Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kungörelsen den 18 Maji 1824, icke gäller såsom förpassning för vanfrejdade personer och lösdrifvare, hvilka endast Konungens Befallningshafvande eger att förpassa, samt det för öfrigt, uti irsta mom. af Kongl. Påbudet den 28 October 1812, finnes uttryckligen stadgadt, att Prestbevis för alla, som tillhöra arbetande classen, skall innehålla intyg om kunskap och frejd, hvilka föreskrifter, om de behörigen iakttagas, torde vara för ändamålet tillfyllestgörande, anse Utskotten Herr Adlerbergs ifrågavarande motion böra förfalla 2:0 i fråga om Handtverks-Gesällers, samt personers af arbetsclassen förpassande, derom Herr Valley och Johannes Andersson yrkat serskilde bestämmelser och förbud, finnes, beträffande de senare, föreskrifvet i 2 §. af ofvanåberopade 1824 års Kongl.
Kungörelse, att de bland dem, som söka pass, böra med betyg, dem Konungens Befallningshafvande eger pröfva, visa ändamålet med deras tillämnade resa, hvilket stadgande så mycket mindre lärer böra vidare utsträckas, som hinder derigenom skulle uppkomma vid verkställighet af de skyldigheter, Konungens Befallningshafvande fått sig ålagde genom Kongl. Förordningen den 19 Junii sistlidet år, i afseende på försvarslösa personers förpassande, i ändamål att erhålla årstjenst eller näringsfång; och, hvad de förstnämnde angår, lärer, så länge Skråförfattningarne i deras nuvarande skick gälla till efterrättelse, och Gesäller således 4 Lag- samt Allm. Besa.- och Oeconomie-Utskottens Utlåtande N:o 8. äro berättigade att, utan inskränkning, bestämma tiden för deras vistande å en ort så kort de anse för sig nyttigt, samt afflyttning derifrån till en annan, när nyck eller obelåtenhet, eller andra mer eller mindre vigtiga orsaker dertill föranleda, något förbud mot deras vandringar inom Riket, meddeladt i form af passförfattning, hvarken kunna eller böra utfärdas.
Ehuru de af Herr Lake gjorde framställningar tilläfventyrs må ega vigt i afseende på control å Gesällers sedlighet och uppförande under deras arbetstid , kunna Utskotten likväl deri icke finna något correctiv emot deras k ring vandringar, enär det, äfven med antagande af Herr Lakes förslag, icke emot
Skrå-författningarne kan förvägras en för bättre eller sämre uppförande och arbetsskicklighet utmärkt Gesäll, att, när arbetstideu på ett ställe är förfluten, söka sin utkomst på annat håll.
Utskotten anse sig alltså sakna gällande skaij att tillstyrka bifall till Herr Valleys och Johannes Anderssons ifrågavarande motioner. 3:o Genom Kongl. Kungörelsen den g Januarii 1822, är ett allmänt förbud utfärdadt för Smideshandlare, med flera, att i ändamål af smidesvarors försäljning kringresa i landsorterna, hvilket förbud, enligt 6 §. i högstberörde Kungörelse, icke i något fall får utsträckas till Allmogen, som hädanefter såsom hittills eger rätt att med sina egna handaslöjder till hvad ort som helst inom Riket sig begifva och dem försälja.
Dalallmogen kringvandrat endast för att sälja egna slöjdealster har den handlat i öfverensstämmelse med en rättighet, som är densamma liksom all annan allmoge medgifven, ej mindre i nämnde Kungörelse, än i Kongl.
Resolutionerna af 1727 och 1734.
Har den åter öfvei-skridit denna rättighet, är sådant ett missbruk, som medelst laga åtal kunnat och bort rättas, och på grund af hvad nu är anmärkt, anse Utskotten den af Herr Cederborg gjorde framställning icke böra föranleda till någon åtgärd. 4:o
I afseende på hvad Johannes Andersson föreslagit om meddelande af föreskrift för personer af arbetsclassen, att icke afvika från närmaste
Väg till orten, dit de ämna sig, anse Utskotten sig endast böra hänvisa till 8 och g §§. i Kongl.
Kungörelsen den 18 Maji 1824, der nödiga stadganden i detta fall finnas upptagne; liksom, i fråga om förbud mot utgifvande af pass för handel med köpmanna varor å landet, något annat stadgande icke lärer erfordras, än det förhud mot dylik handel, som 6 Cap. 1 §.
Lng~ samt Allm.
Bes v.- och Oeconomie-Utskottens Utlåtande N :o 8. 5 Beträffande de af Johannes Andersson så kallade Vallackare, så enär icke något skäl förefinnes att behandla personer af detta yrke annorlunda än andra medlemmar af arbets-classen, samt Kongl.
Kungörelsen den 18 Maji 1824, om hvars noggranna iakttagande serskild
Nådig befallning är meddelad i Kongl. Circulairet den i3 Februarii i83o, lemnar Konungens Befallningshafvande tillräcklig myndighet, att förekomma deras olagliga kringvandringar, finna Utskotten några serskilda inskränkningar i afseende på förpassnings meddelande för bemälde så kallade Vallackare, hvarken af liehofvet påkallade, eller med rättvisa förenlige.
Den af Johannes Andersson äfven framställda önskan, att Konungens Befallningshafvandes rättighet, att åt vissa pålitlige, förståndige och bofaste män öfverlemna utdelning af pass på serskilde ställen inom Länen, måtte upphöra, anse Utskotten så mycket mindre förtjena afseende, som detta ändamålsenliga stadgande bereder beqvämlighet för aflägse från Landshöfdingesätet boende invånare, hvilka eljest voro nödsakade, att antingen företaga serskild resa för anskaffande af pass, eller ock genom Ombud besörja derom, hvilket skulle föranleda besvär eller onödige utgifter. 5:o Om än Utskotten icke fullkomligt kunna dela Nils Månssons och Gustaf Gustafssons mening, att personer af högst tvåtydig frejd vanligtvis begagnas såsom Lumpsamlare, lärer likväl icke kunna motsägas, att de, som egna sig åt detta yrke, icke sällan äro sådane, som genom eget förvållande, fylleri, oduglighet, o. s. v., kommit på obestånd.
Vid valet af dylike handtlangare, torde behörig uppmärksamhet hos vederbörande Pappersbruksidkare stundom blifvit åsidosatt, och då i öfrigt lättja, fylleri och oduglighet icke egentligen medföra vanfrejd, lärer det icke vara sällsynt, att personer, som gjort sig skyldige härtill, undfå bevis om oklandrad frejd.
Genom ett derpå grundadl lumpsamlarepass erhåller en sådan, eller tilläfventyrs en ännu sämre qvalificerad person rättighet, att i flere
Län kringstryka under förevändning att sköta sitt yrke, fastän lumpsamlingen stundom torde vara endast täckemantel för helt andra afsigter.
Denna uppmanings; förvandlande till bestämd föreskrift är hvad Nils Månsson oeh Gustaf 6 Lag- samt Allm. Besv.- och Oeconomie-VIskottens Utlåtande N:o 8.
Gustafsson önskat, och då någon verklig förlust genom en sådan förändring icke synes kunna tillskyndas Pappersverksegare, hafva Utskotten icke tvekat, att understödja motionen, saint i följd deraf föreslå: att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla , det täcktes Kongl. Maj:t, med lipphäfvande af den Pappersbruksidkare hittills medgifne rättighet att , till lumpors insamlande begagna personer , som ega kr ingr esa i landsorterne , i Nåder förordna , att innehafvare af dylika verk skola i de orter, der de låta verkställa berörde insamling , antaga på flere serskilde ställen, och, så vidt möjligt är, inom hvarje socken, Commissionairer j som emot en af Pappersbruksidkaren , iförhållande till lumpornes beskaffenhet, fastställd betalning , emottaga de lumpor, kringboende invåinare kunna hafva att aflåta, och hvilket bör från Predikstolar ne i Länets Kyrkor kungöras.
Stockholm den 18 Junii 1834- jReservation af Herr Grefve Horn: ”Det beslut Utskotten i 5:te punkten af ofvanstående Betänkande fattat, innehåller, efter min tanka, en allt för långt drifven inskränkning i Pappersbruksidkares rätt.
En rudimaterie af sådan beskaffenhet som lumpor bör med minsta möjliga kostnad kunna anskaffas, så vida någon vinst af förädlingen skall kunna påräknas.
Man har, såsom skäl för förändringen, åberopat de olägenheter, som tillskyndas allmänheten af kringstrykande Lumpsamlare, men dervid för - Lag- samt Allm. Besa.- och Oeconomie-UtsJcottens Utlåtande N:o 8. j Lisett att, om Landshöfdingarne behörigen iakttaga de, angående pass för dylika personer, meddelade föreskrifter; måste dessa olägenheter, der de finnas, försvinna.'
Häruti instämde Herr Hessle, med tillägg, att han ansåg Utskottens förslag desto hellre olämpligt och rättsstridigt, som, utom det samma inskränkte Pappersbruksegares frihet, att på hvad sätt de sjelfve funno tjenligast, öfver hela landet uppköpa råämnen för deras tillverkningar, lades hinder i vägen för fria medborgare, att egna deras verksamhet åt ett arbete, hvilket icke kunde hänföras till någon brottslighet, icke heller ingriper i andras bättre rätt, och således ej lagligen bör någon förbjudas.
Ordens-Boktryckeriet , 1834- Lag- samt Allm, Bésv. och Oecon.
Utlåtande N,o~g. t N:o 9.
Exp. Utsk. den 9 lali!.
Utlåtande, öfver vcckta motioner, om skyldighet för Presterskåpet , att bekosta husesyner, oeconomiska besigtningar och landtmäteri-arfvode för Prestebohl, Till Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottet liar Hedervärda BondeSlåndet remitterat två dit ingifne Memorial, 1:0 af Erik Svanberg från VesterNorrland, som yrkat, att, då livar och en bör vidkännas alla omkostnader för den egendom, lian till sin nytta får begagna, samt boställsinnehafvare i allmänhet, på grund häraf, ega en dylik skyldighet, så borde äfven innehafvare af prestebohl sjelfve betala de kostnader, som föranledas af huse-, byggnads-och od lingssyner, jemte andra oeconomiska förrättningar af enahanda beskaffenhet.
Uti denna framställning hafva Jan Bengtsson och Olof Dahlberg från VesterNorrland, med flere, sig förenat; 2:0 af Peter Andersson och Bengt Gudmundsson från Halland, hvilka, på enahanda skäl som Erik Svanberg anfört, yrkat, att, med befrielse för Kyrkorne och Socknemeiiigheterne från alla omkostnader vid landtmäterier och egotvister, deri prestebohl, klockaregårdar och stomhemman ega alel, innehafvarne af sådane hemman målto förpligtas att så beskaffade omkostnader bestrida.
Detta mål, som OeconomieUtskottet ansett böra gemensamt med Lagutskottet behandlas, hafva Utskotten tagit i öfvervägande; och hvad först angar yrkad skyldighet för preslerskapet att betala arfvode för husesyner, hafva Utskotten bort erinra, att vid af- och tillträdeshusesyner, hvilka af Häradshöfding med Nämnd å prestebohl förrättas, skall arfvode der det eger rum, enligt 9 §. i Kongl.
Resolutionen på Presterskapets besvär den 7 Julii inöi, af tillträdaren betalas, hvadan något vidare stadgande härom icke lärer erfordras.
Hvad beträffar de af Svanberg så kallade byggnadssyner, hvarmed lärer förstås oeconomiska besigtningar, så, enär dessa synas hufvudsakligen åsyfta control på boställsinnehafvare!!, att han icke må eftersätta sina Ilik. till R.
Prot. i834. 7 Sami 2 A/d, r !^:de Häftet, a Lag- samt Allm.
Besv, och Qecon.
Ut sk* Utlåtande IV: o lo - skyldigheter, i afseende på husens behöriga vidmaglhållande, och det icke vore lämpligt ålägga honom sjelf att betala en dylik controi, samt dertill kommer, att utgifterne för oeconomisk besigtning,, belöpande sig, till ett obetydligt belopp, endast hvart femte år utgå, anse Utskotten någon förändring i de härom uti 9 af Kongl..
Kungörelsen den 28 Maji i83o gifne föreskrifter ieke böra ega rum.
I afseende på odlingssyner, hviika icke i annan händelse lära företagas, än då boställsinnehafvare vill verkställa någon större odling af oländig mark, med anspråk på vissa frihetsår, anse Utskotten sig böra anmärka, atl dessa förrättningar äro. enskilda angelägenheter, hvilkas bekostande boställsinnehafvare!! så mycket hellre måste sjelf vidkännas, sorn icke någon Lag eller Författning berättigar honom, att dermed belasta Ky rkoCassan ellef Församlingen.
Utskotten tillstyrka alltså, att Erik Svanbergs motion må förfalla, Hvad slutligen vidkommer Peter Anders ons och Bengt Gudmundsson# yrkande, att innehafvare af ecclesiaslik-lägenheter malte tiilförbindas betala kostnaderne för Landtmäteriförrättningar och egotvister; så, enär Presterskapet enligt 5 §. i 1-77,3 års' privilegier af ålder åtnjutit den förmon, att Kyrkan eller Socknen skall vidkännas alla utgifter af ifrågavarande beskaffenhet, hvilken förmon uti 2,4 §. af Kongl. Landtmäteri-fÖrordningen den 20.
November 1766 och uti alla sedermera utkamne LandtRräleriförfattningar blifvit bibehållen, samt icke- något gällande skäl för dess upphörande är vordet framstälidt, anse Utsi o ten sig böra tillstyrka, att Peter Anderssons och Bengt Gudmundssons; motion md, förfalla.
Stockholm den 9 Julii i8ä{.
N:o 1 o, fÄnlu till Exp„ Utsk den 9 Julin Utlåtande f i anledning af väckta motioner, om nedsättning ändring eller förklaring af Kongl. Maj:fs förnyade Nådiga Taxa på ExpeditionslösenT den i5 Majt 1821. lili detta ämne hafva till Allmänna Besvärs~ och Qcconomie-Ut~ Lag- sami Allm.
TJtsh, Utlåtande ]V;0 io, 3 skuttet två lios Vällofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet iugifne Memorial blifvit remitterade, nemligen: från Vällofl. B irgareStåndet, af Herr Commerce-Rådet Sante isony sorn, under Förutsättning, att lösen för gravationsbevis Öfver stadsegendom i allmänhet, och serdeles hvad beträffar mindre hus och tomter, liksom lösen för bevis, huruvida man innehar förmynderskap, vore för hög, yrkat nedsättning deri, samt att lika beräkningsgrund lör lösen af gravationsbevis öfver en större och en mindre egendom icke må bibehållas, såsom stridande emot billighet och allt för mycket betungande för den fattige; hvarjemte Motionairen hemställt, om icke nu gällande Expeditions-Taxa borde öfverses och jemkning 'ske i ofvanberörde afseende, samt dervid äfven tillses, huruvida nedsättning och ändring för öfrigt deri kan erfordras.
Uti den af Herr Santesson sålunda yttrade önskan har Herr Hahn sig förenat, och uppgifvit exempel på en händelse, du gravationsbevis i stad måst betalas med nära 60 Rdr, genom användande af sådan beräkningsgrund, att full lösen fordrats för hvarje numer, derå beviset lydde, efter Chartae-beskrifning på Stadens jord; hvarjemte Herr Hahn anin ärkt såsom en ofullständighet, att nu gällande Taxa icke bestämmer, hvad arfvode Notarius Publicus bör åtnjuta för förrättningar, utom sitt embetsrum.
Från Hedervärda Bonde-Ståndet, af Riksdagsfullmägtigen Jacob Kihlblom, som yrkat: att Utslag i tvister, församlingar emellan, angående fattighjons underhållande, böra vara frie från lösen, och denna afgift, som hittills skall blifvit affordrad, således hädanefter försvinna; att i anmärkningsmål från Kongl.
KammarRätten emot uppbördsman, dessa måtte befrias från utlösande . af Kammar-Rättens Utslag; alt i de fall då, såsom vid indrifvande af auctionsmedel på landet stundom skall inträffa, flere personer lagsökas i en skrift för serskilda fordringar, deröfver endast en Resolution angående dem alla meddelas, lösen icke må beräknas serskildt för hvarje sålunda lagsökt gäldenär, utan endast till det belopp, som lör en sådan Resolution lagligen äger rum.
Vid pröfning af dessa framställningar, som ansetts böra gemensamt af Lag och Oeconomie Utskotten behandlas, hafva Utskotten, i anledning af Herr Santes ons motion, bort upplysa, alt Rikets Högloft.
Utlåtande N.o ro. Kongl.
Majrt i underdånighet anhållit, bland annat, om öfverseende i allmänhet af nu gällande Expeditions-Taxa, dervid Kongl. Maj:t i Nåder torde tilisö, om och i hvad nion det emellan Härads-Rälterne och öfrige
Domstolar samt Ernbets-Verk förut varande förhållande, i afseende på Expeditionslösen, borde, genom jemkning i grunderne för samma lösens utgörande, varda återställdt, och hvarvid Nådig uppmärksamhet äfven torde fästas dera, att den nu stadgade lösen för gravationsbevis i städerna uti vissa fall vöre för hög och lämpligast syntes böra, på sätt för landet redan är stadgadt, gradueräs efter lägenheternas olika beskaffenhet.
Under åberopande af desse med flere underdåniga framställningar, hafva Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag, uti skrifvelse den 10 September 1829, i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit täcktes fästa Nådigt afseende å Rikets Ständers förut yttrade önskan, rörande Expedilions-Taxans öfverseende i allmänhet, samt åtskilliga i andra hänseenden nödige ansedde förklaringar och tillägg lill nu gällande föreskrifter om Expeditionslösen.
Då Rikets Ständer salunda, vid tvunne föregående Riksdagar, redan yttrat sin underdåniga önskan om Expeditions-Taxans öfverseende i allmänhet, för beredande af de jemkningar och rättelser, som kunna pröfvas nödige, samt Rikets Ständer dervid serskildt hemställt, att lösen för gravationsbevis öfver stadsegendom matte nedsättas; Då, efter hvad Utskotten hafva sig bekant, Kongl. Maj:t härå fästat det Nådiga afseende, att en Comité erhållit befallning, att utarbeta och inkomma med underdånigt förslag till en förnyad Taxa på Expeditionslösen bos samtlige Domstolar och Embetsmyndigher; Då den af Herr Santesson föreslagna beräkningsgrund för lösen af gravationsbevis (gladsegendomens högre eller lägre värde), desto mindre lärer kunna godkännas, som dels besväret med utfärdande af dylikt bevis är enahanda, ehvad egendomen är större eller mindre, och dels visshet om fastighetsvärdet stundom endast torde kunna erhållas genom utlösande af taxeringsbevis, hvilket åter skulle medföra en serskild onö; dig kostnad; Då lösen för bevis om innehafvande af förmynderskap icke öfverstiger den lämpliga ersättning, som derföre bör ega rum, samt
Utskotten icke anse något ytterligare stadgande af nöden om arfvode för Notarius Publicus, äu det som redan finnes; tillstyrka Utskotten Zag- samt Allm,’ Sesv., ock Oecort, Ut sk.
Utlåtande JY:o 10 $ att de af''Herrar Santesson och Halin gjorde framställning gar md förfalla, Deremot har det fästat Utskottens “uppmärksamhet, att något''maximibelopp, hvilket lösen för gravationsbevis i stad icke finge öfverstiga, i händelse bevis begäres öfver flera, under en egendom, förenade numer, ej linnes bestämdt, och att således den härom meddelade föreskrift för Domare på landet saknar motsvarighet rörande em bets- och tjenstemän i slädenje; och då samma skäl, som grundat en dylik bestämning i ena händelsen, jemväl för den andra synas böra medföra enahanda verkan, hafva Utskotten ansett sig böra vördsamt hemställa, ^ att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl.
Maj:t} vid utfärdande af en ny Expeditionst axa, i Nåder tillse, att, på u sätt för landet är stadgadt, något visst belopp, hvilket kunde antagas till Tio Rdr B:co, varder bestämdt, deröfver ersättning för ett gravationsbevis öfver stadsegendom icke md stiga, Beträffande åter Jac, Kihlblom* framställningar, så, då frihet från erläggande af Expeditionslösen genom serskilde Författningar är vorden beviljad Serardiimer-Ordens-Gillet, Academierne i Riket, A.1 ravens PensionsCassa, Brandförsäkrings-Contoret i Stockholm och Numer-Lotleriet; samt åtnjutande af enahanda förmon icke med billighet lärer böra förvägras fotligvårds-inrättningar, hvilka icke kunna betraktas ari norl unda än som fromma stiftelser, ehvad deras rättegångar utföras af socknemännen sjelfva eller af serskilde Directioner; och då, i anmärkningsmål hos Kongl. Kammar-Rätten, upptäckte felaktigheter -icke alltid kunna tillskrifvas uppbördsmannen, utan stundom’ torde böra liilräknas Taxerings-Comitéen elier den skattskyldige; hafva Utskotten ansett sig böra vördsamt hemställa, att Rikets Ständer mätte hos Kongt, Majit i underdånighet anhålla, att Kongl, Majit täcktes i Nåder meddela föreskrift. - 1:0 , att fattigvårdsinrättning må i alla frågor, som anga skyldighet att underhålla och vårda fatiighjon, befrias från Expeditionslösens erläggande ; aio att uppbördsman må, i sådane anmärkningsmål, deri 6 Lag- samt Ålim* Bcsv och Cccon.
2VT:o lo. han icke tilltalas för tjenstefel} vara le friad frän ut gifvande af lösen för Utslag.
Hvad slutligen \ i Skommer beräkning af lösen, då flere gäldenärer i en Resolution sammanföras och dömas att betala hvar sin serskilda skuld, sa, en^ir ett dylikt Expeditionssätt ar afvikande frän en laga Rättegångsordning, derigenom att Domaren, eiler Embeismyndigheleti sammanblandar serskilda frågor, hvilket leder tili den följd, att en svarande part, om lian vill erhålla del af utslag, måste utlösa del hell och hållet, fastan deri är upptaget hvarjehanda, sorn honom icke angår; samt härtill kommer, att Expeditions-Taxan icke, utan misstydning, lemnar anledning till annan grund för lösens beräknande än arkens antal i Resolutionen, anse Utskotten det anmärkta beräkningssättet, efter antal af personer, innefatta ett missbruk, deri rättelse på skeende anmälan kunnat och bort följa, och tillstyrka alltså, att Jacob Kihlbloms framställning härom icke md till någon Rikets Ständers åtgärd fföranleda.
Hvilket dock jemte en Ledamots serskilda mening till Rikets Ständers pröfning vördsamt öfverlemna?.
Stockholm den a Julii 1834- Reservation.
Af Herr E. M. Leffler: ”Sorn jag icke kan gilla de skäl Höglofl.
Utskotten uti föregående Betänkande anfört, emot antagandet al den af Commerce-Rådet Santesson väckta, och deruti upptagna motion, nödgas jag alt mig deremot reservera.
Det lärer icke kunna bestridas, att lösen af Gravations-bevis (hvilket icke sällan inträffar), efter nuvarande.
Expeditions-Taxan, utgör ett alltför bardt tryckande onus för dem, som äro egare af mindre stadsegendomar.
Rättvisan symes i detta, som i andra fall, påkalla en fördelning af bördan , efter förmågan alt densamma bära.
•— Sådant kan icke sägas ega rum, då egaren af en egendom, värd 100 Rdr. och derunder, får betala lika lösen för ett gravationsbevis, sorn den der eger egendom af 10,000 Rdr:s värde och deröfver.
Detta o jern na förhållande har Motionairen sökt alt få afhulpet; men de sammansatte Utskotten hafva, på anförde skäl, La"- samt Allm„ Besv. och Oecon,.
Utlåtande No io. 7 deremot icke ansett sig kanna tillstyrka bifall dertill, — Dessa skäl karr jag dock, för narn del, icke gilla, emedan de, efter min tanka, lätteligen konna undan röt! jas, Sannt är det viii, alt besväret är lika stort, vid utfärdandet af omnämnde bevis, för egendom af mindre eller högre värde; men då fråga leke är eller bör vara derom, att i det isela minska arfvedet eller lösen, för den person, sorn utfärdar dera, utan blott, såsom redan nämndt är, alt fördela detta arfvode emellan dem, som det utgöra, efter deras förmåga dertill, lärer häraf intet binder kunna uppstå emot den föreslagna billigare förändringen uti Expeclitions-Taxan, Hvad åter angar det tala, såsom erforderligt, i fall Expeditionslösen komme att utgå elter egendomsvärdet, så, då fråga nu är om stadsegendom, bl ifver det lätt alt af
Dehetsedlen för det föregående året utröna, lill hvad värde den ifrågavarande egendomen blifvit till Kreno-bevillning upptagen.
Denna Debetsedel borde den, som gravalions-beviset begärer, vara förbunden att o vilkorligt medhafva och uppvisa, för utfärdaren deraf.
Utskotten emedlertid funnit för godt att föreslå ett maximum af io Rdr., hvaröfver ofta omtalade lösen icke borde få gå, om ock beviset utfärdades för flera stadsegendomar på en gång, skulle jag anse det vara lika billigt, att äfven ett minimum utsattes; och jag tror, alt detsamma borde’ antagas till r
Rdr, för egendom af 5oo Rdrrs värde och derunder.
Om Rikets Högloflige Ständer behagade att gilla detta mitt på billighet grundade förslag, och en underdånig skrifvelse r ämnet komme att afgå,, torde deruti böra uttryckas den underdåniga önskan, att de Comiterade, som hafva sig anförtrodt att utarbeta en ny Expediiions-Taxa, mätte, vid bestämmandet af lösen för gravationsbevis i städerna, uppgöra en dertill tillämplig Tariff,, sorn börjar och slutar med det föreslagna minimum och maximum; och borde uti beni »Ide Taxa derjemte åläggas den, sonor fordrar ett sådant bevis, att, vid anmälan derom, medhafva den Debetsedel, hvarefter ifrågavarande’ egendom det föregående året utgjort bevillning tili Kongl. Maj:t och Kronan.
— Pä detta sätt skulle inuehafvarne af mindre egendomar i Släderne få till godon jula* en lindring, sorn’ redan är beredd dem på landet; och hvaraf de förra äro i lika stort helloff son* de senare.
Jag vågar derföre anmäla saken till Rikets Högloflige Ständers benägna uppmärksamhet,”" 8 i Lisg (tamt Allm.
Be sv, och Oecon.-Utsk. Utlåtande N:o ii. N:p ii.
Ånk. till Exp. XJtss. den 9 Julii.
Betänkande, öfver en af Herr Friherre J.
Cederström väckt motion, oin förändring i nu gällande föreskrifter om inskrifning till Krono-rusthåll, Ifrån IJöglofl.
Ridderskapet och Adeln har till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet blifvit öfverlemnadt ett af Herr Friherre Jacob Cederström ingifvet Memorial, af följande lydelse: ”Förändrade föreskrifter för inskrifning till rusthåll, i öfverensstämmelse med hvad för åboskap redan är stadgadt, äro af behofvet påkallande.