Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hade besök af shekh Elhare, som var uppbragt på de här uppe boende Fransmännen, för det de koka ocb slaska med kemiska preparater här på gården, men troligen förnämligast derföre att deras kamrater rest bort, utan att ge honom någon bakhshish eller hölwan.
Gick om morgonen till Murad, för att få höra något bestämdt om vår resa, men ingenting kunde ännu afgöras.
Vi gingo ut tillsammans till Muski, der han hade någon affär; jag gick sedan på egen hand, men förvillades så att jag en lång stund måste gå fram och tillbaka inom ett qvarter, utan att hitta någon utgång.
Slutligen ledde kompassen mig åter till rätta och jag kom hem straxt på eftermiddagen.
Med Murad var jag hos en hans bekante, en damasquineur Ustad Mahmod.
Han var en högst treflig man och pratade mycket, bland annat ett långt stycke ur Siret Zahir, samt om Mohammad 'Ali med mycken qvickhet och humor.
Vi suto hos honom kanske 2 timmar och jag fann mig särdeles väl.
På hemvägen passerade vi en moské, der Zikr hölls, hvarföre vi stannade en stund på trappan samt sågo och hörde på.
Det var en samling af omkring 20 man, som stodo tätt slutne i ring och hade allehanda besynnerliga rörelser, än vridande sina kroppar i bugande ställningar, än höjande dem, derunder alltjemt upprepande språk från Koran eller annat, och läsande med en besynnerlig, hög, messande stämma elfatha.
Kom något sent hem, ej utan att vara något trött.
Bittida kom Omar till mig, sade sig hemtat en rais åt Murad och bad mig komma dit.
Så beslöts att vi skulle gå ner och se på fartyget.
Togo åsnor, redo till Bolak och uppgjorde kontraktet, som skrefs af en dithemtad skrifvare eller notarie.
Det drog något långt ut, så att vi först middagstiden kommo hem.
Härefter gick jag till min tobakshandlare, köpte resprovision af tobak och satt väl en hel timme i hans bod, förän den hann skäras och bli färdig.
Härunder drucko vi kaffe, rökte och pratade.
All, helst litet betydligare, handel går till på sådant sätt, ty man fjeskar ej.
Hela min handel gällde dock blott 16 piaster.
I allmänhet är det förunderligt huru långsamma menniskorna här äro och huru tåligt de kunna sitta timtal och vänta, utan att det minsta ledsna eller tröttna.
Om aftonen gick jag med Murad till Ustad Mahmod, der vi blefvo sittande omkring en timma och drucko kaffe, kryddadt med neglikor.
Gubben var dock i dag ej på lika godt humör, som i går, och ej så pratsam.
Likaså Murad.
Gjorde bekantskap med Wrede, hvilken verkeligen förekom mig som en skojare, med den vanliga Tyska stormunnen.
Han lofvade ge mig goda upplysningar och förhållningsreglor för min resa; han kände bäst sättet att färdas i Arabien, ty han hade på det rätta och enda rätta sättet både företagit och utfört sin resa o.s.v.
Gick bittida till Murad och tog honom ut till Khan elkhalili, der vi skulle handla allehanda, men emedan han hade affärer på annat håll, lemnade han mig snart ensam; jag vandrade omkring på thorsdags marknaden eller auktionen, kom i fäl med boksäljare, dels på gatan, dels inne i kutubijeh, och handlade åtskilliga saker för universitetet.
Äfven köpte jag ett par nya skor af en sherif, som frågade mig mitt namn; likaså hade äfven den shekh Ibrahim gjort, af hvilken jag på gatan köpt böcker.
Sherifen qvestionerade mig mycket om Murad, som först på morgonen varit med mig der, och frågade om han vore moslim.
Jag sade mig ej känna honom, hvarpå han sade sig anse honom för en Frank och gjorde dervid en högst rolig, något föraktande min, liksom han ville varna mig för honom.
Då jag sade mig vara Tscherkess och läkare, upprepade han flera gånger: ma ska allah.
Jag kom hem middagstiden, men begaf mig straxt åter ut till kutub khaneh och köpte Alfijeh, hufvudsakligen till lektyr under resan.
Om aftonen drack jag thé hos Murad i sällskap med en ung Fransos, nyligen kommen från Suez, och gjorde derefter en liten promenad med Murad, i vackert, månljust och stjernklart väder.
Mars 8.
Bittida om morgonen till Murad för att träffa raisen (skepparen) och ge honom pengar; men som han ännu ej var kommen, ej heller efter någon väntan kom, begaf jag mig bort till Bokti, tog af honom pengar och gick åter till Murad.
Icke heller nu var raisen kommen.
Jag gick då till Prunner och fick af honom bekräftelse på hvad jag länge misstänkt, att nemligen Murad här ej var på det bästa känd, utan fastmer såsom en krångelmakare, hvarfore jag genast beslöt att slå hela resan med honom ur hågen.
Gick åter till Bokti och underrättade honom om mitt beslut; han bad mig hemta raisen till honom.
Der erfor jag att Kraemer och Timofejef voro hit ankomna, hvarföre jag gick till Köhler, der jag träffade den sistnämnde, ännu nästan lika barnslig och pojkaktig som i institutet.
Jag blef en lång stund der, pratande med honom och med Köhler.
De äro dock ingendera af mitt folk.
O att jag nu hade här någon af mina Finska bröder!
Kort härefter träffade jag händelsevis raisen på gatan och förde honom till Bokti, som talade med honom och förmådde honom lofva att återhemta den ena af de två guinéer, jag gett honom i förskott.
Dock när raisen var gången, sade mig Bokti: "tro ej att han kommer".
Derefter gjorde jag ensam en liten promenad i staden, trött och ledsen, men på sätt och vis glad och tacksam mot Herren, som underbarligen ledt mig utur en ögonskenlig fara.
Jag kom hem och stultade ensam i min stora ka'ah, sedan jag på morgonen låtit min tjenare gå.
Nu kom 'Omar med bud från Murad att jag skulle komma dit.
Jag kan ej neka att det var med någon ovilja jag gick dit, men gjorde det dock för apparencens skull, åt med honom och drack kaffe, men kom snart hem.
Var hela morgonen på språng för att träffa Murad, som å sin sida äfven var på språng för att få Omar på fri fot.
Man hade nemligen tagit honom på gatan och fört honom i vakten, till följe af ordres från Abbas pasha.
På eftermiddagen kom hit Timofejef, följd af Amin agha, och de blefvo här sittande att dricka kaffe.
Sedan gick jag ut med Timofejef och följde honom hem.
Sedan jag lemnat honom och gått ett stycke i trädgården, kom jag i fäl med en gammal Engelsman med kortskuret grått skägg.
Vi följdes länge åt, än spatserande, än stannande, allt under prat.
När han hörde att jag var Finne, förundrade han sig högeligen, sade att man i England och Frankrike visste stort ingenting om det landet och att dess folk ansågs som "savages".
Han skref upp mitt namn i en liten annotationsbok, jemte mitt land, vårt universitet och min ålder.
Det dröjde ej länge förän samtalet föll på religionen, då han började filosofera och prata högst ifrigt, allt som oftast stannande och, som det tycktes, glömmande sig i sitt prat.
Jag följde honom hem till hans port, emedan det redan blifvit något skumt och han ej rätt tycktes hitta vägen.
Då vi skildes, frågade jag honom hans namn; han sade sig böra vara känd till namnet, emedan han hade publicerat många arbeten, men genom förföljelse och intrig blifvit kringskuren i sin verkningskrets.
Han var öfverhufvud en högst rolig och originell gubbe, jag hade mycket roligt med honom, och vi lofvade att se hvarandra åter.
Han gaf mig nu sitt kort, der han kallades:
John Pring.
På hemvägen anhöll mig Wrede på gatan och vi blefvo stående väl en halftimma att prata.
Han hade den vanliga Tyska jargonen, talade om Pococke &c. och var nu sysselsatt med utarbetandet af sin resa, som skulle tryckas.
Längre fram på gatan fick jag fast Murad, med hvilken jag följde till hans hem och drack thé der, i sällskap med Fransosen från Suez.
De tyckas båda två vara i trånga skor och ej rätt veta hvad de skola företaga sig.
Mars 10.
Drack kaffe på morgonen med min Berberi, som pratade allehanda, isynnerhet om Koran, ur hvilken han ville lära sig suran iasin, den han fordom kunnat, men numera glömt.
Han håller mig för en muslim och sade:
"du känner och kan Koran, men folket säger allt ännu khavage".
Längre fram på förmiddagen kommo Timofejef och Amin agha hit och jag begaf mig med den sistnämnda till Bolak, der jag erfor att Murad i går morgons talat med skepparen, gifvit honom ännu 60 piaster 'arbon och sagt att de 2 guinéerna voro från hans ficka, med mera dylik lögn.
Saken afgjordes så, att jag i morgon skulle komma dit med Murad och jemte honom der afsluta saken med skepparen och dabiten, som Amin agha tagit ut från ett café.
Middagstiden gick jag till Murad, men träffade honom ej förän omkring 'asr.
Jag sade honom dock ingenting annat, än att konsulatets janitschar ensam varit till Bolak, och bad honom i morgon följa med mig dit, hvilket han naturligtvis lofvade.
För öfrigt hade han det tvungna lugn i sitt ansigte, som man alltid finner hos gamla rackare; men han tycktes ej mera kunna se mig rätt i ansigtet.
Om aftonen kom han till mig och efter hostningar och pustningar upprepade han sin redan i går gjorda begäran, att jag måtte låna honom pengar, hvarvid han gjorde mig allehanda projekter, dem jag naturligtvis ej kunde antaga.
I dag, liksom i går, var en het dag, med qvalmig khamasin luft, impregnerad af damm och rök; isynnerhet inne i staden kunde man ej draga ett enda friskt andetag.
Mars 11.
Gick om morgonen ut för att göra min uppvaktning hos Kraemer, men det var då för bittida.
Derpå spatserade jag i alléen, stannade i ett café-tält, satte mig på en serir med benen i kors under mig samt begärde kaffe och shishe.
Medan jag väntade kom en Syrier, med hvilken jag gaf mig i samtal.
Vi kommo oss i vidlyftigt prat, och som han säkert fann mitt tal för mycket grammatikaliskt, började äfven han tala samma språk.
Man hemtade mig kaffe med socker, men jag gaf det tillbaka och sade att jag fordrat det utan socker.
Derefter började
Syriern kalla mig effendi.
Vi pratade länge och det var ganska roligt.
Derefter gick jag åter till Kraemer, men nu var han upptagen af konsuler, som voro hos honom.
Jag gick derföre till konsulatet, dit Peterson snart ankom och frågade efter mig.
Han blef sittande der och det var med obeskriflig fröjd jag åter talade mitt modersmål.
Men i början var det mig nästan såsom ett främmande språk, orden ville nästan fattas mig.
Men å andra sidan tyckte jag mig ännu aldrig hafva funnit mitt modersmål så vackert; det var med en viss stolthet jag ansåg mig lycklig att äga ett så äkta rent modersmål.
Peterson sjelf tycktes vara en hygglig, treflig, ung man.
Vi kommo äfven på det vanliga Svenska kapitlet och deri var han lik alla sina landsmän.
Middagstiden var nu inne, hvarföre vi slutade med en öfverenskommelse att träffas snart igen.
Jag gick härefter till Kraemer, vår generalkonsul.
Han var ensam och ledig samt tog emot mig med särdeles hygglighet.
Han tycktes ännu vara helt och hållet intagen af sin resa till öfre Egypten, talade mycket om den och de underbara saker han sett, så att hos mig stor lust uppstod att resa dit och tillika stor förargelse öfver att min tillämnade färd dit så snöpligen krupit i säcken.
Han hade en blandning af Tyskt, Engelskt och litet Ryskt i sitt väsende, tycktes vara beläsen, men kanske vilja litet briljera dermed.
I allo och öfverhufvud var han dock en högst förtjenstfull och präktig man, såsom jag förut hade hört från många håll.
Omkring 'asr gick jag till Engelsmannen Pring och gjorde en högst egen, besynnerlig visit.
Tiden upptogs hel och hållen, omkring halfannan timma, af hans prat och filosoferande uti religion.
Hans idéer tycktes mig just ej egna eller originella, sannt religiösa utan att vara just strängt pietistiska; i hans väsende fanns den äkta vanliga Engelska rättframheten och ärligheten.
Han tog fram ett arbete af sig, ett poem som han kallade The millennium eve, och läste upp för mig derifrån några stycken, med en högst enkel, okonstlad och ren deklamation.
Men fri var han dock ej från författarefåfänga.
Han sade att detta hans arbete stod och paraderade på de förnämsta bokhandlares hyllor i London, vore med högt beröm omordadt i flera Engelska tidningar, isynnerhet Times, och dock köpte ingen menniska det.
Han sade sig vara förföljd, förbjuden att predika och publicera något, men hade dock bibehållit den ungdomliga själsfriskhet, som en sann religiös tro alltid ger och en allvarlig vilja att offra sig för Herrans och det godas sak.
En besynnerlighet var, att han sade sig alltid börja Fader vår med:
"helgadt varde ditt namn, fader vår."
Han är i sanning en egen och rolig man, men, som jag tror, värd all aktning.
Derefter gick jag till Ustad Mahmod och blef sittande hos honom hela aftonen.
Han lofvade skaffa mig logis i sitt qvarter &c. och tyckes vara en högst präktig man; dock smärtar och litet skrämmer det mig att ha gjort hans bekantskap genom Murad.
Vandrade om morgonen ut genom en stadsport, uppå sandbergen och fröjdade mig öfver den vackra utsigten.
Nedkommen derifrån vandrade jag ännu litet omkring i staden, vek in hos Timofejef och satt der en stund.
Murad skickade efter mig.
Vi hade på gatan en något maliciös explication mellan oss.
Derefter spatserade jag omkring birket och gick vid maghrib till Ustad Mahmod, som i går hade inviterat mig till sin aftonmåltid.
När jag kom, var han ännu ute och jag blef länge sittande med hans unge slägtinge, som bor i samma hus hos honom.
Efter 'eshe kom han sjelf, med en annan gammal ärevördig gråskäggig gubbe, som genast när han kom in begärde en seggade och gjorde sin bön.
Derefter hemtades bordet fram och vi började äta.
Som allt här är tvärt emot hvad hos oss, så började man med bakelser, en smörtorta och en söt torta; först sedan vi ätit deraf, sade värden bismillah och nu började vi gröpa i kötträtterna, som alla voro rikt anrättade, särdeles välsmakande och isynnerhet mycket kryddade med peppar.
Emellan bitarne togs från en liten skål i ättika inlaggd lök och gurkor, samt lång gräslök, som låg bredvid.
Bröd lades i ymnighet omkring bordet, icke på det, utan omkring dess fötter och lyftades aldrig uppå bordet, utan derunder bröts en bit och stoppades i munnen.
Jag märkte mig ännu vara något klumsig och generad, men det var ock första gången jag åt hos Araber.
Efter måltiden kokades kaffe i en framlyftad mankad och vår värd började efter vanligheten med historier från Zahir, der han tyckes verkeligen vara väl hemma.
Det hela var öändligen trefligt och roligt, isynnerhet genom den fullkomliga olikheten emellan vår värds och den andre gamle shekhens karaktär, som var högst långsam och litet torrolig.
Vi suto kanske till kl. 5, d.v.s. omkring kl. 11 på aftonen, rökte, drucko kaffe och hörde på vår värd, som blott sällan afbröts af någon annan.
Sedan följdes den andra gästen, den gamla shekhen, och jag åt bort och vi hade ett långt stycke samma väg.
Mars 13.
Gick bittida om morgonen ut till Sok ennahhasin och köpte tisht och 'ibrik åt mig för 50 piaster.
Gjorde sedan några turer i staden hit och dit; träffade Pickering, som nu återkommit från öfra Egypten.
Det var med stor fröjd jag återsåg honom, och äfven han tycktes vara glad att träffa sin "old friend" som han sade.
Han var ganska förändrad till sitt utseende, såg mycket friskare och raskare ut, hade mycket mera lif i hela sitt väsende, var muntrare och pratsammare.
Deremot tyckte han att jag tagit något af och blifvit magrare, än då han såg mig ombord på Scamandre och i Alexandria.
Det tror jag ock, ty det tråkiga lifvet här, isynnerhet de senaste dagarnes händelser, den nu böljande hettan och khamasin hafva mycket kostat på mig.
Jag satt en stund på kansliet och såg der en Perser, en khodja hos Abbas pasha, som nästan var en den vackraste man jag sett.
Han reciterade Persiska verser med en särdeles klangfull stämma och talade äfven flytande Arabiska och Turkiska.
Murad hade sökt mig åtskilliga gånger i dag, men icke träffat mig, hvarmed jag ock var nöjdast.
Vid maghrib gick jag enligt öfverenskommelse till Ustad Makmods hus och tog efter liten väntan honom och hans slägtinge med mig hem, ty vi hade i går kommit öfverens att de skulle supera här.
Fattoma hos Fransmännen i öfra våningen hade tillredt vår måltid och den var i sanning rik och öfverflödig, med 10 eller 12 rätter, tror jag, allt för de 5 francs jag gifvit henne.
De blefvo sittande här temmeligen sent och drucko äfven thé.
Ustad
Mahmod berättade efter sin vana historier, i dag ur Tusen och en natt om Haron arrashid.
Det var öfverhufvud ganska trefligt och klockan var säkert 5 eller 6 (11 eller 12), då de gingo bort.
Mars 14.
Gjorde om morgonen en lång vandring i staden och kom åter till ett ställe i SV delen, der jag förut en dag förvillats.
Detsamma hände mig i dag, jag vandrade flera gånger samma väg, men kom aldrig ut från qvarteret der jag blifvit instängd.
Slutligen kom jag dock ut till
Khan elkhalili och sålunda kort efter middagen hem.
Murad hade åter i dag sprungit och sökt mig, jag vet ej huru jag skall bli af med honom fullkomligt.
På eftermiddagen vandrade jag äfven omkring med Timofejef, och stannade i ett café vid Birket.
Mars 15.
Besökte
Pickering, som jag tycker har blifvit en helt annan man, i allo till stor fördel för honom.
Jag satt der omkring en timmas tid och fann det ganska trefligt.
Han är i allmänhet fördragsammare med språket, än de flesta Engelsmän, och tyckes ingalunda tråkas ut af mitt tal.
Träffade senare
Timofejef och satt med honom en stund i ett café; gick derefter hem till honom och tillbragte i hans och shekh
Dosokis sällskap hela aftonen till ganska sent.
Shekhen var en oändligt treflig och präktig man, med något tycke af Tantavi, icke "fanatiqvé", som han sjelf sade.
Dock Tantavis like har jag ännu ej funnit.
Han gaf mig mycket beröm for mitt språk, det var fasih &c.
Men hvad jag ej kan tåla är orden genabek, hadratek, som numera kommit in i Arabiskan.
Äfven här får folket den Franska artigheten allt mer och mer.
O att jag vore bland Beduinerna!
Satt i kansliet en stund och väntade på Amin agha, som ej kom i dag.
Träffade på hemvägen Peterson, som jag tillfrågade om Pickering.
Han sade att han var en mycket lärd man, stor naturalhistoricus och isynnerhet frenolog.
När jag kom hem skickade jag min Berberi till Oriental hotel med en biljet och riktigt hemtade han min Pickering hit.
Han blef sittande här något öfver en timma, vi drucko kaffe, rökte och funno oss trefligt tillsammans, åtminstone jag.
Omkring 'asr gick jag ut och åt middag på ett Grekiskt matställe, som jag hittade på i Moski.
Derefter vandrade jag ännu litet med Timofejef och gick slutligen till Ustad Mahmod, men träffade honom just nära hans hus tillika med Murad, hvarföre jag lät dem passera, utan att anhålla dem.
Man 17.
Om morgonen kom till mig Timofejef och sedan vi druckit kaffe tillsammans gingo vi till Divan elmudaris, för att träffa Refa'a effendi och tala med honom om de böcker vi skulle köpa från Khutub khane.
Han var ej tillstädes, men vi blefvo en lång stund sittande hos shekh Kotta, Tantavis goda vän och lärare.
Elever samlades omkring oss till stort tal, vi pratade och hade trefligt.
Kotta tyckes vara en skicklig man, men har äfven något af det halffranska fladdriga väsendet och några artighets-termer, hvilka jag till min stora förargelse funnit här hos så mycket folk.
Detsamma tyckte jag mig äfven märka hos eleverna, bland hvilka en stor del äfven talade Franska ganska väl.
Med skäl kan man säga att Mohamedanismens sista tider äro inne, att ett förderfvets och förfallets dialektiska moment träder in i Orienten; men det är väl ett nödvändigt öfvergångssteg till något bättre, såsom jag hoppas.
Dock allah dalam.
Jag fick äfven här beröm för mitt språk af Kotta och andra.
Derefter gingo vi till Timofejef, drucko thé och spelade ett parti dam, hvarefter jag sökte Ustad Mahmod, men fann honom ej hemma förän efter 'asr, då jag satt en stund uppe med honom på hans tak och hörde honom tala vackra historier om Murad, som i går försökt bakdanta mig inför honom.
Jag föreslog för honom att få bo och lefva i hans hus, såsom en medlem af hans familj; till min stora förundran gick han in derpå.
Går detta i verkställighet, så är det sannerligen den största lycka som kunnat hända mig.
Sprang hela förmiddagen för att få tag på Refa'a effendi, men träffade honom ej.
Satt en stund i kansliet och språkade med en just från pilgrimsfärden återkommen Perser, som hade förlorat sitt pass på vägen och nu anhöll om nytt.
Han skref en utmärkt vacker Persisk stil; jag fick af honom ett profstycke, som han här skref åt mig.
Begaf mig efter 'esha till Ustad Mahmod, åt der med honom och en ung vacker prydlig man, som utomordentligt behagade mig.
Han pratade efter vanligheten sina historier hela aftonen, med en särdeles stor berättareförmåga och liflighet, allt under oupphörligt drickande af kaffe och tobaksrökning.
Senare kom äfven Hossein hem och vi suto uppe tills mycket sent.
Slutligen hemtades fram bolster och breddes ut på golfvet, då vi jemkade oss till sängs.
Vi lågo alla 4 liksom i syskonsäng, Mahmod och Hossein läste mycket böner när de lade sig, otaliga gånger upprepande isynnerhet bismilla.
Man lade sig först under täcket och klädde så rätt af sig, till och med skjortan.
Turbanen behöll Mahmod på sitt hufvud, men aflindade shawlen och behöll blott tarboshen med en liten hvit duk omlindad längst ner.
Jag tillbragte en högst orolig natt, störd af trummornas och pipornas sorl, som ledsagade ankommande pilgrimer.
Mars 19.
Vi stego bittida upp före solens uppgång.
De andre gjorde sin morgonbön, men jag hade ej mod att bedraga dem midtför deras ögon, utan tvättade mig blott till bön, gick upp på taket, såg mig omkring och fann mig vara i en verkeligen högst penibel ställning.
Sedan vi derefter druckit kaffe och rökt, gingo vi ut för att se på pilgrimerna, som i dag återvände hem.
Vi gingo ut ur staden ett stycke och mötte oupphörligen pilgrimer, dels på kameler med mångahanda slags sadlar, dels också utan sadlar, dels på åsnor, följda af slägtingar och vänner, som gått ut att möta dem, bland hvilka flere äfven hade hemtat musikanter med sig.
Man såg också skaror af qvinnor, som gått ut för att möta kanske en son eller en husbonde, men kommo gråtande och jemrande hem, lika ensamna som de gått ut.
Han hade ej kommit tillbaka, utan dött på den besvärliga vägen!
Deremellan syntes flera skaror, som firade en omskärelse, med den renade ibland sig sittande på en häst och ganska grannt utstyrd i glitter och guld, föregången af musikanter och kämpar med käpp.
Pilgrimerna sågo icke så litet stolta ut, det var med en viss stolthet och värdighet de gåfvo sin selam åt höger och venster, då de af glada vänner besvarades med bissalameh.
Äfven jag kände en viss fröjd och tänkte med längtan på den tid, då kanske äfven jag någon gång skulle komma hem från en dylik pilgrimsfärd, samt längre fram någon gång emottagas hemma af vänners och slägtingars glada anleten.
Vi stannade i flera cafén, kommo genom Mahmod in i flera stora sällskaper och jag togs af alla för en moslim.
Vi drucko kaffe till oändlighet, mer än jag vet mig någonsin förr hafva druckit, så att jag började känna knipningar i magen, isynnerhet derföre att jag ingen mat hade förtärt om morgonen.
Äfven började tiden synas mig något tråkig och lång; ehuru vi ej sett Amir elhagg, som sades först i morgon komma med Mahmil, var jag glad att jemte de andra få stiga upp och gå hem.
Jag gick på eftermiddagen till Bokti, tog pengar och underrättade honom om den öfverenskommelse jag träffat med Mahmod, att helt och hållet bo och lefva hos honom i hans hus och i hans familj; men jag fick till svar att det var absolument omöjligt, att jag då ej kunde njuta något skydd af konsulatet.
Detta svar gaf mig myror i hufvudet, jag visste ej rätt hvad jag skulle företaga mig och säga åt Mahmod, då han enligt öfverenskommelse skulle komma hem till mig efter maghrib.
Medan jag satt och funderade, kom Timofejef med den nyss hit anlända Kasanska kandidaten (eller något dylikt), som sade sig ämna dröja i Egypten 4 månader för att undersöka dess dialekter, utan att han ännu förstår just någonting af det här talade språket.
Desse drucko thé här omkring en timmas tid och skulle snart återkomma för att här tillbringa natten.
Om aftonen kom riktigt Kasanaren och berättade att Bokti sjelf hade gått till Timofejef och strängt förehållit honom otillbörligheten af att i går i ett café hafva gifvit sig ut för moslim samt annat dylikt; dervid tyckes han ock hafva yttrat ej den bästa tanke om mig.
Stackars gamle gubbe!
Mahmod kom ej i dag och jag var på det hela nöjd dermed.
Hittills har jag i det prisade Masr ej haft annat än ledsamheter; om det ej snart blir annorlunda, säger jag farväl åt Egypten.