Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Byggninga-balken af 1794 års lag samt flere sedermera utkomne författningar, åligger det Kronofogde och Länsman samt i vissa fall älven Hä~ Bilt. tilt R.
Prut. 1862-1863. 11 Sand 3 A/d. 23 178 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
JV'-‘ 80. radsskrifvare att, med biträde af Nämndemän, förrätta syner oell ekonomiska besigtningar ä kronojord oell kronolägenheter.
Af stadgandet uti 2 § af nämnde kap. och balk att den husesyn skall sedan d Tinget visas och af rätten pröfvas. följer, att den, sorn är missnöjd med en sådan syn, eger att densamma vid Häradsrätt öfverklaga, hvilket naturligtvis bör ske medelst uttagande af stämning ä vederparten; men deremot saknas all bestämmelse i afseende på tiden, inom hvilken ett sådant öfverklagande bör ega ruin.
Förordningen den 6 Februari 1849 har följande blifvit stadgadt: ”Dä, med anledning af 27 kap.
Byggninga-balken, tilieller afträdes-husesyn blifvit emellan enskild jordegare och landtbo af två nämndemän i behörig ordning förrättad, äligge den, som med förrättningen ’_är missnöjd, att inom tre månader, sedan han af syneinstrumentct erhållit del, stämma vederparten till Rätten in.
Försummas det: vara synen gällande; dock skall i syneinstrumentet tydlig hänvisning lemnäs om hvad den missnöjde sålunda har att iakttaga för klandertalans anställande.”
I saknad af annan tillämplig bestämmelse har väl i allmänhet vid de aloch tillträdessyner. som blifvit å kronojord och kronolägenheter af vederbörande kronobetjent med biträde af nämndemän förrättade, meddelats besvärshänvisning i öfverensstämmelse med ofvanberörde stadgande, men nämnde praxis iakttages icke alltid och grundar sig dessutom icke pä en sä beskaffade läll afseende författning.
Dä osäkerhet om hvad härutinnan må anses vara lag kan i mänga läll menligt inverka på den af dylika syneförrättningar beroendes rätt samt ali obestämdhet i afseende på hvad hvar och en till sin rätts bevarande har att iakttaga, bör, såvidt möjligt är, undanrödjas, föreslår jag att Kong'.
Förordningen den 6 Februari 1849 må erhålla följande tillägg: ”Hvad sålunda är vordet stadgadt galle äfven i afseende pä de af-och tiliträdeahusesyner, som ä kronojord och kronolägenheter blifva af vederbörande kronobetjent förrättade.”
Stockholm den 22 November 1862. J. .4.
Bovin. JW 80.
Af Herr GarlsOD t Angående bestämmelser i [råga om undervisningen i skogshushållning,däran vid Ixmdlbruhsläroverken.
Uti ett föregående plenum har en aktad motionär inom detta Ständ fästat uppmärksamheten pä det bedrölliga skick, hvari skogarne inom landet, i allmänhet, äro stadde.
Hans skildring är tyvärr, sann; dock torde de åtgärder, motionären till Motioner i Borgare,-Ståndet ! 862.
,/W 81.
79 uiul an rödj ande af detta onda föreslagit, icke vara tillfyllestgörande.S^Efter min tanke kan t. ex. genom tullagstiftningens mellankomst föga vinnas i åsyftade hänseendet, utan tror jag fastheldre att sådant säkrast mäste ske 'på öfvertygelsens väg och genom spridning af kännedom om skogshushållningens vigt och värde, jemte insigt uti de fullt rationella grunderna för skogsskötsel!! i allmänhet.
Och är det på grund häraf jag vördsammast får föreslå det Rikets Högloflig» Ständer täcktes besluta: l:o) att skogshushållningsläran må vid vära landtbruksläroverk; föredragas lika fullständigt, sorn den öfriga iandtbruksläran, samt 2:o) att ej något landtbruksläroverk, vare sig högre eller lägrelandtbruksskola, ina hädanefter anläggas, utan att å lokalen för densamma finnes tillräckligt med skog för den praktiska undervisning i skogsskötsel, som bör lemnäs deni. hvilka besöka densamma, äfvensom 3:o) att vid de redan varande landtbruksläroverken, hvilka^sakna tillgång på skog, kronoparker eller allmänningar, må för undervisningen vid dessa läroverk anvisas, för sa vidt sådana parker eller allmänningar finnas i skolornas grannskap.
Carlson. . W 81.
Af Herr Hierta.:
Otti upphörande af all utanläsning i skolorna aj den Lindbhtnska fö1 klaringen öfver Luthers katekes.
Vid remissen af Herr Rektor Sommelii motion med förslag till åtskilliga reformer inom Statens elementarläroverk, framställde jag den önskan, att
Ekonomiutskottet vid behandlingen af detta ämne tillika mätte föreslå, att ali utanläsning af den så kallade större katekesen eller den antagna Lindblomska förklaringen af Doktor Martin Luthers katekes måtte hädanefter upphöra.
Dä likväl sedermera min uppmärksamhet blifvit fästad derpå, att det torde vara tvifvelaktigt huruvida Utskottet till särskildt utlåtande upptager ett förslag, som i denna form komitier Utskottet tillhanda, sä får jag härigenom såsom särskild motion vördsamt framlemna samma förslag att all utanläsning i skolorna af förenäinnda förklaring eller större katekes må afskaffa*.
För att härvid undvika all vidlyftighet ber jag att till ådagaläggande af det skäliga och enligt min föreställning af behofvet påkallade i detta förslag, endast fä hänvisa till den ganska upplysande öfverläggning derom, sorn igenfinnes i välloflig» Borgare-Ståndets protokoll vid sistlidne riksdag, och anhåller om remiss till Ekonomi-Utskottet.
Stockholm den 26 November 1862. L. .1 Hierta. 180 Motioner i B organ-Ståndet 1862.
,7V? 82, 83.
,M 82, Åf Herr Hiprtft:
Om förändring i städernas anktiomreglementen.
Vid sistlidnc riksdag väckte jag förslag om förändring af Kongl.
Maj:ts nådiga reglemente för auktionsverket i Stockholm .
Ivensom för de öfriga städerna i riket, i hvad de mot det förstnämnda regementet anmärkta brister äfven annorstädes ega ruin.
Detta jjförslag, sorn likväl då icke lyckades vinna framgång tillåter jag mig härmed förnya sådant detsamma finnes tryckt i Borgare-Ståndets protokoller, under JVST 230 bland motionerna och hvaraf en afskrift bilägges, samt anhåller om remiss häraf till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet.
Stockholm den 26 November 1862. L. J. Hierta. JW 83.
Om nedsättande af särskildt biskutt för behandling al alla frågor, angående elementarläroverken.
Som erfarenheten visat, att nu gällande stadga för elementar-laroverken i riket icke uppfyller sitt ändamål, utan behöfver väsendtligt förändras, helsi det tyvärr torde få anses vara utom allt tvifvel, att skolungdomens sjals- och kroppskrafter lida af den öfveransträngning, sorn de nuvarande fordringärne taga i anspråk, så sv n es det vara Representationens pligt, att, så vidt snara rättelser härutinnan genom dess åtgärd kunna befrämjas, söka åstadkomma desamma så skyndsamt sorn möjligt.
I en särdeles förtjenstfull motion har Herr Sommelius framställt vigten af denna nationens lifsfråga och pä samma gång som hail sannt och lifligt skildrat många behjertansvärda förhållanden, i hvilka förändringar företrädesvis fordras, har han jemväl föreslagit sättet för dessas tillvägabringande, men i sistnämnda hänseende hade det »tvifvelaktigt varit önskvärdt, att han icke slutligen inskränkt sig till endast en hemställan, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla att en kommitté måtte blifva nedsatt, sorn finge sig ålagdt, att i öfverensstämmelse med de uti motionen uttalade grunder utarbeta förslag till ny skollag.
Derest hvad sålunda är föreslaget blefve af Rikets Ständer godkändt, skulle den vigtiga frågans hufvudsakliga lösning likväl komma att alltför länge fördröjas Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
,/W 8-4.
181 saint representationens åtgärd dervid blifva af en särdeles ringa omfattning,, hvaremot, om Rikets Ständer i stället besluta, att genom inom sig utsedde delegerade redan under innevarande riksmöte skyndsamt utarbeta ett förslag till ny ändamålsenlig skolstadga samt att, efter dess behöriga granskning, detsamma till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning öfverlemna, såsom innefattande uttrycken af representationens äsigter och önskningar i ämnets hela omfång, ej blott en högst betydlig tidsutdrägt komtne att undvikas, i följd hvaraf utfärdandet af den nya stadgan sannolikt kuride ske ett eller annat, är tidigare än eljest, utan ock Regeringens tillgöranden för åstadkommandet af den ifrågavarande, utaf nationen längtansfullt motsedda, reformen, skulle komma att betydligt underlättas, då frågan, sålunda fullständigt förberedd, af Rikets Ständer hos Kongl. Majit, i underdånighet anmäldes och icke blef i mer eller mindre, män gjord beroende af en framdeles skeende utredning utaf en af Kongl. Majit tillsatt kommitté, hvars medlemmars åsigter. äfven om det må antagas att dessa icke komma att särdeles skilja sig från Representationens, dock vore af en jemförelsevis underordnad mera individuel betydelse.
Det är i anledning häraf och jemväl med hänsigt till vigten deraf, att. behandlingen af förevarande ämne jemte allt hvad dermed har sammanhang, anförtros åt personer, hvilka specielt dertill kunna anses vara företrädesvis lämplige, , som jag vägar vördsamt föreslå: att Borgare-Ståndet mätte, på grund af 36 § 3 mom.
Riksdags-ordningen, för sin del, besluta nedsättandet af ett särskildt Utskott, bestående af antingen 24 ledamöter, 6 från hvarje stånd, eller 16 ledamöter, 4 från hvarje ständ, för att upptaga och i hela deras vidd behandla alla frågor angående elementar-läroverken.
■ Skulle Borgare-Ståndet bifalla detta förslag, får jag lika vördsamt föreslå: att de öfriga stånden mätte inbjudas, att uti samma beslut instämma.
R. Trägårdh. .M 8-1.
Af Herr R, T Frig Ani ii!
Om upphörande af eli utaf Carlshamn* alud hittills erlagd.t ärligt lönebidrag till .stadens elemenlar-läroverk.
Från och med är 1813 har Carlshamns stad fortfarande erlagt ett årligt lönebidrag till stadens elementar-läroverk af 750 R.dr Runt, hvilket likväl endast blifvit på obestämd tid beviljadt, ”under förbehåll och förutsättning att skolans rättighet att demittera ynglingar till akademien blefve sorgfälligt bobihällen, på det att 182 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
JV$ 85. stadens innevånare måtte undgå kostnaden, att sända sina harn till annat elementar-lä ro verk.”
Sorn denna dimissionsrätt nu mera upphört samt något skäl icke finnes hvarför Carlshamns stad i sagda hänseende skall betungas med en utgift, som andra städer med lika läroverk icke vidkännas, och hvaraf lärarne icke hafva någon förmän, emedan deras aflöning är densamma, ehvad detta bidrag utgår eller icke, så, får jag, med tillkännagifvande att stadens innevånare förklarat sig icke vilja för längre tid, än nuvarande statsreglering omfattar, nämnda bidrag erlägga, vördsamt härigenom anhålla: att detsamma må med utgången af innevarande statsreglerings-period upphöra och således icke vidare blifva inberäknadt uti elementar-läroverkens allmänna tillgångar.
Till det Utskott, dit remiss benäget meddelas, förbehåller jag mig att framdeles få aflemna de handlingar sorn för frågan- närmare utredning kunna vara behöflige Stockholm den 26 November 1862.
JVsf »a.
Åf Herr R i HOIJ 11 ’• ingående vissa bestämmelser ifråga om högsta adjunktseller kollega-lönegraden vid Elementarläroverken, med afseende å innehaftarens befordran lill lektor.
Därigenom att vid elemeutar-läroverken högsta lönegraden för adjunkter och kolleger ".är högre än lägsta lönegraden för lektorer, —de förra erhålla i lön 2,590 de sednare endast 2000 R:dr, — äro innehafvarne af förstnämnde befattningar hindrade att söka lektors-beställningar, såvida de icke vilja under fem års tid årligen uppoffra en del, eller 500 R:dr, af deras förra inkomster.
Då tillgång på skicklige lärare nu är så knapp att ordinarie lärare-befattningar icke sällan erhållas genast efter aflagd filosofie-kandidatexamen, kan den invändning icke gerua göras, att ordinarie skollärare skulle efter 15 års tjenstgöring icke mer vara lämplige till lektors-beställningar.
Hädanefter måste åtminstone en och annan gång inträffa att det vore en vinst för det förr såkallade
Gymnasium att tillegna sig erfarna lärare från de lägre afdelningarne.
Men att då vara hindrad att söka en mer magtpåliggande plats, derföre att denna plats icke ger samma inkomst, som den förut innehafda platsen, kan icke gerna vara välbetänkt och nyttigt för det allmänna.
Jag föreslår derför att: adjunkt eller kollega, som innehar högsta lönegraden vid elemeutar-läroverken, må, om han erhåller lektors-befattning, få bibehålla sin förut in - Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
,A^’ 86, 87. 183 nehafda lön, likväl utan rättighet att uppflyttas till 3:dje lönegraden för lektorer förr, än efter tio års tjenstgöring som lektor.
Stockholm deu 26 November 1862. F. .A. Rinman.
JV»' *©.
Af Herr Hillman:
Angående upphöfvande af 12 Kap. 5 §.
Det stadgande i Kyrkolagens 12 Kap. 3 5-, att» uti städerne skal på alla Sökne»dagar klämtas, om morgonen klockan Tio och om aftonen klockan
Fyra; sammaledes »på landet hvar morgon och afton, som bärtil varit vanligt,» har möjligen från början härledt sig från nit för religionen och bemödande att väcka församlingen till andakt; inen numera är klämtningen endast ett foråldradt bruk, som icke tjenar till annat än onödigtvis förspilla tid och förorsaka kostnader.
Klämtning begagnas mig veterligen icke annorstädes, åtminstone icke i protestantiska länder, i sådant sylte, och sjelfva ljudet, såsom i allmänhet användt att tillkännagifva eldsvådor, väcker väl ett hemskt men svårligen ett religiöst intryck.
Finnas inga bättre medel att underhålla sann gudsfruktan, vore det sannerligen illa bestäldt med själavården.
Då härtill kominer, att på många ställen, nästan allmänt på landet, man af en eller annan anledning sökt undandraga sig ifrågavarande föreskrifts verkställighet, men det måste vara högst otjenligt att bibehålla ett lagstadgande, som allmänneligen anses onödigt att etterlefva, föreslår jag att ofvannämnda 3 §. af 12 Kap. Kyrko-lagen måtte till all kraft och verkan varda upphäfd.
Stockholm den 26 November 1862. F. A. Rinman.
JW bixt"
Herr lii Hill3 Ib Angående förhöjning af den Postdirektören i Stockholm S. A. Broman vid afskedstagande tillkommande pension.
Då så väl Postförvaltarnes i allmänhet, som äfven Post-direktörernes i Stockholm och Götheborg hufvudsakligaste inkomster utgöras af sportler, äro ordinarie lönerne på 184 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
,iS/s 87. stat för de sednare endast 1,800 R:dr Ernit, hvilket belopp de, vid uppnådde 65 års ålder och styrkt sjuklighet, äro berättigade att vid afskedstagande åtnjuta i pension.
Att detta pensionsbelopp, i jemförelse med nuvarande löner äfven uti mycket lägre tjenste-grader, är alldeles för ringa för att gifva innehafvarne anledning att från tjensten kunna afgå, ligger i öppen dag; hvadan Direktören vid härvarande postkontor, postkamreraren m. m.
Broman vid en ålder af nära 68 år, af hvilka, enligt bilagde tjensteförteckning (bilagan Litt. A.), öfver 52 oafbrutet tillbragte vid olikartade befattningar inom postverket och deraf 20 vid nu innehafvande tjenst — ej eger annan utväg för sig öppen, när ännu högre ålder och sjuklighet gör honom oförmögen som sig borde bestrida sin mödosamma och ansvarsfulla syssla, än att nödgas tillita Postförvaltarnes sedvanliga sätt, att år efter år söka tjenstledighet; merendels ej till fromma för de korresponderande, vid tjenster, der sportlerne äro hufvudsak och lönerna bisak.
Nu eger likväl Postdirektören Broman tillika, utkom ordinarie lönen, en å Kongl.
Postverkets indragnings-stat honom personelt tillagd ersättning för frångången sportelinkomst till belopp af 2,581 R:dr 50 öre R:mt och tillkommen på sätt Kongl.
Generalpost-styrelsens Kammar-kontors härjemte bilagde intyg (bilagan Litt. B.) närmare utvisar.
Beträffande denna personela ersättning i satttmanhang med en år 1849 verkställd lönereglering för poststaten, dervid samtlige rekomniändations-afgifterne till Kongl.
Postverket indrogos, må, ehuru ej direkt inverkande på hvad nu är i fråga, omnämnas, att samtlige Postförvaltare ända till år 1857 voro tillförsäkrade att oförryckte få bibehålla alla sina extra-inkomster; upphörde någon af sportlerne erhölls alltid motsvarande ersättning.
Ett motsatt förhållande vidtog först sistnämnde år, då Kongl. Majit, på General - poststyrelsens gjorda hemställan, i nådigt Bref den 17 Mars 1857 (bilagan Litt. C.), förordnade: att i de nådiga fullmagter hvilka hädanefter förpost förvaltare utfärdades skulle föreskrift införas om den utnämndes skyldighet att underkasta sig den reglering af tjensten åtföljande löne- och öfrige inkomster, som Kongl. Maj:t kunde finna godt framdeles besluta.
I det Kongl. Majis nådiga Bref den 16 Februari 1849 (bilagan Litt. D.), som bestämde grunderne för nya löneregleringen och . expeditions-afgiftens för rekommenderade bref möjliga indragande till Kongl. Postverket, utfäste Kongl.
Maj:t det bestämda vilkor: att merberörda reglering skulle så utföras, att dåvarande inneha}cares rätt icke finge förnärmas; för fullgörande hvaraf de personela ersättningarne fortgående bort beräknas och utgå efter antalet af de rekommenderade brefven för hvarje kommande år, isynnerhet soni dessa bref, för hvilka afgiften utgjorde postforvaltarens hufvudsakligaste inkomst, voro i oafbruten tiUvext, med dervid förknippad,, tillökning i göromålen och förökadt ansvar.
I strid härmed lade då varande Kongl. Ofver-postdirektörs-embetet till grund för de personela ersättningarne endast medelantalet af de rekommenderade brefven för de sist föregångne frenne åren 1846, 1847 och 1848, till mehn för samtlige postförvaltare.
Post-direktören Broman har härvid, för åren 1850 till och med 1861, gått miste om R:dr 13.938
Runt, deraf för sistnämnde år nära 2,500 R:drR:mt, enligt hosföljande Kongl. General-postkontroil-Kontors-uträkning (Litt. E.)
I stöd af hvad sålunda blifvit anfördt, och med hufvudsaklig! afseende fästadt derå, att den personela ersättningen, R:dr 2,581: 50 öre R:mt, ovilkorligen drabbar Kongl.
Postverkets indragningsstat så länge Postdirektören Broman lefver och i tjensten qvar står, får jag vördsamt föreslå: att om
Broman skulle vilja taga afsked från nu innehafvande
Direktörs-tjenst vid härvarande Kongl. General-postkontors afdelning för ankommande poster, lian då, med hänseende å hans höga alder och långvariga tjenstetid, måtte berättigas Motioner i Borgare-Ståndet 1863» ,f\s 88. 185 berättigas, under sin återstående lifstid, utom de honom tillkoriimande 1,800 R:dr R:mt äfvenledes såsom pension få uppbära mera omförmälde honom personelt å Kongl. Postverkets
Jndragningsstat tillagde 2,5S1 R:dr 50 öre R:mt, eller tillsammans 4,381 R:dr 50 öre Rint.
Jag anhåller vördsammast om remiss å denna min motion, jemte åtföljande fem (5) bilagor, till llöglofliga Stats-Utskottet.
Stockholm den 26 November 1862. F. A. Rinman. m m* Af Herr DfllllllOm anslag till beredande af kostnadsfri sjukvård för fattige sjuke vid länens offentliga sjukhus.
Vid 1739 års riksdag beslöto Rikets Ständer att bereda fond till ett sjukhus i hufvudstaden genom stamböcker, kollekter och insamlingar vid barndop och bröllop.
Härigenom kom Serafimer-lazarettet till stånd, så att det kunde öppnas 1752.
Som detta likväl i högst ringa mån kunde gagna de aflägsna provinsernas invånare, beslöto Rikets Ständer vid 1765 års riksdag, att de orter, som redan förskaffat sig egna lazarettshus eller inom kort skulle med sådan inrättning varda försedde, måtte till understöd behålla de insamlingar, som från länen till lazarettet i Stockholm årligen utgått.
Sålunda grundlädes länslazaretten och inrymde med få undantag i samma lokaler, som länshospitalen, samt åtnjöto en årlig andel af de öfverskott hospitalsfonden lemnade.
På några få ställen lingö de understöd genom enskilda donationer.
Ett belopp af 5000 R:dr ställdes till Sundhets-kollegii förfogande att efter behof utdelas till lazaretten, men detta indrogs 1818.
Och genom Kongl. Brefvet den 29 Okt.
1828 befriades hospitalsfonden från alla bidrag till länslazaretten.
Med undantag af kollektmedlen, hvilka äro en obetydlighet och äfven i de folkrikaste län,' som t. ex. Calmar (med 200,000 inv.) utgå med högst 500 R:dr årligen, äro lazaretten blottade på alla medel för uppfyllandet af sin bestämmelse, såvida de icke kunna erhålla något af öfoerskotten å kurhusafgifterna.
Under det kurhusen ega medel att fullt uppfylla sin bestämmelse att afgiftsfritt vårda dem, som äro behäftade med venerisk smitta, bero lazaretten, hvilkas ändamål synes vara att till vård emottaga sådana sjuke, hvilka genom beskaffenheten af deras sjukdomar eller till följd af yttre förhållanden, icke kunna behörigen vårdas i deras hem, helt och hållet af de smujor, som falla ifrån kurhusen.
Det kan visserligen ej nekas att veneriska sjukdamen är en vidt utbredd landsplåga, som alltför väl tarfvar att bekämpas på sätt som sker, men det kan icke heller nekas, att en mängd andra sjukdomar minst sagdt lika liih. till R. St..
Prot. 1802—1863. 11 Sami. 3 Afd. 24 186 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ./'V?' 88. mycket påkalla den kristliga kärlekens oell det kristliga samhällets uppmärksamhet.
Det är upprörande att veta. att på flera lazarett ingen emottages utan betalning, och att den fattige sjuke, som behöfver vård på sjukhus, mäste förgås, emedan han ej kan betala, eller ock att, i de fall. då församling skall erlägga betalning, man dröjer med hans försändande till sjukhus i det längsta, då all hjelp kommer för sent.
Det är derföre af högsta menskliga nöd påkalladt, att åtgärder af Statsmagterna vidtagas, för att sätta landets offentliga sjukvårdsanstalter i stånd att i någon högre mån kunna uppfylla sin bestämmelse.
Då vid sistlidne riksdag fråga väcktes om en omarbetning af de författningar, hvilka röra länslazarettet!, förklarade Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet samt Ständerna, att Sundhets-kolleqium, som har öfverstyrelsen öfver dessa sjukvårdsanstalter, nog lärer vidtaga de åtgärder, sorn i ofvannämnda afseende torde erfordras.
Sundhetskollegium har ock sedan den tiden afgifvit ett förslag till instruktion tor lazarettsläkare.
Om detta är nog eller om det ens var att börja i rätta ändan, förmår jag ej, såsom icke varande en man af yrket, att klart inse.
Men hvad jag vet och inser är, att behofvet af förbättrade sjukvårdsanstalter är i landsorten smärtsamt kändt,- och att Lazaretts-direktionerna äfven under nuvarande förhållanden skulle kunna förbättra sjukvården, om blott någorlunda tillräckliga medel ställdes till deras förfogande.
För att kunna föreslå den summa, som skulle vara ungefärligen erforderlig, för att sätta länslazarettet! i stånd att kostnadsfritt vårda alla fattige sjuke, hvilka genom beskaffenheten af deras sjukdomar eller till följd af yttre förhållanden icke kunna vårdas i sina hem, skulle man känna medelbeloppet af sådana sjukdomsfall; men då detta beror på en mängd invecklade förhållanden, och dä man hos oss ännu icke har någon erfarenhet, så torde man derom ännu foga veta, samt hafva ännu svårare att gissa sig till, huru många sådane sjuke, som skulle komma att anlita lazarettet, hvarföre man väl ej eger annan utväg än att föreslå en summa till försök.
Under sådana förhållanden synes det mig icke vara för mycket begärdt, att samhället, åt dem af våra lidande likar, hvilka, utan att vara behäftade med venerisk smitta, behöfva vård på sjukhus, anslår ett ungefär lika stort belopp, som är afsedt åt deni, hvilka lida af denna sjukdom.
Enligt officiela, uppgifter har kurhusafgiften inom Calmar län i medeltal under de sista 10 åren uppgått till 6$, öre för hvarje person af länets folknummer eller 66 R:dr
R:mt för hvarje tusental af länets invånare.
Enligt den icke fullständiga uppgiften i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer den 24 Okt. 1862, angående kurhusafgiften, uppgick den ock i hela riket år 1860 till ungefär lika belopp.
Med ledning häraf föreslår jag vördsamt att af statsmedlen ett belopp af Femtio Riksdaler
Ruut för hvarje jemnt tusental af hela befolkningen inom hvarje län eller kurhusdistrikt må ställas till de résp.
Lazaretts-direktionernas förfogande, att af dem användas till beredande af kostnadsfri sjukvård för fattige sjuke vid länens offentliga sjukhus.
Min mening är icke att några nya fristående sjukhus inom länen skulle för dessa medel inrättas, utan endast att de redan bestående kurhus- ocli.lazaretts-institutionerna, betraktade såsom en sammanhörande barmliertigliets-iurättning, skulle sättas i stånd att i större omfång än hittills utöfva nödig sjukvård.
Stockholm den 26 Nov. 1862. 0. K. L.
Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 89. 187 JW H9.
Af Herr Dallin; Angående pension för Lazaretts-läkare.
Det finnes inom samhället få, om några tjenstemän, som i afseende på löneförmåner äro så vanlottade som lazaretts-läkarne.