Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen och enligt hvad förhandlingarne vid sislförlidna riksdag gifva vid handen, hade Kongl. Majit, genom nådig Proposition till Rikets Ständer af den 17 December 1844, till Rikets Ständers antagande föreslagit en ny Strafflag, hufvudsakligen i öfverensstämmelse med nyssnämnda af Lagberedningen i underdånighet insända förslag lill sådan lag, nied de få afvikelse;1 i öfrigt, hvilka Kongl. Maj:t, enligt bilagdt utdrag af Statsrådets protokoll, B.
Emb.-Berättelse den 15 No v. 1847. 47 beslutat; hvarjemte Kongl. Majit, medelst ytterligare Proposition af den 19 i samma månad, till Rikets Ständers antagande öfverlemnat det af Lagberedningen upprättade förslaget till särskild lag om verkställighet af de i Strafflagen stadgade fängelsestraff, dock med de förändringar, Kongl.
Majit, på sätt likaledes vidfogadt utdrag af Statsråds-protokollet, ansett af nöden, och under lillkännagifvande tillika, att denna särskilda lag ej borde gå i verkställighet, ulan i förening med Strafflagen.
O O I anledning af samtliga Riksståndens remiss af dessa Kongl. Majlis nådiga Propositioner till Lagutskottet, för alt utlåtande deröfver afgifva, hade Lagutskottet lill Rikets Ständer inkommit med sitt betänkande, deri Utskottet, — som, enär förslaget till Strafflag hvilade på vissa bestämda, i särskilda kapitel upptagna grunder, trott sig i första hand böra underställa Rikets Ständers pröfning de af dessa grunder, hvilka hade det väsentligaste inflytande på sjelfva Lagen, — således upptagit dessa ämnen, afhandlade i Lagens 2 och 6 kapitel, af hvilka det förra, jemfördt med särskilda lagen om verkställighet af fängelsestraff’, bestämde ”de straff, som efter lagen ådömas må,” eller det ”straffsystem”, man sökte införa, och det sednare åter talade ”om de allmänna grunder, hvarefter straff mätas skola, så ock om nedsättning eller förändring af straff i vissa fall”, samt uppställde dermed det så kallade ”latituds-systemet” vid straffmätning; efter fullständig utredning af hvilka ämnen, sådana de äro i lagförslagen uppfattade och utförda, samt med vidare utveckling deraf i vissa delar, Utskottet, som ansett det vara af största vigt för sakens framgång och möjligheten alt komma till målet, att Rikets Ständer, om än en fullständig granskning af förslagen vid då varande riksdag icke medhunnes, ändock uttalade sitt omdöme öfver de grundvalar, hvarpå förslagen blifvit byggda, trott sig böra till Rikets
Ständer särskildt framställa hufvudgrunderna till den föreslagna Lagen samt, i följd deraf och då Utskottet för sin del godkänt dessa hufvudgrunder, så vidt de innefattades i ofvannämnde granskade delar af lagförslagen, samma hufvudgrunder till Rikets Sländers antagande hemställt.
Med bifall till detta Betänkande och till hvad Lagutskottet uti eli ytterligare, nära riksdagens då lillkännagifua slut, afgifvet utlåtande tillstyrkt, hade Rikets Ständer, ehuru en fullständig granskning och pröfning af de med Kongl. Majlis ofvannämnda nådiga Propositioner öfverlemnade Lagförslag icke medhunnits, likväl, med erkännande af behofvet af en ny brottmålslag, funnit godt ”antaga de hufvudgrunder derför, som innefattades i 2 och 6 ka - 48 II.
Emb.-Berättelse elen 15 Nov. 1847. pitlen af förslaget till ny Strafflag samt i den föreslagna särskilda Fängelse lagen, nemligen: O ö a) alt allmänna straffartema böra vara: 1 dödsstraff; 2, 3, 4, 5, t), 1 och 8, fängelse i sju grader; samt 9 böter; b) att fängelsestraffen böra vara: första grad, på lifstid; andra grad, från åtta till och med lio år; tredje grad, från sex till och med åtta år; fjerde grad, från fyra till och med sex år; femte grad, från två lill och med fyra år; sjette grad, från sex månader Lill och med två år; sjunde grad, från och med tretio till och med elthundraåttatio dagar; c) att fängelsestraffen skola undergås i allmänna straffanstalter, inrättade dels till ensamhetsfängelse, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med det så kallade Philadelphia-systemet, dels till gemensamhelsfängelse, i hufvudsaklig likhet med det så kallade Auburn-systemet; d) att till en början och i den mån tillfälle dertill gifves, ensamhetsfängelse skall begagnas för dem, som dömas till fängelse i sjunde eller sjette grad; e) alt, då de i lagen bestämda fängelsestraff verkställas i ensamhetsfängelse, en viss del af strafftiden skall afkorlas; f) att böter skola i allmänhet i lagen bestämmas till ett visst minsta och högsta belopp, dock med förbehåll att för särskilda fall, der så pröfvas nödigt, härifrån göra undantag; g) alt böter, vid saknad tillgång lill deras gäldande, skola förvandlas till fängelse, sorn dock bör vara af lindrigare art, än del fängelse, hvilket såsom urbota straff ådömes; b) att, utom förstnämnda allmänna straffärter, vissa brott jemväl må beläggas med den särskilda påföljd, att den dömde ej må i allmänt värf brukas; i) att härförulan särskilda straff för ..embetsman böra vara: 1 afsättning; 2 mistning af embete; k) att domaren skall äga att, inom vissa i lagen utsatta gränsor, mäla straffet efter brottets beskaffenhet samt dervid förekommande mildrande eller försvärande omständigheter; 1) att denna åt domaren lemnade latitud vid slraffmätningen icke blott må gälla inom en viss straffart eller grad deraf, utan bör äfven, i de fall,
der sådant pröfvas nödigt, i lagen utsträckas till mer än en stralfart eiler grad.
I det föregående är ådagalagdl, huruledes Rikets Höglo fl. Ständer, efter att hafva väckt fråsan om allmänna lagarnes öfverseende och förbättring O O v? forl - Ii.
49 fortfarande egnat sin uppmärksamhet och sina omsorger ål denna vigtiga samhällsangelägenhet samt, i hvad på Dem berott, velat främja densamma; och det må icke förtigas, att för detta ändamål betydliga understöd och årliga anslag af statens medel, i följd af Rikets Höglofl.
Ständers beslut, blifvit anordnade och utgått.
Det är likväl tvänne tillfällen under tiden, som i synnerhet kunna bemärkas.
Då frågans skick det rnedgifvit, hafva Hendigen Rikets Höglofl.
Ständer ej eller tvekat att uttala sin mening angående vissa hufvudgrunder i afseende å brotlmålslagstiflningen, ”der beiiofvet af förbättring blefve med hvarje dag mera bjudande.”
Så erkändes vid Riksdagen år 1815 det då föreslagna nya straffsystemet, ”såsom öfverensstämmande med rättslärans och en vis lagstiftnings grunder”, med tillåtelse till lagens utarbetning efter sådan plan.
Så antogs slutligen, tretio år sednare, vid 1844 och 1845 årens riksdag samma, med vissa förändringar uppställda straffsystem, i det omsider fulländade och tili grundlagsenlig behandling öfverlemnade lagförslaget utfördt och tillämpadl; och längre kunde frågan då icke komma, när tiden ej medgaf förslagets fullständiga granskning och pröfning.
Om nu, å ena sidan, medgifves, att så väsentliga förändringar i ett lands lagstiftning, som det föreslagna nya straffsystemet åsyftar, icke böra till vägabringas förr, än de blifvit med noggranhet skärskådade, samt öfvertygelsen om deras nytta och lämplighet är befäslad; bör, å den andra, icke kunna bestridas, att, i förevarande fall, dessa vilkor må anses fullkomligen uppfyllda genom de långvariga och omsorgsfulla förberedande åtgärderna samt Lagstiftande
Maktens redan tillkännagifna och under tretio år bibehållna omdömen.
Alla omständigheter synas alltså förena sig till förverkligande af den förhoppning, att, vid innevarande riksmöte, den stora och vigtiga frågan må kunna lyckligen lösas och afslutas, om Rikets Höglofl.
Ständer behaga åt densamma lemna lika sorgfällig uppmärksamhet som tillförne.
Under sådana förhållanden och ehuru olvifvelakligt lärer förväntas, alt Kongl. Maj:t täckes förnya
Sina vid förra riksdagen atlåtna nådiga Propositioner rörande denna fråga, måtte det likväl få anses såsom min oeftergifliga O ' o O pligt att verka till samma mål och att derföre, såsom härmed sker, lill Rikets Höglofl.
Ständers grundlagsenliga pröfning och till antagande, oförändradt eller med nödiga befinnande ändringar, vördsamt hemställa det ifrågavarande till Kongl. Maj:t af Lagberedningen i underdånighet öfverlemnade förslag till ny Strafflag, tillika med Beredningens förslag lill särskild
Lag om verkställighet af de i den förra föreslagna fängelsestraff; i hvilket afseende dessa förR.
Ombudsm. Emb.-Berättelse 1847. 50 R.
Emb.-Bcrällelse den 15 Nov. 1847. slag, med dertill hörande moliver, protokoll och af vissa Beredningens ledamöter afgifna reservationer, varda härjemte bilagda.
Att här vidare utveckla de at Lagberedningen antagna lmfvudgrunder för omförmälda förslag, hvad straffsystemet angår, torde destomindre behöfvas, som de redan äro Rikets Höglofl.
Ständer bekanta, såsom i Deras Lagutskotts vid sistförlidna riksdag afgifna Betänkande på det fullständigaste och mest upplysande sätt utredda; och hvilket allt lärer, vid frågans förnyade handläggning, tagas i öfvervägande.
Det vill äfven, i betraktande af föi handlingarne vid samma riksdag, synas öfverflödigt att tillåta sig någon el iman emot omförmälda luifvudgrunder; men då en skiljaktig mening i detta hänseende blifvit uti den af mig till Lagberedningen a fl emna de reservation lillkännagifven, nemligen i fråga om fängelsestraffen och deras beskaffenhet, och då min öfvertygelse härutinnan ännu är oförändrad, uther jag mig endast att vördsamt få åberopa denna särskilda mening, såsom den blifvit i reservationen, pag. 171 och följande, uppfattad.
Beträffande de Öfriga i Lagförslaget uppställda luifvudgrunder och ”allmänna bestämmelser”, hvarom 1, 3, 4, 5, 7 och 8 kapitlen handla, äfvensom
Förslagets återstående kapitel ”om särskilda brott och deras bestraffning”; torde ock finnas tillräckligt att vördsamt hänvisa lill de dels af f. d. Lagkommitleen och dels af Lagberedningen anförda motiver, jemte det att härvid i vissa delar, för mig enskildt, likaledes åberopas hvad ofvannämnde reservation vidare, rörande dessa ämnen, innehåller.
Majit, såsom ofvan förmäldt är, år 1845 förordnade nya Lagberedning, hvilken det ålegat alt öfverse och granska de öfriga af f. d. Lagkommilteen uppgjorda Lagförslag, angående dels civillagen och dels rättegångsordningen i allmänhet, har, under sedermera förflutna tiden, förehaft och fulländat granskningen af de till den förra hörande Giftermåls-, Ärfda-, Jorda- och Byggninga-balkarne; i följd hvaraf nytt. förslag lill dessa är upprältadt och, åt följd t af motiver samt åtskillige ledamöters afgifna reservationer, redan under tryckning, så att af Ci vil lagförslaget endast Handelsbaden återstår.
Varande
Beredningen nu sysselsatt med öfverseende af Rättegångsordningens särskilda delar, eller Utsöknings- och Rättegångsbalkarne.
Då anledning icke är, att Civillagförslaget, vid denna riksdag, skall af Lagstiftande Makten upptagas och behandlas, inskränker jag mig, i afseende å nämnde Lagförslag, till denna vördsamma anmälan om fortgången af Lag - Ii.
Enib.-Bercittclse deri 15 Nov. 1847. 51 beredningens arbeten.
Men ehuru ej heller är att förvänta, att de ämnen, som tillhöra Utsöknings- och Rättegångsbalkarne, i sin helhet nu komma under handläggning och pröfning, synas särskilda omständigheter föranleda dertill, alt ett af dessa ämnen icke destomindre må kunna, skiljdt ifrån de öfriga, hufvudsakligen skärskådas och afgöras, nemligen frågan angående indragning af vissa allmänna domstolar; hvilken fråga tilIforne vid flera tillfällen utgjort- föremål för Rikets Höglofl.
Ständers öfverläggningar och beslut, och hvarom derföre här nedan göres vördsam liamställning.
Ständer, vid riksdagen åren 1828 — 1830, efter derom väckt motion och enligt Deras Lagutskotts tillstyrkande, fattat det beslut, alt Kämnersrätter i de städer, der sådana finnas, äfvensom Lagmansrätter och Riddaresynerålter, såsom öfverflödiga och mindre lämpliga, skulle upphöra, samt tillika gillat och antagit det i förening dermed af Lagutskottet utarbetade förslag till upphäfvande eller ändring af åtskilliga lagens rum, så ock lill Kongl.
Majit, jemte förslagets insändande, öfverlemnat att meddela de reglementariska föreskrifter, som kunde finnas nödiga för Stadsdomstolarnes organisation på flera afdelningar, der behofvet så påkallade; men detta lagförslag icke före riksdagens slut hunnit att, på sätt grundlagen föreskrifver, undergå granskning af Konungens Högsta Domstol, samt följaktligen kommit att förfalla; hade, vid 1834 och 18.35 årens riksdag, då samma fråga åter uppstått, Rikets Höglofl.
Ständer, med bilall lill Deras Lagutskotts betänkande, stannat i lika beslut, sorn å förra riksdagen, samt lill Kongl. Majit insändt det sålunda beslutade lagförslaget, hvilket, granskadt i Högsta Domstolen, af Dess flesta
Hrr ledamöter blifvit tillstyrkt, dock med åtskil liga nödiga ansedda och derföre äfven tillstyrkta ändringar; hvaremot Kongl. Majit, i anseende till ifrågavarande ämnets, hvad Lagmansiätternas indragning beträffar, inflytande och inverkan på lagen och gällande rättegångsordning, och då förslaget lill civillag, deri Lngmansrätterna icke voro bibehållna, förmodades snart komma under pröfning, förklarat
Sig ej linna tillräckliga skäl att för det dåvarande, oberoende af nya Lagförslaget i dess helhet, särskild pröfning af detta ämne företaga; derföre Kongl. Majit vägrat sanktion å hvad Rikets Ständer föreslagit så väl om Lagmansrätlcrnas indragning, som ock, i sammanhang dermed, rörande Riddaresynerätter och Kämnersrätter.
När deruppå, vid 1840 och 1841 årens riksdag, frågan ånyo förekommit, och Lagutskottet framlagt ett nytt Lagförslag, i hufvudsaken lika med de 52 R.
Ombudsm. Emb.-Berättelse den 15 Nov. 1847. förut beslutade, men med iakttagande af de flera förändringar deri, som Högsta
Domstolens pluralitet vid förutgångna riksdagen anmärkt och tillstyrkt, hade Rikets Ständer likaledes fastställt detta nya Lagförslag angående ifrågavarande domstolars indragning, samt, jemte dess insändande, till Kongl. Maj:t öfverlemnat alt bestämma de flera verkställighetsåtgärder, som kunde pröfvas nödiga; hvilket lagförslag, likasom vid förra tillfället, Högsta Domstolens fleste
Hrr ledamöter tillstyrkt, med vissa förändringar, innefattade i underdånigt förslag till kontraproposition, men Kongl.
Majit, sorn med afseende på de verkningar, Lagmansrätternas indragning skulle åstadkomma, icke funnit tillräckliga skäl att då införa förändringen, således äfven för det dåvarande vägrat alt bifalla.
Slutligen och då hos Rikets Höglofl.
Ständer, vid sistförlidna riksdagen, samma fråga för fjerde gången blifvit väckt, hade, efter dess handläggning af Lagutskottet, meningarne inom de Höglofl.
Riksstånden synts, likasom tillförne, i allmänhet sammanstämma deri, att meranämnde domstolar mätte afskaffas och rättegångsinslanlierna således inskränkas lill blott Irenne; hvaremot, i fråga om sättet, huruledes en sådan förändring skulle kunna till vägabringas, den skiljaktighet i meningarne yppats, alt, under det tvänne Respektive Riksstånd bifallit Lagutskottets afgifna betänkande, att, under åberopande af de skäl, Rikets Ständer tillförne andragit, frågan, såsom erfordrande närmare utredning, borde hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas, med anhållan, alt Kongl. Maj:t täcktes låta utarbeta och till Rikets
Ständer framlägga ett fullständigt förslag i ämnet, de tvänne öfriga Respektive Riksstånden åter gillat och antagit ett, vid Utskottets betänkande särskildt fogadt Lagförslag, affaltadt till likhet med det vid nästförulgångna riksdagen beslutade, med de förändringar deri, hvartill del då af Konungens Högsta Domstol tillstyrkta förslag lill kontraproposition foranledt.
Vid hvilken skiljaktighet i meningarne frågan, utan vidare åtgärd, afslannal.
Det torde emedlertid få anses tillbörligt, att denna fråga, åt hvilken Rikets Höglofl.
Ständer så länge och så oafbrutet fästat
Sin uppmärksamhet', icke må alldeles lemnäs å sido.
Genom fyra, livar efter annan följande, riksdagars beslut, är af den ena Statsmakten den mening utan afbrott uttalad, att ifrågasatta förändringen vore lika lämplig, som önskvärd.
Det är nogsamt bekant, med hvilken noggranliet och omsorg de för ändamålet nödvändiga lagförslag blifvit utarbetade; dessa lagförslag hafva blifvit granskade och i hufvudsaken godkända af den lagkunniga Myndighet, som, enligt Grundlagen, räknas till den andra Statsmaktens Rådgifvare; och de scdnasle, dels R.
Emb.-Berättelse den 15 Nov. 1847. 53 å 1840 och 1841 årens riksdag beslutade och dels vid sistförlidna riksdag o # c* framlagda, lagförslagen äro affattade i fullkomlig öfverensstämmelse med hvad denna rådgifvande Myndighet tillstyrkt och föreslagit.
Det vill då äfven sy- - nas, som skulle frågan vara tillräckligen utredd och granskad, för att kunna hufvudsakligen öfver vägas.
De skäl, uppå hvilka Rikets Höglofl.
Ständer, vid Irenne nästfö,»utgångna riksdagar, för sin del beslulit ofvannämnde domstolars afskaffande, äro allmänt bekanta och lika allmänt såsom välgrundade erkända.
Alt här upprepa dem, vore derföre öfverflödigt.
De ådagalägga oemolsägligen både behofvet och fördelarna af den önskade förändringen; och den enda väsentliga anmärkning, som deremol blifvit gjord, härleder sig ifrån ilen föreställning, att, om i rättegångsordningen för tvistemål en af Under-instantierna, i synnerhet Lagmansrätlen, borltoges, Öfverdomstolarnes eller Hofrätlernas göromål skulle lill den grad ökas, alt dessa domstolar icke i oförändradt skick skulle blifva tillräckliga; hvarföre den redan väckta och länge afhandlade frågan sammanslälles med den ännu icke under Lagstiftande Maktens skär O O skådan komna, angående lJofrätternas fördelning eller utflyttning på flera ställen än hittills.
Men om, i afseende å den förra frågan, allmänna tänkesättet otvifvclaktigt nu kan anses ulbildadt och stadgadt, synes icke vara skäl att låta den bero derpå, att den sednare, hvarom tankarne alltid varit och ännu äro delade, tilläfventyrs skulle i framtiden förekomma och pröfvas, osäkert med hvilket slut.
Ett annat och visserligen mera lämpligt och ändamålsenligt sätt, att undanrödja det förmenta hindret emot redan föreslagna förändringen, erbjuder sig deruti, alt i den mån det, efter förändringens antagande, skulle visa sig, att Hofrätlernas göromål ökades till den grad, att de icke af nu varande domarepersonal medhunnos, denna personal äfven blefve lills vidare förstärkt med flera eller färre ledamöter, och att, för aflöning af dessa, Rikets Höglofl.
Ständer lill Kongl. Majrls nådiga disposition ställde erforderliga medel; en disposition, som, i händelse den framdeles skulle befinnas obehöflig, då kunde åter upphöra.
I betraktande af dessa omständigheter och med stöd af de vigtiga skäl, Rikets Höglofl. Ständer Sjelfve tillförne åberopat, samt med iakttagande för öfrigt af hvad Konungens Högsta Domstols pluralitet tillstyrkt, varder fördenskull vördsamligen hemstäldt, att en Författning mätte beslutas, hvarigenom stadgas; :'t:o Alla Kämner sr ätter skola frän och med den / Januarii 18 49 upphöra, och såclane mål och ärenden, som, enligt lag eller särskilda författnin - 54 R.
Omludsm. Emb.-Berättelse den 15 Nov. 1817. gar, JM höra till Kämnersrätt, derefter omedelbarligen upptagas af Rådstufvurätt, pä sätt för närvarande sker i de städer, der Kämnersrätt ej är; börande jemväl de mål, hvilka intill nämnde dag blifvit hos Kämnersrätt anhängigegjorde, men då ännu icke äro af slutade, öfverlännäs till vederbörande Rådstuf vurätt, att der vidare handläggas. 2:0 JAkaledes skola alla Lagman srätter upphöra, på det sätt,, alt vad, som emot Häradsrätts eller Härads-Synerätts beslut erlägges eller anmäles sednare än tre veckor före lagtima Lagmansting år 1848 samt ej å det Tinget fulföljes, bör hänvisas till fullföljd i vederbörande Hofrätt, såsom här nedan sägs, och att de saker, hvilka, å Lagmansting fullföljde, icke derstädes innan nyssnämnde års slut af göras, skola äfven lill vederbörande Hofrätts handläggning öfverlemnas. 3:o Riddare-Synerätter varda ock, ifrån och med 1S48 års slut, af skaffade: och skall med fullföljd från Härads-Synerätt af tvister cm ägor och botstada skäl, samt med dessa måls behandling i Hofrätt och hos Konungen, f örhållas, på sätt här nedan i denna förordning stadgas.
Dock skall den, som ej nöjes åt dom, den Lagmans-Synerätt gifver före slutet af nämnde år, äga att, såsom hittills tillåtet varit, Riddare-Syn hos Konungen begära.
Har iMgmansrätt dömt lill
Syn, men saken ej med slut afhulpit före den 1 Januari 18 fp i marde den till vederbörande Hofrätts behandling öfverlemnad. 4.0
I sammanhang härmed varda nedannämnde lagrum upphäfne eller ändrade, på sätt, som följer: R ällegängsbalken. fl Mag».
Af 1 §, sällan den lyder i Kongl.
Förordningen den 18 December 1823, ändras forsla punkten sålunda:
Der dömer Häradshöfding med Tolf Bönder, som i Häradet bo och dertill valde äro. 2 och 3 §§ varda lill all kraft och verkan upphäfne.
Följande §§ ändras lill denna lydelse: 4 §.
Der äga Stadens Borgmästare och Rådmän döma. R.
Einb.-Bcrältelse den 15 Nov. 1847. 55 5 §- Öfver dessa äro Hofrätter, dit rättegångssaker från Underrätterna komma måge, som f ramdeles i denna Balk sägs. 8 §•
Ar han fjerran derifrån stadd, eller kan han sig der ej infinna, förr än Ting skall hållas; förordna Hofrätten, hvar det ske må.
Borgmästare och Rådman gore ed sin åt Rådstufva, i närvaro af Konungens Befallningshafvande, eller den han i sitt ställe förordnar.
10 §, sådan den lyder i omförmälde Kongl. Förordning, ändras sålunda:
Nu Jufver Flä rådshof ding förfall, att han sitt Embete ej förrätta kan; kungöre det Hofrätten.
Pröfvas det lagligt; förordne Hofrätten en skicklig man, som Embetet i hans ställe förestår.
Samma lag vare om Borgmästare, der Rådstufvurätten utan honom ej domför är.
Nämndeman förfall och varder förthy Häradsrätten ej domför, eller saknas eljest fulltalig Nämnd, i andra fall än det, som i 13 Kap. 4 § sägs: kalle Häradshöfding af de bönder, som närmast bo, en eller flere, efter thy som behof vet fordrar.
Tredje Kapitlet om Lagmansting upphäfves.
V 4 Magi.
Öfverskriflen af detta Kapitel ändras sålunda:
Huru särskildt
Sisla punkten i 2 § eller orden: ”örn särskildt Lagmansting vare lag samma” uteslutes.
Femte Kapitlet om Kämnersrätt upphäfves. 6 Mag».
Detta Kapitel kommer att erhålla följande lydelse: 1 §•
Staden, med de ägor, som dit lyda och inom dess rågång belägne äro, vare Rådstufvurätts domsaga. 56 II.
Emb.-Berättelse den 15 JSov. 1847. 2 §.
I de städer, der målens antal så jordrar, böra flere af delningar af Rådstufvur ätten vara, och göromålen dern emellan fördelas, såsom å hvarje ställe lämpligast finnes; dock så, att Lagfarts-, Intecknings-, Äktenskapsförords-, Boupptecknings-, Arfs-, Testaments- och
För my tiderskaps-är enden samt frågor om rätt till börd och lösen af fast egendom för hela staden till en och samina afdelning höra. 3 §.
Hvar måndag, eller, när helgedag å måndag inträffar, nästa söckneilag derefter, skall Rådstufvurätt hållas; träde ock Rätten dessemellan tillsamman, så ofta det tarf vas och Ordföranden derom tillsäger.
Då skola Borgmästare och Rådmän klockan tio till Rådstufva komma. 4 §•
Vid årets början, innan Rådstufvurätt första gång till domsäte träder, skall gudstjenst hållas. 5 §.
Rådstufvurätts dombok skall skrifvas under af alla, som i Rätten sitta; och varde den, med saköreslängd, till Hofrätten sänd inom Michaelsdag äret derefter, vid bot tjugu daler.
Äger staden sjelf sakören; då är ej nödigt saköreslängden till Hofrätten sända.
Huru med dombok, som af Rådstufvurätt i Stockholm hålles, förfaras skall, är särskildt stadgadt. 9 Hafi.
Följande §§ skola hafva denna lydelse: 1 §‘ Kommer ej Häradshöfding lill laga Ting, utan låter Rätten ligga neder; bote tretio daler, der lian ej laga förfall viser, och gähle dem skadan åter, som Rätten sökte.
Blifver han en tingsdag ute, då Ting flera dagar står; böle tio daler.
Syn elter urtima Ting, vare bot hälften mindre. 3 §.
Ombudsm. Emb.-Berättelse den 15 Nov. 1847. .)7 3 §.
Kommer ej Borgmästare till Rådstufva den dag rättegång skall hållas; höte tre daler, och Rådman, som blif ver från Rätten ute, två daler. lO Haji.
Slutet af 5 § ”gånge dermed, som i 6 Kap. 1 § sagdt är” ändras till följande lydelse: döme derom Rätten i samma stad.
Andra punkten i 27 § eller orden: ”1 staden gånge om dessa mål, som sägs i 5 Kap. 1 §” ändras till denna lydelse:
I staden skall Rådstufvurätt dessa mål upptaga.
• St Haji.
Följande §§ erhålla denna lydelse: 4 §- Käranden vare skyldig, att låta svaranden få stämning fjorton dagar förut, der han inom häradet bor: utom häradet eller i annan stad, tre veckor: utom länet, sex veckor: i tredje eller fjerde länet, eller längre bort, nio veckor.