Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med stöd af denna åsigt om tillräckliga krafter bos kyrkans presterskap att på den väg, hvilken dess pligt såsom själasörjare anvisar, kunna leda lekmannaverksamheten till ett nyttigt mål och förekomma alla skadliga följder af densamma, hemställer Utskottet vördsamt, med afseende på ofvan omförmälda förslag till inskränkningar i nämnda verksamhet, alt desamma må lemnäs ulan afseende.
Under förutsättning att hans ofvanberörda förslag skulle vinna bifall, har Kontraktsprosten Jamon vidare föreslagit: ”att lekman, som anser sig kallad och skicklig att förkunna Guds ord, må, försedd med preslbevis, infinna sig hos sin Biskop för att pröfvas till kristendomskunskap och praktiska lårareanlag, och ali, om han godkännes och hans frejd är väl vitsordad, Biskopen då, ulan afseende på bristande vetenskapliga studier, må gifva honom rättighet alt på de i gällande lag tillåtna tider och med församlingens pastors goda minne förkunna Guds ord på konventiklar, så länge han visar sig oförvitlig i lära och lefverne”.
Härtill anslutar sig på det närmaste
Doktor Almqvists förslag: ”att den som känner en inre kallelse att förkunna Guds ord, men saknar de kunskaper, som fordras för preslerlig ordination, må anmäla sig hos Biskopen, som då skall med honom anställa förhör i den Heliga Skrift, till utrönande såväl af klarheten och redan i hans uppfattning, som hans gåfva att utlägga skriften till uppbyggelse, samt att, om han i dessa stycken gifver tillfredsställande besked och för öfrigt gjort sig känd för en i allo rättskaffens och oförvitlig vandel, Biskopen icke må förvägra honom tillåtelse till ordets förkunnande, utan under bön och välsignelse inviga honom dertill”.
Brot. 1862 dt 1863. 7 Sami. 2 Afd. 13 Eäft.
M 10 Sammans.
Betänkande N:o 21.
I händelse Rikets Ständer bifalla hvad Utskottet i föregående punkt hemställt, har den förutsättning förfallit, på hvilken Kontraktsprosten Janzon byggt sitt nu omförmälda förslag.
Doktor Almqvist åter har grundat sin framställning äfven på ett annat skäl, som torde påkalla en särskild granskning.
I betraktande af den rådande prestbristen, har nemligen Herr Doktorn ansett det böra komma under öfvervägande, huruvida icke med andligt sinne utrustade lekmän, som vilja egna sig åt folkets kristliga handledning, borde genom de af Herr Doktorn föreslagna stadganden inbjudas att egna sig åt kyrkans tjenst och derföre konstitueras såsom ”Diaconi” efter den gamla kyrkans föredöme mot åtnjutande af arfvode, alpassadt efter den tjenst de uträttade.
Utskottet kan emellertid icke heller ur denna synpunkt förorda förslaget.
De tilltänkta diakonerna skulle i ingen mån kunna fylla behofvet af verkliga prester, och skulle blifva ett mellanting mellan dem och lekmänn en, som för närvarande saknar all grund i det allmänna föreställningssättet, och dertill svårligen skulle kunna förena de egenskaper, hvilka göra prestens verksamhet nödvändig för kyrkan, med den särskilda ställning, hvilken på ofvan antydt sätt betingar lekmannaverksamhetens inflytande inom församlingen.
De blefve derigenom efter all sannolikhet kyrkan snarare till olägenhet än till hjelp; och deras aflönande blefve församlingarne en tunga, som säkerligen komme att mindre godvilligt utgöras, än de nu förekommande frivilliga sammanskotten till fullkomligt enskilda predikanter.
På dessa och de i fråga om föregående punkt anförda skäl, får Utskottet vördsamt hemställa: att ej heller denna del af motionårernes förslag må vinna afseende.
Doktor Almqvists motion innefattar äfven ett annat förslag, som påkallar särskildt yttrande. 19 Kap. 5 § Kyrkolagen innehåller, att ”inga främmande eller okända personer, som icke hafva goda och trovärdiga vittnesbörder, måge tillstädjas alt predika, förutan Biskopens eller Consistorii föregångne bepröfvande, och therpä gifne sliriftelige tillåtelse A Nu har Doktor Almqvist föreslagit, att Pastor borde vara berättigad att antingen utan eller i samråd med församlingen öppna kyrkan för sådana kyrkligt sin nade lekmän, som förljenat förtroende och visat skicklighet att hålla andeliga föredrag.
Då det enligt gällande Kyrkolag och författningar tillkommer
Domkapitlen alt hålla hand deröfver, att vid den offentliga gudstjensten Guds ord rent och oförfalskad! förkunnas, och äfven kyrkoherdarne i detta afseende stå under
Domkapitlens uppsigt, synes det rigtigare och med Domkapitlens pröfningsrätt i detta fall mera öfverensstämmande, att meddelandet af s. k. venia concionandi eller rättighet att predika vid den offentliga gudstjensten, må, på sätt genom ofvan anförda lagrum är föreskrifvet, meddelas af Domkapitlet, än att sådant öfverlåtes åt kyrkoherdarne, med eller utan församlingarnes hörande; hvadan Utskottet slutligen får tillstyrka:
Betänkande N:o 25. 11 att Doktor Ålmqvists motion äfven i denna del mä lemnäs utan afseende.
Herr Doktor Petrelli har hegart att lå antecknadt, att han icke öfvervarit ärendets behandling i Utskottet.
Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Sept. 1863, kl. 6 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändrad röstberäkningsgrund vid prestval samt tillsättande af klockare, orgelnister och folkskolelärare.
I förenämnda ämne hafva motioner vid innevarande riksdag blifvit väckta hos Högvördiga Presle-Ständet af Doktor Falch (motionen N:o 93), med hvilken Doktor Nordlander och Kontraktsprosten Janzon instämt; samt hos Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtige Gustaf Hullman från Örebro län (motionen N:o 232), J.
Lundbäck från Göteborgs och Bohus län (motionen N:o 288) och Carl Anders Larsson från Östergötlands län (motionen N:o 514).
Dessa motioner, af hvilka den sistnämnda blifvit till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, men de öfriga till Lag-Utskottet remitterade, hafva i följd deraf och jemlikt stadgandet i 43 § Riksdags-ordningen blifvit af Sammansatta Lag-samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet behandlade. 12 Sammans.
Betänkande N:o 25.
Grunden för röslberäkning vid prestval är på följande sätt bestämd genom 16 § i Kongl.
Förordningen om prestval den 1 April 1845.
Rösträttighet beräknas i allmänhet efter egendom och dc allmänna utskylder, särdeles ecklesiastika, som deraf utgöras.
I städerna följes härvid den för hvarje ort särskildt stadgade grund.
På landet räknas en hel röst för hvarje helt oförmedladt mantal, en för hvarje masugn, för hvarje stångjernshärd, äfvensom för två kniphamrar tillsammans, likaså vid messingsbruk en röst för hvarje brännugn och vid glasbruk för två glaspottor.
För spikhamrar, qvarnar, samt alla andra särskilda lägenheter och inrättningar bestämmes rösträttigheten efter deras grundränta, eller, der sådan ej åsatt är, eller taxeringsvärdet, jemlördt med medelvärdet på hemman i församlingen.
— Ofvanberörda föreskrift, att oförmedlade hemmantalet skall ligga till grund för valrätten, sammanhänger med stadgandet, alt vissa ecklesiastika skyldigheter, nemligen kyrko- och prcstgårdsbyggnad, enligt Kongl.
Brefvet den 4 Maj 1759, skola utgöras efter sådant hemmantal.
Mot dessa stadganden äro Doktor Falcks och Carl Anders Larssons motioner rigtade.
Förstnämnde motionär anmärker mot det stadgade röstberäkningssättet, att, om man äfven lemnade derhän, huru rättvist del kunde vara emot de många, som, ehuru de äfven utgöra ecklesiastika utskylder, likväl derigenom beröfvas all talan vid ett tillfälle, hvilket är för dem lika maglpåliggande, som för faslighetsegarne, så vore det dock uppenbart, att derigenom, i anseende till den långt drifna hemmansklyfningen, vid valförrältningarne åstadkommes en för alla deri deltagande och framförallt för valförrältaren högst besvärande vidlyftighet.
Vid röstsummeringen uppkomme bråk, ofta gående ända till billiondelar, och verkställandet af dessa vidlyftiga beräkningar måste ske i en kall kyrka, ofta en hel vinternatt igenom.
Sedan numera genom de nya kommunal-lagarne en annan grund för omröstning blifvit lagd, som vore så enkel, att den endast kräfde en lätt verkställd addition, och äfven i andra fall vore mindre underkastad de af motionären påpekade felen, syntes det som denna skulle kunna med fördel begagnas äfven vid prestval.
Fyrktalssättningen måtte underkastas hvilka förändringar som helst, skulle den dock alltid bibehålla fördelen att undvika de ändlösa hråken, och, om den äfven i ifrågavarande fall användes, mycket förkorta sjelfva förrältningarne och göra det möjligt att tillkännagifva resultatet utan de misstag, som nu understundom föranledde, att v len efteråt befunnes hafva haft en helt annan utgång, än först uppgifvits.
Carl Anders Larsson andrager, hurusom i stadgandet om det oförmedlade hemmantalets användande såsom beräkningsgrund för den ecklesiastika byggnadsskyldigheten låge en uppenbar orättvisa.
Hade ett hemman blifvit ansedt så svagt till sin beskaffenhet, att förmedling af öfriga utskylder efter nedsatt mantal måst beviljas, funnes ej ringaste skäl, hvarföre icke fördelen af förmedlingen borde sträcka sig jemväl till sådana svåra onera som kyrko- och prcstgårdsbyggnad.
Sorn emellertid detta stadgande, hvilket i och för sig medförde olägenheten af mångfaldiga tvister och rättegångar, sammanhängde med bestämmelserna oin åtskilliga rättigheter, borde Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Elton.- Utslc.
Betänkande N:o 35.
13 denna del af ämnet på samma gång pröfvas.
Enligt motionärens förmenande vore skilnaden mellan förmedladt och oförmedladt hemmantal numera ölverflödig, och det vore önskvärdt, all fyrktalssättningen linge utgöra grunden lill såväl alla utskylder som inkomster och val inom kommunerna.
Begge desse motionärer sammanstämma alltså i det af Doktor Falck uttalade förslag, ”att fyrktalssättningen, sådan den nu är eller framdeles blifver föreskrifven, må förklaras gällande äfven vid omröstning lill återbesättande af presterliga lägenheter.
” Ehuru Utskottet icke kan förneka viglen af de invändningar mot ofvanberörda föreskrifter i prestvals-förordningen, som blifvit af motionärerne framställda, så kan likväl Utskottet icke obelingadt instämma i deras åsigt, att den grund, som för kommunala utskylder och röstberäkning vid andra kommunala val är stadgad, äfven bör tillämpas vid prestval.
De intressen, hvilka hafva befogade anspråk att dervid göra sig gällande, äro nemligen icke af en så uteslutande materiel beskaffenhet, att de kunna mätas efter samma skala, som inflytandet på kommunens rent ekonomiska angelägenheter.
Del vore att befara, derest efter nuvarande fyrktalsberäkning prestval skulle ske, att i ganska många församlingar pluraliteten af församlingens äfven besulna medlemmar icke skulle få något inflytande på valet, hvars utgång kunde helt och hållet bestämmas af någon enda högt taxerad person eller till och med af en icke inom socknen bosatt bolags-direktion — ett förhållande, framför hvilket den nuvarande ordningen olvifvelaktigt eger företräde, och som måste under alla omständigheter förekommas.
Detta kunde väl ske genom en sådan modifikation af motionärernes förslag, alt endast eli visst lågt maximum af fyrktal finge för samma person eller bolag vid dylika val beräknas; men man har ännu icke vunnit någon erfarenhet, huruvida de förändrade föreskrifter i afseende på sjelfva fyrktalssättningen, som vid innevarande riksdag beslutats, i verkligheten bättre tillfredsställa rättvisans och billighetens anspråk, än de på sednasle riksdagen antagna, hvilka sedan dess framkallat högljudda klagomål; och om äfven röstberäkningsgrunden vid prestval må kunna framdeles på ett eller annat sätt bestämmas i större öfverensstämmelse med kommunallagarne, än för närvarande eger rum, så torde dock dermed lämpligen böra anslå, lill dess kommunallagarne sjelfva visat sig i afseende på röstberäkningen fullt tillfredsställande; hvadan Utskottet anser sig böra hemställa, alt förslaget om förändrad röstberäkningsgrund vid prestval icke för närvarande må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Carl Anders Larsson har på ofvan anförda skäl tillika yrkat, ”alt alla de lagar och påbud, som handla om förmedlade och oförmedlade hemman, vare sig i fråga om utgifter, inkomster eller val inom kommunerna å landet, skola upphöra att vara gällande, samt att, der icke genom nya kommunallagarna undantag blifvit gjordt, 14 Sammans.
Betänkande N:o 25. fyrktalet inom hvarje kommun hädanefter skall ligga lill grund för beräkningen i stället för hemmantalen”.
Utskottet får till en början anmärka, att skilnaden mellan förmedladt och oförmedladt hemmantal äfven angår förhållanden, som icke stå i sammanhang med den kommunala taxeringsgrunden.
Örn det äfven är företrädesvis i fråga om ecklesiastika rättigheter och skyldigheter, som det oförmedlade hemmantalet beräknas, är det dock icke uteslutande deruti, sorn det eger sin tillämpning.
Enligt Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 17 December 1754 skola alla de pålagor, som dittills utgått å vissa orter efter öres- och röktalet, dädanefter utgå på samma sätt utan afseende på skedd förmedling, äfvensom i fråga om knekte- och båtsmanshåll förmedlade hemman få behålla sin förra andel; och enligt Kongl. Brefvet den 13 Juli 1742 är ännu i vissa fall det oförmedlade hemmantaiet delningsgrund vid laga skifte för skog och utmark.
Inom kommunerna åter är det oförmedlade hemmantalet beräkningsgrund endast i fråga om de ecklesiastika skyldigheterna, och hvad angår förslaget om dessas bestämmande efter fyrktal, så, enär, på sätt motionären rätteligen anmärkt, denna fråga står i närmaste sammanhang med motsvarande rättigheters beräknande efter enahanda grund, och dermed i första rummet måste alses rösträttigheten vid prestval, lärer, derest hvad Utskottet här ofvan hemställt med afseende på förslagen om förändrade grunder för sistberörda rättighets utöfvande, af Rikets Ständer bifalles, deraf följa att hvad Carl Anders Larsson i nu omförmälda hänseenden föreslagit, icke för närvarande hör af Rikets Ständer bifallas.
De begge öfriga motionerna, öfver hvilka Utskottet har alt i detta betänkande sig yttra, röra kyrkoherdarnes rätt att deltaga i val af klockare, orgelnist och folkskolelärare.
1 sådant afseende är på följande sätt stadgadt. 24 Kap. 30 § Kyrkolagen innehåller: alt ”orgelnisten väljes af kyrkoherden och församlingen, som honom lönar, allt som de deröfver kunna förenäs;” och 51 § i samma kapitel föreskrifver, ”alt klockaren skall i lika måtto af kyrkoherden och församlingen väljas.”
Huru delta skall tillgå, bestämmes närmare genom Kongl.
Resolutionen på Allmogens besvär den 20 November 1786 och Kongl. Resolutionen den 20 Juni 1794 sålunda, ett sedan kyrkoherden af de till klockaresysslan sökande föreslagit församlingen tre af de mest tjenliga och i alla alscenden skickligaste, skall han anställa laglig votering efter gårdatal i socknestufvan, hvarvid kyrkoherden äfven slutligen aflemnar sin röst, hvilken i beloppet skall räknas lika med halfva församlingens, och dervid bör allenast jemföras med beloppet af de församlingens röster, som vid valet blifvit afgifna och lagligen erkända, hvaremot uleblifna eller ogillade röster icke komma i beräkning.
För Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län är särskildt stadgadt, alt förslag icke eger rum.
I fråga om val af folkskolelärare är genom Kongl. Stadgan angående folkundervisningen i riket den 18 Juni 1842 föreskrifvet, alt, sedan skol - Sammans.
15 styrelsen upprättat förslag, skall derefter mellan de på förslaget uppförda val anställas af församlingens i sockenstämman samlade röstägande ledamöter, hvarvid rösterna beräknas som vid klockareval, oell ordförandens i skolstyrelsen röst gäller lika som kyrkoherdes vid klockareval.
Genom 2 § i Kongl. Förordningen om kyrkostämma samt kyrkoråd och skolråd den 2 1 Mars 1862 är den förändring i ofvanberörda föreskrifter gjord, all valen förrättas å kyrkostämma.
Mot dessa stadganden har nu blifvit af mbtionärerne anmärkt, alt i dem låge en uppenbar orättvisa mot församlingarne, hvilka ensamme finge löna de ifrågavarande tjenstemännen och ensamme finge draga nyttan eller skadan af deras verksamhet, men icke betroddes att ensamme utvälja dem.
Kyrkoherdarnes rätt i delta afseende grundade sig ursprungligen derpå, ait presterskapet måste pröfva och examinera de sökande, men, då numera åtminstone orgeinisler och skollärare af andra auktoriletcr erhölle examens-betyg, hade preslerskapet upphört att examinera dem, och dermed anledningen till de ifrågavarande föreskrifterna försvunnit.
Det vore för öfrigt orätt alt icke tillerkänna den Svenska allmogen tillräcklig omdömesförmåga för att med urskiljning kunna begagna sin rösträtt vid dessa val.
Af anförda skäl föreslår Hultman: ”alt, med upphäfvande af ofvanberörda Kongl. Resolutioner, törsta punkten i 12 Kap. 50 § Kyrkolagen skall erhålla följande lydelse: ”orgelnisten väljes af kyrkoherden och församlingen i kyrkostämma, och ege pastor dervid alt beräkna en hel röst för sitt embete, utom rösträtten för pastorsbostället”, samt första punkten i 31 § samma kapitel lyda som följer: ”Klockaren skall i lika måtto och efter samma röstberäkningsgrund, som för organists antagande stadgadt är, väljas af kyrkoherden och församlingen.”
Rundbäck åter föreslår, ”alt, med upphäfvande af alla hitintills gällande föreskrifter rörande val af orgelnist, folkskolelärare och klockare, stadgas måtte, att vid folkskolelärare-, orgelnist- och klockareval, som vid kyrkostämma handläggas, beräknas rösterna så, som Kongl.
Förordningen angående kommunalstyrelse på landet den 21 Mars 1862 rörande rösträtts utöfvande föreskrifver; dock bör ingen lill dessa Ijenster under omröstning komma, som icke, enligt gällande lagar och författningar, styrkt sin kompetens medelst betyg från vederbörlig auktoritet.”
Förslag i enahanda syftning, som de ifrågavarande, hafva vid begge de sist— förflutna riksdagarne blifvit framställda, men icke lyckats alt i någon mån tillvinna sig Rikets Ständers bifall.
Den åt kyrkoherdarne medgifna vidsträcktare rösträtt vid klockare- och orgelnistval har, så vidt af föregående förhandlingar i ämnet och ur Utskottets egen erfarenhet kunnat inhemtas, icke visat sig medföra några menliga följder och torde äfven hafva sin behöriga grund deri, att klockare och orgelnisten, i följd af deras befattningar, stå i närmaste beröring med pastor, hvilken väl får anses vara icke allenast fullt kompetent alt bedöma deras skicklighet, som anmäla sig till erhållande af sådana sysslor, utan äfven framför allt intresserad ai alt den lill tjensten lämpligaste nämnes; och man kan derföre icke gerna antaga, 16 Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-litsle.
Betänkande N:o 25. att pastor, utan högst giltiga skäl, i detta afseende skiljer sig från församlingen.
Enahanda skäl gälia äfven för bibehållande af stadgandet om det större inflytande på valet af folkskolelärare, som är tiiierkändt kyrkoherden eller den prestman, som hans ställe företräder, i egenskap af ordförande i skolstyrelsen.
'Tillförlitlig insigt om en skollärares lämplighet för sitt kall torde icke kunna inhemtas utan personlig närvaro vid hans undervisning, och en nitisk ordförande i skolstyrelsen, som på sådant satt, eller genom anställande af profläsningar, förvissat sig om de sökandes relativa duglighet, bör väl med allt skäl tilläggas ett större inflytande på platsens besättande; och detta så mycket heldre, som, derest, utan giltiga skäl, en skollärare emot ordförandens vilja påtrugas honom, sådant otvifvelaktigt måste hämmande inverka på det interesse, ordföranden bör hysa för skolan och som är ett nödvändigt vilkor för densammas ändamålsenliga utveckling.
Utskottet får på dessa skäl tillstyrka Rikets Ständer, alt lemna Hallmans och Rundbäcks omförmälda motioner ulan afseende.
Reservationer: af Herr Bovin; af Riksdagsfullmägtigen Sven Rosenberg från Christianstads län: ”Då jag icke kan annat än gilla de af min ståndsbröder G.
Hultman i sin motion anförda motiver och framställda förslag i fråga om orgelnists och klockares tillsättande, äfvensom till principen den af Rundbäck föreslagna grund för röstberäkningen, så får jag i enlighet dermed reservera mig emot Höglofl.
Utskottets afstyrkande förslag i dessa afseenden, under hemställan att Rikets
Ständer måtte besluta i enlighet med desse motionärers förslag; i hvilken reservation Riksdagsfullmäglige Nils Magnus Pettersson från Calmar län och Josef Smedberg från Elfsborgs län instämt; samt af Riksdagsfullmägtigen Anders Jonsson från Wermlands län.
Dessutom har Riksdagsfullmägtigen J. M. Lundahl från Skaraborgs län begärt att lå antecknadt, att han, som vid den tid, då ärendet förekom i Utskottet, åtnjöt ledighet från riksdagsgöromålen, icke deltagit i detsammas handläggning.
Stockholm, tryckt hos N. Marcus, 1863 .
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande Jtä 26. 1 \:0 £6.
Ank. till Exp.-Utsk. den 22 September 1863, kl. 6 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om rättighet för församlingen i konsisloriela pastorat och sacellanier alt begära fjerde profpredikant.
Sammansätta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskoltet går härmed att afgifva yttrande öfver en från Lag-Utskottet, jemlikt 43 § Riksdags-ordningen, till Sammansatta Utskottets behandling öfverlemnad motion, som blifvit väckt hos Högvördiga Preste-Ståndet af Doktor Emanuelsson (motionen JVs 26), Motionären åberopar en af honom år 1836 väckt motion om förändrad lag för förslags upprättande till konsistoiiela pastorat och sacellanier, åsyftande att, så vidt möjligt vore, hvarje församling skulle förses med duglige själasörjare, hvilket, enligt nu gällande befordringslagar, icke alltid läte sig göra.
Då nemligen Kongl. Cirkulär-brefvet den 21 Augusti 1786 i § 7 stadgar, att den skicklighet, som skall utgöra grunden för befordran till de större pastoraten, utrönes af examina, disputationer, föreläsningar och utgifna skrifter, lika godt i hvilka vetenskaper, och den förtjenst, som skall utgöra befordringsskäl, särdeles till mindre lägenheter, mates mera efter tjensteårens mängd, än efter tjenstgöringens beskaffenhet, så läge häruti ingen borgen för att den dugligaste blefve föreslagen.
Det sage ut, som hade man ansett de presterliga lägenheterna vara snarare en belöning för gjorda tjenstår, än ett fält för lärarens och själasörjarens verksamhet, och derför varit mera betänkt på att genom lag skydda de sökandes rätt, än befordra församlingens gagn och bästa.
Om en sådan åsigt i alla tider vore origtig och skadlig, så vore den det ännu mer i vår tid, då församlingen företrädesvis behöfde lif och kraft hos sina lärare.
Det ginge ej längre an att göra pastoraten och sacellanierna till pensionsanstalter för den verldsliga lärdomen eller den andliga dåsigheten.
Men om man i allmänhet ansåge en förändring af befordringslagarne nödvändig, så vore man dock icke ense om Bilt. lill B.
Ppot. 1862 A 1863. 7 Sami. 2 Afd. 14 Häfl. 1 2 Samm ann.
Lag- nami Allm.
Benvärn- och Ekon.-Utskolteln Betänkande JW 26. denna förändrings beskaffenhet.
Mången yrkade församlingens rätt att sjelf kalla och utse sina lärare.
Men om ock denna rätt måste erkännas såsom giltig, så återstode dock alltid frågan, om hvarje församling eger förmågan att utöfva den.
Detta vore sällan händelsen; ty åtminstone vore landsförsamlingar vanligen icke i tillfälle att känna ett större antal prester och således träffa det bästa val.
Denna kännedom funnes deremot hos Konsistorierna, och förslaget ginge derföre ut på att åt dem inrymma en större frihet vid förslags upprättande, hvadan motionären föreslår föl jande författning: »Sedan Domkapitlet, enligt nu gällande eller framdeles blifvande befordringslagar, uppfört tre prestmän å förslag, och desse aflagt sina prof, skall valförrättaren å frågodagen tillspörja församlingen, om hon, änskönt intet vore att emot de föreslagnes lära och lefverne anmärka, ändock vill hafva ännu en profpredikant.
Besvaras denna fråga med ja, så skall valförrättaren uppskjuta förrättningen och anmäla församlingens önskan i Domkapitlet, hvilket uå, oberoende af andra lagar än dem, som bestämma kompetens, eger att å förslaget uppföra den prestman, som anses bäst kunna motsvara församlingens behof.
För utrönande af församlingens vilja i fråga om fjerde profpredikant ia k 11 ages, hvad Kongl.
Förordningen om prestval den i April 1843 i 30 § föreskrifver.
Domkapitlets val af fjerde profpredikant må ej öfverklagas.»
Den af motionären åberopade 30 § i Kongl.