Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då d en för kartering af fördels- och undantags-konlrakter erforderliga uträkning, med hänseende till det ringare och ofta efter markegångs-taxan obeslämbara värdet af de persedlar, hvarom i dessa kontrakter i allmänhet betingas, synes vara särdeles besvärlig och tidsödande, hafva Rikets
Ständer ansett dessa kontrakter lämpligen böra åsättas slämpladt papper till visst belopp, hvilket blifvit bestämdt lill 12 sk.
Sedan, lill följd af Rikets Ständers vid sednaste riksdag fattade beslut, i 8 §. 4 punkten af gällande förordning angående stämplade pappers-afgiften blifvit infördt ett stadgande, att köpe-, bytes- och gåfvobref, som, förr än' uppbud eller inteckning skett, å annor man transporteras eller öfverlåtes, skall med särskild karta för hvarje transport eller öfverlåtelse beläggas, hafva Rikets Ständer funnit en af billighet påkallad lindring i karterings-skyldigheten i förenämnda hänseende kunna medgifvas, på det sätt, alt förnyad karlering icke må ega rum i det fall då köpebref inom den för lagfart bestämda tid, räknad från första köpet, varder på annan man öfverlåtet, samt att stadgandet härom således må erhålla den förändrade lydelse, som förslaget innehåller.
Dä det icke sällan inträffar, alt sådana afhandlingar, hvarigenom skog från hemman på viss tid löryltras, till laga åtgärd vid domstolarne företes, men dylika afhandlingar icke finnas i gällande charlas-sigillatae-förordning omförmälda, hafva Rikets Ständer, som ansett desamma böra förses med stämpladi papper efter enahanda grund, sorn för andra köpebref är stadgad, infört de tillägg rörande ifrågavarande handlingars kartering, sorn uti 3 och 4 mom. under rubriken Köpebref i författningsförslaget förekomma.
Hos Rikets Ständer har blifvit yrkadt, att de dryga afgifter af 1 procent å köpe- eller transportsumman, hvilka vid åbo-ombyten å kronoskatte- och kronorusthåll, i stället för den fordna »afträdes-afgiften» till Wadstena krigsmanshus- och amiralitetskrigsmans-kassorna, numera utgå i stämpladt papper, mätte nedsättas lill likhet med hvad vid försäljning al' andra hemman är stadgadt, eller till en per mille, såsom skäl hvarför blifvit anfördt, att, genom de i sednare tider högt uppstegrade hemmansUih. till II.
Sl. Pral. 18Sd & 18Si. 10 Samt.
I Afd. 52 410 Expedilions-Utskottels Förslag till underd.
Skrifvelse, Ako i SI. priserna, omförmälda kassors tillgångar blifvit så förstärkte, att den yrkade nedsättningen icke kunde för dem medföra någon risk, helst de inkomster, dessa kassor haft alt af rusthålls-afgifterna påräkna, blifvit, jemlikt Rikets Ständers vid sednast ■ riksdag fattade beslut, mot kontanta statsanslag utbytte; Och hafva Rikets
Ständer funnit skäligt en sådan nedsättning bifalla. §. 10.
Med anledning af derom hos Rikets Ständer gjord framställning, hafva Riket?
Ständer ansett stämpel-afgiften för tidningar böra nedsättas lill det belopp, hvartill densamma intill sistlidne riksdag var'beslämd, elier för halft ark och derutöfver 1 rst.; från ett halft lill och med ett helt ark 1^ rst.; derutöfver till och med ett och ett halft ark 1| rst., o. s. v. Och hafva, såsom en följd af denna nedsättning, Rikets Ständer funnit den ändring jemväl böra ske i 10 §. 3 morn., hvad beträffar stämpelafgiften för andra periodiska skrifter, att, i stället för orden: »emot half stämpel-afgift* erläggande», införes »emot stämpel-afgifts erläggande». §• 11.
Då uti 3:dje punkten af ofvanstående §. stadgas, att domare eller andre, som. i och för deras tjenstebefattning, emottaga skrifter och handlingar, böra vid ansvar, som i 14 §. stadgas, tillse att dessa handlingar äro riktigt karterade och stämplarne annullerade, på sätt 3 §. 6 mom. innehåller, synes, i följd häraf, domaren eller tjänstemännen vara nödsakad alt, i händelse något uti omförmälda hänseende blifvit al part försummadt, antingen vägra att så beskaffade handlingar emottaga eller ock sjelf gå i författning om karteringens behöriga fullgörande, hvarigenom i förra fallet äfventyr för rättsökande genom förlust af fatalier kan uppkomma och i sednare fallet domaren måste vidkännas ett besvär, som, ulan motsvarande ersättning, icke bör honom påläggas.
Till undanrödjande af dessa olägenheter och då det för rättsökande mäste anses innefatta en förmån att, i händelse af behof, mot en obetydlig afgift, ega att vid karteringen påräkna biträde, hafva Rikets Ständer, som anse denna afgift lämpligast böra bestämmas till 2 sk. för hvarje handling, hvars kartering af expedilionshafvanden ombesörjes, beslutat det tillägg härom, författningsförslaget uti 3 punkten af 11 §. upptager. §•
19- 1 afseende å denna §., som handlar om utbyte af makuleradt stämpladt papper, hafva Rikets Ständer funnit nödigt att uti 2:dra mom. föreskrift meddelas derom, att , dylika kartor böra af vederbörande myndigheter, som om deras inlösen förordna, märkas, på det de icke må kunna till inlösen ånyo företes, hvadan ett tillägg, sådant som författningsförslaget innehåller, blifvit uti berörda moment infördt.
Stockholm den 18 Oktober 1854. Expeditions-Ltskottets Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o iS‘2. 411 N:o 152.
Dppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 7 Okt. 18S4.
Preste-Ståndet den 7 — — Borgare-Ståndet den 7 — — Bonde-Ståndet den 14 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående viss lid för emottagande i Kronans uppbörd af Rikets Ständers Banks utelöpande sedlar å 46, 12 och 8 sk. b:ko samt ä U och 40 sk. kopparmynt.
(Banko-Ulsk:s Utl.dcn N:ris 41 och 45.) S. A. K.
Då summan al Rikets Ständers Banks utelöpande sedlar ä 16, 12 och 8 skillingar samt å 14 och 10 skillingar banko, sedan utgifningen deraf med år 1849 upphörde, betydligen nedgått, och sedlar af dessa valörer nu mera sällan i allmänna rörelsen förekomma, hafva, med hänseende härtill, såsom ett medel att erhålla närmare visshet om den utelöpande sedelstockens belopp, och såmedelst i en framtid bereda Banken fördelen af dess fonders förstärkande med motsvarande värdet af de sedlar, ■sorn kunna vara förkomna, Rikets Ständer beslutat, det Bankens från och med år 1805 till och med 1849 års slut utgifna, å 16, 12 och 8 skillingar banko samt å 14 och 10 skillingar kopparmynt lydande sedlar icke få emottagas i uppbörden af allmänna medel längre än till och med utgången af år 1864; Och fä, med anledning häraf, Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K. M:t täcktes, lill allmän efterrättelse, Nådig
Kungörelse i berörda hänseende utfärda och derjemte i Nåder icke allenast anbefalla vederbörande om densåmmas uppläsande från predikstolarne minst två gånger hvarje år under den bestämda praeskriplionsliden, än äfven förständiga E. K. M:t» Vetenskaps-Akademi att låta, till allmänhetens kännedom, uti de små almanachorna för åren 1863 och 1864 ifrågavarande Kungörelse införa.
Stockholm den 14 Oktober 1854. 412 Expeditions-Utskoltets förslag till underd.
Skrifvelse, iV;o 153. ’ N:o 153.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den ii Okt. 485 Preste-Ståndet den ii — — Borgare-Ståndet den 14 — — Bonde-Ståndet den 18 — — Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, angående nedsättning i Titt n de- tac kjern s-s k a t ten.
(Stats-Utsk:s Utl.den tn. m. N:ris 64, Litt. C, 176 och 246.> S. A. K.
Sedan, uti underdånig skrifvelse den 1 September 1851, Rikets sednast församlade Ständer, med tillkännagifvande af sitt beslut om fortfarande, intill nästa statsreglering, af den tiondejerns-afgift, som vid' 1847 och 1848 årens Riksdag bestämdes att från och med år 1849 utgå af lackjerns-blåsningarne med 50 procent förhöjning utöfver den genom Kongl.
Kungörelsen den 29 November 1844 till hälften af dess förutvarande belopp nedsatta tiondejerns-skatten, tillika anhållit, alt E. K. M:t, efter utredning af förhållandet i afseende å bergshandteringens ställning samt efter pröfning, huruvida tionde-tackjerns-aIgiften skulle kunna förhöjas lill det belopp, hvarmed den före år 1844 utgått, täcktes till Rikets Ständer härom aflåta Nådig Proposition; så, och elter det E. K.
M:ts och Rikets Bergs-kollegium under den 15 Juli 1853 med underdånigt utlåtande i ämnet till E. K. M:t inkommit, har, uli den till Rikets Ständer vid innevarande Riksdag aflåtna Nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, E. K. M:t, med afseende å hvad Bergs-kollegium i berörde underdåniga utlåtande anfört och då, efter hvad djmedelst vore utredt, jernhandteringen fortfarande vore i en ställning, hvilken påkallade någon eftergift af den under lyckligare förhållanden ålagda beskattning, i Nåder föreslagit Rikets Ständer alt nedsätta tionde-tackjerns-skatten med en tredjedel, hvaremot, hvad stångjerns-smidet och jernmanufakturverken beträffade, E. K.
M:t ansett lindring i beskattningen derå böra ske genom förminskning uti den bevillning, som för närvarande är denna näringsgren ålagd, hvadan E. K.
M:t velat i Nåder fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på billigheten deraf, att, vid den förestående förnyade pröfningen af grunderne lör sådan bevillning, dessa måtte bestämmas på ett sätt, som för näringsidkarne blefve mindre betungande än det närvarande.
Hvad sålunda och i öfrigt i detta ärende förekommit hafva Rikets Ständer tagit i öfvervägande, och då Rikets Ständer, så väl af Bergs-kollegii ofvan omförmälda underdåniga utlåtande som af andra för Rikets Ständer tillgängliga handlingar, funnit, att jernhandteringen inom Riket för närvarande lemnar sina idkare en högst ringa be - Expeditions-Utskcttels Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 15i. 413 hållning, hvadan dr skatter, som drabba nämnda behållning, måste menligt inverka på näringen, hvilken medelst blifver i saknad af de medel, hvarigenom den eljest skulle kunna vinna den .örkofran och utveckling, som erfordras för att kunna uthärda täflan med den i både godhet och mängd allt mera tilltagande utländska jerntillverkningen, hai Rikets
Ständer ansett skälig lindring böra denna näring i dess nuvarande belägeni: beredas och alltså, med bifall till E. K. M:ts Nådiga förslag, medgifvit, att tionde- e .jerns-skatten må från och med år 1855 nedsättas med en tredjedel af dess av,. belopp. .vilket Rikets Ständer få i underdånighet anmäla; framhärdande etc.
N:o 154.
t Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Okt. 1854.
Preste-Slåndet den 14 — -- Borgare-Ståndet den 14 — — Bonde-Ståndet den 18 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af väckt Jråga om upphörande af prcebende-pastorater samt jura palronatus.
(Stats- samt Allm. Besv:s och Ekon.-Ulsk.-ns Bet:de N:o 14.) S. A. K.
Hos Rikets Ständer har fråga blifvit väckt derom, att de prestmän vid läroverk eller annorstädes, hvilka, efter gällande författningar, äro berättigade att erhålla praebenden, mätte af Slaten få sig anslagen en viss årlig tillökning uti sina löner, motsvarande medium af praebendets afkastning under en, viss tid af t. ex. tio år, samt att alla jura patronatus måtte för evärdeliga tider upphöra.
Rikets Ständer hafva tagit dessa frågor i öfvervägande, och hvad först beträffar det framställda förslaget, att praebende-innehafvare måtte, i stället för den inkomst de i sådan egenskap åtnjuta, erhålla motsvarande anslag af Slaten, så har det visserligen icke undgått Rikets Ständers uppmärksamhet att åtskilliga svårigheter möta verkställigheten af berörda förslag, enär i afseende å de äldre praebendena bland annat förekommer, alt de i allmänhet uppkommit under katholska tiden och att, jemlikt 4 §. af presterskapets privilegier den 16 Oktober 1723, praebendenas innehafvare skola oförändradt, efter gammal häfd, behålla sina socknar och hemman, hvarjemte en förändring i den vidsträckta män, som förslaget åsjftar, skulle medföra ganska betydliga kostnader; men Rikets Ständer hafva, å andra sidan, ej heller förbisett de olägenheter, 414 Expedit lons-Vlskottels Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 154. som föranledas deraf, att de prestman, hvilka innehafva prajbenden, icke sjelfve kunna besörja själavården inom församlingarne, hvadan det vore angeläget och önskvärd t, om i allmänhet pnebenden kunde tillfalla sådana prestman, som vore i tillfälle alt sjellve utöfva vården, hvar om sin församling.
Rikets Ständer hafva likväl funnit att, under närvarande förhållanden och med nu gällande institutioner, vissa undantag härvid böra ega rum, såsom att, efter Rikets Ständers åsigt, Biskopar, Theologie Professorer och Theologie Lektorer tillika böra vara Pastorer, pä det de må ega tillfälle att säborn prester verka och för alt icke vara skiljde ifrån det kyrkliga lif, som tillhör deras befattningar; Och fä Rikets Ständer alltså bos E. K. M:t i underdånighet anhålla, det E. K.
M:t täcktes låta utreda ej mindre om och hvilka praibende-pastorater lämpligen kunna, utan- mehn för kyrkan och det kyrkliga undervisnings-väsendet, från deras egenskap af prajbénde fritagas, utan äfven det ersättningsbelopp, som, för åvägabringande deraf, kunde erfordras, samt derefter för Rikets Ständer framlägga den Nådiga Proposition i ämnet, som E. K.
M:t kan finna för ändamålet lämplig.
Hvad derefter angår upphäfvandet af jura patronatus, så förekomma åtskilliga förhållanden, som lägga hinder i vägen för en sådan åtgärd: ifrågavarande rättighet bar nemligen i allmänhet uppkommit genom enskildes uppoffringar för kyrkorna eller församlingarna samt är i de flesta fall förenad med besittningsrätten till viss egendom och har då på samma gång med denna öfvergått från den ene egaren till den andre, hvadan den icke helier, utan ingrepp i eganderälten, torde kunna nuvarande innehafvare genom någon lagstiftnings-åtgärd, utan motsvarande ersättning, betagas.
Rättigheten för enskilde personer att tillsätta prester i församlingarna medför dock stora, dagligen tilltagande olägenheter: för längre tid tillbaka voro vanligen innéhafvarne af jura patronatus i besittning af en stor del, ofta af ail fast egendom inom församlingen, under hvilket förhållande den ifrågavarande rättighetens utöfning icke i allmänhet kunde medföra betänkliga följder; då deremot i sednare tider styckning af de stora egendomarne allt mera fortgått, har icke sällan inträffat att från stamgodsen blifvit afsöndrad större delen af strögodsen, så att den egendom, med hvilken palronats-rätlen är förenad, stundom blifvit obetydlig och således ofta kan förvärfvas af personer, hos hvilka man icke alltid torde kunna påräkna full oväld eller den bildning, som erfordras för bedömande af en prestmans skicklighet lill embelels förvaltande, och likväl måste, i sådane fall, församlingen åtnöjas med den lärare, som en enda medlem deraf, om också mot alla de öfriges önskan, eger tillsätta.
Det har ock inträffat, att utlänningar inom riket förvärfvat fast egendom, hvarmed patronats-rätt är förenad, i hvilket fall olämpligheten deraf, att rättigheten att nämna pastor fortfarande är förenad med eganderätten till egendom, ej synes kunna bestridas.
Af dessa anledningar få Rikets Ständer hos E. K.
M:t härmed underdånigst anhålla, alt E. K.
M:t täcktes låta undersöka och derefter meddela Rikets Ständer framställning af de grunder, på hvilka öfverenskommelser emellan innehafvare af patronats-rätt samt E. K.
M:t och Kronan, jemte vederbörande församlingar, må kunna uppgöras om patronats-rältens upphörande; äfvensom att E. K. M:t, då utlänningar vinna tillåtelse att i riket förvärfva fast egendom, med hvilken patronats-rätt är förenad, täcktes dervid fästa det vilkor, att samma rätt icke må till dem öfvergå.
Stockholm den 18 Oktober 1854. ipcdilions-Utskoltcls Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o i SS. 415 N:o 155.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Okt. 1854.
Preste-Ståndet den 14 — — Borgare-Ståndet den 14 — — Bonde-Ståndet den 18 — —•
Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om förändring af gällande föreskrifter angående pastoral-examen.
Besv. oell Ekon.-Utskms Bet:de N:o 26.) S. A. K.
Vid öfvervägande af åtskilliga hos Rikets Ständer gjorda framställningar, åsyftande förändring af den med afseende å pastoral-examen nu gällande ordning, dervid dels den åsigt blifvit uttalad, att de filosofiska läroämnena borde från denna examen uteslutas, dels blifvit föreslaget, att, vid det för undergående af samma examen stadgade disputationsprof, begagnandet af det latinska språket måtte upphöra och det svenska i stället användas, så vida icke den speciminerande sjelf åstundade alt profvet på förstnämnda språk aflägga, hafva Rikets Ständer, hvad först angår frågan om läroämnena, funnit en förändring i berörda syfte vara af behofvet högeligen påkallad redan till följe deraf, att vid de särskilda domkapitlen en mycket olika praxis i detta hänseende utbildat sig, hvilket förhållande lika litet kan i sig sjelf vara godt, som det kan undgå att, isynnerhet när prestmän från olika stift söka samma tjenst, medföra ganska betydliga olägenheter.
Dessa olägenheter blefve ingalunda afhulpna, om blott en återgång till hvad ännu icke upphäfda författningar föreskrifva allestädes blefve påbuden, emedan obestridligt är, att sjelfva dessa författningar i flera hänseenden, framför allt med afseende på föreskriften om de filosofiska eller s. k. profana examens-ämnena, äro bristfälliga.
Dessa ämnen böra författningsenligt i pastoral-examen på enahanda sätt som i prest-examen förekomma, men vid flera domkapitel eger dock detta sedan länge icke mera rum, och olämpligt synes det äfven, att äldre män, hvilkas skolstudier redan flera gånger blifvit pröfvade, ånyo underkastas ett derpå syftande förhör, likasom det ej synes vara med rättvisa och billighet förenligt, alt insigter i sådana ämnen, som ifrågavarande, skola vid bestämmandet af presterlig befordringsrätt ega samma inflytande, som kunskap i de stycken hvilka angå sjelfva kristendomen och kyrkan, hvadan Rikets Ständer icke kunna annat än godkänna det gjorda yrkandet alt endast theologiska ämnen böra i pastoral-examen förekomma’.
Men då, enligt Rikets Ständers åsigt, denna examen egentligen bör åsyfta att bereda prestmannen tillfälle att inför sina förmän ådagalägga huru han vid embetets förvaltning under fortsatta studier lärt 416 Expedilions-Ulskollets Förslag lill anderd.
Skrifvelse, A':o i SS. att begagna sina förvärfvade kunskaper och huru dessa sålunda hos honom burit frukt uti en på erfarenhet grundad lefvande insigt uti sjelfva emhetet och alla serskilda dertill hörande åligganden, så följer häraf, att egentligen inga andra ämnen bunna sägas enligt sakens egen natur böra uti pastoralexamen ingå, än de rent praktiska, d. v. s. de, som omedelbart, sammanhänga med prediko-embetet och dess utöfning, enär i dessa en djupare insigt icke kan förvärfvas utan presterlig erfarenhet, då i de theoretiskttheologiska lärostvckena deremot, eller exegetik, kyrkohistoria, dogmatik m. m., numera, sedan vi ega, hvad i äldre tider saknades, bättre ordnade preslbildnings-anslalter, redan före prestvigningen en så grundlig kunskap både kan och bör inhemtas, att ett förnyadt förhör i dem blifver öfverflödigt.
Visserligen må äfven dessa stycken') för deras nära sammanhang med de praktiska, vid pastoral-examen icke helt och hållet lemnäs åsido; men den förkofran och den för och genom praxis mognade insigt, sorn examinanden i dem vunnit,- synes dock lämpligare kunna ådagaläggas i disputationsform, än genom förnyadt undergående af ett direkt förhör.
Blifver omfånget för den egentliga pastoral-examen på nyssnämnda sätt inskränkt, så är emellertid naturligt, att icke blott denna, utan ock de vitsord, som vid prest-examen erhållits uti de theoretisktheologiska ämnena, hvilka för hvarje prest äro af utomordentlig vigt, höra läggas till grund för den kommande befordringsrätten, och just denna omständighet är det som isynnerhet synes göra den föreslagna inskränkningen önskvärd.
Då nemligen, såsom nu, prest-examen är för befordringsrätten betydelselös och all vigt i detta hänseende ligger på pastoral-examen, så föranledas deraf ej sällan de ynglingar, som vilja egna sig åt presl-embetet, att söka så fort som möjligt fullända sin akademiska kurs, med föresats att genom studierna för pastoral-examen ersätta det som nu försummas, hvilket dock gemenligen ej låter sig göra, emedan det, som försummas i ungdomen, sedermera icke så lätt kan ersättas.
Tillerkändes deremot prest-examen i sina hufvudsakligaste delar af sjelfva författningarne enahanda vigt som pastoral-examen, så vore derigenom en uppmuntran gifven åt ett grundligare theologiskt universitels-sludium, hvilket otvifvelaktig! skulle medföra goda verkningar.
Det framställda förslaget att disputations-profvet vid pastoral-examen måtte, när den speciminerande så önskar, fä på modersmålet afläggas, innehåller ej annat än hvad redan länge från flera håll yrkats och hvarom väl ock numera meningarne torde vara temligen ense.
Så sannt å ena sidan är, att färdighet i latinska språket är en prydnad för läroståndet och derföre väl förtjent alt befrämjas, så sannt och af erfarenheten bekräftadt är det ock, å andra sidan, att ingenting befrämjas derigenom, att äldre män, hvilka under praktisk embetsutöfning längesedan förlorat nyssnämnda färdighet och som dock kunna besitta mycken presterlig insigt och skicklighet, af lagen nödgas att offentligen begagna ett språk, af hvilket de icke mera äro mägtige.
Lemnäs deremot vid berörda disputation frihet med afseende på språket, — får den angå ämnen, som böra utgöra föremål för de speciminerandes dagliga studier och begrundning, och föreskrifves, i sammanhang dermed, att lärare, som i dessa ämnen ega insigt, städse skola såsom opponenter fungera, så skall detta prof icke mera blifva, hvad det nu ofta är, en tom formalitet, ulan tvärtom visa sig såsom ett af de allvarligaste och lämpligaste medlen att utröna halten af de mäns bildning, som söka rättighet att få sjelfständigt vårda församlingarne.
Blifver pastoral-examen ordnad på sådant sätt, som Rikets Ständer här ofvan angifvit, så kommer densamma tydligen att utgöra — icke ett alldeles sjelfständigt, för sig bestående lärdomsprof, utan fastmera en sednare afdelning af samma prof, såsom hvars första afdelning och grund prest-examen är att betrakta; men inträder detta, enligt Expedilions-Ulskotlels Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o i SS. 417 enligt Rikets Ständers öfvertygelse, med sakens natur fullkomligen öfverensstämmande förhållande mellan nu ifrågavarande examina, så följer ock af sig sjelf, att pastoralexamen måste erkännas såsom ett allmänt vilkor för befordran till ordinarie presterlig tjenst.
Genom en föreskrift derom skulle ock den för presterskap och församling lika helsosamma följden uppkomma, alt komministraturerna blefve, hvad de i allmänhet höra vara, öfvergångsplatser och icke, såsom nu ej sällan händer, det mål vid hvilket man stannar.
Den farhåga för brist på kompetenta sökande till mindre, ordinarie lägenheter, som kunde föranledas af ett sådant stadgande, undanrödjes, i Rikets Ständers tanke, fullkomligen, om det ifrågasatta vilkoret dels icke utsträekes till de allraminsta ordinarie beställningar, såsom t. ex. bataljons-predikants- och kateket-tjenster, och dels, såsom billigheten kräfver, öfverhufvud icke blir gällande för dem, hvilka vid författningens utfärdande redan äro preslvigde, samt om derjemte tillåtelse lemnäs åt alla prestmän att något tidigare, än nu är medgifvet, t. ex. vid 28 år, få anmäla sig till pastoral-examens undergående.
Af flera skäl och särskildt tillfölje af det ofvan antydda nära sambandet mellan prest- och'pastoral-examina måste Rikets Ständer anse såsom önskvärdt, att desamma efter regeln icke må af en alltför lång tidrymd från hvarandra åtskiljas; och anse sig Rikets
Ständer så mycket hellre kunna åt aila föreslå rättigheten att vid 28 år få blifva pastoraliter examinerade, som denna rättighet ingalunda behöfver medföra något utvidgande af den nu gällande befordringsrälten.