Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti sammanräknade »fgiftsbeloppet för Cacao, 3 sk. 9 r:st skålpundet, hafva kommitterade, lör ett närmande till Norska tullsatsen, 2 sk. 8,40 r:st, och för att äfven å chocolad kunna bringa den härstädes stadgade tullafgiften till närmare likhet med den i Norrige gällande, föreslagit tullnedsältning med omkring i sk. eller till 9 öre; Uti hvilket förslag Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen tillstyrkt den förändring, att tullsatsen matte bestämmas till 10 öre.
Afven i della hänseende anser jag mig böra understödja embetsvcrkens förslag, då i allt fall en icke obetydlig nedsättning beredes och hinder icke möter för antagandet af den å chocolad utaf kommitterade tillstyrkta tullsats.
För alla dessa artiklar hafva kommitterade utfört lullsatserna till nu sammanräknade afgifter närmast motsvarande Ingre öretal, 'under erinran tillika, hvad corinter angar, att det nu upptagna tullvärdet icke obetydligt öfverstege verkiiga värdet.
Härvid hafva Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen anmärkt, att den, enligt kommitterades förslag, uppkommande tullförlust, tillsammans 6,948 R:dr 21 sk. b:ko, kunde, genom afgiftens förhöjning till närmast högre öretal, undvikas och att en sådan förhöjning för varor af ifrågavarande beskaffenhet ansågs kunna utan olägenhet ega rum; hvarföre denna förändring i kommitterades förslag tillstyrktes.
Då likväl redan stadgade tullafgifter å ifrågavarande artiklar i förhållande till varuviirdet äro ganska höga och i allmänhet högre, än i Norrska tulltaxan, anser jag något giltigt skäl icke vara för handen att ytterligare höja samina afgifter, utan biträder jag kommitterades förslag i dessa hänseenden.
Kommitterade hafva tillstyrkt tullfrihet för fartyg och båtar, alla slag, samt Utvecklat de skäl, på hvilka detta förslag grundades.
1 enlighet med förut i ämnet uttalad åsigt, hafva Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen understödt förslaget samt såsom ytterligare skäl derför anfört den för flera nationers fartyg här nu medgifna kustfart, under hvilket förhållande det vore obilligt och för svenska sjöfartens täflan med den utländska menligt, att samma fartyg, för att segla under svensk flagga, skulle erlägga en afgift, hvarifrån det, med åtnjutande af lika rättigheter, vore såsom utländskt befriadt.
Men i sammanhang med detta förslag hafva Kommers-kollegium och Generaltullstyrelsen vidare erinrat om de inhemska skeppsvarfvens skäliga anspråk att icke betungas med tullafgifter för de materialier och förnödenheter af utländsk tillverkning, som erfordrades för den fullfärdiga vara, de åstadkomma, och hvilken skulle llih. lill R.
Prol. tIiö6 & 1857. 1 Sami. 1 Afd. 2 Bd. 2 Haft. 5 Cacao. Corinter, Peppar.
Plommon, Sviskon och Brundier samt Russin.
Fartyg och bålar. 34 Kongl. Maj:ls Nåd.
Prop. JV? SI.
Fisk. åtnjuta tullfrihet.
I kommitterades förslag, § 40 i tulltaxeunderrättelserna, om full restitution af erlagde afgifter för de skeppsförnödenheter, som blifvit använde till nya fartygs tacltling och utredning, vore visserligen i afseende på hit hänförliga artiklar ett sådant missförhållande undanröjdt, men lika giltigt skäl syntes påkalla, att en dylik förmån äfven utsträcktes till sädane, tull underkastade rnaterialier, som erfordrades för fartygets byggnad, såsom jernplåtar, förbydningsmetall m. m.; hvarföre kollegium och General-tullstyrelsen hemställde, att stadgandet i tuiltaxeunderrättelserna måtte erhålla följande lydelse: »Ägare af fartyg, som vid svenskt skeppsvarf nybyggas, äro berättigade att, sedan fartyget kommit i fulifärdigt skick och sådant inför General-tullstyrelsen blifvit styrkt, få tillgodonjuta restitution af erlagda införselsafgifter för de materiaiier och skeppsförnödenheter, dem ägaren genom behöriga intyg visat hafva va rit till fartygets byggnad, tackling och utredning använda och för sådant ändamål från utrikes ort införda».
Hvad så väl kommitterade som ock Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen derutöfver i detta ämne föreslagit, hemställer jag att Eders Maj:t täcktes bifalla.
Under åberopande af den tullfrihet, som genom Eders Majrts Nådiga kun görelser den 26 September 1833 och den 11 sistlidne April blifvit till detta års slut medgifven för åtskilliga förnödenhetsvaror och deribland, med få undantag, för saltad och rökt fisk, hafva kommitterade uttryckt den förhoppning, att samma tull frihet allt framgent kunde medgifvas, så att en hvar och isynnerhet de arbetande klasserna erhölie sina oundgängliga behof för så godt pris som möjligt.
Förlusten i tullintrad vore visserligen betydlig, men kunde redan under vanliga förhållanden anses uppvägd genom lättad utkomst och deraf föranledd ökad belåtenhet hos flertalet af rikets invånare.
Då derjemte den utrikes handeln nu så vidgat och stadgat sig, att tulluppbörden på det hela betydligt öfverstege hvad deraf hittills såsom bidrag till statsutgifterna påräknats, trodde kommitterade, att en del af detta öfverskott icke kunde bättre eller gagneligare användas, än att, medelst nedsättande eller borttagande af tullafgifterna å allmännare förnödenhetsvaror, göra lefnadskostnaden för de mindre bemedlade så lindrig som möjligt.
Kommitterade tillstyrkte der före tullfrihet för fisk, alla slag, med undantag af anchovis, sardeller och thonfisk, för hvilka tullsatsen, 8 sk. skålpundet, bibehölls.
Emot detta förslag hafva åter Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen erinrat, att förlusten i statsinkomst, enligt 1834 års införsel, uppginge till 113,000 R:dr; att de ifrågasatta varorna i allmänhet, eller åtminstone de flesta slagen, mindre kunde anses utgöra en allmän förnödenhet, än t. ex. salt och hudar, för hvilka artiklar tull likväl vöre bibehållen, och att äfven, i förhållande till varuvärdet, de förra voro mindre betungade af nuvarande tullafgifter, än de sednare.
Kollegium och General-tullstyrelsen ansågo derföre tullafgifterna å Fisk böra till nu varande Kongl. Maj:ls Nåd.
Prop. JYI SI. 3o belopp bibehållas, helst Eders Maj:t vöre obetaget att, när omständigheterna sådant påkallade eller medgåfve, derifrån meddela befrielse.
Med beräkning af 5 centner pr tunna och med nedsättning af nu varande afgifter endast till jemna öresbelopp, tillstyrkte kollegium och General-tullstyrelsen följande tullsatser å ifrågavarande fiskslag:
Saltad eller inlagd Lax 1 centner 1 R:dr 10 öre.
Sill » » 25 » Strömming » » 25 » ali annan » » 75 » Torr eller rökt:
Gråsidor eller Sey » 1: » 25 » Lax och Al » 6: » — » Långor och Torsk, med derunder inbegripne Rotscher samt Klipp-, Stock- och Flätt- eller Bredfisk » 1: » 50 »
Andra slag » 2: » 50 »
Varande i öfrigt af kollegium och General-tulistyrelsen anmärkt, alt, då de hufvudsakliga af dessa artiklar infördes mot half tull från Norrige, vid tillämpning af föreslagna tullsatserna uppkomme en nedsättning i anseende till den höga tolag, som på de förnämsta importorterne nu utgihge.
Så droge Norsk
Sill nu i Götheborg, i sammanlagde afgifter, 16 sk. 10 rst. tunnan, men komme att beläggas med endast 37'/> öre eller 12 sk.; hvarvid likväl tillika erinrades, att någon förhöjning i afgifter uppkomme uti de städer, der tolagen nu utgår med lag procent.
Mera än ett år har redan förflutit, sedan Eders Majrt, till lindring i de stegrade lefnadskostnaderna, först täcktes medgifva tullfrihet för de flesta Fiskslag, äfvensom för åtskilliga andra till lefnadsförnödenheter hänförliga varuartiklar, och denna tullfrihet har Eders Maj:t, med några få förändringar, sednast den 12 sisth December behagat ytterligare utsträcka till innevarande års slut.
Uppoffringen för statskassan är visserligen betydlig; men innefattar den, såsom jag vågar tro, en af rättvisa och billighet påkallad eftergift, så lärer denna eftergift icke böra återtagas, med mindre statens behof sådant oundgängligen kräfver.
Ett sådant behof är dock icke nu för handen, och lyckligtvis förekommer icke heller anledning att befara sådant för nästinstundande statsreglerings-period.
Fastmera anser jag statsverkets tillstånd medgifva, att tullfriheten utsträckes till åtskilliga andra förnödenhetsvaror och deribland till den af Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen omförmälda vigtiga artikeln Salt; och om försigtigheten bjuder att än vidare bibehålla åtminstone någon tullafgift å vissa betydliga förnödenhetsvaror, såsom oberedda Hudar och Skinn, Gryn, alla slag, utom af spanrnål, Oljor m. fl., bör detta dock icke vara något giltigt skäl att jemväl fortfarande beskatta sådane oundgängliga och för de fattigare 38 Kongl. Maj.ls Nåd.
Prop. JU SI.
Garn. klasserna isynnerhet hufvudsakliga födoämnen, som dc nu ifrågavarande.
Farhågan, att nu lör lifsfornödenheter medgifven tullfrihet icke skulle komma alt fortfara, utgör ock en af de belänkligheler, Fullmäktige för Stockholms Handtverksförening i sin ofvannämnde skrift anfört emot de lullsatser, kommilterade för handlverksvaror tillstyrkt.
Jag biträder således kommitlerades onnörmälda förslag.
Å hvitt bomullsgarn hafva kommilterade hufvudsakligen bibehållit nu gällande tullsats med tilläggsafgifler, motsvarande närmast 12 öre; likväl med hemställan, att, derest Norriges nästkommande Storthing skulle komma att nedsätta den der nu ungefär lika tullsaisen under hvad kommilterade föreslagii, elier om, genom öfverskott å tullintraderna, Eders Maj:t blefve i tillfälle ali medgifva ytterligare lättnader för den inhemska väfnadsinduslrien, frågan om vidare nedsättning af tullen å hvitt bomullsgarn mätte af Eders Majit tagas i nådigt öfvervägande.
Kommilterade hafva deremot för alla slag färgadt bomullsgarn, hvarå tullen med tilläggsafgifler nu utgör dels 10 sk. 5 rist., dels 14 sk. B rist. skålpundet, föreslagit en gemensam tull af B sk. eller 25 öre; äfvensom kommilterade sammanfört Kamel- och Ullgarn under en gemensam rubrik samt för det oiargade upptagit lullafgiften till 25 öre och för det färgade till 52 öre pr skålpund.
Yid förslaget angående bomullsgarn är någon anmärkning
Icke framställd; men i afseende å Ullgarn hafva Kommcis—kollegium och General-tullstyrelsen anmärkt, att genom ytterligare lindring i t ii I isa) serna skulle kunna beredas väsendtlig och billig förmån för den del af yllefabrikationen, för hvilken Kamullsgarn och s. k.
Streichgarn utgöra här i landet icke tillverkade råämnen; hvarföre Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen ock ansågo sig böra gifva anledning till någon mera betydlig nedsättning uti denna tull, helsi densamma icke för någon härvarande industri utgjorde skydd och följdriktigheten syntes fordra, alt, då tullen å hel fa bi ikaiet, väfnader, nedsaltes, och råvaran ull vo>'e tullfri, i »»försel*.! ullen å halflabrikalel, garn, i motsvarande mån minskades.
Och hemställde Kommers-kollegium och General tullstyrelsen således, ali införselslullen å ullgarn, alla slag, så länge fullkomlig tullfrihet icke kunde medgifva?
för de här ej tillverkade, men såsom råämnen behölliga slagen, icke malte bestämmas högre än tiil 15 töre för ofärgadt och 20 öre för färgadt ullgarn pr skålpund; under hvilka bestämmelser
Kamelgarn äfven ansågs kunna inbegripas.
Varande jemväl uti de underdåniga erinringar, som fabriksidkare framställt emot kommitlerades förslag till nedsättning af iuförseisiullen å vissa väfnader, särskild anmärkning gjord emot tullsaisen å Kamullsgarn.
Hvad nu angår införselslullen å Ii vilt bomullsgarn, så torde, ;ä de skäl kom mitterade närmare L»tveklat, någon vidate nedsättning af denna jemförelsevis redan lindriga införselstull för det närvarande icke böra ifrågakomma.
Alen då deremot äfven de af kommilterade föreslagna nedsalta lullsatser ej mindre å färgadt bomullsgarn, än ock å Kamel- och Ullgarn, olla slag, skulle kunna, utan men för in - Kongl. Maj:ls Nåd.
JM öl. 37 hemska färgeri- och ullspånads-handteringarne, ytterligare nedsättas, samt härigenom otvivelaktigt skulle för olika grenar af viifnadsindustrien beredas väsendtlig lättnad vid tällan med utlandets tillverkningar, anser jag mig, med afseende hära, och med godkännande af hvad Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen, i fråga om Kamel- och Ullgarn, anfört, böra underdånigst tillstyrka, alt införselstullen bestämmes å färgadi bomullsgarn, alla slag, till 20 öre, samt å Kamel- och Ullgar n, alla slag, ofärgadt till i 5 öre och färgadt tiil 20 öre skålpundet.
Fullmäktige för Stockholms Handtverksförening hafva i sin omförmälda under— Gevär. dåniga skrift, hvilken jag anhåller alt nu lå i ett sammanhang föredraga, framställt anmärkningar vid kommilterades förslag lill tullsatser ä artiklarna Gevär, Guld, nrbeladt, kläder.
Leksaker Metaller, förgylda, försilfrade eller plätera de, Musikaliska tnslrumenlcr, Paraplyer och Parasoller, Skomakare-, Snörmakare- och Svarfvarearhelen. tågvirke, i agnar och Aldon samt de allmänna rubrikerna Slöjdevaror eller kabriks-, Handtverkeri- och Manufaktur-varor, i taxan ej nämnde, och varor, sorn icke kunna hänföras tinder någon af dr. i införsels-larifen upptagna, mer eller minore arbetade; i afseende ä hvilka taxerubriker kommilterades förslag förmenades icke lemna inhemska handteringarne del skydd emot utländsk medtäflan, som vore al behofvet fortfarande påkalladt; men af alla de tullsatser, emot hvilka anmärkning sålunda förekommit, hafva Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen, i utlåtandet öfver kommilterades förslag, endast gjort erinran vid artikeln Snörmakarearbeten, för hvilken embetsverken, under åberopande af sina här förut anförda allmänna åsigter om den större varsamhet, hvarmed öfvergängen till den friare lagstiftningen ansågs böra utföras, tillstyrkt något högre tullsaiser än kommilterades förslag upptager.
Jag har i det föregående onderdånigst anfört de grunder, på hvilka jag stödjer min öfvertygelse om lämpligaste sältet för tulltaxans ordnande, och jag anser mig ej ega skäl alt afvika frän kommilterades på detalj-undersökning hvilande förslag i detta afseende, så villa icke, genom en fullständigare utredning i serskilda fall, någon ändring deruti visat sis vara af nöden.
Hvad Handtverksföroningens Fullmäktige i afseende å vissa uppgifna artiklar anför!, har, efter sorgfällig pröfning, icke förmått öfvertyga mig om en dylik nödvändighet.
Anmarkninganio, innefattande, bland annat, det antagande, ali; icke 20, utan 23 procents iuilafgifle • vöre erforderliga för den Svenska industriens bestånd, ådagalägga härigenom fortfarande anspråk på ett tullsystem, som, under namn af skydd för inhemska näringar, i sjelfva verket innebär, att vissa samhällsklasser, genom utestängande eller fördyrande af den utländska tillförseln, önska, till vinst för sig, uppstegra varupriserna och sålunda pålägga hela • den förbrukande allmänheten en mer eller mindre dryg beskattning.
Men uiom det att jag för min del ej kan erkänna hvarken rättvisan eller statsnyttan af eli sådant system, anser jag så myc - .-58 Kongl. Maj-.ls Nåd.
Prop. JYs SI.
Glas. ket mindre skäl att nu efterkomma dessa anspråk, som, under närvarande tidpunkt, det torde vara högst få näringsgrenar inom landet, som ej gynnas af en ganska liflig afsättning — ja! ända derhän, att äfven vid de obetydligaste beställningar den Svenska näringsidkaren ofta ser sig urståndsatt att utföra hvad som begäres.
I den enda punkt, hvari sökanderne med en uppställd kalkyl sökt visa befogenheten af sina anmärkningar, under erinran, att nu gällande tullsats utgjorde 13 å 14 procent och den föreslagna endast något öfver sex procent af varuvärdet, nemligen i fråga om nya gångkläder, anmärka sökanderna sjelfva, alt, i följd af resande medgifven rätt att tullfritt medföra kläder, som pröfvas icke öfverstiga deras personliga behof, nu gällande tulltaxa esomoftast, för att icke säga alltid, blifvit kringgången; hvarföre också den inskränkning i resandes rätt yrkades, att tullfrihet endast skulle ega rum för synbart brukade kläder.
Den tuiltjenstemännen redan åliggande skyldighet att pröfva hvar och en resandes behof af medförda beklädnadspersedlar skulle otvifvelaktig! både för de resande och för tuiltjenstemännen göras än mera förhatlig, derest närmare undersökning af klädernas beskaffenhet tillika föreskrefves; Och ett sådant lagstadgande kornme antagligen att vid tillämpningen förfela sitt ändamål; men just den omständigheten, att tillförene stadgade införselsförbud, likasom nu gällande införseisafgifter, må hafva befunnits overksamma i afseende å sådane artiklar, som företrädesvis kunna af resande tullfritt införas under föregifvande att utgöra deras behof, just denna omständighet innefattar i min tanke ett kraftigt skäl för tullafgifternas bestämmande till så billigt belopp, att afgiften villigt erlägges; hvarigenom de inhemska näringarnes anspråk på skydd och statens på inkomst, så vidt sådant i förevarande fall kan utföras, bäst främjas.
Jag anser mig således icke hafva funnit skäl att i omförmälda hänseenden underdånigt tillstyrka någon afvikelse från kommitterades förslag.
Uti kommitterades förslag till förändrade tullbestämmelser för de under bufvudrubriken glas upptagna olika slag, hafva Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen, på ofvan anförda allmänna grunder, såsom öfvergångsafgifter underdånigst tillstyrkt följande förändringar, nemligen: för fönsterglas, alla slag, 3, i stället för 4 öre; och för rubriken »andra slag» 23, i stället för 20 öre skålpundet.
Deremot innefattar den af åtskillige glasbruksegare ingifna, här förut nämnda skrift, underdåniga påminnelser både emot kommitterades förslag angående artikeln glas i allmänhet, jemte embetsverkens deröfver afgifna utlåtande, och synnerligast emot vissa delar af förslaget, hvars godkännande förmenades skola tillintetgöra större delen af svenska glasbruksindustrien.
Under klagan öfver den otrygghet för framtiden, ofta återkommande frågor om förändringar i svenska tullagstiftningen förorsakade, i motsats till förhållandet i andra länder, är i omförmälde skrift anmärkt, hurusom Eders Majit vid 1847 års Riksdag skulle hafva föreslagit genomgripande förändringar för iullbehandlingen af glasvaror, hvarpå exempelvis anfördes fönsterglas, hvilket, dittills Kongl. Maj:ls K åd.
59 förtulladt efter skifvor och band, upptogs tili förtullning efter vigt med en medeltull af 2 sk. banko skålpundet, som ansågs utgöra 25 procent af värdet, samt huruledes, sedan Rikets Ständer bifallit detta förslag, Bevillnings—utskottet redan vid nästföljande 1851 års
Riksdag ifrågasatt tullafgiftens nedsättning till 1 sk. 6 rst samt äfven vid sistlidne Riksdag förnyat samma förslag, ehuru utan framgång.
Så hade också kommitterade få månader efter utfärdandet af gällande taxa åter föreslagit väsendtliga förändringar, likväl med afvikande från syftemålet att närma svenska och norrska tullsatserna, samt utan någon egentlig motivering af det framkastade förslaget, hvilket icke heller blifvit af deröfver hörda embetsverk med behöflig utredning af sakförhållandena granskadt.
Efter sådane erinringar i afseende å frågans behandling hafva glasbruksegarne vidare sökt göra troligt, att den af kommitlerade å fönsterglas föreslagna tullsats, 1 sk. 3,56 rst. eller 4 öre, icke skulle, på sätt kommitterade uppgifvit, utgöra 25 procent af varuvärdet, och till stöd derföre åberopat dels den af Eders Maj:t år 1847 föreslagna tullafgift, dels en utredning, som i Norrige föregått den derstädes år 1842 antagna tull af 4 sk., hvilken tull der ansågs motsvara 50 procent af värdet och, med afseende å införseln ifrån Sverige emot half afgift, bestämdes till ett så högt belopp.
De lättnader, som voro för svenska glastillverkare tillstyrkte, förmenades inskränka sig till tullfrihet för Soda och vara af jemförelsevis ringa vigt; äfvensom den höga transportkostnad, i hvilken kommitterade jemväl ansett svenska glastillverkningen åtnjuta ett icke obetydligt skydd, förmenades mångfaldiga gånger motvägas af de sednaste årens ytterligt uppdrifna forseliöner vid ali landtransport till och från de flesta, i aflägsna landsbygder långt inne i landet anlagda glasbruken.
Dessa forsellöner, stegrade priser å bränsle och alla arbetarens lefnadsbehof gjorde den närvarande konjunkturen särdeles olämplig för nedsättning af införselstullarne; Och hemställde glasbruksegarne, alt tullen å fönsterglas åtminstone icke (nätte nedsättas lägre än till 6 öre skålpundet.
Att, såsom kommitterade vidare tillstyrkt, från införselstull befria patentglas och glastakpannor, ansågs icke heller hafva skäl för sig, utan borde tullen å dessa artiklar åtminstone bestämmas till 4 öre skålpundet.
Likaledes förmenades kommitterades förslag att från förtullning efter stycketal till centner förändra taxan i afseende å buteljer, burkar och flaskor, samt att bestämma lullafgiften till 75 öro per centner, medföra en större lullnedsättning, än kommitterade uppgifvit, och förslaget antingen böra helt och hållet förfalla eller också tullafgiften upptagas åtminstone till 1 R:dr R:mt för centnern; Och anmärktes slutligen emot förslaget att nedsätta införselstullen å rubriken »andra slag» till 20 öre, att statens inkomster, utan verkligt behof, min skades för varuartiklar, af hvilka oloflig införsel svårligen kunde ega rum.
Då denna af glasbruksegare ingifna skrift, likasom de flesta nu och tillförene
Irån inhemska näringsidkare gjorda påminnelser emot ifrågasatte förändringar i tullagstiltningen, såsom förnämsta stödet både för sina anspråk och sin klagan framhålla den otrygghet, för hvilken näringarne skulle hafva varit blottställde, beder jag att få 40 Kungl. Maj:ts Nåd.
Vrop. M 51. fästa Eders Maj:ts Nådiga uppmärksamhet pä verkliga förhållandet i detta hänseende, hvad den nu omhandlade artikeln fönsterglas angår.
Redan i tulltaxan den 14 Augusti 1850 — för att icke gå längre tillbaka ' — var införselstullen å grönt fönsterglas bestämd till 6 R:dr 32 sk. för 120 skif— vor och å hvilt fönsterglas till 16
R:dr 52 sk. för 20 band.
Samina tullsatser återfinnas i 185a, 1841 och 1845 årens taxor samt tillämpades sålunda åtminstone 18 år.
Då Eders Majit till Rikets Ständer vid 1847 —1848 årens Riksdag aflat Nådig Proposition med förslag till förnyad tulltaxa, inskränkte sig den af Ständerna ock godkända förändringen, hvad fönsterglas angick, dertill, alt, såsom glas— tillverkarne sjelfve yrkat, allt fönsterglas, så väl grönt, som halfhvitt och hvitt, upptogs under en enda rubrik »fönsterglas», med förtulining efter vigt, och att tullsatsen, som, enligt anställde profvägningar, dittills uppgått för det gröna till något mera än 1 sk. och för det hvita och det dermed lika förtullade halfhvita till något mera än 2 sk. skålpundet, utfördes till 40 sk. lispundet, eller just den lullalgift, som närmast motsvarade den förut högst erlagda; hvarefter annan förändring i detta hänseende icke blifvit vidtagen, än att qvantiteten för tullberäkningen förvandlats till skålpund
Och tullsiffran derefter lämpats.
Under sednast förflutna 26 år har således tullen å fönsterglas icke blifvit minskad.
Att den deremot år 1848, vid antagandet af gemensam tullsats, icke obetydligt förhöjdes, är, hvad grönt fönsterglas angår, alldeles ostridigt; likasom att frågan örn (leo medeltull, som kunde motsvara 25 procent af varuvärdet, då icke, hvad fönsterglas angick, utgjorde föremål för närmare utredning.
En af de kornmitterade, som afgifvit nu ifrågavarande tulllaxe— förslag, Tull-distrikts-chefen Karström, har deremot i ett år 1850 af trycki t utgifvet och, så vidt jag eger mig bekant, i detta hänseende icke vsderlagdt arbete, på grund af fakturor och verkställde profvägningar visat, att tullsatsen å hvitt fönsterglas af bättre beskaffenhet, enligt 1845 års taxa, redan utgjorde 50 procent och, elter förändringen 1848. till och med öfversteg 75 procent af varuvärdet.
Ett annat bevis, att tullsatsen, emot Eders Maj:ts afsigt, verkligen förhöjdes år 1848, lemna ock
Kommers-kollegii tabeller öfver införseln af fönsterglas före och efter sistnämnde år.
Icke nog dermed, att den förut ganska betydliga införseln af grönt glas nästan helt och hållet upphört, äfven införseln af hvitt fönsterglas har sedermera betydligen altagit, under det, såsom bekant är, landets gynnsamma ställning gifvit anledning till mångfaldiga byggnadsföretag och klagan öfver brist på fönsterglas, motsvarande lidens stegrade anspråk på prydlighet och godhet, icke sällan låtit förnimma sig.
Att inhemska glasbruken under tiden både ökat och förbättrat sin tillverkning ina gerna medgifvas och innebär tillika förklaringen, huru man kunnat, med tillhjelp af den minskade införseln, fylla behofvet; men detta vederlägger på intet sätt, att ju icke den stadgade tullsatsen vida öfverstiger hvad lämpligt och billigt är.