Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kända ligger bakom, med djupa skuggor måhända, men ock med starka dagrar, framför breder sig det okända i ogenomträngligt mörker, hvari man fam- lar framåt m e d osäkra steg.
Därför älskar j a g dig, du döende år, därför räknar j a g sörjande dina sista mi- nuter.
Farväl, du trogne vän, haf tack för hvad du varit!
Jag sörjer dig såsom en del af mig själf.
D u representerar för mig 365 dagar af mitt knappt tillmätta lif, huru många skola väl ännu förunnas m i g?
Ett enda fel har du haft, du har varit alltför kort.
Eller nej — » endast godt o m de döda » — felet ligger snarare hos mig, j a g har ej förstått följa med i ditt hastiga lopp, det där icke låter hämma sig af civilisatio- nens alla medel.
Obevekligt, oemotståndligt drifvasviframåt af tidens ström.
Hvarje tilländalupet år talar med gripande allvar o m denna tysta makt, som behärskar oss alla och af ingen behärskas.
Vi veta, att denna bortilande ström först mynnar ut i evigheten, men tänka vi ej alltför sällan på, att hvarje timme, dag, år förer oss ett stort steg framåt i den riktningen?
Sorglöst låta vi tiden göra dessa hejdlösa framsteg med oss, under det vi själfva istället borde göra framsteg med tiden.
Hvarje gånget år skulle j u vara ett ut- vecklingens och framåtskridandets år för vår inre personlighet.
Blir det ej oftast ett nytt ansvar, lagdt till de många förut så tungt burna?
K o m m a ej ånger och själfförebråelser vid årets slut stormande och slå ned öfver oss likt en flock skriande fåglar.
V e oss, v e oss, det försummade kan aldrig godtgöras, det för- flutna vänder aldrig åter!
Skall detta Anno Domini 1895 räknas oss till godo eller ondo?
Svaret väntar oss » där bortom ».
Men låt oss icke förlora oss i tungsint grubbel öfver det, som icke låter ändra sig, låt oss i stället för framtiden ständigt min- nas detta: vårt är endast det närvarande och i alla lifvets skiften söka handla där- Men ännu har j u året ett par timmar till efter.
» Medan lif vet varar, böra vi arbeta att lefva.
Det ligger alltid för mig ett djupt af all kraft, på det döden må finna så litet vemod öfver dessa årets sista timmar.
Det som möjligt att omintetgöra » — och till- är mig, som stode j a g vid en kär väns bår, läggom: på det vi må haf va så litet som lyssnande till de sista flämtande andedra- möjligt att ångra.
gen, väl vetande att de skola oåterkalleligen Må vi därför nu med friskt m o d likt upphöra med sista tolfslagets vibrerande österländingen vända oss mot det nya årets ton.
Nyårsklockorna, som jubla ut det nya uppgående sol och gladt hälsa dess ankomst.
årets ankomst, ljuda i mina öron såsom Och så i det vi alla önska hvarandra ett själaringningen efter det bortgångna, hvilket Godt Nytt År, må vi däri inlägga den be- just då bäddas ner i seklernas omätliga tydelsen, att det måtte varda ett i alla af- grafhvalf, hvarifrån det aldrig återvänder.
seenden framstegets år för hela mänsklig- Aldrig?
Hvem vet, o m det icke en gång heten som för individen!
i tidernas fullbordan, då när evigheten tager St. vid, skall stå såsom åklagare eller försvarare • • gentemot m i g?
Ringar, Br oscher, Armband, Kedjearmband, Kedjor, Nålar, Bref besvaras omgående.
IDUN 1893 Med detta nummer följa, som våra läsarinnor finna, ej mindre än tre romanark, hvarigenom visserligen det för året utlofvade omfånget af romanbilagan öfverskrides, men hvarigenom vi ock bereda våra prenumeranter förmånen att få fru Lindhés ypperliga » Skattepenningen » komplett af slutad i och med årgången.
Från och med första ja- nuarinumret begynner så Mathilda Roos ' med så stort intresse motsedda roman » Helgsmåls- klockan », så att samtliga nytillträdande prenu- meranter från årets första nummer få fullt utbyte äfven af bilagan.
Att alla våra gamla vänner skola hålla oss räkning för detta ar- rangement och framgent som hitintills bli Idun trogna, våga vi hoppas, och tillönska våra lä- sare i de tusentals svenska hemmen Den första » dame-soiréen » ägde rum den 6 mars 1849 i Delacroix ' stora salong med angränsande rum, och hela den kungliga familjen hedrade denna gillets sammankomst med sin närvaro.
Det heter vidare i gil- lets protokoll: 435 Till konstens sol, till toners klara strömmar, till tankens lekar och till känslans drömmar, behagens döttrar!
vänligt närmen er!
Med edra blickar konstnärns anda lifven: ett återsken af eder skönhet gifven i hvarje hyllning, som er konsten ger.
Under de första åren af sin tillvaro fann &gt;Den icke stora, men med mycken smak valda Konstnärsgillet sig högt uppburet af allmän- tafvelutställningen var anordnad af hr M.
Stack, heten, som begärligt täflade om att få del- och dröjde man med särdeles välbehag vid den- taga i dess lysande fester.
Orsakerna till den inom gillet sig redan Soiréen öppnades med en chör: » Toner på vå- år 1850 yppande och därefter tilltagande gen », komp.
af Isidor Dannström.
Därefter följde: tröttheten att icke säga aftyningen, som så Föredrag; Helsningsord till damerna af J. F. småningom medförde gillets upplösning, voro Bahr; många.
Duett ur operan Tançred af Rossini; Till en af dessa har man velat räkna Föredrag: » Om den äldsta svenska litteraturen » af G.
H. Mellin; » damesoiréerna », därigenom att » dessa drogo Final ur operan Romeo och Guilietta af Bellini; nästan alla krafter från veckomötena ».
Då Soiréen afslutades med Tableaux vivants, an- de emellertid endast Voro sju på tre år, får ordnade af Wilhelm AVahlfart: 1.
Te deum laudamus.
Efter Carlo Mazettis väl detta antagande gälla för hvad det kan.
För vår del äro vi snarare böjda tro, att tana.
Lo Sponsalizio eller Marias trolofning, af det just var veckomötena, som, genom att.
Raphael Sanzio d ' Urbino.
för ofta taga de medverkande krafternas 3.
Erke Engeln Michaels strid med draken, af Raphael dito.
(Erkeengeln föreställdes af fru tid och möda i anspråk, hade en menlig inverkan på gillets bestånd.
Zelma Bergmansson.)
Bland personerna i de två första tablåerna igen- Den 3 maj 1854 voro de få kvarstående kändes dels sujetter från kung], teatern, dels le- af gillets ledamöter för sista gången för- damöter af gillet. » samlade å Hotell Fenix, där skålar föreslo- Den sista » damesoiréen » gafs den 23 mars gos för kronprinsen (hvars födelsedag det 1852 och föranledde " Wilhelmina Ståhlberg var), för konstnärsvännerna i Diisseldorf, att stränga sin lyra till en sång.
för Nordens kvinnor samt för återseende i ett Utom de kända konstnärsnamnen Zelma pånytifödt Konstnärsgille!
Bergmansson, Elise Jakobsson, Louise Miçhal Konstnärsgillet slöt sålunda sina dagar i och Mina Gelhaar finnas i handlingarna samma lokal, där » Nya Konstnärsgillet » nu upptagna såsom medverkande vid samman- ett fyrtiotal år senare firar sina glada fester.
komsten fruarna Ehrenreich (piano) och Charlotte Malm (tablåer, däribland drottnin- G. W. M. gen i » Axel och Valborg »), mamsellerna Sara Magnus (piano), Hanna Nordblom (sång och tablåer, däribland Valborg), Lindahl (huf- vudrollen i komedien: » Frieri och förställ- Up notisboken.
ning »), Flodin (piano), Torslow (sång) och Valenius (tablåer, däribland Svea i Oehlen- En 25 årsfest hade lärare och lärarinnor vid schlägers apoteos).
Med sång och musik bi- Katarina folkskola härstädes ordnat den 18 dennes drogo dessutom många icke namngifna mu- på aftonen å Hushållsskolan vid Vestra Träd- gårdsgatan för lärarinnorna fru Axelina Drougge sikälskarinnor.
samt fröknarna Hilma Peterson och Emilia De- Vid ett sammanträde exponerade mamsell noyer, hvilka med denna termin tjänstgjort 25 år Rosalie Bergnehr ett stort tapisseri förestäl- i församlingens skolor.
Hedersgästerna hade lande » Judith med en tjänare bärande Ho- uppvaktats med hvar sin bukett med band i de svenska färgerna.
Sång, deklamation och musik lofernes hufvud », vid ett annat en ung höjde festligheten som slöts med supé.
» konstnärinna » en Victoria regia i vax o. s. v. Föredrag höllos af hr Emil K e y: » O m Georges Sand och Fredrika Bremer » och af Stockholms högskola.
Fröken Annette Vedel, Ax.
Em. Holmberg: » O m kvinnans ställning som under tre terminer varit anställd vid hög- i Norden under hednatiden ».
Vid minnes- skolan som amanuens hos professorerna Mittag- festen öf ver Esaias Tegnér, Pehr Wickenberg Leffler och Phragmén, har nu lämnat denna be- och " Emelie Högquist hade envoyéen Brinck- fattning och återvändt till sitt hem i Köpenhamn, man författat en minnesteckning öfver den där hon ämnar afsluta ett större matematiskt ar- bete, hvarmed hon nu länge sysslat.
Fröken sistnämnda samt Johan Jolin och Knut Vedel är på mödernet af svensk härstamning, i Geijer m. fl.
högstämda kväden till hennes det att hennes moder, gift med direktören i ära.
En » afskedshälsning till Jenny Lind » danska utrikesministeriet, geheimelegationsrådet diktade C.
G. Strandberg och uppläste inom Vedel, är en syster till fröken Signe Hebbe.
gillet.
ä ett godt slut på det gamla, ett fröjdefullt nytt å r!
Kvinnorna och Konstnärsgillet.
[Ett femtioårsminne.
}) yårsafton är det jämnt femtio år sedan Konstnärsgillet i Stockholm stiftades.
Det var nämligen den 31 december 1845 som, på initiativ af den ännu i lifvet va- rande artisten N.
M. Mandelgren och på kal- lelse af biblioteksamanuensen Gunnar Olof Hyltén-Cavallius, några » herrar och män » sammanträdde uti huset n:r 24 vid Norra Smedjegatan för att öfverlägga om stiftan- det af en förening eller ett gille, som kunde blifva en gemensam föreningspunkt för lan- dets yngre konstnärer, konstvänner och vitter - hetsidkare.
Och denna öfverläggning ledde till det resultat, att Konstnärsgillet samma dag förklarade sig konstitueradt.
Att den svenska konsten och vitterheten genom Konstnärsgillets sträfvanden leddes i en ny riktning, hvarigenom, i stället för de förut ständigt upprepade skildringarna från söderns länder, ögoneu öppnades för hvad fosterlandet själft ägde stort och skönt, är nogsamt bekant.
Men det är icke af denna anledning, som vi tagit till pennan för att i Idun fastslå femtioårsminnet af Konstnärs- gillets stiftelse.
Sveriges kvinnor hafva en annan anledning att stå i tacksamhetsskuld till detta gille.
Det var nämligen vid dess sammanträden, som » kvinnofrågan » först bragtes på tal, det var vid dess » kollatio- ner » som med värma och kraft framhölls, » att kvinnan kan uppnå den högsta full- ändning såsom representant af det sköna i konsten, likaväl som hon är hemmets lif- gifvande ande, familjens lyckliggörande ge- nius ».
Det var här, som löften gåfvos att verka därhän, » att de sköna, kärlekens och behagets representanter, måtte få kraftigare gripa in i den yttre verksamheten, i det yttre, lifvet. » Det var slutligen här, som pokalen höjdes för » svenska kvinnans befri- else från hennes nuvarande förtryck och hennes myndighetsförklaring här som i andra civiliserade länder. » I ofvan antydda syfte öfvergick Konst- närsgillet från ord till handling genom att den 16 januari 1849 besluta en ändring i sina stadgar, hvarigenom vid ett veckomöte i månaden tillträde lämnades åt damer.
Dessa hade förut endast fått deltaga i gil- lets » högtidsfest » den 17 december 1846 och » vårfesten » den 3 juni 1847.
E x t r a fin Med ofvanstående hafva vi velat visa, att den svenska kvinnan genom Konstnärsgillet fördes ur det skymundan, där hon hittills dvalts, ut med i lefvande lifvet, där hon numera, som vi veta, tar plats sida vid sida med mannen, vare sig det gäller arbete eller förströelse.
Må Sveriges kvinnor därför tacksamt min- nas Konstnärsgillet, som vid vårfesten den 3 juni 1847 så artigt hälsade dem välkomna på tonernas språk med orden: Fast våren i naturens rike dröjer, där parken, blottad, sina armar höjer, och ber om skydd och värme från det blå, i konstens värld en evig vårluft andas, där dagens lätta blomsterflockar blandas med frukter, som odödligheten nå.
M a r s a l a Lösningar till » TidsfbrdrifveU i n:r 50.
Logogryfen: Julgran; Ean, gal, gulna, ar, Lnna, runa, urna, Jan, ljuga, aj, ljung, ur, jag, gran, al, na, jul, ljunga, unga, ugn, g, a, an, arg, lugn, gul, jula, alun, lag, gula, ja, jarl, la, ju.
Namngåtan: Sara.
Emma — Matilda — Daniel — Elisa — Charaden: Spelförlust.
Innehållsförteckning: Helene Alfthan; af V. Lindman.
— Hård seglats; Tid årsskiftet, af Sigrid Slmblad.
— Sylvesterafton; af St — Med detta nummer.
— Kvinnorna och konstnärs- gillet; ett femtioärsminne af C. W. M.
— Idun 1896.
— Kamraten 1896.
(Qualitó Inghilterra) härstädes lagrad sedan 1891.
Finnes endast hos K.
N y d a h l &amp; C; o Stockholm, 3 Stnreplan Rika- och Allm.
telefOD.
os « loS 2 co 2 " fi s " a * « % S i • * s 2 H a bo •S A U rrt ss - M 2
IDUN 436 Idun 1896. ßelgsmdlsklockan af Mathilda Roos.
Det vilda lifvet inom vissa ökända socknar i Helsingland har här gifvit vår framstående för- fattarinna på romandiktningens område ämne till en den mest gripande skildring, som väl de se- senaste årens inhemska literatur haft att uppvisa.
Af samtliga vårt lands nu skrifvande kvinn- liga och manliga romanförfattare torde ingen hafva nått en så konstnärlig mognad i denna diktart som Mathilda Roos, och hennes senaste större arbete, » Genom skuggor », hvilket utkom år 1891, således för snart 5 år tillbaka, väckte i vidaste kretsar odelad beundran för sina fram- stående egenskaper: en allvarlig, ädel, varmt idealistisk världsåskådning, förenad med en säll- synt underhållande berättarkonst, skarpt inträn- gande verklighetsstndinm och glänsande stil.
Allt- sedan dess har den svenska allmänheten med verklig spänning motsett nästa nyhet från hen- nes hand, och efter årslånga studier och arbete föreligger denna nu i ofvannämnda verk, som det lyckats Iduns redaktion att genom kontrakt med författarinnan förvärfva för romanbiblioteket, hvilket som bekant kommer alla prenumeran- ter på Idun tillhanda.
» Helgsmalsklockan * — som redan till det yttre omfånget lämnar » Genom skuggor » bakom sig — torde därjämte till sina inre egenskaper så långt ifrån stå tillbaka för författarinnans tidi- gare diktning, att vi tvärtom våga beteckna denna nya roman som ett ytterligare framsteg i berät- tarkraft, i fängslande förmåga och psykologiskt djup.
Och vi äro öfvertygade om, att alla, som komma att taga del af » Helgsmålsklockan », där- utinnan skola ge oss rätt.
Själfva det stoff, författarinnan denna gång valt för sin roman: det vilda förbrytarelif, som lefvats och tyvärr ännu delvis lefves i vissa norrländska bygder, det kristligt offrande och oförtröttliga kärleksarbete, som från själavår- darnes sida nedlägges för att mildra och bryta det ondas makt — detta stoff erbjuder för- fattarinnan rika tillfällen att ådagalägga sin för- vånansvärdt djupa kännedom om ämnet i taflor af den mest växlande stämning, än mörka, upp- rörda, skakande, än vemodigt blida och värman- de, alltid gripande genom sin omedelbara äkthet.
Och kring romanens skiftande lif och spännande situationer bildar den ypperliga teckningen af norrländsk natur en ram af egendomligt verkande poesi.
Detta intryck — i korthet antydt — har » Helgs- målsklockan » gjort på alla dem, som hittills satts i tillfälle läsa den i manuskript.
Den är i san ning en bok, som sent glömmes!
» Helgsniålsklockan » är delad i två afdelningar, den första med tretton kapitel, den andra med nio.
Kapitelrubrikerna lyda: Vid Lennans strand.
Ett oväntadt bref.
— Mörkrets och ljusets mak- ter- Lennboböndernas veto.
— Långväga resan- de.
Gammelmors framtidsfantasier.
Dröm- mar under takåsen.
— » Malmens bro-i.
Under den högstes beskärm och under den allsmäktiges PICOTS TVÄTTPULVER 1895 skugga.
Lifvets ve.
— Kvinnfolksmöte.
» Poppan * och idignhjonefo.
En hemsk historia.
— Gam- melmors fantasier bli verklighet.
Vid helgsmålskloc- kans ljud.
— Hem- lighetsfulla stamtaflor.
En nattlig fest.
— Evig frid.
Julefröjd.
— Svarta fåglar.
Den blå.
lågan.
— En blodsnatt.
— Ångest- fulla timmar.
Vid midnattsslaget.
S:t Staffans klockringning.
— Frälst.
— » Jag, Herren din Gud, är en stark ham- nar e. » — I Guds kraft.
— Helgsmålsklockan.
Romanen börjar införas i Iduns romanbiblio- tek från och med första nyårsnumret och kom- mer sålunda alla Iduns prenumeranter för år 1896 till del.
Ensamt detta arbete, som om- fattar 5- å 600 oktavsidor och sålunda i bokpris skulle betinga ett pris af 5 kronor, utgör fullgod ersättning för den utgift af 5 kr., som Idun i sin helhet för året med allt dess intressanta och omväxlande innehåll betingar.
Ty liksom hittills kommer hvarje nummer af Idun att innehålla porträtt och biografier öfver förtjänta kvinnor, ledande och undervisande upp- satser i alla ämnen, som beröra kvinnan och hemmet, talrika berättelser, noveller och poem, en gåtafdelning, matsedlar för hvarje dag året om, kostnadsfria läkareråd, afdelningar för frågor och svar samt Iduns Hjälpreda, hvilken, fortfa- rande redigerad af Mathilda Langlet, uppsattes i bokform och vid årets slut bildar en ypperlig uppslagsbok om mer än 200 sidor, försedd med ett fullständigt sakregister öfver däri befintliga hundratals praktiska råd och rön.
Iduns lakar artiklar, skrifna af ett antal bland hufvudstadens mest framstående läkare, hafva väckt ett särdeles lifligt intresse och komma att under det nya året fortsättas.
Såsom en särskild nyhet för det nya året kom- mer Idun att en gång i månaden i utbyte mot romanbiblioteket lämna alla sina prenumeranter en elegant och fint utstyrd plansch, tryckt på tjockt, fint papper, så att det hela vid årets slut bildar ett verkligt konstalbum, upptagande kopior af anslående konstverk.
Dessa tolf plan- scher kunna ock, satta inom glas och ram, bilda vackra väggprydnader för dem, som ej hafva råd att skaffa sig några dyrbarare sådana.
Utom allt detta erhåller därjämte hvarje hel- och halfårsprenumerant gratis det intressanta, omfattande och rikt illustrerade julnumret, hvars bokhandelspris eljes är en krona.
Iduns Modetidning utgfves äfven år 1896 i tvän- ne upplagor, nämligen ld-dagsupplagan med 2 nummer i månaden och månadsupplagan med 1 nummer i månaden.
Fredagen den 2 maj 1890.
N:r 18 (124) Tidningen kostar Annonspris: endast 1 kr.
för kvartalet, med 35 öre p r petitrad (10 stafvelser).
F ö r » Platssökande » o c h » Lediga platser » Iduns- Mode- och Mönstertidnlng 1 kr.
Tltg-ifning-stid: hvarje kelgfri fredag.
Lösnummerpris: 15 öre Prenumeration sker i landsorten å, post- anstalterna, i Stockholm hos red., i boklådorna o c h tidningskontoren.
Anne Charlotte Leffler, duchessa di Caianello.
å vardt dock sagan sanning till sist, och det tusentun- gade ryktets plad- der har för en gång be- funnits sannspådt.
V i s s t v o r o vi bra tviflande, vi eftertänksamme o c h för- ståndige, när redan för flere månader sedan den uppgiften här hemma d ö k fram, att den vidt kända svenska författarinnan i södern knutit äktenskap- lig förbindelse m e d en högättad italienare.
O c h den långa tystnad, som sedan följde, utan att några närmare detaljer förspordes, någon bekräf- telse k o m, gåfvo vårt tvifvel visshet.
D e t var en saga, en djärf korre- spondentfantasi — voilä iout!
Men o m nu äfven den indiskreta Farna den gån- gen var något före sin tid, var hon det ej m e r än några få, korta må- nader.
Nu knnna vi ej längre tvifla, sedan de dagliga tidningarna helt kategoriskt bekräftat fak- tum m e d följande notis: Lysning ' till ä k t e n s k a p är i R o m afkunnad mel- lan författarinnan Anne Charlotte Leffler och her- tigen af Caianello.
Vig- seln skall ega rum i bör- jan a f maj.
I juli månad lära de nygifta k o m m a att besöka Sverige.
Enligt bruket i Napolis aristokratiska kretsar kom- mer fru Leffler att bibe- hålla sitt familjenamn o c h sålunda kalla sig A.
Leffler, Duchessa di Caia- nello.
Idun hade redan tidi- gare varit betänkt på att vid tillfälle införlifva A n n e Charlotte Edgren- Lefflers bild m e d sitt porträttgalleri, o c h från en mängd håll ha upp- repade påstötningar ingått i denna riktning.
V i tvekade dock länge.
T y förnekas kan j u aldrig, att A n n e Charlotte Leff- lers föifattarskap genom sin ofta tendentiösa art varit egnadt att skaffa henne vedersakare lika fullt som varma beun- drare o c h vänner.
O c h detta i många punkter m e d all rätt.
Men då är o c k sannt, att lika litet en oväldig och rätt- vis d o m skall kunna för- taga henne äran af en stor skriftställarebegåf- ning o c h af många goda verk, som ställa henne i främsta ledet bland sven- ska författarinnor.
I samband med ofvan omnämnda glada tilldra- gelse i kvinnans l i f ha
U p p f o s t r i n g s f r å g a n är f ö r det m o d e r n a s a m h ä l l e t en fråga o m l i f eller död, e n fråga, p å h v i l k e n framtiden b e r o r.
vi därför o c k nu ansett tillfället lämpligt att för svenska läsarinnor presentera bilden af för- fattarinnan.
A n n e Charlotte Leffler föddes den 1 oktober 1849 i Stockholm, dotter till rektorn vid K a - tarina elementarläroverk J.
Tvänne hennes bröder ha på vetenskapens fält, liksom hon på vitterhetens, förvärfvat sig anseende, nämligen Gösta Mittag-Leffler, den berömde matematikern vid Stockholms högskola, o c h L.
Leffler, e. o.
professor i svenska språket vid Upsala universitet.
Redan tidigt röjdes arten hos det unga sin- net; o c h pensionsflickans kriaböcker fylldes ofta nog a f vittra försök, hvilka lågo vida utom den W a l l i n s k a flickskolans pensa.
E n ung dam på 20 år, trädde hon första gången fram för allmänheten — dock under signaturens skyd- dande förklädnad.
B a k o m » Carlots » lilla no- vellsamling » Händelsevis » var det endast ett invigdt fåtal, som skönjde A n n e Charlotte Leff- lers drag.
D e tre småberättelser, hvaraf detta förstlings- arbete består, smaka visserligen starkt nog af den omogna fruktens kartighet, men röja ej dess mindre ett obestridligt författargry.
D o c k har författarinnan behöft många o c h långa läroår, innan hon lyckades förvärfva det herravälde öfver den yttre formen, s o m nu i h ö g grad utmärker henne, den enkla o c h klara stil, som åskådligt f ö r läsarens andliga öga framställer allt, hvad hon vill måla.
S o m dramatisk författarinna debuterade A n n e Charlotte Leffler m e d ett tvåaktsstycke, » Skå- despelerskan », s o m anonymt uppfördes på Dra- matiska teatern i slutet af år 1873 o c h rönte rätt stor framgång, ehuru ännu här vidlåder en svaghet i formgifningen, som i det hela var helt naturlig för en så ung o c h ännu sö- kande penna.
Under sjuttiotalets lopp följde vid olika tider o c h under olika signaturer ytterligare tre dra- matiska verk, af hvilket det senaste, » Alfvan », som 1880 gafs å dåvarande N y a teatern, utan gensägelse stod högst o c h mottogs med intresse o c h bifall a f en teaterälskande allmänhet, som härigenom — visserligen helt oveten om att genom de olika märkenas alster ha följt en författareindividualitets utveckling — dock g a f en bekräftelse till, att denna utveckling verk- ligen varit ett jämnt framåtskridande m o t målet: en harmonisk och på sina medel sälcer konst.
Det var den år 1882 utkommande första samlingen a f den novellserie, hvilken förfat- tarinnan benämnt » U r lifvet », som m e d ens gjorde hennes namn berömdt.
H o n kände med sig, att hennes långa lärotid nått sitt slut, ' att hon numera var herre öfver sin framställning- konst, o c h så lät hon anonymiteten fara o c h fram- trädde i eget namn för allmänheten.
R e d a n detta, att arbeta tyst o c h ihärdigt i tretton år o c h ej a f någon falsk egenkärlek eller vunna framgån- gar låta förblinda sig att tro, det man nått mästerskapet, förr än man känner sig alldeles säker på sin sak, talar för gedigenheten hos hennes talang.
Den första delen » U r lifvet » vann genast stor popularitet; den utkom samma år i tvänne upplagor, hvilka ett par år senare följdes a f en tredje.
Största bifallet af dessa berättelser egnades » E n bal i ' societeten ' » m e d dess ypperligt tecknade flicktyper, A r l a o c h Gurli, o c h för- fattarinnan frestades häraf att gifva dessa o m - tyckta typer äfren scenens lif.
» En räddande engel » har o c k blifvit ett ofta speladt reper- toarstycke o c h specielt har den yrhättan Gurli med sin brådmogna lystnad efter det flärdfulla lif, som väntar att mottaga henne, då hon fått lägga bort den korta klädningen, i fruarna Hartmans o c h O d a Nielsens samt fröken Lina Sandells gestalter hänfört publiken i nordens förnämsta städer.
Redan året därpå utkom berättelseseriens andra samling o c h första häftet a f den tredje.
Samma allmänna bifall, s o m kommit första samlingen till del, helsade emellertid ej dess fortsättning.