Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Snarare vore det fara värdt att indelningshafvaren skulle nödsakas att sjelf eller genom ombud fara gård frän gård med sina af flera Häradsskrifvare utlösta tionde-längder för utbekommande af en hand full här och en annan i grannstugan.
Denna procedur vore alltför abderitisk för alt icke dess omförmälande skulle leda till oundgänglig rättelse, och hade motionären derför föreslagit: ”att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om sådant nådigt stadgande, hvarigenom rättighet medgåfves den indelningshafvare, som sig hos Konungens Befallninghafvande i god tid derom anmälde, att få sina räntor tillika med krono-skatterna uppdebiterade och uppburna, äfvensom att på vederbörande landtränteri få den derför belöpande pennioge-Iösen qvartalsvis uttaga, börande lösen för de qvartaler, som före årets markegångssättning utbetalas, indelningshafvaren efter den sednast uppgjorda medelmarkegång beräknas och sedan ny medelmarkegång blifvit för året fastställd, den skillnad i pris, som derigenom möjligen indelningshafvaren till last eller lill godo uppkommer, vid närmast derefter följande qvartalsaflöning liqvideras.
Uti Hedervärda Bonde-ståndet: 2:o Af Riksdagsfullmäktigen Anders Bäckström från Norrbottens län, hvilken yttrat, att, då genom Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855 blifvit stadgadt, att indelta räntor och kronolionden skulle framgent lösas efter 10 sistförflutna årens medelmarkegångspris, hvaraf följde all indelningshafvare egde likasom en bestämd lön på stat env dast vexlande efter fastställda markegångsptiser, skulle ytterligare fördel af delta stadgande kunna tillskyndas så väl ränte-tagare som gifvare, derigenom att Kronofogdarne i sammanhang med öfriga krono-utskylder uppbure, efter sålunda stadgadt lösnings-pris, alla indelta räntor och redovisade dem i landt-ränterlerne, hvarifrån räntetagarne kunde pä en gång få lyfta sina löne-anslag, utan att behöfva, såsom nu, inlysa sina räntegifvare till betalning af en sålunda bestämd penninge-lösen och utskrifva qvittens till hvar och en af dem, som inställde sig med betalning, men restlängd å de öfriga.
För räntegifvaren skulle ifrågasatta uppbördssätt äfven medföra fördel, emedan han då icke behöfde, såsom nu, göra särskild resa, ofta af flera mil uti de norra länen, för att betala den bestämda lösen, utan finge afbörda sig denna skuld vid samma tillfälle, som öfriga krono-utlagor.
På grund af allt detta har motionären föreslagit, -'‘att Rikets Ständer måtte, genom underdånig skrifvelse, hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kronofogdarne, hvar och en inom sitt fögderi, förständigades att, i sammanhang med öfriga krono-utskylder, efter Kongl. Majus Befallningshafvandes förordnande, uppbära lösen för all indelt, till uppsägningsrätt icke hänförd grundränta, så väl som i de fall då ränlegifvaren eger uppsägningsrätt, lilli, till R.
Prot. 1856 åf 1857. 4 Sami. 2 Afd. 16 Haft. 2 10 Sammansatta Stats- samt Allm. Besa.- och Efcon.-Ulstc.
Utlåtande N:o 40. men densamma icke begagnar, och medlen till länens ränteri redovisa, för att derifrån till vederbörande räntetagare efter det för hvarje år bestämda medel-markegångspris utbetalas”. 3:o Af Riksdagsfullmäktigeu J. E. Rutström från Norrbottens län, som andragit att uppbörden af till militien anslagna indelningar verkställdes af Regements-skrifvaren, som inlyste allmogen till uppbördsmöten på ställen der han för sig funne mest beqvämligt.
Uppbörden af dessa indelningar inom Norrbottens norra domsaga har hållits för Torneå vakanta kompani uti Haparanda stad, samt för Kalix kompani af Norrbottens Fältjägare-korps uti Rolfsby i närheten af Neder-Kalix kyrka.
Till dessa upp bördsställen hade indelningshafvarne från Öfver-Torueå och Pajala socknar en våglängd af 7, 10, 17 ja till och med öfver 20 mil till Haparanda stad samt indelningshafvarne inom Öfver-Kalix socken ända till 10 mil till Neder-Kalix kyrka.
Genom detta lefvererings- och uppbördssätt vållades mycket hinder för jordbruket och ntycken kostnad.
En billig lindring häruti skulle kunna vinnas derigenom att indelningarne finge lefvereras eller kontant erläggas vid socknekyrkorna och vid de af Kronofogden der hållande uppbördsmöten.
Indelningshafvarens rätt biefve ej derigenom för nära trädd, emedan det måste för honom vara likgiltigt, antingen han finge till sig lefvererade medlen af Kronofogden eller af Regements-skrifvaren, enär desse stodo i lika redovisningsansvar och skyldighet.
Innan Utskottet yttrar sig öfver de af mofionärerne sålunda framställda förslag, anser Utskottet sig böra upplysningsvis anföra.
Under loppet af sisllidne år anhöll i underd.
Biskopen i Kalmar stift hos Kongl. Maj:t att lösen för den till biskops-stolen anslagna krono-tionde måtte genom kronans uppbördsman få till Statsverket ingå för att sedermera, med afdrag af lämplig uppbördsprovision, från länets ränteri, samtidigt med forsellönen till sökanden utanordnas.
Öfver denna underd. framställning anbefalldes Kongl.
Kammar-kollegium och Kongl. Stats-kontoret att inkomma med underd. utlåtande samt dervid tillika afgifva yttrande och förslag, om och med hvilka närmare bestämmelser uppbörden af räntor och tionde, som vore åt embets- och tjenstemän, allmänna verk och inrättningar, kyrkor och fromma stiftelser indelta eller såsom ersättning för vissa hemman eller lägenheter åtföljande besvär anvisade eller vissa släder tillerkända, måtte lämpligen kunna så anordnas, att alla sålunda indelta räntor och tionde spanmål, äfvensom lösen för den sednare, när den icke blifvit till lefverering in natura uppsagd, iuginge till kronan genom dess uppbördsman, och vederbörande räntetagare i ersättning derför af kronan erhölle, jemte forsellönen, motsvarande belopp, vare sig i spanmål eller penningar, efter de i Kongl.
Kungörelsen den 11 Maj 18.55, angående sättet för grundräntors och krono-tiondes utgö - Sammansatta Stals- samt Allm.
Besa.- och Ekon.-Utsk.
Utlåtande ,V:o -10. 11 rande, stadgade beräkningsgrunder, hvarjemte borde utredas, huruvida sådan ersättning för hvarje års räntor och tionde måtte kunna räntetagare, som på förhand afstode från rättigheten att emottaga in natura lefvererade afrads- och tionde-spanmål, lillgodokomma qvartalsvis under samma år, med beräkning under årets tre första qvartalet- efter det medelpris, som för nästföregående år varit bestämdt, men med iakttagande vid fjerde qvartalets liqvid af den höjning eller sänkning i belopp, som kunde blifva en följd deraf, att förändring i medelpriset under året inträffat.
Under den 17 Januari innevarande år afgåfvo förenämnde Kongl. Kollegier det från dem i nåder infordrade utlåtande, deruti Kollegierne, vid besvarandet af hufvudfrågan eller om indelt ränta och tionde-spanmål, eller lösen derför, mätte ingå till kronan emot ersättning åt ränte- och tionde-tagare i kontant, enligt grunderna i Kongl. Kungörelsen den lt
Maj 1855, tillstyrkte i underdånighet alt nådigt beslut uppå Biskopens i Kalmar stift förberörde ansökning mätte i denna syftning af Kongl. Majit meddelas.
Kollegierne yttrade derjemte att de väl icke kunde förbise, att vissa af Statens tjenstemän härigenom skulle tillskyndas ökade göromål, och att, enär löner, anslag m. m. borde utbetalas qvartalsvis, så framt förändringen skulle medföra någon allmännare fördel, ett betydligt förskott af statsmedlen mäste utgifvas i kontant, för hvilket ersättning icke erhölles förr än penninge-uppbörden ingått samt spanmålen blifvit lefvererad, magasinerad och försåld.
Men å andra sidan borde likväl ihågkommas att kronan redan genom den åberopade Kongl.
Kungörelsen och Kongl. Stats-kontorets derpå grundade Cirkulär af den 25 Juli 1855 vore förbunden alt låta i uppbörden emottaga och hålla magasiner i beredskap, likasom för den kronan behållna, äfven för den indelta afrads- och krono-tionde spanmål, hvilken af räutegifvareu uppsagd till leverering in natura, räntetagaren icke ville emottaga, samt att i stället åt denne å vederbörande landt-ränteri anordna lösen efter medelpriset inom Mars månads utgång det följande året, äfvensom ersättningen för forsellöuen, hvadan ett öfvertagande, både af all indelt spanmål och af penningar jemte lösen för öfriga ränte-persedlar icke mnebure annat än ett utsträckande af nämnde förbindelse såsom en följd af förut gifna föreskrifter; och ausågo Kollegierne derjemte sannolikt, dels att de Heste löntagare, verk och inrättningar hellre skulle vilja af kronan emottaga kontanta anslag, än att hafva att skaffa med många ränte- och tionde-gifvare, dels att flertalet af dessa sed nare hädanefter skulle med kontanta penningar efter stadgade grunder afbörda sig sina utskylder, till stöd för hvilken förmodan Kollegierne åberopat det förhållande, att, för är 1855 någon ränte- och lionde-spanmål i magasinen icke influtit.
För Kronan skulle det också vara enklast och redigast om alla ränte- och lionde-tagare, vare sig att de hade äldre eller nyare fullmagter, bestämdt förklarade sig villiga att en gåug för alla på förändringen ingå, hvilket dock icke kunde emotses förr än äldre löntagare till större delen afgått; dock borde, enligt Kollegierues tanke, Kronan icke i något fall åtaga sig att auordna dels penningar, dels spanmål, allt efter vederbörandes önskan, hvilket dessutom vore stridande emot redan gifna föreskrif - 12 Sammansatta Stafs- samt Allm. Bese.- och Ekon.-IIls/(.
Utlåtande Y.-o 40. ter, utan måste, om Kronan i sin uppbörd intoge indelt spanmål eller lösen derför och lor öfriga ränte-persedlar endast kontant betalning efter medelpriset ifrågakomma, på sätt nämnde Cirkulär den 25 Juli 18 55 föreskrefve.
Med uttalande af denna mening, hemställde Kollegierne likväl i underdånighet om icke, innan Kongl. Majit fattade Sitt .Nådiga beslut, Rikets nu församlade Ständer måtte, i ett ämne sådant som detta, erhålla Nådig skrifvelse eller proposition, äfven med hänseende lill Stats-verkets möjliga behof af ersättning från Riksgälds-koutoret de år, då förlust å spanmål, vid dess afyttrande, kunde inträffa, hvarförutan Rikets Ständer torde böra yttra sig i frågan huruvida någon godtgöreise måtte vederbörande tjenstemän, för till ökade göromål och ansvar, beredas.
En vigtig fråga blefve e meller lid) om Rikets Ständer kunde linnas hugade att å Riksgälds-konloret anvisa erforderligt kreditiv, i händelse Kronan åtoge sig att förskjuta hvad som erfordrades för att åt löntagare från vederbörande Landt-ränteri, qvartalsvis, kontant auordna löner, anslag och ersättningar, äfvensom forsel-lön.
Jemlikt Riks-Hufvudboken för år 1854, hvilket år markegångarne voro höga, uppgingo indelningarue i värde till 2,921,469 R:dr Banko, eller 4,382,205 R:dr riksmynt, men sedan från denna summa afräknats ej mindre Laudslats-tjenstemännens fordna indelningar, än ock räntor och tionde af löntagares boställen, augmeuts-räntor m. m., kunde man antaga, att Stats-verkets förskott årligen komrne att utgöra omkring 2 y millioner riksdaler riksmynt.
Att bestrida ett så betydligt förskott vore för Statsverket omöjligt, så framt icke ett motsvarande, eller nära motsvarande kreditiv beviljades å Riksgäldskontoret, för att i måu af behof, lili större eller mindre del, af Statskontoret lyftas.
Utan detta kunde lönernas anordnande under löpande år icke ega runt, och att låta dermed fördröjas till det följande året, vore för mången känbart, likasom det skulle afskräcka vederbörande att på förändringen ingå.
Beträffande åter sättet för anordnande från Landt-ränterierua af anslag, löner m. m. ausåge Kollegierne lämpligast och enklast att utbetalningen för hela löniugs-året skedde qvartalsvis efter det föregående årets medelpris.
Om anordnandet verkställdes för de 3 första qvartalerne efter del föregående årets medelpris och för det 4:de med iakttagande af den höjning eller sänkning i summan, hvartill det löpande årets i November månad salta markegångspris förauledde, kunde sådant medföra förluster för Kronan eller löntagarne, äfvensom oreda uppstå, i de fall då vid 4:de qvartalet en annan person innehade tjenslen än under de 3 första qvarlalerua.
Slutligen hafva Kollegierne, för den händelse, att de af dem sålunda uppställda grunder skulle vinna Nådigt bifall, i underdånighet afgifvit förslag till de förändringar i Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855 och Kongl. Cirkuläret den 1?
Juni 1856, hvilka deraf måste blifva en följd.
Efter det Kongl. Kammar-kollegium och Kongl. Stals-konloret sålunda sig utlåtit, har Kongl. Majit behagat infordra Kongl. Krigs-koliegii yttrande, i hvad frågau rörde de till arméen indelta räntor och tionde-anslag, i följd hvaraf äfven Kollegium under den Sammansatta Stats- samt Allm. Bean.- och Kkon.-Utsk.
13 den 24 Februari 1857 betänkande afgifvit, deruti Kongl. Krigs-kollegium i underdånighet afstyrkt Kongl. Majit, att bifalla det af förstnämnde kollegier uppställda förslag till ett förändradt sätt för indelta räntors och krono-tioude-spanmålens uppbärande, så vidt det rörde Arméen, emedan detta föreslagna förändrade uppbörds- och aflöningssäft vore, i Krigs-kollegii tanke, hvarken behöfligt, tillfyllestgörande, gagneligt eller önskvärdt.
Sammansatta Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, hvartill förenämnde motioner blifvit öfverlemnade, har tagit desamma, jemte hvad för öfrigt i detta ämne förekommit, uti öfvervägande och får nu sitt utlåtande deröfver meddela.
Att det skulle vara förmånligt för en del indelningshafvare att genom Kronans uppbördsman få sina indelta räntor och tionde spanmål uppburna samt att å vederbörande Landt-ränteri qvartalsvis under årets lopp utbekomma den derför erlagda lösen, torde icke kunna bestridas, men huruvida ett sådant förändradt uppbördssätt af de till militieu anslagna räntor och (ionde-spanmål är för dessa indelningshafvare önskvärdt, derom torde meningarne vara delade.
Då, enligt hvad Utskottet har sig bekant, Kongl. Majit ännu icke hvarken resolverat öfver förenämnde af enskild person gjorda underdåniga ansökning, hvilken, på sätt förut är vordet omförmäldt, föranledt infordrandet af ej mindre Kongl. Kammar-kollegii och Kongl.
Stats-kontorets, än äfven Kongl.
Krigs-kollegii utlåtanden i frågans hela vidd, eller till Rikets nu församlade Ständer allåtit Nådig skrifvelse i ämnet, saknar Utskottet kännedom om huruvida Kongl.
Dess del anser det ifrågakomna förändrade uppbördssättet af indelta räntor och krono-tionde spanmål böra ega rum samt i följd deraf alla indelningar eller lösen derför utbytas emot kontant ersättning att från Kronans kassa utgifvas.
Men äfven under förutsättning att Kongl. Majit skulle finna en sådan förändring böra införas, anser likväl Utskottet så stora hinder och svårigheter deremot möta, alt frågan derom måste, åtminstone för det närvarande, förfalla.
I sådant afseende får Utskottet erinra, att visshet saknas om och under hvilka vilkor alla ränte- och tionde-tagare, vare sig att de hafva äldre eller yngre fullmagter, kunna vara villige, att en gång för alla på förändringen ingå, hvilket sannolikt icke är att emotse förr än äldre löntagare från sina befattningar afgålt; att dessförinnan de i ämnet gällande författningar böra i flere fall ändras och nya föreskrifter 1 stället meddelas, såsom, bland annat, att alla räntor och all tionde utan undantag skola till Kronan ingå och ovilkorligen af den skattskyldige betalas med penningar efter tioårigt medelpris för ränte-äret, samt slutligen att, derest
Kronan skulle åtaga sig att förskjuta hvad som erfordras för att åt löne- och räntetagare från vederbörande Landtränteri, qvartalsvis, kontant anordna löner, anslag och ersättningar, det blefve nödvändigt, att för Stats-verket Rikets Ständer anvisade å Riksgälds-kontoret ett kreditiv å 2 V2 millioner Riksdaler Riksmynt; men enär Statens tillgångar, hvilka vid denna Riksdag blifvit hardt anlitade, icke medgifva anvisandet af en så stor summa, hvarförutan den föreslagna förändringen icke kan, enligt hvad Kongl.
Kammar-kollegium och Kongl. Bih. till R.
Vrot. 1856 $ 1857. 4 Sami. 2 Afd. 10 Haft. 3 14 Sammansatta Stats- samt Allm. Besv.- och Ekm.-Vtsk, Utlåtande N-.o 40.
Siats-kontoret förklarat, genomföras, får Utskottet, så väl på grund häraf, sorn med hänsigt till hvad i öfrigt blifvit anfördt, hemställa, att ifrågavarande motiouer icke för närvarande måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Reservation: af Herr Henschen, som åberopade sitt inom Utskottet framställda, men genom 6 röster mot 5 vid votering ogillade förslag, deruti han tillstyrkt Rikets Ständer, att i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj.t, vid pröfning af den hos Kongl.
Maj t redan anhängiga, af Kongl. Kammar-kollegium och Kongl. Stats-kontoret tillstyrkta förändring af uppbörden, täcktes i Nåder tillse, huruvida, i händelse alltför stora hinder för dess tillämpning i afseende på militär-staten kunde uppstå, den ifrågasatta förenklingen måtte åtminstone i afseende å andra stater, så vidt ske kunde, verkställas.
Häruti instämde Herr Fahlhem och Riksdagsfulhnäktigen cinders Medin från Kronobergs läu.
STOCKHOLM, tryoht hot J. W.
Lundborg, 18ST.
N:o 4f. 1 N:o 41.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 15 Dec. 1857, kl. 12 m.
Memorial, med förnyadt förslag till voterings-proposilioner i fråga om beloppet af det Fullmäktige i Banken och Riksgälds-konloret tillkommande honorarium.
Sedan Utskottet i Utlåtandet N:o 29 hemställt, att det Fullmäktige i Rikets Ständers Bank och Riksgälds-kontor tillkommande honorarium måtte, från och med början af nästa år 1858, få utgå med ett förhöjdt belopp af 2,000 R:dr Riksmynt årligen, och berörde hemställan blifvit bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, men afslagen af Borgare-Ståndet, som ansett nuvarande honorariibelopp 1,000 R:dr Riksmynt böra bibehållas oförändradt, under det att BondeStåndet, för sin del, beslutat, att ifrågavarande honorarium skulle, från och med början af nästkommande år, till hvardera af bemälde Fullmäktige utgå med 1,500 I\:dr Riksmynt årligen; så hade Utskottet, uti Memorialet N:o 35, jemte förklarande, att, då förhöjning i Fullmäktiges honorarium sålunda blifvit af 3:ne Riks-Stånd, nemligen Ridderskapet och Adeln samt Preste- och Bonde-Stånden, beslutad, Borgareståndets särskilda mening, angående bibehållande af samma honorarium vid dess närvarande belopp, icke torde till någon åtgärd föranleda, ansett sig böra inbjuda Borgare- och Bonde-Stånden att instämma i Utskottets omförmälda af de 2:ne andra Riks-Stånden godkända hemställan, och, för den händelse, att inbjudningen icke skulle, vare sig af Borgare- eller Bonde-Ståndet, antagas, tillstyrkt, att frågan måtte i Förstärkt Sammansatt Stals- och Banko-Utskott algöras, hvarvid, enligt Ja-propositionen, 2,000 R:dr och, enligt iVe/-propositionen, 1,500 lt:dr Riksmynt skulle Bih. till R.
Prot. 1856 åf i857. 4 Sami. 2 Afd. 17 Haft. 2 Sammans.
Stals- och Banko-Utsk.
N:o M. komma att bestämmas såsom årligt honorarium för en hvar af Bankens och Riksgälds-kontorets Fullmäktige.
Af de Utskottet, i följd häraf, tillhandakomma Utdrag af respektive RiksStåndens Protokoll för den 20, 24 och 25 nästlidne November visar sig, att såväl Borgare- sorn Bonde-Ståndet afslagit Utskottets till dessa Riks-Slånd gjorda inbjudning; att Ridderskapet och Adeln samt Borgare- och Bonde-Stånden ogillat den föreslagna voterings-propositionen, hvilken ensamt af Preste-Ståndet blifvit godkänd; att sistnämnde Riks-Stånd ansett frågan höra genom omröstning i Förstärkt Statsutskott afgöras, hvaremot de 3:ne öfriga Riks-Stånden beslutat, att särskildt skall röstas öfver honorarium till Fullmäktige i Banken uti Förstärkt Banko-Utskott och öfver honorarium till Fullmäktige i Riksgälds-kontoret uti Förstärkt Stats-Utskott, samt att Bonde-Ståndet härförutan förklarat, att hvarje Stånds i ämnet särskildt uttryckta mening borde i voterings-propositionen upptagas och således jemväl Borgare-Ståndets mening i förevarande fall komma under omröstning.
Jemte det Utskottet, i anledning af Bonde-Ståndets sistberörde förklarande, åberopar hvad Utskottet i Memorialet N:o 35 redan yttrat och således anser den mening, som yrkat bibehållande af Fullmäktiges honorarium vid dess nuvarande belopp, icke kunna komma under omröstning, — en åsigt, som af Preste-Standet blifvit ovilkorligen godkänd genom antagande af Utskottets förslag till voteringsproposition, och som måste anses vara äfven af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet biträdd, enär dessa 2:ne Riks-Stånds ogillande af den föreslagna voterings-propositionen påtagligen afsett endast frågan i hvilket eller hvilka Utskott omröstningen borde ega rum, — får Utskottet, i enlighet med Ridderskapet och Adelns samt Borgare- och Bonde-Ståndens i öfrigt sammanstämmande beslut, härmed framställa följande förnyade förslag till vöterings-propositioner: l:o.
För omröstning i Förstärkt Stats-Utskott:
Den som bifaller Sammansatta Stats- och Banko-Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet gillade hemställan, alt det Fullmäktige i Rikets Ständers Riksgälds-konlor tillkommande honorarium må, från och med år 1858, få utgå med 2,000 I\:dr Riksmynt årligen till hvardera, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, enligt Bonde-Ståndets beslut, Fullmäktiges i Riksgälds-kontoret honorarium att, från och med år 1858, utgå med 1,500 R:dr Riksmynt årligen till hvardera; och Sammans.
N:o M. 3 2:o.
För omröstning i Förstärkt Banko-Utskott:
Den som bifaller Sammansatta Stats- och Banko-Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet gillade hemställan, att det Fullmäktige i Rikets Ständers Bank tillkommande honorarium må, från och med år 1858, få utgå med 2,000 R:dr Riksmynt årligen till hvardera, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, enligt Bonde-Ståndets beslut, Fullmäktiges i”Banken honorarium att, från och med år 1858, utgå med 1,500 R:dr Riksmynt årligen till hvardera.
Reservationer: Af Riksdagsfullmäktige Jonas Åndersson från Östergöthlands och Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län, hvilka ansett Borgare-Ståndets mening att bibehålla Fullmäktiges i Banken och Riksgälds-kontoret honorarium vid dess nuvarande belopp, 1,000 R:dr Riksmynt, äfven böra komma under omröstning i de Förstärkta Utskotten.
Stats-, Lag- samt Alim Besv.- och Ekon.-Utskottets Memorial JH 42. 1 N:o 42.
Ank. till Exp.-Utsk. den 2 Jan. 1858, kl. 2 e. m.
Memorial, i anledning af erhållen ålerremiss å Utlåtandet M 31, angående åtgärders vidtagande för befrämjande af en förbättrad skogshushållning samt dermed gemenskap egande frågor, äfvensom med förslag lill voterings-propositioner i Förstärkt Stats utskott.
Enligt till Sammansatta Stats-, Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet ankomna protokolls-utdrag af den i och den 7 sistlidne November har vid behandlingen inom de särskildte Riks-stånden af Utskottets förenämnde Utlåtande JVs 31 följande förekommit, nemligen: Af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln är ifrågavarande Utlåtande bifallet, med undantag deraf att den deri, med afseende på de 6 norra länen, tillstyrkta anmärkning vid den punkt bland de af Kongl. Majit angifna allmänna grunder, som angår de krono-hemman och lägenheter, hvilka besittas med stadgad åborätt, af Ridderskapet och Adeln underkändes, samt nämnde punkt ansågs
Röra lemnäs utan anmärkning.
Högvördiga Preste-ståndet har bifallit meranämnde Utlåtande, med undantag af Utskottets tillstyrkanden, dels att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse till Kongl.
Majit måtte anmäla att vid granskning af de af Kongl. Majit nådigst meddelade bestämmelser, dem Kongl. Majit ansett böra läggas till grund för en ny lagstiftning angående skogarne i riket, Rikets Ständer funnit dessa bestämmelser endast föranleda till följande anmärkningar; dels ock Bih. till R.
Brot. 1856—1858. 4 Samt. 2 Afd. 18 Haft. \ 2 Sammans.
Stats-, Lag- samt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskottets Memorial M 42. att den rätt till begagnande af boställs-skog, som blifvit föreslagen att tillkomma boställshafvare lika med innehafvare af krono-hemman och lägenheter, som besittas under stadgad åborätt, ej må göras beroende deraf att skogen icke öfverstiger ett visst tunland-tal; men att, derest boställets skog vid densammas indelning befinnes i betydligare mån öfverstiga boställets behof af skogsfång, det i sådant fall bör ankomma på Kongl. Maj:ts pröfning om och under hvad vilkor skogen må af boställshafvaren bibehållas och nyttjas eller ock af skogs-betjening särskildt vårdas och förvaltas, med iakttagande att af skogens behållna afkastning tilldelas boställs-hafvaren hvad honom skäligen bör tillkomma, hvilka Utskottets begge framställningar blifvit återremitterade.