Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Institutet häri med exempel föregiuge lärjungarne, hvilket allt förekommer såsom en slags inledning till intet annat än anmärkningen derom, att räkenskaperna för en liten utgård, Granberg, under revisionsåret utvisa förlust, helst inom Revisionen upplystes, dels att denna förlust redan följande året betydligt minskats, dels att sagde utgård vore för Ultuna särdeles nyttig, emedan på dess goda bete all Institutets ungboskap under sommaren föddes, och att det sålunda i sjelfva verket för Ultuna lönade sig att under eget bruk behålla utgården, och i reservantens tanke således af anmärkningen intet annat återstode, än måhända det, att i räkenskaperna ej full rättvisa mot meranämnda utgård iakttagits.
7:o vid berättelsen angående Alnarps landtbruksinstitut. af Kontraktsprosten L.
Grönvall: »Emot den i berättelsen om
Alnarps landt bruksinstitut intagna kritik öfver bokföringssättet får jag anmäla min reservation.
Räkenskaperna hafva för åren 1860 och 1861 blifvit af dertill utaf Kongl.
Majit särskildt förordnade Revisorer, bestående af fullt sakkunnige män på orten, vitsordade såsom förda — 270 — med utmärkt redighet och noggrannhet — ett omdöme, som af Rikets Ständers Revisorer icke heller kunnat jäfvas; och då dertill kommer, att, såsom revisionsberättelsen för 1861 vid handen gifver, nuvarande räkenskapsförare för de, särskilde Revisorerne framlagt en af dem godkänd plan till förändrad bokföring, hvilken, såsom orden lyda, »kommer att blifva ännu tydligare och redigare, särdeles vid de mera komplicerade konti. såsom arbetsfördelning, kreaturs m. fl.», har något skäl icke synts mig vara för handen, att i detta afseende göra någon anmärkning, minst en så omständlig, som den Revisorernas pluralitet beslutat »
Uti denna reservation förenade sig Kyrkoherden J. A. Berg. 8:0 viii berättelsen rörande Kongl, Bibliotheket. a) af Kyrkoherden Berg, med hvilken Doktor Sandberg och Prosten Ahlberg sig förenade: »Då pluraliteten af iievisorerne ej funnit skäl att i detta årets revisionsberättelse intaga en framställning rörande Kongl. Bibliothekets nuvarande tillstånd, får jag äran anhålla, att nedanstående reservation måtte få åtfölja berättelsen:
De Kongl. Bibliotheket tillhörande samlingar bestå af 120,000 volymer, då dervid likväl ej inberäknas 11,000 häften af oafslutade verk och tidskrifter, 7,000 portföljer, innehållande 7 ä 800,000 småskrifter, 5,500 handskrifter, 2 i 4 portföljer, innehållande kartor och plancher, samt en större gravyrsamling.
Ehuru man nödgats splittra samlingarne genom att förflytta 4,000 volymer till Nationalmusei-byggnaden och 23,000 volymer till ett vid denna byggnad beläget hus, för att der tillsvidare magasineras, saknas dock plats för den återstående delen af boksamlingen.
För att bespara utrymmet, har raan frångått en strängt vetenskaplig uppställning, så att åtskilliga fack äro förde'ade på 4 å 5 olika ställen, uppfört hyllor på de mest otjenliga platser, samt mångenstädes ordnat böckerna i dubbla rader.
Sedan dessa nödfallsutvägar blifvit använda, har dock ett stort volymantal måst finna sin plats i lårar och packkistor, uppställda i bibliotkekssalen.
Då dertill kommer, att det enda läsrum, som för närvarande finnes, är trångt, mörkt och för helsan menligt, måste det, enligt min åsigt, vara Rikets Ständers Revisorers pligt att framhålla den otjenliga lokal, hvaruti Bibliothekets värdefulla samlingar sig befinna, alldenstund denna omständighet i hög grad förlamar tjenstemännens verksamhet samt snart nog gör Bibliotheket till en obrukbar institution.
Man har redan sett sig nödsakad förvägra besökande tillträde till Bibliotheket, och den tidpunkt kan ej vara fjerran, då oöfvervinneliga hinder uppstå för en fortsatt utlåning.
Kan och bör ett riks-bibliothek i viss mån anses som en värdemätare på ett lands litterära ståndpunkt, synes med skäl Bibliothekets förflyttande till en tjenligare lokal betraktas som en nationalangelägenhet.» b) af Herr von Kraemer, B,: »Mot Revisionens beslut att endast omnämna granskningen af Kongl. Bibliothekets räkenskaper och deremot förvägra införandet af en anmärkning, som af flera ledamöter yrkades, öfver olämpligheten af den lokal, hvari sagda Bibliothek nu är inträngdt, får jag mig reservera.
Utom otillräckligheten af utrymmet för böckerna, tillåter jag mig att påpeka den fullkomliga bristen på användbara läsoch arbetsrum, dessa så nödvändiga bihang till ett offentligt bibliothek.» — 271 — 9:o rid berättelsen angående National-museibygguaden af Riksdagsfullmäktigen Carl Anders Larsson: »Revisorerne, som funnit, att den för Musei-byggnadens fullbordande åtgångna summa 1,737,415:
R:dr 79 öre, med icke mindre än. 274,445: » 81 » öfverskjuter det ursprungliga kostnadsförslaget, 1,462,969:
R:dr 98 öre, hafva dock icke funnit hvarken denna eller de flere skarpa anmärkningar mot ifrågavarande byggnadsarbete, hvilka förekomma i Stats-utskottets utlåtande rörande Museibyggnadens fullbordan vid nästförutgångna riksdag, förtjenta af vidare uppmärksamhet än att, på sätt 1862 års Revisorer yrkat, utreda hvaruti kostnaderne hufvudsakligen bestå.
— De reflektioner, Revisorerne tillägga, angående orsakerna till arbetets fördyrande, kunna snarare betraktas som en upplysande ursäkt för byggnads-chefen och de vederbörande som gillat hans åtgärder, än ett klander emot vederbörandes tilltag att, genom åtskilliga kostsamma förändringar, orsaka en dubbel utgift för vissa delar af byggnadsarbetet.
— Enligt mitt förmenande, hade Revisorerne bort meddela nödig upplysning om huruvida icke kostnaden för husets inredning varit inbegripen i det ursprungliga kostnadsförslaget likasom den princip, hvarefter vedergällningen utgått till GeheimeRådet Stiller, med mycket mera, som varit egnadt att belysa detta särdeles ryktbara byggnadsföretag.
Anseende jag förty, att Revisorerne, i stället för det indirekta beröm, deras utlåtande markerar, heldre bort, med förklarande af sitt ogillande af de fördyrande åtgärder, som icke efter Ständernas pröfning tillkommit, men varit af byggnadsföreståndaren beroende, hos Rikets Ständer hemställa, att en grundlig efterräkning i antydda afseenden måtte påkallas, för att få utredt hos hvilken auktoritet orsaken ligger till det klander mot bygdnads-chefen, som inom landet förspörjes.
En sådan åtgärd anser jag rättmätig ej mindre å det allmännas, än ock å den klandrade byggnads-chefens sida; ty härigenom skulle allt misstroende mot honom blifva undanröjdt, i fall det befunnes, att han vore klanderfri.»
Häri instämde Riksdagsfullmäktigon Gustaf Johansson; hvarjemte Riksdagsfullmäktigen Per Persson, som icke närvarit vid ärendets behandling, ville hafva sådant här antecknadt.
10:o vid berättelsen rörande allmänna Institutet för döfstumma och blinda. af Herr Ehman, C,: »Emot formen af den anmärkning, som af pluraliteten bland Revisorerne blifvit beslutad, får jag reservera mig, emedan jag under den öfverläggning, som derom hos Revisorerne egt rum, dels icke funnit det vara tillräckligt styrkt, att kostnadsförslag öfver grunden till den nya Institut-byggnaden icke varit uppgjordt och behörigen godkändt, dels icke för min del har visshet derom, att kostnaden för grunden verkligen utgör 45,000 R:dr eller kunnat minskas.
— I följd häraf hade jag önskat och påyrkade äfven inom lievisionen den förändring i anmärkningen, att orden »utan att kostnadsförslag derför blifvit upprättadt och utan att planen för arbetet blifvit vederbörandes granskning underställd och af Kongl. Maj:t i nåder gillad» samt siffran 45,000 R:dr utgått, och att e ter orden »då en så betydlig summa, hvilken» influtit ett tillägg, så lydande »om den för detta ändamål kunnat besparas.» — 272 — Uti denna reservation instämde Kontraktsprosten Bergman till alla delar, och Herr von Kraemer i första afdelningen deraf, eller till och med orden: »utgör 45,000 R:dr eller kunnat minskas.» Dessutom afgaf Grefve von Rosen i denna fråga följande förklarande: »Utan att vilja bestämdt påstå, att den för grunden till nya Institut-byggnaden för blinda och döfstumma å Manilla upptagna summa 45,000
R:dr bestämdt är den, hvartill kostnaden uppgått, hvilket icke af räkenskaperna fullständigt kunnat inhemtas, har jag dock biträdt majoritetens beslut, enär nämnde summa förr under- än öfverstiger verkliga beloppet.» Häruti instämde Kontraktprosten Grönvall och Kyrkoherden Berg. 11 :o vid berättelsen angående Kongl.
Seratiiuerordens-gillet, beträffande besöket å Konradsberg. af Riksdagsfullmäktigen Carl Anders Larsson: »Alldenstund dårhusbyggnaderne vid Konradsberg dels icke lära vara med nödig besparing uppförde, utan tillökning i beräknade kostnader erfordrats, dels icke så ändamålsenligt inredde som önskligt varit, har jag icke kunnat biträda det berömmande yttrande, Revisorerne afgifvit, helst deras egen anspelning på »vidlådande olägenheter» något motsäga ett sådant beröm.
Hvad den kurativa behandlingen angår, så skulle detta yttrande utgöra en slags anmärkning mot vederbörande föreståndare; men för hvar och en, som icke på enskild väg vinner upplysning derom, är det omöjligt att läsa detta mellan raderna.
För min del anser jag, att Revisorerne bort öppet tillkännagifva sitt missnöje mot föreståndaren för hospitalet, i fall skäl dertill förekommit, samt påpekat de rättelser, som varit att önska.
— Upplysningsvis får jag nämna, att
Revisorerne genom några
Jå delegerade gjorde besök på platsen, för att icke störa de olycklige patienter, som å dårhuset förvaras.» Kontraktsprosten Grönvall ville hafva antecknadt, att han ej varit tillstädes vid det tillfälle, beslut i denna fråga fattades. — 273 — Kongl.
Stats-kontorets underdåniga utlåtande, i anledningar Rikets Ständers Revisorers år 1863 afgifna berättelse om verkställd granskning af statsverkets förvaltning under år 1861.
Storraäktigste, Al leruådigste Konung!
Till åtlydnad af Eders Kongl Maj:ts genom remiss meddelade nådiga befallning, får Dess och Rikets Stats-kontor härmed i underdånighet afgifva utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers berättelse om den innevarande år af dem verkställda granskning af statsverkets tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1861, uti de delar, samma berättelse kan anses påkalla yttrande från Stats-kontorets sida.
I afseende å den forsellöns-ersättning, hvilken med 63,935
R:dr 44 öre under berörde år anordnats, hafva Revisorerne yttrat, att det vore lämpligt samt ledande till enkelhet och reda, om å behöriga hufvudtitlar i riks-staten uppfördes årliga, efter behofvet lämpade ansi.g, å hvilka ersättningen för forsellönen kunde under löpande året definitivt anordnas.
Ifrågavarande forsellöns-ersättning grundar sig på föreskriften i 2 § af Kongl, kungörelsen den 11 Maj 1855, angående sättet för grundräntors och kronotiondes utgörande, och med dess anordnande och redovisande tillgår så, som Revisorerne omförmält.
Lika med dem anser Stats-kontoret också, att anslag derför borde uppföras å behöriga hufvudtitlar, men enär, enligt 1 § i den åberopade nådiga kungörelsen, embets- och tjenstemän med äldre fullmakter äga rättighet att uppbära sina indelningar efter de före är 1855 gällande stadganden, torde för närvarande lämpligast vara att till undvikande af årlig liqvid med Riksgälds-kontoret i berörde hänseende, å 7:de hufvudtiteln uppföra ett förslagsanslag af 60,000 R:dr, för att dermed bestrida nämnde godtgörelse, hvarefter och sedan alla äldre löntagare afgått och forsellöns-ersättningen blifvit till siffran känd, tidpunkten lärer vara inne att å de hufvudtitlar, der indelningar förekomma, höja vederbörliga anslag med ett belopp, som, efter i Stats-koutoret verkställd utredning, motsvarar berörde ersättning.
Revisorerne, som vid granskning af säkerhetshandlingarne, tillhörande Krigs-kollegii fonder, utsträckt inventeringen till jemväl de handlingar, hvilka efter revisionsåret intill tidpunkten för granskningen inkommit, hafva likväl anmält, att skiljaktiga me - 35 — 274 — niugar yppats om Revisorernes behörighet i detta fall och rörande lämpligheten att på detta sätt tillvägagå; och sorn denna fråga, med afseende å önskvärdheten att ett lika förtärande städse egde rum, syntes vara af den vigt, isynnerhet för kommande revisioner, att uttrycklig föreskrift i den ena eller andra syftningen torde böra meddelas, helst instruktionen för Revisorerne icke vore i detta hänseende tillfyllestgörande, hafva Revisorerne å förhållandet fästat Rikets Ständers uppmärksamhet.
Stats-kontoret kan visserligen, för sin del, icke finna annat än att Rikets Ständers för Revisorerne af statsverket den 17 April 1841 utfärdade instruktion innefattar fullständig vägledning i detta fall, men, äfven om meningarne härom skulle vara delade, måste likväl, vid aktgifvande på stadgandet i 68 § Riksdags-ordningen, jemfördt med Kongl, cirkulärbrefvet den 14 Augusti 1841, all tvekan om mening upphöra.
En statsrevisions-förrättning skall nemligen omfatta de för år afslutade räkenskaper, hvilka ej utaf föregående Revisorer blifvit granskade.
Maj:t har, under förutsättning att Riksdags-ordningen komine att lända Revisorerne till ordagrann efterrättelse, i nämnde cirkulär i nåder förklarat, att räkenskaperna (de för år afslutade), jemte dertill hörande Kongl, bref, protokoll och handlingar, utan undantag, innefatta redovisningen för statsverkets tillstånd, styrelse och förvaltning; att denna redovisning utgör föremålet för Rikets Ständers Revisorers granskning, samt att embetsverken skola afgifva berättelser för de år (numera det är), för hvilka räkenskaper böra vid samma revision företes.
Af dessa stadganden anser Stats-kontoret tydligen följa, att, om t. ex. 1862 års Revisorer skulle ingå i granskning af säkerhetshandlingar, hörande till 1863 års förvaltning och räkenskaper, de komme att anticipera på det sistnämnde årets Revisorers pröfningsrätt.
Vid inventeringar uti Stats-kontoret har alltid så tillgått, att de säkerhetshandlingar uppvisats, hvilka uti den granskade räkenskapens utgående behållningar funnits upptagne.
Har något af de utbalanserade lånen sedermera blifvit kontant återbetaldt, är sådant vordet bestyrkt, genom förevisande af räkenskapen för det år. hvarunder betalning skett.
I fall utlåning af dessa medel derefter å nyo egt rum, har granskningen af säkerhetshandlingarne ansetts tillhöra Revisorerne af den räkenskap, hvaruti det nya lånet först till redovisning upptagits.
Återställande remissakten, framhärdar Stats-kontoret med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung!
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste undersåter och tjenare, 0. A. TALI VON. A. V. KOCK. C. W. GRÅÅ. O. F. af SILLÉN.
Föredragande.
Bruno Johansson. O. W. af Donner.
— 275 — Kongl. Civil departementets Protokolls-utdrag, angående afgifna underdåniga förklaringar i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid statsverkets förvaltning och räkenskaper år 1861.
Utdrag af Protokollet öfver Civil-år enden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Statsrådet å Stockholms Slott den 15 Januari 18d4.
Hans Excellens, Herr Justitie-statsministern, Friherre De Geer, nans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes-ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten.
Thulstrup, Reuterskiöld och Carlson.
Härefter föredrog
Departernents-chefen i underdånighet: 29.
De förklaringar, som på nådig befallning blifvit från nedannämnde myndigheter afgifna i anledning af Rikets Ständers Revisorers, vid granskning af statsverkets förvaltning och räkenskaper för år 18(>l, framställda anmärkningar, nemligen från Öfverdirektören vid Landtmäteriet, i afseende på åtskilliga uti General-landtmäterikontorets räkenskaper ännu balanserade botes- och vites-belopp; Landtbruks-akademien, rörande utdelandet af silfverjettoner till de vid Akademiens allmänna sammankomster närvarande ledamöter och tjenstemän; Styrelsen för Ultuna Landtbruksinstitut, i afseende å uppställningen af Institutets räkenskaper, samt angående Institutets förvaltning; Konvoy-kommissariatet, angående Kommissariatets räkenskaper; Sällskapet för inhemsk silkesodling, i afseende å fortfarandet af de till Sällskapet hittills anvisade understöd af allmänna medel; — 276 — Styrelsen öfver statens jernvägsbyggnader, i afseende derå, att flera utgifter i Styrelsens räkenskaper funnes upptagne, utan att af verifikationerna upplystes om de förut blifvit behörigen granskade och godkände; Författnings-kommissionen, i afseende å fortgången af Kommissionens arbeten; Styrelsen för Svenska Trädgårdsföreningen, angående utdelandet af julgratifikationer åt eleverna vid Föreningens skola; Styrelsen för Alnarps Landtbruks-institut, angående dels bokföringssättet vid Alnarp och dels i afseende på tiden, då Institutet öppnades; Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Östergötlands län, rörande indrifning af en kronofordran hos förre arrendatorn af indragna Ofverstelöjtnants-bostället KungsNorrby; samt Stuteri-öfverstyrelsen, angående dels Ottenby stuteris räkenskaper och dels det förhållande i afseende å Flyinge stuteris räkenskaper, att de dervid fogade medikamentsräkningar icke, i enlighet ined gällande föreskrifter, varit till Sundhets-kollegii granskning ingifna; beträffande hvilken sednare anmärkning Stuteri-öfverstyrelsen anmält, att som, efter det i Kammar-rätten anmärkning blifvit vid Flyinge stuteris räkenskaper för år 1832 väckt deröfver, att rabattering å medikamentsräkningar icke iakttagits, samt Kammar-rätten ålagt dåvarande Stuteri-chefen, Hofstallmästaren C. A.
Ehrengranat, att godtgöra hvad såmedelst under åren 1827 till och med 1832 icke blifvit rabatteradt, Kongl. Majit, uppå häröfver af bemälde Hofstallmästare anförda underdåniga besvär, genom nådigt bref den 28 April 1837 förklarat de till stöd för Kammar-rättens utslag åberopade författningar icke vara i då förevarande fall tillämplige, samt befriat klaganden från den honom ålagda ersättningsskyldigheten; så hade vederbörande redogörare, enär alltså Apothekare ej vore förbundne att å till stuteript levererade medikamenter lemna rabatt, häraf dragit den slutsats, att de icke heller voro skyldige att till Sundhets-kollegii granskning ingifva sina räkningar.
Statsrådet ansåg de gjorda anmärkningarne,jemte vederbörandes deröfver afgifna förklaringar, icke påkalla något annat Kongl. Majits förfogande, än att Stuteri-öfverstyrelsen måtte erhålla förständigande, att i afseende å räkningar från Apothekare å läkemedel för stuteriernas behof borde iakttagas hvad beträffande räkningarnes granskning och rabatt å belopppet genom Kongl, kungörelsen den 23 Januari 1827, Kongl, brefven den 27 Juni 1829 och 18 Januari 1861 samt Sundhets-kollegii kungörelse den 18 November 1858, anmärkte i Tillägget till gällande medicinaltaxa, finnes föreskrifvet; hemställande Statsrådet, att de inkomna förklaringarne finge genom Finans-departementet öfverlemnas till Fullmäktige i Riksgälds-kontoret, för att i sammanhang med revisionsberättelsen till trycket befordras.
Hvad Statsrådet i afseende å samtliga förestående mål i underdånighet hemställt och tillstyrkt, täcktes Kongl. Majit till alla delar i nåder gilla och bifalla.
Ex protocollo:
Otto W. Seippel. — 277 - Öfverdirektörens vid landtmäteriet underdåniga utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers vid General-landtmäteri-kon torets bötesmedelsräkning för år 1861 gjorda anmärkningar.
"Un do rd ånigste Utlåtande.
Sedan Rikets Stånders år 1861 församlade Revisorer fästat uppmärksamhet derå, att uti General-landtmäteri-kontorets bötesmedelsräkning för år 1859 åtskilliga större och mindre belopp balanserades såsom obetalte böter och vitén från föregående år, hvarföre, och da en del af dessa poster sedan längre tid tillbaka, under denna benämning, förekommit i räkenskapen, Hevisorerne hemställde, att åtgärder från vederbörandes sida måtte blifva vidtagne för dessa medels indrifning, eller ock upplysning meddelad, om hinder derför möjligen mötte; och Ofverdirektören vid Landtmäteriet, uti häröfver den 19 November 1861 afgifvet underdånigt utlåtande, upplyst, att en del af de ifrågavarande medlen, i anseende till vederbörandes oförmåga att deni betala, balanserades från de föregående åren redan år 1849, då undertecknad Öfverdirektör tillträdde sitt embete; att anledningen dertill varit, att föreskrift saknades om sättet och vilkoren för förvandling af sådane böter och vitén, sorn Ofverdirektören ådömt Landtmätare, men desse saknat tillgångar att betala; att Ofverdirektören härom hos Kongl. Majit gjort underdånig anmälan redan den 31 December sistnämnde år, med hemställan, huruvida ej i nåder stadgas kunde, att ifrågavarande slags böter och vitén borde, vid bristande tillgång, förvandlas efter de grunder, sorn innefattas i 10 kap. 1 § Utsökningsbalken samt 8:de punkten af Kongl, förklaringen den 23 Mars 1807, och förvandlingen göras af Kongl. Majits vederbörande Befallningshafvande omedelbarligen efter det, att visshet vunnits derom, att den bötfällde saknade medel till böternas och vitenas betalande, på sätt, i afseende å förvandling af böter, ådömda Postverkets tjenstemän, blifvit föreskrifvet genom Kongl, kungörelsen den 6 Mars 1849; att ,r emedan nådigt svar å denna underdåniga, hemställan icke erhölls åren 1850 1859, Ofverdirektören varit nödsakad atl fortfarande låta balansera de ifrågavarande medlen, som jemväl tid efter annan ökats derigenom, att flere
Landtmätare under närande tio år blifvit ådömde böter och vitén, hvilka de icke förmått gälda; samt att, så snart Ofverdirektören mottagit Kongl. Majits nådiga kungörelse den 7 Februari 1860, angående förvandling af böter och vitén, som, på grund af Kongl, instruktion för offentlig myndighet blifvit ådömde, hvilken kungörelse i risig innefattade nådigt bifall till Öfverdirektörens förberörda underdåniga hemställan, Öfverdirektörenj ock genast hade vidtagit erforderlig åtgärd för de balanserade böternas och vitenas förvandling på föreskrifvet sätt, derest tillgångar till deras gäldande af vederbörande Landtmätare fortfarande saknades, till följd af hvilken åtgärd den ifrågavarande balansen hade betydligen minskats; — så hafva, med anförande af detta allt uti den 14 sistlidne Oktobe • afgifven berättelse om verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1861, Rikets Ständers Revisorer i samma berättelse ändock yttrat, att, «då ofvannärande räkenskap» — det vill säga General-landtmäteri-kontorets bötes - •3 — 278 — medelsräkning för år 1861 — »utvisade, att vid revisionsårets slut, eller nära två år »efter det Kongl. Maj:t meddelat nådig föreskrift i ämnet» — nemligen uti ofvannämnda Kongl, kungörelse den 7 Februari 1860 — »beloppet af oredovisade böter och vitén »ännu uppgick till 3,538
R:dr 88 öre. hvaraf en icke ringa del blifvit för längre tid »sedan i landsorterna ådömd, samt den af Ofverdirektören uppgifna betydliga förrninsk»ning i balansen icke utgjorde mera än skillnaden emellan nyssnämnda belopp och 4,246 »R:dr 6 öre, hvartill de oredovisade böterna uppgingo i 1859 års räkenskaper, som »gåfvo anledning till ofvanberörde anmärkning, eller något öfver 700 R.dr, har det synts »Revisorerne som skulle skyndsammare och kraftigare åtgärder bort kunna vidtagas för »minskning af ifrågavarande balans, isynnerhet hvad de i landsorterna ådömda böter bestraffar, hvilkas förvandling ej varit af högstberörda nådiga kungörelse beroende; hva»dan Revisorerne ansett sig böra förhållandet hos Rikets Ständer anmäla».
Häröfver har Eders Kongl. Maj:t i nåder infordrat
Öfverdirektörens underdåniga utlåtande, i anledning hvaraf Ofverdirektören får i djupaste underdånighet yttra följande:
Det tillhör dels, enligt 5 § 3 mom.
Landtmäteri-instruktionen den 4 Maj 1827, Landtmäteri-fiskalen att »tillse och derföre ansvara, att de böter och vitén, som, »enligt 56 § i samma instiuktion, General-landtmäteri-kontoret tillfalla, blifva ordentli»gen indrifna», och dels, enligt sistnämnda § samt den i det föregående omförmälda Kongl, kungörelsen den 7 Februari 1860, Eders Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande att ofördröjligen låta uttaga och till Ofverdirektören öfversända de böter och vitén, hvilka blifvit Landtmätare ålagde samt General-landtmäteri-kontoret och Landtmäteri-fiskalen tillkomma, eller ock, derest ^tillgång saknas till gäldandet af samma böter och vitén, dem förvandla.