Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Höstterminen 1864 47 10.
Vårterminen 1865 46 8.
Summa 483.
Summa 108.
Latin-liniens lärjungar Real-liniens lärjungar i 6:te och 7:de klasserna: i 6:te och 7:de klasserna:
Höstterminen 1859 3 0.
Vårterminen 1860 3 0.
Höstterminen 1860 7 3.
Transport 13.
Transport 3.
Vår - Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 46. 105 Latin-liniens lärjungar Real-liniens lärjungar i 6:te och 7:de klasserna: i 6:te och 7:de klasserna:
Vårterminen 1861 . . 6 3.
Höstterminen 1861 . . 11 2.
Vårterminen 1862 . . 2.
Höstterminen 1862 . . 11 2.
Vårterminen 1863 . . 11 2.
Höstterminen 1863 . . 13 1.
Vårterminen 1864 . . 1.
Höstterminen 1864 . . 1.
Vårterminen 1865 . . 10 1.
Summa 110.
Summa 18.
Höstterminen 1865 . . 12 1.
Häraf synes, hvilket öfvervägande antal latin-liniens lärjungar utgöra i jemförelse med reala liniens.
Och om det redan är tvifvelaktigt, huruvida de endast på reallinien fullständiga läroverken motsvara någon orts behof, så synes alldeles obestridligt, att ett sådant läroverk åtminstone icke tillfredsställer den här ifrågavarande ortens.
Långt heldre skulle
Hudiksvall kunna nöja sig med ett blott på latin-linien fullständigt.
Faran för läroverkets fortfarande bestånd såsom ett högre, i händelse man icke på något sätt sökte gå det stora flertalets af lärjungar önskan och behof till mötes att erhålla fullständig undervisning i klassiska språk, förutsågs också redan på förhand af de med ortens förhållanden mera förtrogne, hvarföre genast vid läroverkets utvidgning till högre real-läroverk hösten 1858 en stor mängd af stadens och ortens innevånare ingingo till Kongl. Maj:t med underdånig ansökan, att läroverket, mot förbindelse för staden och orten att under en tid af sex år på egen bekostnad aflöna en extra lärare, måtte få utvidga sin verksamhet derhän, att fullständig undervisning meddelades äfven på den klassiska sidan.
Maj:t synes ock till fullo hafva godkänt betydelsen af de i den underdåniga ansökan framlagda skäl, enär genom nådiga Brefvet af den 16 Juni 1859 till
Domkapitlet i Upsala förordnades, att undervisningen inom de tvänne högsta klasserna vid läroverket från början af då nästkommande läseår och tillsvidare skulle omfatta äfven de ämnen, som tillhöra den klassiska bildningen.
Rättigheten till en sådan utvidgad verksamhet hvarigenom
Hudiksvalls läroverk erhållit en exceptionel ställning i jemförelse med andra blott på real-linien fullständiga, har nu varit oafbrutet begagnad från och med höstterminen 1859.
Huru behöflig och anlitad densamma varit, torde till fullo vara ådagalagdt genom de här ofvan anförda sifferuppgifter, hvilka omfatta just de år, som sedan dess förflutit.
Det af sex års erfarenhet bevittnade behofvet, bör vara tillräckligt för att göra undantaget till regel.
De olägenheter, som äro förenade med nuvarande undantagsställning, och bland hvilka blott må nämnas lärjungarnes på latin-linien försändande Bill. till K.
Prot. 1865 £ 1866. 11 Sami. 3 A/d. 14 106 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 46. till annat läroverk för afläggande af maturitets-examen, svårigheten att bestämma lärarnes undervisningsskyldighet, då läroverket på papperet heter ett real-läroverk, men i verkligheten är ett humanistiskt; den möjliga tveksamheten hos föräldrar och målsmän att insätta sina söner och myndlingar i en läroanstalt, om hvars fortfarande bestånd de icke ega tryggad visshet — dessa olägenheter kräfva alla ett billigt och skyndsamt afhjelpande.
Motioner i syftning att få läroverket fullständigt äfven på den klassiska bildningslinien hafva ock vid sist hållna riksdagar varit väckta men strandat förnämligast mot det ringa antalet lärjungar, som då icke uppgått till 100.
Då nu jemväl denna stötesten så till vida bortfallit, att läroverket innevarande termin räknar 105 inskrifna lärjungar, hvaribland inom 6:te och 7:de klasserna 13, af hvilka blott en enda realist, och då den redan befintliga lärarestyrkan med afseende på det begränsade antalet af lärjungar kräfver en högst ringa och obetydlig ytterligare uppoffring från Statens sida för läroverkets bringande i fullständigt skick, har en ny motion för ändamålet icke kunnat undertryckas.
Det skall ännu säkerligen invändas, att lärjungarnes antal är alltför ringa, för att kräfva läroverkets utvidgande till ett högre fullständigt, men deremot må först och främst anmärkas, att det otvifvelaktigt måste komma att utöfva ett än ofördelaktigare inflytande på tillvexten af lärjungarnes antal, om de flesta af dem i en så vigtig tidpunkt, som vid afgångsexamen, blifva betraktade såsom privatister, då naturligt är, att alla de, som hafva någon möjlighet att välja mellan olika läroverk, föredraga ett sådant, der de veta, att de äfven ega rättighet att aflägga sin afgångsexamen.
Dessutom är det icke lärjungeantalet ensamt, som bevisar ett läroverks behöflighet och värde.
Lokala, temporära och provinciela förhållanden måste ock dervidlag tagas i betraktande.
Hudiksvalls elementarläroverk har till sin uppgift att åt ungdomen inom hela den vidsträckta och starkt framåtskridande provinsen Helsingland, som redan räknar omkring 90,000 innevånare, bereda ett lättadt tillfälle till erhållande af vetenskaplig bildning.
En så kallad real-bildning skulle icke här tillfredsställa behofvet, och det är för långt till något fullständigt läroverk, för att det skulle knnna ersätta, hvad här felas.
Afståndet från de två närmast belägna, på båda linierna fullständiga läroverken i Gefle och Hernösand, är, åt hvilketdera hållet man vänder sig, 14 mil, och otvifvelaktigt är, att ganska många af dem, som genom den nuvarande anordningen vid Hudiksvalls läroverk kunna erhålla en fullständig humanistisk skolbildning, skulle beröfvas denna fördel, om de för dess vinnande voro nödsakade att begifva sig till någon af omnämnda tvänne städer, med hvilka Hudiksvall under större delen af året blott eger en besvärlig och dyr landsvägsförbindelse.
Hvad ändtligeu beträffar orsaken dertill, att läroverket ännu är jemförelsevis litet besökt, så är denna tvifvelsutan att söka deruti, att ortens befolkning till aldra största delen består af allmoge, hvilken, utom det att den ännu icke fullt kommit till insigt om värdet och betydelsen af en högre, vetenskaplig upplysning, finner äfven de omkostnader för barnens underhåll vid läroverket alltför kännbara, som kanske af många andra samhällsklasser skulle anses särdeles billiga.
N:o 47. 107
För att emellertid i någon mån underlätta möjligheten äfven för mindre bemedlade föräldrar att hålla sina barn vid läroverket, hafva upplysta och för provinsens både materiela och andliga utveckling nitälskande personer på sista tiden visat en storartad frikostighet mot läroverket.
Det kan i detta hänseende vara tillräckligt att anföra, att, då läroverkets stipendii-medel år 1863, förutom en årlig ränta på 112 Riksdaler 50 öre, utgjorde ett kapital af 2,700 Riksdaler, de för närvarande uppgå till 11,470 Riksdaler.
Men skall läroverket kunna hoppas att hos allmogen väcka fullt förtroende, fordras såsom oeftergifligt vilkor, att det inom sig sjelft skall kunna meddela en undervisning, som i framtiden tillåter lärjungarne fritt val af sitt vitse genus.
Den närvarande, på stat uppförda lärarepersonalen vid läroverket utgöres af rektor, som med dertill fulltygad kompetens undervisar i latin oah grekiska inom de högsta klasserna; tvänne lektorer, den ena i mathematik, den andra i lefvande språk, samt sju kolleger.
Med denna lärarestyrka har undervisningen under sednaste år nöjaktigt kunnat bedrifvas fullständigt på begge bildningslinierna, utan att någon öfveransträngning för lärarne kommit i fråga.
Men då rektor är tillförordnad endast för en tid af fem år och hans plats icke alltid kan supponeras erhålla en för bibringande af klassisk undervisning kompetent innehafvare, då dertill det nuvarande exceptionsförhållandet i afseende på undervisningen inom de begge högsta klasserna icke längre hör såsom ett sådant existera, får jag på ofvan utvecklade skäl och grunder anhålla, att Rikets Höglofliga Ständer måtte besluta, det Hudiksvalls högre elementarläroverk från och med början af nästkommande statsregleringsperiod utvidgas till ett högre fullständigt elementarläroverk och att för sådant ändamål anslag för en lektion i klassiska språk vid nämnda läroverk från och med samma tid varder af statsmedel beviljadt; anhållande jag vördsammast om remiss af denna min motion till Höglofliga Stats-Utskottet.
Af Herr Bolinder, A. M., angående ändring i föreskriften om sättet för liqviderande af stämpelpapper saf gift öfverstigande Fern Hundra Riksdaler Riksmynt.
Då det för den enskilde i de aldra flesta fall medför stor olägenhet att nödgas i Landtränteriet verkställa liqvid af stämpelpappersafgiften och det åtminstone icke för - 108 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N;o 48. enklar kontrollen å dylik afgift, att den för lika slags handlingar uppbäres än af en embetsmyndighet, än af en annan, och redovisas än med kartor, än med qvittenser; samt dertill kommer, att den ersättning landtdomare haft sig tillerkänd för besväret med ifrågavarande uppbörd och dess redovisande blifvit till det hufvudsakligaste dem beröfvad genom det nya stadgandet i sednaste Charte-sigillate-förordning, att, der det stämpelvärde som på en gång skall för en handling utgöras, öfverstiger 500 Riksdaler, beloppet skall liqvideras i Landtränteriet och qvitto derå företes vid handlingens ingifvande till domstol samt af domaren insändas såsom verifikation till Hof-rätten; hemställer jag vördsamt, att Rikets Ständer, som vid sistlidne riksdag väl, af omtanke för den enskildes beqvämlighet, ansågo det böra tillåtas honom på omförmälda sätt verkställa en stämpelafgifts liqvid i Landtränteriet, men ingalunda ifrågasatte att betunga honom med skyldighet dertill, då det kunde för honom medföra besvär, måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om ändring af berörda stadgande och upplifvande af hvad i detta ämne var förut gällande.
A. M. '
Af Herr Falkman, Å. R., om ändring i vissa delar af Kongl.
Förordningen den 21 Mars 1862 angående Kommunalstyrelse i stad.
Snart hafva trenne år förflutit sedan de, med allmän glädje och tillfredsställelse helsade nya kommunal-författningarne började tillämpas.
Den erfarenhet rörande deras verkningar, som derunder vunnits, har gjort, att hos många, glädjen numera icke är oblandad.
Den oändligen vackra idéen, att kommunens angelägenheter skulle af kommunens egna utsedda deputerade få skötas, när samhällsmedlemmarne derom kunde bli ense, och ait embetsmyndigheterna först skulle få någon befattning dermed, då tvister uppstode, borde ju naturligen leda till en ökad håg och ett lifligare intresse än tillförene, för behandlingen af de kommunala ärendena; men jag fruktar att en hel mängd af de i Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 21 Mars 1862 om kommunalstyrelse i stad meddelade föreskrifter, redan ledt, och än vidare kommer att leda, till Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
• 109 raka motsatsen, nemligen ett förqväfvande af allt intresse för kommunens angelägenheter hos alla öfriga kommunens medlemmar än dem som specielt äro bland stadsfullmägtige invalde, — derest icke nödiga ändringar i åtskilliga delar af åberopade nådiga Förordning kunna vinnas.
Det är härtill jag genom denna motion utbeder mig Rikets Höglofliga Ständers benägna medverkan;, viljande jag nu närmare angifva de omständigheter, deri jag anser ändringar och förtydliganden vara erforderliga.
Grunden för rösträttens utöfvande å allmän rådstuga finner jag vara i hög grad orimlig.
Erfarenheten har ock visat, att snart sagt ingen vill i dervid förekommande valförhandlingar deltaga, öfverlemnande åt några få inom samhället högt beskattade, att efter godtfinnande handla, hvaraf följer, att det förrättade valet blir ingenting mindre än ett uttryck af det allmänna förtroendet.
Det synes mig alltså högst nödvändigt, att någon jemkning i röstberäkningssättet tillvägabringas och tillåter mig i sådant afseende föreslå, det, med upphäfvande af 2:dra punkten i 12:te §, föreskriften i lista punkten deraf må sålunda ändras, att hvarje röstberättigad för sin person tilldelas en röst, samt derutöfver, enligt Art.
2 Bevillnings-stadgan för honom, uti sednast upprättade vederbörligen fastställda bevillnings-taxeringslängd påförd bevillning till Staten, af till och med 15 Ridr 1 röst.
„ 15 till och med 30 Ridr.... 2 röster.
» 30 „ r> » 60 55 • * . . 3 55 „ 60 „ 55 „ 100 55 # * . . 4 55 * 100 „ 55 „ 150 55 ' * . . 5 55 „ 150 „ 55 O O CM 2 55 * * . . 6 55 „ 200 „ 55 „ 300 5» * * . . 7 55 „ 300 „ 55 „ 400 55 . . 8 55 „ 400 „ 55 „ 500 55 * . . 9 55 samt öfver 500 Ridr . 10 55 hvadan, efter sammanläggning med den personela rösten, 11 röster skulle bli det högsta röstetal någon kunde tillkomma.
Då inom hvarje stads kommun med öfver 3,000 innevånare, det skall finnas en beslutande myndighet (stadsfullmägtige) samt en kontrollerande och verkställande myndighet (magistraten) synes mig det böra vara tydligt och klart, för bibehållande af likställighet och sjelfständighet, att den sednare myndigheten icke bör tillsättas af den förre, utan båda utgå, om jag så må säga, från samma rot, hvadan, med val för tillsättning af uppkommande ledigheter inom Magistraten, bör tillgå på samma sätt, och efter enahanda röstgrund, som för val af stadsfullmägtige stadgas, de fall undantagna, som finnas omförmälda i 31 § af Regeringsformen.
Den föreskrift angående magistrats tillsättning, som finnes meddelad genom 46 § i kommunal-förordningen, är icke så bestämd, som man af ett lagbud har rätt att fordra.
Också har dervid inom olika kommuner tillgått på olika sätt, hvadan en tydligare föreskrift i berörda hänseende, är af behofvet högt påkallad. 110 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Jag föreslår alltså, att nyssnämnda § må gifvas sådan lydelse, som öfverensstämmer med de åsigter jag här ofvan uttalat.
Af hvad anledning stadskommunens medlemmar betagits rättigheten, att genom val å allmän rådstuga utse landstingsman, hvilken rättighet är öfverflyttad på stadsfullmägtige, der sådane finnas, blir väl svårt nog att nöjaktigt förklara; och då en sådan ganska vigtig rättighet, aldraminst må vara kommunens medlemmar betagen, derest det nu hvilande förslaget till ny Riksdags-ordning skulle blifva antaget, enär landstingsmanna-uppdraget bör vara uttrycket af ett mera allmänt, men icke ensamt af stadsfullmägtiges förtroende, finner jag mig föranlåten föreslå, det 9:de, 16:de och 33:dje §§, hvar för sig, må undergå sådan ändring, som min anmärkning i berörda hänseende åsyftar.
Då vår tids sträfvan i alla rigtningar synas gå ut på utvidgning af de medborgerliga rättigheterna, har det ock slagit mig med förvåning, att alla de bland städernas medlemmar, hvilka stå utanför den beslutande myndigheten, stadsfullmägtige, blifvit, så att säga, försatta i ett omyndighets-tillstånd till den grad, att de icke ens äro berättigade att, på sätt förut varit en hvar oförvitlig medborgare förunnadt, deltaga i rådplägningarne om kommunens angelägenheter.
Endast åt stadens Borgmästare eller, i händelse af hinder för honom, en af Magistratens öfriga dertill utsedde ledamöter, är, jemlikt § 38, en sådan rättighet tillerkänd.
Förordningen om kyrkostämma är deremot den vackrare grundsatsen antagen, det rättigheten att deltaga i kyrkostämmans, ej mindre öfverläggningar, än ock beslut, tillkommer en hvar, som vid allmän rådstuga rösträtt eger.
Så långt vill jag väl ej gå i fråga om de egentliga kommunal-angelägenheterna, hvars slutliga afgörande jag fortfarande önskar må varda åt de af kommunens medlemmar utsedde fullmägtige förbehållet; men deremot anser jag af högsta vigt, ej mindre för sjelfva ärendenas behöriga skärskådande och utredning, än äfven såsom en mången gång nyttig ledning och ett godt stöd för stadsfullmägtiges blifvande beslut, det rättigheten, att deltaga uti den föregående öfverläggningen vid stadsfullmägtiges sammanträden, äfvensom att hos fullmägtige skriftligen väcka förslag rörande stadens gemensamma angelägenheter, må tillkomma en hvar, som vid allmän rådstuga rösträtt eger.
— Godkännas dessa mina åsigter, torde, till följd häraf, ej mindre 36:te och 38:de §§, än äfven 35:te, 37:de, 39:de samt 45:te §§, undergå nödiga redakti onsförändringar.
Uti § 28 är, bland annat, stadgadt, att den ej kan stadsfullmägtig vara, som för nesligt brott är tilltalad; men att varda medborgerligt förtroende beröfvad derföre, att måhända någon illasinnad person, antingen sjelf, om han dertill har mod, eller genom någon dertill legd stackare, hvilken icke har något att af ett slikt tilltal äfventyra, anställer chikanösa rättegångar, synes mig till den grad upprörande, att jag lif - Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 48. lil ligt önskar, det föreskriften i denna punkt af åberopade lagrum, må inskränkas till den, “som är för nesligt brott dömd, förklarad ovärdig att föra andras talan eller under framtiden ställd.”
Man har exempel derpå, att högre myndighet, hvars pröfning utaf stadsfullmägtige fattadt beslut, i någon kommunen allmänt rörande angelägenhet, i besvärsväg blifvit understäldt, af ordalagen i 76:te § tagit sig anledning förklara, att som öfverklagade beslutet icke kunde anses kränka besvärandernes enskilda rätt, eller hvila på orättvis grund, eller vara i olaglig ordning tillkommit, icke eller kunde anses stå i strid med allmän lag eller författning, eller öfverskrida deras befogenhet som beslutet fattat, kunde de anförda besvären icke till pröfning upptagas.
Om en sådan tydning af författningen kan vara rigtig, och lagstiftaren alltså verkligen velat etablera en sådan grundsats, så har åt stadsfullmägtige, genom kommunal-förordningen, blifvit inrymd en magt, större än den våra öfriga lagar och författningar tillerkänner de flesta af rikets, så lägre, som högre, domstolar och kollegiala verk.
Är åter den här ofvan omnämnda tydningen felaktig, så må lagbudet ändras, hvarigenom en dylik misstydning omöjliggöres.
Jag vet nog, att många hysa den åsigt, det knappast någon sjelfstyrelse kan anses existera, om ej stadsfullmägtige beklädes med en sådan diktatorisk magtfullkomlighet, att deras beslut icke må få underkastas vidare pröfning; men skulle så verkligen vara, så heldre än att tänkande, frie, och för sitt samhälles anseende samt förkofran nitälskande medborgare skulle vara beroende af ett dylikt förhatligt envåldsregemente, må sjelfstyrelsen med all sin beprisade förträfflighet kastas öfver bord.
Dock — för min del, hvarken vill eller kan jag medgifva rigtigheten af ett slikt vilkor för tillvaron af en samhällsnyttig sjelfstyrelse; och jag föreslår fördenskull, att den ifrågavarande §:n må gifvas följande enkla lydelse:
Medlem af stadskommun, som åt allmänna rådstugans eller stadsfullmägtiges beslut, i hvad stadens angelägenheter angå, ej nöjes, eger rätt att deruti rättelse söka genom besvär, hvilka, jemte det öfverklagade beslutet, böra till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ingifvas inom tjugu dagar efter det klaganden af beslutet erhöll del etc. etc. etc.
Äfven i åtskilliga andra, ehuru mindre väsendtliga, omständigheter, skulle jag önska ändring; men dessa anser jag mig, till undvikande af för mycken vidlyftighet, dertill jag måhända redan gjort mig skyldig, icke nu behöfva påpeka, då jag förmodar, det en mera allmän revision af de nya kommunal-förordningarne kan komma att ega rum, och jag dervid, i så fall, såsom ledamot af Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet, der ärendet till behandling förekommer, blir i tillfälle mig yttra.
Om behörig remiss af denna motion auhålles.
Stockholm den 11 November 1865. A. R.
Af Herr Ländström, A. I., angående statsbidrag till uppförande af s/col- och gymnastik-lokaler för Wenersborgs högre Elementarläroverk.
Då Wenersborgs stad åtog sig det i och för dess läroverks utvidgande till fullständigt äfven på klassiska linien bestämda vilkor, nemligen att, ”utan bidrag af statsmedel bygga och underhålla lärohus”, skedde ett sådant åtagande — dels med beräkning, att det befintliga skolhuset, jemte sex stycken i skolans närmaste grannskap på stadens bekostnad förhyrda rum, skulle blifva fortfarande tillräckligt, åtminstone om, såsom äfven sedermera skett, rektors i skolhuset belägna boställsvåning uppläts till skolans begagnande, och dels med beräkning, att, i händelse af vidare behof, bidrag, med stöd af 124 § uti gällande läroverksstadga, skulle kunna erhållas af stiltets byggnadskassa.
Erfarenheten har dock visat, att lärjungarnes antal, som under föregående 10 år per medium uppgått till 150, sedan höstterminen 1862, då läroverkets utvidgning skedde, förökats till 251, och sannolikt kommer att ytterligare ökas, så att, enligt rektors bifogade intyg, skol-lokalen redan nu är otillräcklig och utvidgning deraf alldeles oundgänglig; likasom genom äfven vidfogadt intyg från Konsistorium i Skara styrkes, att stiftets byggnadskassa. icke allenast icke eger några tillgångar, utan är så skuldsatt, att intet bidrag derifrån är att påräkna.
Vid sådant förhållande vågar jag väcka motion om anslag af allmänna medel till läroverksbyggnad i Wenersborg enligt hos Kongl. Maj:ts Ecklesiastik-departement förvarad ritning och kostnadsförslag; grundande jag äfven denna motion på det kända faktum, att vid 1859 års riksdag, då nämnda för detta och några andra läroverks utvidgning fästade vilkor bestämdes, detta endast skedde genom votering i förstärkt Utskott, sedan 2:ne Stånd stadnat mot 2:ne.
Det synes icke behöfvas någon bevisning för obilligheten deraf, att en mindre stad skall bekosta lärohus för ett större läroverk, som är många gånger mera besökt af kringliggande landsbygdens barn än af stadens.
Den rätta principen torde i detta afseende vara, att Staten, sedan den öfvertagit alla befintliga byggnadskassör och möjligen äfven inkomsten af den sist föreskrifna terminsafgiften till byggnadsfonden, ensam bestrider all byggnadsskyldighet i och för de af Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 50. 113 af Staten bekostade elementarläroverken, hvaremot kommunerna endast sörja för folkskolorna som komma dem till uteslutande gagn.
Dessutom fäster jag uppmärksamheten på inkonseqvensen och orimligheten deraf, att sedan viii föregående riksdagar flera anslag blifvit till skolbyggnader beviljade och deribland en betydlig summa till rikets andra stad, som till och med uteslutande för egen räkning har behof af ett högre läroverk, numera intet bidrag skulle lemnäs i de förhållanden, hvilka här äro för handen och synes desto mer förtjena deltagande, som Wenersborgs stad, efter den tolala förstörelsen genom 1834 års brand, haft flera utgifter än på de flesta andra ställen att bestrida.
På dessa grunder och med ledning af åberopade, af Kongl.
Öfver-intendents-embetet upprättade ritningar och kostnadsförslag, upptagande en kostnadssumma af- 206,054 R:dr R:mt, tager jag mig friheten vördsamt hemställa: att Rikets Ständer måtte med ett anslag af 150,000 R:dr Riksmynt bidraga till uppförande i Wenersborg af skol- och gymnastik-lokaler för det der inrättade elementarläroverket, då staden å sin sida förbinder sig att icke allenast dertill upplåta i alla afseenden tjenliga tomtplatser, utan äfven anskaffar de medel, som utöfver berörda anslag erfordras till byggnadernas uppförande och inredning i öfverensstämmelse med åberopade ritningar och förslag.
V A. I.
Landström.
Af Herr BcrglUSIl, C. J., om bibehållandet af folkskolelärare seminariet på Gotland.
Då, enligt Kongl. Maj:ts om folkskolelärare-seminarierna i riket fattade nådiga beslut, lärare-seminariet på Gotland år 1866 kommer att indragas, till otvifvelaktig skada för folkundervisningens i denna aflägsna landsort nu lifligt fortgående utveckling, vågar Bih. till R.
Brot. 1865 fy 1866. 11 Sami. 3 Afd. 15 114 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 50. jag, med minne af den prisvärda, utomordentliga huldhet och frikostighet, hvarmed både Regering och Folk sträfvat att öfver hela riket utbreda folkbildningens välsignelser, i ödmjukhet föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer ville besluta om sådan åtgärd, genom hvilken nämnda seminarium måtte få bibehållas och fortsätta sin hittills, enligt vederbörandes vitsord, mycket gagnande verksamhet.
För bifall till detta förslag får jag åberopa följande skäl: