Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Landshöfdingen eller någon i dess ställe förordnad person, i Landskamererarens och Kronobetjcningens närvaro, dervid frågan för hvarje serskildt hemman skulle handläggas och följande grunder syntes kunna lända till efterrättelse, nemligen: l:o att de delar af hvarje hemmans ränta, som förut utgingo i penningar, borde på lika sätt utgöras och icke utsättas i persedlar, så vida det ej kunde ske, utan ' 5* 36 att de skattskyldige derigenom mera belastades, dock borde dels jordebokspenningarne fä jemkas för att bereda öfverensstämmelse emellan nya och gamla räntepersediarnes kronovärdi, och dels sådana räntor, som till sin upprinnelse bestå i persedlar, men, såsom om Byggningsltjelpen och Vinterkörslen i Kongl. Förordningen den 8 Januari 1748 är stadgadt, betalas i penningar med en viss förhöjning, icke anses annorlunda än som persedlar och således hänföras till persedelräntan, ehuru de lingö betalas på lika sätt som förut; 2:o att persedelräntan förnämligast utsattes i sådana persedlar, som hemtades af hemmanens hufvudnäringar, dock att tillika, så vidt med hemmanens beskaffenhet kunde lörlikas, afseende hudes pä Kronans behof af vissa persedlar, som, när så tarfvades, kunde in natura utfordras; 3:o alt likväl icke sådane artiklar antogos till räntor, som voro till hemmanens egen kultur och förbättring nödige, såsom dagsverken och höräntor; 4:o att de nya räntepersedlarne blefvo så få som möjligt, men dock motsvarande de förra både till kronovärde och förvandling; 5:o att för förvandlingens uträknande medium borde tagas af 10 års markegång, i hvilket afseende åren 1778—1787 voro lämpligast; 6:o att de i första punkten nämnde persedelräntor, såsom Byggningshjelpen och Vinterkörseln, hvilka få betalas i penningar med viss förhöjning, skulle med denna förhöjning beräknas efter 3 D:r Silfverin, på riksdalern, men, i fall de ombyttes till persedlar, då efter det antagna murkegångsmedium kunna svara i värde emot de lörra persedlar, hvaraf dessa räntor bestå, på det, i händelse framdeles förordnades, att de borde in natura eller efter förvandling utgå, de icke måtte utgöra mindre värde, än lörut uppförde persedlar; och 7:o att, enär Mantalsräntan numera vore lika ständig som Jordeboksränta^ båda dessa måtte sammanslås, dock att dels Jordebokspeuningarne serskildt upptogos, men de öfrige penningeräntorna sammanräknades och utlördes i en summa och utsattes i persedlar,
som sammantagne motsvarade de lörra persedlarue i båda räntorna, dels, enär de gamla titlarne på räntorna utmärka deras uppkomst och ofta tjena till upplysning i frågor om hvad hemmanen uti allmänna besvär äro skyldige att praestera, det blefve nödigt, att de gamla titlarne bibehöllos uti en så kallad Liggare i både LandsContoren och KammarCollegium, äfvensom vid de nya skattläggningarne på vanligt sätt observerades; hvarjemte Collegium slutligen i underdånighet tillkännagifvit: att den ifrågastälde förändringen icke behöfdes i Malmöhus, Christianstads och Blekinge Län, emedan räntorna derstädes utgå i penningar; att enahanda förhållande vore i Götheborgs och.
Län, utom i Oster Hisings, Askims och Sälvedals Härader; och att uti Westerbotten, Herjeådalen och Jemtland räutepersedlarne dels voro så få, att de icke mera kunde minskas, dels utgingo i contant.
I anledning häraf anbefalde Kongl. Majit, genom Nådigt CircuIairBrel af den 18 Mars 1811, samtlige Dess Befallningshafvande att höra de skattskyldi - 37 ge, till utrönande deraf, hvilka persedlar de lättast ansågo sig kunna till utskyldernes betalande använda, samt med berättelse härom jemte eget utlåtande och lörslag till KammarCollegium inkomma; om hvilket Nådiga beslut KammarCollegium ock samma dag underrättades.
Inan hvad sålunda lörordnades hann att bringas till slutlig åtgärd, anmälte Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 20 Juli 1815, ibland annat, att, då den bästa methoden för de mångahanda serskilda persedlarnes sammanslående vore svår att utfinna och ett sådant sammanslående för öfrigt å mångå orter stridde emot de skattskyldiges egen önskan och vilja, samt bibehållandet af de flera smärre persedlarne syntes bidraga till både räntegifvares och räntetagarcs förmån vid lösandet, enär markegångspriset å en persedel kunde ersätta den förlust, som å en annan uppkomme, ansågo Rikets Ständer utgörandet af hemmansräntorna efter fyrfaldiga benämningar, åtminstone tills vidare, böra förblifva olörändradt, likväl så att endast de persedlar, som i hvarje ort utgjorde hufvudräntan, borde lå antingen in natura levereras eller med penningar efter markegång lösas, på lika sätt, som angående Tionde- och Afrads-spanmålen vore föreskrifvet, hvaremot alla mindre persedlar och i synnerhet de, som antingen icke utan svårighet kunde få inköpas eller endast i brutna stycketal utgå, altid skulle af räntegifvarne ovilkorligen lösas efter markegångsvärde, utan rättighet lör räntetagaren att dem in natura utfordra.
Uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande af den 5 September 1815 anförde KammarCollegium: att hvad Rikets Ständer sålunda yttrat, angående räntepersedlarnes sammanslående, instämde med hvad Gollegium länge funnit och lörut yttrat; Och vore Collegiutn så mycket mera med Rikets Ständer ense derom, att utgörandet af Jordeboksräntorna i nuvarande persedlar borde, åtminstone tills vidare, förblifva oförändradt, som då ännu ganska lå af Kongl. Maj:ls Befallningshafvande, efter den år 1810 gifna befallningen, inkommit med betänkande och förslag i ämnet; hvaremot, beträffande förslaget att endast de så kallade hufvudräntorna skulle kunna utfordras och utgöras in natura, men alla mindre räntepersedlar ovilkorligen lösas efter markegångstaxa^ det vore med äldre och senare Författningar enligt och senast genom Kongl. Brefvet den 10 April 1810 och Collegii derom utfärdade Kungörelse den 3 derpåföljde
Maj uttryckligen lörklaradt, att det är en ömsesidig och på billighet grundad rättighet för räntegifvare och räntetagare, alt de förre ega att utgöra sina persedlar in natura, utan annat undantag än af sådana, som i brutna stycketal utgå, och de sednare, eller räntetagarne, att dem in natura utfordra, utan afseende derå, att den ena parten påstår deras godtgörande i penningar, hvilken ömsesidiga rättighet syntes icke, utan räntegifvares och räntelagares begifvande, kunna inskränkas till blott vissa persedlar, helst det ofta kunde inträffa för räntegifvaren, 38 alt han ej utan förlust vore i tillfälle förvandla sina räntepersedlar i penningar, och för räntetagaren, att han påräknat samma persedlar lör sitt behof; hvadan Collegium fann betänkligt alt tillstyrka Nådigt bifall å detta förslag, utan ansåg bestämmandet böra på räntegifvares och räntetagares inbördes öfverenskommelse och begifvande bero; Och hade väl Rikets Ständer föreslagit, huru förfaras borde för bestämmande af skilnad emellan iiufvudräntorna och de smärre persedlarne; men Collegium ansåg, i händelse af Nådigt bifall till dess i ämnet afgifne yttrande, en dylik åtgärd öfverflödig och jemväl för tidig, sä länge det är 1810 väckta förslag till räntepersedlarnes reducerande ännu icke vore öfvergilvet eller utfördt, enär i följd deraf helt andra räntepersedlar mäste uppkomma och i sammanhang dermed utrönas och algöras borde, om någon skilnad emellan hufvudräntor och smärre persedlar må ega rum. — Hvad KammarCollegium sålunda i' underdånighet yttradt, blef af Kongl. Majit i Nåder bifallet genom 7 § i Kongl.
Förordningen den 20 September 1815, som förmår: att utgörandet af Jordeboksräntorna elter flerfaldiga benämningar borde, åtminstone tills vidare, förblifva oförändradt, med bibehållande tillika af den räntegifvare och räntetagare tillkommande ömsesidiga rättighet för de Förre att, när de så yrka, få sina räntepersedlar in natura utgöra, och för de sednare att dem likaledes in natura utfordra, utan afseende derpå, att andre parten påstår deras utgörande med penningar efter markegång.
Härefter har KammarCollegium, uti underdånig skrifvelse den 22 September 1817, anmält, att, i lölid af den år 1811 meddelte Nådiga befallning, betänkande!) angående räntereductionen inkommit ifrån åtskilliga
Län, men saknades ifrån andra, hvilket uteblifvande dock varit en följd af ofvan citerade stadgande uti 1815 års Kongl. Förordning, hvadan Collegium ansåg någon påminnelse om deras ingifvande icke erfordras, utan hemstälde, att de redan inkomne måtte i Collegii Diarier få afskrifvas, hvilket Kongl. Majit uti Nådigt Bref den 3 December 1817 biföll, hvarigenom således all vidare åtgärd i anledning af Rikets Ständers vid 1809 års
Riksdag uti detta ämne gjorda framställning upphörde.
Sedermera upptogs frågan å nyo vid 1823 års Riksdag, då Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 3 November samma år, jemte omförmälande af det här förut omnämnde 1754 års projekt, KammarCollegii utlåtande af år 1810 och 7 § uti Kongl. Förordningen den 20 September 1815, anförde, att de väl, å ena sidan, funnit, att räntepersedlarnes förminskning skulle ej allenast bereda större reda och enkelhet i Kronans Räkenskaper, samt lätthet för de skattskyldige att sjelfve beräkna sina utskylders belopp efter markegångarne, utan äfven i betydlig mån bidraga lill befordrande af en önskad inskränkning i antalet af de för Uppbördsoch Redogörelse-verket erforderlige Tjenstemän; men ock. å andra sidan, insett, att 39 svårigheter möta vid verkställigheten af en sådan förändring, dervid den noggranhet måste iakttagas, att ej mindre Statens än de skattdragandes ömsesidiga rätt bevaras uti de iordna skattläggningsgrundernes oförkränkta bibehållande; dock som af olvannämnde projekt och utlåtande upplystes, att dessa svårigheter möjligen kunna ölvervinnas, samt det syntes otvifvelaktigt, att endast farhåga för ökad tunga i beskattningen vållat, att ränlegifvarne i allmänhet önskat att förblifva vid de gällande beräkningsgrunderne, ansågo Rikets Ständer nödigt, att genom uppgjorde förslag ådagaludes, att vid uträkning af både de gamla och blifvande nya räntepersedlarnes värde, elter markegångspris för 10 år, någon skilnad i skattens belopp ej uppstode; hvadan Rikets Ständer i underdånighet anhöllo, att Kongl. Maj:t täcktes låta, efter de af KammarCollegium i utlåtandet den 16 October 1810 uppgifne grunder, utarbeta förslag till ifrågavarande förenkling af hemmansräntorna i de Län, der desamma lunnos i en mängd persedlar utförde, samt derefter vid en kommande Riksdag sådana förslag till Rikets Ständer i Nåder öfverlemna.
— En dylik befallning biel ock genom Kongl. Rrefvet den 10 December 1823 i Nåder meddelad KammarCollegium, som, i följd deraf, den 8 December 1828 afgaf underdånigt utlåtande, hvilket blifvit tryckt såsom bilaga till StatsUtskottets Retänkande den 31 Oktober 1829 N:o 323 och hufvudsakligen innehåller: att, i stället för de hittills bruklige llerfaldige Räntepersedlar, nya sådana blifvit, efter orternes serskilda förhållanden, till möjligen minsta antal, uppförda för de delar af Riket, hvarest en sådan reglering ansetts af behofvet påkallad, nemligen:
Upsala, Stockholms, Södermanlands, Östergöthlands, Gottlands, Calmar, Jönköpings, Kronobergs, Hallands, Elfsborgs, Skaraborgs, Nerikes, Wermlands, Westmanlands, Gefleborgs och WeslerNorrlands
Län samt Götheborgs Fögderi i Götheborgs och Nordmalings socken i Westerbottens
Län, men deremot icke erfordrats lör dels Malmöhus, Christianstads, Rlekinge, Röhus och Jemtlands Län, der hemmansräntorna utgå utan förvandling, dels Stora Kopparbergs
Län, Westerbottens
Län, med förutnämnde undantag af Nordmalings socken, samt Norrbottens
Län, der räntepersedlarne redan äro få och passande, dock att, beträffande sistnämnde tvänne
Län, hvarest räntan för alla hemman utgår lika på helt mantal med 2 Tunnor 8 kappar korn och 2 LS? 15J- U smör, sistnämnde bråk, som för liela provinsen endast utgör 6 LU 12^ ö borde få utgå efter kronovärdi och läggas till penningen, då räntan blefve 2^ Tunnor korn, 2f \M smör och 3 R:dr 23 sk. 6 r:st. i penningar, hvaremot de i Jordeboken förekommande benämningar å gamla räntan kunde försvinna; att de i 1810 års utlåtande föreslagna, af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer godkände grunder blifvit iakttag— ne, så att dagsverken, hö, halm och skogsprodukter icke blifvit bibehållna, utan förvandlade dels i Spanmål och dels i Ladugårdsprodukter, hvartill de mångfal - 40 diga mindre, styckade och ostyckade räntepersedlarne, deribland äfven kreatur utom
Får i ett Län, jemväl blifvit förändrade, dock att, med afvikande från detta allmänna förhållande, tackjern i några samt skälspäck och fisk i andra orter måst såsom räntepersedlar antagas; att de i nya räntan således föreslagna persedlar i de orter, der förändring ansetts böra ifrågakomma, uppgingo till ett antal af 12, nemligen: Spanmål, Smör, Fläsk, Kött, Talg, Får, Strömming, Torr Fisk, Skälspäck, Tjära, Tackjern och penningar; att någon åtskilnad ej blifvit gjord emellan Jordeboks- och Hemmantals-räntorna, utan deras både kronovärdi och förvandlingsbelopp sammanräknats i en summa, hvarvid Byggningshjelpen eller Vinterkörseln blifvit beräknad enligt Kongl.
Förordningen den 8 Januari 1748 och alla öfrige räntepersedlar efter orternes olika Undervisningar och gällande Författningar förvandlade, så att gamla hemmansränta!) derigenom är vorden till sitt rätta belopp bestämd och i penningar uträknad efter medelmarkegångspriset icke allenast under det i 1810 års betänkande löreslagne tiotal af år, eller 1778—1787, utan ock för ett annat decennium, 1814—1823; att Collegii bemödande gatt derpå ut att använda ett sådant reductions- och förvändlings—sätt, att den nya räntan under dessa perioder, så nära som möjligt, måtte öfverensstämma med den gamla både till kronovärde och förvandlingsbelopp; att genom den af Konungen och Rikets Ständer gillade utväg, att i mer eller mindre mån till beloppet förändra hvad af hemmansräntan i penningar utan förvandling utgöres, efter som det kunde passa sig, lör att fä öfverensstämmelse emellan de gamla och nya persedlarnes kronovärde, eller medelst penningeräntans användande till regulator vid persedeljemkningen, och utan att ändock de penningar, som i nya räntan blifvit föreslagne, i betydlig mån öfverstigit hvad i den gamla ingått, men väl ofta kunnat blifva mindre, hade det ock lyckats att uppställa exempel på ett sådant reductionssätt för vanliga skattehemman inom hvarje af de orter, för hvilka ändring föreslagits, att ett fullkomligen tillfredsställande resultat vunnits under bada perioderna, utom för Stockholms Län, der den nya räntan för åren 1778—1787 något understege den gamla; att Collegium väl gjort sig förvissad t, det methoden, att använda penningeräntan till regulator, altid skall leda till det resultat, att nya räntan under ett tiotal af år komme att jemnt svara emot den gamla, men, då det likväl kunde hända, att, på sätt i Stockholms Län inträffat, reduetionen för ett eller annat hemman i andra orter icke låter verkställa sig till den fullkomliga öfverensstämmelse i förvandlingsbeloppen under de begge ifrågavarande tidskiftena, som Collegium vid de framstälde exemplen uppnått, och fråga således uppstode efter hvilketdera tidskiftets medelpriser ränteomsättningen i sådant fall borde utföras, ansåge Collegium, att man borde fästa sig vid sista periodens medelmarkegångspriser; att såsom ett nödvändigt vilkor för för - 41 slagets antagande borde föreskrifvas, det icke större qvantitet af hufvudpersedlarne i nya räntan, än som ingått i den gamla och hittills varit uppsägning underkastad, må kunna in natura levereras eiler utfordras;
och att, i händelse indragning till Statsverket af de indelta räntorna komme alt ega rum, angeläget vore, att en sådan förändring i markegångssättningen infördes, att någorlunda jemna och hilliga priser ä spanmål och andra räntepersedlar måtte stadgas under ett visst tidskifte, t. ex. från Riksdag till Riksdag, derigenom att åt Rikets Ständer öfverlemnades att för fem år i sender markegången lör hvarje Län reglera.
Detta lörslag biel af Kongl. Maj:t, som fann det vara med mycken omsorg och skicklighet lörlattadt, uti Nådig skrifvelse af den 13 Februari 1829 ölverlemnadt till Rikets Ständer, som uti underdånig skrifvelse den 25 Januari 1830 anmälte: att de jemväl ansågo den löreslagne lörändringen leda till redighet och enkelhet samt lätthet för de skattskyldige i ölvcrsigten af utskyldernas belopp; alt denna reduction likväl vore mera af omständigheterne påkallad uti en ort, än i en annan ; att såsom vilkor för dess införande måste de skattdragandes fördel och lättnad alfid lörutsättas, i synnerhet som den olikhet i skattläggningen och den skiljaktiga tillämpning af skattläggnings— grunderne, förnämligast hvad jordeboksränlan angår, som förefinnes ej allenast i serskilde orter, utan äfven Härader, Socknar, Ryår och enskilde hemman emellan, gifver åt detta arbete en så vidsträckt omfattning, att några större ändamål, än blott beqviimligheten vid jordskatternas utgörande uti ett mindre antal persedlar, borde sökas; att ibland dessa ändamål vore, att markegångspriserne å räntorna bestämdes efter medium för 5 år och icke lör år, utan för ett visst tidskifte, äfven af 5 år, hvilket bidroge både till lindring för de skattskyldige och säker beräkning af Statens inkomster; att det likväl, för att än vidare befordra ordnandet af Statens inkomster och utgifter, ytterligare erfordrades dels att skilja alla enskilda intressen från det inflytande de icke sällan utöfvat på markegångssättningen och såmedelst återföra markegångspriserne till deras rätta ändamål, med en bestämd lösningsrätt för de skattskyldige, och dels att de till Civil- och Militär-Staterne upplåtne indelningar blefvo till Statsverket indragne och alla löneanslagen utgingo i contant från Statens Cassa; samt att det vore genom införande på samma gång af båda dessa förändringar, som en reduction af räntepersedlarne blefve af mera vidsträckt nyttiga följder; hvadan Rikets Ständer i underdånighet hemstälde, alt Kongl. Maj:t, vid nästa Riksdag, täcktes meddela Nådig proposition, ej mindre om en förändrad method för markegångssättningen, än om indragning af de indelta räntorna och emedlertid låta verkställigheten af räntepersedlarnes reduction i allmänhet hvila, men att, om Kongl. Maj:t i Nåder funne den för någon ort icke tåla uppskof, verkstäl (Bi/. till K. M. Nåd.
Prof. till R.
SI. år 184j.) 6 42 ligheten då icke måtte vidtagas annorlunda, än efter de skattdragandes hörande, samt åtgärdens utförande, till vinnande af enhet och likstämmighet, åt vissa af Kongl. Majit i Nåder utnämnde Comiterade öfverlemnas.
Denna underdåniga skrifvelse blef af Kongl.
Majit, genom Nådigt Bref af den 29 Maj 1830, öfverlemnad till Krigs- och Kammar-Collegierne, med befallning att afgifva underdånigt utlåtande, dels gemensamt angående indelta räntornas indragning, dels KammarCollegium enskildt, i fråga om markegängssättningen; och som Kongl. Majit, för bedömandet af den allmänna frågan om räntepersedlarnes omsättning till förminskadt antal, funnit nyttigt, att försök dermed, på de af KammarCollegium uppgifne grunder, gjordes i ett Län, samt dertill utsett Södermanlands Län, blef KammarCollegium jemväl anbefaldt att i underdånighet föreslå de åtgärder, som för verkställigheten borde vidtagas.
— Till underdånig åtlydnad häråt afgaf KammarCollegium den 17 Juni 1830 underdånigt utlåtande i sistnämnde afseende, eller angående ränteomsättningen i Södermanlands
Län, samt föreslog deruti hufvudsakligen: att en Comité för hela
Länet och en för hvarje Härad skulle sammankallas; att den förra borde bestå af Landshöfdingen, såsom Ordförande, 2:ne af Kongl. Majit utsedde personer, som icke voro räntegifvare eller räntetagare i Länet, RegementsBefälhafvaren eller annan commenderad Officer från Regementet i orten, LandsKamreraren och för öfrigt räntegifvande jordegare, helst af alla stånd och classer, tillkallade af Konungens Befallningshafvande från alla trakter af Länet, till det antal Konungens Befallningshafvande funne nödigt; att en af de utaf Kongl. Majit förordnade Ledamöter i LänsComitén skulle vara Ordförande i hvarje IläradsComité, hvilken i öfrigt komme att utgöras dels af en räntegifvare och en räntetagare, som förut deltagit i LänsComitén, och dels af 2:ne andra inom Häradet valde räntegifvare; att LänsComitén skulle öfverlägga om hvilka räntepersedlar bland dem, som Collegium föreslagit, men icke några andra, voro mest tjenlige att vid reductionen använda, och i öfrigt bestämma, huruledes reductionen, efter de af Collegium lagde grunder, borde på lämpligaste sätt utföras; samt att HäradsComitéerna skulle sjelfva reductionsåtgärden i detalj ombesörja, i afseende hvarå vidare speciela föreskrifter föreslogos.
Berörde förslag har emedlertid icke blifvit slutligen pröfvadt; men deri 17 Maj 1834 allät Kongl. Majit
Nådig proposition till Rikets Ständer, deruti, med omnämnande af det underdåniga utlåtandet, anföres, ibland annat, att, beträffande frågan om hemmansräntornas förenklande, Kongl. Majit, som inhemtat, att de af Rikets Ständer vid föregående
Riksdagen framstälde äsigter i allo öfverensstämde med hvad, som blifvit anfördt uti KammarColIegii förslag af den 8 December 1828, funne, att berörde åtgärd skulle medföra mycken lättnad vid kronoräntornas debi - 43 terande och utgörande, samt kunna, utan förnärmande af någons rätt, utföras, hvarföre Kongl. Majit till Rikets Ständers pröfning och bifall framstälde: l:o att räntepersedlarne måtte sammanslås och förenklas enligt KammarCollegii nyssnämnde förslag; 2:o att dervid borde följas den grund, att ingen räntegifvare skulle erhålla högre eller lägre grundskatt, än förut, och att den, som häruti ansåge sig förnärmad, skulle ega att i behörig ordning deruti söka ändring, hvilket äfven förbehölles Kronans ombud; 3:o att förvandlingsåtgärderne borde handhafvas af särskilde Comiterade i hvarje
Län, under Ordförande af Konungens Befallningshafvande, hvilka Comiterade egde att, efter räntegifvarnes hörande, för hvarje hemman bestämma dess blifvande förenklade grundskatt, med vederbörande lemnad besvärsrätt; och att alla åtgärderne för denna omsättning borde fullbordas så skyndsamt, att kronoräntorna måtte öfver hela Riket kunna efter nya methoden utgå och debiteras ifrån och med år 1837.
— Till svar härå yttrade Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 17 Maj 1835: att de med afseende å de under flere Riksdagar erkände fördelar, som räntornas förenklande skulle medföra, lika med 1830 års Ständer, ansågo denna åtgärd böra utföras; att, ehuru Kongl. Maj:ts
Nådiga proposition hufvudsakligen innefattade de bestämmelser, hvilka härvid borde iakttagas, Rikets