Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den frihet från stämpel, som hitintills tillkommer Sockenstämmo-, Kyrkoråds-
D :o för komoch Socken-nämnds protokoll, har Utskottet ansett äfven böra medgifva de genom Kongl. Förordningarne den 21 Mars 1862 tillkomna nya kommunalmyn- protokoll, digheter, hvaremot stadgandet angående Sockenstämmo- och Sockennämnds Pro tokoll blifvit uteslutet; hvilket torde godkännas. 16 Btuillnings-UhkoltiH Htldnkande :\:o 7.
Om uteslutande af föreskriften om stUmpelfrihet för protokoll vid grufvestämma m.fl. Om stämpelfrihet för qvittenser i allmänhet. l):o för lönetillökningar.
Om makulering af stämpel å vexlar.
Om sättet för utgörande af stämpelafgift till högre belopp än 500 ll:dr.
Till följd af det allmänna stadgandet att ekonomimål äro från stämpel fria, torde föreskriften, att protokoll vid grufve-, hytte- och hammar-smedsstäinmor, der Bergmästare eller Grufve-ingeniör förer ordet, äro från stämpel fria, vara öfverflödigt och följaktligen få ur författningen utgå.
Qvittenser för omyndiga barns medel äro för närvarande från stämpel fria; men samma frihet har Utskottet ansett böra utsträckas till alla slags qvittenser för de fall, då det möjligen skulle ifrågakomma, att dylika handlingar borde, såsom utgående expeditioner, förses roed stämpel; hvadan Utskottet hemställer, att ifrågavarande rubrik endast måtte komma att lyda: »qvittenser».
Herr af Donner har i sin ofvanomförmälda motion vid denna § yrkat ett så lydande tillägg: »Lönetillökningar, som erhållas genom uppflyttning inom samma tjenst till högre lönegrad» ; men då i nu gällande kungörelse icke förefinnes någon anledning dertill, att stämpelafgift skulle erläggas för den löneförhöjning, som, utan ny fullmagts erhållande, vinnes genom uppflyttning till högre lönegrad, tillstyrker Utskottet, att Herr af Donners berörda yrkande lemnäs utan afseende. § 8.
Som någon föreskrift icke finnes, huru stämpel å vexlar skall makuleras, har Utskottet, till förekommande af missbruk, ansett nödigt föreslå, att vexelstämplar skola makuleras genom påskrift af vexelns årtal och utgifningsdag.
Till afhjelpande af den i Stats-kontorets och Kammar-rättens utlåtande omförmälda olägenhet att, i anseende dertill att stämplar å högre värde än 100 Riksdaler ej äro tillgänglige, stämplarne å en del handlingar stundom uppgå till så stort antal, att de icke kunna handlingarne biläggas, får Utskottet föreslå, att då stämpelafgift för en handling på en gång skall utgöras med högre belopp än 500 Riksdaler, afgilten må kunna erläggas i Stockholm genom insättning i föreskrifven ordning uti Räntekammaren och i landsorterna genom leverering till vederbörande Landtränteri; i hvilket fall det qvitterade reversalet, som, utom uppgift å den erlagda summan, alltid bör innefatta upplysning om ändamålet med den skedda levereringen, skall allemnas till den som, å Rättens vägnar, den ifrågavarande handlingen mottaga bör, hvilken, efter det han, å embetets BcVillnings-Utskottcts Belänkande lY:o 7. 17 å embetets vägnar, på den handling:, hvarför stämpelafgift sålunda blifvit erlagd, tecknat bevis, när detta skett och af hvem qvitto derå utfärdats, har att foga berörda qvitto vid de renoverade protokoll, sorn till vederbörande Hofrätt skola insändas.
Vid 9 morn., motsvarande i Utskottets förslag det ll:te af denna g, har Herr af Donner yrkat ett så lydande tillägg: »och ansvare för karteringens rigtighet vederbörande tjensteman i det verk eller hos den myndighet, hvarifrån ofvannämnda handlingar utgått».
Då ett så beskaffadt stadgande, som det af motionären föreslagna, redan finnes i lide, eller, enligt Utskottets förslag, det 13:dc moni. af denna g. torde förslaget
Om ansvarighet för karteringsrigtighet. icke böra till någon åtgärd föranleda.
Sedan Utskottet föreslagit stämpelfrihet för de i förra 14:de mom. omför- 0m vteslu mälda diplomer, lärer föreskriften derstädes om deras utlösande finnas öfverflödig förra''/Juia och detta mom. således få uteslutas. mom- 4 8 §•
Då alla handlingar, öfver hvilka Handels-, Fabriks - skyldighet att tillse, att till dem gar afgifva yttrande, numera ingifvas till Magistraterna, mom. bemälde föreningar ålag lingar förses med stämpel böra upphöra. ■ och Handtverksförenintorde den i förra 16:de i ingifna Orri uteslutande af förra 16 'de hand- morn. i S §■ g 9.
Enligt stadgandet i denna 6 åligger det Konungens Befallningshafvande att 0m gtimPe,~ i, • . o pappers för sa tidigt hos Stats-kontoret reqvirera erforderligt förråd af stämpladt papper, att sundande ä tjenligt tillfälle till papperets afsändande, helst, sjöledes, må kunna begagnas, vid jernväg. äfventyr att ersätta Kronan den högre kostnad, som genom en uteblifven tidig reqvisition ästadkommes; men om icke desto mindre- af oförutsedda händelser en större åtgång af stämpelpapper af en eller annan värdesort skulle inträffa och behof deraf så hastigt uppstå, att sjölägenhet ej hinner afbidas, må, när Kongl. Maj :ts Befallningshafvande sådant begära, afsändning med kronoskjuts genom Stats-kontorets försorg verkställas.
Utskottet ansett den utväg att till landsorterna försända stämpelpapper, hvilken genom de i sednare tider tillkomna jernvägarne uppstått, icke böra le ninas obegagnad, har Utskottet här infört, stadgande derom, att nämnde utväg, der så< ske kan, bör begagnas framför den att för ifrågavarande ändamål begagna kronoskjuts, hvilket torde godkännas, Bill. till Ii.
Pral. 1862 & 1863, 3 Sami. 1 Afd.
S lläfl. 3 18 Bevillnitigi-Clskolicti Betänkande ,X:o 7.
Om för va- Vid föreskriften 0111 vården af det stämpelpapper, sora till Ränterierna för randet t ....
. . ... ' landtränteri- sandes, han v isas i nu gallande kungörelse angående stämpelpappers-afgiften till erna af 5;(e pUnkten af Kongl. Kungörelsen den 14 Mars 1832.
Detta stadgande liar stämpladt r ... f. . . papper.
Utskottet ansett lämpligt att i den blifvande författningen om stämpclpapper intaga, hvilket torde gillas.
Om borttagande af föreskriften att häradsskrifvare skola tillhandahålla stämpladt papper - § 10.
I denna g föreskrifves, bland annat, att Häradsskrifvare eller den, som mantalsskrifning förrättar, skall tillhandahålla allmänheten stämpelpapper till salu.
Sedan numera dessa kontrakter endast skola förses med stämpelpapper, då de för domaren eller hos exekutor företes, och således grunden hvarföre
Häradsskrifvare ålagts skyldighet att vara försedda med stämpelpapper, ej vidare förefinnes, torde ifrågavarande föreskrift böra ur författningen utgå.
Om förtydligande af föreskrifterna angående utbyte af makuleradt stämpel'- papper. § 12.
Uti sin här ofvan omförmälda motion har Herr af Donner anfört, att den i denna § meddelade föreskrift, att utbyte af makuleradt stämpladt papper tillätes, när det är synbart, att misskrifning eller annan orsak vållat dess obrukbarhet, samt det blad, hvarå stämpeln är satt, finnes ostympadt, skulle vara tydlig, derest ej ett tillägg sedan flera riksdagar tillbaka blifvit insatt, nemligen att samma stadgande äfven gäller i afseende å stämpladt papper, hvarmed skuldsedlar vid inteckningar till Iåns erhållande ur Rikets Ständers Bank eller publika kassor varit belagda, då låneansökningarne blifvit afsiagna.
Då nu ingen föreskrift finnes huru förfaras bör, när inteckningar för lån hos enskilde personer afslås och den skuldsedeln åsätta stämpel således icke blifvit för ändamålet begagnad, har motionären, enär enskild man ofta skulle göra en betydlig pekuniär förlust, derest han icke finge utbyta den inköpta stämpeln mot annat stämpelpapper, föreslagit, att berörda tillägg måtte uteslutas eller ock så förtydligas, att stadgandet kommer att gälla ej allenast stämpladt papper å skuldsedlar, utgifna till publika kassor, utan äfven till enskild man.
Sorn Utskottet befarar, att, derest samma frihet att utbyta stämpelpapper förunnades, då enskild man vägrat belåna intecknadt skuldebref, som nu är medgifven dem, hvilkas ansökningar om lån ur Rikets Ständers Bank eller publika kassor blifvit afsiagna, hvarjehanda underslef skulle komma att ske, vågar Utskottet icke i vidsträcktare mån förorda motionen än för de fall, då sökt intcck - Bevillningt-Utskollels Betänkande N:o 7. 19 ning blifvit afslagen, äfvensom
Utskottet ansett enahanda rättighet till utbyte af stämpelpapper böra medgifvas, då ansökning om lagfart ej kunnat bifallas; i sammanhang hvarmed redaktionen af ifrågavarande stadgande blifvit något ändrad, hvilket torde godkännas. § 16.
Herr af Donner har vidare anfört, att då det ej borde tillkomma tjenstemän 0mfntkränk ' 7 o ntng t den i Kollegier eller underordnade embetsverk att tillse, det de fran Kongl.
Maj:ts underordnade Kansli eller högre instanser utgående handlingar äro rigtigt karterade, borde myndigheter ° °0 o o o i åliggande 2:dra mom. i denna Sj, hvari sadan skyldighet ålägges förbemälde tjenstemän, skyldighet att ändras till öfverensstämmelse med motionärens vid 8 8 anmärkta förslag; men kontrollera „ „ , o. 0 i annorstädes da sa beskaliadt undantag
Iran kontroll till forman för vissa tjenstemän ej kan verkställd vara lämpligt samt Utskottet i öfrigt ej finner något otillbörligt ligga deri, att kartering. tjenstemän i Kollegier eller underordnade embetsverk utöfva kontroll å karteringen af de från Kongl. Maj:ts Kansli och en del andra embetsverk utgående expeditioner, torde hvad Herr af Donner i oinfönnälda måtto anfört böra lemnäs utan afseende.
Då någon särskild straffbestämmelse för närvarande icke finnes stadgad, ifall vexelgifvare utlemnar vexel, som icke blifvit behörigen stämplad, får Utsko-ttet, ten kartering som jemväl trott ansvar böra stadgas för vexelgifvare, som underlåter att, innan af vexel eller , , , o får makuh vexel utlemnas, makulera dithörande stämpel, slutligen föreslå, ring af att bötesansvar må bestämmas för förstnämnda förseelse till stämpeln. belopp af 25 R:dr och för den sistnämnda till belopp af 5 R:dr.
Reservationer: l:o af Herr Doktor Nordlund: ”Utskottets förslag att afskaffa de s. k. skrifkartorna, eller att ur 2 § af Förordningen om stämpelpappers-afgiften utesluta föreskriften att hela ark å 25 och 50 öre skola vara att tillgå, har jag icke kunnat biträda, utan funnit mig föranlåten att mot berörda förslag anföra reservation.
Detta förslag förekom vid sistlidne riksdag, utan att vederbörande fått tillfälle att deröfver sig yttra.
Samma förslag är nu förnyadt, oaktadt vederbörande embetsverk, deröfver hörde, detsamma afstyrkt. 20 Bevillning* Ulsltollels Betänkande X:o 7.
Det. enda skäl, sorn till stöd för förslaget blifvit anfördt eller kan anföras, är den besparing‘ för Statsverket som, genom skrifkartornas afskatfande och ersättande, skulle uppkomma.
Utskottet anser besparingen "högst betydlig» och beräknar densamma till omkring 32,500 R:dr, eller nära 16 procent af försäljningsvärdet; hvaremot kostnaden för beläggningsstämplarne uppgifvits utgöra allenast i procent af samma värde.
Mot denna beräkning äro flera anmärkningar att göra.
Först och främst hvilar procentberäkningen på en ovigtig grund, alldenstund densamma är gjord efter föryiiljnirigsväi det, d. v. s. den stämpel, sorn är å papperet anbragdt.
Då nemligen stämpeln å hela ark, eller skrifkartorna, är endera af de 2:iie lägre valörerna, 25 och 50 öre, men Utskottet jern fört kostnaden för helarksstämplarne med kostnaden för beläggningsstämplarne, hvilka till större delen hafva högre valörer, ända till 100 R:dr, så hafva helarksstämplarne icke kunnat annat än förefalla jemförelsevis dyra.
Efter en sådan beräkning måste alltid det stämplade papperet å lägre valörer blifva betydligt dyrare än det å högre valörer, och det i samma mån, sorn valörerna äro högre.
Efter den uppställda beräkningsgrunden skola jemväl beläggningsstämplarne, oaktadt de alla i sjelfva verket äro i tillverkningskostnad lika dyra, dock, jemförde nied hvarandra, blifva högst olika i pris.
En beläggningSstämpel t. ex. å 100
R:dr är icke dyrare i tillverkningskostnad än en stämpel å 1 R:dr eller en å 25 öre; tnen om man följer ofvanberörda, af Utskottet antagna beräkning och antager exempelvis kostnaden vara 10 öre för hvarje stämpel, så utgör denna kostnad för 100 Riksdalersstämpeln T'ö procent, för 1 Riksdalersstämpeln 10 procent och för 25 öresstämpeln 40 procent.
Men icke blott beräkningsgrunden är uppenbarligen ovigtig, utan äfven sjelfva beräkningen af den besparing, sorn genom skrifkartornas afskatfande skulle vinnas.
Den i Betänkandet nämnda summa, elier 32,500 R:dr, hvartill kostnaden för dessa kartor anses uppgå, är beräknad efter det pris, som, enligt äldre kontrakt, varit vid stämpelpapperets tillverkning gällande, och icke efter den ej obetydliga prisnedsättning, som, efter hvad sjelfva Betänkandet gifver vid handen, nu är betingad.
Vidare ingår i den uppgifna summan ej allenast kostnaden för sjelfva papperet, hvaraf skrifkartorna bestå, utan jemväl trycknings-, räknings-, transport-deli konfrollkostnaderna.
Afven om skrifkartorna blefve afskaffade och ersatte med beläggningsstämplar. så qvarstå dock ej mindre nyssberörda kostnader, än äfven kostnaden för det papper, sorn i ålla fall skall för de ersättande beläggningsstämplarne tillverkas.
Om än transportkostnaden något minskas, så blifva likväl trycknings-, räknings- och kontrollkostnadcrnä desamma sorn tillförene.
Derciiföt bl ifver tillverkningskostnaden för papperet till så väl dessa beläggningsstämplar, sorn till hela den öfriga massan af dylika stämplar, Bevillning*-Clsknltels Betänkande S':o 7. 21 öfter all sannolikhet större än den sednast för sådant papper betingade, ja. mäste blifva större än någonsin tillförene; alldenstund behållningen å den större massan af skrifkartepapper vid tillverkningen hittills kunnat medgifva ett jemförelsevis lindrigare pris å beiäggningsstämpelpapperet, hvilket sistnämnda deremot — med de kontroller sorn vid tillverkningen äro nödvändiga — måste, efter skrifstämpelpapperets upphörande, draga mycket betydligare kostnader än hittills.
Allt detta, jemte hvad jag vidare här nedan får anföra, visar att den besparing, sorn genom skrif stämpelpapperets afskaffande förespegla, ingalunda kan blifva högst betydlig, enär ifrån den beräknade summan, som skulle besparas, ganska betydliga afdrag måste göras.
Kostnaden för nyssnämnda papper är i alla fall obetydlig i förhållande till det stora belopp, stämpelpappersafgiften åt Staten inbringar.
Dertill kommer, att så länge stämpelpapperet tillverkas vid Rikets Ständers eget pappersbruk, den behållning, som å tillverkningen kan uppstå, tillfaller Staten sjelf samt att derföre hvad Staten på ena hållet besparar, det minskar vinsten å det andra.
Att någon besparing genom skrifkartornäs afskaffande skulle uppkomma, vill jag dock ingalunda bestrida; men äfven 0111 denna besparing blefve större än den i sjelfva verket blifver, månne densamma uppväger de olägenheter, som si andra sidan af den ifrågasatta förändringen blifva en följd ?
Dessa olägenheter äro i det underdåniga utlåtande, som af vederbörande embetsverk, blifvit i ämnet afgifvet och i Utskottets Betänkande anföres, korteligen framställde.
Bland dem omnämner
Utskottet en del och först såsom väsendtiigast den olägenheten, »att Domare och en del andra Einbetsmän finge vidkännas en ökad utgift derigenom att de nödgades sjelfvé bekosta papper till de expeditioner, sorn nu skrifvas å stämpladt papper».
Denna olägenhet menar Utskottet vara undanröjd genom den åsigt, sorn blifvit af den ende reservanten i o ni förut lii de embetsverk uttalad, att »någon rättighet att kostnadsfritt erhålla skrifpapper icke blifvit vederbörande
Domare eiler andra Einbetsmän tillförsäkrad, utan de af nämnda5 fördel endast på sådan grund kommit i åtnjutande, att man betraktat stämpelpapperets anskaffande på Statens bekostnad såsom en oundgänglig kontroll å stärnpelafgiftcns ordentliga utgörande samt att en sådan de enskildes förmån icke bör hindra en för Statsverket fördelaktig förändring.»
Om nu än berörda rättighet icke blifvit genom uttrycklig författning domare och andre einbetsmän tillförsäkrad, så ålägger dem icke heller någon författning skyldigheten att sjelfve bekosta ifrågavarande papper.
Huruvida den omnämnda förmånen haft sin enda grund i Statens bekostande af skrifstämpelpapper, kan sä mycket mer sättas i fråga
Som i de embetsverk, t. ex. Stats-depärteménten, i hvilka expeditionerna numera icke skrifvas pä stämpladt papper, äfvensom i åtskilliga embetsverk, hvarest sådant ännu eger rum. skrifpapperct bekostas af 23 BiviUnings-Vlikotleti Belänkanclt N-n 7.
Hvad angar den satsen, att enskildes förmån icke bör hindra en för Statsverket fördelaktig förändring, så medgifves densamma gerna; men derigenom upphäfves icke Statens skyldighet att lemna den enskilde ersättning för en åtnjuten men mistad förmån, som grundat sig antingen på författning eller gammal häfd.
Eller månne
Staten bör begagna sin magt att utan ersättning borttaga från den enskilde en fördel, som denne haft full anledning att betrakta såsom sin lagliga rätt?
Ar det billigt att ålägga domare och en del andre embetsman skyldigheten att sjelfve bekosta hvad Staten sjelf hittills bekostat?
Ån mer, om Staten ock rättsenligt kan ålägga sådant, är det Staten värdigt?
—- »Den ökade utgiften för de nämnde expeditionshafvande skulle icke blifva särdeles betydlig», säger Utskottet vidare samt lemnar en af den åberopade reservanten uppgjord uträkning å denna utgift, fördelad på rikets domsagor.
Utom det att denne reservant sjelf mcdgifver, att uträkningen är osäker, månne en ny pålaga blifver rättvisare eller billigare derigenom att den fördelas på många och för hvardera icke blifver särdeles betydlig?
Den andra af Utskottet vidrörda olägenheten af skrifkartornas afskaffande, eller »att en del expeditioner skulle till allmänhetens skada komma att skrifvas på mindre godt papper», bemöter Utskottet med det yttrande, att det torde icke vara svårare att hädanefter finna tjenligt korrektiv häremot, än det hitintills varit i afseende å de talrika, icke mindre vigtiga, expeditioner, hvartill stamphult papper för närvarande ej begagnas.
Hvilket detta korrektiv varit eller kan blifva saint huru kontrollen öfver dess handhafvande skulle utöfvas, har Utskottet icke omförmält och jag för min del har hvarken hört eller kunnat utfinna någotdera.
Den omständigheten, att det papper till åtskilliga handlingar, hvilket domare hittills sjelfve bekostat, varit af sådan beskaffenhet, att klagan deröfver icke försports, lemnar ingen visshet att, om den nya ökade utgiften för papper utan er sättning ålägges, samma förhållande skull fortfara.
Utan misskännande af oegennyttan hos vårt lands utmärkta domarekorps eller af dess beredvillighet till billiga uppoffringar, kan man befara att, i fall skrifstämplarne afskaffas, icke endast de expeditioner, hvilka hitintills varit skrifne å stämpladt papper, utan äfven de öfriga mångenstädes skola skrifvas på ovaraktigt och mindre godt papper.
Att en sådan papperets beskaffenhet kan och skall, särdeles i afseende å de handlingar, som äro af större vigt för framtiden, medföra för allmänheten menliga följder, lärer icke kunna betviflas.
En tredje olägenhet, icke den minst vigtiga, af skrifkartornas afskaffande är i ofvanbemälde embetsverks utlåtande framhållen, men af Utskottet icke bemött, nemligen att i handlingarnes skrifvande på stämpladt papper ligger den säkraste kontroll för stämpelafgiftens behöriga utgörande.
Den af Utskottet åberopade reservanten sjelf erkänner, att skrifstämpeln är en fullt tillfredsställande kontroll, men anser densamma för dyr.
Manne likväl en nödig och tillfredsställande kon - Bevillnings-VtskoKett Betänkande N:o 7. 23 troll bor borttagas för en kostnads skull, hvilken är, i jemförelse med inkomsten af stämpelpappers-afgiften, ganska ringa, och för en besparings skull, hvilken icke på långt när blifver så betydlig som man föreställt sig?
Flera andra anmärkningar mot Utskottets förslag skulle kunna tilläggas, t. ex. att skrifkartorna hafva i allmänhet det företräde framför papper, som är allenast belagdt med vidfogad stämpel, att stämpeln icke kan lösryckas eller borttappas; att å skrifkartorna sjelfva papperets utseende genast gifver en för mången nödig påminnelse om en handlings vigt och tillvaratagande; att om vederbörande embetsman skola utan ersättning af Staten bekosta papperet vid de expeditionerr hvartill skrifstämplar hittills varit begagnade, anspråk torde väckas på ersättning af rättsökande parter så väl för stämplarnes fästande, som för sjelfva papperet o. s. v.; men denna reservation torde redan synas alltför vidlyftig.
Utskottets slutliga yttrande, att ifrågavarande förändring är väl förberedd genom lydelsen af 1 § af nu gällande förordning i ämnet, synes hafva så mycket mindre vigt som detsamma icke rör sjelfva saken, utan endast innehåller att något formelt hinder för förändringen icke i berörda § förefinnes.
— Ett hinder, som, om förändringen bifölles, i alla fall vore lätt undanröjdt.
Såsom följd af det nu anförda och enär den besparing, Utskottet velat bereda Statsverket, ingalunda uppväger hvarken de fördelar, som skrifstämplar å hela ark medföra, ej heller de olägenheter, som af deras afskaffande skulle uppstå, får jag vördsammast hemställa, alt Rikets Höjd loflig a Ständer behagade, med afslag å Utskottets Betänkande i forberörda del, besluta att föreskriften i 2 § af förordningen angående stämpelpappersafgiften. i det kela ark ä 25 och 50 öre skola vara att tillgå, skall bibehållas, samt att öfriga dermed sammanhängande delar af förordningen (§ 8 mom. 17) derefter rättas.»
Häruti hafva instämt: Herr N. P. Lindeström, Herr E. Swarts och Herr A. L. Holmqvist. 2:o af Herr v. Talmannen P. Murén: »Ansvar för uraktlåten eller för låg kartering bestämmes i § 16, momentet 1, för embetsman eller enskilde personer till »böter motsvarande 25 procent af det felande eller undanhållna stämpelbeloppet, dock ej under 5 R:dr» och i momentet 4, för agent för »utländskt» försäkringsbolag till enahanda belopp, nemligen 25 procent, men dock ej under 50 R.dr.
Emot denna, enligt min åsigt, lika obilliga som onödiga skilnad i minimibelopp för enahanda förseelse och enahanda bötesansvar i procentbelopp, 24 Betiiltnings-Ulskollcls Betänkande N:o 7. får jag mig vö rd s ani m a s tvrese r ve ra samt lika vördsamt föreslå att minimibeloppet i momentet 4 blifver, i likhet med bestämmelsen i momentet 1, åsatt till 5 R:dr.
Uti denna reservation har Herr S.
Renström instämt. 3:o af Herr S.
Renström: »Med gillande af de skäl Utskottet anfört för tillstyrkandet, att den progressiva skalan för stämpelafgift å bouppteckningar måtte afskaffas och i stället en lika procentberäkning införas, ehvad behållningen i boet än må utgöra, endast den uppgår till 1,000 R:dr, skiljer jag mig likväl från Utskottets pluralitet deri, att jag anser den af Utskottet föreslagna procentberäkningen vara för låg.
Enligt nu gällande progressiva skala beräknas stämpelafgiften å bouppteckningar sålunda: för behållning öfver 100 R:dr till och med 1,000 R:dr, för hvarje fulla 100
R:dr 10 öre; 55 55 af t. 0. m. 5,000 R:dr » 35 20 53 53 55 53 55 10,000 » 53 30 53 53 55 53 55 20,000 » 33 40 33 5? 13 5?
53 30,000 » 53 50 53 33 ' 53 55 53 40,000 53 55 60 55 J> 53 53 55 50,000 33 33 70 53 53 3? 55 53 60,000 53 V 80 33 55 55 55 55 80,000 3?
55 90 55 öfversteg ande 80,000 55 55 1 R :dr, Och då nu Utskottet föreslagit stämpelafgift en öfverhufvud till cent af boets behållning, eller till 25 öre per 100
R:dr, så vida behållningen uppgår till 1,000 R:dr, samt derjemte, att efterlefvande makes giftorätt i behållningen skall befrias från stämpelafgift, hvilket den nu gällande stämpelförordningen icke medgifver, synes det mig vara påtagligt, att, om detta förslag skulle af Ständerna antagas, en högst betydlig minskning skall komma att uppstå i den inkomst, Staten på sednare åren haft af stämplade pappersafgiften.