Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skolråd: om val af ordförande deri 28.
Stängselskyldigheten.
Se: Egors fredande.
Expedi tionen» Nummer. 2. . 24. . 33. 4 Expedi tionens Nummer, lid, hvarifrån utfärdade allmänna författningar skola vara gällande 22.
Tjenstemanna-ed.
Se: Eder.
Tingspredikans hållande å tingsstad 44 17.
Utländsk man: dess handelsrätt Vattenverk: deras anläggande 7 — — Svar på återremiss 23.
Vägar.
Se: Broar.
Rumstedt, 1S63.
III ii A N G TILL PROTOKOLL VID Lagtima Mikidagen i stockholm Åren 1§H^ oell 1863.
SJIJIDE mULIiGEI. 3^ Afdelningen: Särskilda Utskottets Betänkanden, V Särskilda Utskottets Memorial N:o 1 &T:o i.
Ank. till Exp.-Utsk. den 30 Mars 1863, kl. 4( e. m.
Memorial till Ililcets Ständer, angående arfvode för en Sekreterare.
Det särskilda Utskott, sora blifvit tillsatt för att meddela utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om antagande af ny Sjölag, bar, för bestridande af dithörande expeditionsgöromål, under den 23 innevarande månad jemlikt 24 § 1 mom. jemfördt med 36 § 3 mom.
Riksdags-ordningen, antagit en^Sekreterare, hvilket Utskottet skolat hos Rikets Ständer anmäla under vördsam anhållan, att denne Sekreterare mätte, från och med den 27 dennes, då han till tjenstgöring inom Utskottet sig anmälde och så länge hans biträde derutinnan erfordras, beviljas arfvode i öfverensstämmelse med de grunder, hvilka vid riksdagen i dylika fall tillämpas.
Ridderskapet och Adelns vägnar: C.
På Välloll. Borgare-Ståndets vägnar: C. Fr. Carlson.
Carl Hessling.
Preste-Ståndets vägnar: J. A. Säve.
På Hederv. Bonde-Ståndets vägnar: M.
Pehrsson. llih. till II.
Prat. 1862 \ 1863. 7 Sami. 3 Afd. 1 Haft. HOLM, TRYCKT HOS S A M. RUMSTEDT, 1863, Särskilda Utskottets Betänkande M 2.
I Uto Ä. Ank. till Exp.-Utsk. den 2 Sept. 1865, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af Kongl Majlis Nådiga Proposition med förslag till Ny Sjölag.
Högstberörda, den 17 Februari innevarande
Sr beslutade och den 28 i samma månad till Rikets Ständer öfverlemnade, nådiga Proposition är af följande lydelse.
»Med afseende ä det trängande behofvet af en ny sjölag, hafva Rikets Ständer vid sisllidne riksdag i underdånighet anhållit att, genom Kongl. Majus föranstaltande, få till innevarande riksdag emotse ett efter nuvarande tidsförhållanden lämpadt förslag till ny Sjölag, jemte stadgar i dermed sammanhang egande ämnen.
Då jemförelsen med den utveckling lagstiftningen i delta ämne under sednare tider uppnått i andra länder, påkallat en fullständig omarbetning af det genom en särskild komité på Kongl. Majus befallning utarbetade och är 1847 genom trycket till allmänhetens kännedom befordrade förslag till Sjölag och Reglemente för handelssjöfarten, har detta omfattande arbete icke hunnit utföras och i grundlagsenlig ordning granskas så tidigt, att det kunnat underställas Kongl. Majus godkännande förr än riksdagen framskridit till närvarande tidpunkt.
Denna omständighet har dock, med afseende å den allmänna önskan och det länge insedda behofvet af förbättring i förenämnda det af lagstiftningen, synts Kongl. Maj:t icke ovilkorligen böra utgöra hinder mot framläggande nu af förslaget, enär Rikets Ständer möjligen kunna, om ock ej ulan svårighet och vidtagande af särskilda åtgärder, medhinna förslagets granskning under riksdagens lopp.
Ma ju har derföre ansett sig icke böra underlåta att uppfylla Rikets Ständers ofvanberördn, jemväl af petitioner från de flesta af våra större sjöstäder understödda, anhållan, och såmedelst sätta Rikets Ständer i tillfälle, att, derest sä ske kan, redan vid innevarande riksdag behandla det i omförmälda vigliga ämne uppgjorda förslaget samt deröfver sig yttra; Bih. till R.
Prot. 1862 & 1863. 7 Sami. 3 Afd. 2 Uäfl. i 2 Särskilda Utskottets Betänkande M 2. och vill Kongl. Maj:t alltså, med bifogande af de angående ämnet i Högsta Domstolen och Stats-Rädet förda protokoll, enligt 87 § Regeringsformen, lill Rikets Ständers antagande framställa bilagde förslag till sjölag;» — varande det Nådiga förslaget åtföljdt, utom af nyssberörda protokoll och till samma förslag hörande motiver, äfven af det uti Kongl. Justitie-departementet först utarbetade och till Högsta Domstolens granskning öfverlemnade förslag i ämnet, hvilka samtliga handlingar blifvit till trycket befordrade och till Riks-Ståndens ledamöter utdelade; och torde i sammanhang härmed böra anmärkas, att sistnämnda förslag, till skilnad från Kongl. Maj:ts förslag och för korthetens skull, der det här nedan omförmäles, benämnes det remitterade förslaget.
Då kort förr än den Kongl. Propositionen i ämnet aflemnades till Rikets Ständer, fråga blifvit väckt hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln om tillsättande af ett särskildt Utskott för detta ärendes behandling, men ännu icke hunnit afgöras när den Nådiga Propositionen inkom, blef samma Nådiga Proposition af samtliga Riks-Stånden till Lag-Utskottet remitterad, med förklarande att, om ett särskildt
Utskott för berörde ändamål komme att af Rikets Ständer förordnas, den Kongl.
Propositionen skulle till detta Utskott öfverlemnas; och sedan Ridderskapet och Adeln den 4 påföljande Mars för sin del beslutat tillsättningen af ett sådant Utskott, bestående af fyra ledamöter af hvart Stånd, samt inbjudit de öfriga Riks-Stånden att i beslutet sig förena, hafva desse, Högv.
Preste-Ständel den 14, Vällofl. Borgare-Ståndet den 7 och Hedervärda Bonde-Ståndet den 11, allt i sistnämnde månad, med inbjudningens antagande, uti Ridderskapet och Adelns före nämnda beslut instämt.
Efter det vidare resp. Riks-Stånden, hvart och ett för sig, utsett ledamöter och suppleanter i det sålunda beslutade Särskilda Utskottet, har detta Utskott haft sammanträden, första gången den 23 oftanämnde Mars, då Utskottet antog en Sekreterare och derefter, sedan Utskottets ledamöter fått tillfälle att taga nödig kännedom om ifrågavarande ämne, åter haft sammanträde den 13 påföljande April och vidare, utan andra afbrott än sådana, hvilka af Rikets Ständers plena eller andra hinder nödvändigt påkallats, fortsatt sitt gransknings arbete till den 28 nästlid ne Juli, då uppsättningen af det utlåtande, Utskottet hade att till Rikets Ständer afgifva, kunde taga sin början.
Uti den Nådiga Propositionen har Kongl. Majit behagat angifva orsaken, hvarföre det Kongl, förslaget icke kunnat till Rikets Ständer öfverlemnas förr än riksdagen något längre framskridit, men att denna omständighet, med afseende å den allmänna önskan och det länge insedda behofvet af förbättring i denna del af lagstiftningen, synts Kongl.
Majit icke ovilkorligen bort utgöra hinder mot förslagets framläggande vid denna tidpunkt, enär Rikets Ständer möjligen kunde, om också ej utan svårighet och vidtagande af särskilda åtgärder, medhinna förslagets granskning under riksdagens lopp.
Samma öfvertygelse om ämnets stora vigt och det obestridligen trängande behofvet af en snar och tidsenlig förändring af nu Särskilda Utskottets Betänkande M 2. 3 gällande sjölag, med åtminstone den eller de allra väsendtligasts af dithörande författningar, har också föranledt Utskottet att, så vidt med det Utskottet gifna uppdrag i öfrigt låtit sig förena, tillse att Utskottets göromål så påskyndades, att resultatet deraf kunde underställas Rikets Ständers pröfning så tidigt, att, med hänseende till riksdagsgöromålens slutliga behandling och en deraf beroende möjlig utsträckning af riksdagen samt den erfarenhet likartade frågors behandling vid riksdagarne i allmänhet vid handen gifver, Rikets Ständer måtte medhinna att åt denna angelägenhet egna den omsorg behofvet påkallar.
De omständigheter, hvilka sålunda nödgat Utskottet, att till tiden begränsa sitt arbete, hafva äfven utgjort hinder för
Utskottet att åt detta betänkande gifva all den fullständighet både till form och innehåll, som varit önskvärd; och redogörelsen för grunderna till några få af Utskottet föreslagna väsendtliga förändringar of det Kongl, förslaget har derföre också måst blifva i möjligaste måtto kort och sammanträngd.
Men Utskottet har trott sig kunna antaga, att mindre vigt fästes härvid, än vid behofvet att, med afseende å den utbildning handels- och sjöfartsförhållandena här i landet och hos andra civiliserade nationer redan uppnått, samt den inbördes beröringen och handelsgemenskapen emellan dem och oss, utan vidare uppskof erhålla en lag, hvars större eller mindre värde och förmåga att motsvara sitt ändamål mera torde komma att mätas och bestämmas af erfarenheten om tillämpningen och verkan af de nya eller förändrade föreskrifter den innehåller, än af på förhand anställda mer eller mindre utförliga reflexioner deröfver.
Några ord torde Utskottet nu få tillåta sig, angående den lag, som efter all anledning snart går att söka sin plats på laghistoriens område.
Om rättsskipningen i sjörättsmål inom vårt land i de äldsta tiderna, och om någon »beskrifven lag» härutinnan då funnits, är ej något med visshet bekant. Wisby Sjörätt, som öfver allt i norden lärer varit tillämpad innan 1667 års sjölag utgals, skall vara den första man känner.
Härom yttras i den Kongl, faslställelsen å den sistnämnda: — — — — — — — — — — — — — — — — »Huruledes Wäre förfäder Svea och Götha konungar icke mindre flit och arbete håfve anlagt, till att styrka sine Land och Riken med god och tarf velig
Lag, än all försvara och utvidga des gränsor och rättigheter med tappre och frimodige vapn, del kunna alte fr amf arne lider med sanning vilna och stadfästa.
Och ställa icke allenast alla Landskaper här i Riket, hvart med sin särskilte
Lag, tillika med den almänne Lands- och Stadslagen, Oss sådant dagligen för ögonen; utan ock de Land och Riken, som Wäre förfäder i forna tider och uppå aflägsne orter innehaft och herrshat hafva, gifva Oss jemväl deraf visse efterdömen uti trovärdige mäns böcker och andre qvarlefvor af deras snälla rältviso och manliga 4 Särskilda Utskottets Betänkande M 2. stridsamhet.
Ilvilke bägge dggder de med et oupplösligt band hafva sammanknippat och alltid brukat, nödstältom till värn och beskgdd, spakom till frid och hugnad, men orättom och vrångom till näpst och rättning.
Fördenskul äro deras
Lag och Stadgar of allom mijcket högt blefne afhäldne och värderade, ja ock i månge ting för et rättesnöre aktade och efter/ölde, säväl uti Lands- som Stadssakers ursldlgning, som uti allehanda skepsmål, hvilke vid sjöfarten samt des idkande sig yppa pläga. livar til man förutan annat et fast vi t nes bö r d häfver af de sjörätter, som i Wisby stad på Gottland äro stadgade och icke allenast skattas för de alid r a äldste, som man på desse orter vet af, ulan ock i det värde hällas, al de nästan af alle sjöfarande Städer och Lands k aper, likasom för en allmän
Lag veder tagne är o.
Dock emedan sjelfva farten, jämte handelen till sjös sig från de lider myckel häfver ombytt, och med några nyttiga påfund af Bodmerier, Försäkringar, Ammiralskaper, samt mer annat för hofr at; så hofver ock nödigt varit endels lil de förre räller något att tilöka, endels och alle sådane nye fall med ny lag att åtskilja: som på månge främmande orter, efter hvars och ens tarf, finnes skedt vara» — — — —.
Sjölagen af år 1667 utmärker sig i det formela för samma korta och kärnfulla språk, som återfinnes i de flesta af våra äldre lagar, ehuru den icke kan tillerkännas den precision och logiska klarhet, hvarå prof gafs i den allmänna lag, som 67 år sednare blef antagen I afseende å uppställningen är den indelad i balkar och kapitel, i likhet med både de gamla lagarne och den afår 1734; men ehuru hvarje kapitel har sin öfverskrift, som tydligen anger innehållet, får man ofta i detta sednare söka förklaring öfver sjelfva balkarnes benämningar såsom t. ex. »Bodmeri», »Ammiralskaps» och »Skeppmåla» balkarne.
I fråga åter om innehållet och i hvad mån det Kongl, förslaget derifrån afviker, torde Utskottet hufvudsakligen böra fästa uppmärksamheten derå, alt samtliga föreskrifterna i 11, 15, 16, 18, 19, 20 och 22 Kapitlen Skeppmannabalken om: »Skeppsfolks matordning och dobbel, Skeppsbarberare, Skeppares pligt vid bevärde skepp, skeppsbåt och annan redskap, förbud mot så kallad döpning och uttagande af sådane böter, som skeppare under resa eger ålägga besättningen» blifvit i det Kongl, förslaget uteslutna, enär de till största delen blott innefatta reglementariska stadganden, som dels redan finnas i ännu gällande Kofferdi-reglemente af den 50 Mars 1748 med dithörande författningar, och dels skäligen kunna anses af mindre vigt, då, på sätt H.
Excellens Herr Justitie-Stalsministern anfort till det inför Kongl. Maj:t i Stats-Rådet hållna, här ofvan åberopade Protokoll, det Kongl, förslaget efter de vid utarbetandet deraf följda grunder upptoge allt hvad sorn i de äldre reglementena funnes, angående sjömans förhållande till redare och befälhafvare, så att af sagde reglementens innehåll endast återstoue hvad som kunde röra sjömanshusen, i hvilkas organisation och förvaltning Kongl. Maj.t, enligt grundlagen, egde att vidtaga de förändringar, som kunde finnas nödiga; älvenson* uteslutning jemväl skett af hvad Särskilda Utskottets Betänkande IM 2. 5 gom innefattas i Sjöskadebalkens 5 Kap.:
»Om vårdtecken der vrak lemnäs; i 0 Kap.: »Om ther as straff, som skeppsbrott tillskynda»; i 7 Kap.: »Om ledsagare, deras plikt och straff» och i 17 Kap.: »Om ledsagarelön, Bakpenningar och andra små omkostnader», samt hela »Ammiralskapsbalkrn» och 2:dra till och med 16 Kap.: »Skeppmåla-» (rättegångs-)/;a/åen.
Af dessa föreskrifter äro: den i 8 Kap.
Sjöskadebalken: »Lemnar någon skeppsvrak eller annat thohkit under vatn, sätte ther märke och vårdtekn å, eller svare till all skada, som annars theraf hända kan», äfven af reglementarisk natur, dock tioligen under alla omständigheter svår alt åtlyda; den i 6 Kap. närmare bestämd genom stadgandet i 21 Kap. 2 § ålissgerningsbalken allmänna lagen eller 19 Kap. 10 <§ i den af Kongl. Maj:t vid denna riksdag föreslagna nya Strafflag, samt de i 7 och 17 Kap. (Sjöskadebalken) redan ersatta genom Kongl, författningarne, angående lots- och fyrinrättningen i riket och angående lots- och fyrstaterna den 9 Juli 1862.
Angående uteslutningen af de uti Ammiralskapsbalken och största delen af Skeppmätabalken innefattade föreskrifter torde böra bemärkas, att den förra balken var nödvändig vid den tid lagen stiftades, men var det icke mer redan vid början af innevarande sekel, ehuru den icke uttryckligen blifvit upphäfven.
Redan den 16 November 1652 utfärdades ett Kongl.
Plakat, hvarigenom stadgades, att handelsfartyg borde vara »värnbara», och uti den 15 år derefter utgifna lagen intogs den nvssberörda balken derom i åtta särskilda kapitel.
Det hufvudsakligaste innehållet af dessa är: att svenskt skepp ej egde tillstädja »att eli främmande lägger ty ombord, under hvad sken det vara md, antingen för att bese dess sjöbref eller varor, eller tala med någon derpå, utan sådant af Kongl. Maj.t med någon annan Konung eller Stal genom visse fördrag samtyckt och förafskedat voro.» — — — — »Bjöde ock något främmande skepp alt tränga igenom med våld, sätte sig då (skepparen) med ali makt deremot;» att »om någre svenske skepp voro tillhopa i en hamn in- eller utrikes och blefoo tillika tädan segelfärdige, voro de då skyldige att göra följe och Ammiralskap tillhopa sä länge de kunde och deras resa räckte och hjelpa hvarannan i ali den fara, som dem möta kunde» —hvarefter komma föreskrifter: om sättet huru »Ammiralskap» skall slutas, deribland må nämnas: att »de största och värdebaraste skeppen tillika med deras skeppare »föreställde Ammiraler, vice Ammiralen och Majorer för de andre, hvilka dem följa och lydno stånda skulle»; att de kallades »värdbare skep» som förde fjorton stycken och deröfver af jern eller metall, samt vidare om »värdering af skeppen» i och för berörda ändamål; om »elds förande»; om »deras straff, som intet göra eller ock öfvergifva gjordt Ammiralskap»; »om skada, som under Ammiralskapet sker», och slutligen »om priser och dess delning».
Men år 1812 den 10 Juni utkom det ännu gällande Kongl. Reglementet för handelsfartyg, som segla under konvoj, och i enlighet dermed har det stadgande influtit i 46 § af det Kongl, förslaget: att om fartyg går under konvoj, befälhafva— 6 Särskilda Utskottets Betänkande M 2. ren skall vara skyldig, så länge han af sådant skydd sig begagnar, att ställa sig konvojchefens föreskrifter till noggrann efterrättelse.
De omnämnda kapitlen i Skeppmålabalken innehålla alla sådana stadganden i rättegången, hvilka icke tillhöra frågan om behörig domstol, och hvad af dessa särskildt angår 6 Kapitlet, får Utskottet hänvisa till motiverna för 304 § i förslaget.
Slutligen och då det torde vara öfverflödigt att här upprepa och låta aftrycka den redogörelse för frågans föregående behandling, som finnes utförligt intagen bland de vid det Kongl, förslaget fogade motiver — pag.
79 och 80 i l:sta afdelningen af här ofvan omförmälda tryckta handlingar — får Utskottet till dessa hänvisa och derjemte tillkännagifva, att någon enskild motion i ämnet ej kommit Utskottet tillhanda.
Då Utskottet nu går att framställa de anmärkningar, hvartill granskningen af det Kongl, förslaget föranledt, följer Ulskottet den indelning, som i förslaget är iakttagen, dervid torde bemärkas, att ändringarne i §§ 3, 3, II, 14, 22, 28, 30, 265, 276, 280, 290, 293, 305, 317 och 320, tillkommit dels för att göra meningen mera lättfattlig eller fullständig, och dels såsom följd af de mera väsendtliga förändringar, för hvilka sednare Utskottet här nedan redogör.
Om fartyg och redande § 2. 1 Morn 1 afseende å besigtning och byggande af fartyg, innehåller detta mom.: »att sådan besigtning skall verkställas af sakkunnige män, af hvilka par terne välja en hvardera».
Särskilda Utskottets Betänkande M 2.
Det torde få antagas att parterne i detta fall endast äro två, nemligen den, sorn låter bygga och den, som bygger fartyget.
Följaktligen skola besigtningsmännen också vara två, i olikhet med de skiljomän, till hvilkas beslutanderätt förslaget på åtskilliga ställen hänvisar.
Tvåtalet har tvifvelsutan ansetts tillräckligt, i betraktande deraf, att besigtningsmännen egentligen icke äro att anse annorlunda än såsom vittnen, af hvilka »två äro fullt bevis deri de sammanstämma», (17 Kap. 29 § Rättegångsbalken) då deremot skiljomännen skola vara tre, enligt förslagets 321 §.
Men skilnaden emellan ifrågavarande besigtningsman och vanliga vittnen har Utskottet ansett icke böra lemnäs å sido.
De förre skola nemligen icke allenast intyga sådana bestämda fakta, om hvilka icke mer än en mening kan ega rum, utan äfven huru, efter deras åsigt, arbetet i allmänhet och till dess särskilda delar är beskaffadt, och äro således att hänföra till så kallade omdömesvittnen, hvaremot andra vittnen icke ega att berätta om annat, än hvad de med sina egna yttre sinnen erfarit och derföre ej heller kunna, med laga verkan, afgifva något omdöme.
Då besigtningsmännen följaktligen, så att säga, stå emellan vittnen och skiljomän, men mera närma sig egenskapen af de sednare än af de förra, samt praktiska svårigheter för utöfvandet af deras befattning möjligen kunde möta, om de endast skulle vara två, har Utskottet funnit sig böra i detta fall föreslå lika antal personer och sätt för deras val, som förslaget angående skiljomän innehåller.
För öfrigt torde parterne af stadgandet härutinnan vara oförhindrade att utse så många besigtningsmän de finna nödigt, enär föreskrifterna såväl i denna §, som i 1 §, äro af allenast kautelär beskaffenhet eller m. a. o. råd af lagstiftaren till parterne om hvad desse hafva att iakttaga, för att‘ 1 händelse af tvist, kunna bevisa sin talan.
Beträffande fartygs »bil- och botfärdighet» har Utskottet ej tilltrott sig att föreslå någon annan anmärkningsvärd förändring i det Kongl, förslaget, än att föreskriften om två båtar, hvilka i förslaget räknats till »bil- och bolfärdigheten», blifvit utesluten. § 4.
Vid den granskning, det remitterade förslaget i Högsta Domstolen undergått, har derstädes blifvit anmärkt (Protokollet pag. 11) vatt det blefve här, likasom vid andra i förslaget förutsatta fall, of vigt, att genom författningarne noga bestämdes, hvarest ett fartyg kunde anses hafva sitt rätta hemvist; men att härom intet funnes stadgadt».
Men vid ärendets föredragning inför Kongl. Maj:t i StatsRådet den 17 Februari innevarande år, har H. Excellens Herr Justitie-Statsministern till Protokollet förklarat: »att, på sätt i Högste
Domstolen vid § 42 föreslagits, medelst en lagbestämmelse angifva hvarest ett fartyg skulle hafva sin hemort, varit förenadt med sd stor svårighet, att det ansetts böra undvikas; och då det dermed 8 Särskilda Utskottets Betänkande JM 2. afsedda ändamål kunnat vinnas genom en förändrad redaktion af de §§, tom ursprungligen förutsatte dylika bestämmelser, hade en omredigering af dessa §§ egt rum.»
Den förändrade redaktionen igenfinnes i §§ 41, 42 och 127 i det Kongl, förslaget och består deruti, att bestämmelsen »i den ort der fartyget är hemma» (eller »icke är hemma»), som i §§ 42, 43 och 130 af det remitterade förslaget förekommer, blifvit ändrad till: »den ort der fartygets angelägenheter af rederiet sjelft besörjas».
Men dessa §<§, efter deras lydelse i båda förslagen, afse dock hufvudsakligen förbud för befälhafvare!!, att A viss, ehuru ej namngifven, ort ingå aftal å rederiets vägnar, och utgöra följaktligen undantag från den allmänna föreskriften i 43 §:n, alt »för fullgörande af de aftal, befälhafvare i sin befattning med annan ingur, svare redarne så långt fartyget med dess tillhörigheter och frakten räcker.»
Nu är skilnaden emellertid den, alt ofvanberörda ort i det remitterade förslaget sålunda är närmare bestämd, att den der tydligen uttryckes med fartygets hemort, hvaremot densamma i det Kongl, förslaget synes vara utsträckt till jemväl hvarje annan ort, der rederiet, mer eller mindre tillfälligt, kunde sjelft — och hvarför icke afven genom särskildt ombud — finna för godt att besörja fartygets angelägenheter.
Om det då inträffade, att fartyget anlände till en sådan ort, utan att måhända hvarken befälhafvaren eller tredje man kände hulvudredarens (eller något rederiets särskilda ombuds) möjliga närvaro derstädes, och utan att befälhafvaren vore försedd med någon offentlig handling, som utvisade fartygets rälta hemort, eller det eljest i behörig ordning kommit till allmänhetens kunskap om å hvilken eller hvilka platser utom hemorten, rederiet kunde hafva särskildt kontor eller kommissionär, skulle stora svårigheter kunna uppstå derigenom, att antingen befälhafvaren, af dessa orsaker, icke kunde erhålla en för ögonblicket måhända högst behöflig försträckning, eller, om han lyckats undfå densamma, rederiet sedermera på grund af lagens bokstaf sökte undandraga sig betalningsskyldigheten; hvarförutan ej torde böra lemnäs oanmärkt, alt 96 § uttryckligen föreskrifver: att konnossement skall innehålla bland annat uppgift om »orten hvarest fartyget är hemma».
Utskottet, som visserligen icke förbisett de med åstadkommandet af ett bestämdt lagbud uti ifrågavarande afseende förenade svårigheter och deribland den icke minsta, att ett fartyg rätt ofta, till och med under resa, kan ombyta både egare och hemort, har likväl, icke allenast för fullständighetens skull, utan också och fastmera lill beredande af nödig lättnad och säkerhet i afseende å de förbindelser, befälhafvare i sådan sin egenskap med annan ingår, ansett sig böra tillstyrka antagande af det remitterade förslagets innehåll härutinnan, och har derföre såsom tillägg till 4 §:n föreslagit ett stadgande att gälla intill dess Kongl. Maj:t pröfvar i JNåder att annorlunda förordna.
•o .<a\nnu,’ ftöji «»•«»* V.\. VI § 6.
Särskilda Utskottets Betänkande M 2. 9 § 6
Utom en mindre redaklionsförändring, har i denna § äfven föreslagits ett tillägg om afgörande rösteu, då lika röstetal vid fattande af beslut emellan delegare uppkommer. §§ 9 och 10.