Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom skäl härföre har Motionairen anfort: att det nu ofta berodde på de inom Ilof-Rätten varande Embets- och Tjenstemäns frivilliga meddelande, om så tidig kännedom angående rättegångens resultat kunde erhållas, innan dom eller utslag föll, att det Liefve möjligt att genom vanlig postgång åstadkomma de nödige prasstanda, ehuru partens väl eller ofärd tilläfventyrs berodde härpå; att man borde ihågkomma, huru betungande kottets Memi N'.o 17, 7 det vore, serdeles för den mindre bemedlade att under flere månader och ofta år, sorn rättegången, i synnerhet när den vore af vidlyftig beskaffenhet, kunde komma att i Hof-Rätten hvila oafgjord, ständigt hafva revisionsskillingen i beredskap; samt alt, då det oftast icke vore möjligt för dea rättsökande sjelf att bevaka sina fatalier, och lian således nödsakades anförtro sig åt någon annan, som befattade sig med detta slags ombudsmanskap, men sådane personer vanligen voro öfverhopade af dylika uppdrag, det lätteligen kunde inträffa, att en eller annan dag af den korta fatalietiden blefve förbisedd; och trodde Motionairen den föreslagna förlängningen häraf till 3o dagar böra desto hellre antagas, som Hof-Rätterne ofta nog godtyckligt och kanske öfverflödigtvis bestämde communicationstiden, i derstädes fullföljde besvärsmål, till 60 ä 90 dagar.
Denna framställning, hvaruti Riksdags-Fullmägtigen Carl Gabrielsson från Östergöthland instämt, har Utskottet i öfvervägande tagit; men då lagelis stadganden i allmänhet, rörande rdttegångssättet vid Öfver-Rätt, finnas byggde på den grundsatts, att parten sjelf eller genom ombud skall vara tillstädes för att sin talan utföra och bevaka, i hvilken händelse det genom 3o Cap. 1 §.
Rättegångs-Balken medgifna rådrum, efter det dom eller utslag fallit, att öfverväga, huruvida skäl vore att fullfölja målet eller icke, måste för detta ändamål vara tillräckligt; då någon giltig grund till förlängande af berörde tid, utöfver hvad för vad emot Härads-, Lagmans- och Rådstufvu-Rätts dom stadgadt är, icke synes kunna liemtas ensamt ifrån revisions-skillingens större belopp, enär revisions-skillingen kunde minskas eller afskaffas, så vida icke andre skäl talade för bibehållande deraf utan förändring; i hvilken fråga Lag-Utskottet, i anledning af väckt motion, afgifver, under|denna dag, serskildt yttrande; och då Lagstiftaren icke bör förbise angelägenheten!, att skyndsamt bereda laga kraft åt den dom, hvaruti ingendera parten finner sig hafva orsak att söka ändring; får, på desse skäl, samt enär härtill kommer, att Samuel Jönssons förslag icke lämpligen kan antagas utan i sammanhang med åtskillige andre lagförändringar, såsom i fråga om tiden för fullgörande af praestanda och för inställelsen hos Kongl. Maj:t, med mera, hvartill motionen ej gifver anledning; Utskottet vöidsamt hemställa, att motionen icke mätte bifallas.
Dock varder detta underatälldt Rikets Höglofl.
Ständers egen närmare pröfning.
Stockholm den 1 April 1834- 8 LayJJ; skottets Mern.
;N:o 18.
Ankom till Exp. Ulsk. den 2 April kl. 5 e. m.
Betänkande, öfver Riksdags-Fullmägtigen från Stockholms Län Nils Insulins motion, om ändring af 1 .och 3 i 3o Gap. Rättegängs-Balken.
Genom remiss den 17 sistl.
Februarii har Hedervärda Bonde-Sta lidet till Lag-Utskottets behandling öfveflemnat ett af Riksdags-Fullmägtigen från Stockholms Län Nils Insulin afgifvet memorial, hvari Motionairen föreslagit, dels i 1 §. 3o Gap.
Rättegångs-Balken den förändring, aft efter orden, "då utslaget föll” mätte heta: "”och inlemnas .såsom revisions- eller vadpenningar dubbelt mot hvad för vad ifrån Lagmans till filof-Rätt före'skrifves, eller 3 R:dr jö sk.
B:codels ock, att 3 $. i samma Gap. kunde erhålla följande lydelse: ”nu häfver j)arlen fält Hof-Rättens svar och tillstånd, uttage då domen mot lösen, och utan lösen alla af parterne inlemnade skrifter och handlingar.
Parter ställa ock borgen för kostnad och skada, sorn i 2.5 Gap. om vad från Lagmans- och Rådstufvu-Rätt föreskrifves.
” Detta förslag, hvilket Motionairen icke vidare utvecklat eller med några skäl beledsagat, har Utskottet till pröfning fövehaft, och får, i anledning deraf, meddela det omdöme: att, då revisionsskillingen icke går för parten förlorad i annat fall, än om denne tappar sin talan, i hvilken händelse han ock mäste antagas hafva baft orätt och höra skylla sig själf för påföljden; då förminskningen af afgiften till ett så ringa belopp sorn det af Motionairen föreslagna, tillsammans med. det jemväl föreslagna bortjagandet af utlösen från Hof-Rätt af handlingar och prolocoll, ofelbart skulle, dels i så betydlig mon öka den redan nog, slöra benägenheten ajt, äfven i ringa och enkla rättsfrågor, söka högsta iristaneen, att denna omöjligen kunde medhinna målens behöriga granskning och afdömande, utan förändring i Högsta
Domstolens nuvarande organisation; dels ock komma att alltför mycket uppmuntra processlystnaden, med mindre andra lagbestämmelser tillika gåfves, hvilka kunde utgöra motvigt för ett obefogadt fullföljande af rättegångar; och då frågan således rätteligen eger en större omfattning än den Motionairen antydt, samt icke synes påkalla någon så hastig åtgärd, att ju icke med pröfningen deraf kan anstå, till dess Lag-Co miteeus - La~-Uiskottett Ber. A':i 19, 9 mitéens förslag till allmän C i vi I-Lag, hvaruti detta ämne äfven ingår, kommer under Rikets Högloft.
Ständers granskning, tror Utskottet sig vara befogad t’ till den hemställan, alt
Insulins ofvanberörde motion måtte utan afseende lemnäs, Stockholm den 1 April 1834- N:o ig.
Antora till Eip.
Utåt. den 2 April kl. 5 e. m.
Betänkande, öfver Herr August von Stahls och Riksdagsfullvia gligen Herr C. L. fiessles motioner, om ändring i det nu gäl 1 lande stadgande, angående Öfverdomstol i tullmål m. m.
Hos llöglofi.
Riddersknpet och Adeln har Herr August von Stahl, uti afgifvet memorial, fästat uppmärksamheten derå, alt Svea Hof-Rätts befattning, i följd af Kongl.
Förordningen den 17 April 1828, atl ensam såsom Öfverdomstol upptaga en stor del af de mål, hvilka förut tillhört Commerce-Collegii domsrätt, syntes afvika från den grundsalts, som i andra fall gjort sig gällande, att afskaffa privilegierade
Domstolar, och medförde väsendtliga olägenheter, icke blott för de rättsökande, som, ehuru de hade deras ord i naile Hof-Rätt på närmare håll, nödsakades att deras talan bos Svea Hof-Rätt bevaka, utan synnerligast genom den långsamhet i ärendenas gång, hvilken häraf förorsakades; lill upplysning hvarom Motionairen exempelvis anfört, huruledes de utom Svea Hof-Rätts allmänna domvärjo begångna så kallade lurendrägeri- och tuUförsnrllningsmål, der oftast våld emot beslagare och tullbeljente äfven förekomme, vid fullföljd från första
Domstolen delades åt tvänne serskilde håll, på det sätt, att frågan ©m våldet ginge till den Hof-Rätt, hvarunder Underdomstolen befunnes, men lurendrägeri- och lullförsnillnings-frågan åter fullföljdes i Svea HotRätt, sorn, efter pröfning af denna del af målet, hänsköt detsamma tillden andra Hof-Rätten, hvilken egde att slutligen döma och bestämma ansvarspåföljderna i ett sammanhang; föreslående Motionairen, att den Domsrätt, Bihtwi till R.
Prot. i834- 7 Sami. 1 Afdel. 3:dje Häftet. l.ag-Ut{ kottet t B t. A’:» 19 sorn i mål, angående tullväsendet, jemlikt berörde Kongl. Förordning, nu uteslutande tillkom.
Svea Hof-Rättmätte hädanefter delas af de öfrige Rikets Hof-Rätter, sä vidt målen, i följd af de i lagstiftningen för måls fullfölj andie i Öfver* Rätt i allmänhet gällande grunder, kunna anses hvardera Hof-Rättens befattning tillhöra; lör hvilket förslag; Herr von Stahl trott sig finna ett ökadt skäl (häruti, alt, till följd af Kongl. Kungörelsen den 7 Maji 1831, Sjötulls-Rätterne upphört, och de åligganden, hvilka tillkommit bemälde
Domstolar, blifvit öfverflyttade på Rådstufvu-Rätterne; och har, vid remissen af denna motion till Lag-Utskottet den 4 sisth Mars, Herr Friherre Casper Wilhelm Ehrenborgh yttrat sig anse den splittring af mål, som uppkomme genom det närvarande förhållandet, vara högst menlig, hvadan Herr Friherren, eluira den Huf-R,ätt„ hvars Ordförandeskap var honom anförtrodt, lomme att, genom en förändring härutinnan, få den gnesta tillökningen i göromål, tillstyrkte, att den nu existerande oformligheten måtte undanrödja^
I samma, ämne Rar också hos- Wallof]. Borgare-Ståndet blifvit af Herr C. L. Hessle räckt en till Lag-Utskottet under den 3 nästlidne Mars remitterad motion, hrari, jemte det, såsom föremål för densamma, uppgåfvos de i ofvanberörde Kgl.
Förordning meddelade stadganden:
"att besvär öfver Under-Rätts Utslag i mål, som angå förbrytelser emot Författning garne om oloflig införsel eller utförsel af varor, tullförsnillning, ut- och inrikes seglation, nederlag, varutransporter landvågen inom landet, hvarunder jemväl vöre begripne öfverträdelser af stadgandena om den åt Allmogen i sju Härader af Elfsborgs Län samt Städerne Borås och Ulricehamn beviljade handelsfrihet, skola ensamt af Svéa IIof-Rätt såsom Öfverdomstol upptagas, äfvensom att tilltal för tjenstefel emot vederbörande Under-Rätter i mål, rörande tillämpningen a£Författning?!rne i dessa ämnen, bolde omedelbart hos Svea HaURätt göras anhängige och afdömas;” Motiona iren hufö vudsakligen dels framställt enahanda anmärkningar, som de ofvan redan upptagne, dels ock i öfrigt erinrat: att om ändamålet med denna serskilda rättegångsordning varit, att söka wilna mera enhet och likstämmighet i lagskipningen, så hade detta ändamål endast ofullkomlig-m kunnat vinnas, då Svea Hof-Rätt arbetade på serskilda divisioner, och skiljaktighet i lag* tillämpningen, dessa divisioner emellan, läka lätt kunde yppas, som i händelse målen handlades af serskilda Öfverdomstotor; att dea betydliga ök-. ning i Svea Hot-Rätts göromål, som förorsakades genom dess uteslutande r 1 tullmål, hade till påföljd långsamhet eeh dröjsmål i dessa måls behandling, då det likväl vore ångest, att sådane mål snart afgöras, helst, täe-XJtsMiits Ber. IS.O 19.
It å ena sidan, försämring af beslagsgods, och, å deli ahdrä, öfverdrifvet uppehåll för trafikerande, som blifvit föremål för åtal, genom dröjsmålet äfV en tyra des; alt den tidsutdrägt, som orsakat! es genom fullföljd i serskilda liof-Rätler af samma mål, korn me att, i de fall då saken förde häktad person, för denne medföra ett betydligt lidande; och slutligen att mycken skriftvexling emellan desefskilde Öfver-Rätterne, samt svårigheter och osäkerhet
Vid bestämmelsen, förvandlingen och verkställigheten af olika straffarter, eller med få ord: oreda, dröjsmål och onödig vidlyftighet vore följder af ifrågavarande undantagslag.
Och har, af dessä skäl, Herr Hessle föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet begä-- ra: att stadgandet i Kongl. Förordningen den fy April 1828, det Svea Hof-Rätt skall vara Öfverdomstol i tull mål, upphäfves; och', i följd deraf , att besvär öfver Under-Ratts Utslag i mål, som angå förbrytelser emot Förf att ningarne om oloflig införsel och utförsel af varor, tullförsnillning, ut- och inrikes seglation, varutransporter landvågen inom landet, samt nederlag, så ock öfverträdelser af Författnuigarne örn den di Allmogen i sju Härader af Elfsborgs Län, jemte Städerne Borås och Ulricehamn beviljade handelsfrihet, måga fullf öljas till den Hof -Rätt, inom hvars domsaga Underdomstolen sitt beslut meddelat, hvarvid, i afseende pä tid och öfrige vi/koren för ändringssökamlet, borde iakttagas hvad om besvärs fullföljande uti brottmål i allmänhet stadgadt är.
Hessa anföranden har Lag-Utskottet till pröfning förébaft; och som Utskottet i det väsend tligaste delar de åsigter, hvilka sålunda blifvit, framställda, samt Utskottet, ehuru
Motionairei ne icke bestämdt yrkat någon förändring i hvad ofvanberörde Kongl.
Förordning innehåller derom, att tilltal emot Under-Rätter för begångna tjenstefel, genom underlåten eller origtig tillämpning af Författningarne om oloflig införsel och utförsel af varor jo. m., skulle af Svea Hof-Rätt upptagas, likväl tror sig ega skäl att, till vinnande af enhet och öfverensstämmelse härutinnan, tillstyrka, det jemväl sistnämnde mål måtte emellan vederbörande Hof-Rätfcer fördelas, får Utskottet härmedelst vördsamt föreslå: att Rikets Högloft.
Ständer hos Kongl, Majd i Underdånighet anhålla, det täcktes Kongl.
Majd, i Kongl. Förordningen den iy April 1828, angående upphörande af Comtnerce-Co/legii domsrätt i vissa mål, meddela sådan ändring: att mål, som angå förbrytelser emot Författningarne om oloflig införsel och utförsel af 'Varor, tullförsnillning, Ut- och inrikes seglation, samt varutransporter landvågen inom landet och nederlag, (hvarunder jemväl iZ Lag-Vt ikottets Mern, N:o ao. j ansets inbegripne öfverträdelser af den åt Allmogen i sju Härader af Elfsborgs Län, samt Städeme Borås och Ulricehamn be vi/jude handelsfrihet), hädanefter icke skola ensamt af Svea IL fRätt såsom Öfverdomstol upptagas, utan fullföljas i den Hoj - Rätt, inom hvars donivärjo Under-Riitlen i allmänhet lyder,' att åtal emot Under-Rätt för tjenstefel i nämnde mål äfven kommer att göras ajihängigt vid samma vederbörande Haj-Rätt', och att, i händelse Kongl. Maj:t härtill lenman Dess Nådiga bifall, föreskrifterna, rörande tiden och vilkoren i öfrigt för andringssökandet, varda derefter behörigen lämpade.
Dock hemställer Utskottet denna sin mening till Rikets Högloft.
Slockholm den i April 1834- N:o 20.
Ankom till Exp. Utsk d. a April kl. 5 e. taJ Betänkande, öfver Riksdags-Fullmägtigen Johannes Anderssons från Calmar Län motion, om åläggande för Domstol, som finner part hafva misstagit sig om forum, att honom till rätter be stämdt uppgifven Domstol hänvisa.
Hedervärda Bonde-Ståndet har, enligt Proloeolls-Utdrag för den a4 ■nasti.
Februari/, till Lag-Utskottets behandling öfverlemnat ett anförande af Riksdags-Fullmägtigen Johannes Andersson från Calmar Län, deruti han anmärkt, huruledes misstag angående rätter Domstol lätt kunde inträffa, •eh att kärande part, när sådant skett, vanligen icke finge annan hänvisning, än ’’till ort och ställe som vederbör/’ så att han ofta stannade i villrådighet, hvart han skulle vända sig, samt, under kringvandring till ser skikle Domstolar och Instantier, tillsatte mera än det, hvarom tvisten vore; hvarföre och då Domaren, bättre än den olärde rättsökande, borde känna och kunna tolka Lagen, Motionai ren föreslagit, att, till förekommande af onödige omvägar, tidsutdrägt och dryga kostnader, föreskrift mätte meddelas derom, att, när parten väml t sig lill orutt Domstol, denne, i stället att i Lag-Utskottets Mein. N:o 21. 1J allmänna ordalag hänvisa till ort och ställe som vederbör, borde lemna bestämd anvisning, hvilken Domstol är den rätta; ett åliggande, sorn Motionairen tiodde redan ega rum i afseende på brottmål.
Utskottet, sorn tagit detta ärende i öfvervägande, har icke förbisett de olägenheter, för hvilka mindre lagkunnige parter blottställas genom misstag om rätter Domstol; men enär den ena
Domstolens lemnade hänvisning till annan viss Domstol ingalunda skulie kunna lägga band. på den sistnämndas rätt att sjelf pröfva sin behörighet, men väl frågan, till hvilken Domstol frågan rätteligen hörer, blifva derigenom mera invecklad, samt hinder uppstå för den rätta Domstolen att upptaga målet, förr än det felaktiga hänvisningsbeslutet blifvit af Öfverdomstol i laga ordning upphäfvet och ny hänvisning gifven, hvilket, om laga kraft den förra hänvisningen åkommit, ej kunde ske utan föregången, af Kongl. Maj:t meddelad, resning; tror Utskottet det ej vara lämpligt att stadga den af Johannes Andersson föreslagna åtgärd, hvilken han origtigt föreställt sig i brottmål alltid ega rum; oeh får Utskottet alltså tillstyrka, att motionen må lemnäs utan afseende.
Ständers eget ompröfvande vördsamt ©fverlemnas* Stockholm den 1 April r 834- N:o ar Ankom till Exp. Utsk, dea 2- April kl. 5 e. m. > Betänkandeöfver Herr August von Stahls motion, att mål angående niding stjuf nåd, hvarom 3, 4 oc'4 $ 4<2 Cap.
Missgernings-Balken förmäla, må upphöra att vara af uiirderstäl/nings egenskap.
Uti memorial, som Högloft.
Ridderskapet och Adeln den 4 sisth Mars till Lag-Utskottet remitterat, har Herr August von Stahl föreslagit, mtt, med ändring af 2 5 Cap. 5 §.
Rätte gangs-Balken, stadgas måtte, det Under-Rätts ransakning och Dom i mål, angående de nidingsstölder, som uli 3, 4 och $ '§'§• 4% Cap. Missgernings-Balken omförmälas, hädanefter ej böra underställas .Öfver-Rätts pröfning; och har Motionairen, såsom skäl härföre anfört, att då, jemlikt Kongl. Kungörelsen den 10 September 1823, mål: angående hustjufnad, hvilket brott, enligt 42 Cap. 1 §.
Missgernings - u Lag-Utskott ers Mern.
Balken, ligger i tväböte emot annan tjufnad, eller straffas nied böter, svarande emot tjufnadens sexdubbla värde, icke vidare underställas, det syntes vara ännu mindre anledning att ibland underställningsmål bibehålla dem, som angå sådane nidingsstölder, hvilka i 3, 4 °°b 5 §§. af berörde Cap. upptagas, enär desa m me äro belagde med lindrigare ansvar, nemligen böter motsvarande fyradubbla värdet af det stulna, och således måste anses vara af mindre svår beskaffenhet än hustjufnad.
Hvad Motionairen sålunda anfört har Utskottet i öfvervägande tagit; och som de uti 3, 4 och 5 §§• af 42 Cap.
Missgernings-Balken, uhder benämning af nidingsstöld, uppräknade tjufnader, nemligen då ”skeppare, forman eller deras folk stjäl det dem gifvet är att föra eller förvara; eller gästgifvare eller krögare, i thy fall, från gästen stjäl; eller någon täger svikeliga af barn, som yngre är än tolf år, eller af deli som afvita är, kläder, smide eller annat, hvad helst de å sig bära; eller någon stjäl i badsinfvu eller af den i svår sjukdom ligger, eller af död menniska, eller af sofvande å marken, eller der allmän farsot i lius är, eller af det skepp eller gods, som strandadt, eller utan folk lill lands kommet är,” enligt samma lagrum, på sätt 'Motiönairen erinrat, straffas lindrigare än hustjufnad, samt följaktligen de skäl, som talat för upphäfvande af föreskriften om Under-Rätts åliggande att dess ransakning och utslag, rörande sistnämnde brott, Öfver-Rätts pröfning underställa, och ibland hvilka skäl Utskottet förnämligast räknar den af underställningen uppkommande förlängning af arrestantens fängelsetid, innan straffet kan gå i verkställighet, ännu mera synas vara gällands i afseende på nu ifrågavarande tjufnadsbrott, de der för öfrigt icke till deras natur äro af någon så ömtålig beskaffenhet, att behandlingen deraf kan anses fordra större grannlagenhet, än många andra brottmål, deri underställning ej eger rum; finner Utskottet sig böra biträda förslaget, och får således vördsamt tillstyrka utfärdande af en allmän Författning, hvarigenom förklar as, att den> enligt 25 Cap. 5 Rättegångs-Balken, Under-Rätt ålagda skyldighet, att i grofvare brottmål sända sin ransakning och dorn till Hof-Rätt in, för att der vidare prof vas och skärskådas, kommer j i afseende å sådan nidingstjufnadj hvarom handläs i fa Cap. 3j 4 och 5 §§.
Missgernings-Ralken j hädanefter att upphöra.
Hemställande dock Utskottet denna mening till Rikets Högloft.
Stockholm den 1 April 1834- Lag-Vt skottes:
N:o 21. i5 N:o 23.
Antora tifl Exp. Utsi. den 2 April kl. 5 e. nr.
Betänkande, i anledning af Herr Prosten Mittags motion, om upphäfvande af eller ändring uti föreskrifterne om tiden för begrafningar.
Uti ett af Högvördige Preste-Ståndet till Lag-Utskottet remifteradt anförande, har Herr Prosten Mittag yrkat, det så väl föreskriften i r4 §* al Kongl. Resolutionen på Presterskapets besvär den 22 October i^a3, ”att alla begrafningsakter uti Kyrkorna skola vara slutade innan dét ringes i vård om aftonen,” sorn ock stadgandet i 11 §. 7 morn. af Kongl. Förordningen den 8 November iySi, ”alt r Städerna böra liken om hösten och vintern innan kl. half till fyra, samt om våren och sommaren innan kl. sex, vid ett hundrade daler silfvermynts vile, bäras utur husen, så att ej ljus eller lycktor må behöfvas,” måtte anliugen upphäfvas eller ock förändras sålunda, att den nu inskränkta tidén för liks bärande utur husen må för höst och vinter lämpligen utsträckas; till stöd för hvilket *yrkande blifvit anförde de skäl, att berörde föreskrifter i senare tider aldrig efterlefvaU» eller numera syntes påkallade af sådane olyckshändelser, hvilka man velat derigenom förekomma, samt att lagbud borde antingen vidmakthållas eller upphäfvas, emedan, om de ostraffadt fingo falla i glömska, deraf uppkomme missaktning för all
Lag och borgerlig ordning, äfvensom härigenom kunde inträffa, att en för laglydnad känd och aktningsvärd medborgare, uppå en kittslig åklagares åtal, blefve fälld till ansvar för ett förfarande, hvars egenskap af förbrytelse han icke kunde ana, då han följt ett allmänt vedertaget bruk.
Utskottet, som tagit förslaget i öfvervägande och instämmer i de åsigter, Motionairen yttrat, får, på grund deraf, vördsamt tillstyrka, att of vananförde stadganden måtte hädanefter till ali kraft och verkan upphöra.
Dock yarder detta Betänkande till Rikets Höglofl.
Ständers närmare om* pröfvaude hemställd t» Stockholm den r April i834* 'Jng-Vrskottet!
Tv'.o 35.
Ankom 1 afskrift till Exp. Utsk. den 7 April kl. 3 e m.
Betänkande, öfver Riksdags-Fullnuigtige Peter Pehrssons frän Palmar Län samt Johannes Johansso?!s från Bohus Län motioner , om upphörande af Domares rätt till andel i sakören.
Uti tvänne serskilde memorial, som Hedervärda Bonde-Ståndet den 12 oell 24 sisll.
Februarii till Lag-Utskottet remitterat, liar blifvit anfördt, 1:0 af Riksdags-Fullmägtigen från Calmar Län Peter Pehrsson-: att då, enligt 3a Cap. Rättegångs-Balken och Kongl.
Förordningen den 20 Januarii >77P, -Domare, så \äl pfi landet sorn i släclerne, åtnjuta andel i de böter, hvartill de sjelfve sakfälla, men det, elter Motionairens tanka, vöre alldeles oförcnligt med Dornarens kall och värdighet, alt cn så beskaffad inkomst inginge ibland hans löneför-moncr, samt hos mången part kunde möjligen väcka misstroende,, att egennytta egde del i bestämmandet af bötesbeloppen, Motionairen trodde sig böra yrka, attj med undan röd jandr af härutinnan ?ut gällande stadgande?! , till Staten mätte indragas de höte sandelar , sorn Domstolarne tillkomma; och har Motionairen tillagt, alt Rättens Ordförande kunde, för hvad han sålunda förlorade uti inkomst, tillerkännas ersättning vid uppgörandet af den nya expeditionstaxan; att, sedan Nämndeman na-befattningen nu blifvit ambulatorisk, förtjenade det icke afseende, hvad Nämnden härigenom skulle förlora; och att städer,ne voro skyldige sjelfve löna sine ^Rådmän och Kämnärer; samt 2:0 af Riksdags-Fulimägtfigen Johannes Johansson från Bobus Län; att sedan, uppå gjord framställning vid 1778 års Riksdag af Rikets dåvarande Ständer, 2 §. i 3a Cap.
Rättegångs-Balken blifvit, genom Kongl.
Förordningen den 20 Januarii t779, hålunda ändrad, att de böter och vilen, hvilka, jemlikt berörde lagrum, t i 11 föl lo
Domaren såsom dess ensak, i stället skola till Statsverket ingå, och då motivet till denna lagförändring tvifvelsutan varit, att undanrödja all anledning till möjliga misstankar bos den mindre -upplysta folk classen om en ej nog samvetsgrann tillämpning af lagen, dervid Domarens egen fördel möjligtvis kunde afses, men en anomali ännu qvarslode, i det alt 3 §. i samma Cap. tillägger
Domaren andel i häradets och stadens lott uti så kallade treskiftesböter, Motionairen trodde denna sistnämnda lagparagraf böra undergå den förändring, att- Domart alldeles icke undfår någon lott i sakören.
Den minskning i inkomster, som Biig-UtJottets Ber.
Kio ■?4> söm'Härigenom för Domare uppstode, blefve äf %ga‘bétj^erihét, föch 4t'tih^ ersättas genom én tillökning i expeditionslösen; och hvad utaf säkökéh iblanda Liefve disponibelt, änsYig Johannes Jdfiätissöh böra tillfalla den °$iél iller söéltéh , 'hvarest förbrjtelsän skått, SaiYtt åfiVcTriädslifl förvarande'fattige barns uppfostran, hvartill han äfven trodde Kronans och KjfkOYMs ‘botesandé/är böra anslås.
Häröfver får Utskottet afgifva det yttrande, ätt, då Domstöläfiieliit'tills icke gjort sig förtjenta äf någon'förebråelse för väld i domsluten, nféä afseende på den obetydliga fördelen äf en lott i 'sak örén, och ej ‘heller, efter Utskottets erfarenhét, någon sådan misstänka hos allmänheten ‘fött insteg, då ilet kan vara ovisst, otn dét vöre bättre ätt» enligt Mötidnälréfifés förslag, gifva