Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdagarna framställde och utförligt discuterade.
Rikets Ständer hafva dem vid båda tillfällena afslagit, och de skäl, hvarpå sådant skett, äro i närvarande stund lika gällande.
De förenade Utskotten vid sista Riksdagen åberopade, såsom eget utlåtande i ämnet, hvad den år 1831 till Skiftes-stadgans närmare öfverseende af Kongl. Maj:t nedsatta Comité, i dess afgifne underdåniga utlåtande, anfört, och Utskotten skulle nu inskränka sig till en blott hänvisning dertill, om Utskotten icke föreställde sig, att Rikets Ständer, hellre än att gå tillbaka till förra Riksdagens handlingar, skola föredraga att se samma Comitées yttrande här ånyo upprepadt.
Det är af följande innehåll: ”Af alla åtgärder vid ett egoskifte etc. —■ — nya kostnader för delegarne. ” (se Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande R-o 21).
Likasom Rikets Ständer tillförne godkänt de här utvecklade skäl, hemställa Utskotten, att äfven nu de gjorde framställningarne om ändring i de gällande föreskrifterne icke måtte vinna något afseende, utan stadgandena oförändrade bibehållas. 13 §.
Af Bengt Gudmundsson: att denna §. borde sålunda förändras: ”är delegare missnöjd med skifte, vare sig i afseende på bestämde ersättningar, eller att Skiftesmannen och Gode Männen icke följt föreskrifne grunder, eller i öfrigt i någon af de delar, som icke enligt 9 §. före skiftets fortsättning och fullbordande böra vara slutligen afgjorde; ege då etc.
Den här föreslagna förändringen är blott en följd af hvad motionären vid 9 §. föreslagit, och lärer således i och med densammas ogillande få anses böra af sig sjelf förfalla. 14 §.
Af samma motionär: alt besvären böra tvefaldt ingifvas och ena exemplaret Skiftesmannen tillställas; hvarförutan klagande part skulle åligga att inom kallelsetiden eller genast derefter bevisligen tillställa öfrige delegare, som saken rörer, ett exemplar af besvären, vid påföljd att, om han detta underlåter, hafva sin talan försutit.
Äfven så har motionären föreslagit, i afseende på föreskriften för Domaren, rörande utsättande af Egodelningsrättens sammanträde, den modification, att sådant skall ske genast inom åtta dagar, så vidt laga hinder icke möter.
Af Olof Lindbeck från Hallands
Län: att vid klander af laga skifte, Egodelnings-Rätten må hafva sig föreskrifvet, dels att inhemta Skiftesmans och biträdande Landtmätares, om sådan tillkallad är, Utlåtande, och detsamma, muntligen eller skriftligen anfördt, i protocollet antekna och intaga, Lag- samt Allm, Besv. och Ekon.
Utlåtande, No 1. dels ock tydligen bestämma, uti livad, delar, och på hvad sätt skiftet till sina lägen med det mera ändras skall, samt på en gång omfatta alla omständigheter.
Dessa sist anförda anmärkningar torde synas skäligen öfverflödigt, då Egodelnings-Rälten med ordinarie Domhafvanden till Ordförande icke lärer kunna antagas vara okunnig om sin första skyldighet att fullständigt utreda tvistefrågorna, och dem sedermera med ordning, fullständighet och klarhet afdöma.
De föreskrifter, som Författningen meddelar om serskild Landtmätare* kallande till Rättens biträde; om Skiftesmannens skyldighet att vara tillstädes, medhafvande Chartor, Protocoll och öfrige handlingar, som saken röra m., m. synas för ändamålet tillräckligen utförlige, och kunna Utskotten med fullt skäl hemställa, att ifrågavarande af Olof Lindbäck gjorde framställning mätte lemnäs utan afseende.
Hvad Bengt Gudmundsson derjemte föreslagit, måste Utskotten anse, dels såsom för klaganden möjligtvis betungande, dels såsom, hvad Landtmätaren och Domaren angår, alldeles öfverflödigt; äfvensom påföljden af talans förlust icke på något vis synes lämpad efter de föreskrifne iagttagelsernes i sig sjelf obetydliga vigt.
Utskotten finna sig alltså föranledde att bifall till ifrågavarande förslag afstyrka. 18 §.
Af sistnämnde motionär: att, i fråga om praesciptionstiden, uttrycken: ”Utslaget föll” skulle förändras till:
Utslaget utlemnats.
Utskotten anse denna anmärknings beskaffenhet vara sådan, att Utskotten endast behöfva yttra en enkel hemställan, att densamma måtte förfalla. 19 §.
Åf samma motionär: att besvärs-handlingarne böra jemväl
Skiftesmannen delgifvas; hvarjemte motionären anmärkt, att Concept-chartor och handlingar ej må i tvistemål begagnas, utan Skiftesmannen åligga att deraf göra renovation emot lösen, hvilken af den part förskjutes, som Rätten pröfvar dertill skyldig.
Då Skiftesmannen icke är i målet part, lärer någon anledning icke finnas att jemväl med honom communicera besvären till underdånig förklarings afgifvande.
Hvad motionären i denna del föreslagit, kunna Utskotten således icke finna förtjent af något afseende.
Vid den senare anmärkningen åter finna Utskotten väl, att, då Concept-chartor och handlingar skola af Landtmätarne till Provins-contoiren inlcmnas, det icke är, med iagttagande af föreskriften derom, rätt instämmande, att dessa Chartor och handlingar kunna, med äfventyr af maculering, få i tvister besvärs-handlingarne åtfölja; men då 52 Lag- samt Allman, Besv, och Ekon, Utsfc, Utlåtande j Ar.o 1, detta är Landtmätarnes ensak, synes ett förbud deremot icke vara lämpligt; och Utskotten tillstyrka således, att motionärens framställningar i båda dessa afseenden måtte utan afseende lemnäs. 20 §.
Af Peter Persson från Calmar Län: att Landtmätare, vid utsättande daga böter, må föreläggas inom viss bestämd tid efter afslutandet, Aemil stone innan besvärs-tiden gått till ända , att, till Ordföranden i EgodelningsHätten insända chartor och handlingar öfver fullbordade laga skiften; äfvensom att jemväl, då skifte icke öfverklagas, jordegarne böra, på sätt 14 §. bjuder, kallas till det Egodelnings-Rätts sammanträde, då frågan om fastställelse förekommer.
Af Bengt Gudmundsson: att Skiftesman skall tillställas del af utslag i skiftesmål, som vunnit laga kraft eller blifvit af Kongl.
Majst, uppå underdåniga besvär, meddeladt.
Åliggandet, att till Ordföranden i Egodelnings-rätten så skyndsamt insända chartor och handlingar öfver fullbordade skiften, skulle för Landtmätaren medföra en möda och medtaga en tid, som han på ett i alla hänseenden gagneligare sätt kan och för sin bergning måste använda.
Äfven ur andra synpunkter vore det utan ändamål och nytta att en sådan skyldighet
Landtmätaren ålägga, och synes det nuvarande stadgandet i detta hänseende tillfyllestgörande, för att sätta
Domstolen i tillfälle att skiftets beskaffenhet bedöma.
L;ka litet gagneligt vore det ock att påbjuda, det jordegare skulle kallas till det sammanträde, då fråga om fastställelse af skiftet förekommer, enär deras närvaro eller frånvaro är, för bestämmande af rättens omdöme om skiftet, alldeles likgiltig, och delegarnes kallande således icke kan leda till annan följd än förökande af deras kostnader.
Hvad angår förslaget om skyldighet att delgifva Skiftesmannen utslag i skiftesfrågor, anse Utskotten sig sakna anledning att deruti instämma, då Landtmätaren ty förutan icke lärer hafva svål t att förvärfva kännedom om utgången af de skiftesfrågor, hvilka dragas under Kongl. Maj:ts pröfning, och han knappt kan undgå alt känna, hvilka af Egodelnings-Rätten fastställas.
Utskotten hemställa således, att alla de serskildta anmärkningar, som mot denna §. blifvit anförde, måtte varda ogillade.
De framställningar, sorn blifvit gjorde af Herr Prosten Gahne3 Lars Boethius från Stora Kopparbergs
Län och Oloj Lindbäck från Hallands Län, åsyfta väl icke egentligen ändring eller tillägg i skiftes-stadgan; men sta lik väl der - Lag- saint Allm.
Besv, och Ekon■ Utsk.
Utlåtande j N.o 1. 55 val dermed i sammanhang, och Utskotten hafva af denna anledning nämnde memorial serskildt för sig slutligen förehaft, likasom Utskotten deröfver utlåtande nu jemväl meddela.
Af Olof Lindbäck har blifvit framställd den önskan, att det allmänna bidraget till utllyttningar må skyndsammare utgå; och af Lars Boethius är föreslaget, att hvarje jordeganderätts innehafvare i grufva må kännas skyldig att vid skifte uppgifva och bevaka sin rätt, eller i motsatt fall förklaras densamma förlustig.
I afseende på den förra frågan, är den framställda önskan förekommen genom Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om ett förslags-anslag för detta behof, och Stats-Utskottets i dess Utlåtande N:o 61 gjorda tillstyrkande deraf; hvadan, om Rikets Ständer dertill lemna bifall, något tillgörande å Utskottens sida icke erfordras.
Hvad åter angår yrkandet, att jordeganderätts innehafvare i grufva skall, vid äfventyr att denna rätt förlora, densamma vid skifte uppgifva och bevaka; så kunna Utskotten icke deruti instämma.
De fall lära väl vara ytterst sällsynta, då jordegande-rätt i grufva blifvit afhänd, och sådant icke är af skifteslaget kändt; nien om ett sådant fall verkligen inträffar, kan det icke med rättsgrund förlikas, att innehafvaren, som lättligen saknar ringaste aning derom, att skifte blifvit hegardt, skulle kunna beröfvas sin egendom, för det han underlåtit att vid skifte, som honom i öfrigt icke på något sätt] angår, sig anmäla och sin rätt bevaka.
Utskotten äro, i afseende på denna motionärens framställning, af den tanka, att den icke kan till bifall af Utskotten på något sätt anmälas.
Herr Prosten Gahne har, med anförande af det alldeles egna förhållande, som på Gottland eger rum, i det att egoblandningen der finnes till den grad utsträckt, att hemman gifvas, hvilka hafva egor ej blott på ända till 30 serskilda ställen inom andra hemmans-områden, utan jemväl inom flere olika socknar, föreslagit, att, på det ett så för jordbruketofördeiagtigt förhållande måtte försvinna, och tillämpning af Skiftes-stadgans föreskrifter göras möjlig, hvarje socken måtte indelas i ett lämpligt antal skifteslag, sålunda att de hemman, som hafva sina egor mest sammanblandade, komma att tillhöra ett och samma skifteslag, hvarefter, och sedan en dylik indelning, hvilken ganska lätt kan verkställas, försiggått_, Skiftes-stadgan borde gälla med följande modificationer: l:o att förut verkställde laga skiften eiler storskiften, hvarvid delegarne ej erhållit sina egor i flere än sex lotter, icke utan samtlige delegarnés begifvande må genom nytt skifte rubbas, annorlunda än der lämpliga mindre ego-utbyten och rågångs-rättningar med ömsesidig fördel kunna verkställas:
7 Sami. 2 Afd, 1 Haft. 5 34 Zag- samt Allm.
Utlåtande, N.o i.
2:o att delnings-grunden serskilde hemman emellan, äfvensom åboer emellan i ett och samma hemman, der skifte föregått, alltid blifver förra innehafvet; men delnings-grunden åboer emellan i ett och samma hemman, hvarest ej någon laglig delning föregått, deremot blifva förmedlade hemmantalet; 3:o att skifte å de sålunda föreslagna skifteslagen icke må verkställas, med mindre | af delegarne, efter en hvars innehafvande hemmansdel räknadt, med skiftes-sökanden sig förenar; 4:o att egorna för hvarje hemman eller hemmansdel alltid utläggas i så få skiften som möjligt, dock att, tili och med 6 skiften, der behofvet sådant oundgängligen påfordrar, må tillåtas, utan att underställning till Egodelningsrätt må komma i fråga.
I samma syftning, som Herr Prosten Gahnes ifrågavarande förslag, afgaf vid 1828 års Riksdag Herr Prosten Lyth en motion, som då icke föranledde någon annan åtgärd, än att, i sammanhang med andra vid Skiftes-Stadgan gjorde anmärkningar, hlef af Rikets Ständer beslutad en underdånig anhållan, det Kongl.
Maj:t ville anställa undersökning om nämnde Stadgas tillämplighet i serskilda provinser.
Den Comité, som i anledning häraf förordnades af Kongl. Maj:t år 1831, yttrade vid de uppgifna förhållandena med ego-blandningen på Gottland, att ”det ville synas, som utan en sådan allmän reglering, hvarvid hela provinsen, efter egoblandningarnes beskaffenhet, indelades ”i flere större skifteslag, några i allmänhet lämpliga och nyttiga skiften icke "kunna i denna ort tillvägahringas;” och instämma Utskotten jemväl isamma omdöme.
Den bördiga jord och det milda luftstreck, hvaraf Gottland är på ett så utmärkt sätt gynuadt, göra det än mera vigtigt, att, genom ett ändamålsenligt sammandragande af de spridda ego-lotterne, in vå aarne må sättas i tillfälle att uppbringa sitt åkerbruk till den höjd, det med så gynnsamma natur-förhållanden kan uppnå, och hvarifrån det hittills genom ego-blandningen hållits så långt aflägsnadt.
Utskotten hemställa fördenskull, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållandet Kongl. Maj:t täcktes i Nåder förordna om undersökningar och beredande af en sådan allmän reglering, hvarigenom, med tillämpning af Skiftes-Stadgans föreskrifter, den öfverklagade egoblandningen i denna provins må afhjelpas, och jordbruket vinna den förkofran, som med nämnde Stadgas tillämpande åsyftas.
Lag- tamt Allni.
Utsk, Betänkande, N.o 2. 55 N:o 2.
Arik. till Exp. Utsk. den 2g Juli j kl. 10 f. m.
Betänkande, i anledning af väckte jr ägor om ändring och förklaring i vissa delar af Kongl. Förordningen den 1 Augusti i8o5j samt andra Författningar3 rörande skogarne i Riket.
Det Hedervärda Bonde-Ståndet liar till Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten remitterat åtskilliga memorial, åsyftande dels ändring i Kongl.
Förordningen den 1 Augusti 1805 om skogarne i Riket, dels förklaring af andra dermed gemenskap egande lagar och författningar.
Öfver dessa motioner, hvilka Utskotten, i anseende till deras likartade Beskaffenhet, ansett lämpligt att i ett sammanhang behandla, gå Utskotten nu att gemensamt utlåtande afgifva.
I ämnet har blifvit anfördt: Af Olof Olofsson från Westerbottens
Län: att den i 23 §. afofvannämnde 1805 åis Kongl. Förordning stadgade ansvarspåföljd af dubbla åverkansböter för boställs- och kronohemmans-innehafvare, som beträdes med försäljning af skog, eller på annat sätt skog åt andra olofligen upplåter, väl vore af behofvet påkallad, men att det sjmtes stridande mot allmänna rättsbegreppet, att den, som, vare sig genom köp eller annorledes, på ett ärligt sätt erhåller skog, från sådane lägenheter, skall vara till enahanda ansvar förfallen, helst man med säkerhet bör kunna antaga, att öfverlåtaren skall i första rummet känna, med hvad rättigheter och skyldigheter bostället innehafves.
Motionären har, i följd häraf, föreslagit, att väl det för boställshafvare i ofvannämnde §. stadgade ansvar må qvarstå, men att den, som skogen köper eller på andra villkor erhåller, skall vara från allt ansvar fri, utan afseende, om han vetat eller ej, att han skogen från boställe bekommit.
Skulle detta förslag emedlertid icke finnas tillämpligt på alla boställen, har motionären yrkat, att det åtminstone måtte tillämpas på alla Prestebols-innehafvare, och dem, som med dessa på‘ett eller annat sätt kunna contrahera om skog, enär den agtning och det förtroende, som böra vara rådande emellan en själasörjare och en åhörare, kan, genom ett den senare åbragdt ansvar, för alltid förloras och möjligen urarta till ovilja och hat, medförande betänkliga följder.
Af Olof Pehrsson från Gefleborgs Län: att, då den i Kongl. Förordningen af den 28 October 1830, angående en friare dispositionsrätt öfver e - 56 Lag- samt Allman, Besv, och Ekon, Utsk, Betänkandej N.-o i. keskogen, samt mäste- och storverksträd, för egare af skattejord bestämda löseskilling af 24 sk.
Banco på hvarje mantal för vinnande af fri och oinskränkt dispositionsrätt till de å hans egor varande eller framdeles uppväxande mäste- och storverksträd, är för Staten af så ringa värde, men de i allmänna lagen samt 1805 års Kongl. Förordning om skogarne i Riket, jemnförd med Kongl. Förordningen den 18 December 1823, för huggande eller försäljning af masteträd och spiror, utan föregånget hembud till Kronan stadgade, ännn för skattehemmansegare, hvilken i Författningarnes labyrinth obevandrad, förbisett medgifvande! af lösningsrätten oell sig deraf icke begagnat, qvarstående böter af 33 R.dr 16 sk.
Banco, äro så uppenbart olämplige, i det skattemannen mången gång blir ett olyckligt offer för åklagaremagten, genom fällande till stora böter för begagnandet af en produet, den lian ansåg och med skäl kunde anse såsom sin välfångna egendom; motionären ansåg sig ej sakna skäl att föreslå, det egaren af skattejord mätte utan erläggande af någon lösen förunnas enahanda rättighet till fri disposition öfver masteträd och spiror, sorn, enligt 40 §. af Skogs-Ordningen, egare af frälsejord tillkommer.
Län: att erfarenheten, så väl I motionärens hemort, som flere andra Rikets landskap, visat den i 53 §. af 'Kongl. Förordningen den 1 Augusti 1805 om skogarne i Riket uttryckte grundsats, att svedjande å sandmo samt bergagtig och stenbunden mark är i allmänhet för landet och det allmänna skadligt, vara alldeles stridande mot verkliga förhållandet; att ofta händer, det jord af nyssnämnde beskaffenhet innefattar betydlig näringskraft, som till följd af oländighet icke kan genom plöjning eller åkerrödjning ålkommas eller användas på annat sätt, än genom svedjande; men benämningen stenbunden o. s. v. antages likväl alltid såsom ett oemotsägligt skäl att vägra tillåtelse till svedjandet.
Det vore, enligt motionärens tanka, högst origtigt, att åbo å kronoskatte- och frälseskatte-hemman icke hade samma rätt, sorn egare af frälsehemman, att fritt disponera sin skog och mark, då de förra i förhållande till hemmantalet utgöra större skattebidrag; och orimligheten deraf tyckes vara uppenbar, att, under det den ena åboen, hvilken besitter frälsehemman, genom ändamålsenligt svedjande å "sina utmarker bereder sig åkrar, ängar och skogar, den andra hemmansegaren i samma by, derföre att hail besitter kronoskatte och frälseskatte, får sitta med händren i kors och betragta, huruledes värdet af hans egendom årligen förminskas genom utmarkernes förfall, i följd af förbudet att svedja.
På grund häraf yrkar motionären, att 53 och 56 §§. af ofvannämnde Kongl. Förordning måtte så förändras, att rättigheten till svedjande måtte blifva lika fri för kronoskatte- och skattefrälse-hemman, som den nu ur för frälsehemman.
Besv, och Ekon, Ut sk. Betänkande , N.o 2.'
Af Gustaf Bernhard Appelqvist fran Blekinge Liin har, under anförande af nästan enahanda skäl, som nästföregående motionär, Blifvit tillstyrkt: att det borde vara en livar, som sjelf eger eiler med stadgad åborätt besitter hemman, öppet att, utan någon anmälan eller afbidan af tillstånd, företaga svedjande å sina egor, när honom godt synes.
I sammanhang hvarmed yrkas: l:o att det i, 15 Capel §.
Byggninga-Balken intagne stadgande om skyldighet för den, sorn önskar svedja, att uppgräfva jorden omkring svedjeplatsen, mätte alldeles förfalla, enär, sedan skogen i granskapet blifvit efter vanligheten undanröjd, skogseld icke, med iagttagen försigtighet, kan befaras, samt endast en dryg och onyttig kostnad derigenom utan ändamål vållas; 2:o att hägnads underhållande kring svedjeland mätte inskränkas till 2:ne år, helst så väl den uppvexande trädplantan efter denna tid icke mera skall ofredas af boskapen, sorn en längre fortfarande stängningsskyldighet endast skulle onödigtvis medtaga skog till gärdsle; och 3:o att skogs- och jägeri-betjeningeus rätt till åtals anställande för öfverträdelse!- af Skogs-författningarne mätte alldeles upphöra.
I denna motion hafva åtskillige af Ståndet instämt, hvaremot Fredrik von Zweigbergk från Skaraborgs Län yttrat, att, såvida motionären kunde hafva till syfte någon inskränkning i egande-eller nyttjande-rätten, von Zweigbergk funne sig föranlåten bestrida motionens antagande; i annat fall ansåge han de i motionen framställde förslag öfverHödige, enär, genom nu gällande Författningar, tillräcklig frihet uti de af motionären uppgifne afseenden redan finnes.
Af Lars Nilsson från Blekinge Län har blifvit hemställdt, att hvarje hemmans-egare måtte vara tillåtet att, utan afseende å markens beskaffenhet och utan anmälan derom, efter fällning af bokskog, medelst afbrännande af (jvarblifne grenar och qvistar m. m., en gång svedja; till stöd för hvilket förslag motionären, utom upprepande af de skäl, som blifvit af Andérs Andersson och Gustaf Bernhard Appelqvist anförde, yttrat, att i motionärens hembyggd ganska ofta inträffar, det en mark, som kallas sandmo eller stenbunden, ändock bär bok jemte annan skog, som fordrar stark näring; sådan mark tiilfölle ej sällan vid skifte annan egare, och förre egaren måste afvex-- ka skogen, ulan att kunna afvagta ett år, då bokträdet bär ollon till fortplantning.
Marken höljes då af en stor myckenhet grenar, ris och spånor, som blifva så mycket mera onyttiga, söm genom den i byalaget, i anseende till skiftet, mera allmänt pågående skogsfällningen, ett lika allmänt öfverlind på god ved är rådande.
Delta, efter fällning af större träd, uppkommande affall måste, såsom icke lönande jnödan att till dea aflägsna bostaden 38 Lag- samt Allm.
Betänkande, I7.o 2. hemföra, qvarligga att ruttna samt förqväfva allt återvexande, marken gåfve sålunda hvarken skog eller bete, hvaremot i de fleste fallen en potates- och en råg-gröda kunnat derstädes hemtas genom svedjande, utan hinder för framtida gräsvext och skog.
Län: att motionären ville fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å skadan och missbruket i tillä mpningen af 57 §. utaf Skogs-Ordningen, som stadgar, att ”den, som antingen genom kyttande eller med så kallad välterstockar förbränner någon mark, djupa mossar undantagne, skall hvarje gång böta 20 R:dr, eller med deremot svarande fängelse vid vatten och bröd afstraffas.” Ehuru detta sätt att svedja, uti motionärens hemort, hvarken vore kändt eller begagnas annorlunda, än att, då första afbränningen, i anseende till långvarig väta, misslyckas, försöket påföljande år förnyas medelst påförande af ris, som antändes, hade detta sätt att behandla jorden, hvilket motionären ansåg på intet vis skadligt, enär den afbrända mörjan och den förruttnade skogsspillningen, förvandlad till aska, fördubblar kyttjan och befordrar gräsväxt intill dess ny skog uppvexer, likväl blifvit af Krono-åklagare åtaiadt och den idoge landtmannen ofta sakfäld till de böter af 20 R:dr, som åberopade Författning bestämmer.
Då ött sådant förfarande ofta afskräcker landtmannen att till sin synbara nytta och förmon behandla sin egen jord, hvaröfver samma Författning i 18 §. tillerkänt honom fri och oinskränkt dispositions-rätt, anser motionären först åberopade §. böra upphäfvas, så framt den nedtryckte jordbrukaren, som ofta till större delen beror af grödan från svedjeland, skall ega bestånd.
1 motsats häremot har Nils Persson från Örebro Län, med anledning af en förväntande ny Förordning angående skogarne i Riket, påkallat allmänna uppmärksamheten derå, att faran för skogseld och deraf följande olyckor i flerfalldiga hänseenden är alltför stor, för att kunna motvägas af de möjliga fördelarne af bränningen.
Svedjande eller bränning af qvist och toppar är lika öfverflödig som onödig, och motionären hade jemte sin orts invånare en på erfarenhet grundad öfvertygelse, att den näring, jorden vinner genom förmultnande af barr och ris, är både naturligare och nyttigare, än att bränna och dymedelst ofta, synnerligen å viss mark, låta förtäras den matjord, sorn finnes å skogsmarkens yta, uti hviken fröet bättre gror, än i den genom bränning skadade jorden.
Härjemte bar motionären, i afseende på den föreskrifna trakthuggningen å allmänningsskogarne, anmärkt, att en årlig kringstängning af den nedhuggna trakten kostar mera i hägnadsvirke och arbetsersättning, än som motsvaras af den deraf förväntade nyttan; hvadan motionären hemställt, så väl att allt svedjande å allmänningar måtte förbjudaSj Zag- samt Allm.
Etsk Betänkande, No 2. 39 som ock att gärdsle till deras inhägnande traktvis ej måtte förslösas eller dagsverken för sådant ändamål förspillas.
Af Ola Jeppsson fran Blekinge Län, nied hvilken Lars Nilsson och Gustaf Bernhard Appelqvist från samma