Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det ar då också wattp7t till arbete;:, som är och som bör vara det grundläggande fältropet för det qvinliga emancipations- strafvandet i vår tid.
Fältropet har här uppstatt, icke i de bredare lagren, men i de battre lottades, vanligen icke af nöd, men af känsla för egen värdighet.
Man kom till det erkännandet, att, till och med om man kunde lefva och lefde af andras, af männens arbete, s % var det battre att sjelf förskaffa sig det nödvändiga lifsuppehället an att f2 rbröd och spel, tilldelade som gåfva.
För qvinnorna ställer sig emellertid fordringen p i arbete annorlunda an för mannen.
Ty medan mannen saga: &gt;skaffa oss arbete, ty vi vilja lefva:), så säga qvinnorna:)) utestang oss icke från arbete, ty vi vilja uträtta niigot.:.
Man inser lätt, att denna senare fordran miste hafva utgatt frin klassen af qvinnor, som k u m a lefva utan att efter sin egen uppfattning gifva till- räckligt mycket arbete i utbyte.
Det ar ocksa från dessa klasser fordran har utgått p i deltagande i det andligt svåraste arbetet; det ar de, som hafva fordrat och fått genomfördt qvinnans deltagande i universitetslifve~ hennes tillträde till lakare- och sakförareverksamhet och andra liknande sysslor.
Denna, den battre lottade klassens fordran p5 deltagande i arbete skulle hafva ett jemförelsevis ringare intresse, om den ej innebure mera an den i hvarje gifvet ögonblick lyder pk Det kan visserligen haha sin betydelse bade för vederbörande qvinnor och för samhället, om qvinnor blifva läkare, advokater o. s. v., men i och för sig kommer qvinnans tillträdc till dessa förvärf icke att utöfva något markbart inflytande hvarken p2 det ekonomiska eller sociala lifvet.
Det ar konseqvensen af qvinnornas forna utestängande från förvarf och deras nu börjande inträde i desamma, som har sin stora sociala betydelse; det ar
den förutsättning, som har legat till grund för fordringenopå lika ratt .till dessa förvarf, som har vidtgående och genom- brytande följder.
Ty förutsättningen ar den, ntt qvinnoma kafva samma vätt till a l t arbete som mannen.
Man går ut i f r h att inga naturliga grunder finnas att utestanga qvinnor frin hvilket som helst arbete, som d e kunna sköta, och att, nar man aflagsiiat de hinder man.
nu har lagt qvinnorna i vägen, det skall visa sig, att de kunna sköta oandligt många fler arbeten an man hittills har funnit naturligt.
Man går derifrån vidare och förklarar det för onaturligt att utestanga qvinnan fr511 att arbeta så långt och så vidsträckt, som hennes krafter racka till; man fordrar lagligt lika tillträde för qvinnor och man till.
alla förvarf och man fordrar motsvarande utveckling och utbildning för qvinnorna som för mannen, så att det icke för dessa skall skapas ett konstladt företräde, som de till pä köpet sedan förvexla med ett naturligt.
Härigenom får spörsmålet om qvinnans tillträde till förvarf en afgörande betydelse för alla sam halls klasser^ Det får det socialt genom att ställa qvinnan på samma samhallstrappsteg som mannen.
och genom att göra henne lika myndig som mannen - det egendomliga i utvecklingen hitintills kan kortast uttryckas så, att man ansett henne för minderzrig.
icke jemn- hög med mannen, något som nättopp ypperligt låter förena sig både med all visad brutalitet och all visad ömhet emot henne -; det får det ekonomiskt, emedan qvinnans tillträde till alla förvarf hon kan sköta kommer att i vasendtlig mån förrycka alla bestående ekonomiska förhållanden, bade till- verknings- och förbrukningsförhållanden.
.Fordringen på ratt till alla förvarf betyder då för den stora mängd qvinnor, soni redan nu ar förvarfsdrifvande och som tillhör de bredare samhällslagren, en fördelning på långt flera förvarf an de nu tillhöra.
Man måste nämligen komma ihåg, att likasom det blott ar de ekonomiskt allra gynsammast stalda qvinnor för- unnadt att hangifva sig till sysslolöshet eller tomma och onyttiga sysslor - och heller icke alla man äro ju arbetsamma eller hafva iiagon fruktbärande verksamhet -, så tilltager nödvandig- heten för qvinnorna att arbeta, allt eftersom de ekonomiska vilko- ren blifva mindre och mindre gynsamma.
I de breda samhallslag- ren hafva qvinnorna i alla tider måst taga dugtigt uti - stundom och på sina stalien ännu dugtigare an mannen -, och spörs- målets stora bärvidd beror derför, som redan ar antydt, icke
blott på att förskaffa de qvinnor: som hittills i allt för ringa grad liafva kunnat använda sin arbetskraft och sin arbetslust.
ett vidsträcktare falt för deras verksamhet, utan afven och isynnerhet på att förskaffa hela den verkligen arbetande klassen af qvinnor en sådan utbildning i och dermed ett sådant till- träde till nutidens många olikartade förvarf, att de icke i sluten trupp kasta sig in p i de enskilda förvarf, som nu sta dem öppna och hvarest de, till och med med den lägsta vanliga arbetslön som måttstock, erhalla en alldeles ojemförligt ringa lön för sitt arbete.
Till belysning af de faktiska förhallandena nu för tiden med hänsyn till det qvinliga arbetet kunna vi taga nagra siffror från folkräkningen i Köpenhamn 1880.
Dessa siffror skola icke gifva någon måttstock för förhållandena i hela landet - tvartoni.
det fins stora och mycket väsentliga olikheter -, men det ar heller icke meningen att i den föreliggande framställningen lemna det qvinliga arbetets statistik; siffrorna skola blott gifva oss några stödjepunkter för att förstå hvad det är, som den samhallsrörelse, som ar förbunden med fordringen om qvinnans ytterligare tillträde till förvarf, egentligen innebär.
De följande siffrorna kunna också i och för sig blott gifva en ungefärlig bild.
Har man i allmänhet p4 förvarfsstatistikens område endast kunnat lernna högst ungefarliga resultat - af många olika anledningar, som vi har icke skola fördjupa oss uti, - så gäller detta i synnerhet statistiken om de qvinliga forvarfven.
Icke blott ar det har bristande insigt i meningen med de kringsanda listorna, som gör upplysningarne opålitliga; många qvinnor äro radda och skämmas för att meddela.
att de äro sömmerskor, butiksbiträden o. d.
Dertill kommer, att många qvinnor blott hafva sömnad m. m. som biförvarf i hemmet, och de anse det derför för öfverflödigt att meddela detta på listorna, så att man i det stora hela endast med mycken varsamhet kan begagna statistikens resultat hvad de qvinliga förvarfven beträffar.
För det afsedda andam %let kunna dock de följande siffrorna vara tillräckligt vägledande, nar man blott ihågkommer, att de för hvarje särskild grupp, och spccielt för gruppen sömmerskor, blott äro minimi-tal.
Det fans i Köpenhamn d.
1880 inalles 125,998 individer af qvinkön (nu, 1886, l: ', mera).
För två tredje-
delar af detta antal upplystes det, att d e - försörjdes af andra (fäder, makar o. s. v.), för den tredje tredjedelen
Fördelningen a f dessa 41,281 var i stora d r a g - följande: lärarinnor.
barnmorskor, sjuksköterskor, andra fast anstalda på underordnade platser, studerande, nuniior, o. dyl. pensionister, hjon å milda stiftelser, kapitalister.
damsömmerskor (med syatelier.).
egare af tvättinrättning.
hiirfrisörskor (med atelier).
andra innehafvare af handtverks- och industriaffärer.
småkrämare.
restauratriser o. dyl. modehandlerskor.
andra innehafvare af handelsaffärer.
tvätterskor, strykerskor m. m. tobaksrullerskor o. dyl. andra fabriksarbeterskor och biträden i handtverk och industri.
butikbitriiden o. dyl. i handelsaffarer.
tjensteflickor.
.daglejersker&gt; l, portvakter, lediga tjenarinnor, kokerskor o. dyl. med obestamdt eller icke arigifvet förvärf. '
personer i fattigstiftelser, straflanstalter m. m.
E n blick på denna lista skall snart visa, att d e qvinnor, som försörja sig sjelfva, icke hafva mycket omvexlande förvärf.
Bortser man från gruppen fattiga m. m. och från gruppen pensionister och kapitalister - hvilka grupper ju icke ingå i d e förvärfsdrifvandes antal, - iterstår det omkring 35,000.
Af ' dessa hafva åter 3,000 obestämdt och oangifvet förvarf, d. v. s.
äro till största delen, antingen qvinnor, som lefva af någon förmögenhet och något biförvarf, men icke hafva angifvit detta, eller ' qvinnor, som lefva af tillfälligt arbete, likaledes utan att hafva anfört detta.
De bilda så tillvida öfvergingen till d e 3,000 ~daglejerskernes ' m.
fl., och vi stå dermed vid siffran 29,000.
Af dessa äro d e 14,000 - eller öfver en tredjedel af hela antalet t- tjensteflickor; d e 8,000 - eller inemot en femtedel af hela antalet -- sömmerskor; 1,ooo lärarinnor, I ?OOO C ' ttrycket torde beteckna qvinliga arbetare med mera iillfallig aosliillning.
0.a.
barnmorskor, sjuksköterskor m. m. och de återstående 5,000 fördelade dels som affarsinnehafvare, dels och i synnerhet som biträden i samtliga handels-, handtverks- och industrigrenar (d. v. s. väsentligast i de lättaste och enklaste af dessa, jfr.
tabellen).
Sålunda äro qvinnorna med enskilda undantag för- delade på få förvarf, till hvilka det hör ringa utbildning och som de uppfylla i stora skaror.
Man kan då redan af den orsaken icke förundra sig öfver att den lön, som qvinnorna mottaga för sin verksamhet, icke ar hög.
För offentligt anstalda qvinnor.
folkskollärarinnor o. d. har dock lönen, som bekant.
under de senaste aren stigit icke obetydligt, om den an, i synnerhet i maximisatscrna, ar mark- bart lägre an för motsvarande verksamhet, utöfvad af män, bl.
a. emedan qvinnorna förskaffa sig ett billigare lifsuppehalle an männen (jfr.
längre ned betydelsen af detta moment).
Redan de privata lärarinnorna aflönas ju emellertid till större delen mycket dåligt, och gå vi fran dessa särskildta fön-arf till d c allmänna, der utbildningen är jemförelseris ringa, s i träffa \ - i lönesatser, som icke synas tillräckliga ens till det tarfligaste lifsuppehalle.
Beträffande de qvinnor, som sysselsätta sig med industriela förvärf, finna vi upplysningar om lönen i Köpenhamns industri- statistik för 1882.
Det framgår af densamma.
att genomsnitts- lönen var: Sålunda är genomsnittsdaglönen för qvinnor I krona mindre an för barbejdsmaend~ och under halfva gesällernas.
1.ikalcdes ar ackordförtjensten per vecka för qvinnor under halfva ge- sällernas.
Genomsnittet af maximisatserna för den qvinliga daglönen ar I kr.
79 öre: af minimisatserna I kr.
i6 öre; och raknar man årets arbetsdagar till p, far man salunda i genom- snitt en maximi-, minimi- och medelJrsinkomst af resp. 537; 348 och 41 I kr.
Man inser, a t t ' e n årsinkomst af 400 kr.
icke är mycket för e n qvinna, som helt och hållet skall lefva af detta belopp.
O c h medelbeloppet når ju t. o. m. endast denna höjd, för .såvidt arbetet är oafbrutet under hvar och en af veckans sex dagar, och liksom detta ganska ofta icke ar tillfallet, sa 11 % ju .också endast en del af de qvinliga arbeterskorna detta belopp; .en ringa del når öfver det upp emot maxi.mibeloppet, en större del, sarskildt af sömmerskorna; får under det nöja sig med en .iirsinkomst af knappast 350 kr.
Likasom det ö f v a det anförda genomsnittet af niaximisatserna finnes lönesatser, som närma sig nlännens, så finnes det under genomsnittet af minimisatserna lönesatser, som t. o. m. med arbete hela året igenom blott ' kunna .bringa irsinkotnsten upp till 200 kr.
Det ar klart.
att på detta belopp kan ingen vuxen qvinna lefva, och för att - icke svälta kommer hon antagligen, om hon intet stöd har, att skaffa sig biförvarf, hvar hon kan finna dem.
Beräknar Inan årsiiikomsten pi3 grundvalen af ofvan anförda ' lönesatser, men med 365 arbetsdagar, far m a n en maximi-, ininimi- okh medelårsinkomst af resp. 653, 423 och 500 kronor.
För vanliga arbeterskor kan man, som sagdt, väl knappast $rakna arbete för hvar och en af veckans sex söckendagar hela året igenom, an mindre för samtliga j65 dagarne.
En: sådan arbetstid har emellertid hvarje tjelaare, som icke ar ledig någon del af året.
Lönesatserna för de qvinliga tjenarne mot- svara ocks5 någorluiida de nyssnäiiinda beloppen.
Raknar man., allt jämt med Köpenliariin~ ensamt för ögonen och bortsedt frän - undantagen både nedat och uppåt, minimi-lönen per månad för e n tjensteflicka till 8 kr.
och maximilönen - t. ex. för kokerskor i s. k. herrskapshus .- till 16 kr., gifver detta omltring IOO och - 200 kr.
i årlig lön för hvar och en af de resp. parterna.
Lagges härtill för de bäst aflönade tjenarne de drickspengar dessa få sa val hos handlande (slagtare, bagare, m.
son1 a f familjen vid jul, nyår o. s. v. och raknar man wfritt vivre, i ett välmående hus ' till 400 kr.
årligen, når hela beloppet upp till det ofvannamda niaximibeloppet 650 kr.
Ä andra sidan kan man rakna wfritt .vivre, för de ogynsammast ' stalda tjenarne blott till 300 kr.
och deras årsinkomst kommer också då knappast att öfverstiga det namda minimibeloppet 420 kr.
Slutligen kan
hos en familj.
af medelklassen be- .räknas till omkring 350 kr.
årligen (r kr.
om dagen) samt lön s c h drickspengar till 150 kr.
så att också medelinkomsten för ',
en tjenare kommer att motsvara den ofvan namda medel- inkomsten af 500 kr.
O m an tjensteflickans stallning ar mindre fri och hennes arbete måhända mera ansträngande an andra arbetande qvinnors, så ar dock hennes stallning l h g t mera ekonomiskt saker.
Kost.
bostad, tvätt samt 100 till zoo kr.
årligen i penningar kan blott ett fåtal qvinnor, tillhörande de breda arbetslagren utanför tjenareklassen, göra rakning pi.
(Forts.) Hvad vi i Sverige hafva att lära af den qvinliga valrattsrörelsen i England.
1 anvisande till de tvänne uppsatserna i Dagny, iiyril 1886 sid. 97 och aug.-sept.
sid. 206, vilja vi har i nigra korta punkter uppställa de vasendtliga lärdomar, som för vara svenska förhållanden kunna utdragas af det i nämda uppsatser skildrade arbetet för de engelska qvinnornas politiska valrätt.
Vi kunna deraf bl.
a. lära: I) Att yrkandet på den politiska valrättens utsträckande till qvinnor bör upptagas först da, nar man med visshet kan påräkna att ett störe antal tankande man och qvinnor, åt- minstone af dem som på sjelfstandigt och aktningsvärdt satt arbetat för qvinnornas framåtskridande, äro beredda att under- stödja detsamma.
2) Att den qvinliga röstrattsfragan, innan den afgörest bör underkastas en noggrann utredning och pröfning, så val mundtligen vid möten, som genom tryckta skrifter.
3) Att reformen icke bör genomföras förr, an den gifta qvinnans ratt att råda öfver sin egendom blifvit af lagen erkänd.
4) Att karaktären och det moraliska inflytandet hos den person, som inom representationen en &amp; ng skall varda reformens målsman, blifver bestämmande för den grad af aktning och erkännande, som reformen frin början förmår tillvinna sig: likgiltigt för öfrigt om mannen i andra frågor ar liberal eller konservativ, men vigtigt att han icke ar politisk partiledare, hvarigenom frågan kunde förryckas till en blott partifråga.
5) Att de konservativt-liberala visat sig vara pålitligare och.
oegennyttigare vänner af reformen än radikalerna.
6) Att det mera skadar ano gagnar om reformens qvinliga anhängare göra sig till verktyg för olika partier i hopp att sålunda påskynda dess seger.
7) Att det vore önskvardt att ett slags instruktiva institutioner upprättades i syfte att bibringa tankande qvinnor (och hvar- för ej afven den manliga ungdomen?)
insigt i samhällslärans.
grunder samt intresse för det medborgerliga lifvets kraf, så väl på det sociala som det politiska området, sarskildt i af- seende på ratts- och pligt-förhållanden, värdet eller ovardet af olika politiska eller sociala grundsatser, teorier eller pläg- seder, handlingssätt och karaktärer m. m.
8) Slutligen kunna vi lära tålamod och varsamhet af det faktum,.
att Englands qvinnor, hvilka utmärka sig för större sjelf- ständighet och mera vaken allmän-anda an de flesta andra länders qvinnor och derför afven hafva större inflytande på,.
och röna mera tillit af mannen, likvisst ännu efter 20 års oajltGZga str~~vvandm ej lyck&amp; få sig tillerkänd politisk valrätt; samt att af dem eller för dem ännu aldrig någon rätt till politisk valbarhet tagits i anspråk.
Vi tillägga att man i England vantar, att, vid den snart inträdande nya parlamentsessionen, reformen andtligen skall genom- föras och sålunda komma att bilda ett värdigt minne af den qvinliga suveränens femtionde regeringsår.
Skulle, mot förmodan, frågan hos oss komma att beröras vid den nu sammanträdande riksdagen, får Dagny tillfälle att d å ur svensk synpunkt närmare belysa densamma.
20 Jan.
1887. '
Q e slaviska folkens literatur, för nAgra tiotal år sedan nästan obe- kant utom sitt eget omrade, har pH senare tider börjat att allt mera läsas hos oss.
Den raknar inom sig stora och snillrika författare, och deras arbeten äro af den anledningen i hög grad värda att läsas.
Men detta ar icke det enda skalet och knappast det franista.
Det finnes ett annat, som risat sig ega en stor drag- ningskraft och som gjort, att den slaviska literaturens alster kunnat i vesterlandet samla en så talrik och intresserad skara af läsare, ja.
som gjort att m %nga, synnerligen franska författare sjelfva vandt sig till de slaviska länderna och f r h dem hemtat ämnen för sina egna arbeten.
Dessa länders literatur har nämligen för oss öppnat in- blicken i en nästan ny verld, ny i den meningen att de seder och det samhälle den beskrifver, de omgifningar i hvilka den rör sig, d e karaktärer den framställer äro i så många och väsentliga afseenden olika vara egna, att de atminstone vid första bekantskapen göra in- trycket af något fullkomligt nytt.
Dertill kommer, att denna nya och obekanta verld, just vid den tid under hvilken vi ffi göra dess bekant- skap, ar i många afseenden inbegripen i en stark brytning, om hvars djupgaende betydelse den sjelf ar medveten, men hvars gång ock mal den ännu är l h g t ifrån att hafva klart fattat, ja, hvars viclarc utveckling af manga bland dess författare motses med stor misströstan.
Hvad vi nu sagt galler naturligtvis i främsta rummet om den ryska literaturen, och det ar också för det mesta dess alster, som genom öfversättningar blifva bekanta för vesterlandska läsare, Mer, afven p % den polska literaturen, som ingalunda ar obetydlig, eger det sagda sin fulla tillämpning.
Ehuru det polska folket stått den vesterländska odlingen narniare, har denna dock afven hos dem trängt in endast öfver ytan af samhället; och förhållanden, seder och karaktärer äro afven der tillräckligt egendomliga, ursprungliga och fr %n vara vidt skilda, för att vara för oss i hög grad intressanta och lärorika, Dertill kommer, att det polska folket genom de lidanden, som det undergått, och de utrotningsförsök, hrarför dess nationalitet varit utsatt, men som det ihardigt motsatt sig med hela segheten och kraften hos en rikt begllfvad nation, har en alldeles särskild ratt till vfrt intresse och vår medkänsla.
Kampen oin det polska folkets ratt att vara till, som så ofta och s2 olyckligt förts p&amp; slagfältet, föres lika ihardigt p % det andliga omradet, och hvarje författare af framstående begafning, hvarje arbete af betydenhet och talang ar der e n seger för den polska nationaliteten.
I föregaende häfte af denna tidskrift hafva våra läsare genoni e n der i öfversättning intagen berattelse, Thadeus, gjort bekant ska^
med en af det nuvarande Polens mest framstiiende författarinnor.
Vi hafva trott oss g % våra läsares önskan till mötes, om vi rörande Elise Orzeszko, till sina strafvaiiden och arten af sitt författar ska.^ otvifvelaktigt en af sitt lands ädlaste qviiinor, meddela det vi kunnat inhemta om hennes lif och verksamhet.
Efterföljande notiser äro hemtade dels ur en uppsats af Z. Nlilkowsky i mr Th. Stantons bekanta arbete: &gt;The.
Woman questioii in Europe,, dels ur ett bref af henne sjelf.
Fru Orzeszko föddes 1842.
Redan i sitt andra ar förlorade hon sin fader, B. Pavlowsky, som .var jordegare i närheten af Grodno-och lemiiade henne en betydlig förmögenhet i arf.
Upp- fostrad dels i siii moders hus, dels i en pension i Varsjava, blef hon vid 16 ars ålder gift med en ung och förmögen godsegare i Lithaueii.
Hennes äktenskap varade blott sex år; ty %r 1864 blef hennes nian, sannolikt till följd af förbindelser nied de polske insurgenterna, för- visad till Sibirien, der han kort tid derefter dog.
Hans egendom indrogs till stafeii, och hennes egen förmögenhet blef, till följd af de politiska och ekonomiska hvalfningar, som följde på insurrektionen, i högst betydlig grad minskad.
Dessa olyckor, som drabbade henne i hennes tidiga uiigclom - hon var då blott ett par och tjugu %r - inverkade titan tvifvel mäktigt på utveckliugen af hennes karaktär, af naturen kraftfull och spänstig, nu under intrycket af genomgåiiglia lidanden tidigt vanjd till allvar och arbete.
, Under de följande tio %ren » säger hon, » förde jag ett klosterlikt lif p % landet, i min fäderneärfda boning, niidt ibland de omätliga lidanden, som hemsökte mina landsmän, brinnande af begär att kunna vara mitt fädernesland till någon nytta, detta fädernesland, som tycktes dö, men hvars outsläckliga lif jag kände inom mig sjelf~.
Den vag hon sökte för att gagna sitt land fann hon i skriftställeriet.
Redan från sin barndom hade hon haft en utpräglad böjelse för literara syssel- sättningar, och under den nu följande tiden egiiade hon sig helt och hallet först &amp; t studier, sedan äfven åt författarskap.
Ar 1866 offentlig- gjordes hennes f6rsta arbeten; det var smärre berättelser och poemer, som trycktes i den periodiska pressen i Varsjava och genast synas hafva viinnit odelad framgång.
Under de följande åren utkommo under hennes namn flere större ronianer, en hel del noveller sanit atskilliga broskyrer i de sociala frågor, som vid denna tid syssel- satte, den allmänna meniiigen och pressen i Polen.
Fru Orzeszko säger sjelf om det mottagande hon tinder sitt offentliga uppträdande rönt:, Den polska publiken är mycket van vid att se qvinnor taga liflig del i det intellektuela arbetet, och under hela min literära bana har jag ej mötts hvarken af hinder eller fiendskap af nigot slag, sa- vida icke,, tillägger hon med lätt ironi, ajag dertill vill räkna den preventiva censuren, hvilken inrättning visserligen ej är tillkommen för att vidga författarnes idéer eller egga deras fantasi,.
Fru Orzeszkos romaner och noveller hafva hittills endast blifvit öfversatta till ryska och tchechiska, och det ar hufvudsakligen med ledning af de omdömen, som blifvit uttalade om henne i ofvannäninda engelska arbete, som vi nu i nagra f % ord skola gifva en karaktii- ristik af hennes författarskap.
Hennes mest bekanta arbeten äro
följande: novellerna Eli Makower, Marta, I buren; skizzerna Från landtlifvet och Från olika kretsar, en märklig skrift om Patriotism och Kosmopolitism, m. m.
Hon gifver i dessa arbeten lifliga och gripande skildringar af folkets, och främst de lägre, ännu i mlnga afseenden förtryckta klassernas stallning och lif i det olyckliga land, som är hennes.
Seder och bruk, karaktärer och personer framstå under hennes penna med lefvande kraft; Milkowsky säger om hennes framställningssatt: Hon ar icke nöjd med att mala en situation med invecklade för- h %llanden till mera eller mindre intresse för tanklösa läsare.
Hennes berättelser äro sakförare, som plädera.
Hon för de olyckliges, de förorättades, de bedragnes talan eller deras, som lida utan att kanna vare sig sina pligter eller sina rättigheter.
An ar det en qvinna, som strider mot den sociala strömmen och öfverväldigas i den ojemna kampen, an ar det en familj, som gar under, oförmögen att försona sig med det öde, som drabbat det olyckliga Polen, an ar det en ung, af naturen väl utrustad qvinna, som slutligen faller in p i den orätta vägen, besegrad af hinder och indragen i förvillelser.
Det ar sant att hvad författarinnan målar ar icke af det glada slaget; hon älskar mörka färger, men färgerna tala och bönfalla, och läsaren nödgas vid slutet af Klise Orzeszkos arbete fraga sig: hvems ar felet.?
Af det nu anförda finna vi, att fru Orzeszkos författarskap i det väsentliga hör till den sociala romanens omrade; hon skildrar sitt folks missförhållanden och lidanden, och hon skildrar med afsigt att väcka intresse och pilkalla hjelp.
Men hon ar p8 samma g h g konstnär; ty det praktiska intresset gör ej intrång på den lefvande Askadligheten af hvad hon skildrar, med andra ord, hon rasonnerar icke öfver sitt anine, hon framställer lefvande personer och händelser och later dessa omedelbart tala till läsaren.
Att hon eger denna sistnämnda förmaga, det finna vi snart vid genomlasandet af den lilla berättelsen om Thadeus.