Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, sorn, med förbiseende af Svenska förhållanden, i rikedomen ger den enda säkerhet emot val-råftens missbruk, skall troligen ogilla hvarje nedsättning af det hittills åt den större egendomen tillerkända företräde och fordra, att äfven vid de samfälda valen samma företräde åtminstone bör bibehållas, om ej ökas.
Utskottet, som icke kan dela denna åsigt och tror dess antagande, åtminstone i vissa orter, komma att gifva rikedomen en större öfvervigt, ån den i något annat land eger, och som förmodar, att knapt någon på alfvar vill påstå, att den på egendom grundade förmodan, som egentligen rättfärdigar dess bruk, såsom måttstock för val-rått, stiger lika hastigt med sjelfva egendomen, måste, i följd deraf, för val-råtten antaga ett inskränkt antal grader af egendom.
M en Utskottet inser härvid fullkomligt omöjligheten alt, i stället för del förkastade, uppgifva något annat allmänt giltigt förhållande emellan de båda storheternas tillväxt, eller att bestämma, huru stor mångfald den högsta på egendom grundade förmodan om de lör val-rått nödiga egenskaper kan blifva af den lägsta.
Utskottet har dock icke trott sig böra af denna svårighet låta sig afskråckas frän att både uttala, hvad det anser rått, och att, så långt ske kan, söka realisera detsamma.
Det vågar derföre för Riksens Ständer framlägga ett förslag, som, enligt Utskottets Öfvertygelse, genom fastställande af några få förmögenhets-classer för valrätt, båttre ån vår nu gällande, och, genom classificationens bibehållande, båttre ån hvarje på en enda val census byggd vai lag, motsvarar de anspråk, man på en val-lag kan göra.
Utskottet erkänner otvunget, att det icke kan åstadkomma en val-lag, hvars förutsättningar i alla händelser skulle sammanfalla med verkligheten och uttömma hela dess rikedom och mångfald.
Utskottet har i följd deraf föreslagit, att det högsta röstetal, som någon vid samma val må afgifva , bör blifva sex.
Då Utskottet härigenom sökt hindra afl. någon, i följd af sin concentrerade egendom, skall kunna vid valen öfverväldiga en menighet eller ens i betydligare nion bestämma dess val, har Utskottet likväl, å andra sidan, och i öfverensstämmelse med dess förut yttrade åsigt af egendomens högre betydelse såsom spher för medborgerlig verksamhet, trott, att den, sorn, i flere olika orter, har en sådan spher sig anvisad, derigenom står i flerfaldiga förhållanden och åtminstone eger tillfälle och uppmaning till en mångsidigare kännedom af landets behof, enligt rättvisans och klokhetens sammanstämmande fordringar, bör tillerkännas rått att å hvarje serskild ort rösta i »ion af sin der egande förmögenhet.
Utskottet har härvid endast hemtat ! 38 iConstitutions-TJtskoltets Memorial, N\o 38. ledning af sitt omdöme om det sanna och rätta, men föreser möjligheten af den invändning,' att val-rätt på flere orter år i andra Stater ullryckligen afskuren, och att de skål, som der föranledt detta förbud, äfven hos oss ega gilltigliet.
Det vill till bemötande af denna invändning endast erinra, att, åtminstone en Europeisk grundlag, som alldeles icke år Ögonblickets verk, nemligen den YViirtembergska, erkänner samma grundsals, som Utskottet hår antagit.
Hvad angår det af Utskottet föreslagna minimum af egendom, som berättigar till röst-rått, får Utskottet anmärka, att hemmansegare eller åbo nu har en ostridig valrätt, huru litet hans hemman ån må vara, och att Utskottet icke ansett lämpligt att föreslå ett sådant minimum, som skulle borttaga denna rått.
Då Utskottet derjemte i ke ansett den omständighet, att en lågenhet år satt lill mantal, böra å val-rätten utöfva någon inflytelse, efter det en annan grund ån hemmantal för beräkningen blifvit antagen, har Utskottet icke egt annan utväg, ån att allmänt medgifva valrättens utsträckning å landet äfven till så små egendoms-vården, att de icke kunna, efter den af Utskottet antagna beräkning, uppskattas till en hel röst.
Utskottet har i följd deraf föreslagit, att för den egendom å landet, hvilken icke uppgår till det värde, sorn motsvarar hel röst, medgifva beräkning af halfva och fjerdedels röster.
— Enär samma förhållande, sorn å landet, icke inträffar med städerna, der rösträtten hittills berott på burskap, så skulle lör dem en sådan afvikelse från den allmänna regeln alt endast råkna hela röster kunnat undvikas.
Inom Utskottet har likväl blifvit yrkad t, att den antagna grundsatsen om likhet mellan land och stad äfven i denna punkt borde erkännas; och Utskottet bar, med afseende på en gång å detta skål och derpå, alt en nödfalls utväg icke bör begagnas vidsträcktare, ån behofvet oundvikligen brafver, trott sig böra föreslå, att äfven stads-egendom, som icke uppgår lill det värde, som fordras lör hel röst, må, men endast i fall den uppgår till det för half röst bestämda värde, vid valen få beräknas.
Tecknisk eller vetenskaplig bildning, tillämpad i yrke inom det borgerliga samhällets spher, eller för statsändamål utom, eller i, offentlig tjenst har Utskottet redan uppgifvit, såsom det andra af de grundförhållanden , från hvilka Utskottet ansett sig vid val rättens bestämning böra utgå.
Att vissa slag af bildning innehålla en gilitig grund för val-rått, torde icke såttas i fråga; men hvilka dessa slag åro, torde så mycket mer omtvistas.
Den vetenskapliga bildningens anspråk medgifva»; den techniskas torde nekas.
Utskottet, som icke känner sig kalladt att mellan de Constitutions-Utskottels Memorial, N.-o 38, olika bildnings-arlerna uppgöra någon rangordning, anmärker blott, att ali den bildning, sorn år till r dc k lig att förvärfva sin innehafvare en sjelfständig ställning, såsom en nyttig medborgare, äfven synes Utskottet berättiga denne innehafvare till en röst i nationens allmänna angelägenheter? och Utskottet har deiföre emellan dessa olika bildningsslag, hvilkas skilje— grånsor för öfrigt icke alltid så lått kunna bestämmas, icke ansett sig böra göra någon skillnad.
Utskottet bör för öfrigt hår genast lemna en förklaring, hvarföre Utskottet icke anvisat den litterära bildningen en egen, afyrke eller tjenst oafhängig, röst-rått, sådan, som den, serdeles i Frankrike, blifvit yrkad.
Utskottet, som för practiska vårf, (och ett sådant måste tvifvelsutan en val-förrättning vara) tror erfarenhet och practiskt sinne nödiga, har dessutom trott, att det första beviset för medborgerligt sinne år medborgerlig verksamhet.
Det har trott, alt en man med bildning, som icke i en bestämd verksamhets-spher använder siri kunskap, afsagt sig anspråk på namnet medborgare i detta ords sanna och vackra mening, det år, en, som arbetar för alla andra, under det de arbeta för honom.
Del har trott, att han icke bör beklaga sig, om den Stat, i hvars arbete lian icke deltager, af honom fordrar en garanti, att han verkligen deltager i det allmännas vål eller ve; och om han först genom en sådan kan förvärfva den val-rått, som personer med ojemförligen mindre bildning, i följd af sin medborgerliga verksamhet ega.
Arbetet måste blifva mer och mer er kåndt, såsom, näst oförvitlighet, den råtta källan till allt medborgerligt anseende.
Bildning, använd i yrke inom det borgerliga samhällets spher, föreställes hos oss för det närvarande egentligen af Borgare-Ståndet.
Likväl omfattar detta
Stånd icke ens alla idkare af förädlings- eller handels<-nåring, ännu mindre dem, hvilka, utan egande-rått till bergverk eller jord, icke destomindre sjelfständigt idka bergs- eller jordbruk; ehuru samtlige desse nårings-idkare, i fullkomlig likhet med idkare af de egentligen borgerliga yrkena, på sin skicklighet och capital måste grunda sin utkomst.
Fullkomligt afsöndrade från samma Stånd stå ock alla de, som använda sin vunna bildning, utom allmän tjenst, men för Stats-ändamål.
Utskottet har under den andra och tredje bland de af detsamma föreslagne classer sammanfört idkarne af alla dessa olika yrken, emedan en, med den för egendomen föreslagne, analog elassification af valrätt han för alla dessa yr ken gemensamt användas.
Utskottet har nemligen öfveriygat sig om overkstållbarheten af en allmän elassification af den för alla de olika slagen af bild - 40 Constitutions-Ulskotlets Memorial, K\o 38. ning föreslagne val-rätten.
Men den val-rått, sorn tillkommer de nu Iso* oss så kallade borgerliga yrkena, år redan classificerad efter inkomsten, oell Utskotl't liar, i liufvudsaklig öfverensstämmelse med de grunder, det för classification af den på egendom grundade val-råtlen föreslagit, äfven trott sig böra, med samma inodificalion, bibehålla och lill de fleste nu uppräknade, icke borgerliga yrken utsträcka denna, förde borgerliga redan antagna, på inkomst grundade, classifieationen.
För sådane idkare af bergs- oell jordbruk, som icke ega den egendom, de bruka, bar Utskottet dock trott sig böra föreslå ett direct afseende på den legda egendomens storlek.
Den större lättheten att direct uppskatta denna, ån inkomsten, har bestämt Utskottet till detta undantag i method — lör att så mycket båttre kunna fasthålla grundsatsen.
Att Utskottet, till grund för den på inkomst direct byggda valrätten, lagt en högre inkomst, ån den, som kan påräknas af sådan fast egendom, som ger egaren ett motsvarande röstetal, skall åtminstone icke utur conservaiiv synpunkt klandras; och Utskottet har, hvad angår det. minimum, som hår skulle antagas, fruktat att genom dess nedsättning utsträcka val-rätten till personer, hvilka, utan skicklighet och erfarenhet, vilja på egen hand försöka sin lycka och torde vara allt för benägna att med Statens välfärd anställa dylika försök, som med sin egen.
Samma fruktan har ock föranledt det tillägg, att dessa yrken först efter en viss tids förlopp gifva sina idkare val-rått, ett villkor, som i Öfrigt endast år en utvidgning af den regel, som Riksdags-Ordningen i4 mom. 6 innehåller, hvarigenom hvad förut i samma j|j mom. i och 5 för valbarheten var stadgadt, redan blifvit på val-rätten låmpadt.
Bildning, använd i offentlig tjenst, berättigar för närvarande blott en enda Embetsmanna-class att välja Riksdagsmän.
Den utsträckning, Utskottet föreslagit, torde derföre behöfva rättfärdigas.
Utskottet, som med tillfredsställelse funnit sin mening i nära öfverensstämmelse med JBrödra-Rikets Grundlag, har dock icke sökt denna öfverensstämmelse.
Det har sökt rättvisan, hvilken i Utskottets tanka bjuder, alt alla de, hvilka ingått i offentlig tjenst, böra i det afseende, hvarom hår år fråga, behandlas lika.
Del har ledts af öfvertygelse om nödvändigheten att på det närmaste sammanbinda Embetsmännen med den öfriga nationen, och dessutom ansett den rått, som Ridderskapet och Adeln hill ilis, på grund af börd, egt, inen, enligt Utskottets förslag, skulle upphöra att ega, kunna och böra till en del ersättas genom den hår föreslagna utsträckning af Constitutions-Utskoltels Memorial, N.-o 38.
41 af val-rått, hvilken för öfrigt i sjelfva verket kan anses såsom ett återställande i den form, som nu år möjlig, af gammal Svensk, Adlig, rått.
I början af sjuttonde århundradet, nyss före Riddarhusets inrättning, innefattade det Svenska begreppet om Adeln ’’allt, så vål civilt, som militäriskt befäl, i verldsligt hänseende nästan all Rikets offentliga tjenst.” Således — innan någon Riddarhus-ordning ännu fanns, grundades Svenska A— delns hela företrädes-rått, — deribland äfven representations-rätten —åtminstone till en stor del, på bestridande af Rikets tjenst, och förlorade denna betydelse, just då de ofrälse Stånden, i följd af de offentliga läroverkens, med Riddarhusets inrättning samtidiga, reform, började en allvarligare täflan med Adeln om Rikets tjenster. iden nu föreslagna, på tjenst grundade, valrätten, kommer visserligen att af Adeln delas med en stor mängd ofrälse; men dels år detta ingen nyhet, då krigsbefälet från slutet af sextonde århundradet en lång tid egde en, också, såsom Svenska Författningen egen anmärkt plats i nalional-representaLionen, och dervid räknades — till Adeln; dels år Utskottet förvissadl derom, att den del, som af denna embetsmanna-valrålt tillfaller Ridderskapet och Adeln, bör, i förening med den, som samma Stånd, såsom jordegande, Bruks-idkande och så vidare, erhåller, fullkomligen motsvara den andel i national-representationen, som Rikets första Stånd nu eger.
Under det militäre och civile embetsmåns represcntations-rålt förlorat sig i bördens, har Preste-Ståndet, hvilket ståndaktigt från sig afvisa. t börds-anspråken, bevarat den äfven ursprungligen enklare earacteren af sin representation.
I följd af U t s kol tets förslag, skulle PresteStåndets valrätt nu förlora siri afsöndrade oaraoter och blifva en del af den embets- och tjenstemän i allmänhet tillerkända.
Kyrkan skulle således komma att sakna en egen representation i Riks-församlingen.
Utskottet har redan i det föregående härom yttrat sig.
Utskottet, sorn visserligen icke kunnat förbise olikheten emellan olika embetsmåns ställning och deras derpå beroende oafhängighet och kännedom af Statens behof, har i följd deraf tagit i öfvervägande lämpligheten af en dylik ciassification för den embctsinån tillagda valrätt, som Utskottet för den på egendom och yrke grundade föreslagit.
Utskottet har dock emot hvarje grund, på hvilken en sådan ciassification skulle kunna uppföras, iunnit. så många betänkligheter, att Utskottet alldeles måst uppgifva försöket.
Då, i följd häraf, ingenting annat återstod, ån att tillägga alla embets- och tjenstemän lika valrätt, har Utskottet stannat i den åsigt, Bill, till R, St, Prot, 1840, 3 Sami. 21 Haft, 6 42 Constitutions-Ulskotlets Memorial, N\o 38, alt hvarje embetsman bör få ert röst.
Utskottet foreser visserligen det inkast, att denna rätt är vida mindre, än för Stalén,, i betraktande af deu bildning, af hvilken embetsmanna-classen ostridigt är i besittning, är önskligt.
Utskottet har emedlertid trott sig böra inskränka sig till hvad det föreslagit, och har gjort det af två skäl.
Det har nemligen dels trott, alt en större rösträtt lätteligen skulle, i följd af embetsmännens ställning såsom löntagare, mötas afen ovilja, hvilken gjorde mer skada, än sorn kunde godtgöra® af den större directa inflytelse, som bildningen på valen finge; dels bar det härvid ledis af dea öfvertygelse, att Svenske embetsman, alltid skola, i mou af det förtroende, deras embets-förvaltning dem förvärfva t, äfven på representant-va
Len utöfva en moralisk inflytelse, som vida öfverväger den materiella, hvilken de genom en ökad rösträtt kunde vinna..
Utskottet, som i det föregående nämnt den för boställen medgifna rösträtten, har dock ännu att göra reda för de grunder, hvilka föranledt dels detta medgifvande, dels förslaget att tillåta boställshavare rösta på en gång för embete och boställe..
Utskottet inser visserligen, att en boställs-hafvare, i egenskap af löntagare, hufvudsakligen befinner sig i samma ställning, som andre embetsman; äfvensom Utskottet icke förbisett, att den olikhet, sorn nyssnämnde förslag åstadkommer emellan embetsmän med och utan boställen, stundom till och med kommer att ega rum mellan embetsmän med samma embels-befatlning och vid samma Verk.
Utskottet har, i anledning af dessa betänkligheter, gifvit sig sjelft och ålergifver här samma svar, som det förut en gång nämnt, att det ligger i naturen af en val-lag, att dess förutsättningar icke alltid inträffa med verkliga förhållandet, och att dess tillämpning således någon gång kommer att medföra obillighet emot enskilda; men att sådan olägenhet icke kan undvikas, så framt man icke vill umbära lag: en olägenhet, sorn hvar och en troligen, skall erkänna vara ännu större.
Utskottet har, i öfverensstämmelse med sina redan uttalade grundsatser, ansett den, hvilken, såsom på en gång embetsman och fastighets-innehafvare, eger en dubbel spher för medborgerlig verksamhet, äfven böra vid valen af folkets representanter utöfva en, större inflytelse, än den, hvilken i sin embets-befattning eger hela sin anvisade krets- Såvida hela classer af embetsmän jemföras med hvarandra, till exempel om innehafvare af bosiällen å landet jemföras med embetsman, hvilkas hela lön utgår i penningar, torde ock föga någon invändasing emot regeln vara att göra- Förhållandet blir visserligen olika med de embetsmän,, som i städerne ega boställen, och hvilka derigenom säl* Conslilul ions-Utskottets MemorialN',o 38. 43
Ian torde komma i några serdeles olika förhållanden mot dem, som af sådane boställen äro i saknad.
Utskottet har emedlertid icke funnit skäl att för dessa undantag frånträda den allmänna regeln.
T)å Utskottet redan nämnt oberoende såsom ett vilkor för valrätt, •så har Utskottet endast att åberopa, hvad det i detta afseende redan sagt, för att rättfärdiga sitt förslag, att ingen embetsman, som icke njuter ständig lön, äfvensom ingen, som utan egen ansökning eller ransakning och dom kan från tjenst eller lön skiljas, må för sådan tjenst eller den tillhörande boställe utöfva valrätt.
Kronobetjenters uteslutande från valrätt för sina Ijenster och boställen är föranled t af farhågan för den obehöriga inflytelse, som de på allmogen kunde vid valen utöfva: en inflytelse, som Utskottet visserligen tror vara mindre, än det påstås; men hvarom blotta föreställningen kan vara skadlig nog att rättfärdiga Utskottets förslag.
Utur tjenst gangne embetsman anser Utskottet icke kunna med billighet och rättvisa beröfvas deras en gång vunna valrätt.
En under en lång tjenslebana till det allmännas gagn ådagalagd och pröfvad bildning måste gifva dem giltigt anspråk på denna rätts bibehållande.
Den minskning i arbetsförmåga, som afskeds lagande t kan antyda, innebär intet sådant bevis på omdömes-förmagans aftagande, som skulle kunna nödga att förskjuta den rika erfarenhet, den kärlek för ordning och det sinne för allmänna angelägenheter, som embetsmanna-lifvet gifvit.
Det i förslaget tillagda vilkoret, alt den afskedade skall fortfarande .uppbära hela lönen eller åtminstone åtnjuta viss pension, förekommer på en gång, att denna valrätt kan komma någon tillgodo, sorn antingen tjena t allt för kort tid, att hafva derunder förvärfvat den erfarenhet eller de egenskaper, som nyss nämndes, eller för begångna tjenstefel blifvit från tjensten skild, eller kan anses mind e oberoende, än för utöfningen af valrätt förutsattes.
Utskottet bör, i anledning af hvad sist nämndes, tillägga, alt Utskottet icke förbisett, alt lönen och ännu mera pensionen för många tjenslegrader är allt för obetydlig, att ensam utgöra borgen för ett verkligt oberoende.
Men Utskottet har ansett lika betänkligt att bestämma vissa grader, sorn att fordra visst löne- eller pensions-belopp, såsom vilkor för åtnjutande af valrätt.
Det förra skulle medföra behof vet af en ändring i val-lagen vid hvarje ändring i förvaltnings-systemet; det senare skulle a Utskottets tanka vara ännu betänkligare, då derigenom erkändes, på -aa 44 Constitutions-Ut skottet i Memorial, N\o 38. gång, att lönebeloppet vore af större vigt, än Ijenstens natur, och att embetsman bunde lönas så knappt, att de icke förtjena delta förtroende.
Otn sådant måste erkännas såsom olämpligt, äfven för de tjenstemän, som af menigheter eller stiftelser lönas, skulle detta i dubbelt mått inträffa med Statens embets- och tjenstemän.
Dessa äro de grunder, på hvilka Utskottet, efter noggrannaste pröfning, anser valrätten böra hvila.
Utskottet tillägger, att, då de äro föreslagna såsom en för hela Paket gällande gemensam regel, det är en ganska naturlig fordran, att hvarje enligt dem medgifven röst öfver hela Paket skulle ega lika värde, verka lika mycket på national-representationens bildning.
En sådan tillämpning af de nu uppgifna grunderna möter dock nästan oöfvervinneliga svårigheter.
Det gifves dertill blott två utvägar: den ena, att af hela Paket bilda ett enda val-district, der hvarje röstberättigad på en gång röstar på hela det antal representanter, af hvilka Riksförsamlingen utgöres: den andra, att
Piiket väl indelas i flere val-district, men att denna indelning sker efter röstetalet, och således, före hvarje val, uppgöres af en central-myndighet.
Obrukbarheten af den förstnämnda methoden är alltför påtaglig, att fordra bevis.
Den sistnämnda möter äfven svårigheter, som icke kunna uppvägas af den derigenom vunna jemnlikheten.
Utskottet har således måst inskränka sig dertill, att inom mindre district försäkra denna jemnlikhet, en inskränkning, hvaruti Utskottet så mycket lättare funnit sig, som den blir en nödvändig följd af hvarje val-lag, som icke stadgar ettdera af nyss uppgifna alternativ.
Vare sig att en val-census antages, eller att hvarje fullvuxen person eger en röst, så är det klart, att hvarje röst betjuler vida mindre i ett district med många röstande, än i ett annat, der endast ett mindre antal eger rösträtt.
Norrska Grundlagen synes visserligen afhjelpa denna svårighet.
Den undviker nemligen att på förhand bestämma antalet af de representanter, som hvarje val-district eger sända.
Den fastställer blott det tal, som icke får öfverskridas; och låter antalet inom denna gräns bero på de röstandes antal.
Äfen då af det bestämda förhållandet mellan de röstandes och representanternes antal följer, att öfverskott af röstande utöfver det emot ett visst antal i’epresenlanter svarande, ofta måste uppkomma, bar man måst stadga, att en stad icke eger att sända mer än en representant, ehvad de röstande äro 150 eller 34-9; icke flere än två, ehvad de röstande äro 350 eller 549, och att alla röster, som öfverstiga 900, icke alls öka antalet af Conslitutions-Utskoltcts Memorial, N-.o 38.
45 representanter, som staden eger sända; äfvensom att i ett arnt 500 och 1499 röster gälla lika o. s. v.
Större synes icke skillnaden mellan rösternas värde kunna blifva, äfven om man på förhand bestämmer det antal representanter, som hvarje val-district eger sända.
Utskottet bar valt sistnämnde method; och sedan det måst uppgifva tanken att till grund for val-districtens indelning lägga röste-talet, endast baft valet emellan att såsom grund antaga fast egendom eller folkmängd.
Införandet af den förra i ett förslag, sorn efter samma måttstock bestämt en del af den individuella val-rätten, skulle väl icke vara blottstäldt för de hårda tillvitelser, som samma grund, då den i slutet af förra århundradet föreslogs att gälla för valet af en del af Franska national-representalionen, fick uppbära af Franska Revolutionens vältaligaste motståndare.
Det skulle till och med synas mången såsom det slutrigtigaste; men deremot förekommer dock, att nämnde slags egendoms bela belopp kan vara fullkomligen lika i två district; men i det ena vara deladt mellan en stor mängd, i det andra åter mellan ett ringa antal egare.
I förra fallet ger det ett stort, i det senare ett obetydligt, röstetal.
I följd häraf, och då egendom dessutom icke är den enda yttre måttstock, efter hvilken individuel röst-rätt, enligt Utskottets förslag, mätes, kan -jemlikhet emellan rösternas vigt inom olika district icke på detta sätt åstadkommas; och Utskottet, som redan uttalat sin öfvertygelse, att det är personligheten, icke egendomen, som i Riksförsamlingen bör representeras, har således, till grund för landets indelning i val-district, antagit folkmängden, likväl med den inskränkning, att andra omständigheter vid denna fördelning kunna vinna det afseende, som kan tjena att befordra ändamålet, möjligaste beqvämlighet och jemlikhet i rätt för alla röstande.
För alt på en gång visa den tillämpning, som de för val-rätten antagna grunderna, i följd af de nu för val-districtens indelning angifna grunder, komma alt erhålla; för att såmedelst fästa uppmärksamheten på alla de inkast, hvilka Utskottet gjort sig sjelft och hvilka äfven i RiksStånden torde förtjena att närmare öfverväga», framlägger Utskottet ock, i detta sammanhang, de återstående grunderna för sitt förslag om val-sättet.
Tanken på en national-representation af valda ombud är nu med våra politiska begrepp så införlifvad, aLt vi lätt glömma, att denna tanke är jemföielsevis ganska ny.
I det gamla Hellas och Rom okänd, var den det icke mindre under medeltidens första period, och Svenska Allshärjar - 46 'Conslitutions-ZJtskottets Memorial, N.-o 38. itinget var icke en Riksdag, der valde ombud inställde sig, det var en sammankomst af de frie männen, som talade hvar för sig.
Kyrkan har så i detta slycke, sorn i manga andra, varit Statens lärare.
Redan under de första århundradena af vår tideräkning omfattad® den christna verlden ett så vidsträckt område, att det icke ens för alla Prester Lief möjligt att besöka de större kyrkomötena.