Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Pii den för valet utsatta dagen förrättas detsamma efter högmesso-gudstjensten, enligt den löslberäkning, som på hvarje ställe vid prestval löljes, af pastor eller, i händelse af fiir honom inlräffadt laga förfall, af den prestman kont! akts-prosten dertill förordnar.
Frånvarande röslegare må genom skriftlig med namn och sigill eller tvänne på en gång närvarande vittnens påskrift försedd voteringssedel eder ock genom mundlligt likaledes af Ivaline vittnen under edelig förbindelse till protokollet intygad fullmakt sin röst afgifva.
Pastor har vid hvarje sådant val en hel embetsröst, oell röste lian dessutom för sitt innebo (vande hemman; men dessa hans röster algifve han efter församlingens.
Innehafves pastoral vården under vakans af vikarierande pastor, afgilve han embelsrösten ; men för pastors-boslället röstas enligt Prestvals-förordningen den 1 April 1843, § 20, Elier sluladt val, och sedan de föreslagnes röstetal i vallängden blifvit utiördt och kungjord), vare densamma såsom justerad ansedd och underskrifves derjemte protokollet, sedan della blifvit uppläst och godkändi, af valförrätlaren och minst tvänne valberättigad» socknemän.
Slutligen uppläser valförrätlaren följande besvärs-hänvisning:
"Den med delta val missnöjde, må deri söka ändring genom besvär, som, åtlöljde af behörigen styrkt afskrift utaf vniprolokollet, ingifvas lill Stiftets Dom-kapitel innan lil.
12 å 30 dagen elier valdagen, den likväl oberäknad, eller, om helgedag dä infaller, å nästföljande söcknedag.
Besvärandet) åligger jemväl alt inom 14 dagar, elter det besvären sednast bordt inlemnas, till valförrätlaren aflemna dia rii be vis från Dom-kapitlet olver besvärens ingifvande.
Försummas något af detta, vinner valet laga kraft.”
Uti de församlingar, der rättighet all orgelnist, kantor och klockare tillsätta lagligen innehafves af Patrono
Ecclesi® eller eljest af någon säiskild myndighet, skall inom tre månader elier ledigheten till tjensten, af deri det vederbör, utses en i alla afseenden skicklig man, hvilken löre utnämningen skall hos församlingens pastor förete alla utaf sökande til! dylik tjenst erforderliga betyg och handlingar.
Finnes emot den utseddes behörighet något att lagligen anmärka, åligger det pastor derom underrätta patronen eller den utnämnde och skälen til! anmälan skriftligen meddela, jemte besvärshänvisning.
Skulle utnämning icke dessmindre ske, skall pastor saken i Dom-kapitlet genast anmäla.
Om eli sådant utnämnande, som bör ske skriftligen till pastor, skall, derest det af honom godkännes, församlingen underrättas å allmän sockenstämma.
All röstvärfning, pä hvad sätt som helst bedrifven, till val af orgelnist, kantor, klockare eller skollärare vare strängeligen förbjuden.
Sker den af någon å ett förslag uppförd, straffes lian med 50 Kalr Runt böter och varde sitt förslagsrum förlustig.
Hvar och en annan, sorn med sådan röstvärfning beträdes, böle halfva detta belopp, oell varde hans röst ogillad i det valet, om han rösträtt dervid eger.
Besvär öfver röstvärfning må i här ofvan föreskrifva!) tid i Dom-kapitlet skriftligen anföras endast al dem, sorn sjellve hafva rösträtt, eller af de föreslagne.
Dessa besvär höra innefatta bestämd uppgift ej mindre af ämnen och personer, sorn utgöra föremål för klagan, än äfven af de vittnen och andia omständigheter, som (ill bevis derom åberopas, i annat läll valde al
Dom-kapitlet utan kommunikation ogillade i alla de delai-, der denna föreskrift icke blifvit iakttagen.
Mål, som angå röst-värlning eller andra lagbrott, skola lill verldslig domstol förvisas, när augifvelserna äro så bestämda, som bär ofvan sägs, men till Dom-kapitlets pröfning höra alla frågor om fel i val längden, om röst-rällighet, som blifvit orätt vägrad eller medgilven, för högt eiler ringa beräknad, samt om felaktigheter blifvit af val - 20 Ln"- samt Allm.
Desv. och Ekon.-Lisk.
No 47. förrättaren begångne, med hvad mera dvlilit, sorn besvären angå.
Der Dom-kapitlet icke finner skäl att besvären ulan kommunikation afslå, varde de med vederbörande, dem de i någon mån angå kunna, kommunicerade, med föreläggande af viss tid till förklarings angifvande, vid förlust af rättigheten att varda hörde.
Sedan valet vunnit laga kraft inkallas den valde af pastor, för att inför församlingen och pastor ernbets-eden aflägga, hvarefter valhandlingarne, jemte edsformuläret, behörigen underskrifvet, sändes till Dom-kapitlet, som utfärdar och meddelar fullmakt ål den valde.
Befullmäktigad orgelnist, kantor, klockare eller folkskolelärare har ingen lillträdes-rätt, om enka eller omyndige barn efter den aflidne tjenstemannen finnas, förrän de ras tjenste- eller nåd—år tilländagått.
Carl Tholsson åter har uti sitt till Hedervärda Bonde-ståndet ingifna, afåtskillige hans ståndsbröder understödda memorial, snm blifvit till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet ölverlemnadl, anfört: att Kongl. Resolutionen den 20
November 1786 gåfve kyrkoherden alltför stort inflytande vid val af klockare, orgelnist och skol-lärare.
Då församlingarne finge sjellve vidkännas kostnader lor förenämnde tjensters upprätthållande, borde de också fä utöfva ett deremot passande inflytande på personernas val, helst omvårdnaden för det uppvexande slägtets bildning fordrade att hvarje husfader skulle ega att välja den, som borde undervisa hans barn och utbilda deras kunskaps- och sedlighels-begrepp genom goda lärdomar och föredömen; och har motionären af sådan orsak föreslagit: all Rikets Ständer mätte i underdånighet hos Kongl. Maj.l anhålla, alt Kongl. Maj:l läcktes, med upphäfvande af alla äldre författningar, ”der ej särskilda föreskrifter sådant hindrade”, angående tillsättning af klockare, orgelnisler och skollärare, ny nådig förordning utfärda på de grunder alt: ’T:o.
Förslag lill klockare- och orgelnisl-tjensler må upprättas af kyrkorådet jemte pastor, samt lördag tili folkskolelärare tjenst af desse, tillika med folkskole-slyrélsen, sä att desse gemen samt afgöra om de sökandes behörighet och lämplighet; samt 2:o.
Att förslaget bör upptaga tre personer, om de sö kandes antal öfversliger delta, eller i annat fall samtlige sökande; med utlåtande om hvilken eller hvilka anses böra ega företräde; och 3:o.
Kyri ioherdes röst-rättighet vid valet måtte bestämmas på det säll, att han allenast eger rösta för sina inneha "vande hemman, samt med en embels-rösl; hvilka röster dock icke böra af honom afgifvas förr, än efter det församlingen röstat."
Anders Anderssons ofvanomförmälda motion, hvilken blifvit till Lag-Utskottet remitterad, afser endast att inskränka kyrkoherdens röst-antal vid tillsättande af klockare, orgelnist eller skollärare.
Enligt Kongl. Resolutionen af den 20 November 1786 gäller nemligen kyrkoherdens röst lika med hälften af dem, som af församlingen afgifvas, hvilket motionären ansett så mycket mera obilligt, sorn derigenom mången gäng händt, alt pastor samt en högst ringa minoritet af församlingsboarne bestämt utgången af dylika val, emot hvad de fleste inom församlingen önskat.
Sam - Lag- sund Allm, Besvärs- ock Ekon.-ljtsk. Betänkande N:o 47. 21 Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, som, enligt 43 § Riksdags-ordningen, (ill pröfning lörehaft ifrågavarande motioner, anser sig, i fråga först om Herr Prosten Melanders förslag till en allmän författning om val af klockare, orgelnisler och andra kyrko-betjente böra meddela den upplysning, att vid sistlidne riksdag Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet uti sitt öfver motionärens vid förra Riksdagen i enahanda sylte, som nu, framställda förslag, algilna Betänkande N:o 130, funnit sig icke böra tillstyrka Rikets Ständer att i anledning af den väckta motionen vidtaga någon åtgärd, hvilket Utlåtande dä vann Rikets Ständers bifall.
Uti 30 § af 1686 års Kyrko-lag stadgas ''Organisten valjes af Kyrckioherden och Församlingen, som honom löner, alt som the therölver kunna förenas”; hvarefter det i 31 § heter att ''Klockaren skall i Ulen matto af Kyrckioherden och Församlingen väljas”; hvilket sistnämnda stadgande, genom Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 20 November 1786, blifvit sålunda närmare bestämdt, alt kyrkoherdens röst vid klockareval, utom hvad Blekinge, Skåne, Halland och Bohus län angår, skall räknas lika med halfva församlingens.
Dä, efter de upplysningar Utskottet vunnit, denna åt kyrkoherde medgilha vidsträcktare röst-rätt icke visat sig hafva medfört några menliga följder och jemväl måste anses hafva sin behöriga grund deruti, alt klockare, i följd af sin befattning, står i närmaste beröring med pastor, hvilken väl får anses icke allenast fullt kompetent att bedöma dens skicklighet, som anmäh-r sig till erhållande af klockare-lägenhet, utan äfven intresserad af att den till tjensten lämpligaste nämnes; då man icke kan antaga, att pastor utan högst giltiga skäl i delta afseende skiljer sig från församlingen; och då de allmänna bestämmelser rörande delta ämne, hvilka kunna vara af nöden, redan finnas uti olika, hittills gällande författningar, samt ett sådant sammanförande af dessa särskilda stadganden, som innefattas uti de af Herr Prosten Melander samt Häkan Pettersson framlagda förslag, dels inom vissa stift redan finnes verkslaldt, dels ock bör kunna i sammanhang med instruktioner för kyrko-betjeningen med mera fördel stiftsvis uppgöras, med de modifikationer i afseende å special-bestämmelser, hvartill olika förhåliänden i olika orter kunna gifva anledning, hemställer Utskottet vördsamt: att så väl Herr Prosten Melanders och Håkan Petterssons, sorn Carl Tho/ssons och Anders Anderssons motioner icke malte till någon vidare åtgärd, föranleda.
Erik Ersson från Gefleborgs- samt Magnus Månsson från Östergöthlands län anmälte reservation mot detta Betänkande.
Prof. 1856—1858. 7 Sami. % Afd. 17 Haft. 4 STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1858.
N:o 48. 1 N:o 48.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 13 Febr. 1858, kl. 1 e. m.
Förordningen den 20 Januari 1824, i fråga om ersättning till egare af vattenverk, som flyttas, eller dä vatten afledes för sjösänkning. .... ,11,.. ■. ii Anders Pehrsson från Orebro län har uti ett till Bonde-Ståndet ingifvet Memorial anfört: att den ersättning, som Kongl. Förordningen den 20 Januari 1824 bestämmer åt vattenverks-egare, då verket • skall ändras eller flyttas eller vattnet skall afledas i och för sänkning af sjöar eller uttappning af kärr och mossar, vore allt för dryg och förhindrade på ett obilligt sätt jordens förbättring genom odling.
Det vore nemligen ingenting ovanligt, att, då värderingar ifrågakomma, de ståtligaste beskrifningar öfver den stora bruksdriften, qvarntullens belopp o. s. v. lemnades., men då det gällde deltagande i ortens besvär, eller inkomsten skulle taxeras för bevillning, vore förhållandena icke så förmånliga, utan saminanfölle ofta värdet till ett förvånande ringa belopp.
Då derjemte betraktades, att dessa anläggningar vore i allmänhet beroende af konjunkturer samt att ångans kraft och maskineriernas fulländning gjorde de med vattendrift gående fabrikationerna i flere fall mindre lönande emot hvad förut varit förhållandet, så ansåg motionären, att det icke vore något kränkande för eganderätten onr man fordrade att innehafvarne af dylika verk, lör det vigtiga ändamålet af jordens odling, hvarpå till stor del de och deras efterkommandes väl berodde, finge nöja sig med något mindre ersättning, helst de i allt Bih. till R.
Prot. 1856—1858. 7 Sami. 2 Afd. 18 Höft. 1 2 Sammans.
N:o 48. fall erhölle mera, än hvad de vid vanlig försäljning kunde påräkna.
Af sådan anledning har motionären föreslagit: ”att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet hemställa om en sådan förändring i Kongl. Förordningen den 20 Januari 1824, att herörde ersättning måtte nedsättas till en fjerdedel, eller 25 procent utöfver värdet”.
Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, hvars utlåtande öfver det framställda förslaget blifvit infordradt, har tagit hvad motionären anfört i öfvervägande.
Ofvanberörde Kongl.
Förordning den 20 Januari 1824 grundar sig på ett af Kongl. Majit uti Nådig Proposition till Rikets vid 1823 års riksdag församlade Ständer öfverlemnadt förslag till författning, angående förändring eller utdämmande af vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling.
— Detta förslag innehöll i 5 §: att jord-egare skulle till egare af dylika vattenverk betala dess fulla värde; men Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten erinrade, uti afgilvet Betänkande, att hvarje kränkning af eganderätten innefattade ett obehag för den, som nödgades underkasta sig densamma, särdeles om han egde någon särskild affektion för hvad man vill tvinga honom att afträda eller bringa i ett förändradt skick; och då denna affektion icke alltid vore en följd af nyck, utan stundom försvarades af skäl, hvilkas giltighet man icke kunde bestrida, trodde Utskotten derföre, att afseende på detta obehag borde göras, och såsom följd hvaraf Utskotten äfven föreslogo, att 3 § borde erhålla den förändrade lydelse, med hvilken den, sedan Rikets Ständer godkänt Utskottens åsigter härutinnan, blef i den Nådiga Förordningen intagen, och hvarigenom är vordet stadgadt, att ersättning till vattenverks-egaren hör utgå efter fulla värdet med förhöjning af hälften derutöfver.
Jemväl sedermera har ett sådant beräkningssält af lagstiftningen antagits, såsom i Kongl. Majits Nådiga Förordning, om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof den 20 November 1845; och Utskottet finner de af motionären till stöd för sitt ifrågavarande förslag anförde skäl icke vara af beskaffenhet att höra föranleda till detsammas godkännande; hvadan Utskottet vördsamligen afslyrlier bifall till motionen.
N:o 49. 3 N:o 49.
Betänkande, i anledning af vackt motion, om kungörelsers uppläsande å sockenstämma.
Uti ett till Ridderskapet och Adeln Ingifvet Memorial har Herr Ehrenborg, Richard, föreslagit att, för den händelse att en al honom vid nu pågående riksdag väckt motion, angående förändringar i nu gällande sockenstämmo-förordning skulle vinna Rikets Ständers bifall, Rikets
Ständer måtte för deras del besluta att, med upphäfvande eller ändring af Kongl.
Maj 1849 samt alla de lagar och författningar, hvilka innehålla bestämmelser om kungörelsers och andra verldsliga akters uppläsande från predikstolen, stadgas måtte att, med undantag af Bönedags-plakat och kollekt på lysningar, alla de tillkännagifvanden och promulgationer, hvilka hittills lagligen från predikostolarne skett, hädanefter skola i sockenstämma meddelas.
Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, hvars Utlåtande öfver förrberörde förslag blifvit infordradt, har, enär den af motionären såsom vilkor för bifall till hans framställning väckta motion, angående förändringar i nu gällande sockenstämmo-förordning, blifvit afstyrkt af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet i dess Betäckande N:o 95, hvilket afstyrkande vunnit Rikets Ständers godkännande, vid sådant förhållande ansett hvad motionären föreslagit icke böra till någon vidare åtgärd föranleda; hvadan Utskottet vördsamligen hemställer: att Herr Ehrenborgs ifrågavarande motion mätte anses vara förfallen.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Febr. 1858, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckte motioner om upphäfvande af stadgandet i iO kap. 5 § Byggninga-balken, i fråga om vite för åverkan, m. m.
Enligt ofvanberörde lagrum eger domaren magt, att der sådan åverkan, som i § uppräknas, oftare sker, förelägga vite, hvartill, utom böter efter lag och skadans ersättande, den gör sig förfallen som med slik åverkan beträdes.
Härigenom har lagstiftaren gifvil den enskilde anvisning till erhållande af ett ytterligare skydd, der de i 10 kap. 1 och 5 §§ Byggninga-balken samt Kongl.
Förordningen om skogarne i riket den 1 Augusti 1805 och sedermera utkomna dertill hänförliga författningar för åverkan stadgade bötes-ansvar visat sig icke vara tillfyllestgörande för att afhålla obehörigt intrång i egande-rälten.
— Emot lämpligheten af sådant särskildt skydd är likväl vordet erinradt, att då det endast meddelades, när det kunde styrkas att åverkan oftare sker, inträffade i sjelfva verket, att den enes egendom Klefve mera skyddad än den andres, ehuru sådant icke kunde vara lagens mening; samt att den af domaren, med anledning af 5 art. 23 § af Kongl. Stadgan om jagt och djurfång den 13 April 1808 i afseende på der omförmälde vitén, såsom vilkor för ett vites-förbuds gällande kraft, nästan ständigt gifna föreskrift om beslutets årliga uppläsande i socknens och angränsande socknars kyrkor lätt nog kunde försummas och alltid medförde stort besvär för herrar pastorer, enär det vissa tider, såsom om våren, inträflade, att en sådan mängd af dylika beslut framlemnades till kungörande, alt pastor så väl som församligen dermed uppehölles längre tid, än som åtginge för gudstjenstens förrättande.
5 Med föranledande häraf hafva Josef Holm från Stockholms län, Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län, E. Christensson från Götheborgs och Bohus län uti särskilde, till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifna memorialer yrkat: att den, på sätt ofvan är vordet omförmäldt, domaren medgifna magt, att der åverkan oftare sker förelägga vitén till eganderättens skyddande, måtte upphöra samt böterna för åverkan i stället förhöjas; i hvilket afseende är vordet föreslaget af Gustaf Bjerkander och E.
Christensson ,att böter för all slags åverkan måtte höjas till 10 R:dr Banko, hvaremot Josef Holm öfverlemnat åt vederbörande Utskott att bestämma bötesansvaret för åverkan till det belopp, som kunde anses leda till att afhålla egennyttan och okynnet från olofligt tillegnande af andras tillhörigheter.
I sammanhang med dessa motioner torde äfven böra till afgörande förekomma två andra inom Hedervärda Bonde-Ståndet framställda förslag, nemligen: Af Johan Andersson från Elfsborgs län med hvilken Per Benjaminsson från samma län instämt, att, emedan grödan vore för jordbrukaren och landtmahnen i allmänhet dess hufvudsakligaste egendom och ingen med skäl kuhde bestrida att åverkan derå vore högst skadlig, 9 kap. 6 § Byggninga-balken med afseende på ansvar och böter för åverkan måtte blifva förändrad till denna lydelse: ”Hvilken, som med vilja släpper sin boskap i annans ohergade åker eller afslagna äng, bote för hvarje gång för häst, nötkreatur eller svin tio delar, för get eller fårkreatur sex delar och skadan åter.
Tjudrar man der häst eller andra kreatur vore lag samma.
Är grödan afbergad, eller sker detta i beteshage, vare bot hälften mindre.
Låter någon drifva eller valla sin boskap å annans enskilda skog eller mark bote en fjerdedel.
Drifver vallhjon in kreatur, bote efter ty som sagdt är”; samt af Nils Andersson från Christianstads län, som förmält att föreskriften om vites-förbudens årliga kungörande från predikstolarne förorsakade både jordegare och pastorer mycket besvär, ”att förbuds-domar, som af under-rätterna för beträdande af fridlysta egor eller åverkan m. m. hädanefter utfärdas, höra så framt de skola tillämpas, från vederbörande predikstolar uppläsas en gång hvart tredje år samt bevis derom vid skeende lagföring företes”. Lag-Utskottets Utlåtande har blifvit öfver dessa motioner infordradt; hvarefter, med anledning af 45 § Riksdags-ordningen, Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet ärendet till pröfning förehaft.
Hvad nu först beträffar frågan om upphäfvande af den i 40 kap.
Ö § Byggninga-balken domaren medgifna rättighet att i vissa fall föresätta vitén, så enär 37 § i Kongl.
Förordningen, om egors fredande emot skada af annans hemdjur samt om stängsel-skyldighet den 21 December 1857 innehåller: att alla vitén och andra ansvars-bestämmelser för ofred af kreatur å annans egör, som kunna finnas stadgade genom särskilda, af konungen meddelade beslut, eller af domstol eller af annan embets-myndighet utfärdade vites-förbud, upphört att varå gällähdé; samt 6 Sammans.
Rikets Ständer beslutat underdånig skrifvelse, innefattande anhållan att Kongl.
Majit täcktes till Rikets Ständer aflåta Nådig Proposition om ny lagstiftning för skogshushållningen, och att i sammanhang dermed förhöjde och i viss mån förändrade ansvars-bestämmelser för tillgrepp och åverkan i skog måtte antagas; hemställer Utskottet vördsamligen alt motionerna i denna del icke mätte till vidare åtgärd föranleda.
Då ofvanomförmälde Kongl.
Förordning den 21 December 1857 i 21 § innehåller förhöjda straff-bestämmelser från 5 till 100 R:dr Riksmynt för åverkan och ohägn å andras egor, lära jemväl det af motionärerna framställde förslag om förhöjdl bötes-ansvar för dylik åverkan icke böra till någon vidare åtgärd föranleda.
Vid sådana förhållanden och då särskilde föreskrifter i afseende å tiden för vites-förhudens uppläsande från predikstolarne icke torde vara erforderliga, hemställer Utskottet alt hvad Nils Andersson härom andragil mätte utan afseende lemnäs.
Ank. till Exp-Utsk. den 19 Febr. 1858, kl. 12 m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om stiftandet af en lag, hvarigenom telegraf-depescher förklaras i vissa fall vara gällande såsom vore de skriftligen afgifna.
Inom Höglolfiga Ridderskapet och Adeln har Herr von Heland, J. F., uti ingilvet och till Lag-Utskottet remitteradt memorial anfört hurusom, sedan elektriska telegrafen varit här i riket i gång under 3:ne år, man torde hafva hunnit inhemta, Sammans.
N:o 5i. 7 att förtroende till innehållet af telegraf-depescher samt deras snabba expedierande, vore de vilkor, förutan hvilka denna inrättning icke kunde uppfylla allmänhetens hilliga fordringar.
Då telegraf-depescher vexlades emellan enskilde personer, så egde emotlagaren rätt, att efter eget godtfinnande uppskatta värdet af depeschens innehåll, men så vore ej förhållandet då vigtiga värf skola inför lagen eller myndigheter på grund af telegraf-depescher utföras.
Till upplysning härom har motionären åberopat följande två exempel.
En myndighet telegraferar till en annan att låta göra husvisitation hos någon misstänkt person, eller gripa en rymmare.
Detta verkställes, men den misstänkte befinnes vara oskyldig; och, efter motionärens förmenande, komme den verkställande att i första rummet stanna i personligt ansvar för sin åtgärd, enär han icke hade några skriftliga ordres, utan endast en telegraf-depesch att förevisa.
Om åter en person, stadd på resa till en vigtig förrättning, som skulle försiggå på viss ort och timma, af tillfälliga hinder blefve hindrad att hinna fram, kunde han från närmaste telegraf-station uppdraga åt en annan att i hans ställe vara närvarande vid förrättningen, men den telegraf-fullmagt som å den bestämda tiden förevisades vore ej giltig, ”ty myndigheten får ej godkänna en fullmagt, som ej af utgifvaren är personligen undertecknad”.
I båda dessa fallen hade likväl afsändaren vid inlemnandet af sin skrift, bestyrkt sin identitet och låtit kollationera depeschen samt derom underrätta emotlagaren, meli som ej någon lag stadgade hvad värde en sådan telegraf-depesch egde, hade, till stor skada, både för samhället och den enskilde, de gifna uppdragen ej blifvit utförda.
Många exempel gåfves äfven derpå alt rymmare blifvit här i riket, i följd af telegraf-rapporter fasttagne, men det vore motionären obekant om sådant vore fullt lagligt.
Till följd hära! har motionären föreslagit: att Lag-Utskottet måtte till Rikets Ständer inkomma med förslag till lag, som stadgar: ”alt då telegraf-depescher, enligt 19 och 23 §§ af nu gällande telegraf-reglemente äro försedde med erforderlige kontroller, skola de i vissa fall vara gällande, såsom om de voro skriftligen afgifne”.
Enligt 43 § Riksdagsordningen har denna motion blifvit af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet pröfvad; men Utskottet har icke funnit sig böra med anledning deraf utarbeta något lag-förslag.
För sa vidt densamma må afse fullmagter af enskilda är frågan redan afgjord genom Rikets Ständers bifall till Lag-Utskottets i detta ämne afgifna Betänkande N:o 71. 1 fråga åter om de föreskrifter, som i administralif väg meddelas, lärer Kongl.
Maj:t, som stadgar hvilka vilkor böra iakttagas för att åt stats-depescher gifva vederbörlig trygghet, icke underlåta alt i afseende å deras efterlefnad meddela erforderliga bestämmelser, och någon Rikets
Ständers åtgärd härutinnan torde så mycket mindre vara af be - 8 Sammans.