Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
var och det de ungdomligt dock något helt, famlande som mötte O c h detta hela var en konstnärssjäl, som tog sin uppgift på allvar, och som i gömmer ton-, nittonårigt stockholmsbarn.
Står i den dag, viktiga steg närmare det gör hon för målet visso!
— än då — D e t har- hittills alltid ledt henne, i arbete, i väntan — som icke är den denna lättaste läxan att lära för fordrande, sjudande unga krafter — och mognad, Ty ett ack, hon är j u ännu så ung!
helt sträcka förut lif framför sig.
spalt här of v a n!
Men Vår sedan måste vi också hon fått studieresor till Dresden, Prag till Berlin företaga ett par kortare året därpå.
står nu hennes håg, till Seinen!
finna hittills Eedan o c h W i e n, år Men till Paris bildningshögsätet vid D ä r, menar hon, skulle hon helt visst något nytt för sin själ, några opröfvadt vin för sin droppar konstnärstörst, kurs talat j u till — anordnar b e s t å r af t o l f s k r i f n i n g a r.
afgiften, skall hämta manu- 18 skriptet o c h det är i elfte timmen.
F ö r en jour- gift nalist skrifvit äro f ö r öfrigt alla timmar den elfte alla utan undantag!
sätt för en kungl.
— K a n s k e är det på samma i kr., det — under- flere Då du kurser och be- s o m inalles för h v a r j e kurs får d u af en lärarinna, som ämne din kria du Mordling.
rättad jämte hvarifrån s o m fortskaffar fade på r » Ah, om, Bosa, halft att du kunde t r o d d e, att du egendom ett år Så roligt, att j a g träf- året hade jag någon vara bröllop, när att aning i Stockholm; o m var h e m m a på i Västmanland; sedan, vi du er sade i somras, träffades du jag nästan på Anna aldrig är ny uppgift tills j a g f ö r e t t p a r d a r sedan m å s t e resa hit för att uträtta ett angeläget ärende för m i n far.
någonstädes nu, till Förbundet, Den beräknas räcka ungefär ett år. » för m i g!
D e t är j u s o m e n k o m K a n s k e j a g kan göra u p p o m ett reser ej förrän i ö f v e r m o r g o n.
vilja Han själf k a n ej resa eftersom han för ett par taga Jag Jag skulle kurser i franska, tyska och gelska samt i kriaskrifning.
Tror du får taga fy r a kurser p å en » D e t får m a n visst d e t; dier lämnas undervisning och » J a sedan den festen har j a g varit h e m m a tiden, d e n till lära- p a r s å d a n a k u r s e r, m e d a n j a g är h ä r.
dig! » inte du eller d e n å t e r s k i c k a s till d i g.
P å d e t t a » N e j, så u t m ä r k t.
" f snart s ä t t f o r t g å r k u r s e n, tills t o l f s k r i f n i n g a r ä r o färdiga.
" Som enkom för mig!
... " e j, se B e r t a!
Så öfversättning rinnan, hvilken sedermera sänder d e n s a m m a * » TM^ väljer.
eller h v a d det nu m å n d e vara, skickar du in den till F ö r b u n d e t, teaterdirektion?
Johan hela har Ut vill h o n nu, att på vingarne, att se o c h lära.
har 1895, Hon du Förbundet för din räkning vidtalar, en upp- vi hoppas ", vi vänta det, alla hennes vänner.
känner klackjärn i förstugan, han hemifrån. » arbete, vunnen H v a d vill det s ä g a?
» » J o, ser d u, F r e d r i k a - B r e m e r - F ö r b u n d e t utgör framåt troget tänka ögonblickligen försvinna.
V i höra tryckeripojkens Skarins under » Hemstudiekurser!
a n m ä l t d i g till e n eller det skall leda henne vidare, alltjämt uppåt och vidgade vyer.
D e t skall leda henne långt — att hemstudie- k u r s e r! » en så har hon främst detta allvar att tacka därför.
väntan, och att d u inte k o m m i t Fredrika-Bremer-Förbundets det som nu är, den unga, nu i all vederbörlig ord- ning engagerade konstnärinnan några stora o c h jag D e n n a u n d e r v i s n i n g m e d d e l a s skriftligt, o c h skapandets Janson var elevens namn, ett ader- aldrig läsning. » själf o c h sina kontemplationer vid den högtid- högsta sällhet liksom dess outsägligaste kval.
Amanda att j a g beräkna, hvilka tider orten o c h e j äro i tillfälle att t a g a lektioner.
det heliga konstnärs- sig kan ärade Direktionen, s o m vi lämnade åt sig alldeles allvar, som man i våra dagar allt mera sällan skönjer, undervisningen.
visningskurser just för dem, s o m bo i lands- inte djupaste b u g n i n g!
ådrog och ersätta e n g u v e r n a n t, d e t är j a g San- vi sig främst Jag glömt bort den ha vid elevparader — inte hushållssysslorna, » Nå, men solvarm Men förlåt, tusen, tusen gånger f ö r l å t!
nerligen liga konstpausen någon uppmärksamhet — i förhand på vårfläkt, stark och verra!
hvilken dessa här- ju har l e d i g a att ä g n a åt bär det i väg.
U t att svalka de unga vingarna, krafterna i nya luftvågors allvar.
f ö r g a m m a l till, o c h j a g m å s t e j u s å m y c k e t nadt au svarta som af en lång inåtvänd b l i c k, inbjudnes kunna dess bättre, ett å ömse sidor lika hjärtligt m e - träna de unga använda vi denna paus till utflykt i minnenas afskedshälsning för en kort tid, något läser visserligen ofta u t l ä n d s k a b ö c k e r, m e n men blott en fl.
att sen j a g slutade skolan, har j a g j u inte fort- b a g a s », Juliette i » O d e t t e » m. upprepar Direktionen m e d tonvikt och b e - skolstudier.
en stor s a k n a d är de — ju var Jag I n t e vill j a g h a f v a — - du i n t e v a r a i tillfälle a t t t a g a l e k t i o n e r.
publik, på henne som klassen. » verkligen D e t blir liksom hennes afskedshälsning till den kärt Skarin, » D e t är j u i n t e s ä r d e l e s b e r ö m v ä r d t, e f t e r - ej med k ä r l e k e n », prinsessan Gabrielle i » R a - hållit här. » draga många medverka, k o m m e r hon att f å alltid är d u s a m m a lilla a r b e t s b i n u s o m u n - Anna sina krafter i en ny, tacksam som Och n u passar j a g på musik medan jag m e d, har sagt, att d u ter vid teatern i ligheter vintertiden.
skolkamrat om han nu vore här — pröfva som- skoltiden?
henne, o c h vid hvilken hennes vänliga kamra- H e r m i o n e i » Filosofi o m under der helt visst också förena sin tacksamhet m e d vår, och k ä r l e k », Gionnina i » C r e m o n e s a r e n », E v a andra är j a g o f t a m e d var O m söndag är det recett, som m å n g a grannar, och utfärder och m a r n och danstillställningar och sådana fest- till hennes vänner, vilja o c k vara m e d.
A l l a kunna vi nu få det.
hafva blifva vi än Vi kommer att vill hon naturligtvis själf den kämpande sitt strå till stacken, och vi andra, Titelrollen i Inez i » H e l g o n ja, redan helt allvarligt sträckas förhjälpt att uppmuntra den hand, kunna har de gällt förtjänsten, tacksamma vi voro, publiken, tidningarna, alle- Stolt det af a n n a t s l a g sådana som bjudas i Stockholm.
med en- man gång? » genom hemstu- i alla ä m n e n, till i teckning, hur underligt det än låter. » » Hvar kan man f å g ö r a aftal o m sådana kurser? » » Jo, på Förbundets 54.
Byrån är byrå, Drottninggatan öppen 11 — 4 alla dagar.
v e c k o r sedan råkade ut för det m i s s ö d e t att Hinner bryta kan d u skrifva och få saken u p p g j o r d, sedan om sitt det ben; ej inte h a d e jag k o m m i t varit alldeles nödvändigt; v e t h u r a n g e l ä g e n p a p p a är a t t h a f v a hit, du mig hemma. » » Tycker du kommit hem. » » Nej, vill samma.
du inte vistas på l a n d e t året det blir e n f o r m i g t om? » att d u ej g å dit, m e d a n jag hafva P r i s e t är j u d u är h ä r, det klart m e d så det- så billigt, o c h j a g v e t, a t t p a p p a m e r än g ä r n a k o s t a r p å m i g d e t t a, h a n har j u tillbjudit m i g att aflöna en g u -
IDUN 1897 vernant.
Men det här passar m i g mycket bättre. » » Ja, det var j u riktigt tur, att vi delsevis träffade kanske hän- hvarandra, annars hade du a l d r i g f å t t r e d a p å, att d e t finns e n sådan u t v ä g att » Adjö Jag hoppas rens rika b o n i n g.
T i d e n har förändrat fysio- sina blickar först m o t Skåne, där ännu den n o m i b e t y d l i g t p å h u n d r a år, m e n h u r m y c - gamla florerade ket framtidsmänniska r i k e d o m af m ö n s t e r f a n n s att tillgå.
man m a n ä n vill v a r a, k a n d o c k e r k ä n n a a t t d e t v a r e n god ty m a n förstod tid, då att h j ä l p a sig själf, och h u r u skulle d e n tiden h a f v a redt sig studera. » nu, kära Berta, tack för dina upp- lysningar.
S3 få börja, så kvinnans snart arbete och stränga utan flit?
Men nya dagar randades.
konstväfnaden Själf bondson och uppfödd D e t var fabri- den den gamla skånska hemslöjden tionernas och d e n stora manufakturhandelns u p p s ö k a mönster.
H a n blef » Ja, tid skall skrifva, när j a g hållit m e d kurserna någon tid.
på Hjärtligt tack för full dödade den fosterländska hemslöjden.
Svaga De började m e d för Adjö. » allt med # och nytt långsamt, och modernt, g å f v o till kviunorna snart vika.
och Dessutom voro d e n y a varorna m y c k e t billigare, o c h tjänar} {vaå säkert kom clef fill?
hvad tjänar, h v a d tjänar det till, lilla vän, A t t du visar dig trumpen o c h tvär, Och att låtsas liksom du mig knappt känt igen, Och att ställa dig främmad och fjär.
den af, spinnrockarna där med man där f ö r e d r o g eller p å » marknaden » billiga kramet från Denna började Det var ännu här slöjden, l ä g g a s i g till m e d d e t konstslöjd 1840-talet och fortskred icke blott sju årtionden.
i den stora äfven i den mindre hem- tillverk- färger, m e n hvad » stilen » numera snart nor minnas stillösa af nog och soffkuddar talet.
ännu dessa fullkomligt afskyvärda fantasiverk i Hela och divansmattor » konsten » gick en i åstadkomma dyna form så alla, omfattar såväl färgerna beträffar så tusen färgnyanser.
denna » historik », att rikta 1897 lilla, allt f ö r ber jag sina knapphändiga de ärade blickar m o t läsarinnorna den stundande års S t o c k h o l m s u t s t ä l l n i n g.
D e t är 3 0 år s e d a n d e n f ö r r a.
I hvad grad hemslöj- den under tiden gått framåt och utvecklats, lätt dre att än se.
214, De däraf anmält sig 116.
Finland utställarna från Stockholm hafva Huru många som från 60- på att icke bekant, m e n helt visst blifva d e icke få.
skrikande Vid en och komma då ut på några Norge, kvinnliga ensamt blifva n u icke min- öfverblick af Danmark är de anmälda, mig mera färger och på hvars framsida var broderad A i h v a d ögat i hägrande aningar b j ö d, Har jag timrat mig tinnar o c h torn, Som förgylldes af skimret i kvällssolens glöd Och af drömmarnas ymnighetshorn.
mattor, antingen framställande någon röran- sällsynt tystlåtenhet, n e k a v e d e r b ö r a n d e att d e s c e n ur O s s i a n s d u n k l a s a g o v ä r l d, eller i också träd skall blifva en liten ma sandpärlor, m i n n a s n o g o c k s å alla dessa något litet hafva äfven virkningar omöjliga af landskap m e d blåa i godt tusen arbeten hemmen slag af och och den goda som möjligen Stockholm 1866, » Handar- utställning nödgas j a g d o c k blifva ytterligt knapphän- dig, allmänhet ty, m e d en för d a m e r n a i förväg got så lämna några upplysningar.
en stor öfverraskning!
när verserad t i d n i n g s m a n låter Det öfver- och i minnas icke Sålunda så lätt förbluffa, k a n j a g berätta, att Handarbetets kommer att tilldraga sig hela den kvinnovärldens uppmärksamhet rikhaltighet och konstsmak vida den utställning, s o m 1891. bildade och anordnades i Göteborg på den och mest utgjorde tidens riktning i broderi och några verkliga praktstycken k o m m a att exponeras.
D e s s u t o m finnas möbelkläd- n a d e r, d r a p e r i e r i s k i l d a stilar o c h f ö r ö f r i g t virkning.
började att blåsa.
snart en reaktionär D e t v a r år 1 8 7 3 som den idén föddes af n å g r a i n t e l l i g e n t a k v i n n o r i Stockholm, att smaken något inom borde göras för att hemmen och gifva en Bland dessa ädla, s a m m a gång konstnärligt hemslöj- praktiskt o c h anlagda på e n h e l m a s s a a f alla d e s s a k o n s t s i r l i g t t i l l v e r - k a d e småsaker, hvilka bidraga att göra hem- men förtjusande.
utrymmet på Det är b l o t t s k a d a utställningen reducerats, — i räknat än rikhaltigare att Fröken Selma Giöbels själf.
etablissement, stockholmska och nog äfven trängt långt utom landets ringaste tjänarinna, husmodern fingo till ombesörja den förfär- Rohtlieb.
Idén och snart uppstod föreningen vann anklang » Handarbetets v ä n n e r », h v i l k e n allt s e d a n s i n f ö r s t a b ö r j a n ty summa och d e n n y a rörelsen och verkat ofantligt m y c k e t lig d e r, s o m k u n d e f ö r l ä n a h e m m e n sitt s ä r e g - godt i den goda kommer na åstadkomma Den rade tiden hvarje dens dunkade väfstolarna och sur- spinnrockarna från tidig m o r g o n s t u n d hem stuga, och utan slott, i det fridfulla detta icke blott i bon- äfven i riddersmannens prästhuset och i borga- sparre smakens tjänst och för att ett verkligt konstnärligt timmersarbete.
för ser, klädväg och behag.
allt f o r t f a r a n d e h a r g å t t i s p e t s e n D e n första sats fru utkastade var den: frun- Adler- » Vi hafva ju Svensk konstslöjdutställning,är väl bekant för hvarje d i g a n d e t af allt s o m b e h ö f d e s i l i n n e v ä g, i d e s s u t o m ä f v e n af d e p r y d n a - be- än n u låta ut- friherrinnan F l e e t w o o d, målarinnan fru V i n g e fröken att obetydligt a n n a t fall h a d e m a n ställningen tala för sig kvinnor, icke den gamla goda tiden », var j n vanligt från i S ä r s k i l d t lär m a n h a f v a, s å s o m sitt derna, d e t k ä n n a vi alla.
F ö r r i världen, » i kvinnor, att öfverträffa k u n n a n ä m n a s n a m n e n f r u Sofia A d l e r s p a r r e, husets på vänners utställning i Industrihallen helt visst m a l hemortsrätt uti de nordiska län- att sig utan söker stora n u m m e r, lagt an på svenska gobeliner, den.
^ Allt En nå- omvägar få reda på h v a d han önskar veta.
utställningen s u n d o c h fosterländsk riktning åt urgam- deras hvaraf uppmärksamhet höja hafva Rörande dessa läsarin- äfven väl sig själf t att b ö r j a m e d vänner ».
a t t k v i n n o a r b e t e n a d å t i l l d r o g o s i g en y t t e r s t vind ii.
besökte torde af betets det nä- ringa prof Kvinnorna på utställningen.
D e af I d u n s stan utställarinnorna, faller dock hvarmed rådde framstående dessa s m a k e n höll helt hållet p å att förgås.
nor, alla stråpärlor, var en sorglig stillöshet, s o m allt, Flora.
m i n n e alla p å d e n t i d e n öf v e r s v ä m m a d e s.
Lyckligtvis husflit divans- och blommor, ännu okända i någon Ni Nemo.
hemslöjd och i silke o c h ögon.
Ni # _X^U " tt » moppe » hvilken stirrade på oss m e d sina gula, d u m - Om du äger af kärlek ett minne, var g l a d: Det är dybart s o m kosteligt vin, Och det doftar ännu utaf vissnade blad I en vas utaf farmors porslin.
i röra Du må ställa dig gärna så stram s o m du vill, Aldrig, aldrig jag glömmer ändå, Mången blick, som du gaf, m e d ett leende till, Som ett barn hade kunnat förstå.
Men ändå hvarför rusa åstad, Att m e d hån sudla minnet däraf, Och o m drömmarna ramlat likt vissnade blad, Låt dem ligga, — de täcka en graf.
A den rococon, sig n u H a n d a r b e t e t s v ä n n e r m e d bortåt ett inom husslöjden läsarin- beträffar, sagdt är blott att Hvad prydnad.
af I d u n s ä r a d e ut- » s t i l e n » är ren hufvudsaken är del fordra de hafva nu — o c h sann.
n i n g e n, s å s o m i b r o d e r i k o n s t e n till h e m m e t s En väfna- som Efter grad i öfver två utan men m a n att i staden i hemmens i s l u t e t af märktes och flor, vänner ».
de vackra skånska gamla romanska renässansen fabrikerna.
dekadans oroväckande Det T y n o g minns du så väl, lika väl som jag gör, H u r vi sett på hvarandra ibland.
A t t man ser på hvarann, rår man alls inte för, Och det skämmer en inte ett grand.
äfven.
såg d e n u r g a m l a husfliten i till o c h i Väfstolarna en högst värde- » Handarbetets v e c k l a t sin k o n s t o c h sin v e r k s a m h e t i stort.
Äfven endast på landsbygden Och n o g såg jag på gatan i går då du k o m, H u r du gjorde din u p p s y n så s t y g g; Men jag noppades än, när jag vände mig o m, A t t se vågor af skratt på din rygg.
än i stället f ö r att s j ä l f t i l l v e r k a!
åt derna och enkla broderier, som icke m y c k e n tid sparade m a n ej g e n o m att k ö p a, stannade ^a, huru hjälpreda flere och e n t u s i a s m åt att s a m l a o c h men som på Skå- nes bördigaste slättbygd, kände han i grun- » D e t v o r e r o l i g t n å g o n g å n g f å h ö r a af d i g.
» jag en Unge- manlig hjärna, n ä m l i g e n h o s artisten J a k o b Kulle.
ä g n a d e sig m e d hem. » där fär samtidigt h a d e s a m m a idé uppstått i en kernas, maskinernas, de lättade kommunika- jag kommit och det och ryktet finns o m d e t s a m m a har ett b e s ö k h o s fröken därifrån m e d f ö r a konstslöjd.
för- Giöbel för att ett prof på svensk kvinn- På naturligtvis ett framstående grän- väl få turister, s o m rum.
vår stora utställning äfven h o n att intaga Här får m a n taga i betraktande icke endast väfnader, gobeliner, draperier, flossamattor och b r o d e r i e r af a l l a g a m l a stilfulla m ö n s t e r ö f v e r a l l t i v å r t l a n d.
slag, utan äfven en rik samling konstsnida- Hvarför de möbler o c h praktfullt målade afdelnings- d å hålla p å m e d d e n n a e v i g a stra- malj och dessa d u m m a pärlor? » Man vände skärmar.
En specialitet för fröken Giöbel
IDUN 8 i äro de våra på fagra nationaldräkterna, damer med stor hvilka förkärlek af " Irmelin begagnas 1897 som o m längtan velat spränga mitt hjärta.
Rose. "
D å du hörde prasslet b a k o m dig, v ä n d e du dig helt e m o t mig, och j a g såg dina bruna sommarnöjena.
ögon Jakob Kulle, — j a, d a m e r n a m å s t e u r s ä k t a men alla b a n s u t s t ä l l n i n g s a r t i k l a r verk af fingrar små skånska — kommer » Se, der var en gang en konge, Mangen skat han kaldte sin, Men den beste af dem alle Viste hver, var Irmelin; Irmelin rose, Irmelin sol, Irmelin alt h v a d ' d e r er deiligt! » äro d o c k bondflickors äfven händiga att h a f v a s i n u t - ställning i Nordiska museets b y g g n a d.
Här m ö t a vi draperier i g a m m a l svensk allmoge- stil o c h i o l i k a v ä f n a d s s l a g, klä », » munkabälte », » flamsk ».
Vidare mogestil ocb Dessutom nera en och möbelbeklädnader dessutom ten.
såsom » käppa- » krabbasnår » i all- en hel del småarbe- k o m m e r hr Kulle att expo- rikhaltig samling af mönsterrit- ningar.
i h v i l k e n har sin v ä f s k o l a Thora Kulle, Lund, kommer att bidraga m e d ett par har Och ej hört den, sedan åter s t r ö m m a d e själ, och sig i alla en mina fått förmåga djupare koncentrerade längtan är efter lycka.
längtar näckrosmotiv.
och själ, som efter, o c h dina känna den Därför h a r .år stark.
du, som jag din enklare gobeliner, dukar och en skärm m e d att än de fleste.
för mig, e t t r i k t u r v a l af m a t t o r, tankar kallar lycka, och ä n d o c k v e t j a g, jag år l ä n g t a n v u x i t Dessutom den.
J a g h a r j u e g e n t l i g e n h a f t så l i t e t af h v a d praktfulla portierer, däraf ett par m e d näck- vapen.
du sjöng Och ifrån d u är l y c k a n ej kan undvara, förstår min, som det som ditt ljusa, u n g a bruna ögon, jag ansikte kunna vara så från S k ö f d e, hvil- djupa och k e n v å g a t s i g p å e n ä d e l täflan m e d s j ä l f v a sken.
När jag hörde sången, var det, som Handarbetets om Fröken teras Lilli af Zickerman vänner, k o m m e r att represen- praktfulla gobeliner, belbeklädnader mattor, mö- o c h broderier i fornnordiska doften emot s å f u l l a af g l i t t r a n d e af v å r o c h s v ä l l a n d e mig, och jag såg saf sol- slagit såg dig nästan s o m en vision stå framför gen jag mönster.
dock att kanske mig som första i gån- dig.
här Minns d u?
Det var en eftermiddag i mars, i S t o c k h o l m träda äfven v ä l r u s t a d e inför sin j a g h a d e g å t t p å s k i d o r g e n o m s k o g e n, sol- samtid.
Deras utställning skenet låg ljust öfver Fröknarna Ingeborg och Helene Holck blir i ett särskildt Fröken Inge- borg Holck bekläder rummets väggar litet r u m i N o r d i s k a m u s e e t.
med de snöfria granarna, och då och då bräcktes den glänsande ska- ren mina under skidor.
Det kändes att charmant målade gobeliner och fröken Helene v å r e n h ö l l p å att k o m m a, H o l c k har sörjt för m ö b l e m a n g e t med små i den blida förtjusande, konstsnidade möbler m e d minia- dolda lif, turmålningar, därjämte kom från pilar o c h alar, k ä n d e s så sval o c h dock så sällsamt b e r u s a n d e.
med måladt porslin och en hel del arbeten i läderplastik.
S å h a f v a v i Bikupans strihallen.
utställning i Indu- D e t är m å n g a s m å flitiga b i n, s o m framåt, och helt visst lyssnade.
talrika prof på en friska genom Då fick nära sjöng: lär lägga Om små broderier, bébédräkter.
v i n u s k u l l e flyga ö f v e r till G ö t e b o r g o c h se h v a d nyss sig v i n n o m och fick de hafva att b j u d a på.
j a g klara uppgifter hafva här först och främst kollektivutställning för Helt därifrån.
kvinnlig husslöjd och I lokalkomitén hafva finare slöjd ».
Vi » Göteborgs stads arbetat o c h E. Siljeström samt Utställarnes antal blir 4 0 st. o c h deras på en g å n g Jag höra stannade och sol.
först k o m det » Irmelin rose hvad luften.
i solskenet: alldeles stego Det var sjungit stilla, medan och sjönko som om ut all i den sin tonerna den klara vaknande längtan, sin d o c k var det i själfva röst- k l a n g e n n å g o t så t j u s a n d e v e m o d i g t.
När sången tystnat, k o m nyfikenheten, och jag väggbonader, måste rier, k l ä d n i n g s t y g, utstyrselartiklar.
glödritade m. drape- b r o d e r i e r af a l l a s l a g o c h Vidare diverse målade och arbeten, läderplastik, träskulptur Slutligen skolor att komma hafva Göteborgs högre flick- en särskild utställning af lärjungearbeten, omfattande handarbeten och teckning.
Men jag min finner, Mycket flicka sångerskan på skidor.
hon hade grå redogörelse att jag tänjer ut sig bör återstår för m i g ärade läsarinnor häraf se, konstslöjd att vid betydelsefull kunna g ö r a ett afbrott.
att n ä m n a.
Iduns emellertid redan kvinnans insats i h e m - utställningen blir och väl v ä r d såväl som utländingars och stor och och landsmäns uppmärksamhet.
Där stod också den G sina långa r ö d a vantar.
hår i en lång åtböjd hals.
fläta vi, vi båda buro på en mot band, skulle k o m m a.
hvar- dess mer bäfvan » G u d hjälpe d e n, s o m icke k a n g e blott sin half va själ — Det kommer sorgen som också hel. » sjöng tid, Det lade v e m o d Du hur du rodde du och i ögonblickets såg i Men när e n s a m m a p å en spegelblänk sjö, Ljuset andanom, hans vid hans skatter, förde han hur skirt o c h mjukt doftade.
d e n stolte, hans blick föll på Irmelin, som sina henne från i vid sagans handen kungarike sommarnatten hjärta — frestelsen att d u satt m i g sången förstå.
taga och ut i och hon låg m e d blondt hår och bruna solskensögon.
Att jag kunde när Jag mäktige s i d a, g l ö m d e h a n alla tog henne verkligheten vid låg satt p å sin t r o n i p r a k t o c h glans.
när satt glädje.
Jag minns särskildt, oss och björkskogen kungen detta, den en försommarkväll, jag.
omkring taga om ofta för mig, och » Irmelin rose » sjöng vi då han m å var aningen blef m i n älsklingssång.
motstå dig i mina armar, då så n ä r a, o c h k y s s a d i n a l ä p p a r, d ö t t från Jag trodde dem, kan jag nu mig handla men sedan, när vi blefvo jag, att j a g rätt s k i l d a åt, ej då, kände dock var fattig, fattig, s o m ej h a d e e t t m i n n e af l i f s v a r m, s t r å l a n d e l y c k a att taga m e d mig ut i lifvets glädjelöshet.
J a g h a r alltid v a r i t i d e a l i s t, d ä r f ö r jag till m i g den kan sade s j ä l f, att k ä r l e k e n är ä d l a s t, n ä r försaka, j a g k u n d e j u ej be och dig konst- d ä r f ö r s k u l l e j a g e j o r o a eller binda dig g e n o m sammanvaro att tala o m kärlek.
skulle endast bli Men ett nu Vår ljust sommarminne o.
fått lära m i g, att e t t s å d a n t m i n n e i l ä n g - kring hjärta, efter som lycka hungrar efter och förståelse.
glider snabbt u n d a n har jag verklighet, Lifvet är k o r t, oss i m ö r k e r och l j u s, o c h d o c k s k u l l e d e t k u n n a b l i så o ä n d - ligt rikt Och det skönaste vore, att vi finge — om utvecklas vi b å d a skulle följas åt.
tillsammans f r å n d e t lilla till d e t s t o r a, det e v i g a, s o m j u m å s t e k o m m a, så sant s o m det i n o m oss finns dö.