Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Är i Köpe-, Bytes- och Gåfvo-bref å fast egendom visst värde densamma ej åsatt, beräknas chartan efter det värde, som för egendomen vid sista bevillnings-taxe ringen blifvit faststäldt; enahanda beräkningsgrund följes äfven, i händelse uti köpebref om fäst egendom vissa förmåner eller tjenstbarheter äro, för längre eller kortare tid, säljaren eller dess rätts innehafvare förbehållne, och den derjemte uti penningar bestämda köpeskilling icke öfverstiger fastighetens taxeringsvärde; men skulle den contanta köpeskillingen öfverstiga detta värde, kommer densamma att tjena till grund för beräkningen af charlans belopp; — skulle åter i Bytes- eller Gåfvo-bref å Skepp, Fartyg eller Båtar värdesumman ej finnas utsett, charteras detsamma efter 16 sk. per läst; äfvensom afhandling, hvarigenom skog från hemman på viss tid fory lirås, i dylikt fall bör innehålla uppgift om skogsskiftets areal samt charteras efter 42 sk. för hvarje fullt tunnland; och bestå contrahenterne tili Köpe- och Bytes-bref hälften hvardera till stämpladt papper, om ej annorlunda derom slutadt är.
8 Förslag till Författning §■ 9.
Charlering af Lysnings-Sedlar till Äktenskap. l:o.
Såsom grund för chartae-beloppet för sådane lysnings-sedlar stadgas, att det skall utgöra £:del af den bevillning, till hvilken mannen, eniigt företedd och i styrkt afskrift till Pastor, eller den hans ställe företräder, lemnad debetsedel, föregående året blifvit efter 2:dra Art. af Bevillnings-Förordningen taxerad. §. 11.
Särskilda åligganden i afseende på Författningens handha/vande. 3:o.
Domare eller andre, hvilka, i och för deras tjenstebefattning, emottaga skrifter och handlingar, böra, vid det i 14 §. stadgade ansvar, tillse, att ingifne handlingar äro riktigt charterade och slämplarne anpullerade, på sätt 3 §. 6 mom. föreskrifver; men, i händelse sådant af part urakllåtes, bör den Embets- eller Tjensteman, som handlingarne ernottager, besörja fullgörandet häraf, emot rättighet att för besväret dermed för hvarje sådan handling beräkna sig två skillingar, hvilka, jemte lösen, tecknas å handlingen. §. 17.
Försäljning af Stämpladi papper. 2:o.
Hvar och en, som på credit ernottager stämpladt papper, bör för del sålunda undfångna chartie-beloppet ställa behörigen pröfvad och godkänd borgen af en eller flere, såsom för egen skuld, af hvilken borgens-skrift bestyrkt afskrift till StatsCoutoret insändes.
På reqvisition hos Lands-Contoret skola försäljningsmännen, genom Kongl.
Maj:ts Befallningshafvandes försorg, kostnadsfritt och skyndsamt erhålla sig tillsändt erforderligt stämpladt papper, för hvilket dem åligger att i Ränteriet insätta eller till Kronofogden i orten afleverera den inflytande betalningen, månadtligen eller qvartaliter, allt efter försäljningens större eller mindre belopp; och må under året mera stämpladt papper dem icke tilldelas, än som jemnt svarar emot beloppet af de efter hand levererade försäljningsmedlen.
Till verkställande af inventering kunna, genom af Kongl. Maj:ls Befallningshafvande skriftligen meddeladt förordnande, som vid inventerings-tillfällel uppvises och derefter räkenskaperne bilägges, en eller tvenne i orten boende män utses, hvilka då skola uppräkna angående Ståmplade Pappers-afgiften. 9 och bestyrka, huru mycket papper är i behåll; inventarii-instrumentet bör, såsom verification, bifogas försäljningsmannens årsräkning, hvilken, jemte qvittencerne å gjorda penninge-levereringar, insändes till Lands-Contoret den 15 derpåloljande Januari, vid vite af 8 sk. för hvarje öfverskjutande dag.
Till denna tid bör äfven all återstod för försålde chartor ofelbart vara i Ränteriet eller hos Kronofogden i orten levererad, vid äfventyr för uraktlåtenhet deraf, att försäljningsmannen anses, såsom hade han försålt allt det stämplade papper, han emottagit; i följd hvaraf Kongl. Maj:ts Befallningshafvande låter genast lagligen indrifva det häremot svarande penninge-belopp, med laga ränta, och förordnar i stället annan försäljningsman. §• 19.
Utbyte af maculeradt Stumpladt papper. 2:o.
Påtecknade beläggnings-chartor och underskrifna expeditioner må dock icke till utbyte emottagas, innan orsaken till deras obrukbarhet blifvit behörigen styrkt, och intvgadt är, att lösen för dem icke erhållits1, samt att de icke varit för ändamålet begagnade; äfvenså måga Kongl.
Maj-.ts Befallningshafvande, efter det maculerade chartor i Lands-Contoret undergått granskning, förordna ej mindre om det utbyte af dylikt stämpladi papper, som författningsenligt finnes böra ega rum, än ock om detsammas afförande i räkenskaperne, vid hvilka de maculerade chartorne skola biläggas, för att åtfölja lili Kammar-Rätten: börande emedlertid chartorne i försäijningsmännnens räkningar, under stämplade pappersbehållningen, upptagas: hvarjemte del maculerade stämplade papper, som af redogörare och försäljningsmän inom Hufvudstaden emottages, skall i Stats-Contoret granskas och jemte den general-räkning, som af Stats-Contoret upprättas, till Kammar-Rätten öfverlemnas; och böra dessförinnan de maculerade chartorne vara af vederbörande myndigheter märhta, på del de icke må kunna till inlösen ånyo företes.
, ' Bil. till Ben-Lisk.
Bet. Ai:o 10. 2 STOCKHOLM, tryckt hos ISAAC MARCUS, 1854.
Bcvillnings-Ulskottels Betänkande, IV.-o 11. 1 i¥:o Ii.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 29 April 1854, kl. 1 e. m.
Betänkande, angående den så kallade Kurhus-afgiften.
Uti Nådig Proposition till Rikets Ständer af den 9 November sistlidne år, hvilken ifrån samtliga Riks-Stånden blifvit till Bevillnings-Utskottet remitterad, har, under åberopande af hvad genom Kongl.
Kungörelsen den 1 Oktober 1851 blifvit, i enlighet med Rikets Ständers vid sednaste Riksdag fattade beslut, i Nåder förordnad!, angående sättet och vilkoren för utgörande, användande och redovisande af den utaf Rikets Ständer fastställda ärliga afgift till veneriska smittans hämmande och botande, Kongl. Maj:t behagat gifva Rikets Ständer tillkänna, det Kongl.
Seraphimer-Ordens-Gillet, för att ådagalägga i hvad mån ifrågavarande afgift fortfarande må vara för Lasarettens och Kurhusens underhållande behöflig, insändt uppgjordt sammandrag af inkomne summariska räkningar och revisions-berättelser, angående Kurhus-medlens belopp samt Läns-lasarettens och Kurhusens öfriga inkomster och utgifter under år 1851, utvisande, det Kurhus-afgiften för året utgjort 161,887 R:dr 32 sk. 5 rst. och öfriga inkomster 110.208 R:dr 9 sk. 10 rst. samt att utgifterne uppgått till 226,670 R:dr 28 sk., allt Banko; hvarjemte Ordens-Gillet anfört, att då häraf visade sig, att nämnde sjukvårds-inrättningar utan Kurhus-afgiften icke kunde ega bestånd, samt denna afgift vore bestämd att utgå endast till och med det år, hvarunder nu påbörjade Riksdag slutar, Ordens-Gillet ansåge sig ega skäl i underdånighet hemställa, att Nådig Proposition om samma afgifts fortfarande måtte till Rikets Ständer allåtas; och har, med afseende ä hvad sålunda förekommit, Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit, att ifrågavarande så kallade Kurhus-afgift må till samma belopp och under enahanda vilkor, som vid sednaste Riksdag af Ri Bih. lill B.
Prot. 1853 & 185i 5 Sami. 1 Afd. 7 Haft. 1 Jlev ilin inys- il skol! ris Helänkamle, \:o II. kets Ständer bestämdes, fortfarande utgå till och nied det år, da nästa Riksdag slutas.
I sammanhang med nyssnämnda Nådiga Proposition har Utskottet till pröfning förehaft t vän ne till dess handläggning öfverlemnade motioner, väckta den ena inom Högloll.
Ridderskapet och Adeln af Herr Grefve Liljencrants, G. och den andra inom Välloll. Borgare-Ståndet af Herr J. G.
Brodin.
Under anförande, hurusom inom Stockholms län, hvarest sjukvårds-anstalterne under de sistförflutna fyra åren utvidgats med omkring 40 procent och Kurhus-afgiften för närvarande utginge med 5^ sk. af hvarje mantalsskrifven person, behofvet af nämnde anstalters ytterligare utvidgning gjort sig gällande, har förstnämnde motionär föreslagit, att det maximi-belopp af 6 sk., hvartill Kurhus-afgiften i allmänhet, med undantag för Stockholms stad, nu är bestämd, måtte inom de Lasaretts- och Kurhus-distrikt, der Lasarettets eller Kurhusets bestånd det oundgängligen fordrar, kunna höjas till 7 sk. — Herr Brodin åter har i sin motion yttrat: att då Stockholms stad, genom Kongl.
Mars 1847, egde en mera utbildad kommunal-författning än det öfriga Riket och sockenstämmorne eller deras gemensamma delegation, Sockenstämmo-nämnden, erhållit makt att bestämma de afgifter, Stadens samtlige innevånare böra erlägga * för gemensamt behof eller kommunala angelägenheter», rättigheten att uttaxera bidragen till
Kurhus-vården utan våda jemväl kunde öfverlemnas antingen till sockenstämmorna eller omedelbart till sockenstämmo-nämnden; att intet antagligt skäl förefunnes att förbjuda Stockholms kommun att, om den så nödigt funne, förhöja Kurhus-afgiften utöfver ett visst belopp, enär sådan inskränkning icke egde rum i fråga om kommunal-afgifterne, hvartill bidragen för Kurhus-vården, efter motionärens förmenande, på goda skäl borde räknas; samt att, då antalet af veneriska patienter i Stockholm under de sednare åren nära nog fördubblats samt Kurhus-inrättningen härstädes vid flere tillfällen visat sig otillräcklig, kraftiga åtgärder till förminskande af den veneriska smittan samt beredande af en förbättrad Kurhus-vård vore af nöden; och har, med anledning häraf, motionären hemställt, att Stockholms kommun måtte berättigas att bestämma Kurhus-afgiften i enahanda ordning, som för bidragen till fattigvården är stadgad, samt att i Öfrigt ordna Kurhus-vården på det sätt, kommunen, under iakttagande af hvad Kongl. Maj:t i afseende på Stockholms Kurhus redan föreskrifvit eller framdeles täckes i Nåder meddela, anser ändamålsenligast.
Utskottet har tagit i öfvervägande hvad sålunda blifvit ej mindre af Kongl. Maj: t uti Dess Proposition i Nåder framställd t, än äfven hvad Herr Grefve Liljencrants och Herr Brodin sålunda föreslagit; men då. på sätt uppgifvet blifvit, Kurhus-afgiften inom
Stockholms län hittills icke utgjorts med mer än 51 sk. Hevillninrjs-Utsknttetts Betänkande, X:o 11. 3 af hvarje mantalsskrifven person, hvadan en förhöjning deraf med \ sk. efter nu stadgade grunder således kan ega rum, samt Utskottet inliemtat, att denna afgift inom de distrikt, der densamma till sitt maximi-belopp utgått, i allmänhet leinnat öfverskott, allmänna helsovården till godo, liar Utskottet, med afseende härå, ansett en förhöjning af berörde afgift icke vara af behofvet påkallad; hvarjemte, beträffande Herr Brodins ofvannämnde förslag, Utskottet funnit betänkligt att på en kommunal-styrelse öfverlåta rättigheten att obegränsadt bestämma beloppet af en personel bevillning, samt en dylik rättighet icke heller vara för Stockholms stad behöflig, då staden ©tvifvelaktigt eger att, utan hinder af de allmänna hestämmelserna angående Kurhus-afgiftens belopp, uttaxera de utöfver nämnde afgift erforderliga bidrag, efter samma grunder, som för kommunal-skat ters bestämmande äro i allmänhet stadgade; och får Utskottet, på dessa skäl och i betraktande af hvad Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition i ämnet innehåller, vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte, utan afseende å Herr Grefve Liljencrants’ och Herr Brodins ofvanberörde förslag, besluta, att den årliga afgiften till veneriska smittans hämmande och botande må, på sätt Kongl. Majit i Nåder föreslagit, till sam ma belopp och under enahanda vilkor, som vid sednaste Riksdag af Rikets Ständer bestämdes, fortfarande utgå till och med det år, då nästa Riksdag slutas.
Inom Hedervärda Bonde-Ståndet har, uti väckt motion, hvilken, tillika med deraf föranledda särskilda yttranden, blifvit till Utskottet remitterad, Lars Andersson från Gefleborgs län, jemte förmälan hurusom ovisshet och olika åsigter uppstått inom Lasaretts- och Kurhus-Direktion erne i fråga om rättighet till dagtraktamente och resekostnads-ersättning för de Kommitterade och Revisorer, hvilka inom
Lasaretts-distriktet sammanträda för bestämmande af Kurhus-afgiften samt granskning af Kurhusfondens räkenskaper, föreslagit, att, då gällande instruktion för Lasaretts- och Kurhus-Direktionerne i berörde afseende icke innehölle något bestämdt stadgande, men billigheten fordrade att ifrågavarande Kommitterade icke borde vidkännas kostnader i och för deras uppdrag, dem måtte medgifvas att, så vida deras resa till sammanträdes-stället öfverstege tre mil, utaf Kurhus-medlen beräkna sig rese- och traktaments-ersättning med 32 sk. banko per dag samt skjuts efter en häst; hvaremot Olaus Ericsson från Götheborgs och Bohus län, uti särskild motion, anfört, att dylik ersättning till Kommitterade inom berörde län utgått för år 1851 med det betydliga beloppet af 171 R:dr, samt för hela den tid., desse Kommitterade skola förrätta sitt uppdrag, följaktligen komme att uppgå till 684 R:dr, eller en summa, motsvarande, efter vanlig beräkning, kostnaden för 55 sjuklingars vård och underhåll; med föranledande hvaraf motionären hemställt.
4 Bcvillnings-UlsliOllets Betänkande, N:o 11. att Rikets Ständer mätte, till förekommande deraf, att de för sjukvården anslagna medel sålunda ryckas från deras af behofvet högt påkallade bestämmelse, antingen förordna, att bemälde Koinmitterades åliggande må öfverlemnas åt Länens PröfningsKommittéer eller ock meddela den föreskrift, att vederbörande härader och församlingar skola bekosta den ersättning, som i omförmäldehänseende kan af Kommitterade äskas.
Utskottet, som funnit det olämpligt att ifrågavarande ersättningar utgå af Kurhus-medlen, hvilka icke böra användas för andra föremålän Kur-anstalterne och allmänna helsovården inom Länen, har, vid sådant förhållande, och då det synes böra ankomma på kommunerna att tillse och bestämma om och på hvad sätt bemälde
Kommitterade må för utförandet af sitt uppdrag åtnjuta ersättning, ansett sig böra hemställa ej allenast att Lars Anderssons motion må lemnäs utan afseende, utan ock, då, enligt hvad Utskottet inhemtat samt Olaus Ericsson i sin motion jemväl anfört, merberörde resekostnads- och traktaments-ersättningar inom åtskilliga län af Kurhus-medlen utgått, att Rikets Ständer måtte besluta att, vid aflåtandet af deras underdåniga skrifvelser i ämnet, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla att, till förekommande af Kurhus-kassans anlitande för dylika, för densamma främmande, utgifter, ett bestämdt stadgande uti detta hänseende måtte uti nästutfärdande Nådiga Kungörelse angående Kurhus-afgiften varda inlordt.
Reservationer: l:o af Herr Kontrakts-prosten Kullman; samt 2:o af Herr J. G. Brodin, emot afstyrkandet af Kurhus-afgiftens förhöjning. Bcvtttninys-Utskottets Betänkande, ,Y:t> IS.
I¥« 12.
Ank. till Exp.-Utsk. den 29 April 1854, kl. 1 e. m.
Betänkande, angående stämpling- af spelkort och afgiflen derför.
Bevillnings-Utskottet, hvars åliggande det är, bland annat, att afgifva förslag angående den bevillningsafgift, sorn bör erläggas för spelkort och de öfver afgiftens behöriga utgörande erforderliga kontroller, har i detta ämne lått emottaga en inom Yällofl. Borgare-Ståndet af Herr J.
Öhrström väckt motion, deruti, under åberopande af den försvagade ekonomiska ställning, hvaruti Allmänna Barnhuset i Stockholm sig befunne, Motionären, för att sätta nämnde allmännyttiga och välgörande
Inrättning i tillfälle att åter utvidga sin under de sednare åren betydligt inskränkta verksamhet, hemställt att kortstämpel-afgiften måtte antingen förhöjas till dess dubbla belopp och således bestämmas till 16 sk. banko för hvarje kortlek, samt hälften af denna tillökning eller 4 sk. tillerkännas Allmänna Barnhuset i Stockholm och den andra hälften en annan af Motionären antydd from stiftelse, eller ock, derest denna förhöjning af stämpel-afgiften skulle anses vansklig, att af de nu till Eiksgälds-Kontoret ingående 6 sk. 6 rst. måtte derifrån ärligen utbetalas 3 sk. 3 rst. till ofvannämnde Barnhus och återstoden till den antydda Stiftelsen.
Derjemte hafva uti en till Stats-Utskottet albiten skrifvelse af den 23 September sistlidne år, hvilken skrifvelse, jemnlikt Rikets Ständers beslut, blifvit till Bevillnings-Utskottets handläggning öfverlemnad, Fullmäktige i Eiksgälds-Kontoret anfört att då uti 2:dra punkten af Kongl. Förordningen den 23 Februari 1842 stadgas
;;det ett kortblad i hvarje lek, nemligen af vanliga >’spelkort, Hjerter-äss och, af andra kortsorter det kortblad, som har största delen af »åtsidan blank eller otryckt, skall förses med en Bemllnings- och en Hallstämpel, !jsamt att, till ytterligare kontroll emot missbruk och förfalskning, kortlekarne, efter 6 licvilinings-Ltskollels Betänkande, iV.o t!.
".sålunda förrättad stämpling, skola, hvar och en för sig, inneslutas i konvolut »af särskildt för detta ändamål vid Bankens pappersbruk tillverkad t papper; »hvarförutom, i stället för den hittills kort-omslagen påtryckta, vanligen mindre »tydliga hallstämpeln, de nya kort-konvoluten, sedan korten blifvit deruti inlagde, »i skarfven långs efter kortleken skola öfverklistras med ett papper, hvarå »hallstämpeln i konstgravyr finnes anbragt, och hvilket papper äfven bör betäcka »ändarne af uppvecken å konvolutet;» så syntes således den väsendtligaste kontrollen att stämpel-afgiften blifvit behörigen erlagd bestå deruti, att hvarje kortlek vid försäljningen vore på föreskrifvet siitt innesluten i ofvannämnde med konstgravyr försedda konvolut, hvadan anbringandet af särskild bevillningsstämpel å Hjerter äss vore i detta afseende desto mera öfverflödigt, som man, vid kortens inköp icke vore i tillfälle att, utan konvolutets öppnande, kontrollera huruvida denna stämpel der verkligen funnes eller icke; och hafva på grund häraf och då dessutom ifrågavarande stämpling för kortfabrikanten medförer icke ringa besvär och tidspillan, enär korten skola frän fabriken afsändas till vederbörande embetsverk, der stämpeln åsättes, samt kontrollen derigenom icke på något väsendtligt sätt ökas, Fullmäktige hemställt, att nämnde stämplings-sätt mätte upphöra, helst derigenom äfven bereddes den minskning i besväret för dels Riksgälds-Kontorets tjenstemän dels vederbörande kontrollanter i landsorten, att ässen icke behöfde före och efter stämplingen genomräknas och i afseende på stämpeln granskas.
Derjemte och ehvad berörde hemställan vunne bifall eller icke, samt antingen sålunda endast en, eller såsom hittills, tvenne stämplar komma att ä Hjerter äss anbringas, hafva Fullmägtige föreslagit, att den stämpling, som skall ega rum, måtte verkställas på sådant sätt att, utan konvolutets öppnande, visshet vunnes derom, att kortet vore vederbörligen stämpladt.
Da kort-konvolutet, i följd af sin beskaffenhet, innefattade tillräckligt bevis på sin äkthet, samt någon särskild stämpel derå således icke syntes behöflig, hafva Fullmägtige ansett att om, i likhet med hvad å Norska kort är brukligt, å konvolutet anbringades en eller tvenne runda öppningar, inom hvilkas omkrets stämpeln eller stämplarne kunde korten åsättas, och genom hvilka öppningar stämplarne blefvo synliga, en icke obetydlig tillökning i kontrollen, samt förenkling i sättet för stämplingen skulle erhållas, synnerligast om bevillningsstämpeln å ässct. icke vidare erfordrades.
Fabrikanten kunde nemligen då mot den stadgade afgiften ä vederbörligt ställe tillhandla sig kort-konvoluter, derefter å fabriken inlägga korten i dessa konvolut, hvilka genom hans egen försorg borde klistras, hvarefter han i Manufaktur-stämpel-kontoret egde anmäla sig att få den så kallade hallstämplingen verkställd, dels genom Hallstämpelns anbringande å Hjerter äss, dels genom
Hallstämpel-papperets klistrande öfver skarfven långs efter kortkonvolu - Itevillnings-1'lskollets Betänkande, l\:o t 2. tet: dock hafva Fullmägtige ansett denna sednare klistring icke, såsom nu eger ruin. böra få verkställas af fabrikantens folk, utan af Manufaktur-stämpel-kontorets betjening och med sådant på eget sätt beredt klister, att remsan icke kunde borttagas, utan att skada konvolutet, för hvilket ändamål jemväl å hvardera ändan af konvolutets uppveck kunde anbringas fabrikantens sigill, aftryckt i godt lack.
Vidare och då föreskriften att konvoluten skola bestå af så kalladt lamelleradt eller tredubbelt hamppapper med vattenmärken af samma beskaffenhet, som å de nu brukliga Bankoscdlarne, synts Fullmägtige mindre lämplig, alldenstund detta papper vore alltför starkt, så att det vid konvolutets öppnande icke lätteligen ginge sönder, hafva Fullmägtige föreslagit, att konvoluten måtte tillverkas af enkelt eller dubbelt, utan hampa beredt, papper med vattenmärken, äfvensom att dylik papperssort måtte till hallstämpel-remsan användas; hemställande Fullmägtige slutligen dels att, derest ofvan omförmälde förslag om stämpels anbringande genom hål å kortkonvoluten antoges, den nu brukliga gravyren å dessa konvolut måtte i öfverensstämmelse dermed förändras, dels ock att, då Hallrätterne nu mera blifvit indragne, trycket å det så kallade hallstämpelpapperet måtte komma att innehålla, i stället för ordet »Korthallstämpel,» ordet »Manufakturstämpel,» jemte, likasom nu, ortens namn der stämplingen skett.
Utskottet har tagit i öfvervägande hvad sålunda blifvit i ofvanberörde hänseende hemställdt och föreslagit, hvarvid, beträffande sjelfva afgift en.
Utskottet funnit en förhöjning af densamma till det af Hr Öhrström föreslagna, belopp af 16 sk. mindre lämplig, enär Utskottet befarar, att genom detta i förhållande till varans värde alltför betydliga belopp frestelser till underslef och insmuggling af utrikes tillverkade kort skulle uppkomma; hvaremot
Utskottet ansett en mindre förhöjning af denna afgift, utan fara för dylika missbruk, skäligen kunna ega rum; och får Utskottet alltså, med jemväl fästadt afseende å Allmänna Barnhusets i Stockholm behof af understöd, samt i betraktande af hvad Fullmägtige i Eiksgälds-kontoret rörande föreskrifter för stämplingen och kontrollen derå anfört, härmed vördsamt föreslå: att kortstämpel-afgiften måtte förhöjas med 4 sk. och således bestämmas till 12 sk.
B:ko för hvarje kortlek; att, utom hvad af denna afgift förut tillfallit Allmänna Barnhuset i Stockholm, den nu föreslagna förhöjning måtte komma nämnde Barnhus ensamt till godo; att den hittills stadgade bevillnings-stämplingen å Hjerter äss icke vidare målte ega rum; att kort-konvoluten, hvilka 8 Bevillning*-Utskottets lielänkande, N:n 12. genom Riksgälds-Kontoret böra kort-fabrikanterne mot den stadgade afgiften tillhandahållas, skola förfärdigas af tunnt, utan hampa beredt papper med vattenmärken, samt vara försedde med ett cirkelrundt lini, inom hvars omkrets manufakturstämpel, motsvarande den fordna hallstämpeln bör, efter det korten blifvit i konvoluten genom fabrikantens försorg inlagde, å Manufaktur-kontoret anbringas; att gravyren å dessa konvolut måtte, i öfverensstämmelse med äfven föreslagna förändring i stämplingssättet anordnas, hvarom Fullmägtige i Eiksgälds-Kontoret torde närmare få bestämma; att det så kallade hallstämpel-papperet, hvilket, liksom kort-konvoluten, bör förfärdigas af tunnt, utan hampa beredt papper och genom
Manufaktur-kontorets betjening å kortkonvoluten påklistras, skall i trycket innehålla i stället för ordet »lior {hallstämpel^ ordet » Manufaktur stämpel»; samt slutligen att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:ts bepröfvande öfverlemna att bestämma den tid för den blifvande författningens inträdande i verksamhet och hvarinom redan stämplade kort böra omstämplas, som Kongl. Majit kan linna vara erforderlig.
Reserva tion: Af Hr grefve Gyldenstolpe, A. G.: »Då, enligt mitt förmenande, de af Utskottet föreslagna förändringar i nu gällande föreskrifter för stämplingen af spelkort kunna föranleda minskning af de kontroller, som hittills visat sig ganska verksamma att öka den af kortstämp lingeti - Bevillnings-Vlskoltets Betänkande, AT:o 13. !) lingen påräknade statsinkomst, och egentligen synas tillkomna för att bereda ^minskning i besväret för dels Riksgälds-kontorets tjenstemän dels vederbörande kontrollanter i landsorten”, får jag vördsamt afstyrka desamma, saint i följd häraf föreslå, att hvad Kongl.
Förordningen af den 23:dje Februari 1842 härutinnan stadgar, ma fortfarande tjena till efterrättelse.”
I denna reservation har Hr J. G. Brodin instämt.
Y:o 13.
Betänkande, angående St öder nes Salu-accis.