Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid sistlidne riksdag väcktes motion i enahanda syftning, deröfver Stats-Utskottetl Betänkande N:o 131 yttrade, att vid åren 1850 och 1851 verkställd jordransakning inom Göteborgs och Bohus läu fråga uppstått om deltagande i rotering till roten N:o 235 Hök vid Bohus första båtsmans-kompani för de så kallade stränderna Fjellbacka, Mörkhult, Tången och Grimsvik i Qville samt Slottet, Brevik och Skutebacka i Svenneby socken af Qville härad, hvarom Konungens Befallningshafvande den 18 Maj 1855 meddelat beslut, hvilket blifvit Kongl. Kammar-kollegii pröfning understäldt, samt att rotemästaren för nämnde båtsmansrote hos bentälda Kongl.
Kollegium anfört besvär öfver ett af Konungens Befallningshafvande den 10 Maj 1856 gifvet utslag uppå hans ansökning om uttagande hos ätskiilige husegare å Fjellbacka strand af ogulden lön till båtsmannen; vid hvilket förhållande och då den väckta frågan således vore beroende pä handläggning och utredning af Kongl. Kammar kollegium
Utskottet hemställde att densamma icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda: och blef detta Utlåtande af samtliga Riksstånden bifallet.
Under den 31 Maj 1858 har Kongl. Kammar-kollegium gillat Konungens Befallningshafvandes omförmälda öfverklagade beslut, genom utslag, deremot klagan icke lärer blifvit förd; och enär sålunda den fråga, hvarom motionen handlar är af vederbörande myndighet pröfvad och de hvilka saken rätteligen rörer, om de icke med beslutet åtnöjts, ega att sin talan i behörig ordning fullfölja, hemställer Utskottet att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 26 Juni 1860. 8 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o H4. N:o 114.
Ank. till Exp.-Utsk. den 27 Jani 1860, kl. 12 mield.
Betänkande, i anledning af väckt motion om allmogens i Garpenbergs socken befrielse frän skyldighet att utgöra tjenslbarheter dt Garpenbergs bruk samt upphörande af socknens roterings-frihet.
I Memorial, som Hedervärda Bonde-Ståndet remitterat till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, har Riksdags-fullmägligen Liss Lars Olsson från Stora Kopparbergs län anfört, att hemmansegarne inom Garpenbergs socken i nämnde län från äldre tider och innan ett ständigt knektehåll inom länet genom hemmanens rotering infördes, ålnjutit befrielse från utskrifning till krigstjenst, emot det att hemmansegarne för lindrig betalning beljenade det inom socknen belägna Garpenbergs kopparverk med kolning, vedhuggning, grufarbete samt körslor.
Äfven då roteringen inrättades blef socknen deri från fritagen, utan att numera utrönas kunde huruvida detta frilagande grundade sig på någon särskild författning och, i sådant fall, om något vilkor af vissa bestämda tjenstbarheter dervid blifvit stadgadt.
Vid ordnandet af extra roteringen väcktes emellertid fråga huru Garpenbergs socknemän i afseende på roterings-skyldigheten skulle betraktas.
Af denna anledning begärde kopparverksegarne hos Kongl. Majit i underdånighet, att alla hemman i Garpenbergs socken, antingen de tillhörde kopparverket eller allmogen, måtte allt framgent undantagas från rotering emot det att kopparverkets egare, som allt ifrån år 1818 erlagt rotefrihetsafgift både för egna och öfriga hemman i socknen, äfven för framtiden årligen betalade en sådan afgift samt allmogen å sin sida fortfore att för en måttlig betalning till verket utgöra den betjening, hvartill densamma från äldre tider varit Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 114. 9 varit förbunden.
Denna begäran blef genom Resolution den 3 April 1822 i nåder bifallen.
Då emellertid denna resolution utvisade att det vore endast ocb allenast för att underhålla kopparverksdriften vid Garpenberg, socknemännen fortfarande fått åtnjuta befrielse från rotering, men numera Garpenbergs koppargrufvor i många år legat i ödesmål och vilkoret för roteringsfriheten sålunda förfallit, samt det icke kunde vara rättsenligt att till förmån för ett jernverk, hvartill det gamla kopparverket numera öfvergått, en hel socken i södra Dalarne skulle vara befriad frän rotering och denna så mycket tyngre drabba öfriga socknar, särdeles de mycket vanlottade öfre Dalsocknarne, ansåge sig motionären böra föreslå, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, att Garpenbergs socknemän måtte befrias från de dem nu åliggande skyldigheter till Garpenbergs bruk, men deremot alla inom socknen belägna hemman förpligtas deltaga i knektehållet inom länet, till lättnad för ofvanförmälda, af roteringen mest betungade, socknar.
Af handlingar, hvilka dels blifvit fogade vid motionen dels till Utskottet inlemnats af Riksdags-fullmägtigen Jan Andersson från Stora Kopparbergs län, hvilken vid remissen af motionen, emot densamma framställt åtskilliga erinringar, har Utskottet inhemtat bland annat, följande förhållanden.
Genom Kongl. 5Iaj:ls nådigste Förordning och Reglemente emellan allmogen och soldaterne uti Kopparbergs län af den 12 Januari 1728, har Kongl. 3Iaj:t stadfästat den genom Kongl. Resolutionen den 21 Oktober 1682 allmogen i Dalarne gifna försäkran, att, sedan de ökat talet af sitt vissa knektehåll tili 1,200 man, »hvarken de sora den tiden Iefde, elier deras efterkommande, skulle då eller i tillkommande tider blifva betungade med högre knektehåll än 1,200 man.»
Detta sålunda bestämda antal är emellan de särskilda socknarne fördeladt, utan att Garpenbergs socken deruti tager någon del, hvaremot Lima socken uppställer 40 soldater, Malugns 44, Appelbo 11, Jerna 23, Nås 13, Floda 15 och Elfdals-socken 32.
Efter det delegarne i Garpenbergs kopparverk hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att som ej allenast hemmansegarne i Garpenbergs socken, der berörda kopparverk vöre anlagdt, ända från den tid, då verket drefs för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning, varit skyldige att för lindrig betalning verket med kol och ved förse, samt dervid förrätta grufarbete och åtskilliga körslor, emot det att de åtnjutit befrielse från utskrifning tili krigstjenst, utan också meranämnda kopparverk, när det till enskilde på arrende uppläts, genom åtskillige, tid efter annan utfärdade Kongl. Resolutioner blifvit bibehållet vid dess förr erhållne privilegier, fri och rättigheter, bland hvilka friheten från utskrifning vore uttryckligen nämnd, Kongl. Maj:t måtte täckas, så väl på dessa grunder, som med afseende derå, att den af Garpenbergs socken till kopparverket utgjorde betjening under den förflutna tiden medfört en betydlig minskning i tillverknings-kostnaden, hvarförutan verket icke skulle kunnat bedrifvas, samt att på upprätthållandet af detta Bih. till II.
Brot. 1859 $ 1860. 8 Sami. 23 Häft. 2 40 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o W. verk många arbetares och hemmansegares bergning och välfärd berodde, i nåder tillåta, det alla hemman uti omförmälde socken, antingen de voro egarne af kopparverket eller allmogen tillhörige, måtte, dädanefter såsom dittills, undantagas från rotering emot det att kopparverks-egarfie, som allt ifrån år 1813 erlagt rotefrihets-afgift både för egna och öfriga hemman i socknen jemväl framgent skulle årligen betala en sådan afgift och allmogen å sin sida fortfore att för en måttlig betalning till verket lemna den betjening, hvartill densamma från äldre tider varit förbunden, så har Kongl. Majit, genom ofvanomförmälda nådiga Resolution af den 3 April 1822, förklarat, att ehuru den hemmansägarne i Garpenbergs socken från äldre tider åliggande skyldighet, att utgöra betjening till dervarande kopparverk, hvarken vore lika bestämd som roterings-skyldigheten eller genom någon författning stadgad såsom ett vederlag för knektehåll, hvadan alltså den uti 2 § af Kongl. Maj:ts under den 5 Februari 1811 utfärdade nådiga Instruktion för Extraroterings-kommissionerne gifna föreskrift: »att den jord må vara fri från rotering, för hvilken andra mot roteringen svarande, lika bestämda och genom författningar ålagda, skyldigheter utgöras,» icke kunde på ifrågavarande hemman fullkomligen tillämpas; likväl och då upplyst blifvit, att Garpenbergs kopparverk icke kunde bestå, utan de förmåner och tjenstbarheter detsamma af öfrige hemmans-innehafvare i socknen hitintills egt att påräkna, samt i betraktande af den nytta kopparverkets upprätthållande, ej mindre för det allmänna än för orten medförde, ville Kongl. Majit hemmanen uti oftanämnde socken ifrån extra roferings utgörande in natura i nåder befria, emot det att socknemännen fortfore att, dädanefter som dit tils, på vanligt sätt betjena kopparverket, och bruksegarne åter att till Kongl. Majit och Kronan årligen, så väl i krig som fred, erlägga en summa af Tvåhundra riksdaler banko såsom vakans-afgift ej mindre för egna än öfriga hemman i Garpenbergs socken; och borde dessa vakans-medel från och med påföljande år ingå till Stats-verket och bilda en fond, hvaraf kostnaderna, tili uppsättande och utrustande af ett lämpligt antal soldater för samma socken vid infallande krig skulle bestridas.
Sedan afgälden till Kronan för Garpenbergs kopparverk är 1825 blifvit bestämd til! hvart fyrationde skeppund af årliga tillverkningen och denna afgäld, som för är 1827 nedgått till 1 skeppund 17 lispund 10 marker, under 1830:talet åter stigit sä att den för år 1836 uppgick! till 12 skeppund 2 lispund 10 marker, men tillverkningen sedermera åter aftagit och, genom Kongl. Brefven den 9 Juli 1846 och den 26 April 1850, befrielse från all afgäld under vissa år blef kopparverket beviljad, har Kongl. 3Iaj:t, i anledning af egarnes af kopparverket underdåniga ansökning om fortsatt befrielse under sex år från omförmälde beskattnings utgörande, genom nådigt Bref den 25 November 1856, förklarat, att som det blifvit upplyst och genom behörig undersökning styrkt, att arbetet pä djupet i grufvorna med år 1840 upphört, emedan all brytvärd malm redan då ansetts vara medtagen; att under de sednast beviljade sex frihetsåren flera försök till upptäckande af nya malmgångar blifvit inom grufvefältel gjorda, men utan framgång; att jern - Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o U4.
11 pjsr väl den koppartillverkning, sorn medelst malmsofring ur'de gamla varpen vid Garpenberg gde sednare; åren idkats, från och med år 1850 varit i nästan ständigt aftagande, så att, då garkoppartillverkningen ännu sistnämnda år utgjort 54 skeppund, densamma år 18532 nedgått till 31 skeppund samt 1854 till endast 26 skeppund, med en af Bergmästaren i orten, enligt bruksräkenskaperna upptagen tillverkningskostnad af 188 Riksdaler Riksmynt för skeppundet, hvilken kostnad år 1854 ökats till 211 Riksdaler, oaktadt härvid vanlig förlagsränta icke blifvit beräknad och ännu mindre ränta ä bok- och vaskverkens anläggningskostnad, ensam uppgående till 45,393 Riksdaler Riksmynt; att således endast det under de sista åren utöfver förra vanligheten stegrade försäljningspriset å garkoppar gjort möjligt för egarne af Garpenbergs kopparverk att, utan gifven förlust, fortsätta en så kostsam tillverkning, dervid, enligt Bergmästarens beräkning, kopparhalten i det utur grufvuvarpen sofraöe godset icke utgjort mer än en fjerdedels procent, samt att koppartillverkningen vid Gar penberg, efter ali sannolikhet, måste hädanefter blifva mer kostsam än hittills, enär kolpriset derstädes, under den sednare tiden utgörande ifrån 4 Riksdaler till 4 \
Riksmynt för iästen, dårnera skulle uppgått ända till 7 Riksdaler, Kongl. Maj:t, funnit skäligt i nåder bifalla att ytterligare afradsfrihet för garkoppartillverkmngen vid Garpenberg finge under sex års tid, beräknad från och med år 1855, tillgodonjutas.
Enligt ett af Kronofogden och f. d. Bergsfogden i orten utgifvet intyg af den 20 December 1859, har vid besiglning på stället blifvit utrönt att brytning af kopparmalm egt rum så väl i två äldre grufoppningar, som i ett nytt försök, äfvensom att, enligt bruksräkenskaperna, brytning af malm å nyssnämnde ställen fortgått under åren 1856 med 1859 samt att de två sednaste åren erhållits, 1858 fyratioett skeppund aderton lispund koppar med en kostnad af 9,387 Riksdaler 36 öre och 1859 åttatiofyra skeppund aderton lispund tio marker med en kostnad af 17,360 Riksdaler 36 öre; och har, vid sockenstämma med Garpenbergs församling den 1 Januari innevarande år, Riksdagsfullmägtigen Jan Andersson delgifvit församlingen ifrågavarande motion, dervid, enligt sockenstämmo-protokollet, så väl bruksegarens ombud sorn de öfrige socknemännen enhälligt uttalat den önskan att församlingen måtte bibehållas vid dess »på tydliga fakta, dokumenter, billighet och rättvisa grundade rätt, i enlighet med Kong!.
Maj:ts nådiga Resolution af den 3 April 1822.»
Af hvad sålunda förekommit synes att den frihet från rotering, hvaraf hemmansegarne i Garpenbergs socken allt hitintills varit i åtnjutande, härledt sig från den dem sedan äldre tider, då kopparverket tillhörde Kronan, älagde skyldighet att betjena nämnda Verk.
Men om än denna skyldighet fordom, då koppartillverkning i större myckenhet derstädes bedrefs, tilläfventyrs kunde anses motsvara roteringsbesväret, lärer detta icke vidare vara händelsen sedan tillverkningen af koppar nedgått tili ett obetydligt belopp, hvars tillverkningskostnad, oaktadt de åtnjutna förmånerna, uppgår så högt att afrad tili Kongl. Majit och Kronan, sedan femton år tillbaka icke kunnat derför erläggas.
Då 12 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 114. sålunda grunden för den erhållna befrielsen icke längre finnes, borde väl ock tiden för sjelfva befrielsens upphörande vara inne.
Eljest skulle lätteligen kunna inträffa att koppartillverkningen endast för syns skull fortsattes, för att åt det numera anlagda jernverket bibehålla de förmåner, hvilka socknemännens önskan att fortfarande undgå roteringsbesväret kunde åt detsamma bereda.
Detta synes destomindre vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, som vid det förhållande, att Dalarne genom knekte-kontrakt förbundit sig att uppställa ett bestämdt antal manskap, uppenbart är, att öfrige socknar hårdare betungas, i samma mån befrielse från deltagande i den gemensamma skyldigheten får för någon eller några ega rum.
I förevarande fall torde så mycket mera skäl vara att tillse det icke den undantagsvis åtnjutna befrielsen längre än vederbör får fortfara, som åtskilliga af de fattigare och af naturen mindre väl lottade socknarne synas
Vara temligen strängt rolerade.
Då emellertid de handlingar, hvilka för Utskottet varit tillgängliga, icke innefatta så fullständiga upplysningar, som för frågans slutliga bedömande torde vara nödvändiga, men en utredning af verkliga förhållandet synes af ofvan anförda omständigheter i hög grad påkallad, anser sig Utskottet, med anledning af mo tionen, böra hemställa, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, det täcktes Kongl. Majit genom vederbörande embetsmyn digheter låta verkställa utredning af förhållandet med de Garpen bergs sockens hemmansegare af ålder åliggande skyldigheter till Garpenbergs kopparverk samt huruvida nämnda verk fortfarande kan anses berättigad! till betjening af hemmanen i Garpenbergs socken, eller om icke ifrågavarande skyldigheter böra upphöra och socknens hemman Indelas till rotering samt derigenom lindring i roterings-besväret kunna åt andra socknar derstädes beredas.
Reservation anmäld: af Riksdags-fullmägtigen Georg Nyqvist från Wermlands län.
Besvärs- och Ekonomi-Utskotlels Betänkande N:o H5. 13 N:o 415, Ank. till Exp.-Utsk. den 27 Joni 1860, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af väckl motion om anläggning af en elektrisk telegraf-linea från Öregrund till Gefle eller annan lämplig förbindning spunkt pä den närmast gående telegraflinien.
Från Vällofliga Borgare-Ståndet har lill Allmänna Besvärs- och Ekonomi-lltskottet blifvit remitterad en af Herr Rinman, C. väckt motion att, enär allmänt kändt vore att på hela sträckningen af Sveriges kust utefter
Bottniska viken icke funnes någon punkt af sä stor gemensam vigt för sjöfarten som Öregrund, hvilken passerades af de fleste, som beforo Bottniska viken, dels för farvattnets större trygghet i Öregrunds grepen, dels för att i Öregrund mottaga ordres från eller aflemna bref till redare och befraktare eller ock förse sig med förnödenheter, insåges lätt ange lägenheten deraf alt från denna ort meddelanden kunde hastigt verkställas emellan de sjöfarande och deras principaler, hvarföre motionären, då platsens aflägsenhet från den stora stråkvägen norr ut gjort att den icke kommit i åtanka att med telegrafnätet för bindas, föresloge att Rikets Ständer måtte vidtaga åtgärd för anläggning af en elektrisk telegraf-linie (rån Öregrund till Gefle eller annan lämplig förbindningspunki på den norrut gående telegraf-linien, samt till inrättande af station i Öregrund.
Utskottet erkänner till alla delar vigten af de skäl motionären anfört för den föreslagna anläggningen, men då, enligt hved sorn blifvit Utskottet meddeladt, den nu befintliga teiegraf-linien emellan Upsala och G isslehantn inom kort tid måste ombyggas och Chefs embetet för Telegrafverket lärer vara betänkt på att, i stället för nyssnämnde linie, anlägga en sådan från Stockholm öfver Grisslehamn och Öregrund tili Gelle samt härigenom det med motionen åsyftade ändamål vinnes, hemställer Utskottet, ali motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
SL Brot. 1859 $ 1860. 8 Sami. 23 Iläft. 3 44 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 116.
Ank. till Exp.-Utsk. den 87 Juni 1860, kl. 18 midd.
Utlåtande, i anledning af Riks-Ständens beslut öfoer Betänkandet N:o 25, angående befrielse för rikets stapelstäder frän åliggandet att ärligen införa och på ständigt upplag hålla vissa qvanliteter salt.
Sedan Utskottet i förestående Betänkande afstyrkt det Täckla förslaget om upphörande af åliggandet för rikets stapelstäder att årligen införa vissa qvanliteter salt, men deremot tillstyrkt att Rikets Siänder måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att den vissa städer åliggande skyldighet att hålla ständigt upplag af salt måtte upphäfvas, har, enligt Utskottet tillhandakomna protokolls-uidrag, samma Betänkande blifvit af Högvördiga Preste Ståndet och Hedervärda Bonde-S ändet bifallet, hvaremot Höglolliga Ridderskapet och Adeln och Välioflisa Borgare Siåndet beslutat, att underdånig framställning skulle göras derom att, med upphäfvaude af föreskrifterna i Kongl. Kungörelsen den 7 April 1841 samt andra i sammanhang dermed varande stadganden, åliggandet, för rikets stapelstäder att införa och på ständigt upplag hålla vissa qvantiteter salt måtte för framtiden upphöra.
Då således, i fråga om åtgärds vidagande för upphäfvande af den stapelsläderna åliggande skyldighet att införa salt, två Stånd stannat emot två, har, jemlikt 75 § Riksdags Ordningen, denna fråga förfallit, hvart mot, enär samtliga Riks-Ståuden beslutat, att underdånig framställning borde göras om upphäfvande af den för vissa stapelstäder stadgade skyldighet att hålla ständigt upplag af salt, underdånig skrifvelse lill Kongl.
Maj:t i anledning af Rikets Ständers berörda beslut torde böra expedieras; hvilket Utskottet, till följd af Riks Ståndens, Utskottet meddelade, förständigande att inkomma med utlåtande i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut angående Utskottets ofvanomförmälda Betänkande, får till Rikets Ständers pröfning hemställa.
Stockholm, tryckt hos N. Marcus, 4860.
Allmänna Besrärs- och Ekonomi-lJl. lc titels Betänkande N.o 117. 1 ]\:o 117.
Ank. lill Evp.-Utsk. den G Juli 18G0, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om utvidgande af de rättigheter, som äro Mosaiske trosbekännare här i riket tillerkände.
I detta ämne hafva
Hänne särskilda motioner blifvit öfverlemnade lill Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling, väckta inom Höglotliga, Ridderskapet och Adeln af Friherre Tersmeden, Wilhelm Fredrik, som anfört, hurusom det i 2 § 1 mom. af Kongl.
Förordningen den 30 Juni 1838 stadgade förbud för Mosaiske trosbekännare att, utan Kongl. Majrts tillstånd, köpa läst egendom å landet, vore stridande såväl emot sunda rättsbegrepp, som emot Svenska jordbrukets väl förstådda intresse, då härigenom dels vissa medborgare betoges en naturlig rättighet i ett fritt land, dels ock binder lades att till landets förkofran använda en del kapitaler på landets hufvudnäring; med anledning hvaraf och under erinran derom att Judarnes menniskovärde och menniskorätt i sednare tider blifvit allt mer och mer insedda och erkända, derpå jemväl Kongl.
Kungörelsen den 9 November 1854, som medgåfve Mosaiske trosbekännare rätt att, utan behof af särskild nådig tillåtelse, bosätta sig i hvilken Hih. till R.
Prof. 1859 # 1860. 8 Sami. 24 Bä/t. 1 2 Allmänna Besvärs- och Ekon ami- Vis kott ris Betänkande A':o 117. stad inom riket som helst, voro ett bevis, motionären föreslagit, alt Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj:l i underdånighet anhålla om utfärdande af en förordning, hvarigenom, med upphäfvande af förberörde moment i § 2 af Kongl. Kungörelsen den 30 Juni 1838, blefve stadgadt, att Mosaiske trosbekännare, födde i Sverige eller af Kongl. Maj:t till Svenske undersåter upptagne, skulle ega, utan behof af särskild nådig tillåtelse, rättighet att köpa och besitta fast egendom å landet; samt 23 inom Vällofliga Borgare-Ståndet af Herr C. F. IVarn, som, med åberopande af sin vid 1848 års riksdag för t väckta, under I\:o 7G i bilagorna till Borgare-Ståndets protokoll för nämnda riksdag införda motion, yrkat, att alla inskränkningar uti inom landet födde
Mosaiske trosbekännare^ rätt till bosättning på landet oeh till besittning af last egendom hvar som helst inom riket måtte upphäfvas; och har motionären lör frågans vidare utredning hänvisat lill ifrågavarande motion och de diskussioner, som deröfver vid tre riksdagar egt rum, äfvensom till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 21 Juni 1854, intagen under N:o 82 uti Expedilions-Utskoltets förslag till underdånig skrifvelse vid 1853—1854 årens riksdag; varande fullständig redogörelse för motionens innehål! lernnad i Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets vid riksdagen 1847—1848 under N:o 107 afgifna Betänkande.
Den särskilda lagstiftningen för judarne, inskränkande deras rättigheter mera än som för endra landets invånare af främmande religion eger rum, är icke något för Sverige eget.
Den har funnits äfven i öfriga Europeiska länder, grundad hufvudsakligen på det föreställningssätt om judarne, som deras ställning till den kristna trosläran och dess stiftare naturligt nog skulle hos de kristna väcka och underhålla, så länge känslan al den egna religionens värde och helgden af dess sanning sökte ett uttryck i det tillbakasättande eller det förtryck, som man kunde bringa öfver dem, hvilka nekade att erkänna samma läras sanning och att på samma trosväg söka saligheten.
En renare uppfattning af den kristna lärans anda, en mera upphöjd åsigt om den väg, hvarpå denna lärn bör framgå och vinna utbredning, har det varit förbehållet att äfven åt judarne bereda inom den kristna verlden erkännande af deras menniskovärde och ett mer eller mindre fullständigt upptagande såsom medborgare i de särskilda samhällen de tillhöra.
Den första författning, som här i landet gal judarne rätt till besättning och en tryggad tillvaro är samtidig med den friare religions-utöfning, som under konung Gustaf
III:s regering blef främmande religions-förvandter medgifven.
Under den lid, som derefter förflutit, hafva i de flesta Europeiska stater judarne antingen fått intaga samma ställning, som öfrige infödde, eller åtminstone sett sina rättigheter väsendt - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande X:o 117. 3 hgt förökade.
Dessa förändringar hafva stalt i sammanhang med de politiska rörelser, hvilka under nämnda lid i Europa inträffat och med yrkandet på religiös frihet, som under samma tid i (lera Europas länder vunnit mer och mer afseende.
Då erfarenheten i de länder, der större rättigheter blifvit judarne medgifne, icke lemnat fog till missnöje med den gjorda förändringen, synes nu, dä större religiös frihet äfven af Sveriges lagstiftande myndigheter blifvit medgifven, tiden vara inne att utvidga de alltför trånga gränser, inom hvilka de Svenska mosaiske trosbekännarne hittills sett sin verksamhet stängd.