Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ligger hon då kvar på morgonen, så kan man vara tämligen säker på, att hon verkligen vill ligga, och att hon » ej blott till lyst » gjort sig min däraf.
Hennes skötsel under den tid af 21 dygn, som hon ligger, består endast uti att gifva henne kraftig föda och rent vatten eller mjölk samt efterse, att inga ägg söndertrampas, hvilka i så fall borttagas och kunna, om hon legat högst 3 ä 4 dagar, ersät- tas med nya, som då i allmänhet kläckas samtidigt eller obetydligt senare.
Då kycklingen kommit till världen, behöfver han på första dygnet ingen föda, utan lefver af det han fått med sig frän ägget, och man bör då ingalunda oroa dem genom att nödvändigt vilja hafva dem att äta, då det lätt händer att modern i ifvern att för- svara sina små trampar ihjäl en eller flere.
Först andra dagen efter kläckningen ges dem litet söt mjölk och förut svällda korngryn.
Afven hamp- frö har jag funnit för deras utveckling synnerligen bra, dock gifvet i små portioner.
Så snart de uppnått några dagars ålder kunna de få gå ut, om vackert och varmt väder inträffar, och man skall med förundran se, huru fort och kraftigt de därefter utveckla sig.
Dock måste de noga aktas för kråkor och skator, som gärna vakta på de små kräken och stjäla dem, hvarför det, som förut nämnts, är säkrast att hafva nät spändt öfver och omkring platsen, där de vistas.
Snart nog tillväxer kycklin- gen så, att han kan äta samma mat som de äldre, och af ofvan nämnda race är ej så ovanligt, att kyck- lingar, som äro födda i maj, lägga de första äggen redan i oktober eller november.
Redan som små kan man åtskilja tupp från höna på det större huf- vudet och den större kammen, som hos hönan då är liten och hvitaktig, hos tuppen röd och någorlunda stor.
Om kycklingarne gäller detsamma som om äldre vis å vis maten, att de nämligen under uppväxten måste hafva riklig föda för att utveckla sig och hinna snart blifva fullväxta, ty därpå beror naturligtvis i hög grad, om de förr eller senare börja värpa.
Har jag förut visat själfva racehönsens företräde framför andra i produktionsförmåga, vill jag nu visa äggens företräde.
Vanliga ägg väga pr tjog cirka 1 kilo (2 &amp; 35 ort), men ägg af » Svarta Minorka » ända till 1 kilo 445 gram (3 &amp; 40 ort) pr tjog.
Det är därför långt ifrån fördelaktigt, åminstone för säljarne, att sälja ägg af senare slaget tjogvis, utan är rättvisast så för säljare som köpare, att äggen, som allt annat, köpas efter vikt, och jag vill också här taga tillfället i akt och vördsamt uppmana alla husmödrar: » Köpen alltid ägg efter vikt; ty då veten I, Hvad I fån för edra penningar ».
Någon måste alltid göra början, och ni må ej tro att landtbefolkningen, i hvars intresse det ligger att sälja sina små ägg tjogvis, därvidlag tager första steget, men fördelen för eder blir alltid stor och för dem, att de lägga sig vinning om att skaffa sig höns, som värpa stora ägg och sålunda få mera betaldt för dem, pr tjog räknadt.
Det är lika galet att köpa ägg tjogvis som strömming eller sill kastvis, hvilket senare därför nu i allmänhet är bortlagdt.
Till slut torde jag få yttra några ord om bästa sättet att fort och billigt få upp en » stam » höns.
Har man höns förut, så köper man ett par kullar afvelsägg och låter ett par hönor ligga ut desamma.
Af dessa kan man dock knappast nästa år taga af- velsägg, emedan erfarenheten lärt, att ägg efter kyck- lingar äro mindre säkra till afvelsägg än efter 2- åringar.
Säkrast blir, att på hösten köpa 2 ä 3 stycken äldre (2-åringar) af samma race man önskar, och då de på våren värpa, kunna deras ägg använ- das till rufägg, förutsatt att jag har tupp af samma race.
För dem, som ej hafva höns förut, men vilja lägga sig till därmed, vill jag föreslå, att de köpa sin stam, t. ex. 10 stycken, af den race de vilja hafva från ett ställe, men alltid skaffa sig en tupp af samma race från annat håll, för att slippa se de goda egen- skaperna och storleken hos hönsen småningom min- skas, hvilket säkert inträffar, om hönor och tupp äro af samma kull eller föräldrar.
Till sist vill jag med några siffror visa, att höns- skötseln ej är så dålig i ekonomiskt afseende, som mången tror.
Jag antager nu, att jag har 50 hönor och 4 tuppar.
Dessa hönor kosta, om jag köper dem, 3 kr.
pr stycket
Tupparne 2 kr.
Räntan, som hönsen då å kapitalet måste betala, utgör, om jag fördelar dem på 4 år, — den tid en höna vanligen värper bäst — 2 kr.
37 öre.
Därtill kommer födan med, drygt räknadt, 18 tun- nor säd om året ä 12 kr.
och därtill litet potatis och affall ur köket, som vi kunna upp- skatta till 10 kr., och således hela utgiftssumman 228 kr.
i rundt tal.
Hönsen värpa i medeltal, lågt räknadt, 180 st. ägg pr styck d. v. s. 9,000 på 50 höns om året
pr tjog, så har jag dock i behållning på dessa höns 222 kronor om året.
Kan jag mera begära af dessa små djur?
Detta endast vis ä vis äggproduk- tion.
Vill jag så äfven lägga an på att sälja kyck- lingar, så ställer sig resultatet ännu - fördelaktigare, då de betalas med 2 ä 3 kronor vid 6 månaders ålder.
Jag tror mig nu hafva tillräckligt ordat om, hvad till grunddragen i en rationel hönsskötsel hörer, och jag skulle känna mig rikligen ersatt för dessa små upplysningar, om någon af Iduns värda läsarinnor med deras tillhjälp får en annan tanke om den för- aktade hönsskötseln och inkomsten däraf.
Själf var jag för några år sedan den starkaste » tviflare » i den vägen, som kunde finnas, men nu har jag genom praktik och intresse för saken kommit på helt andra tankar.
Skulle någon af Iduns läsarinnor vilja hafva än vidare upplysningar om något, som har afseende på hönsgårdens skötsel eller dylikt, samt hvar afvels- ägg eller höns af ena eller andra slaget kunna fås, är jag villig att efter bästa förmåga besvara dithö- rande frågor och stå de ärade damerna till tjänst, om de antingen fråga genom » Idun » eller hos Re- daktionen af densamma anhålla om adress. '
operan återupptager, antagligen under loppet af nästa vecka, Mozarts » Figaros bröllop ».
Af förutvarande rollinnehafvare kvarstå endast fru Edling (Susanna) och hr Strömberg (Bartholo).
Nya i sina uppgifter äro hr Johansson (grefve Almaviva), fru Östberg (grefvinnan), hr Nygren (Figaro), fröken Jungstedt (Cherubin) o c h fru Strandberg (Marcellina).
I slutet af månaden anländer i o c h för gäst- uppträdande å k. operan den ryktbare tenoren Bötel från Hamburg.
Hr B., hvilken från början varit droskkusk i nyssnämnda stad, anses ega en af de skönaste tenorstämrnor, som någonsin funnits.
Dramatiska teatern gjorde i söndags början med en serie gratisföreställningar för den arbetande klassen.
Företaget, för hvilket teaterns direktion förtjänar det största erkännande, synes komma att omfattas med synnerligt intresse af dem, för hvilka det närmast är anordnadt.
I söndags uppfördes » Mäster Olof » för en fulltalig o c h högst intresserad publik.
Nästa söndag gifves » Galeotto ».
Gratis- föreställningarna, till Jwilka biljetter utdelas genom Kvinnoklubben, Arbetareinstitutet m.
fl., gifvas på middagen.
Nästa nyhet å Dramatiska teaterns ordinarie repertoar blifver Gogols » Revisorn ».
Filharmoniska sällskapet gifver sin tredje abonne- mentskonsert o m söndag kl. 1,30 i Musikaliska akademien.
Programmet upptager som liufvud- nummer Edv.
Griegs » Olav Trygvason » för soli, kör o c h orkester samt Andreas Hallens » Styrbjörn Starke », symfonisk ballad för manskör, solo och stor orkester; dessutom uvertyren till » Tann- häuser » o c h balett ur Glucks » Orpheus », bearbetad för orkester af Hallen.
Biträdande solister äro fru Edling, en musikälskarinna, hrr Bjarne Lund och G. Holm.
Lundquists Hof-Musikhandel.
Ur ett k v i n n o l i f s historia af Johan Nordling.
Söderut.
^ ^ ^ o n j a kom sent upp på sitt rum, trött efter den långa dagens mödor, ännu med alla J&amp;ä % känslor sjudande inom sig efter kvällens stora händelse, böljande som ett lugnt, aldrig till- förene grumladt vatten, nu plötsligt upprördt från botten af ett oanadt källsprång.
Hennes hjärta klappade häftigt; hennes kind var röd.
Och hon kände ännu läpparne bränna efter den sista kyssen, Kurt röfvat ifrån henne, då han smugit sig efter henne i trappan och hejdat henne just vid hennes dörr.
» Vi skola mötas i våra drömmar, » hade han hviskat invid hennes öra, när hon hälft med våld vred sig lös ur hans starka famntag.
Hur underbart — det var som ginge hon redan inne i en dröm!
Förvirrad stannade hon midt på golfvet, strök med händerna öfver sina heta tinningar, sina svidande ögon.
Dessa sista timmar vid den uppsluppet bull- rande supén hade kostat henne mycken möda, mycken själfbeherskning.
Fadern och Kurt hade öfverenskommit att ej för dagen tillkännagifva något o m den unga förlofningen, och de hade därför alla måst iakttaga en sträng försiktighet att intet förråda, hvilken särskildt förefallit Sonja mycket pinsam, direkt ryckt som hon var, ur den allt omfattande känslostämningen och förd in att spela uppmärksam o c h intresserad värdinna bland
alla dessa mer eller mindre främmande gäster, som nu mindre än någonsin intresserade henne.
Ännu susade samkvämets larm som ett mono- tont brus i hennes öron; ännu hade hon j u ej fått en sekunds ro att samla, ordna, lugna alla dessa nya, mäktiga intryck, som bestormade henne; men när hon, uppgifven af trötthet, nådde fram till sin bädd och, begjuten af det rosenröda sken, som silade genom nattbordslampans silkesslöja, oafklädd kastade sig ned på dess kuddar, trängde ideligen som en allt beherskande melodi genom feberns kaos återklangen af dessa enda ord — » vi mötas — vi mötas i d r ö m m e n.
» ber d i g: säg mig allt!
Är det mycket farligt?
Är han död? » Grefven stod tyst under flere sekunder, med hårdt sammanpressade läppar och dyster, hälft sänkt blick ..
Men med ens höjer han så hufvudet och ser in i Sonjas oroligt spejande ögon.
» Nej — han är icke d ö d; du missförstår mig.
Kanske alls intet är att frukta.
Men — Sonja — hvarför skulle jag inte säga dig allt; jag vill ej ha något odeladt med dig, hvarken glädje eller sorg.
Du är j u icke längre något barn. » Han räckte henne telegrammet, och hon fum- lade länge med att veckla upp det.
» Gre / fec Stjärne plötsligt insjuknad.
Önskar träffa sin broder.
Käthe Bentson. » Efter en tung sömn spratt Sonja plötsligt upp, vid att hon kände en hand fatta i sin.
Genom den skymning,, som de tätt sammanfällda gardi- nerna bredde öfver rummet, igenkände hon Maries, den franska kammarjungfruns hvitmössade hjässa, som lutades öfver hennes hufvudgärd.
» Förlåt, förlåt, min kära fröken, att jag väcker er.
Fröken kan j u så väl behöfva sofva efter allt bråket i går.
Men grefven har sändt upp Jakob med befallning, att han så fort som möjligt vill tala med fröken i blåa salongen. » Sonja gnuggade med små hvita knytnäfvar i sina omornade ögon.
» Pappa ja, pappa — hvad är klockan? » » Ah hon är bara half tio. » » S a r a, säger du Marie!
Hur har jag kunnat sofva så länge!
Det är j u förfärligt! » Och med ett enda språng var hon ur sängen.
» Men hvad är det då, Marie?
Det har väl aldrig händt något led- samt? » » Ack nej, det kan jag väl inte tro, » svarade Marie på sin mest trohjärtade brytning.
» Grefven o c h löjtnanten ha redan ridit en timme tillsam- mans, och frukosten skulle vara färdig kloc- kan tio. » • Det var icke många minuter, som den morgo- nen åtgingo till Sonjas toalett.
Hon var dock icke rätt lugn; det låg något underligt under detta.
Hvarför skulle väl annars pappa sändt bud efter henne — slika inkietta infall voro ej hans vana.
Helt blossande varm af brådskan och oron kom hon ned i salongen.
Fadern stod vid ett af fönst- ren, s o m det syntes försänkt i djupa tankar, och hans fingrar trummade nervöst mot rutan.
Det klara, härliga vädret från i går hade för- bytts i grå dis o c h regn.
De stora träden ute på terassen voro svepta i en fuktig dimma, o c h efter rutorna sipprade vattnet i långa, sling- rande rännilar.
Sonja hade ej ens gifvit sig tid till en titt utom gardinen uppe å sitt rum; o c h nu slog plötsligt den oväntade gråvädersstämnin- gen henne till mötes som en råga på hennes be- klämning.
Att solljus och skugga kunde skifta så snabbt!
Fadern hörde ej, när hon kom.
Då hon lade sin hand på hans axel — » god morgon, älskade pappa; det har väl icke händt något — något styggt? » — vände han sig om.
» Något styggt; åhnej — icke så farligt, skola vi väl hoppas.
Farbror Axel har blifvit plötsligt sjuk, och jag måste genast fara till honom.
Men det är j u i alla fall för tidigt att oroa sig, innan vi veta något närmare. » » O, så ledsamt », brast Sonja ut med oförställd smärta; » hur — när — hvem har sagt det? » » Se här; j a g har fått telegram i dag tidigt på morgonen. » Han sträckte fram mot Sonja ett samman- skrynkladt papper, som han höll i sin hand; men när hon nervöst grep efter det, drog han det häf- tigt tillbaka, som om han plötsligt besinnat sig.
» Hvad — får jag icke se det? » — sade Sonja.
» Du fördöljer dock något för mig, pappa.
Jag Förslag till matordning för veckan 2 1 — 2 7 april.
S ö n d a g: Soppa på svinöron; gris- stek med äppelmos; gräddkaka.
Måndag: Brynt hachis; sago- soppa.
T i s d a g: Salt oxbringa med pota- tispuré; tisdagssoppa.
O n s d a g: Torsk med makaroni; puré på torra gröna ärter.
Torsdag: Kalfkyckling; dricks- soppa.
F r e d a g: Korfkaka; falsk nässelkål.
L ö r d a g; Gös med skiradt smör och hackade ägg; puré på bruna bönor.
Det var afsändt från Wiesbaden.
Detta slog Sonja först.
» Wiesbaden? » — sade hon och såg u p p; » jag trodde farbror var på Lindestorp. » » Ja, det trodde också jag.
Men det är j u ej så underligt.
Du känner j u, hur plötsligt o c h oväntadt hans reslust kan vakna. » Men så — som en blixt bländades hennes öga af detta kvinnonamn, okändt, aldrig förr hördt, anadt!
» Käthe Benlson? » — upprepade hon hviskande och lät handen, som höll papperet, sjunka.
» Ja, sade grefven med dof röst, och hans blick blef irrande, som o m undveke den hennes; » det är detta, som mest upprör mig.
— Hon — hon — och just nu.
» I detta ögonblick ljödo steg irån rummet bred- vid, och en sekund därefter presenterade sig i dörröppningen Jakobs korrekta skepnad, iklädd knäbyxor, långa hvita silkesstrumpor och mörk- blå, galonerad frack.
» Herr grefve och fröken — bordet är serveradt. » » Det är bra, Jakob, » vinkade grefve Stjärne nervöst.
» Vi komma — vi komma strax. » » Men pappa, älskade pappa, » utropade Sonja och kastade sig " om hans hals, så snart hofmästaren försvunnit, » var nådig, var barmhertig mot dig själf — och mig — dela dina bekymmer, jag fordrar det — hör du — som en rätt - — allt, allt. » Grefven stödde henne och sköt henne med mildt våld ifrån sig.
» Du är för upprörd nu, och vi kunna omöjligt bägge lemna våra gäster så länge.
Hvad skola de tänka?
De ha redan fått vänta mer än lämp- ligt.
— Gå upp på ditt rum; jag skall ursäkta dig: du är opasslig, behöfver hvila.
Jag skall sända Kurt upp till dig, så fort det kan gå för sig, utan att det alltför mycket uppmärksammas, och kommer så själf efter, så snart det är mig möjligt.
— Var lugn — var lugn — min älskling, allt blir väl godt igen, med Guds hjälp.
Jag skall berätta dig, hvad du bör och kan få veta. » Han kysste henne ömt och redde sig till att gå.
» När reser d u?
» — ropade Sonja med skälf- vande röst efter honom.
» Med snälltåget i afton; det är den första lä- genheten. » » Jag följer dig; du måste taga mig m e d; jag släpper dig inte ensam! » » Ack nej, ack nej », sade han sorgset och ska- kade sitt gråa hufvud, i det han gick ut.
Dock såg han ej, hur Sonja i konvulsivisk gråt sjönk ned på knä i turellens nisch, vattnande fönsterdynans silkesblommor med heta, bittra tårar.
* * Det var till en stor del samma personer, samma ansikten; men de ljusa, eleganta toaletterna voro förbytta i mörka regndrypande resrockar och gum- mikappor, och de glada minerna i vexlande trumpna och pliktskyldigast beklagande.
Det strålande gästabudet, som varit afsedt att fortgå i en hel vecka, hade helt plötsligt af- brutits.
Grefven hade måst tillkännage för sina gäster, att broderns plötsliga sjukdomsfall tvang honom genast afresa; han beklagade lifligt att sä oartigt nödgas lemna dem; men Stjärneholm vore deras, så länge de behagade trifvas kvar därute.
Och han hoppades själf snart få glädjen återvända.
Naturligtvis kände ingen lust att stanna på godset, när det öfvergafs af så värden som den unga värdinnan.
Ty Sonja — huru det nu begifvit sig!
— hon hade, efter ett långt samtal med fadern på för- middagen, till sist lyckats tilltvinga sig hans till- stånd att följa med.
Efter de oanade, uppskakande kunskaper, som denna dag fört med sig för henne, ville hon min- dre än någonsin lemna honom att fara ensam ned till den sjuke farbrodern och — och — — den andra ...
Det söderifrån kommande tåget mötte vid denna station det nedgående; de flesta af gästerna åter- vände norrut till hufvudstaden.
Bland dessa var äfven Kurt Stråle, som så plötsligt af omständig- heternas spel rycktes ifrån den nyförvärfvade fästmöns sida: att stanna ensam, utan henne, på Stjärneholm — det skulle ha blifvit allt för vemodigt.
Och så beslöt han att begagna tiden under grefvens och Sonjas frånvaro till att ordna en del uträttningar och affärer, som efter hans egen långa utomlandsvistelse väntade honom i Stockholm.
I landåsufflettens skymning hade den sista, enda, Jånga afskedskyssen brännt mellan unga läppar; de sista försäkringarna bytts om ständig umgän- gelse i tankar och dröm, om ock land och vatten för en tid skilde dem åt.
Hvarje dag, ja, hoarje dag skulle de skrifva till hvarandra; det finge nu icke klicka, störtade himmel o c h j o r d tillsamman!
Och deras sista handtryckning var så kramp- aktigt lång, deras ömma inbördes förmaningar och smekord så lustigt öfverdrifna af den nyfödda kärlekens naivitet, att den allvarsamme fadern, som satt ett stumt, tålmodigt vittne till allt detta invid Sonjas sida i vagnen, trots sina bekymmer, trots allt, måste le i hemlighet, då gamla, längst förgätna minnen väcktes.
Men nu, ute på perrongen, där alla de helsande, afskedstagande och beklagande gästerna trängdes omkring dem, fingo de iakttaga det försiktiga, lik- giltiga lugn, som konvenansen fordrade.
Ännu var j u deras förlofning blott de allra närmastes hemlighet.
Tåget norrut gick först ut från stationen, o c h girigt uppsnappade Kurt från sitt kupéfönster den stumma helsning, som sändes h o n o m i en glimt ur Sonjas ögon.
Så försvann den rasslande keden af vagnar bortom kurvan i natten.
Och påmanad af faderns, af konduktörens rop steg hon med sin kammarjungfru upp i den första klassens sofvaggon, som reserverats för hennes räkning.
Hon kände en stor tomhet i sitt hjärta, som hade hon med ens förlorat större delen af hvad lifvet för henne egde kärt och af värde.
Och där hon tryckte sin brännande panna mot kupeens kylande ruta och stirrade, tankfull, ut i mörkret, vaknade med ens den gamla gumman Bergs ord för hennes minne, och hon upprepade halfhögt för sig själf: » En strid en stor s t r i d.
» Den regndigra majkvällen var redan skum, när den lilla perrongen nere vid järnvägsstationen, som blott en dag tidigare i strålande sol vimlat af de ankommande gästernas brokiga skaror, nu åter fylldes af en mindre uppsluppen hop.
Brynt hachis.
Kött af någon kall stek hackas fint, blandas med rifvet bröd, persilja, salt, peppar, och hackad, brynt lök.
Något buljong med en sked ättika uppkokas, köttblandningen till- sättes, och alltsammans upplägges högt på en karott; smör, deladt i små bitar, lägges ofvanpå.
Rifvet bröd strös där- öfver, litet mera smör lägges öfverst, insattes därpå i ugn och brynas.
Ser- veras varmt.
Torsk med makaroni.
Kokt kall torsk hackas fint och väges, sedan ta- ges dess dubbla vikt af makaroni och förvälles.
Fisk, makaroni och 100 gram ost blandas väl och läggas på ett fat, däröfver läggas några smörbi- tar och ett tjockt lager rifven ost.
In- sattes i ugn för att brynas.
Falsk korfkaka.
200 gram risgryn kokas i mjölk, blandas med finhackad kalfstek och brynt hackad lök efter smak, ägg, russin och sirap, peppar och salt och smält smör; lägges därpå i form, bestänkes med smör och rifvet bröd, gräddas.
Serveras med smält smör.
O. Ii.
Vegetabilisk matsedel n:r 1.
Blom- kål med skirt smör och potatis.
Majs- pudding.
Potatiskroketter med fran- ska ärter.
Sagosoppa.
Äggröra, lätt brynt potatis och grönsoppa.
Ärtsoppa på vatten (goda, lösa ärter).
Pannkaka.
Makaronipudding med färsk ost.
Nyponsoppa.
Spenat- pudding, sparrisomelett och jordärt- skockspuré.
Potatissoppa (tysk) och mannapudding.
Brynta kålrötter (helst puré) och morotskroketter.
Vin- soppa.
Fisk: lake, gädda eller gös med smält (icke brynt) smör och ägg-
kaka.
Gul ärtpuré, hela jordärt- skockor, stekt bröd och hårdkokta ägg- halfvor samt vofflor.
Hackad blå- kål med kastanjpuré (som legume) samt rispudding med saftsås.
Champig- nonomelett, briisselkål med potatis och brulépudding.
Falsk korfkaka (ej kött) och saftsoppa med klimp.
Brödpudding med katrinplommon.
15 Blandade legumer och sagopudding.
Spenat med stekta ägg.
Dansk rödgröt med grädde och biscuit.
Brynt hvitkålshufvud med potatis och mandelpudding.
Stufvade cham- pignoner med balstrade potatisbullar och äppelkaka.
Stufvad potatis, stekt gädda och ritronciém.
Ris- pudding samt ölsoppa.
Vegeterian.
Några sätt att tillaga gös.
Till späckad gös gör man först i ordning fisken som vanligt och späckar den sedan med fina fläskstrimlor i tre rader på hvar- dera sidan.
Därpå lägger man ganska mycket smör i en stekpanna, lägger gösen däri, beströr den med hackade murklor, något lök, sardeller, finhackad persilja och smör, strör ytterligare salt däröfver och låter sedan fisken i ugnen stekas brun på båda sidor.
Nu till- sättes småningom lätt rhenvin och litet buljong, som ofta hälles öfver fisken.
Såsen serveras särskildt och till fisken bjudas rostade brödskifvor.
Mycket god är äfven fatgös.
Man bereder därtill fisken på gammalt vis, d. v. s. delar den längs ryggraden i två hälfter och styckar den sedan i så stora bitar, man önskar.
Nu låter man fisken hastigt koka upp i vatten med lök, kryddor, salt och något ättika, tager upp bitarne med en hålslef och lägger dem på ett bräde, för att spadet måtte rinna af.
Därpå befriar man fi; - ken, medan den ännu är varm, från fenor och ben, bestryker runda fat med smör och lägger fiskstyckena därpå.
Af vackert, hvitt mjöl, citronsaft och fiskspad göres nu en god, holländsk sås, som man afreder med 2 — 3 äggulor.
Med denna betäcker man fisken och strör fint rifvet hvetbröd däröfver.
Om några minuter slår man ytterligare sås öfver anrättningen och beströr den med stark, rifven ost.
Dätpå sättas faten i ugnen, för att fisken skall få en vacker färg.
Äfven kokt och sedan afkyld gös med tjock mayonnaisesås är en sär- deles smaklig anrättning.
När gösen är upplagd på fatet, slår man mayon- naisen däröfver, lägger kring fisken en krans af kräftstjärtar, kapris, små in- lagda champignoner, några fyrdelade vingurkor etc. och litet hackad la- vendel.
Kall citronkräm.
8 äggulor blandade med 375 gr. pudersocker, saften af 2 citroner och det rifna skalet af en J citron, vispas till hårdt skum, därpå upplöses 15 gr. gelantine i en liten kaffekopp med varmt vatten och röres afkyldt i massan, tills denna börjar tjockna.
Nu tillsättes hastigt skummet af 8 ägghvitor, och alltsammans hälles i en form.
Redan om | timme kan krämen slås upp och serveras.
Äppelknyten.
Små astrakaner, pip- ping eller andra små äpplen af lös och god sort skalas, och kärnhuset tages ur med en smal äpplepipa af bleck.
Då alla äpplena äro i ordning, kaflas smördeg så tjock som en speeieriksda- ler, och däraf skäras med en uddhvass knif fyrkantiga bitar, ungefär 12 cm.
Ett äpple, fylldt med stadig hal- lonsylt, ställes på hvar fyrkant, alla fyra snibbarne sammantryckas midt uppä äpplet, icke öfver hvarandra utan så, att alla snibbarne stå upp; kanterna smörjas förut med vispad ägghvita och tryckas tillsammans, så att de bilda stående kanter, hvarefter äppleknytena ställas mycket glest på rena plåtar och gräddas i något svagare ugn än annan smörbakeise.
Då de ha färg öfver och under och en vispkvist går lätt ige- nom äpplet, så äro de gräddade.
Jästpulver-kaka.
3 hg.
hvetemjöl blandas i ett kärl med 3 teskedar jäst- pulver.
I ett annat kärl vispas 4 ägg med något mer än 3 hg.
socker, ett par matskedar smält smör, litet rifven mandel.
Det hela blandas tillsammans med en kopp mjölk, sedan insattes det genast i ugnen för att gräddas i en halftimine.
Ris å la Pompadour.
1 hg.
risgryn kokas väl i mjölk, sedan vispas 3 dl.