Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Medicinskt läroverk skall tillvägabringas, detsamma bör hafva sin plats i Stockholm och icke eller ansett sig kunna med framgång yrka, att Statsverket skulle vidkännas kostnaden för tre fullständiga läroverk, för undervisning åt de studerande i medicinen, hvilka till antalet icke öfverstiga 200, har man sökt motverka den för undervisningens ordnande oundgängliga reformen genom påstående, att Medicinska Fakultetens skiljande från de öfriga Fakulteterne vid Universiteten skall medföra skada för den medicinska forskningen och för all vetenskaplig verksamhet.
Ett sådant påstående finner sin vederläggning redan i de förhållanden, som ofvan blifvit anförde, såsom anledningen dertill, att den medicinska forskningen icke kan i och för sig upprätthållas utan tillgång till stora kliniker och att den i brist af sådane måste sjunka.
På denna första och förnämsta delen af frågan inlåter man sig dock icke i svar, utan fortsätter yrkandet om sambandet mellan vetenskaperna, på samma gång man söker skilja medicinens praktiska studium från flere af dess hjelpvetenskaper.
Det, som måste höra ihop, vill man i universitets-idéens namn åtskilja, under det man vill sammanhålla hvad sora hvarken behöfver eller kan sammanföras.
Vetenskapernas inbördes ställning och förhållande till hvarandra hafva nemligen undergått en väsendtlig förändring, derigenom att de hvar för sig vunnit en fullständighet, som hindrar det förra sambandet mellan dem, och att deförvärfvat sig en sjelfständighet, som betager det närmare sambandet allt egentligt värde.
Endast Stats-U (skottets Utlåtande M 123 (Fortsättning).
55 de forskningsarter, som tillsammans bilda en vetenskaplig helhet, måste sammanföras på ett ställe.
Sambandet mellan de öfriga upprätthålles genom en allsidig kraftig litteratur.
Universitets-idéen, rätteligen förstådd, fordrar alltså vid dess tillämpning på medicinen såsom vetenskap och föremål för undervisning. 1:o Föreningen af theori och praktik. 2:o Sammanförandet med dessa af medicinens hjelpvetenskaper. 3:0 Inrättandet af ett fullständigt läroverk. 4:o Belägenheten af detta på det ställe, der materielet är störst. 5:o Förekommandet på detta sätt af upplösningen mellan de grenar af forskningsarter, som tillsammans bilda den medicinska vetenskapen; och 6:o
Bibehållandet af ett verkligt samband mellan den medicinska vetenskapen öfriga forskningsarter derigenom, att den förra på förenämnde sätt bringas till sin höjd och framlägger sina resultater i en kraftig litteratur, som är det enda medlet för ett dylikt samband.
Ehuru det kan anses mindre nödigt att redogöra för öfrige skäl, som förebringas mot inrättandet af ett fullständigt Medicinskt läroverk i Stockholm, torde dock några af dem böra i korthet vidröras. a) Att tillfället till allsidig utbildning under kamrat-iifvet inskränkes, kan endast inträffa, om Medico-Philosophiska examen borttages, och kan icke gerna blifva af menlig följd vid ett läroverk med 200 lärjungar.
Äfven vid universiteterna inträder efter valet af ett fackstudium en inskränkning i beröringen med de studerande, som egna sig åt andra kunskaps-arter. b) Att den moraliska uppfostran till kärlek för vetenskapen skulle blifva svagare, är ett påstående, hvars befogenhet beror deraf, huruvida man erkänner, att undervisningen vid ett fullständigt läroverk måste vara grundligare och mera omfattande, än vid 2 ofullständiga, eller om man nekar denna, som det vill synas, obestridliga sats. c)
Att ett enda Medicinskt läroverk skulle nedsjunka till en special-skola synes vara ett påstående förbehållet dem, som icke förmå att göra sig full reda för theoriens och praktikens ömsesidiga inverkan.
Är praktiken nödvändig för theoriens utbildning, så skall väl denna blifva kraftigare, der praktiken är mera mångfaldig; hvaremot den theoretiska undervisningen, så väl som den praktiska, är blottställd för att sjunka till en special-skola, der de icke äro med hvarandra förenade. d) Att verksamheten befordras genom täflan kan icke nekas; men medicinen är numera i vårt land redan hunnen till den höjd, att åtminstone läroverket istockholm ingått i täflan med de utländska läroverken och någon anledning att detta lyckliga förhållande skulle upphöra genom läroverkets utvidgning förefinnes icke. e) Att faran af förströelser för de studerande är större i Stockholm, kan medgifvas, endast så till vida att flera tillfällen dertill erbjuda sig; men dessa äro dock af beskaffenhet, att den fördelaktiga inverkan på det unga sinnet, sorn en del 56 Stals-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). af dem otvifvelakligt medföra, motväger den skadliga följden af de öfrige; hvaremot universileterna knappast erbjuda andra förströelser an sådane, som ovillkorligen aro menliga. f) Att lefnadskostnaden i Stockholm skall vara större kan alldeles icke er kannas, emedan det är lättare att här inskränka sig.
Dessutom finnes här flera tillfällen till förtjenst; äfvensom ock kostnaden minskas genom lärokursens förkortande. g) Att stipendierna icke kunna flyttas, synes vara en särdeles underordnad omständighet, om den än vore bevisad, hvilket den icke är. h) Att flyttningen af de studerande till hufvudstaden kan medföra politiska vådor, synes vara ett påstående, sorn man gjordt rättast att icke framställa.
I en större stad, såsom Stockholm, försvinner till stor del den korporationsanda, som åt en dylik institution, förlagd i en småstad, gifver en falsk rigtning.
Beröringen med det större umgänget och det praktiska lifvet i en hufvudstad motverkar äfven den fallenhet för öfvermod och inbillning om sig sjelf, som möjligen lättare torde uppstå der, hvarest den studerande ungdomen betraktas på visst sätt såsom den förnämsta klassen på stället.
Och om en allmän mening i någon politisk fråga skulle framträda med fordringar på deltagande inom alla klasser af medborgare, så är det föga sannolikt i vårt land, att sådant skulle ske på något sätt, som gör de studerandes plats till någon framstående.
Under sådane utomordentliga förhållanden är det nyttigt, att de studerande känna sig såsom tillhörande det folk, derifrån de utgått.
Då skall icke ibland dem bildas ett element, fiendtligt mot folkfriheten; dertill en syftning nu stundom visat sig vid ett af våra universiteter.
De studerande läkarne hafva dock i allmänhet sträfvat emot att följa denna rigtning, måhända just derföre, att de måste längre tider uppehålla sig i hufvudstaden, der sådane syften icke hafva tillfälle att göra sig gällande och derför ej eller länge finna sin trefnad.
På grund af de nu anförda hufvudsakligen från Kommitléens betänkande hemtade skäl
Och grunder, torde det finnas uppenbart, att den Medicinska undervisningen icke kan lämpligen ordnas på annat sätt, än att ett enda fullständigt
Medicinskt läroverk inrättas här i Stockholm; hvaraf följer, att de Medicinska Fakulteterna i Upsala och Lund böra indragas, och ingalunda, såsom Stats-Utskottet föreslagit, förses med ett större antal lärare, än som redan finnes vid Fakulteterne anställde.
Hvad särskildt beträffar löne-anslaget till Adjunkten i Kirurgi i Upsala, så saknas all anledning att bestämma detta anslag om det skall utgå, till högre än 2,000 R:dr R:mt, som utgör aflöningen för de flesta af Adjunkterna.» Häri instämde Herrar Berg, Rinman och Berger samt Riksdag-fullmägtige C. J.
Svensén, J Andersson och A. Ericsson. af Herr Hierta: »Vid bemödandet, att utfinna det rätta i ett ärende af sådan beskaffenhet, som det ifrågavarande, der representanterne för tvänne läroverk framställa - Siats-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). 57 stalla och söka försvara hvarandra motsatta meningar, kan den med dc vetenskapliga grunderna för den ena eller andra åsigten mindre bekante svårligen undgå att med billigt misstroende till egen förmåga efterforska, hvilkendera meningen ar öfvervägande hos dem, som med en oväldig uppfattning kunna förena den största sakkännedom.
Detta bör kunna antagas vara den Svenska läkarekorpsen i allmänhet, som från undervisningsverken redan öfvergått till vetenskapens praktiska utöfning, utan att vara fastade vid någondera af de ifrågavarande läroanstalterna.
Så vidt min erfarenhet sträcker sig om deras öfvertygelse, synes densamma nästan utan skiljaktighet förena sig om företrädet af ett fullständigt läroverk i hufvudstaden; och detta utgör för mig en ökad anledning att instämma i Herr Björcks reservation, på grund af de skäl som af honom i sjelfva saken blifvit anförda.
Särskildt anser jag icke utan vigt att fästa uppmärksamheten på ett anförande, som den för sitt ljusa förstånd och sina stora vetenskapliga insigter så utmärkte framlidne Professoren, Friherre Berzelius afgifvit i afseende på sjelfva principfrågan vid ett föregående tillfälle, då han i egenskap af ledamot i Sundhets-kollegium haft att utlåta sig deröfver, och af hvilket anförande ett utdrag förekommer i det Betänkande, som till Kongl. Majit sistlidet år afgifvits, angående den medicinska undervisningens ordnande inom riket af dertill förordnade Kommitterade.
Nämnde Kommitterade upptaga uti sin berättelse om hvad förut angående detta ärende blifvit vidgjordt, bland annat, att Friherre Berzelius, uti ett anförande till Sundhets-kollegii protokoll den 6 Mars 1837 (sidan 9 af Betänkandet), »först visat, att de medicinska läroverken i utlandet äro för»la. da till större städer och helst till hufvudstäder; derefter framställt den medicinska »undervisningens skick vid Institutet och båda Universiteterna med hänsigt till lärare»krafter och materiela resurser, och med afseende derpå sökt ådagalägga Carolinska »institutets öfverlägsenhet genom sitt läge bredvid och ställning i samband med Stock»holms större sjukinrättningar, genom ett dubbelt större antal lärare än någondera Fa»kulteten har, och genom de emellan dem bättre fördelade undervisnings-ämnena, genom »sina stora och förträffligt ordnade samlingar, genom full tillgång på döda kroppar för »anatomiens studium, genom ett för farmacien särskildt inrättadt laboratorium, der »handledningen sker genom lärare, som sjelfve studerat medicin, och slutligen genom »det tätt återkommande tillfället att bevista medico-legala liköppningar och apotheksvisi»tationer.
Slutligen hade han påpekat den falska ställning i förhållande till Medicinska »Fakulteten, hvari Institutet kommit genom gällande stadgar rörande dess utexaminerade »elevers kompetens till tjenstebefattningar, hvilket medfört, att Institutets lärosalar under »lång tid stått tomma på egna elever.
Härefter upptagas till vederläggning de skäl, »som blifvit andragna emot förläggandet af den hufvudsakliga läkarebildningen till huf»vudstaden, hvarefter och på grund af hvad anfördt blifvit, föreslogs full kompetens »för Carolinska institutets utexaminerade elever till alla läkarebefattningar med lön »på stat.» Dih. till R.
Prat. 1859 & 18<>0. 4 Sami. 1 Åfd. 2 Rand. 16 Haft. VIII 58 Slals-Utskottets Utlåtande J\s 123 (Fortsättning).
Om det nu ock skulle invändas, att det missförhållande emellan tillgången på lärare vid Universitetet och vid Institutet blifvit genom Rikets Ständers frikostighet mot Universitetet något förminskadt under den tid, sedan detta Friherre Berzelii utlåtande nedskrefs, kan likväl det skäl, som han hemlat från denna omständighet, anses till det hufvudsakliga qvarstå, hvilket ock bekräftas af sjelfva de bemödanden, som ännu göras från Universitetets sida att erhålla en ökad lärarepersonal och såmedelst mer och mer kunna motstå den alltmer öfvervägande inflytelse, som undervisningsverket i hufvudstaden vunnit i allmänna omdömet.
Men hvad de öfriga skälen beträffar, så lära de icke allenast vara oförminskade till sin verkan, utan denna har till och med ökats genom den erfarenheten, att lärjungarnes antal vid Institutet alltmer tilltagit, oaktadt den af Friherre Berzelius öfverklagade oginheten emot Institutet, att dess elever icke ega kompetens till alla läkareplatser på stat, ännu icke upphört.
Jag har derföre trott att en erinran om den åsigt, som Sverges i vårt sekel mest frejdade vetenskapsman med så mycken värma omfattat i denna fråga, icke kan vara olämplig.» Herr Gråå anmälde, att han icke deltagit i behandlingen af 24:de och 29:de punkterna.
Emot 32:dra punkten: (angående anslag för ett nytt Observatorium i Lund): af Doktor Gumcelius: »I likhet med motionären har jag ansett Staten icke böra låta detta tillfälle gå sig ur händerna, att förskaffa undervisningen i Astronomi vid Lunds universitet ett af dess nödvändiga hjelpmedel, som det nu saknar, och detta för ett pris så billigt, att ett sådant tillfälle sannolikt ej mera erbjuder sig.
Motionären har inom Utskottet låtit förebringa såväl ritning till det ifrågasatta observatorium, som ett fullständigt och detaljeradt kostnadsförslag derå, uppgjordt af samma byggmästare, som byggdt observatorium på Palsgaard och som för närvarande har i uppdrag att utföra den stora kuppeln vid det under byggnad varande observatorium i Köpenhamn.
Detta kostnadsförslag slutar på en summa af 24,704 R:dr Riksmynt.
Då nu tillfälle erbjuder sig att få köpa instrumenter, förfärdigade på nutidens förnämsta instrumentmakare-verkstäder, till ett pris som icke uppgår till hälften af de vanliga inköpsprisen, och ibland dessa instrumenter finnes en refractor, som i optisk kraft är jemngod med det största instrumentet på observatorierna i Altona, Hamburg, Leyden och Gotha, har jag ej kunnat tveka att med min röst biträda motionärens förslag.» att Rikets Ständer mätte bevilja SO,000 R.dr för uppförande af ett mindre Observatorium i Lund.
Skilnaden emellan hvad här är begärdt, 20,000 R.dr, och det ofvan åberopade kostnadsförslaget, slutande på 24,704 R.dr, eller 4,704 R:dr kommer att förminskas med 4,000 R:dr, om köpet bringas till stånd, enär i detta köp äfven ingår kuppeln, som i kostnadsförslaget är upptagen till detta belopp.
Hvad som deruti brister kan, enligt motionärens uppgift, fyllas af Observatorii egna tillgångar.
I denna reservation har Prosten Berlin instämt. Stats-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). 59 Emot 42:dra punkten (angående nya Lektors-beställningar vid de på real-linien fullständiga Elementar-läroverken): af Herr Häcklin: »Obilligheten -emot de lärare, som vid de på real-linien fullständiga läroverken undervisa i de för dessa skolor hufvudsakliga läroämnen, mathematik, naturvetenskap och lefvande språk, är allt för stor för att ej påkalla en snar rättelse.
Dessa lärare hafva samma undervisnings-skyldighet, som Lektorerne vid de på båda hnierna fullständiga läroverken, nemligen att undervisa ymglingarne så, att de kunna sändas till Akademien, men de hafva dertill en mycket trägnare tjenstgöring.
De hafva 32 timmars undervisnings-skyldighet i veckan, då Lektorerne vid de på båda linierna fullständiga läroverken hafva endast 22.
Utskottet har ock erkänt, ej allenast att grundade skäl äro anförde för anslående af lektorslöner vid ifrågavarande skolor, utan ock att det är af verkligt behof påkalladt, och har med anledning deraf föreslagit lektorslön för läraren i mathematik; men härigenom framstår ock det orättvisa så mycket bjertare mot lärarne i naturvetenskap och lefvande språk, hvilka med den förstnämnde dela lika skyldigheter, men erhålla en så högst olika aflöning.
Hvad som här synes drabba lärarne träffar sjelfva läroverken, ty derigenom att lika skyldigheter belönas så olika, har inträffat, och skall fortfarande — så länge samma förhållande eger rum, inträffa, att de skickligare lärarne icke söka sig till ifrågavarande skolor, eller om de någon gång göra det, der qvarstadna endast så länge, som något bättre ej finnes att tillgå.
Det skäl hvarpå Utskottet grundat sitt afslyrkande till motionerna i sin helhet, är, att tillräckligt antal skicklige lärare ej skulle finnas för besättande af lektorsplatserna.
— Om detta skäl kunnat synas vara godt vid den tid motionerna behandlades i Utskotts-afdelningen, så torde likväl förhållandet sedan förändrats, då troligt är, att största delen af de i Upsala nyligen promoverade ingå vid läroverken; — och i allt fall, då lektorsplatserna, enligt Utskottets förslag, ej skulle tillsättas förr än vid medlet af 1862, eller 2:ne år härefter, tror jag det ej vara omöjligt vid den tiden erhålla fullt skickliga lärare äfven för naturvetenskap och lefvande språk.
Det är med anledning deraf jag vördsamt hemställer, det Rikets Ständer behagade besluta, att äfven Lärarne i naturvetenskap och lefvande språk vid de på real-linien fullständiga läroverken i Helsingborg, Westervik, Nyköping och Hudiksvall, skola erhålla lektorslöner, och hvarigenom anslagen till hvar och en af dessa skolor höjes med 2,000 R:dr från och med det år lektorsplatserna blifva tillsatte.»
Emot åi de punkten (angående nya Kollega-beställningar vid Stockholms Elementar-läroverk): af Herr Björck: »Då Utskottet funnit sig ega anledning att hos Kongl. Majit anhålla om undersökning, huruvida en förändring i läromethoden inom Stockholms under - CO Stats-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). visningsverk kun tillvagabringas i syfte att bespara lärarekrafter; förekommer det mindre lämpligt att Utskottet derjemte tillstyrkt att de sju lärare, hvilka under den nuvarande organisationen må vara nödvändige, men genom förändringen kunna blifva öfverflödige, skola på ordinarie stat uppföras; hvarföre emot beslutet i denna del anmäles reservation, under hemställan, att anslaget 7,000 R:dr må på extra staten upptagas.
» Häruti instämde Herrar Rinman och Berger samt Riksdags-fullmägtige C. J. Svensén, Pehr Nilson, J.
Andersson och Lars Rasmusson.
Af Riksdags-fullmägtige Måns Månsson, Sven Rosenberg, Per Petsson, E. Falk och A.
Fredriksson.
Emot 47:de punkten (angående utvidgning af tvåklassiga Läroverk): af Herr Björck: »Då Piteå skola efter Landshöfdinge-embetets förflyttning till
Luleå företer en jemn minskning i lärjungarnes antal, som nu endast uppgår till 29, synes det vara en särdeles stor misshushållning med Statens medel att öka lärareantalet vid skolan; hvarföre reservation anmäles emot Utskottets beslut i denna del.» Häruti instämde Herr Berger.
Emot 50:de punkten (angående Skenninge Skola): af Riksdags-fullmägtigen Jonas Andersson, som yttrade: »Då Utskottet afstyrkt nödigt anslag till löner åt tvänne lärare vid Skenninge skola, oaktadt behofvet af dessa lärare blifvit i vederbörlig ordning styrkt, så får jag emot dettta Utskottets beslut härmedelst reservera mig, och åberopar jag i detta afseende de sköl, som finnas bifogade den Kongl. Propositionen i ämnet.»
Emot 56:te punkten (angående Doktor Säves motion): af Herr Björck: »Den väsendtliga förbättring, som sistlidne riksdag tillvägabragtes i deras ställning, hvilka egna sig åt liirararekallet vid Statens läroverk, har, i stället att vinna erkännande, framkallat anspråk, som man hittills icke i något annat likartadt fall ansett sig tillständigt att framställa.
Det har nemligen blifvit yrkadt, att de extra lärare, som icke haft anställning i Statens tjenst, utan endast efter förordnande tjenstgjort, skola åtnjuta fördelen att beräkna någon del af sin tjenstgöringstid såsom grund för uppflyttning i högre löneklass.
Och ehuru Utskottet anfört, såsom det vill synas, tillräckliga skäl för tillbakavisandet af detta obefogade anspråk, har dock Utskottet stadnat i beslut att tillstyrka bifall till detsamma.
Emot denna Utskottets åtgärd anmäles reservation; dervid särskildt afseende fästes på den utsigt till befordran och aflöning, som förefanns, då de ifrågavarande lärarne vunno anställning såsom extra lärare, och på de förmåner, som redan blifvit dem beredda; vid hvilken jemförelse det skall visa sig att någon anledning till klagan å deras sida icke förefinnes.
Framför allt torde dock uppmärksamheten böra rigtas på vådan deraf, att Staten vid förbättringar i äldre institutioner erkänner det anspråk förefinnas på ersättning för de umbäranden eller försakelser, som förbättringarne afsett att afhjelpa.
I sådant fall skall Stats-Ulskottets Ullätande JV? 123 (Fortsättning).
<>1 hvarje förbättring medföra för Staten så obegränsade uppoffringar, att äfven det mest trängande behof af reform måste lemnäs ouppfyldt, till följd af Statens oförmåga att bära följderna deraf; hvilka det jemväl skall blifva omöjligt att på förhand inse och beräkna.
Genom bifall till förslaget skall man framkalla motstånd mot hvarje förbättring och endast de, som af grundsats sträfva mot reformer, kunna med verklig tillfredsställelse se framgången af ett dylikt förslag.»
Häri instämde Herrar Rinman och Berger samt Riksdags-fullmägtigen C. J. Svensén.
Emot 60:de punkten, mom. litt. b (angående beloppet af Elementar-läroverkens anslag): af Friherre Åkerhielm: »Då Utskottets egna beräkningar öfver tillgångarne för Elementar-läroverken utvisa en årlig brist af ej mindre än 57,000 R:dr; då det ej rimligen kan antagas att de af Utskottet uppletade anledningar till blifvande besparing i utgifterna skola kunna uppgå till mera än omkring 1 0.000 R:dr årligen; och då de vid slutet af innevarande statsreglerings-period befintliga besparingar, som uppkommit å Elementar-läroverkens anslag ej lära kunna beräknas till mer än högst 100,000 R:dr, synes nödvändigheten fordra att anslaget förhöjes; och får jag i sådant afseende hemställa, att det äfven hos Utskottet väckta, men vid votering genom en rösts öfvervigt underkända, förslaget om en tillökning af 20,000 R:dr årligen uti anslaget för Elementar-läroverken måtte vinna godkännande af Rikets Ständer.» Häruti instämde Herr von Printzencreutz, Biskop Annerstedt, Doktor Schram, Doktor Nordström, Professor Carlson, Doktor Gumcelius, Doktor Malmstedt, Prosten Ljunggren, Doktor Tellbom och Prosten Berlin.
Emot 62:dra punkten (angående Pedagogierna): Af Doktor Schram, Doktor Nordström, Doktor Gumcelius och Kontrakts-prosten Källström (i fråga om Pedagogierna uti Arboga, Enköping och Söderhamn, hvilkas utvidgning till treklassiga Elementar-läroverk Utskottet afstyrkt). af Herr Holmqvist: »Emot
Utskottets i 62:dra punkten gjorda hemställan om afslag å de af representanterne för Arboga, Enköping och Söderhamn inom Vällofl. Borgare-Ståndet väckta motioner derom, att de i dessa städer varande Pedagogier måtte å stat varda uppförda till treklassiga Elementar-läroverk, får jag anmäla min reservation.
Till stöd för detta afslag har Utskottet hufvudsakligen anfört att dessa skolor, enär de ännu blott voro pedagogier, icke omedelbart borde till treklassiga läroverk förvandlas.
Vid något eftersinnande torde likväl detta skäl icke förtjena något afseende.
Utskottet hade väl i stället endast bort ingå i pröfning om ifrågavarande skolor nu hunnit den grad af utveckling, ega det antal lärjungar samt om andra omständigheter förekomma, som berättiga dessa skolor att uppflyttas till treklassiga Elementar-läroverk. 02 Stats-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning).