Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af motionen bilagde handlingar inhemtas det af motionären jemväl uppgifne förhållande, att, sedan enkefru Christina Sundel under den 3 Juli 1843 hos Kongl. Mai:t i underdånighet anhållit, att hennes aflidne maas samlingar mätte för statens räkning inlösas, antingen mot en kontant summa af 2000 r:dr banko, eller ock emot en årlig pension, svarande emot den, som bort tillkomma henne efter mannen, i fall han vid sitt år 1829 inträffade frånfälle varit delägare i eivil-stalens pensions-inrätlning, och Kongl Vitterhets-, historie- och antiqvitets-akademien, uti afgifvet underdånigt utlåtande, vitsordat värdet af större delen utaf dessa samlingar, hvilka, efter Akademiens tanka, vore förtjente att med statens medel inlösas, så har Kongl. Maj:t, efter det såväl Kongl. Statskontoret som direktionen öfver civil-statens pensions-inrätlning med infordrade underdåniga utlåtanden inkommii, under den 10 Juli 1844 i nåder förklarat, det någon disponibel tillgång af allmänna medel icke lunnes lör inköp af ifrågavarande manuskriptsamling, samt att Kongl. Maj:t icke ansett skäl vara för handen att i omförmäldte ämne då göra nådig framställning till Rikets Ständer, vid hvilket sistnämnde förhållande, och då Utskottet föreställer sig, att. i händelse dessa samlingars inköpande för statens räkning skulle finnas lämpligt och gagneligt, utväg härtill torde kunna beredas genom anlitande af de för dylika ändamål redan anvisade medel, hemställes, alt motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Reser - Slats-Uukotlets Utlåtande, N:o 130. 9 Reservation af Herr Biskop Hedrén: “ Kansli ådel Sundel var i lifsliilpn en på sin plats mycket förtjent embetsman, outtröttlig i litterär verksamhet och forskningsnit, hvarom hans «flerlemnade värderika samlingar vittna.
Hans enka, stadd i knappa omständigheter, har i 20 års tid haft att kämpa nied dagligen tilltagande behof och en ytterlig sjuklighet.
Hedan dessa skäl synas tillräckliga, för att beveka Rikets »Slä ider all bevilja den ringa summan af 250 i:Jr banko årligen tili hennes hjelp.
Alt hon icke lannus etter lagen pensions-berättigad, syiips mig ingalunda tala emot henne, enär Ilon just i händelse af sådan rättighet icke kunnat, på sätt nu skett, anmälas, och Rikets Stander mer än en gång, äfven vid nuvarande riksmöte, funnit sig, af ömmande skäl, bevekta, alt meddela ersa (liing för en sådan saknad rättighet.
Sådana skäl förefinnas här destoniera talande, som dea sökande, vid 04 års ålder, är, enligt bifogadt läkarebets g, af en tärande sjukdom ytterst försvagad; hvilket löfhäll nide gör hjelpen å ena sidan destomera behöflig och å den andra san nolikt mindre långvarig.
Men del är icke allenast mannens förljenster och enkans behof, sora bär bö;a bdijerlas.
Sundel har efterlemna! en betydlig samling af egna handskrifter rörande fäderneslandets historia, antiqviteter och språk, nied mycken flit och omsorg ordna le, förnämligast i afsigt alt tjena till ut arbetande af tvenne verk. en Svensk ordbok eller den berömde Johnsons mönster samt ett bin;/rofin k t lexikon öfver utmärkta Svenska män.
Dessa samlingar, utgörande 7 stör e och mindre band, hafva blifvit af Kongl. Historie- och anliqvitets-akademien granskade med tiel vittnesbörd, att de innehålla i förenämnde alseendeii värderika materialier, med hemställan derjemte lill Kongl. Maj:', att de måtte för det allmännas räkning varda inlösta, antingen flir en bestämd summa af 2000 r:dr eller en lilstidspeiision för Pttkan af 250 r.dr.
Dessa samlingar hembjudas nu derjemte i utbyte mot den föreslagna pensionen.
Vi hafva ofta nied skäl beklagat de förluster, som det allmänna gjort, då, vid utmärkte litteratörers frånfälle, deras cfterlemnade, med mångårig forskning och möda gjorda, samlingar gatt antingen i främmande hä«der eilei alldeles förlorade.
Hvad framlidne Kanslirådet
Sundel antecknat och samlat lönjenar ovedersägligen ett bättre öde.
Och då staten med en iinga, blott för en kort tid utgående summa kan tillegna sig ifrågavarande litterära skatter, samt derjemte bereda en hjelp åt den nödställda en* Bih. till n. St.
Pral. 1817 och 1818.
4 Samt., 1 Afd. 38 Haft. % 10 Stati-Uui.
Utlåtande tt.o 131.
Ian, synes mig denna dubbla vinst förvärfvad för ett lindrigt pris.
Jag hemställer till Rikets Ständers behjertande, huruvida icke bemäida enka S«»~ del må erhålla dea föreslagna pensionen af 250 r:dr på förutnämnde vilkor. * N:o 131.
Ani. till Exp. Dtsk. ilen 21 April, kl. 10 f. m Utlåtande, i anledning af Kongl.
Nådiga skrifvelse, i fråga om upphörande af Invalid-inrättningen tid Ulriksdal. (I. A.) Sedan Rikets sednast församlade Ständer, uti underdånig skrifvelse den 22 Februari 1845, förnyat den af Rikets Ständer vid 1840—1841 årens riksdag gjorda anhållan, dels att invalid-inrättningen å Ulriksdal måtte upplösas och dervarande Kongl, slott blifva för sin egentliga bestämmelse eller annat ändamål ledigt, dels ock att nådig framställning måtte till Rikets Ständer aflatas rörande invalidhus-fondens tillgångans användande på ett sätt» hvarigenom det med dessa medel afsedda ändamål kunde befrämjas, så har Kongl. Maj:t, genom till Rikets nu församlade Ständer afbiten och af samtliga Riksstånden till Stats-utskottet remitterad skrifvelse, — till sin helhet, under N:o 38, intagen uti bihang till Rikets Ständers Prot. 1847 och 1848, 1 Sami. 1 Afd. — täckts i nåder tillkännagifva, det Kongl. Maj:t redan gått Rikets Ständers önskan om förändring med^invalidernes uuderkåll sålunda till mötes, att Kongl. Majit, såsom en förberedande åtgärd till den ifrågasatte förändringen, förordnat, att tills vidare ingen invalid finge å Ulriksdal intagas, i följd hvaraf invalidernas antal förminskats under de tvenne sista åren från 82 till 54; hvarjemte Kongl. Majit, under förklarande, att det vore angeläget att städse ega nödige medel för att åt de afskedade och i behof stadde krigsmän, för hvilka invalid-inrättningen varit afsedd, kunna på annat sätt bereda vård och underhåll, förbehållit sig, att de till nämnde inrättning anslagne hemmansräntor, äfvensom invalidhus-fondens sam'ade kapital, fortfarande och allt framgent förblefve till Kongl. Majrts disposition, så att de af berörda räntor och kapital inflytande årliga tillgångar mätte efter behof kunna användas till pensioner och gratifikationer åt sådane afskedade krigsmän af så väl arméen som flottan, hvilka, enligt nu gällande fö - Stati-Utsk, Utlåtande N:o 13J. 11 reskrifter, kumle å invalid-inrättningen intagas samt uppkommande öfverskott tilläggas den redan befintliga kapital-fonden ; och ansåge Kongl. Maj:t pensionernes belopp kunna bestämmas, på sätt i Rikets Ständers förrberörde underdåniga skrifvelse jemväl blifvit föreslaget, nemligen till 200 rldr för officer, 133 r:dr 16 sk. för under-officer och 80 r:dr för korporal eller soldat, hvilket sistnämnde belopp dock borde kunna förhöjas, när serskilda omständigheter dertill föranledde.
Utskottet, som icke har något att erinra emot det af Kongl. Maj:t i a åder gjorde förbehåll, får alltså tillstyrka Rikets Ständers bifall dertill, att de invalid-inrättningen anslagne hemmansräntor och invalidhus-fondens samlade kapital fortfarande såsom hittills må förblifva till Kongl. Majlis disposition, samt tillika hemställa, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majit aflåta underdånig skrifvelse, med anhållan, att Kongl. Majit täcktes i en icke aflägsen framtid sätta
Sin i nåder tillkännagiflia afsigt, angående invalid-inrättningens upphörande, i verkställighet, och då i nåder förordna att, otn de vid ofta besagde inrättning anställde tjenstemän äro berättigade till större eller mindre pensioner, sådane böra utgå af inrättningens egna tillgångar och icke komma att belasta den allmänna indragnings-staten.
Slockholm den 20 April 1848.
Beserv atton af Herr Norin?
Slats-utskottets beslut i denna fråga får jag mig reservera.
Jag anser inrättningen å Ulriksdal böra, ju förr dess heldre, upphöra; men tror tillika, att invalidpersonalen kan understödjas på ett sätt, som, vida bättre än det närvarande förhållandet, låter förena sig med jStatsregleringens sanna natur.
När detta ärende omsider kommit på sin nuvarande ståndpunkt, så kan man ej undgå att göra sig den frågan: bör eller beböfver invalidhusfonden qvarstå och verka såsom hittills ?
Om invalid-inrättningen å Ulriksdal upplöses, och ett, emot de derstädes vårdade invaliders numerär svarande, antal åldrige, nödställde krigsmän skulle af allmänna medel undfå kontant understtid eller pensioner, så synes lämpligast vara, att det härtill erforderliga penningebeloppet, som alltid kan till maximi-summa bestämmas, uppföres i Riks-staten såsom direkt anslag och ej, på sätt hittills skett med kostnaden för inrättningen å Ulriksdal, fortfarande utgå af den så kallade Invaiidhus-fondens medel, Att Stati-Utikotteti Utlåtande, N:o 131.
Hagot i sjelfva verket nytt stats-anslag härvid ingalunda ifrågakomroer, hehofver väl ej erinras; ty när »Slats-verket si till sugandes öfvertager invalidpersonalens underhåll, hvilket för närvarande åligger ofvannämmb* lund, att, med de i ltiks-stalen härtill anvisade tillgångar, bestrida, sa foijer naturligtvis deraf, att det nu å Ö:Je Hufvud titeln uppförda anslag:
Invalidhusfondens }irnmansräntor, 13,056 i:dr 16 sk., hör från Riks-staten försvinna och lenina ruin för ett annat kontant anslag, suni måhända kumle benämnas: invaliders understöd.
Detta anslag hehöfde ej uppföras med så stor summa, sorn beloppet af de, för närvarande, till Invalidhus-fonden ingående hemmansräutorna, hvilka visat sig vara icke allenast fullt tillräcklige för bestridande af de i och för invalid korpsens underhåll billiot lis nödige, dryga kostnader, utan ock hafva lemont ett samladt öfverskott i tillgångar, de der, enligt senast församlade Slats-revisorers berättelse (pag. 159), vid 1845 års utgång utgjorde 153.710 trdr 21 sk. 1 rst.
Fondens förenämnde, betydliga behållning har tillkommit hufvudsakligen genom ej åtgånget öfverskott å de för invalid-korpsens underhåll å stat uppförde, från f. d. Adelsfahne-regementet indragm*, hemmans räntor; ty londell', på så sätt, år från år ökade kapital har icke förr än på de senare åren vunnit någon tillväxt genom intressen å utlånta summor.
Att invalidernes framtid t underhållande bör och kan åstadkommas mpd mindre belopp, än Riksst.iten nu uti hemmansränlor dertill anvisar, torde af ofvanstående, i någon mån, vara ådagalagd t.
Och om nu, såsom otvifvelaktig! bast vore, sådant underhåll sker medelst uppförande i stat åfelt bestämdt, årligt anslag i penningar, i stället för att nödige medel tagas från invalidhuslonden, så faller sig deraf klart, ej allenast att de, samma fond anslagne hemmansräntorna äfven böra ingå till Statsverket, såsom Kronans behållna räntor, utan ock alt invalidfouslömien kan och bör upphöra att vara fond, eller en i och för sig sjelf beslående, serskildt redovisad del af Stålens allmänna tillgångar, hvilka för närvarande äro mer än tillräckligt splittrade.
Ehuru en gång, vid allmänna krououpphörden, samlade, sönderfalla sedermera dessa Statens tillgångar och delas mellan en ovanligt stor mängd Kmåkassor och fonder, sorn alla hafva sina serskilda räkenskaper, hvilkas blotta granskning nu medför stor kostnad och tidspillan, utan att likväl någon större och allmännare öfversigt af Statsförvaltningen i sin helhet någonsin kan genom en revision vinnas. Stats-UlskoClets Utlåtande, N:o 132.
Vid f*tt närmare skärskådande af saken, kan inan icke undgå att finna, huru kompliccradt och besynnerligt sä tet lor invalidernes underhåll skulle blifva# om man, efter det inrättningen å Ulriksdal upplöses, (åter invalidhus— fonden qvarstå och verka såsom hitintills.
Förhållandet hillver» isådan händelse. dit» att Staten underhåller fonden och fonden invaliderne.
Då det följaktligen lil ifver Slaten, som i allt läll bekostar underhållet, så går nian väl härvid enklast och naturligast till väga, om man tili Riks-staten uppför ett åiligt penningeanslag, som utgår dilekte till Hilderhållstagarne, och icke först tiilllvler en fond. för att sedan derifrån komma de behöfvande tiR godo; anén om, för att inveckla styrelsesättet samt öka redogörelsernas redan ganska digra massa, statsmedlen ovil otligeu skola, utan att sädanl hellölves, sönderfalla och splittras uti serskilda /onder och kassor, så kunna med lika mycket eller intet skäl, medel afsältas till bildande af en fond för hvart och ett annat, stort elier litet, anslag i riks-sta te».
Nro 132.
.Ank. till Eip.
Utsk. d. 2! April El. 10 f. m, Utlåtande, i anledning af räckt mo ion örn pensionering af de Statens t mbets- odt tjenstemän, hvilka, till följd af vansinne eller annan svår sjukdom, under ett års lid varit ur stånd att sina tjenstår förrätta. (L. A.)
Uti afgifvet memorial, seni från Ridderskapet och Adeln blifvit til!
Stats-utskottet remitteradt, har Herr Freidenfeldt, /’. 1)., enär militäre och civile embels- och tjenstemäns pensionsrätt ensamt vore beroende af ett visst antal lefnads- och tjensteår, men det någon gång inträffade, alt andre förhållanden, såsom vansinne, o hjelp liga rimm iska sjukdomar m. m., tidigare än pensionsåldern uppnåtts, gjor.te tjenstemannen oduglig för tjensten, hulken han dock, utan förmåga att densamma sköta, oftast såsom permitterad, finge bibehålla, enär man icke trodde sig böra beröfva den sålunda genom sjukdom nog olycklige sin bergning, och Kongl. Maj:!» i de flesta fall. icke kunde, utan ransakning och dom, någon förafskeda» föreslagit, att Kongl,, >laj:t inåtte, genom dertill af Rikets Ständer anvisade medel, sättas i till - 14 Siats-UtskoUcts Utlåtande, lf:o 133. fälle att, utan afseende på lefnads- och tjensteår, tilldela de ernbets- och tjenstemän, såväl militäre som civile, hvilka, under ett års lid, af vansinne, svårare sjukdom eller obotlige och för tjensten hinderlige lyten, varit ur stånd att tjensten förrätta, och der det, efter denna tids förlopp, med läkarebetyg styrktes, att intet hopp om förbättring återstode, exspektans-pension, motsvarande det pensionsbelopp, hvartill de, efter upphunne föreskrifne lefnadsoch tjensteår, vöre, i mån af innehafvande grad, berättigade.
Emot antagandet af detta förslag, hvars goda syftemål Utskottet erkänner, förekommer, att de statens embets- och tjenstemän, hvilka af vansinne eller annan svår sjukdom äro ur stånd satte att tjensten förrätta, i allmänhet icke kunna, af sådan orsak, från de med tjensten förenade löneförmåner skiljas, äfvensom att vansinnige icke en gång på egen begäran kunna förafskedas; och då afsked ur tjensten är vilkoret för åtnjutande af den dermed förenade pension, samt följaktligen, innan ett lagstadgande, i kraft hvaraf de, som en längre tid lidit af vansinne eller svår sjukdom, må kunna från sina innehafvande tjenster skiljas, varder antaget, den föreslagne pensioneringen icke kan ifrågakomma, anser Utskottet sig böra hemställa, att motionen ej må till någon åtgärd hos Hikets Ständer föranleda.
Stockholm den 20 April 1848, N:o 133.
U, Ank. till Exp. Etsk. den 21 April, U 10 f. fe, Utlåtande, i anledning af väckt motion om anslag af allmänna medel att till Länsstyrelserna aflemnas, för alt tillhandahållas de församlingar, som, för beredande af ar bets fältj ens t åt sina fattige, deraf kunde komma i behof. (U. A.) / Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt och till Utskottet remitterad Motion, har Herr Hammerberg, C. A., enär den nya fattigvårdsstadgan, som förbjöde allt bettlande och ålade församlingarne att försörja alla dem, sorn dertill sjelfva icke egde förmåga, komme att för församlingarne medföra dryga Slati-UtskotleU Utlåtande, lf:o 134.
IS kostnader, och, såsom den enda lindring häruti, vore att anse åliggandet för den fattige alt, så vidt lian förmådde, nied arbete bidraga till sitt uppehälle, föreslagit, att ett anslag af allmänna medel måtte afsättas och till
Länsstyrelserna aflemnasför att tillhandahållas de församlingar, hvilka, för beredande af arbetsförtjenst åt sina fattige, deraf kunde komma i behof; börande efter motionärens tanke dessa understöd utgå i räntefria lån, emot förbindelse och återbetalningsskyldighet af fattigvårdsstyrelsen, hvilken det derjemte skulle åligga, att för lånemedlens ändamålsenliga användande redovisa.
Då det utgör hvarje församlings gemensamma fördel att bereda arbetsförtjenst åt sina fattige, och för detta ändamål icke torde erfordras större lörlagssummor, än hvartill församlingarna sjeifve i allmänhet ega tillgång, har Utskottet, i betraktande jemväl deraf, att Rikets Ständer, genom anvisande på 8:de Hufvud-titeln af anslag för allmänna fattigvården i riket, uppfvllt hvad som i detta afseende skäligen kan af staten fordras, ansett sig böra hemställa, att ifrågavarande motion icke må till någon åtgärd hos Rikets Ständer föranleda.
Stockholm den 20 April 1848, N:o 134.
J Ank. till Exp. Utsk. den 21 April kl. 10 f.
Utlåtande, i anledning af väclit motion om låne-understöd af allmänna medel till kustallmogen för sjöfartens befrämjande.
(U. A.) Från Bonde-ståndet har Utskottet erhållit remiss å en af Matts Pehrson från Stockholms län väckt motion, deruti, med afseende å den stora viglen af landets inre rörelse och behofvet af en liflig kommunikation mellan kustorferna, och enär den i fattigdom nedtryckta allmogen icke egde förmåga att bestrida förlagskostnaderne för utrustning af tjenlige fartyg, hvarigenom en slik röiclse kunde befordras, blifvit föreslaget: l:o att ett kreditiv å 200,000 tidr måtte afsättas i Rikets Ständers bank eller riksgäldskontor, till befordrande af fartygsbyggnad för kust-seglationen; 2:o att af fiS Slah-Utsk.
Utlåtande N:n 134. della kreditiv
Ian malle utgifva* i oell för berörde ändamål, under följande vilkor: a} alt den, sorn anmälde sig till erhållande af dylikt byggnadslån, borde förevisa intyg, antingen af varfsdisponent eller af bosalie män i o den, hvilkas trovärdighet af pastor och kronobetjent vitsordades, att han gitt i författning örn nybyggnad af kustfartyg från 10 till och nv-d 100 läster, hvartill köl vid varf eller å uppgifven strand lunnes sträckt; b) alt skeppsbyggmästare eller två för idkande af skeppsbyggeri i orten kände trovärdige män intygade, hvad det tiiiämnade fartyget, bil- och bollar'iligt, kunde anses kosta, äfvensom livad utrediiingskostnaden ungefär kunde erfordra; c) att för fullbordandet af fartygets byggnad ställdes antaglig borgen, äfvensom för återbetalning af lånet, på det sätt, att efter 3 års förlopp, fdel af kapitalet och ett års ränta ä 4 procent erlaiies. samt sedan hvartdera af de två nästföljande åren $ i afbetalning och 4 procents ränta å det återstående kapitalet, intilldess länet blifvit lill fullo betaldt; d^ all, då dessa vilkor uppfylldes, byggnadslånet måtte utgifva-', allt efter fartygets beräknade värde, till ett belopp af högst 5000 r:dr, på det sätt alt hälften erhölles genast och andra hälften, då bevis aflemnades, alt fart \ get galt af stapeln.
Utskottet linner väl sjöfarten inrikes orter emellan, såsom bidragande till en snabb och fördelaktig afsättning af inhemska produkter, vara lör landets förkofran af väsendtlig nytta; trien då, till underlättande af landels näringar i allmänhet, utvägar för Iåns et hållande blifvit af staten beredde, anser sig Utskottet, sakna skäl att till motionen tillstyika Rikets Ständers bifall.
Ank. till Exp. Utsk. den 21 April, kl. 10 L m.
Utlåtande, i anledning af vackt motion om prägling af en medalj öfver afl Professuren m. m. E. G. Geijer. (U. A.)
Uti en hos Bonde-ståndet vackt och till Utskottet remitterad motion, fear Pehr Eriksson från Wermlands län föreslagit, att, till bevarande af fram - Siati-Utik, Utlåtande, N:o 135. 17 framlidne Professoren Goijers minne oell såsom ef t uttryck af Svenska folkets aktning för den hädangångne, sanningens forskare och tolk, Rikets
Ständer malte låta öfver honom prägla en medalj med passande inskrift, betecknande hans minnesvärda sträfvande för fosterlandets frihet och ära samt den historiska sanningens urskiljande, hvarjemte motionären hemställt, att åt fullmäktige i Rikets Ständers bank måtte uppdragas bestyret härmed, samt alt exemplar af medaljen måtte utdelas till den Kongl, familjen, den aflidnes närmaste anhörige samt de inländska akademier och vittra samfund, hvaraf Professor Geijer i lifstiden varit ledamot.
I likhet med motionären anser Utskottet visserligen Professoren Geljers minne serdeles förtjent att åt eflerveilden bevaras; trien då Professoren Geijer, efter Utskottets tanka, ej mindre såsom häfdatecknare än lärare och skald sjelf berndt sig ett minne, hvars varaktighet icke skulle komma att genom den af motionären föreslagne åtgärd i någon måtto ytterligare betryggas, har Utskottet, då berörde åtgärd icke heller synes motsvara sitt föremål, ansett sig sakna skäl att å motionen tillstyrka bifall.
Sih. tiU R.
Si. Pr. 1847 och 1848. 4 Samt., 1 A/d. 38 Oall 3 STOCKHOLM, w r, dalman, 1848. Siats-Ulshottets Utlåtande, N.o 136 1 136.
Ank. till Exp.-Utsk. den 21 April, kl. 10 f. ra.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, om anslag af allmännamedel till understöd och uppmuntran åt fattige jordbrukare och ät tjenstehjon för långvarig tjenst. (U. A.)
Uti en hos Bonde-ståndet, med stöd af 56 § riksdags-ordningen, väckt och till Utskotlet remilLerad motion, har Andreas Bengtsson från Jönköpings län, med hvilken A nders Gunnarsson från Elfsborgs län och Sone Pehrsson från Malmöhus län sig förenat, föreslagit, alt Rikets Ständer måtte för Kongl, patriotiska sällskapet anvisa 1,000 r:dr b:ko, alt användas lill gratifikationer, dels åt mindre bemedlade odlare och nybyggare, sorn ensamme verkställt betydligare odlingar af oduglig och oländig mark, och dels åt de tjenare, som i tolf år oafbrutet med trohet, flit och arbetsamhet förLlifvit i en husbondes tjenst; oell borde, efter motionärens förslag, patriotiska sällskapet till Rikets
Ständers revisorer aflemna redogörelse öfver utdelningen af medlen, på det Rikets Ständer måtte sättas i tillfälle alt bedöma, huruvida desamma blifvit för det åsyftade ändamålet använde.
Under åberopande af de skäl, hvarpå Utskotlet enligt utlåtandet N:o 54, funnit sig böra afstyrka bifall lill en af Andreas Bengtsson väckt motion af enahanda syftning med nu ifrågavarande, hemställes, att denna sednare motion icke heller må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Bih. till R- St.
Prot. 1847 St 1848, 4 Sami. 1 Afd. 39 Baft. l 2 Stals-Utskullets Uti.linden, Niis 137 osti 138.
Jtl I3T Alik. till Exp.-Ulsk. den 21 April, kl. 10 f. m.
Utlåtande, i ai ledning af väckt mo ion, om an visande af nödige medel till beredande af ersät ning ät de nori ske undersater, suni under iSi4 års krig lidit skada af svenska trupper. (U. A.)
Uli en hos Ridderskapet ogIi Adeln väckt motion, hvarå Ulskottet erhållit remiss, har herr i’nice, dt. E., efter meddelade uppgifter, rörande de åtgärder, sorn skola blifvit vidlagne för att åt de norske undersater, hvilka lidit skada genom svenska armeens uppehåll i Norrige år 1814, bereda motsvarande ersättning, och under förmälan, ali dåvarande generalmajoren, grefve Rosen, som af Kongl.
Majit varit utnämnd till guvernör öfver den del af Norrige, hvilken af Svenska trupper tagits i besittning, den 6 Augusti 1814 utfärdat en proklamation af innehåll, bland annat, att, efter föregången besigtning och värdering, godlgörelse för de i berörde afseende lidna förluster kunde väntas antingen i kontant eller spannmål, föreslagit, alt Rikets
Ständer måtte anvisa nödiga medel till fordringsegarnes betalning.
Af de vid remissens beviljande hos Ridderskapet och Adeln afgifne yttranden har Utskottet äfvenledes tagit kännedom; och då vid motionen icke blifvit fogade sådana handlingar eller bevis, hvarigenom frågans beskaffenhel kunnat inhemlas, lår Utskottet, i betraktande af ärendets outredda skick, tillstyrka, ali motionen må af Rikets Ständer utan afseende lemnäs.
M 138.
Ank. till Exp.-Utsk. den 4 April, kl. 10 f in.
Utlåtande, i anledning af vacht motion, örn anslag af allmänna medel för användande af den s. k.