Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE. det var skönt; ett sådant rum, snöhvitt, med mistel och blommor... men hvarför gör man bön för oss?
Det var obehagligt!
Börjar jag bli framsynt också! -- Men
Ha vi handlat orätt?
Hvad är orätt?
DAMEN. längtar så gränslöst till min mor; min far icke, ty han har förskjutit mig, liksom han försköt min mor -- Jag har visserligen läst att det icke fins, men likafullt...
Hvarför öfvergaf han din mor?
DAMEN. o, jag längtar så...
Hvem vet sådant!
Barnen aldraminst.
Men, låt oss resa hem
DEN OKÄNDE. din skull vill jag göra't men ej som en förlorad son, nej Du skall se att jag för din skull kan gå igenom eld och vatten...
Lejonkulor och ormgropar; en mer eller mindre gör intet.
Det vet du icke...
Men jag brukar ana...
DAMEN. bergen der ingen vagn kommer fram.
Anar du också att vägen är mycket svår, ty de gamle bo i
DEN OKÄNDE. något sådant -- -- Detta låter sagolikt, men jag tycker mig ha läst eller drömt
DAMEN. turligt, litet ovanligt kanske, men äfven menniskorna äro icke vanliga -- -- -- Är du beredd att följa mig?
Fullkomligt beredd -- på allt!
DAMEN (kysser hans panna och tecknar ett korstecken, enkelt, blygt och utan åthäfvor).
Kom! _______
Det är möjligt, men allt hvad du kommer att se är helt na-
PÅ LANDSVÄGEN.
Ett landskap med kullar; ett kapell längst bort till höger på en höjd.
Landsvägen med fruktträd på sidorna slingrar sig fram åt fonden; mellan träden synas Kalvarier, små expiationskapell, minneskors öfver olyckshändelser.
I förgrunden en vägvisare med en anslagstafla: »Tiggeri förbjudet i denna kommun».
Du är trött, min stackars man.
DEN OKÄNDE. arne tagit slut, det förnedrar mig.
Aldrig hade jag trott detta skulle hända mig!
Det vill jag icke neka; men att jag är hungrig derför att peng-
DAMEN. ty jag tror vi äro fallna i onåd.
Vet du att min känga har spruckit och se ut som tiggare.
Det förefaller verkligen som om vi måste vara beredda på allt,
-- jag är färdig att gråta, då vi på detta sättet måste komma fram
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE (pekar på vägvisaren). stå skrifvet der med stora bokstäfver.
DAMEN. icke varit här sedan min barndom; då tyckte jag vägen var så kort, fåglar sjunga, tyckte jag.
Det har alltid stått der, så länge jag mins.
Tänk dig, jag har Och tiggeri är förbjudet i kommunen.
Hvarför skall det just
kullarne der voro icke så höga; träden voro mindre, och man hörde
DEN OKÄNDE. sjunga de endast om våren -- och det lider till hösten nu!
Men Fåglarne sjöngo hela året om för dig -- ack du barn!
Numera
då dansade du fram denna ändlösa kalvarieväg, plockade blommor är det?
vid korsens fot -- -- -- (Man hör långt i fjerran ett valdhorn.)
DAMEN. gode, den gode gamle!
Låt oss gå att vi hinna fram innan det qvällar.
O, jag vet det; det är morfar som kommer från jagten.
Är det långt qvar?
Icke långt; vi ha endast bergen och så floden.
Det är elfven jag hör då?
DAMEN Aderton år var jag innan jag kom öfver på denna strand för att få se hvad som blånade i fjerran -- nu har jag sett det.
Du gråter!
DAMEN. ligger verlden, barn; när du sett nog så kom till baka till dina berg; bergen gömma!
Ja, jag har sett nog! nog!
DEN OKÄNDE. upp sina resplagg och gå.)
Vägen är lång, och det börjar skymma.
(De taga _______ O, den gode gamle; när jag skulle i båten sade han: der Ja, det är det stora vattnet derinvid jag föddes och uppföddes,
VID HÅLVÄGEN.
Trång ingång till en hålväg mellan branta bergstalp med granskog.
I förgrunden ett skjul; mot dess port står en qvast och på dess skaft hänger ett bockhorn.
På venstra sidan en smedja hvars port står öppen och utsläpper ett rödt sken.
Till höger mjölqvarn.
I fonden hålvägen med qvarnbäck och spång.
Klippsprången bilda jetteprofiler.
Vid ridåns uppgång står Smeden i smedjans dörr och mjölnerskan i qvarndörren.
När damen inträder göra de en åtbörd åt hvarandra och försvinna hvar och en åt sitt håll.
(Damen och Den Okände ha sönderrifna kläder.) DAMEN (in; går emot smedjan).
DEN OKÄNDE (in).
De gömde sig, för oss sannolikt.
Det tror jag icke!
DEN OKÄNDE. väcka oro.
Hvarför står qvasten och smörjehornet der?
Sannolikt
Hvilken sällsam natur här; och hur allt sammankommit för att
-------------------------------------------------------- derför att det är deras vanliga plats, men likafullt ledas mina tankar på hexan...
Hvarför är smedjan svart och qvarnen hvit?
Derför att den ena är sotig och den andra mjölig, och lika fullt när jag
nyss såg den svarta smedan stå i sitt eldsken midt emot den hvita mjölnerskan, så tänkte jag på en gammal dikt...
Men ser du jettarne deruppe... nej, nu blir det outhärdligt... ser du inte din
varulf som jag räddade dig ifrån...
Det är ju hans profil... se: der!
Ja det är så, men det är ju klippan...
Det är klippan, men det är likafullt han!
DAMEN Låt mig slippa säga hvarför vi se honom!
DEN OKÄNDE. trött, men går öfver när man är mätt och uthvilad...
Är det icke Du menar -- samvetet, som slår upp, när man är hungrig och
som förbannadt att man skall komma fram som uslingar... ser du buskarne... jag tror att någon bekämpar mig...
DAMEN Hvarför har du utmanat?
att vi äro sönderrifna också efter bergvandringen mellan hagtorns-
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE. ningar och tomma porte-monnäer.
Men äfven om så vore: här är min sista slant; må Necken ta den, öm han fins!
(Han kastar ett mynt ut i bäcken.)
Derför att jag vill öppen strid och icke slåss med obetalda räk-
DAMEN. måste vi göra vårt inträde i hemmet med att tala om pengar...
När fingo vi tala om annat...
Det är nog derför att du har behandlat penningen med förakt...
Liksom allt annat...
Men allt är icke föraktligt; det fins godt...
Det har jag aldrig märkt...
Vi skulle haft den till båtpengar för öfverfarten; nu
Följ mig och du skall se...
Jag skall följa dig... (tvekar när han skall passera smedjan.)
DAMEN (som gått förut).
Är du rädd för elden?
Nej; men...
(Valdhornet höres i fjerran.
Han störtar förbi smedjan efter henne.)
I KÖKET.
Ett stort kök med hvitkalkade väggar; tre fönster i högra hörnet så att två äro i fonden ett i högre väggen; fönstren äro små och med djupa nischer i hvilka stå blomkrukor; taket sotbrunt med bjelkarne synliga; i venstra hörnet stor spis med koppar- malm-, jern- och tennkärl samt träkannor.
I högra hörnet krucifix med lampa.
Derunder ett fyrkantigt bord med bänkar utåt väggen.
Mistlar hänga här och hvar på väggen.
Utanför synes fattighuset och genom fondfönstren kyrkan.
Vid spisen bädd för hundar, och tiggarnes bord.
DEN GAMLE. (sitter vid bordet under krucifixet med händerna knäppta; framför honom jagtväskan.
Han är en åttioåring kraftigt bygd med hvitt hår och helskägg klädd som forstmästare.)
MODREN. (på knä midt på golfvet; gråhårig, emot femtio år; klädd i svart och hvitt.)
(Utifrån höres tydligt af män, qvinnor och barn i korus det sista af Englahelsningen: »Heliga Maria, Guds Moder, bed för oss arme syndare, nu och i vår dödsstund.
Amen».)
-------------------------------------------------------- DEN GAMLE och MODREN. Amen!
MODREN floden; de voro sönderrifna, smutsiga och hade varit i vattnet; och när de skulle betala båtkarlen, egde de icke en slant.
Nu sitta de i färgstugan och torka sina kläder.
Nu skall jag berätta dig, far; folket har sett två strykare vid
Må de sitta!
MODREN Förvägra icke ditt hus bettlaren; det kan vara en engel!
Det är sant! -- Låt dem komma!
MODREN Jag sätter fram mat här på tiggarnes bord, om det ej stör dig.
MODREN Skall jag ge dem af cidern?
-------------------------------------------------------- DEN GAMLE. de äro frusna.
Gif dem.
-- Du kan låta göra eld i spisen också, efter som
Det är litet sent att göra upp eld, men, om du så önskar, far...
DEN GAMLE (ser ut genom fönstret).
Åhjo, gör det...
MODREN. Hvad ser du på, far?
DEN GAMLE. undrat i sjuttiofem år -- när skall jag nå hafvet...
MODREN. Du är sorgsen i afton, far?
DEN GAMLE. tutem meam.
-- Ja, jag är sorgsen...
Deus, Deus meus: quare tristis es anima mea, et quare conturbas me.
MODREN. Spera in Deo... ... et introibo ad altare Dei: ad Deum qui laetificat juvenJag ser på elfven som stigit... och så undrar jag som jag
-------------------------------------------------------- PIGAN (in; gör ett tecken åt Modren som nalkas henne.
De hviska; pigan går).
Jag hörde hvad Ni sade! -- Min Gud, äfven detta måste jag bära!
MODREN. Du behöfver icke råka dem, du kan gå upp till dig.
DEN GAMLE. de på detta sätt, som strykare?
Nej, jag skall taga det som en penitens. -- Men hvarför komma
MODREN. du att...
De ha sannolikt gått vilse och råkat ut för missöden...
Men att hon för sin -- -- -- man med sig hit; det är oblygt... MODREN. hon gör passande, att icke säga rätt; har du någonsin sett henne Du känner ju Ingeborgs sällsamma natur som finner allt hvad
blygas för en handling, eller lida af en tillrättavisning!
Aldrig har tar, det må vara aldrig så smaklöst, klär henne.
jag; men hon är ändock icke oblyg, tvertom, och allt hvad hon före-
-------------------------------------------------------- DEN GAMLE. på henne... hon känner sig alltid oansvarig, tar icke åt sig ens en hvilka den ena gör idel ondt, och den andra ger absolutionen...
Det har alltid också förvånat mig, att man icke kan bli ond
skymf; det är som om hon vore sjelflös, eller vore två personer, af Men denna man!
De fins ingen jag afskytt på afstånd som honom. ondt om som honom.
Han ser bara ondska öfverallt, och det fins ingen jag hört så mycket
MODREN. borg har någon uppgift i denna mans lif och han i hennes.
Kanske de skola plåga hvarandra fram till försoningen...
DEN GAMLE. medhjelpare i ett företag som synes mig skamlöst...
Och denna man, under mitt tak.
Men jag får ta det! liksom allt annat! jag förtjenat!
Må vara som du säger, men det är mig likafullt emot att vara
Det du säger är riktigt, far, men det är ju möjligt att Inge-
MODREN. I Guds namn då: DAMEN och DEN OKÄNDE (in).
Varen välkomna!
Tack, mor! (går mot Den Gamle.)
DEN GAMLE (reser sig och betraktar Den Okände).
DAMEN Guds fred, morfar!
Detta är min make!
Räck honom din hand.
DEN GAMLE. på hans axlar och ser honom i ögonen.)
Med hvilka afsigter inträder Ni i detta hus?
Jag vill se på honom först.
(Nalkas Den Okände, lägger händerna
DEN OKÄNDE (enkelt). enträgna begäran.
Med inga andra än att göra min hustru sällskap, och på hennes
DEN GAMLE. ket stormigt lif bakom mig, har i ensamheten slutligen funnit en viss frid: jag ber Er icke störa den!
Om det är sant, var välkommen!
Jag har ett långt och myc-
DEN OKÄNDE. ta något med mig, när jag går!
Jag kommer icke för att begära någon tjenst och jag skall icke
-------------------------------------------------------- DEN GAMLE. äfven jag
Er; sådant vet man icke, unge man.
DAMEN. Morfar!
DEN GAMLE. kraft att bära ditt öde, önskar jag.
-- Nu lemnar jag
Er på en stund!
Din mor sörjer om Er! (går.)
Ja, barn!
Lycka önskar jag dig icke, ty den fins icke, men Det svaret misshagar mig, ty vi behöfva hvarandra alla, kanske
DAMEN (till Modren).
Har du dukat åt oss, mor?
MODREN. du väl tänka.
Du menar på bettlarbordet?
Nej, det var ett missförstånd, kan
DAMEN. bergen, och hade icke morfar signalerat i sitt jagthorn...
Morfar har för länge sedan slutat gå på jagt.
Ja vi se ju visserligen eländiga ut efter att ha gått vilse genom
-------------------------------------------------------- DAMEN. jag på rosenkammaren och ställer i ordning...
MODREN. Gå du, barn, jag kommer efter...
DAMEN (vill såga något, men kommer sig ej för; går).
DEN OKÄNDE (till Modren).
Jag har sett detta rum förr...
Och jag har sett Er förr; jag har nästan väntat Er...
Som man väntar en olycka?
MODREN. Hvarför säger Ni det?
DEN OKÄNDE. någonstans måste vara, och jag ändock icke kan ändra mitt öde, har jag inga skrupler...
Derför att jag brukar föra förödelse med mig; men som jag
Då var det någon annan som blåste... men hör, mor, nu går
-------------------------------------------------------- MODREN. betänkligheter och aldrig samvete.
I detta fallet är Ni lik min dotter -- -- -- hon har aldrig
MODREN. och tala illa om mitt barn.
Det var endast under förutsättning att Ni också kände hennes karakter som jag gjorde jemförelsen.
Jag har icke märkt de egenskaper Ni tillerkänner Eva...
MODREN. Hvarför kallar Ni Ingeborg Eva?
DEN OKÄNDE. henne till min, liksom jag ämnar skapa om henne efter mitt sinne...
MODREN. bruka skära en skråpuk af den de vilja förhexa; och så döpa de Er till en afbild! (ler) Jag har hört att trollkarlarne på landet
Med att ge henne ett namn af min egen uppfinning gjorde jag Ni trodde jag menade något ondt; men jag kan väl icke stå
-------------------------------------------------------- den med dens namn som de ämna förgöra.
Det är så Ni räknat ut att i Er sjelfgjorda Eva förderfva hela hennes slägte.
DEN OKÄNDE (ser förvånad på Modren). religiös: hur kan Ni föda sådana tankar?
MODREN. Det är edra.
DEN OKÄNDE. idyll i skogsensamheten och jag råkar in i ett hexkök.
MODREN. qvinna som en man skymfligt öfvergifvit, och att Ni var en man som nesligt öfvergifvit en qvinna.
Icke fullt så, men Ni glömde, eller visste icke att jag var en Nu börjar det bli intressant!
Jag trodde mig komma till en Det var satan!
Förlåt, Ni är min svärmor, men Ni är äfven
Det var rent språk; och nu vet jag hvar jag är hemma.
MODREN. familjer?
Och nu vill jag veta hvar jag är hemma: kan Ni föda två
Ja, om allt går väl.
MODREN. förloras.
Allt går icke väl och efter önskan i lifvet och pengar kunna
Men min talang är ett kapital, som ej kan förloras...
MODREN. ningom eller helt hastigt upphöra?
Det var märkvärdigt, har man ej sett de största talanger små-
DEN OKÄNDE. modet...
Aldrig har jag råkat en menniska som så kan beröfva en
Öfvermodet skall reduceras!
Er sista bok var en aftyning...
Ni har läst den också...
MODREN. ej spela inför mig, och det skall gå Er väl. -- Nu en bagatell, Ja, och derför känner jag alla Era hemligheter.
Sök derför
-------------------------------------------------------- som sprider en ledsam dager på huset: hvarför har Ni icke betalt båtkarlen?
Men kan man tala om annat än pengar i detta hus?
MODREN. uppfylla sina plikter och sedan roa sig.
Ni har således kommit hit till fots af brist på pengar.
Jo, det kan man; men i detta hus har man den vanan att först
Se der min Akilleshäl. -- Jo, jag kastade bort min sista slant...
MODREN (ler).
Och kanske inte har ätit något heller?
DEN OKÄNDE. Ne-ej.
MODREN. Hör nu:
Ni är ju en pojke, en lättsinnig slyngel...
DEN OKÄNDE. denna har jag aldrig befunnit mig...
Jag har upplefvat mycket i min dar men i en belägenhet som
-------------------------------------------------------- MODREN. böjd att skratta åt er ömklighet om jag ej visste att Ni får gråta, och flera med Er.
-- Och nu när Ni fatt Er vilja fram, håll fast le mer, och Ni skall hastigt glömma hvad lycka var.
Är det ett hot?
Nej, en varning; -- Gå nu och ät qväll.
DEN OKÄNDE (antyder tiggarens bord).
Vid det der bordet?
MODREN. Sådant har man sett förr.
Denna gemenhet är Edert skämt, men kan möjligen bli allvar. vid henne som älskar Er, ty öfverger Ni henne, ja då skall Ni icke Jag tycker också det nästan är synd om Er; jag skulle vara
DEN OKÄNDE. är det värsta jag upplefvat.
Snart tror jag verkligen att det värsta är möjligt -- ty detta
Det kan bli värre!
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE (nedstämd).
Ja nu väntar jag mig allt! (går.)
MODREN (ensam, derpå Den Gamle).
Nå; det var ingen engel!
Åtminstone ingen från ljuset!
DEN GAMLE. skepligt; nå, när jag kommer ned till floden, får jag höra ett samtal.
En säger att hans häst skyggat för »honom»; en annan att hans hundar rusat, så att han måst binda upp dem; fargkarlen försäkrade att båten lättade när »han» steg i den.
Det der är ju skrock men... men....
Hvad du säger! -- Du vet ju att folket här är särdeles vid-
MODREN. Men?
DEN GAMLE. stängda fönstret, genom glasrutan i deras rum.
Men jag kanske såg vilse!
Ja, det var bara en skata som gick in genom fönstret, det
-------------------------------------------------------- MODREN. stället...
Sannolikt; men hvarför ser man vilse ibland och på rätta
DEN GAMLE. i bröstet när han ser på mig.
Endast närvaron af denne man gör mig sjuk, och jag får håll
MODREN. trifs här icke länge.
Vi måste söka få honom bort... men jag är nästan viss han
DEN GAMLE. fick ett bref i qväll som varnar mig för denna man, bland annat derför att rättstjenare söka honom...
Jag tänker också han inte blir gammal här!...
MODREN. Rättstjenare här i ditt hus!
DEN GAMLE. äfven mot tiggaren, äfven mot fienden, äro heliga.
Låt honom i ro några dagar tills han hämtat sig efter denna vilda jagt!
Du ser ju qvarnen innan han går i sikten. huru
Försynen fått fatt i honom, och hans själ skall malas i gröpJa, penningsaker!
Men, nu ber jag dig...
Gästfrihetens lagar,
-------------------------------------------------------- MODREN. redskap i detta fall...
Jag har redan känt en omotståndlig kallelse att vara Försynens
Men skilj noga på din hämdkänsla och din kallelse...
God natt, nu!
Tror du att Ingeborg läst hans sista bok?
DEN GAMLE. skulle hon kunna fösta sig vid en man som hyser sådana meningar?
MODREN. läsa den!
Hon har icke läst den!
Men nu skall hon få
Derom har jag ingen tro! sannolikt syns det mig ej, ty hur
1:o. I Rosenkammaren. 2:o.
Asylen. 3: o. I Rosenkammaren. 4: o. I Köket.
Akt III. _____
I ROSENKAMMAREN.
Ett enkelt, men hemtrejligt möbleradt rum hos Forstmästaren.
Väggarne äro kalkstrukna, men i rosenrödt; gardiner af rosenröd, tunn musslin.
I de små fönstren med galler, stå blommor.
Skrifbord och bokhylla till höger.
Till venster en ottoman med rosenröda gardiner öfver, i baldakinform.
Stolar, bord i gammaltysk stil.
Dörr i fonden; utanför landskap och fattighuset; en mörk, ruskig byggnad med svarta fönsterhålor utan gardiner.
Solen skiner starkt.
DAMEN (sitter och virkar i ottomanen).
MODREN (står med en bok i röda permar i handen).
Du vill icke läsa din makes egen bok!
Nej, icke den boken, emedan jag lofvat honom att icke göra det.
MODREN. Du vill icke lära känna den man, åt hvilken du anförtrott ditt öde?
Vi ha det så bra vi önska.
MODREN. Du har icke stora fordringar på lifvet.
Hvarför skulle jag ha det; fordringarna uppfyllas ju inte.
MODREN. du bara är enfaldig.
Jag vet inte om du är född med all verldens visdom, eller om
DAMEN Jag vet ingenting heller om mig sjelf.
MODREN. Bara solen skiner och du har mat för dagen så är du nöjd.
DAMEN väl så vara!
Ja! -- Och när solen inte skiner, så tänker jag: det skall
MODREN. tjenare för penningsaker?
För att tala om annat: vet du att din make är ansatt af rätts-
Ja, det vet jag; men det är ju alla poeter!
Kan du säga mig om din man är en dåre eller en skälm?
DAMEN. han, och hvad som är litet tråkigt är det, att jag aldrig kan säga han är glad bara jag är i hans närhet, och jag med!
MODREN. forsen.
Men tror du inte att I skolen få något att tala om när du läst hvad han skrifvit?
Ni han redan råkat i dödvattnet; då han
I inte långt till Nej, vet du... mor; han är väl ingendera.
Något ovanlig är
något, som han inte hört förut.
Detta gör att vi tala väl litet, men
DAMEN. Kanske!
Du kan ju lemna boken der...
MODREN. raskning när du kan citera något ur hans mästerverk.
Tag den sjelf och göm den!
Det skall bli honom en öfver-
DAMEN (gömmer boken i sin ficka). afstånd när man talar om honom.
Just nu kommer han!
Det är som om han kände på långa
-------------------------------------------------------- MODREN. långa afstånd. (går.)
Om han också kunde känna när andra lida för hans skull; på
DAMEN (ensam ett ögonblick; läser på måfå i boken; synes häpen; gömmer boken i fickan).
DEN OKÄNDE (in). ännu jag hör dallringarne af hennes onda ord, jag känner hur de snärta luften och ser hur de förmörka solstrålarne; jag tror mig kunna märka intrycket af hennes kropp i denna luft, som står här Din mor var här; Ni talte naturligtvis om mig; jag tycker
i rummet; och hon lemnar en lukt efter sig som en ihjelslagen orm.
Åh, hvad du är nervös i dag!
DEN OKÄNDE. på ostämdt och nu spelar han med en tagelstråke så det gnäller som ett rapphönslock... det vet du inte hvad det är...
Men här är någon, som är starkare än jag; någon som går med en strålhär på orten?
Det är någon klåpare som spännt om mina nerver
kastare och sigtar mig hvar jag fins.
Hör nu, brukar man trolldom
DAMEN. och du blir lugnare.
Vänd icke ryggen åt solskenet; se på det vackra landskapet,
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE. bygdt der enkom för min skull.
Och så står der alltid en galen qvinna och vinkar hitåt.
Nej, jag kan icke se fattighuset derborta, som tyckes vara
Tycker du att man behandlar dig illa här?
DEN OKÄNDE. jag skulle läggas på till slagt, och ändock smakar mig ingenting, den strålar köld.
Kan du tänka dig att jag tycker det blåser kallt den välsignade qvarnen...
På ett vis, nej, men man stoppar i mig läckerheter, som om
ty det är ej väl unnadt, och jag känner hatet som en iskällare när öfverallt, fastän det är vindstilla och orimligt hett.
Och så hör jag
Ja, men det mals inte nu...
Jo, det mal, det mal... DAMEN.
Hör du, man, här fins intet hat, på sin höjd medlidande...
DEN OKÄNDE. på landsvägen?
Och så något annat...
Hvarför korsar man sig när jag kommer
-------------------------------------------------------- DAMEN. -- Men du har fått ett oangenämt bref på morgonen.
DEN OKÄNDE. ville spotta ödet i ansigtet.
Tänk, jag har medel utestående, men kan icke få ut dem; nu sökes jag på rättsväg af -- mina barns Ja, och ett sådant att håret reste sig på hufvudet, och att jag
Det betyder endast att folket brukar gå och läsa tysta böner!
förmyndare för uteblifna alimentationsbidrag.
Har du någonsin sett en menniska i en sådan vanärande belägenhet.
Och ändock är jag utan skuld.
Jag kan göra rätt för mig, vill göra rätt för mig, men naturligt till.
Detta är djefvulen! får icke.
Har jag skulden då? nej, men skammen.
Detta går icke
DEN OKÄNDE. varelse, okunnig om lagar, seder, konvenans, som man af okunnighet bryter emot och blir piskad derför?
Hvarför blir man yngling med alla ädla afsigter som man vill förverkliga, och så hvarför drifves man in i all uselhet som man afskyr?
Der är hvarför!
Hvarför föddes man hit som en okunnig
DAMEN, (som oförmärkt läst i boken, tankspridd).
Det har väl någon afsigt, fastän vi ej kunna utleta den.
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE. en dålig metod, ty jag blir bara högfärdigare...
Eva! DAMEN Du får icke kalla mig så!
DEN OKÄNDE (spritter till).
DAMEN. kallade dig Cæsar...
Det är mig oangenämt, såsom det skulle vara dig om jag
Om det skall vara att göra en ödmjuk, som säges, då är det
Äro vi nu der?
DAMEN. Hvär?
Hade du någon dold afsigt med det der namnet?
DAMEN. upplysning.
Cæsar?
Nej, det hade jag ej, men nu håller jag på att få en
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE. skolpojken, som begick ett streck, för hvilket en annan fick skulden.
Denna andra var din man -- varulfven!
Så der roar sig ödet fläta remmar för evigheten.
Ädla nöjen!
Godt; må jag få den äran falla för egen hand: jag är Cæsar,
DAMEN (tveksam, tiger).
Säg något!
DEN OKÄNDE. tron på en gudomlig rättvisa, då han blef oskyldigt pinad för en annans streck; säg det, så skall jag säga hur jag led tiodubbelt af så luttrad, att jag sedan aldrig begått en dylik handling.
-- Det är att du icke mer kan akta mig.
Säg, att han blef en varulf, derför att han som barn förlorade
samvetsqvalen, och huru jag utgick ur den religiösa kris som följde,
Inte det heller!
DEN OKÄNDE. så är det slut mellan oss.
Då är det derför att jag skall känna skammen inför dig, och
DAMEN. Nej! DEN OKÄNDE.
Eva!
Icke så! ty du väcker onda tankar...
Du har brutit ditt löfte, du har läst i min bok DAMEN. Ja!
Det var illa gjordt.
Men afsigten var god; endast god!
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE. jag sprängd i luften, men jag har bestått krutet själf.
-- Tänk att allt skall gå igen, allt: pojkaktigheter och storstreck; att man får se en god handling ges sin lön, men det får jag aldrig se!
Skam skörda ondt der man ondt sått, det är rent spel; men om jag fick får den som skrifver upp alla små fel och stora fel, det gör ingen aldrig.
Resultatet tyckes bli ondt af de goda afsigterna också; nu är
menniska ens, och menniskor kunna förlåta, men gudarne förlåta
Säg icke så! -- Icke så!
Men säg att du kan förlåta!
DEN OKÄNDE. förlåta dig?
Jag är inte småaktig som du vet; men hvad har jag att
DAMEN. O, det är mer än jag kan säga...