Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Iängro eller kortare tid, till och med blott för dagen, friköper sig helst med penningar från ett arbete, som han icke lärt, för att tjena in dessa penningar och mera dertill genom ett annat arbete, till hvilket han förvärfvat en större skicklighet.
Och å andra sidan lärer väl ingen hvarken enskild eller kommun i våra dagar vilja bedrifva sitt arbete med en sammanrafsad och för hvarje dag ombytlig personal, hvaribland blott händelsevis då och då träffas en person, som är van vid det arbete, hvartill han bchöfves.
Med ett ord: servituternas tid är förbi och så väl församlingarnes, som hvarje enskild medlems fördel befrämjas genom att afskaffa den lag, som lägger servituter till hufvudgrund för fullgörande af gemensamma åligganden inom församlingen, och genom att istället bestämma såsom sådan grund den allmänna värdemätaren, penningen.
På sin höjd torde vid en ny lagstiftning i detta hänseende ännu den omtanka böra iakttagas, att den, som både vill och kan utgöra sitt bidrag genom arbete, ej må derifrån blifva ovilkorligen förhindrad.
Men hvilken grandval man än må lägga för denna vigtiga del af kommunallagstiftningen, alldeles nödvändigt lärer det väl befinnas att, — till förekommande af allt det trassel, osämja och rättegångar hvartill dels lagens egen bristfällighet, dels menighetens och menighetsstyrelsernas ganska förlåtliga okunnighet om alla dess reglor och undantag måste föranleda, — en ny allas skyldigheter tydligen bestämmande lag utfärdas.
Behofvet deraf minskas icke af den gamla lagens hänvisning till öfverenskommelse på sockuestämma.
En sådan stämmas beslut kan icke blifva bindande för dem, som der icke eger talan och rösträtt, Men då detta är händelsen med ganska många bland de till kyrkobyggnad dagsverksskyldige, så finnes ingen laglig utväg att förvandla deras dagsverkspligt i natura eller — såsom § 35 i Förordningen om kyrkostämma uttrycker det — deras “personliga tjenstbarheter“, till en billig penningeafgift, hvilken de långt lättare utgöra.
Om alla sådana dagsverksskyldige inom en socken kallas till kyrkostämma för att höras öfver ett i sådant syfte väckt förslag, så gäller de tillstädeskomnes bifall dertill endast dem sjelfva personligen, icke de uteblifna och än mindre dem, som sedermera inflytta i socknen.
Deraf blir följden, att tjenstbarheten, utkräfd in natura enligt lagen, på en gång med hela sin tunga drabbar dem, som tillfälligtvis bo i församlingen under den tid, då ett större arbete t. ex. kyrkobyggnad pågår, under det de, hvilka inflytta, då den nyss blifvit fullbordad, blifva helt och hållet fria.
Med t. ex. fabriksegare, hvilka i allmänhet kunna hafva en ganska betydlig rösträtt vid kyrkostämma, enligt § 6 i Kongl.
Förordningen, kan möjligen uppgöras en laglig öfverenskommelse men blott gällande för den tid samma person är egare till fabriken.
Är åter innehafvaren af ett sådant verk icke benägen att lemna så stora tillskott, som församlingen äskar, så måste genast tillgripas den utväg att med frågans afgörande besvära högre myndigheter.
Härigenom torde vara till fullo ådagalagdt behofvet af en ny författning, som nöjaktigt bestämmer icke allenast grunden för deltagande i byggnad af kyrka, m. m., utan äfven proportionen mellan de bidrag, som af olika skattskyldige efter särskilda beskattningsföremål utgöras.
Det kan icke vara min mening att rubba den grundsats, hvarmed oftanämnda 1 § af 26 Kap.
Byggninga-balken begynner, nemligen att allo de som i socknen bo skola i ifrågavarande byggnadsskyldighet deltaga, ty sjelfva byggnaderna åro just lör dem alla, nemligen för personerna och deras kropps eller själs gagn.
Men Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 34. 61 dessa personer förete sinsemellan i afseende på mer eller mindre stadigt vistande inom församlingen m. m. sinsemellan en icke ringa olikhet.
Sjelfva kärnan, eller det stadigvarande elementet inom en landtförsamling lärer väl alltid komma att utgöras af' jordegarne.
Jorden behöfver alltid hufvuden och armar till dess bruk, och den kommunalafgift, som af jordegendom erlägges en viss tid, kommer innehafvaren af samma egendom en annan tid till godo.
På rörligare fot än jordegaren är redan fabriksidkaren, bergsbruksidkare inberäknade, då han beror af tillfälliga handelskonjunkturer, hvilka kunna nödga honom att indraga eller aldeles nedlägga sin rörelse, vid hvilken ofta kapitalet dessutom utgör en väsendtligare del än den lilla jordrymd med eller utan ett vattenfall, på hvilken anläggningen skett.
Kapitalet deremot i och för sig sjelft behöfver sällan någon mera person till sin förvaltning än egaren sjelf.
Kapitalisten tillika med arbetaren äro till den församling, hvari de bo, i ett så löst förhållande, att de när som helst, om omständigheterna så föranleda, kunna ombyta vistelseort, och således äfven välja en sådan, der kommunen icke tager allt för stora bidrag i anspråk.
Det är icke att afvika ifrån utan blott noggrannare tillämpa nu gällande lagstiftnings grundsatser, om man, såsom hittills, låter jordegendom vidkännas den tyngsta bördan af ifrågavarande skyldigheter, fabriks och dermed jemförlig rörelse en proportionsvis något mindre, och kapital och arbete en ännu vida mindre, så som rättvisa och billighet synes kräfva.
Utan anspråk att till siffran träffa det rättaste, hvilket för vederbörligt
Utskott efter mogen ompröfning är lättare än för den enskilde motionären, vågar jag af nu anförda skäl vördsamt föreslå att Rikets Ständer i aflåten underdånig skrifvelse anhålla att Kongl. Maj:t täcktes i nåder utfärda en författning, som, med upphäfvande af hvad förut stadgadt är, föreskrifver: l:o.
Alla de som i socknen bo skola bygga och underhålla kyrka och begrafningsplats och hvad dertill hörer, såsom klockstapel, kyrkomur, (skolhus,) socknestuga och fattighus. 2:o.
Samtliga kostnaderna härtill böra, innan byggnaden eller arbetet företages, uppskattas i penningevårde, och byggnaden utföras antingen efter entreprenad eller enligt å kyrkostämma företedt, granskadt och stadfästadt kontrakt med till arbetets utförande skicklig person. 3:o.
Körslor och dagsverken till handtlangning må af den, som det önskar, utgöras in natura till det i kontraktet eller i kostnadsförslaget bestämda pris, till det belopp, som närmast motsvarar den på honom kommande andel i dessa slags prestationer. 4:o.
Yid kostnadernas utdebiterande lägges fyrktalet till grund, dock så att för 1 fyrk af i mantal satt jord erlägges lika stor afgift, som för 2 fyrk af annan fast egendom, såsom fabrik, qvarn, m. m.; hvarjemte hvarje mantalsskrifven person, som icke njuter fattigunderstöd, betalar hälften af denna afgift, jemnad till närmast högre hela öretal. 5:o.
Efter samma grund utdebiteras de afgifter, som kunna finnas nödiga till gäldande af lån, som med vederbörlig sanktion blifvit till de i § 1 nämnda ändamål upptagna.
Stockholm den 19 November 1862. A. F. Sondén. 62 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
JVto 35.
Af Prosten A. F. Sondén:
Om upphäfvande till hr af t och verkan af 8i § af Kongl.
Förordningen den 6' September 1842, angående truppers och persedlars fortskajfande.
Då syftet med de af Rikets Ständer förordade och af Kongl. Majit dea 21 sistlidne
Mars utfärdade kommunalförfattningarna otvifvelaktigt är att framkalla och underhålla en verksam kommunalanda, och svårligen någon ting kan vara mera hinderligt för en gagnande verksamhet än att krafterna tagas i anspråk till obetydligheter af tvetydig eller platt ingen nytta torde skäl vara förhanden att undanrödja sådana obetydligheter som hittills tillhört socknestämmas och, derest de qvarstå, skulle komma till kommunalstämmas handläggning.
Ett sådant, så vidt motionären kan förstå alldeles onyttigt besvär ålägges socknestämma i 84 § af Kongl. Förordningen af den 6 September 1842, der det föreskrifves att, efter verkställd kronoskjuts, förteckning öfver de skjutsande m. m. skall å socknestämma granskas och sedan biläggas Kronofogdens redogörelse.
Meningen med denna temligen vidlyftiga §:s omständliga föreskrifter skulle väl vara kontroll öfver Kronofogdens redogörelse.
Det synes dock, som denna kontroll skulle utan fara kunna umbäras, då § 78 i samma författning stadgar: “Utgift af hvad beskaffenhet, som heldst, må ej ske annorlunda än mot behörigt qvitto.
Kan den, som betalning uppbär ej sjelf skrifva, skall utbetalningens riktighet och bomärkets egenhändighet bestyrkas af två personer hvilka under namnen utsätta sina yrken och hemvist.*1 Något annat än att liqvid för kronoskjutsen blifvit vederbörligen erlagd kan och behöfver väl icke styrkas.
Till undvikande af onyttigt besvär för kommunalstämma och kronobetjening och onödig tidsutdrägt för de skjutsandes liqvid hemställes vördsamt att Rikets Ständer i underdånighet må anhålla att § 84 af Kongl. Majits nådiga Förordning om truppers och persedlars förskaffande af den 6 September 1842 må till all kraft och verkan upphäfvas.
Stockholm den 19 November 1862. A. F.
Sondén.
N:o 36. 63 Mso 36.
Örn tillökning i lärarepersonalen vid Christianstads högre elementar-läroverk pä grund af Dahlska stiftelsefonden.
Vid en så genomgripande förändring, som försiggått i reorganisationen ai rikets fordna trivialskolor ock gymnasier, är det begripligt ock kar sedermera kommit i dagen, att icke allt allestädes blef så stäldt, som sig borde; att misstag begingos; att vissa gifna förhållanden, som undföllo vederbörandes uppmärksamhet, här och der blefvo rubbade.
Detta har åtminstone, uti nedanstående detaljfråga sin tillämpning på Christianstads högre elementar-läroverk.
Genom testamente den 21 Juni 1835 förordnade numera aflidne Handlanden derstädes Johan Henrik Dahl, ibland annat, uti 17:de punkten:
"med denna stads lärdomsskola önskar jag få förenad en läroklass i lefvande språken, hvarest af särskild lärare, som kunde förordnas i den ordning och med den befordringsrätt, som författningarne, angående lärare vid rikets undervisningsverk i allmänhet bestämma, sådane obemedlade ynglingar, hvilka egna sig åt näringarne, och förut förvärfvat sig nödige elementar-kunslraper, må njuta fri undervisning uti franska, tyska och engelska språken samt räknekonsten, hvartill nödige böcker m. m., som dertill kunna erfordras, böra inköpas och för skolans räkning förvaras; att lärarens aflöning och ved för läsrummets uppvärmning dertill hörer, är en gifven följd Skulle detta (det anslagna) kapitalets räntor i framtiden blifva så tillräckliga, att något annat för vetenskaperna deraf tillika kan bestridas, så önskar jag, att mathematik, teckning och gymnastik af de medellöse ynglingar, som till sådant äro hogade och fallne, äfven får fritt läras” •
Af den redogörelse af berörde testamentes innehåll i öfrigt, som förekommer i Kongl. Maj:ts nådiga stadfästelse-resolution den 26 Maj 1838, inhemtas:
Att, efter verkställd utredning af Handlanden Dahls bo, den till skolan anslagna kapitalfond utgjorde i säkra tillgångar något öfver 30,000 R:dr Riksmynt; Att lärdomsskolans då varande direktion den 13 Februari s. å. uppgjort förslag till reglor för samma fonds användande till den af testator åsyftade apologistklass, hvilket förslag innehöll: att fonden skulle förvaltas af direktionen och räntorna användas dels till tvänne apologisters aflöning med 600 R:dr Riksmynt hvardera, och dels till en gymnastikinrättning m. m.
Att läroämnen, hvilka borde på uppgifvet sätt, lärarne emellan fördelas, skulle blifva desamme, som vid rikets apologistskolor i allmänhet, endast med tillägg af engelska språket samt grunderna för bokföring och linearteckning; att läroordningen skulle pröfvas och stadfästas af Ephorus för stiftets läroverk, och apologisterne, hvilka, enligt testators önskan, borde tillsättas i samma ordning och med samma befordringsrätt, som lärarne vid dessa läroverk, skulle bestrida undervisningen äfven vid stadens borgarskola, hvilken hittills saknat fond för egna lärares aflöning; 64 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
Att likväl, enär lifräntor ännu belastade fonden, för det närvarande blott en ordinarie apologist kunde tillsättas, hvarjemte direktionen emellertid skulle eg’a att, till biträde vid undervisningen, föreslå en duplikant, med enkel tjenstårsberäkning, samt att ifrågavarande läroklass för öfrigt komme att underkastas författningarne för apologistskolorna i allmänhet.
Detta förslag öfverlemnades sistnämnde dag till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, som. efter det vederbörandes underdåniga utlåtande i ämnet blifvit infordradt och afgifvit, meddelade följande nådiga Resolution: ”Efter öfvervägande af hvad sålunda i underdånighet anfördt blifvit, hafva Wi velat i nåder tillåta, att de apologister, hvilka, i anledning af 17:de punkten i Handlanden
Dahls testamente, varda anställde vid skolan i Christianstad, må under samma vilkor, som gälla för lärarne vid rikets elementar-läroverk i allmänhet, åtnjuta befordringsrätt lika med dem.
Men rörande de närmare föreskrifterna, angående den ifrågaställda apologistklassen, vilja Wi uppskjuta Wårt nådiga beslut, intill dess frågan om organisationen af läroverket i Christianstad till nådigt åtgörande förekommer.”
Med räntan af den s. k.
Dahlska apologistfonden atlönades, sedan apologistskolan med 1840 års början kommit i gång, tvänne apologister, sorn åtnjöto i lön hvardera 600 R:dr Riksmynt.
Då 1849 lärdoms- och apologistskolan förenades, upphörde skilnaden emellan apologister och kolleger, som nu med ett gemensamt namn kallades lärare.
Läroverket erhöll nu, jemte Rektor, fem ordinarie lärare, af hvilka de båda till tjenstetiden yugste erköllo ur Dahlska fonden hvardera 600 R:dr, hvarefter Staten fyllde beloppen till 900
R:dr —- allt Riksmynt, hvilket var den då bestämda minimilönen.
Vid 1856—1857 årens riksdag beslöto Rikets Ständer, att
Christianstads läroverk skulle blifva ett högre elementar-läroverie, med Rektor, 3 Lektorer och 8 Adjunkter, i öfverensstämmelse med hvilket beslut Kongl.
Maj:t den 20 Mars 1858 utfärdade nådig stat för läroverket.
Det borde väl fallit af sig sjelft att de tolf lärare, sorn läroverket genom omförmälda beslut erhållit, skulle, liksom lärarne vid t. ex. Carlskrona elementarläroverk, lönas af Statsverket, och att Christianstads läroverk, efter testators förordnande, finge någon särskild förmån af den utaf J. H.
Dahl gjorda donationen.
Läroverket har de bestämda tolf ordinarie lärarne, och af dessa lönas tvänne Adjunkter med 600 R:dr Riksmynt hvardera ur Dahlska fonden, hvarefter Staten fyller beloppet till 1000 R:dr.
Således har Christianstad af Dahlska donationen, hvad lärares antal och aflöning angår, ingen fördel framför hvilket annat läroverk som heldst; och det är Svenska statsverket, som af ifrågavarande stiftelse njuter en årlig inkomst af 1,200 R:dr.
Tydligt är, att dessa medel sålunda blifvit dragna från sitt rätta ändamål; ty hvarken har Kongl.
Maj:t uti ofvan åberopade nådiga Resolution ifrågasatt att de skulle användas annorlunda, än i öfverensstämmelse med den testamentariska dispositionen, ej heller skulle testator, jag är derom öfvertygad, någonsin gjort en sådan disposition, om han kunnat förutse en sådan afvikelse från sitt förordnande.
Förfogandet stämmer illa in med ett frivilligt, laggildt och faststäldt testamentes helgd, och egnar sig icke till att uppmuntra till, utan afskräcka ifrån att göra fromma stiftelser; och det är aldraminst
Staten värdigt att i sådant lemna ett föredöme.
Prejudikatet, om deruti icke vinnes en ändring, är dessutom vådligt: har Motioner i Preste-Ståndet 1862 N:o 37.
65 har sådant kunnat ske på ett ställe, så kan det, under likartade förhållanden, ske på flera.
En reklamation af 1,200 R:dr årligen från och med år 1858 för Christianstads högre elementar-läroverks kassas räkning torde visserligen synas berättigad; men då jag är mera böjd för antagandet, att ett ofrivilligt misstag här blifvit begånget, åtnöjer jag mig med att, i stöd af hvad jag sålunda haft äran anföra, vördsamligen föreslå: att Christianstads högre elementar-läroverk utöfver sitt nuvarande lärare-antal erhåller en Lektor, som i lön åtnjuter ur Dahlska fonden årligen 1,200 R:dr och af Staten så stor fyllnad, att lönen uppgår till 2,000 Rabatt denne Lektor tillsättes efter samma grunder, som öfrige Lektorer vid elementar-läroverk; att han, äfven hvad rätt till uppflyttning i högre lönegrad och andra rättigheter angår, likställes med rikets öfriga Lektorer; och att Ephorus eller Högvördiga
Domkapitlet i Lund bestämmer fördelningen af läroämnena emellan den nya lektorsbestälklingen ocb de förut varande.
Endast så kan merberörde läroverk erhålla någon särskild fördel, motsvarande stiftarens välgörande syfte; och är den föreslagna tillökningen i lärarepersonalen väl behöflig, enär lärjungarnes antal med hvarje läsetermin betydligt ökas.
Stockholm den 19 November 1862. J.
Ternström. Xo 3».
Af Prosten A. Lundholm:
Om anslag för upprättande af ett Ele mentar-läroverk i Wernamo köping.
Att ingenting är för ett folk nödigare och nyttigare än kunskaper och bildning, och att de medel, hvilka så väl den enskilde samhällsmedlemmen som Staten härpå uppoffrar, äro mycket väl använda, det börjar blifva allt mer och mer erkändt bland alla samhällsklasser.
Rikets Ständer hafva ock isynnerhet i sednare tider gjort mycket för att bereda tillfälle till kunskapers allmännare spridande.
Annu återstår dock icke så litet att i detta afseende åtgöra och jag tager mig härmed friheten att vördsamt anmäla ett sådant behof.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 2 Å/d. 9 66 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
Utaf rikets 12 stift är Wexiö ett ibland de minst väl lottade i afseende på antalet af offentliga läroverk och lärarekrafter åtminstone i förhållande till folkmängden.
Så var, för att till bevis härpå anföra några exempel, redan år 1859, enligt sednast utkomna riksmatrikel, förhållandet i nedanskrifne stift följande:
Strengnäs stift med en folkmängd af 240,377 innevånare hade 5 läroverk och lika många stadspedagogier med 53 lärare eller en lärare för 4,535 innevånare; Skara stift med 296,627 innevånare, 6 läroverk och 4 stadspedagogier, 48 lärare eller en lärare för 6,180 innevånare; Hernösands stift med 310,674 innevånare, 7 läroverk och 53 lärare eller en lärare för 5,861 innevånare; Calmar stift med 131,180 innevånare 3 läroverk och 21 lärare eller en lärare för 6,247 personer o. s. v.; hvaremot Wexiö stift med en folkmängd af 275,394 personer har blott 2:ne läroverk och en stadspedagog! med 32 lärare eller blott en lärare för 8,606 innevånare.
Och då under innevarande år hundrade i do öfriga stiften antingen nya läroverk blifvit inrättade eller de förutvarande blifvit utvidgade, har antalet af läroverk uti Wexiö stift blifvit förminskadt genom indragning af Wisingsö gymnasium och skola, såsom efter nuvarande tidsförhållanden belägna på en olämplig plats, och till ersättning derför har blott
Jönköpings lägre läroverk blifvit förvandladt till högre.
Orsaken, hvarföre Wexiö stift har så få läroverk, nemligen blott 2:ne fullständiga, och Grenna pedagogi är väl ensamt att söka i den tillfälliga omständighet, att inom stiftet ej finnas flere än 3 städer, der läroverk hittills kunnat inrättas.
Hvad Grenna pedagogi angår, så ligger den lilla staden i nordligaste hörnet af stiftet på gränsen till Linköpings stift och icke fullt 4 mils afstånd från Jönköping; läroverket derstädes synes således just till följd af stadens läge ej kunna blifva annat än en obetydlig stadsskola.
Af de 2:ne öfriga städerna med fullständiga läroverk, ligger Wexiö i den sydöstra och Jönköping i den norra delen af stiftet, hvadan hela den vestra delen är allt för aflägse från läroverk.
Nu har genom Kongl. Maj:ts nådiga beslut i början af år 1860 en fri och oberoende köping blifvit anlagd i Wernamo, hvilken köping, belägen öfver 7 mil från städerna Wexiö och Jönköping, redan räknar nära 700 innevånare.
Här svncs mig vara en fullt lämplig plats för ett läroverk.
Det har icke kunnat falla mig in att väcka detta förslag för den nybildade köpingens skull, ty dertill är den ännu alltför obetydlig, ehuru den redan torde kunna fullt jemföras med en och annan af rikets småstäder, utan förslaget framställes hufvudsakligen till förmån för de kringliggande orterna af Westbo, Sunnerbo och Östho härader, hvilka långt före detta kunnat hafva billiga anspråk på ett läroverk inom sig, om blott lämplig plats för ett sådant hade förefunnits.
Af de nämnda häraderna är Westbo, bestående af 27 församlingar, så beläget, att de aldra flesta studerande derifrån måste färdas genom Wernamo för att komma till läroverken i Jönköping eller Wexiö, dit de hafva från 13 till 9 mils väg.
Om till en början ett lägre 2- eller helst 3-klassigt läroverk förlädes i Wernamo, kunde ungdomen från den kringliggande trakten der få inhemta förberedande kunskaper, och de ynglingar, som visa större fallenhet och lust för studier, derifrån förflyttas till de fullständiga, mera aflägsna läroverken.
Hvad Staten uppoffrade för detta läroverk, kunde till en del inbesparas vid de tvänne andra, der det redan nu visar sig att de nedersta klasserna äro så öfverbefolkade, att der stundom erfordras dubbla lärare för hvardera klassen.
N:o 38. 67
När jag yttrat, att jag anser det föreslagna läroverket icke egentligen behöfligt för Wernamo köping utan fastmer för de kringliggande orterna, följer också deraf, att den nybildade köpingens innevånare, hvilka till större delen ännu bestå af obemedlade handlande och andra näringsidkare, icke skäligen kunna förpligtas, hvilket de icke heller mägta, att uppfylla de fordringar, man vanligen har på ett samhälle, der nytt läroverk inrättas, att nemligen ensamt bekosta läroverkshus.
Hvarifrån då erhålla medel för anskaffande af läroverkshus?
Härtill finnas, så vidt jag förmår inse, endast 2:ne utvägar: antingen att Rikets Ständer bevilja ett statsanslag af 10,000
R:dr såsom bidrag till uppförande af ändamålsenligt läroverkshus, hvilket då borde inom bestämd tid, t. ex. 2:ne år, af köpingen anskaffas och sedan af densamma underhållas, hvarom förbindelse borde af köpingsstyrelsen afgifvas, eller, i fall statsanslag ej kan beviljas, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att det föreslagna beloppet måtte få utgå ur den inom stiftet befintliga så kallade Wisingsö-fonden, uppkommen genom det på enskild donation grundade men numera indragna läroverket på Wisingsö.
Bemälde fond uppgick enligt den uppgift, som inkemtas af Kongl. Maj:ts nu afgifna nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof, den 1 Januari detta år till icke mindre än 45,029
R:dr 51 öre och dess inkomster hade under det föregående året utgjort 7,956 R:dr 36 öre, men de derifrån utgående utgifter blott 3,202 R:dr 98 öre.
Det betydliga öfverskottet af årsinkomsterna, uppgående till 4,753 R:dr 38 öre, lades till det kontanta kapitalet och förräntas till fondens förstärkande.
Ur denna fond synes mig det till läroverkshus för det föreslagna läroverket erforderliga beloppet utan synnerlig afsaknad kunna hemtas.
Min vördsamma anhållan är alltså på grund af hvad jag haft äran andraga, att Rikets
Ständer ville bevilja löner till lärare vid ett 3- eller 2-klassigt läroverk i Weimamo köping af Wexiö stift, och att ett belopp af 10,000 R:dr måtte anslås antingen af statsmedlen eller ur Wisingsö-fonden till bidrag för uppförande af läroverkshus.
A. Lundholm.
Äfio 3$.
Af Doktor P. E. Thyselius:
Angående lönetur för Lektor, som blifvit befordrad från kollega- eller adjunkts-bestållning.
Dä äldre Adjunkter och Kolleger vid elementar-läroverken, hvilka anses böra befordras till Lektorer, antingen aldrig eller åtminstone endast några få år kunna komma i åtnjutande af de högsta lektorslönerna, synes billigheten fordra, att de 68 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 38. genom denna befordran icke må vidkännas någon ekonomisk förlust, utan åtminstone få behållas vid de löneförmåner, hvaraf de redan äro i åtnjutande, med någon utsigt till framtida förbättring i sina lönevilkor, i händelse deras lif och krafter tillåta dem så länge verka i läroverkets tjenst.
En sådan utsigt skulle kraftigt mana Adjunkter och Kolleger till oförtrutet nit i sin verksamhet och till fortsatta studier i de dem tillhörande vetenskaper.