Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter Slals-Ulskottels Utlåtande, l\r:o 242. 41 Efter öfvervägande af hvad sålunda förekommit, samt med hänsigt till hvad Utskottet redan tillstyrkt uti frågor, som med nu förevarande ega ett närmare eller fjermare sammanhang, får Utskottet, med åberopande jemväl af de skäl, kommitterade anfört i ämnet, hemställa, 26:o att Rikets Ständer ville bifalla, alt med rusthållens egna räntor någon förändring icke måtte vidtagas; att augmentsräntor, äfvensom indelta anslag till gästgifverier, färjor och färjkarlar, postbönder och brefbärare, samt de räntor och tionde, som städer åtnjuta, till statsverket indragas; samt att, i afseende på ersättningen härför, förfares på enahanda sätt, som här ofvan, rörande ersättning till allmänna verk och inrättningar, kyrkor och fromma stiftelser, blifvit föreslaget, med iakttagande, alt godtgörelsen för augmentsräntor och anslagen till gästgifverier, färjor och färjkarlar samt postbönder och brefbärare liqvideras för hvarje år vid den tid det påföljande, då uppbördsstämmor för hemmansräntorna hållas; börande, vid beräkningen af augmentsräntorna vid båtsmanshåll i Blekinge, eller så kallade öfverskottsoch tillskottsräntorne, de vid 1834—1833 årens riksdag stadgade förvandlingsgrunder iakttagas.
Genom de yttranden, här ofvan blifvit afgifne, angående förenkling af grundräntorne och tionden, samt dispositionen deraf, anser sig Utskottet jemväl hafva besvarat följande motioner: l:o af Herr Comminister Schagerberg, angående rättighet för räntegifvare att lösa all kronotionde med penningar; 2:o af Riksdagsfullmäktigen P.
Haraldsson från Elfsborgs
Län, med hvilken sig förenat Anders Gunnarsson, Efraim Larsson, Johan Petter Andersson och Fredr.
Svensson, alla från samma län, angående förändring i författningarne om vissa räntepersedlars utgörande. 3:o af Lars Rasmusson från Götheborgs och Bohus Län, angående förändring i uppbörden af indelta hemmansräntan på öarna Orust och Tjörn m. fl. ställen inom samma län. 4:o af Christen Persson och Ingemund Odin från Gottlands
Län, angående befrielse från vissa räntepersedlars lefvererande till embets- och tjenstemän. 3:o af Per Ostman och Per Persson Edén från Vester-Norrlands Län, angående indragning till Statsverket af den från berörde län utgående grundränta, som, under benämning af militär-ränta, blifvit indelad till Jemtlands Fältjägarecorps.
Bih.ua Stats-Utskollels Ullålande, N:o 242. ti:o af Ola Månsson och Sone Persson från Skåne, angående rättighet för de skattskyldige att lösa löningsspanmålen efter markegångspris. 7:o af Jöns Månsson från Malmöhus Län, angående yrkad ny reglering af Akademiestatens i Lund lönevilkor, grundad derpå, att lönerna endast utgå i penningar, samt att de nu anslagna räntor och tionde måtte få aflemnas till staten, på samma sätt, som den statsverket behållna spanmålen utgjordes. 8:0 af Nils Jeppsson och Per Pålsson från Skåne, angående rättighet för tiondegifvare, alt, efter medelpris, enligt dé näst föregående 10 årens markegång, få med penningar lösa den indelda tionde-spanmålen, med tillägg af forsellön derå. 9:o af Lars Larsson från Elfsborgs
Län, angående ändring i sättet för lefverering af afradsoch kronotionde-spanmålen. 10:o af Per Nilsson och Nils Andersson från Christianstads
Län samt Jöns Månsson från Malmöhus Län, angående rättighet för tiondegifvare, att få lösa tionde-spanmålen efter markegångspris, med förhöjning af stadgad forsellön. ll:o af Bengt Petter Skantze från Hallands Län, angående förändring i sättet för löningsspanmålens utgörande. 12:o af J.
Bergström från Skaraborgs Län, angående ändring i sättet för utgörande och emottagande af kronotionden. 15:o af Jan Samuelsson och Sven Isaksson från Kalmar
Län, angående förändring i uppsägningstiden för afrads- och tionde-spanmålen. 14:o af Lars Rasmusson från Götheborgs och Bohus
Län, angående förändring i tiden för lefvereringen af kronotionden inom Tjörn och Orust af samma län. 15:o af Ola Persson från Blekinge Län, angående ändring i sättet för utgörande af indelt kronotionde inom Listers och Bräkne härader. 16:o af Johan Johansson från Östergöthlands
Län och Magnus Månsson från samma län, angående indragning till statsverket af den kyrkoherdarne anslagne nederlags-spanmål. 17:o af Lars Gezelius från stora Kopparbergs
Län, angående tull-mjölqvarnars befriande från grundränla, emot erläggande af bevillning efter årlig inkomst.
18:o af förre talmannen Anders Eriksson från Örebro
Län, i hvad hans motion angår förenkling i beskattningsväsendet; samt 19:o af herr Hörnstein, inom Borgare-ståndet väckt motion, att till statsverket måtte indragas alla de skatter af hemman och lägenheter, sorn, under namn af frälse-räntor, kronotionde m. m. blifvit, till förmån för enskilda personer och bolag, staten afhända.
Beträffande den del af sistnämnde motion, som afser indragning af frälse-räntorna, så och enär denna fråga, hvarom kommitterade sig icke utlåtit, helt och hållet omfattar enskiltes egande-rätts förhållanden, uti hvilka det icke tillkommer Rikets Ständer, att, utan vederbörandes hörande och medgifvanden, vidtaga några förändringar, hemställer Utskottet, 27:o att motionärens framställning i detta ämne icke måtte föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. 1) STOCKHOLM, TRYCKT HOS J0H. BECKMAN, 1848. Ståts-Utskottets Utlåtande, N'.o 2,^2. t D) Angående sättet för kronotiondens och hemmansräntornas utgörande.
Sedan kommitterade omnämnt (sid. 102—106) de bufvudsakligasle af nu gällande författningar i detta ämne, samt framställde förslag till desammas förändrande, hafva kommitterade för egen del hufvudsakligen anfört, (sid. 106 — 110) att de väsendtligaste olägenheterna af nu gällande grunder for hemmansräntornas och tiondens utgörande vore, att, då de skulle levereras in natura eller lösas efter årligt markegångspris, sådant föranledde dertill, att skattebeloppet icke stöde uti något rättvist förhållande till de skattskyldiga egendoniarnes afkastning, utan ökades i samma man, som dåliga skördar eller missväxt minskade lillgångarne till utskyldernas afbördande; att förändring uti ett sådant, emot rigtiga beskattningsgrunder stridande, system , som gåfve de skattdragande de rättvisaste anledningar lill missbelåtenhet, vore af högsta behof påkalladt; att så länge beskattningen fortfore att vara grundad på prestationer in natura, gåfves till förändringen ingen annan utväg, än att de sålunda bestämda räntorna finge godtgöras efter medelpris, hvarigenom skiljaktigheterna emellan de goda och onda åren jemnades och blefvo mindre känbara, samt utskyldsbe» loppet bragtes i rigtigare förhållande till summan af den inkomst, som under hvarje olika period kunde påräknas af de skattskyldiga egendomarne och hvilken inkomst icke omväxlade så mycket, som priserha å hvarje vara; att förslag i denna syftning äfven förut blifvit väckta nemligen, dels att lösen skulle för hvarje år beräknas efter medium af skatteårets och antingen fyra eller nio förutgångna års markegångar, och dels att den skulle grundas på 10 års markegång, och fastställas för fem år i sender, hvilket sednare förslag först väcktes af Siats-utskottet vid 1840 års riksdag, och af Rikets Ständer vid sed» naste riksdagen antogs; att sistnämnde alternativ, vore, enligt komroilterades åsigt, i alla afseenden lämpligast, enär derigenom, utan förnärmande af hvar ken statens eller de skattskyldiges rätt, alldenstund skattebeloppet på det hela hvarken ökades eller minskades, de väsendtliga fördelar vunnes, att besväret med förvandlings-uträkningarne, hvilka endast hvart femte år då ifrågakomma, dymedelst betydligen förminskades; att debiteringen, som måste försiggå inom några få veckor, deremot, om den icke blefve beroende af löpande årets markegång, bunde när som helst under årets lopp företagas, hvarigenom göromåleu för de tjenstemän, som dermed borde ega befattning, beqvämligare fördelades, samt det blefve möjligt att verkställa markegångssättningen på en sådan tid af året,
då verkliga priserna vore kända ; och slutligen, att om de skattskyldiga skulle (å tillgodonjuta fördelen att godtgöra hemmansränBili. tili R.
Prot. 1S4 7 och 184$) 4 än ml. 1 Afd. 2 Panel. 3o Haft. 1 5 Stals-Utskottets Utlåtande, N.o i43- torna och tionden efter medelpris, läte likväl sådant sig icke göra, så framt de skattskyldige finge behålla sin optionsrätt att, efter eget val, antingen begagna detta liqvidationssätt eller verkställa levereringen in natura, enär följden påtagligeo blefve, att leverering endast verkställdes, då försäljningspriserna understego medelpriset, samt således alltid förlust för statsverket uppkom me.
På dessa skäl och i stöd af flere andragna omständigheter, ansågo kommitterade sig ega full anledning tillstyrka, att ej mindre tionden och hemmans-räntorna borde lösas med penningar efter medelpris, som för fem år i sender fastställdes, på grund af nästföl egångne tio års markegång, samt att ett dylikt lösuingssält måtte förklaras utgöra vilkor för verkställighet af indelda räntornas här förut föreslagna indragning till statsverket.
Jemlikt den nådiga propositionens innehåll, ansåge Kongl.
Maj:t, att en af de väsendtligaste olägenheterna af nu gällande grunder för hemmans-räntornas och tiondens utgörande förefinnes uti missförhållandet emellan skattebeloppet och de skattskyldige egendomarnes afkastning, hvilket uppkomme genom skyldigheten att antingen utgöra persedelskatterna in natura, eller lösa dem efter för året faslställda maikegångspris, och hvilket hade till påföljd, att skattebeloppet ökades i samma mån, som felslagna skördar eller missväxt minskade tillgångarna till dess utgörande; att så länge omständigheterna icke medgåfvo upphörande af all skatteberäkning i persedlar, vore derför, i Kongl. Maj:ts tanka, bland alla ifrågaställda förändringar i nuvarande beskattningssystem, den, som åsyftade undanröjande af förenämnde olägenhet, medelst fastställande af medelpris till grund för rentepersedlarnes och tiondens lösande, företrädesvis förtjent af uppmärksamhet, hvadan ock Kongl. Maj.t, som delade de af kommitterade framställda åsigter, så väl i fråga om lämpligaste sättet för bestämmande af ett dylikt medelpris, som angående nödvändigheten deraf, alt de skaltskyldige, för tillgodpnjutande af härmed förknippade fördelar, frånträdde rättigheten att utgöra persedelskatten in natura, hvilket Kongl.
Majit dessutom betraktade såsom ett oeftergifligt vilkor för ej mindre den föreslagna ränteförenklingens tillvägabringande, än indelningarnes öfvertagande af statsverket, funne Sig på grund häraf och utan omgången af de skattskyldiges hörande destoheldre böra lill Rikets Ständers bifall öfverlemna kommitterades i omförmälde hänseende afgifna förslag, eller att så väl tionden, som de i hemmans-räntorna ingående persedlar ovilkorligen borde lösas med penningar, efter för fem år i sender bestämdt, på nästföregående 10 års markegång grundadt, medelpris j som de förändringar, i afseende på sältet och tiden för markegångspiisens bestämmande, hvarom Kongl. Stats-Vtskotlets Utlåtande, N.o a4*.
3 Majit, på sätt här efteråt kommer att omförmälas, afgifvit förslag, borde lemna all erforderlig säkerhet derför, att någon förlust, vare sig för räntegifva re eller räntetagare, genom upphörande af skattepersedlarnes leverering in natura icke uppkomme, börande likväl, såsom kommitterade hemställt, förrberörde medelpris första gången bestämmas endast för tiden till och med 1850 efter markegången för åren 1836—1845.
Utskottet, som instämmer i hvad uti detta ämne blifvit af Kongl. Majit i nåder yttradt, samt af kommitterade anfördt, i afseende på nödvändigheten deraf, att de skallskyldige frånträda rättigheten att utgöra sina utskylder in natura, får alltså, i stöd häraf och med fästadt afseende derjemte å hvad Utskottet hemställt och tillstyrkt angående förenkling af grundräntorna och tionden, samt dispositionen deröfver, föreslå, 28:o det Rikets Ständer för sin del måtte besluta, att all till statsverket utgående tiondej bör lösas med penningar efter medelpris, som bestämmes for fem år i sender, på grund af den under de 10 förutgångna åren stadgade markegång, hvilket medelpris första gången endast bestämmes till och med 1850, efter markegången för åren 1836—1845, hvaremot för hemmans-räntorne erlägges det belopp, som den fixa penningeräntan, hvartill Utskottet tillstyrkt hemmansräntorne borde förvandlas, utgjorde; med iakttagande likväl, att vid utgörande af de räntor och den tionde, som indelningshafvare tills vidare bibehålla, förfares enligt nu gällande stadganden.
1 sammanhang med nyss aflundlade ämne, hafva kommitterade yttrat, (sid. 110) att det enligt deras åsigt skulle leda både till enhet och möjligaste enkelhet, samt de skattskyldiges belåtenhet, om ett dylikt liqvidatioussätt, som det kommitterade föreslagit i afseende på hemmans-räntornas och kronotiondens utgörande, äfven kunde tillämpas i fråga om andra afgifter till staten, hvilka efter markegång erlades, såsom hästevakans-spanmålen samt den spanmälj som för ständiga rotevakanser i Skåne utginge; men då, hvad förstnämnde titel vidkomme, densamma grundades på afslutade kontrakter, kunde för närvarande och så länge dessa voro gällande, förändring deruti icke annorlunda, än med vederbörandes eget begifvande verkställas; dock syntes det kommitterade, att optionsrätt i detta hänseende icke kunde, utan allt förstora olägenheter, medgifvas hvarje serskild rust- och rotehållare, utan borde det stadgas, att nyssnämnde förändring finge ega rum, så vida alla rusthållare vid deu inom länet förlagda andel af ett regemente, eller hvad ständiga roteva - 4 Stats-L tsKotlels Utlåtande, N.o a4'J» tansen beträffade, de rotehållare i länet, hvilka sådan utgöra, derom öfverenskommo.
Majit, som, i fråga om berörde spanmåls lösande efter medelpris, funne, i likhet med kommitterade, att sådant borde bero af vedei börandes eget begifvande, har derjemte ansett, att en del rust- eller rotehållares obenägenhet att afsäga sig rättigheten till ifrågavarande spanmåls levererande in natura, icke borde hindra medgifvande för de öfriga att få sin spanmål med penningar, efter medelpris, liqvidera, hvadan Kongl. Maj:t vore af den tanke, att förslaget angående i antonias och tiondens lösande elter medelpris, borde äfven å rote- och hästvakans-spanmålen vinna tillämpning, i den mån samtlige delegare i ett eller flera serskilda rust- eller rotehåll sådant medgåfve.
På nyss anförde skäl delar Utskottet Kongl. Maj:ts från komroitterades yttrande i ämnet i viss mån skiljaktiga mening och tillstyrker alltså i enlighet dermed, 29:o att det på medelpris grundade lösningssätt, som Utskottet föreslagit, i afseende på den till statsverket ingående kronotionde, måtte tillämp s vid utgörande af den spanmål, sorn för ständiga rotevakanser i Skåne utgår, äfvensom- hästvakans-spanmålen, så vida och i den mån samtlige delegare uti ett eller flera serskilda rusthåll sådant medgifva.
E) Angående inkomsterna af statens egendomar.
Af orsak, att staten egde ett betydligt antal egendomar, som voro utarrenderade och hvaraf arrende-afgifterna dels inflöto till statsverket, dels voro för serskilda ändamål anvisade, hafva kommitterade, som, enligt hvad här ofvan före är omförmäldt, afgifvil yttrande om indragning till statsverket af sådana boställen, hvilkas arrenden för närvarande ingingo uti tjenstemännens aflöning, funnit sig jemväl böra taga i öfvervägande, om och hvilka förändringar i öfrigt kunde vara af nöden för att äfven i denna del af uppbörden bereda möjligaste förenkling.
I sådant afseende är af kommitterade hufvudsakligen anfördt, (sid. lil —113) att, då kommitterade uti deras afgifna förslag till uppböi dsverkets ordnande utgått från den åsigt, att statens alla inkomster borde, så vidt ske kunde, i ett sammanhang med allmänna krono-uppbcrden uppbäras och till statsverket inflyta, samt deremot erforderliga anslag derifrån utbetalas, trodde kommitterade, alt denna grundsats jemväl i fråga om arrrendena af statens e - Stals-Ulskot e.ts Utlåtande, N:o 2^2. 5 gendomar borde tillämpas; att, i öfverensstämmelse dermed och under åberopande af hvad kommitterade yttrat, angående sådana boställen, hvilkas arrenden voro till aflöning anvisade, ansågo kommitterade, alt, med undantag endast för de fall, då arrenden måste in natura utgöras till serskilda inrättningar, såsom fourage-persedlar lill stuterierna, det vore lämpligast, om med utarrendering af alla statsverket tillhöriga till dylikt, användande afsedda egendomar och deraf häiflytande arrende-afgifters uppbärande, på enahanda sätt forföres; alt, beträffande den nuvarande ordningen för utarrendering af statsverkets egendomar, så skulle, efter kona minerades tanke, ej obetydlig förenkling kunna tillväga bringas, om utarrenderingen, hvilken nu förrättades både inför Kongl. Kammar-kollegium och Konungens vederbörande befallningshafvande, verkställdes endast hos sistnämnde embets-myndighet, och att ide fall, då det arrende, som utginge af någon, hittills genom bemäldte kollegii försorg utarrenderad, egendom, måste framgent anvisas till utgörande in natura för serskild inrättnings behof, lämpligast vore, att den styrelse, till hvars disposition arrendet sålunda ställdes, eihölle, så framt redovisning för dess förvaltning till staten afgåfves, äfven befattning med egendomens utarrendering.
I afseende på arrende-afgifternas bestämmande, ansågo kommitterade, att, derest, på sätt i det föregående är vordet i underdånighet föreslaget, hemmansränlorna och lionden, äfven om de förra icke blefvo i penningar utsatta, komma att utgöras i kontant, samt således leverering af ränta och tiondespanmål in natura icke vidare komme att ega rum, jemväl de statens inkomster, sora bestodo af arrenden, borde kontant erläggas.
Om derföre arrendena kunde i penningar bestämmas, vore sådant ledande till största enkelhet; men i händelse det pröfvades nödigt, att desamma äfven framgent varda uti persedlar utsatta, tillstyrkte kommitterade, ej mindre att dertill endast antoges spanmål, hvaruti ock de flesta arrenden för närvarande voro bestämda, eller i fall hemmansräntorna kunde varda uti persedlar beräknade, sådana, som korumo att deruti ingå och blifva föremål för markegångs-sättning, än ock att dessa persedel-arrenden borde liqvideras med penningar efter det för hemmansräntor och tionde gällande medelpris.
I öfverensstämmelse med hvad Kongl. Maj:t föreslagit i fråga om ingående till statsverket, emot bestämda ersättriings-anslag, af åtskilliga verks och inrättningars uppbörder, har Kongl.
Maj:l öfverlemnat till Rikets Ständers bifall den likartade reglering i afseende på till serskilda behof anslagna kronoarrenden, som kommitterade , på sätt nyss är vordet omnämndt, tillstyrkt, elier ali alla arrenden af statens egendomar, som äro till serskilda ändamål anvisade, måtte, i utbyte emot kontanta anslag, varda lill statsverket indragna, Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 2^3. med undantag af de fall, då arrendena in natura till vissa inrättningars underhållande utgöras; dock att sättet och tiden för förslagets bringande i verkställighet måtte blifva föremål för ytterligare pröfning, sedan en närmare utredning af hit hörande förhållanden hunnit till vägabringas; och har Kongl. Majit derjemte, i enlighet med kommitterades hemställan, föreslagit, att de till statsverket ingående arrenden måtte för framtiden antingen bestämmas i penningar, eller, om sådant icke ansåges lämpligt, utsättas i spanmål eller sådana persedlar, hvaraf hemmansräntorna, jemlikt kommitterades sednare, af Kongl. Majit godkända alternativa förslag, angående skatte-förenklingen, skulle komma att bestå, och hvilka persedel-arrenden sedermera borde lösas med penningar efter det för heromansräntor och tionde gällande medelpris; hvarmot Kongl. Majit ansett hvad kommitterade föreslagit, i fråga om utarrenderings-åtgärdernas förenkling, åtminstone tills vidare kunna förfalla, i följd af den förnyade författning om utarrendering af kungsgårdar och andra kronolägenheter, som under den 17 Juli 1847 blifvit utfärdad.
Genom de föreskrifter, som uti högstberörde, i öfverensstämmelse med Rikets sednast församlade Sländer, utfärdade nådiga författning, blifvit meddelade, anser Utskottet den förenkling i ularrenderings-åtgärdei na med staters egendomar, hvilken varit af behof påkallad, redan hafva vunnits och några förnyade föreskrifter i detta ämne följaktligen icke för det närvarande erforderliga, hvadan Utskottet tillstyrker: 30:o att kommitterades framställning i denna fråga icke må till någoa Rikets Ständers åtgärd föranleda, hvaremot Utskottet hemställer, 31:o alt, med undantag af de till korpser och embetsman anslagna boställen, hvarom här ofvan yttrande meddelats, äfvensom af de fall, då arrendena skola in natura till vissa inrättningars underhållande utgöras, alla arrenden af statens egendomar, som äro till serskilta ändamål anvisade, må, i utbyte emot kontanta anslag, varda till statsverket indragna.
Beträffande slutligen arrende-afgifternas bestämmande, anser Utskottet, att det skulle leda till största enkelhet och äfven bäst befordra arrendatorernas fördel, om arrendena, såsom hittills mestadels egt rum, utsattes antingen i penningar eller i spanmål, eller ock i bägge delarne, dock alt spanmålen all - Statt-Utskoltets Utlåtandet N.o 2^2. 7 tid skulle, efter det här ofvan föreslagne medelpris å tionden, lösas med penningar; och får Utskottet derföre 32:o tillstyrka, att Rikets Ständer ville besluta, alt alla arrenden å statens egendomar hädanefter mätte bestämmas antingen i penningar eller i spanmål eller i begge delarnej med iakttagande likväl, att spanmålen alltid skall, efter det här ofvan föreslagna medelpris å tionden, lösas med penningar.
F) Angående markegångs-sättningen.
Efter det kommitterade meddelat utredning (sid. 114—119) ej mindre öfver så väl äldre, som ännu gällande stadganden i detta ämne, än ock öfver de tid efter annan väckta förslag till förändring i dessa stadganden, hafva kommitterade vidare yttrat, att olämplighelen deraf att, på sätt för närvarande skedde, verkställa markegångs-sättningen hösteliden, länge varit insedd.
Årets gröda vore då ännu icke aftröskad och afkastningen följaktligen icke tillförlitligen känd, hvarjemte någon väsendtligare spanmålshandel vid denna tid icke förekommit och priserna således icke hunnit stadga sig.
Markegångssättnings-åtgärden måste under sådana omständigheter grundas till icke obetydlig del på suppositioner, hvadan ock erfarenheten ej sällan ådagalagt, att priserna under rätta försäljnings- och levererings-tiden, eller om vintern, ganska mycket afvikit från inarkegången.
Under hittills varande föihåilandan, och då ibland deputerade funnits både räntetagare och räntegifvare, hade emellertid de förra utgjort en motvigt emot oskälig nedsättning och den ömsesidiga uppsägnings-rätten hade derjemte, hvad indelda räntorna beträffade, medfört ett korrektiv emot öfverdrift å någondera sidan.
Om deremot indelningarna varda lill statsverket indragna och räntetagarnes intresse för roarkegångs-prisernas upprätthållande försvunne, blefve det således ännu angelägnare än hittills, alt markegångs-sättningen försigginge vid en sådan tidpunkt, att priserna voro stadgade, såsom utgörande den säkraste garanti, att så väl statens, som de skattdragandes rätt betryggades, enär det i dylikt fall svårligen borde kunna inträffa, att prisbestämningen afveke ifrån de allmänt kända och lätt ådagalagda föi hållanderne.
För närvarande vore en sådan fra inflyttning hindrad af angelägenheten, att markegångs-sättningen skedde för tidigt, att dea kunde vara slutligen pröfvad före uppsägningstiden, samt för öfrigt 8 Stats-Ulskoltets Utlåtandej\
N.o 2^.2. rådrum gåfves att debitera deraf beroende lösen för årets skatter, der de icke till leverering uppsades.
Skulle åter frainställningarne bifallas, dels om indelningarnas indragning, dels om kronotiondens, ocb i händelse ordinarie räntorne framgent blefve i persedlar utsatte, äfven dessa sednares lösande efter medelpris, hvarpå löpande årets markegång icke komma att in verka, blefve deremot berörda hinder undanröjdt och i detta afseende tillfälle beredt att framflytta markegångssättningen så långt, bebofvet fordrade.
For denna händelse ansågo kommitterade, lika med hvad Rikets Ständer vid sista riksdagen yttrat, att för fastställande af det markegångspris, son skulle tagas i beräkning för bestämmande af lösen för kronans räntor, April månad vore lämpligast, emedan försäljningsprisen å föregående åtets gröda då fullkomligen blifvit stadgade oeli kända.