i denna från städerna aflägsna ort för all framtid skulle kunna påräknas, det hlefve nödvändigt att tjernsten försåges med sådana löneförmåner, att dess innehafvare erhölle en lön, åtminstone jemngod med den provincial-läkaren i andra, vida fördelaktigare distrikter åtnjuter, helst ifrågavarande distrikt bestode af en till större delen obemedlad befolkning samt, uti det för extra provincial-läkaren i dessa härader gällande Kongl. Reglemente af den 25 Februari 1859, uttryckligen blifvit föreskrifvet, att denne läkare icke finge med sin befattning förena någon annan läkare-beställning, hvadan denne tjensteman alltid vore för sin bergning hänvisad till det tjensten åtföljande arfvodet, 1,000
Af dessa skäl och då extra provincial-Iäkarne hade samma tjensteåligganden som ordinarie provincial-läkare, men desse sednares lön uppginge till 1,500 R:dr, har Riksdagsfullmägtigen Holmlin, uti motion N:o 432, yrkat, att extra provincialläkare-befaltningen i Sotenäs, Stångenäs, Sörbygdens, Qville och Tunge härader af Göteborgs och Bohus län måtte å ordinarie stat uppföras med lika lön, eller 1,500 R:dr, som ordinarie provincial-Iäkarne åtnjuta. d) af Riksdagsfullmägtigen Lars Olsson från Kopparbergs län (motion N:o 356), som, enär lönen för den i Nedan-Siljans fögderi i Leksand stationerade extra provincial-läkare, endast utginge med 1,000
R:dr, men det icke kunde antagas att någon skicklig läkare skulle qvarstadna i detta vidsträckta distrikt, innefattande Leksands, Rättviks, Ohre, Åhl och Gagnefs socknar, med en till stor del af obemedlad
Dal-allmoge bestående befolkning, öfverstigande 33,000 personer, och der föga inkomst af praktik kunde påräknas, anhållit, att Rikets Ständer, till förekommande af det sorgliga förhållande alt orten, der rödsot och febrar årligen vore gängse, skulle komma att sakna nödig, oafbruten läkarevård, måtte för provincialläkare-befaltningen i Leksand Stats- Utslcottets Utlåtande N:o 139. 137 Leksand anvisa löneanslag till lika belopp, som andra provincial-läkare åtnjuta, eller, böja denna lön från dess nuvarande belopp 1,000 R:dr till 1,500 ILdr; och e) af Riksdagsfullmägtigen J. O. Almqvist från Norrbottens län, (motion N:o 255), hvilken, af den anledning att provincial-läkare-beställningen i Ofver- och Neder-Calix distrikt, sedan densamma för omkring 3 år tillbaka blifvit ledig, varit icke mindre än 9 gånger anslagen såsom ledig, utan alt någon sökande till denna Ijenst sig anmält, hemställt, att, då orsaken härtill måste sökas i ortens aflägsna läge, distriktets stora vidd, såsom innefattande Öfver- och Neder-Calix socknar, samt den ringa inkomst af praktik, som erhöiles bland en befolkning, som för det mesta befunne sig i knappa omständigheter, lönen för provincial-läkaren i berörda distrikt måtte från 1,500 ILdr höjas till 2,000 R:dr.
Alla dessa särskilda framställningar har Utskottet tagit i öfvervägande; men då medel blifvit ställda till Kongl. Maj:ts nådiga disposition för alt användas till understöd vid sådana provincialläkare—beställningar, hvarest tjenstens innehaivare icke förmå att, i förening med den åt dem anslagna lön, genom enskild praktik bereda sig nödig utkomst och bergning, samt Kongl.
Maj t icke lärer underlåta att på dessa ställen och sedan, efter föregången utredning, behofvet af lörökade löneförmåner för läkaren blifvit behörigen vilsordadt, tilldela vederbörande den tillökning i adöningen, som af omständigheterna påkallas, saknar Utskottet skäl berörda motioner understödja och hemställer, att desamma ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 78:o.
Jemte erinran om Kongl. Maj:ts vid sistlidna riksdag gjorda framställning om beviljandet af ett årligt anslag af -12,000
ILdr för anställande inom hvarje län i riket af en Förste Provincial-läkare, hvilken, med årligt arlvode al 500 R:dr, skulle hafva till åliggande att vaka öfver allt hvad till allmänna helsö- och sjukvården inom länet hörde, för alt med full kännedom kunna tillhandagå såväl Kongl. Maj:ts Befallningshafvande som Kongl.
Sundhets-kollegium, Rikets Ständers i anledning deraf fattade beslut, samt del skäl, som sannolikt löranledt dertill att Rikets nu församlade Ständer från Kongl.
Maj: t ej fått emottaga något förslag i förevarande ämne, har, uti en bos Ridderskapet och Adeln vackt och till Stats-Utskottet remitterad motion, (N:o 131), Friherre af Ugglas, Gast., hufvudsakligen anfört, att i den mån länen genom förnyade regleringar af läkarevården sönderfalla uti en mängd mindre läkaredistrikter och den inom hvarje län anställda läkarepersonalen, till nytta och beqvämlighet för allmänheten, ökades, i samma mån inträdde äfven inom denna administralionsgren behofvet af det helas sammanhållande till enhet och ordning.
Endast under tiden sedan sistlörflutna riksmöte hade 20 nya provincialläkare-tjenster jemte åtskilliga nya distriktsläkare-platser tillkommit, 15 å 16 nya apothek blifvit anlagda eller vore under anläggning, och Kongl. Maj:t hade till delta riksmöte gjort nådig Proposition om anslag till löner åt nya, såväl provincialläkare- som lånsBih. till B.
Brot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 1 Haft. 18 138 Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 139. djurläkare-beställningar.
Om än Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, livar inom silt län, framgent likasom hittills, borde utöfva högsta inseendet öfver de lill denna, såväl som lill andra administrationsgrenar börande tjenstemannabeslyr inom länet, skulle det likväl, enligt motionärens tanke, för dessa embetsmyndigheter blifva af högsta vigt och lill stor lättnad i denna del af deras magtpåliggande värf, om de till biträde dervid, för rådplägningar om åtgärder, som borde vidtagas rörande länets helsovårdsangelägenheter och för kontrollen öfver sättet huru de verkställdes, egde att tillgå en med afseende derpå speciell anställd tjensteman, hvilken genom ådagalagda högre kunskaper och under föregående tjenstgöring förvärfvad erfarenhet, samt visadt nit och skicklighet, till sådan tjenst blifvit befordrad.
De omsorger, som den allmänna vården om folkets helsa kräfde, vakandet öfver sundhetspolisen, eli noggrannt iakttagande af helsotillståndet och hvad derpå menligt inverkade, ett säkert bedömande af sig yppande utbredda sjukdomar och farsoter, samt ordnandet af de åtgärder, hvilka till dessas hämmande kunde och borde företagas, uppsigten öfver apothek, öfver veterinärläkare, fältskärer, barnmorskor och vaccinatörer, sakkunnigt deltagande öfver länets sjukvårdsanstalt, vore samtligen af den vigt för det allmänna, att de fordrade, om icke helt och hållet sin egen man, åtminstone en för hvilken deras handhafvande och underhållande af de kunskaper, på hvilka detta borde grundas, icke allt för mycket undanträngdes af läkareyrkets speciela utöfning; och alt hvarje län egde åtminstone en sådan läkaretjensteman vore utur alla synpunkter högeligen af behofvet påkalladt.