Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr banko; afskedade eller blott karakteriserade personer utan tjenst och löneinkomst, jemte studerande, hvilka för enskild undervisning icke hafva mer än Tvåhundra R:dr banko lön, äfvensom i beräkning af lönebelopp eller extra inkomster icke upptagas å stat bestådde expenser och skrifvarhjelp; traktamente under kommenderingar utom station; fältaflöning i krig på längre eller kortare tid; pensioner till delegare af arméens, amiralitets- eller civilstatens pensionsinrätlningar samt alla andra pensionsinrättningar, till hvilka delegarne sjelfva bidragit eller hvilka från enskilda donationer härröra; embels- och tjensleinäns resepenningar och traktamenten i kronans ärenden, äfvensom å stat uppförd häst- och båtlega samt beklädnads- och beväringsanslag för tjenstemän och betjente vid tullverket; beslagareandelar i så väl varuvärde, som böter för förbrutet dömdt, i riket olofligen infördt gods; häradsskrifvare» debetsedelslösen; kassörers missräkningspenningar; landträntmästares remisslage; presterskapets så kallade prosletunnor; reseunderhåll och arfvoden i och för riksdagar samt revisioner af Stats-, Banko- och Riksgälds-verken; arfvoden, som utgå enligt 121 § af denna förordning; det af - 68 Bivillnings Utskottets Betänkande, M 4. drag, som, då embets- och tjensteman tillträder lön, innebålles under namn af begrafningshjelp; de af officerares och Landshöfdingars löner utgående ackords-, ränteoch amorteringsafdrag; samt den ersättning, sorn, under namn af ingvarteringspenningar, utgår till indelda arméens befäl, för bristande karaktershus å deras boställen. 2:o.
Lagsladde drängar på landet och i städerne, torpare, lärlingar i handel, handtverk, manufaktur ier och fabriker; allmogens hemmavarande söner och mågar, så vida de ej drifva sådan handtering, rörelse och näring, för hvilken bevillning eger rum.
Dock njute drängar, äfvensom hemmavarande söner och mågar, som på landet mantalsskrifvas hos inhyses- eller backstugu-hjon, stattorpare, förr varande bönder, eller så kallade fördelstagare, tjenstgörande eller afskedade krigsmän, icke denna befrielse till godo, utan taxeras enligt 27 §, med mindre vid taxeringskommittéerne utredes och styrkes, att de af laglige orsaker äro skatlfrie, eller att de, för husbönders och anhöriges' oundgängliga biträde, vård och skötsel, äro behöflige; hvilket kommittéernes intyg bör i protokollet intagas till verifikation för befrielsen. 3:o.
Personer, hvilka angifvit nyttiga uppfinningar, för den belöning, som i sådant afseende åtnjutes. 4:o.
Kronans och statens jemte andra till allmänt behof anslagna byggnader, verk och inrättningar, hvarunder likväl icke må inbegripas sådane, hvarigenom hyresmedel eller annan inkomst till enskilde personers eller korporationers verkliga förmån inflyta; barmhertighetsinrättningars egendom; den del af slädernes jord, sorn är upplåten eller hvaraf afkastningen användes till aflöning åt sådane städernes tjenstemän, hvilka till bevillning för deras löneinkomst sjelfve taxeras; distrikt- och sockenmagasin, äfvensom boställshus, antingen boställsinnehafvaren desamma bebor eller icke; 3:o.
Skolinrättningar, för den afkomst, som de. i följd af gåfva eller testamente, åtnjuta från jordegendomar på landet, så länge den, för dessa egendomars fulla värde belöpande bevillning af desammas egare betalas; dock att de tjenstemän, hvilka af sådan afkomst njuta lön, böra för densamma erlägga bevillning, då den öfverstiger tvåhundrade R:dr Banko, efter stadgad förvandlingsgrund; 6:o.
Sparbanker; hvarjemte 7:o. Posthemman, hvilka skjutsa mera än 6 mil i veckan eller 312 mil om året för helt mantal, befrias från den i 23 § stadgade serskilda bevillning. § 146.
Sedan i 33 § allmänna bolag bevillning blifvit ålagd genom föreskrifven afgift å utdelningen, följer deraf, att vidare bevillning ej kan påföras de synbara tillhörig heterne under des§e bolag, såsom redan beskattade. Bevillnings-Ulskottets Betänkande, M 4. 69
Af sådan anledning skall bevillning jemväl afkortas, när, till vinnande af säkert het och reda för statens inkomster, bevillning måst påföras eller erläggas af hem man, verk och lägenheter, sorn rikets akademier tillhöra, i den mån det behörigen styrkes, att inkomsten deraf antingen är anslagen lill lön för vederbörande embets och tjenstemän och således, enligt 2 § af denna stadga, redan beskattad, eller, lill betäckande af andra genom akademiens stat och vederbörandes förordnanden fastställde behof, blifvit beräknad och använd. § 147.
De af allmogen, som ega eller bruka hemman, hvilkas värde icke öfverstiger ett tusende R:dr Banko, torpare, gerningsmän, inhyseshjon, bruks- och fabriksarbetare å landet, drängar och arbetskarlar, så å landet som i städerne, fiskare på landet, fiskare och sådane torftige personer i städerne, som ej äro borgare, så väl som förenämnde personers enkor, samt gemenskapens hustrur och enkor skola, när de hafva fyra barn och derutöfver, af ett eller flere giften, under femton år, i den ålagda bevillningen njuta ett afdrag af fyra skillingar
B:ko för hvarje barn, hvarjemte föräldrarue från mantalspenningar äro Inkallade, likmätigt Kongl.
Förordningen den 8 Mars 1770.
Häradsskrifvaren upplage sådane minderårige barn i mantalslängd till namn, födelseår och äfven födelsedag för det äldsta af de minderårige, samt utföre i de tvenne tillökta kolumner främst deras antal, som få eftergift på nämnde grund från mantalspenningar, och dernäst de barns antal, för hvilka bevill— ningsafdraget åtnjutes, då mantalslängden kommer alt ligga till grund för afkorlningen, som i debetsedeln, då den utlemnas, bör den skattskyldige krediteras. § 148.
Allmogen i Herjeådalen, samt Öster- och Westerdalarne, nemligen Ofvan- och Nedan-Siljans, samt Weslerdahls fögderi, och Gagnefs socken af Säthers fögderi uti Stora Kopparbergs län, äfvensom i Elfdals och Fryksdals Finnskog uti Carlstads län, befrias till hälften ifrån bevillning efter lista och 2:dra art.; de åter af allmogen i Kopparbergs län, som afbörda sig mantalspenningarne med kol till Stora Kopparbergs bergslag, njuta befrielse till hälften af bevillningen endast efter lista art.; hvarjemte de, som icke deltagit i extra grufvehjelpen, men äro ålagde att utgöra den så kallade kungsgårdshjelpen, förskonas, så länge detta onus fortfar, från en fjerdedel af bevillningen eber lista och 2:dra art., med mindre än att de på ofvananförda grund njutit lindring till hälften från personella afgiften, då den icke vidare dem efter lista art. kan tillgodokomma.
Befrielse till hälften af bevillningen efter lista art. njuta, intill nästa riksdag, fiskare i Bohus län, som icke ega jord, idka 70 Bevillnings-Utskollets Betänkande, JM 4. näring eller bafva annat yrke, samt de af allmogen i Westerbottens, Norrbottens och Jemtlands län, äfvensom fjelltrakterne i Westernorrlands län, hvilka, enligt taxeringsmännens pröfning, anses deraf vara i behof.
De i Östersunds stad bosatte borgare, hvilka der idka rörelse och näring, njuta, likaledes intill nästa riksdag, efter enahanda pröfning af taxeringsmänncn, eftergift till en tredjedel af hvad femte klassens städer, efter 2:dra art. af denna stadga, utgöra. § 1*9.
Från bevillning, beräknad efter lästetalet, frilages skeppsredare för det år fartyget bevisligen legat i hamn obegagnadt.
Om redogörelsen. § ISO.
De instruktioner och förordnanden rörande räkenskaperne öfver Kongl. Maj:ts och kronans till statsverket anslagna räntor samt uppbörden och redovisningen, som nu äro gällande eller framdeles kunna utfärdas, skola jemväl i allt, som angår bevillningen, lända uppbördsman och de flere vederbörande till ofelbar efterlefnad.
Dock må, i landsböcker och räkningar, bevillningen och öfrige Riksgäldskontoret tillsiagne fonder icke sammanblandas med Statskontorets och andre verks medel. § *51. l:o.
Öfver hela hevillningen efter denna stadga skall för Stockholms stad af kronouppbörds-kamereraren och för länen af Landskontoren, vid ansvar, upprättas sammandrag, i nogaste öfverensstämmelse med de härvid bilagde formulärer, hvarvid största uppmärksamhet bör användas, att alla uppgifter blifva med verkliga förhål landet enliga, hvilké sammandrag af Öfverståthållare!» och Konungens Befallningshafvande lill Riksgälds-kontoret insändas inom Januari månads slut under uppbördsåret. 2:o.
Desse sammandrag skola i Riksgälds-kontoret på det nogaste lill summorna granskas, och om, vid jemförelse af föregående årens sammandrag, olikheter skulle finnas i antal af hemman, lägenheter och räntor eller andra uppgifter, som till rättelse tjena, skola vederbörandes förklaringar deröfver infordras, hvilka vid sammandragen biläggas, samt derefter, jemte sammandragen, öfverlemnas till kammarrätten, för att pröfva felens beskaffenhet och hvad ansvar derå följa hör.
Sedan förberörde handlingar blifvit lill Riksgälds-konloret återställde, upprättas derstädes ett generalsammandrag öfver bevillningen, hvilket genom trycket utgifves.
Bevillninge-UtskoUets Betänkande, M 4. 71 § 152.
På det hvarken uppbördsmännen må ådraga sig balans, eller den skattskyldige åsamka sig flere års rester, skall det åligga det embetsverk, hvilket, jemlikt instruktion och författningar, inseendet öfver uppbördsverket i hela dess vidd är uppdraget, att, enär af de årligen inkommande berättelser inhemlas eller af fullmäktige i Riksgäldskontoret anmäles, att restantierne på något ställe, utan uppgifven serdeles giltig orsak, stigit lill mera än vanlig höjd, genast låta genom Konungens Befallningshafvande i orten eller annan vederbörligen förordnad person, behöriga rest-ransakningar anställa, samt, derest vårdslöshet, fel eller försummelse hos någon uppbördsman förmärkes, utan allt uppehåll låta den felaklige tilltala och till lagligt ansvar befordra; äfvensom embetsverket åligger vidtaga sådana anstalter, att de befunne restantierne med möjligaste skyndsamhet indrifvas. 12 Bevillnings-Utskottets Betänkande, JYl 4.
Tariff öfver värdet å hemman, som innehafvas under eganderätt, samt de i 2 art. 20 §. af bevillningsstadgan omförmälde hemman, hvilket värde hvarje dr, intill nästa riksdag, icke får, för något län, u-ppskatlas lägre än här utsattes - Minsta värde.
It:dr. sk.
Upsala län 11,328,925 — Stockholms dito 16,398,360 — Södermanlands dito 11,394,000 Ostergötlands dito 20,898,090 — Gottlands dito 2,844,180 — Calmar dito 11,832,300 — Olands dito 2,112,120 — Blekinge dito 7,431,435 Jönköpings dito 9,164,385 Kronobergs dito 7,819,290 Christianstads dito 11,340,675 — Malmöhus dito 19,215,855 — Hallands dito 6,723,450 — Götheborgs dito 9,190,215 — Elfsborgs dito 12,901,725 — Skaraborgs dito • 17,924,535 — Nerikes dito 8,223,570 Wermlands dito 14,155,560 — Westmanlands dito 10,588,230 — Kopparbergs dito 6,759,855 — Gefleborgs dito 4,744,035 — 6,125,805 — Westerbottens dito 1,469,790 — Jemtlands dito 1,294,830 — Norrbottens dito 1,219,185 — Summa 233,100,000| — STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1851. Bevillnings-Vtskollets Betänkande, M 5. i M 5.
Ank. till Eip.-Utsk. den 30 April 1831, kl. 3 e. m.
Betänkande, angående tullhevillningen.
Då Utskotlet härmed går att för Rikets Ständer framlägga de åsigter, som, vid behandling af frågan angående grunderna och sättet för tullbevillningens utgörande, hos Utskottet gjort sig gällande, har Utskottet att tillika redogöra för innehållet af de angående detta ämne i grundlagsenlig ordning till Utskottet öfverlemnade framställningar, nemligen dels Kongl. Maj.is nådiga skrifvelse af den 1 sistlidne Februari, angående de transatlantiska tull—lindlingarnes upphäfvande, dels ock flera inom
Riksstånden väckta motioner och afgifna yttranden; och vill Utskottet i den ordning, som af ämnets beskaffenhet påkallas, öfver dessa framställningar sitt utlåtande afgifva.
Herr Friherre Cederström, R„ Herr K. A. Almgren och Nils Strindlund från Wester-Norrlands län hafva, hvar inom sitt Riksstånd, föreslagit, ätt nu gällande tulltaxa mätte oförändrad bibehållas; och i nära öfverensstämmelse dermed är äfven inom Högvördiga Presteståndel af Herr Doktor Sandberg yrkadt, att tulltaxan måtte i det närmaste lemnäs oförändrad intill nästa riksdag.
Till stöd för denna mening är anfördt, hurusom, oberäknad! den förlängning af riksdagarne och förhöjning i riksdagskostnaderna, som genom tulltaxans omarbetning vid hvarje riksmöte förorsakades, den vida större olägenhet deraf uppkomme, att handeln och öfriga näringar, hvilkas bestånd och trefnad i mer eller mindre man vern af tullhestämmelserna beroende, förlamades af den osäkerhet, som ständiga växlingar i tull-lagstiftningen åstadkommo.
Nu gällande tulltaxa hade dessutom icke mera än 2 år tillämpats och verkningarne af densamma kunde följaktligen icke med någon säkerhet bedömmas; hvartill ock slutligen komme, att Bevillnings-Utskottet icke vore i tillfälle att åt det vidlyftiga och grannlaga tull-lagstiftningsarbetet egna den tid, sorn för införskaffande af alla nödiga upplysningar, rörande in- och utländska priser samt produktions- och handelsförhållanden, oundgängligen erfordrades.
Långt ifrån alt förneka grundsatsen af stadga i tull-lagstiftningen dess fulla värde, är Utskottet fastmera af den tanke, att rubbningar i denna, likasom i all annan lagstiftning, endast efter moget bepröfvande och sorgfällig undersökning af Bill. till R.
Brot. 1850 & llläl. ä Sami., 1 .t/d., 5 Haft. 1 2 BeviUnings-Utskottels Betänkande, M S. behofvel bör ega rum; tnen der detta behof åter oafvislig! framstår, der tror ock
Utskottet hvarje dröjsmål med ändrings vidtagande vara lika oklokt som olycksbringande.
Och ehuru nu gällande tulltaxa icke mera än två år tjenat tili efterrättelse, må man likväl icke förbise, alt mängden af dess stadganden är berntsd från äldre, hvar efter annan gällande, tulltaxor och att således mångårig erfarenhet gifver ledning för bedömrnandet af dessa stadgandens större eller mindre lämplighet.
— Då Utskottet i följd af en sådan erfarenhet och på grunder, som här nedan skola närmare utvecklas, funnit sig icke kunna underlåta att, med anledning af Kongl. Maj:ts högstberörda nådiga skrifvelse samt flera hos Riksstånden väckta motioner, föreslå åtskilliga ändringar i gällande tulltaxa, hemställer Utskottet alltså, att ofvannämnde af Herr Friherre Cederström, Herr Doktor Sandberg, Herr Almgren och Nils Strindlund väckta motioner icke mätte lill annat beslut föranleda, än att de bestämmelser i gällande taxa, hvari ändringar icke här nedan föreslås, fortfarande bibehållas.
Genomgripande förändringar i tulltaxan hafva blifvit yrkade: inom Ridderskapet neli Adeln af Herr Rosenblad, IL, som såsom sin motion upptagit det af Herr Tu 11 - distriktschefen m. m. W. Karström nästlidne år från trycket utgifna »Förslag till tulltaxa för inkommande varor» med några få af motionären derifrån gjorda afvikel— ser; och inom Väliofl.
Borgareståndet, af Herr P. Murén, hvilken, jemte bemötande af de invändningar, som vid sista riksdagen gjordes emot det af Kongl. Maj:t då afgifna och af dåvarande Bevillnings-Utskott hufvudsakligen antagna tulltaxeförslag, innefattande en fullständigare tillämpning af de till handelns lättnad syftande grundsatser, hvilka redan en längre följd af år varit af lagstiftaren godkända, tillstyrkt, att det af Bevillnings-Ulskotlet den 8 Maj 1848 jemte Utlåtandet N:o 13 afgifna taxeförslag, ined de af motionären uti dervid fogad reservation förordade ändringar, men med uteslutande af tullvärdeskolumnen, måtte af rikets nu församlade Ständer antagas; varande dessa af Herrar Rosenblad och Murén sålunda framställda taxeförslag väl i liera detaljer sins emellan skiljaktiga, men till sjelfva grundsatserna nära öfverensstämmande.
Bland dessa grundsatser inlager den om afskaffandet af förbuden mot vissa varors in- och utförsel första rummet, likasom frågan derom är den mest omtvistade och den fullständigast utredda.
Sistnämnde omständighet berättigar ock
Utskottet att här förbigå de skäl, som i allmänhet tala för förbudssystcmels fullkomliga frånträdande; men till de från föregående tiders erfarenhet heinlade bevis för nyttan af ett friare tullsystem kan Utskottet icke underlåta alt lägga erinran om de välgörande frukter, sista riksdagens åtgärd att borttaga införselsförbuden för sockersyrup samt topp-, kandi- och kaksocker redan ögonskenligen burit, dä sockerförädlingen inom Bevillnings-Dlskollels Betänkande, M S. 3 landet oafbrutet fortgått och utvecklat sig samtidigt med den stora konsumerande allmänhetens befrielse från en orimligt bög, under förbudsskyddet af fabrikanten godtyckligt fixerad, beskattning.
Med denna vid hvarje hittills gjordt utbyte af förbud mot lämplig skyddstull bekräftade erfarenhet för ögonen har Utskottet icke tvekat, att, sedan de politiska och kommerciella skakningar, som vid sista riksdagen anfördes emot fullständigt frånträdande af förbudssystemet, numera dels lugnat sig, dels ock visat sig i afseende a industrien medföra helt andra resullater, än som då befarades, antaga den grundsats, att alla in- och utförselsförhud böra utbytas mot sådane tullafgifler, som dt inhemska varutillverkaren lemna tillbörligt skydd på samma gång, som de bereda möjlighet till loflig handel med alla varor.
Näst frågan om förbudens afskaflfande följer bland tull-lagsliflningens grundsatser den af motionärerne och isynnerhet Herr Murén förfäktade åsigt, att lullafgiflerna icke måtte i allmänhet sättas högre, vare sig vid in- eller utförsel, än till 23 procent af varuvärdet; men, då vid öfvergången från förbuds- till skyddstullsystemet största varsamhet vid tullsatsernas bestämmande är af nöden och någon viss procent af varuvärdet icke alltid utgör rätta grunden för dessa tullsatsor, så vidt dermed i första rummet afses skydd för inhemska näringarne, hälst värdet å olika fabriks- och handtverksvaror hufvudsakligen beror, än af råvarans värde, än åter af det å fabrikatet nedlagda arbete, anser Utskottet sig icke nu böra såsom allmän regel för tullafgifler nas bestämmande antaga något visst maximum af varuvärdet.
Vidare innefattar Herr Rosenblads motion den princip för tull-lagstiftningen, alt varors förtullning efter värde bör i möjligaste mån af skaff as; och är såsom skäl härför anfördt, alt förtullningcn efter anslagsvärden icke allenast icke uppfyllde ett bland viikoren för handelns trefnad — tullbehandlingens verkställande med skyndsamhet, säkerhet och likstämmighet på rikets alla tullplatser —, utan tillika vore skadlig: enär Kongl. Maj.t och Kronan, i följd af alltför låga angifningsvärden, förlorade i sin tillständiga rätt; tulltjenstemannen förlorade sitt anseende såsom opartisk verkställare af tulltaxans föreskrifter, ehvad han med egna medel inlöste eller lemtiade utan anmärkning varor, sorn till förtullning med alltför låga värden angifvits; handlanden förlorade genom dröjsmålet med förtullningcn, genom växlande tullbelopp å enahanda vara vid särskilda tillfällen och stundom äfven derigenom, att hans till rätt värde angifna vara vid uppkommen varubrist kunde genom inlösning honom frånhätulas; privatmannen jemväl kunde på sistnämnde sätt förlora en för eget behof införskrifven, till värdet ärligt uppgifven vara; och slutligen sjelfva varorna utsattes för försämring genom förevisningen och handteringen deraf under anslagstiden. 4 Bevillnings-Utskoltcls Betänkande, JYs 8.
Utskottet, sorn delar motionärens åsigt härutinnan, har, i öfverensstämmelse dermed, vid tulltaxeregleringen sökt att, så vidt sig göra låtit, utbyta värdeförtullningen emot annat lämpligare förtul/ningssätt Bland annat, hvarom Utskottet här nedan kommer att vidare sig yttra, har, i fråga om grundsatserna för tull-lagstiftningen, Herr J. G. Schican uti motion bos Vällofl.
Borgareståndet föreslagit, att all utförselstull, såsom irrationell, måtte upphöra, hälst den inkomst, staten deraf under sednare åren uppburit, icke uppgått i medeltal till mera. än 77,000 R:dr årligen.
Endast ett jemförelsevis ringa antal artiklar äro i gällande tulltaxa belagda med utförselstull; men dessa artiklar utgöra dels naturprodukter, behöfliga för inhemsk förbrukning, dels ock i så ringa mån bearbetade alster, att utförseln deraf, utan vidare förädling inom landet, ingalunda synes vara ur statsekonomisk synpunkt önskvärd; och som det dessutom torde vara billigt, att staten af sådana exportartiklar beredes någon ersättning för de kostnader, som med nödiga kontroller öfver utförseln äro förknippade, finner Utskottet sig böra hemställa, att Herr Schwang motion i omförmälda hänseende icke må vinna bifall.
Till ile allmänna grunderna för tull-lagstiftningen sluter sig närmast frågan, huruvida undantag och lindringar i stadgade tullbestämmelser böra lill uppmuntran för vissa handelsföretag och näringar medgifvas, eller om icke fastheldre dylika undantag och lindringar skadligt inverka på industrien i det hela och för det ojemförligt större antalet näringsidkare, som deraf icke komma i åtnjutande, innebära en tryckande orättvisa; och Utskottet ser sig alltså föranlåtet, att nu till behandling upptaga denna fråga, hvari företrädesvis ingår det i Kongl.
Maj:ts omförmälda nådiga proposition samt åtskilliga motioner väckta förslag, att den i 24 § af tulltaxeunderrättelserna till förmån för Svenska sjöfarten på aflägsnare orter medgifna lindring i tull samt handels- och sjöfarts—afgiftor måtte upphöra.
Redan under motionstiden blef denna fråga bragt å bane inom Vällofl.
Borgareståndet af Herr Schwan, som uti sin ofvannämnda motion, jemte förordande af dels nedsättning i tullafgifterna, dels fullkomlig tullfrihet för liera nödvändighetsartik^ lar, såsom lämplig utväg att bereda full ersättning för den minskning i tullinkomsten, hvilken sålunda uppkomme, föreslog upphäfvande af den transatlantiska tulllindringen, uppgående i medeltal under åren 1847—1849 lill icke mindre än 587,000 R:dr årligen.
Jemte det Herr Schwan till stöd för detta förslag åberopade det särskilda anförande, som Herr Presidenten Skogman hos don år 1839 nedsalta lullkommitléen afgifvit, anförde han vidare, att dessa tull-lindringar uppmuntrat till en föga lönande export och till en import, oftast större än behofvet Bevillnings-Utskottcls Betänkande, 3. 5 och dyrare, än om den skett på naturlig väg, hvilket förhållande genom uppgifna exempel närmare utreddes, äfvensom att ändamålet med dessa tull-lindringar, Svenska sjöfartens uppmuntran, numera förfelades, sedan äfven Engelska fartyg åtnjöto lika förmåner; och ansåg Herr Schwan, att dessa tull-lindringar borde successivt med '/aidel årligen minskas, på det importen under sista året af deras tillvaro icke skulle alltför mycket uppdrifvas; — och inom Hedervärda Bondeståndet af Johan Jacob Rutberg från Norrbottens län, sorn hufvudsakligen på enahanda grunder, hvilka af Herr Schwan blifvit anförda, tillstyrkte, att ifrågavarande undantagslagstiftning, såsom nu mera ändarnålslös och snarare skadlig än gagnelig, mätte alldeles upphäfvas; hvaremot Herr L.
Bergman uti särskild hos Borgareståndet väckt motion förordat lull-lindringarnes bibehållande, men för den händelse, att Herr Schwang förslag blefve antaget, såsom nödvändig följd deraf tillstyrkt en mot tull-lindringen svarande nedsättning i införselstullen å rått socker, alla slag, kaffe, tobaksblader och stjelk samt de flera råämnen och kryddor, hvilka vanligen från aflägsnare länder införas.
Sedermera har Kongl. Majit uti