Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse, J\:o 126. 27 landel, vexla emellan 8 och 183 Ridr, eller för hemman inom samma ort mellan 31 och 112 Ridr; — anhöllo Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse af den 18 December 1857 hos Kongl. Majit, att, enär för detta ärendes slutliga afgörande ett fullständigt förslag erfordrades, innefattande icke allenast de allmänna grunderna för ifrågavarande skatters inlösen, utan äfven en framställning af de åtgärder, som för verkställandet vore af behofvel påkallade, men Rikets Ständers lid icke vore för uppgörande af ett dylikt förslag tillräcklig, Kongl.
Majit ville i nåder låta vidtaga de åtgärder, som för en fullständig utredning af denna vigtiga angelägenhet kunde finnas lämpliga.
Sedan Kongl. Majit, med anledning häraf, anbefallt Kammar-kollegium att öfver denna Rikets Ständers underdåniga framställning sig yttra, hade bemälda Kollegium under den 20 Januari 1860 afgifvit underdånigt utlåtande i ämnet och dervid dels framställt åtskilliga anmärkningar emot de af Rikets Ständer till stöd för deras uppfattning af frågan yttrade åsigter, dels ock lill granskning upptagit de hos Rikets
Ständer förekomna särskilda förslag angående grundskatternas inlösande; Och då, enligt Kollegii förmenande, svenska jordens nuvarande beskaltningssält vore så nära förenadt med Statens hela organisation, alt det icke kunde upphäfvas, ulan att denna i de flesta riglningar omskapades, men uppgörandet af förslag härtill skulle, om fullständighet söktes, föra utom den verkningskrets inom administrationen, som vore Kammar-kollegium anvisad, hade Kollegium, på dessa och i utlåtandet för öfrigt anförda och utvecklade skäl, alstvrkl nådigt bifall till åtgärder af ifrägakomna syftning.
Elier inhemtande af detta Kammar-kollegii underdåniga utlåtande, förklarade E. K.
Majit genom nådigt
Dref af den 6 November 1860, på grund af hufvudsakligen enahanda skäl och omständigheter, som de af Kammar-kollegium anförda, det E. K.
Majit, efter den utredning frågan erhållit, ansett Rikets Ständers underdåniga framställning icke påkalla någon vidare åtgärd.
Emellertid hade äfven vid sistförflutna riksdag frågan ånyo blifvit bragt å bane, ehuru, vid det förhållande att ärendet då ännu var på Kammar-kollegii pröfning beroende, någon åtgärd derutinnan då icke ansågs böra vidtagas; Och då jemväl vid innevarande riksdag särskilda förslag i samma ämne blifvit väckta; — så, och enär, på sätt af Kammar-kollegii utlåtande inhemtas, Kollegium ansett, alt uppgörande af förslag i det sylte, som Rikets Ständer i deras ofvanåberopade skrifvelse afsell, skulle föra utom den verkningskrets inom administrationen, som är Kollegium anvisad, men det, enligt Rikets Ständers åsigt, är af vigt, att denna fråga, som vid hvarje riksdag återkommer och af en stor del utaf rikets jordegare omfattas med lifligt intresse, erhåller all den utredning, som deråt kan beredas; hafva Rikets Ständer ansett sig böra hos E. K.
Majit ånyo i underdånighet anhålla, det täcktes E. K.
Majit, till utredande icke allenast af sjelfva grundsatsen, huruvida jordens frigörande från grundskatter genom kapitalisering eller på annat sätt, må vara för Staten och lör den enskilde fördelaktigare än nuvarande sätt alt utgöra denna skatt, än äfven om, och under förutsättning att så vore, utförandet deraf kan anses vara förknippadt med så olösliga svårigheter eller på ett så oroväckande sätt ingripa uti nu beslående förhållanden, att endast derför tanken på jordens befriande från grundskatter bör öfvergifvas, i nåder förordna en Komité af sakkunnige personer, för att laga denna fråga uti hela dess vidd i noggrannt öfvervägande och till näst sammanträdande Ständer låta öfverlemna resultatet al en så beskaffad undersökning, jemte förslag till de beslut, som deraf kunna föranledas.
Rikets Ständer framhärda etc Stockholm den 7 Oktober 1863. 28 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o 127. X.o 197.
Uppläsl och godkändl hos Ridd. och Adeln den 3 Okl. 4863.
Presle-Ståndel den 3 — — Borgare
Ståndel den 7 — — Bonde-Ståndet den 7 — — Rikets Stånders underdåniga Skrifvelse, i anledning af år 1862 verkställd revision af Statsverkets m. fl. allmänna fonders förvaltning under år 1860.
(Stats-Utskottets Utlåtande N:o 148.) S. A. K. I anledning af hvad Rikets Ständers sistlidet år församlade Revisorer, rörande då verkställd granskning af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1860, uti afgilven berättelse anmält, samt vederbörande Veik och Myndigheter uti deröfver afgifna underdåniga förklaringar hos E. K.
Majit andragit, få Rikets Ständer i nedanskrifna ämnen, hvilka blifvit upptagna särskildt lör hvarje dermed befattning egande Verk eller Inrättning, i underdånighet anföra följande:
Vid granskning af räkenskapen hade Revisorerne inhemta!, att ett belopp af tillsammans 4,64.3
R:dr 75 öre blifvit uti fyra särskilda poster, under revisionsåret utanordnadl till Byråchefen i E. K. Majlis Just i (ie-s ta Is—expodi lion, Expeditions-sekreteraren m. m. L. J. Lovén, för att såsom arfvoden tilldelas Herr Justitie-statsministerns ombud vid boktryckerierna och bokhandeln i riket; men, enär någon redogörelse öfver dessa medels användande ej blifvit lill Kammar-rätten afgifven, hade Revisorerne, sorn icke betviflade att beloppet utgifvits för det dermed afsedda ändamål, inen likväl ansågo med god ordning öfverensstämmande, att äfven för berörda medel redovisning i vanlig ordning egde ruin, hemställt att för framtiden de belopp, som härtill utgå, måtte upptagas antingen i en särskild räkenskap eller ock möjligen uti Justilie-stals-expeditionens expensmedels-räkning, för alt sedermera, efter föregången granskning i Kammar-rätten, öfverlemnas till Rikets Ständers Revisorer; Och då något giltigt skäl icke torde förefinnas, hvarföre icke dessa medel böra och kunna redovisas på lika sätt, som för andra statsmedel iakltages, hafva Rikets Ständer Expeditions-Utskottets
Skrifvelse, J\:o 127.
29 ansell sig böra hos E. K.
Majit i underdånighet anhålla, det vederbörande måtte förståndigas alt lör framliden, på sätt lämpligast ske kan, redovisa de för berörda ändamål anslagna medel.
Yctcriuär-inrättuingen i Stockholm.
Till följd af Revisorernes anmärkning deröfver, att behöriga verifikationer icke aflemnats å dels den vid revisions-årets slut befintliga kassabehållningen, 986
Ridr 14 öre, och dels behållningen å det för inrättningen anvisade extra statsanslaget till inköp af möbler, för året utgörande 901 Ridr 21 öre, har räkenskapsföraren vid Veterinärinrättningen uti algilVet yttrande hänvisat till 1861 års räkenskaper, dit kassabehållningen blifvit öfverförd; men, enär en så beskaffad åtgärd icke kan betraktas såsom nöjaktig verifikation, helst, vid granskning af de för ett är afslutade räkenskaperna, påföljande årets räkenskaper icke tillika finnas att tillgå, samt dessutom all uppgift saknas, huruvida eller på hvad sätt behållningen å det ofvan oinförmälda statsanslaget blifvit verificerad; få Rikets Ständer, som anse
Veterinär-inrättningen härvid böra förfara på ena handa sätt, som öfriga verk och inrättningar, hvilka hafva alt redovisa för användandet af statsmedel, i underdånighet anhålla, det E. K.
Majit läcktes meddela Direktionen för Veterinär-inrättningen i Slockholm förständigande att tillse, det behöriga verifikationer varda vid räkenskaperna fogade.
Expcnsinedels-räkniugarne.
Af den utaf E. K.
Majits och Rikets Kommers-kollegium afgifna särskilda redovisning för anslaget lill arfvode» åt extra biträden i bemälda embetsverk hafva Revi sorerna in hem tal, att vid revisions-årets slut å berörda anslag förefunnits en behållning af 1,714 Ridr 50 öre, som uppkommit deraf, att årsanslaget blifvit under hvart och eli af åren 1858—1860 till hela beloppet lyftadt, men ej för dermed alsedda ändamål användt; och då detta förhållande tycktes ådagalägga, att Kommers-kollegium för arfvoden till extra biträden ej är i behof af hela den summa, som härtill blifvit anvisad, hade Revisorerne ansett sig böra härå fästa Rikets Ständers uppmärksamhet.
Kommers-kollegii häröfver infordrade underdåniga utlåtande innehåller, till upplysning om anledningen härtill, alt, då endast så fä, med nödig specialkunskap i bergsärendena försedda personer finnas hos Kollegium anställde, all vid tillfällen af förfall för flere af dem, Kollegium blelve nödsakadt att för dylika ärendens behandling inkalla någon af de i landsorten stationerade bergsstals-tjenstemän, Kollegium ansett sig, enär ett sä beskaffad! biträdes aflönande erfordrade en större kostnad, böra härtill afsätta en del af ifrågavarande anslag, då sådant under något år läte sig göra.
Den reserverade behållningen härledde sig således deraf att under de sednare åren ett dylikt extra biträde ej behöft användas, men ett sådant behof kunde lätt inträffa, och då en ej obetydlig del af årsanslaget komme att utgå till arfvode ål detta biträde, skulle Kollegium, utan denna behållning och för öfrigt i saknad af besparingar, svårligen kunna godtgöra de extra biträden, som under vanliga förhållanden erfordrades.
Rikets Ständer hafva emellertid, vid pröfning af hvad sålunda förekommit, ansett, det Kommers-kollegium icke bort från Slats-kontoret reqvirera medel till större belopp än Kollegium behöft; Och då det icke kan vara med Statens fördel förenligt, att dylika besparingar förefinnas uti de särskilda förvaltande verken och derstädes förblifva ofrukt - 30 Expeditions-Utsk nitets Förslöf) till underd.
Skrifvelse, N:o 127. bara, få Rikets Ständer hos E. K.
Maj:t i underdånighet anhålla, det
Kommers-kollegium måtte erhålla nådigt förständigande att berörda besparade medel till Stats-kontoret återbära.
Sedan Revisorerne erinrat, alt uti årets räkenskaper utbalancerats såsom innestående hos Intendenten vid den Akademien tillhöriga Sätra helsobrunn följande kontanta behållningar, nemligen i hospitals- och fattigkassan 1,283 R:dr 11 öre, i badhuskassan 6,993 R:dr 59 öre och uti brunnskassan 1,754 R:dr 35 öre, eller tillsammans 10,031 R:dr 5 öre, ulan att med behörigt intyg blifvit styrkt, att detta belopp vid revisionsårets slut förefunnits såsom behållning i kassan; så, och efter del Consistorium Majus erhållit nådig befallning att öfver anmärkningen sig yttra, har Konsistorium i sitt underdåniga utlåtande anfört, hurusom den för hvarje år uppkommande behållning eller brist svårligen kunde styrkas på annat sätt, än genom Intendentens behörigen uppgjorda och granskade räkning, enär helsobrunnen, ehuru tillhörig Universitetet, dock med hänseende till hushållning och förvaltning vore ställd under Intendentens förfogande.
Men om äfven, såsom Konsistorium upplyst, annat sätt för redovisning af Sätra helsobrunns räkenskaper icke lämpligen kan följas, samt, enligt hvad Rikets Ständer jemväl vilja antaga, del nu brukliga redogörelsesället för närvarande må anses tillfyllestgörande, synes det likväl önskvärd!, att vid räkenskaperna lögas uppgift, huru de stundom ganska betydliga medel, som vid årets slut i räkenskaperna förekomma under titeln: “kontant behållning14, kunna vara för tillfället placerade, på det vederbörande må komma i tillfälle att erfara, huruvida nödig omsorg användes att göra dessa medel fruktbärande.
Fördenskull hafva Rikets Ständer ansett sig böra i underdånighet anhålla om förständigande för vederbörande att tillse, det dylik uppgift hädanefter varder vid berörda räkenskap bilagd.
Stockholm den 7 Oktober 1863. Expeditions-U/skottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 128. 31 HT:o ISS.
Presle-Slåndet den 3 — — Borgare-Ståndet den 7 — — Bonde-Ståndet den 7 — — Rikets Stånders underdåniga Skrifvelse, angående indragning af Ulldiskonten samt af det för denna inrättning å Riksgäldskontoret anvisade kreditiv.
(Stats-Utskottets Utlåtande N:o 151.) S. A. K.
Sedan, med anledning af hos Rikets Ständer väckt förslag om upphörande af den genom Kongl. Brefvet den 19
Maj 1781 för inhemska fårskölselns och ullproduktionens befrämjande inrättade
Ulldiskonten och indragning af det ät densamma vid 1828—1830 års riksdag å Riksgälds-kontoret anvisade kreditiv, upplyst blifvit, alt Ulldiskontens verksamhet numera vore af ringa omfång samt att densamma frångått bestämmelsen att blott verka lill befrämjande af ullens produktion och blifvit en vanlig diskont för belåning af reverser; samt Rikets Ständer jemväl funnit: att den Ulldiskonten medgilna krediti vrätt på Riksgälds-kontoret vore i flera afseenden olämplig, särskildt med hänseende dertill, att Riksgälds-kontoret sjellt hade behof af kreditiv och derföre blifvit tillagd sådan rätt hos Rikets Ständers Bank; att ullproduktionens uppmuntrande genom alt belåna varan i producentens hand ej vore klokt och praktiskt, enär försöket att på della sätt förhjelpa producenten till ett högre pris, inledde honom på den bana, som förvandlade producenten (ill spekulant, hvilket ej heller torde lända till hans verkliga fördel, då med denna bäst öfverensstämde alt varan förvandlades i penningar mot gånghart pris och det influtna kapitalet användes på förnyad produktion: saint att med sednare tiders sträfvanden mera öfverensstämde att sammanföra allmännna utlåningsIbnder, än att bibehålla sådana, som afse befrämjandet blott af vissa klassers eller mindre korporationers fördelar; — så hafva Rikets Ständer beslutat, att det för inhemska fårskötselns och ullproduktionens befrämjande ät Ulldiskonl-lönden å Riksgälds-kontoret anvisade kreditiv vid innevarande års slut skall indragas, så att någon anvisning derå eller nämnde lid icke må utställas, hvaremot derå lyltade belopp böra i stadgad ordning till Riksgälds-kontoret återbetalas. 32 Expeditiuns-Utsknttets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 129.
Med underdånig anmälan härom, få Rikets Ständer hos E. K. Maj:l i underdånighet anhålla, det läcktes E. K.
Maj:t gifva nådig föreskrift om Ulldiskont-inrättningens upphörande och dess behållnings öfverlemnande till Manufaktur-diskontfonden, samt i öfrigt låta vidtaga de åtgärder och meddela de föreskrifter, som af Ull-diskontens upphörande kunna påkallas.
Upplöst och godkändt hos Kidd. och Adeln (ten 3 Okt. 1863.
Preste-Ståndet deri 3 — — Borgare-Ståndel den 7 — — Bonde-Ståndet den 7 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om utsträckning af tiden, inom hvilken Underrätts s. k. srnåprotokoll skola till Hofrätt insändas. (Lag-Utskottets Relänkande N:o 50.) S. A. K. Jemlikt 28 § i Kongl. Förordningen angående inteckning i läst egendom, den 13 Juli 1818, åligger det ej mindre Häradshöfding, sedan han hvarje gång om året hållit ting i sitt häradshöfdingedöme, att inom en månad derefter till Hofrätten insända protokollen i alla de mål, som i 27 § af samma förordning nämnda äro, eller de, som angå inteckningar, uppbud och laglärter, äktenskapsförord samt förmyndares förordnande, vid hot lie daler för hvar dag han uleblifver, vare sig med ettdera af dessa protokoll eller alla, än äfven Rådstugurätt att göra det för hvar månad inom fjorton dagar derefter vid lika bot; och genom Kongl. Cirkulärbrefvet den 11 Februari 1847 är skyldighet stadgad för domare å landet och Rådstufvurätt i stad ali till Hofrätten insända protokoll angående bouppteckningar, morgongåfvobref samt afhandlingar om lösöreköp inom enahanda lid och vid enahanda påföljd, som i afseende på inleckningsoch lagfartsprolokoll finnes bestämd.
Med Expeditions- Utskottets Förslag till anderd.
Skrifvelse, N:o 129. 33
Med anledning häraf har hos Rikets Sländer blifvit föreslagen den förändring i Kongl.
Cirkulärbrefvet den 11 Februari 1847, att tiden inom hvilken omförmälda protokoll skola vara lill Hofrätt insända, må bestämmas för Häradshöfding till tre månader efter hvarje gång han hållit ting i sitt häradshöfdingedöme och för Rådstufvurätt till slutet af månaden näst efter den, under hvilken protokollen blifvit förda.
Till stöd för den föreslagna förändringen har hufvudsakligen blifvit åberopadt, hurusom dels efter tillkomsten af de i förevarande hänseende gällande föreskrifter de till ifrågakomna protokoll hörande ärenden, i hög grad tilltagit, eller till och med mångdubblats, dels i mångå domsagor den sed vunnit insteg, alt å den dag, då ting afslutades, en mängd handlingar inlemnades, för hvilkas expedierande en icke kort tid åtginge, dels domhafvande i sednare tider erhållit ett tidsödande bestyr för lättande af kontrollen olver handlingarnes kartering, och dels svårighet på många ställen mötte att få biträde till protokollens renskrifning, samt att i följd af detta allt den för protokollens insändande stadgade tid numera i allmänhet blifvit för kort.
Erfarenheten vitsordar ock detta förhållande.
Sålunda hafva Rikets Hofrätler ganska ofta sett sig föranlåtne att bevilja vederbörande domhafvande någon tids anstånd med fullgörande af ifrågavarande skyldighet.
Då så är och då genom den föreslagna tidsutsträckningen någon olägenhet icke synes kunna uppkomma, samt enär, på sätt det anförda innehållet af Kongl.
Cirkulärbrefvet den 11 Februari 1847 utvisar, detta bref i afseende å tiden för insändande af protokoll angående bouppteckningar, morgongåfvobref och afhandlingar om lösöreköp endast hänvisar till hvad om inteckningsoch lagfartsprotokoll finnes stadgadt och detta stadgande förekommer i de två första momenten af 28 § i Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818, hafva Rikets Ständer ansett det åsyftade ändamålet lämpligast kunna uppnås genom en förändrad lydelse af dessa begge moment; hvadan Rikets Ständer för sin del beslutat en författning af följande innehåll: “Med ändring af de två första momenten af 28 § i Kongl. Förordningen angående inteckning i fast egendom, den 13 Juli 1818, förordnas, att desamma skola erhålla följande lydelse: Sedan Häradshöfding hvarje gång om året hållit ting i sitt häradshöfdingedöme, sände han in till Hofrätten, innan tre månader derefter, protokollerna i alla de mål, som i 27 § nämnde äro, vid bot tre daler för hvar dag han uteblifver, vare sig med ettdera af dessa protokoller eller med dem alla.
Rådstufvurätt gore det för hvar månad inom utgången af nästa månad derefter, vid lika bot.“ Rikets Ständer framhärda etc.
Stockholm den 7 Oktober 1863. fiih. lill II.
Sl. Prat. 1862 1863. 10 Sami. 1 AJd. 8 Haft. 5 34 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 'ISO. -4:0 ISO.
Preste-Slåndet den 3 — — Borgare-Ståndet den 7 — — Bonde-Ståndet den 7 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående bestämmande af tid för klander emot till- eller afträdes-husesyn å kronojord.
(Lag-Ulskoltets Betänkande N:o 51). S. A. K. Genom Kongl. Förordningen den 6 Februari 1849 är följande stadgande med deladt: “Då, med anledning af 27 Kap.
Byggningabalken, till- eller afträdes husesyn blifvit emellan enskild jordegare och landbo af två nämndemän i behörig ordning förrättad, åligge den, som med förrättningen är missnöjd, att inom tre månader, sedan han af syneinstrumentet erhållit del, slämma vederparten till Rätten in.
Försummas det, vare synen gällande; dock skall i syneinstrumentet tydlig hänvisning lemnäs om hvad den missnöjde sålunda har att iakttaga för klandertalans anställande".
Denna författning har, såsom dess innehåll tydligt utmärker, afseende endast på förhållandet emellan enskild jordegare och hans landbo. 1 fråga åter om de till- och afträdes-husesyner, som å kronohemman och andra kronolägenheter jemlikt 27 Kap. 1 § Byggningabalken förrättas af kronofogde eller länsman med två nämndemän lör bestämmande, huru åboen under sin besinningstid har byggt och häfdat, och hvilka syner på grund af 2 § samma kapitel skola af Häradsrätten prölvas, finnes någon tid icke utsatt, hvarinom missnöje skall hos Rätten fullföljas, för att komma under pröfning:
Men den ordning och säkerhet i förhållandet emellan enskild jordegare och hans landbo, som med den i 1849 års förordning för klandertalans anställande införda tidsbestämmelse åsyftades och äfven vunnits, torde vara icke mindre önskvärd i afseende å biloch afträdes-husesyner emellan kronan och dess äboer.
Sådan förrättning skall nemligen enligt 7 § i åberopade kap. tjena lill bevis om åboens skyldigheter vid jordens afträdande; och det är derföre af synnerlig vigt, att i lagen någon viss lid angifves, efter hvars förlopp förrättningen, då den af endera kontrahenten emot den andre åberopas, skall dem emellan ovilkorligen lända till efterrättelse.
Skrifvelse, N:o 151. 35 I följd häraf, och med anledning af hos Rikets Ständer derom gjord framställning, få Rikets Ständer hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af en författning af det innehåll, att hvad i Kongl. Förordningen den 6 Februari 1849 finnes stadgadt, rörande klander af lill- eller aflrädes-husesyn emellan enskild jordegare och landbo, äfven skall gälla i fråga om dylik husesyn, som af kronofogde eller länsman med två nämndemän ä kronohemman eller annan kronolägenhet förrättas.
Stockholm den 7 Oktober 1863. friO 131.
Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 3 Okl. 1863.
Presle-Ståndel den 3 — — Borgare-Ståndet den 7 — — Bonde-Ståndet den 7 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändrade föreskrifter i fråga om offentliga stadgars kungörande å tingen.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Bet.
N:o 15.) S. A. K.
Då, med anledning af stadgandet i 2 Kap. 3 § Rätlegångs-Balken, att Häradshöfding vid tinget skall “läsa the stadgar oflfenteliga up, som Almogen å Tinget kungiöras höra,11 — i 5 § af Landshöfdinge-lnstruktionen den 4 November 1734 var föreskrifvet, “att alla dädanefter utgående allmänna Kongl. Plakaler och Förordningar, Riksdagsbeslut, Resolutioner och Rescripler, som af trycket utgå, skulle vid tingen kungöras men berörda föreskrift ur Landshöfdinge-lnstruktionen af den 10 November 1855 blifvit utesluten och således upphört att vara gällande, samt alltså, efter sistnämnda dag, i nu ifrågavarande hänseende qvarstå endast vissa tid efter annan meddelade föreskrifter om särskilda författningars förnyade uppläsande å lingen årligen eller å vissa tider; så har Rikets Ständers Justitie-Ombudsman, i dess lill innevarande riksdag afgifna embetsberättelse, dels erinrat, hurusom åtskilliga af nämnde författningar redan vore upphäfda, dels förmält, det han erfarit, ali föreskrifterna om uppläsande af ifrågavarande författningar, äfven hvad anginge dem, som ega gällande kraft, nog allmänt eflerlätes; och har Justitie-Ombudsmannen, som ansett det vara utan nytta, att berörda föreskrifter 36 Expeditions-Utskottets Förslag tili underd.
Skrifvelse, N:o I5i. om meranämnde förfallningars uppläsande i kraft och verksamhet återställdes, alltså hemställt, det samma föreskrifter mätte i laga ordning upphäfvas, samt, dä emellertid lagens bud om allmänna stadgars offentliga uppläsande qvarslode, och icke, enligt hans åsigt, borde förändras, föreslagit, att i samma förordning, hvarigenom nämnde äldre föreskrifter kunde komma att upphäfvas, tillika måtte förklaras, “att det på domarens egen pröfning måtte bero, hvilka stadgar han ansåge böra på detta sätt allmogen kungöras.
“ Rikets Ständer hafva tagit denna framställning i öfvervägande, och emedan ifrågavarande särskilda stadganden, enligt hvad upplyst blifvit, sedan de alltmera råkat i glömska, numera endast på få ställen eflerlefvas, och nytta af deras återupplifvande ej är att förvänta, anse Rikets Ständer att de icke längre böra i lagstiftningen bibehållas; och enär hvad sålunda förekommit i afseende ä ofvanberörda särskilda föreskrifter, i samma mån gäller om det allmänna stadgande i ämnet, som innehålles i 2 kap. 3 § Rättegångs-Ralken, samt Rikets Ständer icke anse troligt att, äfven om genom särskild författning i den syftning, som Justitie-Ombudsmannen föreslagit, större utveckling gåfves åt lagens ifrågavarande bud i nämnde §, detsamma skulle kunna bibehållas i någon verksamhet, sedan numera, i följd af tryckpressens allmänna användning, medel förefinnas att till folkel sprida kunskap om lagen, hvilka göra alla tillförene dertill använda medel öfverflödiga och derigenom äfven overksamma, — hafva Rikets Ständer lör sin del beslutat, att, med upphäfvande af alla gällande föreskrifter om lagars och författningars kungörande å lingen, 2 kap. 3 § Rättegångs-Ralken må erhålla följande förändrade lydelse: “3 § A Tingstimma skall Häradshöfding och Nämnd lideligen vid tingsstad vara, och sist klockan nio om morgonen: försummar han det, och kommer ej till klockan tolf; bote tio daler, de fattigas ensak i socknen.