Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
-- -- Hon är borta!
Skall du springa ifrån mig.
Kom hit, palats, och fat och vin, och
hästar och vagnar, och tjenare och guld, guld!
dra tjenare bära in en kista med guld; andra åter ett bord fullt med kannor, vaser, pokaler, ljusstakar m. m. af guld.
PER (går och ser sig omkring).
En praktfull sal.
Tjenare bära in ett bord med mat och viner; an-
(Changement.)
det ser ju ganska lofvande ut!
Jaså, detta är den rike mannens bostad!
den skall vara af guld.
Slafvar!
Gif mig min bästa helgdagsrock!
Men (Tjenarne iföra honom en rock af guld.)
En stol! (De sätta honom i en guldstol framför bordet.) rättighet till!
Har du inte varit uppe klockan fyra
Nu Per, skall du njuta af lifvet, och det har du
om morgnarne och ringt till morgonbön; har du inte sopat kyrkan om fredagarne och skurat trappor om lördagarne; har du inte ätit bröd och strömming 365 dagar om året och sköljt ner detta med kallt vatten; har du inte sofvit på ärthalm, som ofta var så illa har du gjort!
Derför njut!
(Vill sätta sig till bords.) tröskad, att du kände ärterna i knävecken!
Jo detta HOFMÄSTAREN (med staf.)
Förlåt, ers nåd!
Men bordet är inte dukadt än!
Är det inte dukadt?
Om ett par timmar först bli stekarne färdiga!
Jag bryr mig inte om några stekar! stafven).
HOFMÄSTAREN (ställe sig framför med
vid ett odukadt bord!
Detta kommer aldrig att ske, att man sätter sig PER.
Hvem förbjuder mig i mitt eget hus?
vilkor.
Konvenansen, ers nåd, tillåter det icke på några PER.
Konvenansen!
Hvad är det för en rackare?
Hör en gammal mans ord!
Den som HOFMÄSTAREN.
i ers nådes ställning bryter mot konvenansen, den är förlorad!
PER (rädd).
mig, fast jag är fasligt hungrig.
-- Men vänta! -- Är det ingenting som biter på den herrn!
Jag har hört inte... ätt -- -- guld (går till kassakistan och tar en näfve) skulle HOFMÄSTAREN.
Det var en sträng herre!
Jag måste väl finna
ers nåd, men öfver oss alla -- står konvenansen!
Ers nåd!
Öfver tjenarne står jag, öfver mig står
Dess lagar äro eviga, ty de hafva sin grund både i sättningarne!
förnuftet och hvad man kallar de historiska förutPER.
komliga af guldet.
Och de historiska förutsättningarne äro icke åtHOFMÄSTAREN. PER.
De äro omutliga i detta fall!
Hvad skall jag då med alla mina rikedomar om
jag inte får äta mig mätt när jag är hungrig!
Jag har ju det sämre än den fattigaste klockringare. bordsändan.)
HOFMÄSTAREN (ställer sig som en staty vid
uppteckna allt som finnes i rummet.)
(SKATTSKRIFVAREN och hans BITRÄDE gå omkring och
pina mig, oskyldige?
Se här en ny plåga!
Hvarmed skola herrarne SKATTSKRIFVAREN. PER.
Det är taxeringen, ers nåd!
Hur högt värderas en menniska nu för tiden?
SKATTSKRIFVAREN.
Jaså, det är ni, som reglerar menniskovärdet!
som de äro till!
Två per hundra ers nåd!
Eljes är det allt efter PER.
medan herrarne skrifva upp, för jag är både trött och hungrig!
Hör, säg mig, kan jag inte få draga mig undan
Måste ske i egarens närvaro.
O herre, hvilka bördor!
Men jag kan väl få gitta
åtminstone?
pressade kanter -- skrif!
Sex vinkylare med grepar af bättre gul metall -- skrif!
En sockerskål med strösked -- och två mindre dito -- skrif!
Två dusskrif!
Var så god! (till biträdet.)
Två dussin tallrikar med
sin knifvar med skaft af perlemor -- splitter nya -- PER.
Få se om jag inte blir galen!
skrif!
Sex stolar af valnöt.
Ett matbord af ek och dubbla slagskifvor --
En till.
stuga för att få fastighetsbeviset n:o 2867 lagfaret innan klockan tolf på dagen som är.
Ers nåd är kallad att infinna sig på stadens råd-
Rådstugan!
Process!
Jag processar aldrig, herre!
Det är icke fråga om process, utan bara att konADVOKATEN.
statera faktum.
Jag vill inte konstatera fakta.
Men ponera casus...
ADVOKATEN. PER.
Hofmästare, kan jag inte få ta mig en smörgås?
Jag vill inte ponera casus.
Jag vill äta middag!
HOFMÄSTAREN (lyfter hotande stafven).
RÄTTSTJENAREN. DE FÖRRE.
Är det flera ändå?
kl. 11 förmiddagen för uraktlåtande af att hålla gatan ren!
Ers nåd är kallad till kämmnersrätten i morgon
Hvad skall jag då icke göra?
Skall jag hålla ren gatan, jag, som är en så rik RÄTTSTJENAREN.
utanför sitt hus.
Det är hvarje husegares skyldighet att hålla rent PER.
och gata ren, hungra och törsta -- är det den rike
Konvenans, taxering, ponera casus, hålla gård
mannens lott -- då ville jag heldre vara gatsopare hos mig sjelf.
Och jag kan inte få visa ut de der få gå min väg när jag vill! herrarne, som tränga in i mina rum, och jag kan icke
SUPPLIKANTEN åtföljd af en tjenare, som bär två korgar med papper.
lagen skydda en olycklig rik man så att han får ADVOKATEN.
Herr advokat och herr rättstjenare, kan icke
frid i sitt hem, eller är lagen bara för den fattige!
Ers nåd är icke att betrakta som en enskild
person numera, ty då man genom rikedomar stigit till samhällets höjder, tillhör man det allmänna.
Och så är man stäld utom lagen.
Öfver lagen, Ers nåd!
ADVOKATEN (ler, ser sig omkring).
några presenter han har i korgarne!
Ha! -- Hvad vill den här siste vännen!
Är det SUPPLIKANTEN. PER (afbryter).
Ers höga nåd är i egenskap af kyrkoråd...
Kallad...
Kallad till stämma i öfvermorgon.
Klockan elfva...
SUPPLIKANTEN.
samlingens kyrkoherde; men dessförinnan måste Ers nåd taga del af de handlingar, som här medfölja, och hvilka gå ut på att bevisa motkandidatens inkompetens för valet.
Klockan elfva, för att närvara vid valet af för-
öfvermorgon! -- Nej! Nej!
Skall jag läsa igenom två korgar papper till i SUPPLIKANTEN.
för vår kandidat...
Kanske Ers nåd behagar afgifva sin röst ändå PER.
då min hjertans vän!
Bläck och penna!
Utan att behöfva läsa...
Går det an?
Haf tack, SUPPLIKANTEN (lemmar honom bläck, penna och papper till underskrift).
Jag tackar Ers nåd!
Åh det är jag, som tackar Er!
PER (omfamnar honom).
HOFMÄSTAREN (slår med stafven i bordet, tjenare in med fat).
Bordet är serveradt!
(Alla gå utom hofmästaren.)
han befaller, men när jag ber, då hjelper det inte!
Det är icke min befallning de lyda, Ers nåde, PER.
Ändtligen! -- -- -- [Svag musik.]
Se nu gå de, när
PER (sätter sig till bords).
det är konvenansens lagar...
Och de öfvergå min vilja.
måtte väl gå före den enskildes vilja.
Lagar äro mångas öfverenskommelse, och den
jag emellertid!
Vinet värmer hjertat, maten värmer
Han kan då svara på allting! -- Nå nu njuter
hufvudet, men hvad är njutningen i ensamheten! -- har sällskap när man njuter?
Herr hofmästare! tillåter konvenansens lagar, att man HOFMÄSTAREN.
Jag tror nästan, att de fordra något dylikt.
Nåväl jag vill ha...
VÄNNEN 1 springer i famnen på Per:
Ack min hjertans vän, så ser jag dig då åter VÄNNEN 1.
efter en så lång frånvaro!
Och du är dig lik, litet nu, käre gamle gosse!
magrare än då jag såg dig sist; men hur har du det
Var så god och tag en stol och sitt ner!
VÄNNEN 1.
Jo tack, tack, mycket bra, som ... hm -- ser.
PER (fixerar honom).
skall gå in i ditt förmak och vänta medan du slutar din måltid.
För all del, jag har nyss ätit middag, och jag
att jag tyckte lifvet så öde, när man skall sitta ensam till bords!
Tag en stol och sitt!
Nej, det är just hvad du inte får, jag sade nyss,
så skall jag sitta bredvid dig medan du äter; men PER.
Käre, gamle vän, om du uttryckligen fordrar det
det ser då rakt ut som om jag kom hit för att äta...
Det gör ingenting om så också vore...
VÄNNEN 1 fasar.
Jaja, jaja!
Jag säger ju inte att så är!
säger; det är roligt att se, det ödet kan vara så
Jaså, du har kommit på grön qvist, som man
VÄNNEN 1 (sätter sig).
gunstigt, och det måste alltid glädja ett känsligt sinne att se, det någon gynnas af lyckan.
Det är liga gynnerskan! inte alla -- gunås -- som kunna prisa den ombyt-
Har du något att klaga?
jag äter!
Vill du inte vara så god och göra mig den tjensten att försöka en hjerpe.
Jaja, jag vill inte höra några olyckor nu, när
Du talar om tjenster, min vän!
mig vid namn.
Seså, du skall inte säga min vän, du skall kalla VÄNNEN 1.
kan jag då neka dig!
Christofer!
Du begär en tjenst af mig, stackare, (Han börjar att äta och aptiten ökas under följande repliker, då Per PER.
börjar betrakta honom med stora ögon.)
Man skall aldrig neka hvar ann någonting?
Det är vackert sagdt, man skall aldrig neka sig VÄNNEN 1.
nåtigonng -- hvar andra menar jag!
God dag, Göran! -- Känner du igen mig?
VÄNNEN 2 (in rakt fram till bordet).
VÄNNEN 2.
Nej, det gör du inte, men jag känner igen dig!
Ser du, jag glömmer inte mina gamla vänner och i äter och jag har intet att äta, derfor säger jag rent ut: Gösse, här har du mig!
(Slår sig ner vid bordet.)
nödens stund söker jag upp dem.
Här sitter du och
han inte sett mat mellan jul och påsk.
Åh, det är en god vän.
Hvad är det för en slusk?
Han äter som om
VÄNNEN 1 (till Per).
som en varg om vårvintern!
Hvad är det för en tiggare?
Han sätter i sig PER.
VÄNNEN 2 (till Per).
Åh, det är en god vän till mig!
Akta dig för falska vänner, Per.
Jaha, jaha!
gar af dig.
Du skall få se, att han kommer att låna pen-
du säga nej, för han betalar aldrig.
Om han begär att få låna pengar af dig, så skall
det är en förträfflig anrättning?
Jag smickrar aldrig!
Jaså, jaså! -- Nå god' vänner, tycker ni inte att VÄNNEN 2.
VÄNNEN l.
heller, men jag kan väl icke derför fördölja sanningen, utan måste erkänna, att något dylikt har jag aldrig varit med om, och det skall vara Christofer, PER (häpen, för sig).
Nej, ni bara äter, min vän!
Jag smickrar aldrig
som skall bjuda på något sådant!
Skål, bror Christofer!
kan säga sådana der grannlåter, dem jag föraktar
Jag är en enkel hvardagsmenniska, jag, som icke
och hvilkas uttalande från ett sådant håll jag endast kan tillskrifva ett hemligt begär att komma åt pengar.
Det är min enkla hvardagsmening.
Hvilken oförskämdhet!
bryta denna njutningsrika samvaro, som skulle kunna vara ändå gladare om den förljufvades af någon älskvärd representant af det andra könet.
Jag anhåller, att inga allvarsamma samtal af-
VÄNINNAN. DE FÖRRE.
oartigt, men jag förlåter dig, efter du är min vän!
Se der har du min hand!
PER (kysser den).
Jaså, du kunde inte vänta på mig!
Det var högst
VÄNINNAN.
visst tagit fel på dag!
Emellertid sitt ner!
Vilja mina vänner här gifva en plats vid min sida.
PER. (vännerna tränga sig närmare.)
Jag ber om förlåtelse, min sköna, men jag har
göra det!
Det kanske ni inte vet!
Nå, den som är min yngsta vän skall Nå, den, som är min bäste vän, lemnar platsen
godvilligt, ty han är alltid mitt hjerta lika nära ändå!
(Vännerna lemna båda sina platser.)
Jag ser, att I båda ären mina bästa vänner.
Och jag din bästa väninna!
Alonzo, icke sant!
Alldeles rätt! -- Och nu, då jag höjer pokalen, PER.
vill jag tömma den för vänskapen!
Vänskapen är som guld, ty den är ren.
Så vackert han talar!
VÄNINNAN (till vännerna).
VÄNNERNA.
Vänskapen är som månen.
Ty den lånar sitt guld...
(Väninnan, vännerna se på hvarandra.)
Af solen!
Och den förmörkas när solen går bor.
VÄNINNAN. VÄNNERNA (surt.) PER.
Mycket bra sagdt!
hållas om dem skall fortfara att brinna!
I hafven
Men vänskapen är en brasa, den måste under-
gifvit mig eder vänskap, hvad har jag att gifva eder?
(Väninnan och vännerna se sig omkring.) PER.
eder vänskap!
I sen på mitt guld.
Ack, det är bara mull mot VÄNINNAN (försigtigt).
att det ojordiska finnes.
Men man skall icke förakta det jordiska derför,
Utmärkt sagdt!
allt detta guld gifver jag er!
Nåväl, jag vill belöna eder trohet! -- Se här -- VÄNINNAN OCH VÄNNERNA.
(Störta öfver bordservisen).
är än mull!
Men kom i håg: jag sagt er, att guld ej annat (Håller handen för mun och går oroligt af och an.) VÄNINNAN. PER.
Min gud, jag tror, att jag dör!
Hvad är det åt dig, Alonzo!
att den rike mannen också är utsatt för lifvets obehag.
Jag har fått tandvärk!
Åh mina tänder!
Sen I,
(Väninnan, vännerna dra sig åt dörrarne med sina guldpjeser.)
Nej, lemnen mig icke ensam med mina qval; VÄNNEN 1.
nu, när jag bäst behöfver ert sällskap!
öfver!
Åh litet tandvärk är inte farligt, det går snart VÄNNEN 2.
Tag kallt vatten i mun, så blir det snart bra!
por; ni skulle se en qvinna lida!
Ja se männen, de äro så känsliga för små krämPER.
Åh! gå icke ifrån mig, jag lider så gräsligt.
Jag öfverger dig aldrig!
(Håller i dörren.)
Jag sprinPER.
ger efter tandläkaren!
Nej stanna!
Nej, det tillkommer mig som Georgs äldsta vän!
Ni vill springa ifrån mig!
Nå! -- Jag förbannar (Guldpjesrna, som väninnan och vännerna hafva i händerna, förVÄNINNAN.
VÄNNEN 2 (vid dörren).
detta guld!
Jag förbannar er, falska vänner! vandlas och bli svarta.)
Han har bedragit oss!
(De angripas alla tre af tandvärk och jemra sig.)
PER (frisk igen).
öfver! öfver!
Åh, det är bara litet tandvärk, det går snart Tag kallt vatten i mun, gamle vän, så går det (Väninnan svimmar.)
krämpor!
Inte skall ett fruntimmer svimma för så små (Vännerna springa ut.)
Ja, spring nu till tandläkaren och låt honom ta
ut alla era tänder, räfvar, så biten
I inga får se'n.
VÄNINNAN. PER.
hos dig!
Alla ha öfvergifvit dig, men jag stannar PER.
VÄNINNAN (qvicknar vid).
så fattig som den fattigaste och snart kommer taxeraren och vill ha skatten och då tar han hela möblemanget i pant!
Ja, men hvarför skall du göra det!
Jag är ju
(fattar hans hand och stjäl under det följande hans ring) och räcka dig handen...
PER (duperad).
Då vill jag vara vid din sida och stödja dig,
VÄNINNAN (smyger sig intill honom).
Om det är sant?
-- Se på mig -- --
sare än mannen...
Ack, man har sagt mig, att qvinnan var trolöVÄNINNAN.
derför kallar man henne trolös...
Låt mig sitta, jag är så upprörd...
Hon är klokare än mannen... (stoppar ringen på sig)
(Han leder henne till en stol vid väggen.)
Lugna dig, min vän, jag har bara skrämt dig!
Gif mig ett glas vin, jag är så matt efter alla PER (går till bordet).
dessa sinnesrörelser.
Väggen bakom stolen öppnas; väninnan och stolen försvinna.
Hahahaha! -- Skolgosse!
Lär dig af detta att VÄNINNAN (visar ringen).
icke tro på en qvinna, som du skymfat!
baka hufvudet har han åsneöron.
PER, ensam; springer till fönstret och tittar ut; då han drar tillPER.
står jag ensam, fattig, öfvergifven, med ett par långa öron och utan min ring!
Hade jag vetat, att lifvet hos trollet! -- Hvad skall jag nu ta mig till, utan var så genomuselt, då hade jag väl stannat hemma vänner, utan pengar, utan hus och utan tak!
Nöden står utanför dörren och väntar mig; skall jag nu på allvar ut i lifvet och arbeta mig till hvarje önskans
Förbannelse öfver guld, vänskap, qvinnor!
uppnående! -- -- -- Om jag icke vore ensam ändå! -- -- -- Hvarför icke så gerna ensam, då det icke flärd.
Förbannelse! fins någon vänskap och allt ting är falskhet och
Banna icke, Per!
i lyckans dagar.
Du öfverger mig icke, fast jag glömt dig LISA.
Det är i nöden vi träffa våra vänner!
Jag förbannar vänskapen!
Det skall du icke göra, Per!
Det fins vänskap i PER.
lifvet lika så väl som falska vänner!
endast tomhet och flärd!
Jag har nu pröfvat lifvets goda och jag fann LISA.
har du gjort ungdomens första lärospån och du skall bli man!
Du har sökt lyckan på orätt håll!
Vill du skor och bli nyttig; ty dina sunda blickar genomskåda det förvända och vränga, som finnes ute i lifvet.
PER. icke gå ut och göra gagn, upplysa dina medmenni-
Du har pröfvat på ditt sätt! -- Emellertid, nu
Och bli en stor man.
tig: du skall bli en reformator, som för menskligheten framåt.
Stor eller liten, är det samma, du skall bli nyt-
och hvars namn lefver på allas läppar.
Ja, en reformator, som äras och dyrkas af folket
mensklig storhet för ärans skull!
Du skall få den och du skall få en ny erfarenhet!
O, så långt du är från sanningen; du söker
Min ring är borta!
Det ligger i den ringens egenskap att aldrig kunna PER (ser på sin hand).
vara borta från egaren.
stor man, en reformator; men du, Lisa, skall följa mig.
Se der är han! -- Nå väl, jag vill bli en
Ej ännu!
Men på afstånd jag dig följer,
Och när du kommer ut för sorg och nöd
Och lyckans sol i mörka moln sig döljer, Då är jag hos dig med mitt svaga stöd.
Gå ut i lifvet! se hvad vrångt der gifves, Hur skönhetsblomman äfven trifves,
Men när bland dy och grus du skåda fått Tänk då att lifvet är på både ondt och godt!
Tredje Akten. burspråk med platser för borgmästare och råd; till venster skomakarens en hönsbur och en vattenså.
Midt på torget en skampåle med två halsjern, hängande vid kedjor samt öfverst en figur med ett ris i handen; mot en stensättarjungfru, och med en lagerkrans om pannan.
Fonden stadsvy.
ETT TORG.
Till höger rådstugans arkad; ofvanpå den samma ett
hus med bodfönster och skylt, samt bänk med bord utanför; bredvid denna
åt höger midt på torget borgmästar Hans Schulze's staty, helfigur lutad
SKAMPÅLEN och STATYEN.
God morgon, staty!
God morgon, skampåle!
Har du sofvit sjelf?
Nog har jag sofvit, men jag har drömt också; STATYEN (vresigt).
SKAMP. SKAMPÅLEN.
STATYEN (nickar).
SKAMPÅLEN (bugar sig för statyen).
kan du gissa hvad jag drömt?
en reformator till stan!
Jag drömde, kan du tänka dig, att det kom
hvad det var kallt om fötterna att stå här, men Nå då skall han ha staty också?
En reformator?
Hva! -- (stampar.)
Det var fan
STATYEN.
hvad gör man icke för ärans skull!
SKAMP.
här nere vid mina fötter och jag tog honom om haldet var en riktig reformator och inte en så'n der charlatan som du var i lifvet!
STATYEN. SKAMP.
Staty!
Nej han fick stå staty sjelf
sen med mina båda armar.
(Halsjernen skramla.)
Ah prat, du skulle veta skäms!
min sida.
Jag skulle det, men jag har alltid rättvisan på (Svänger riset.)
Hvad hade han för specialitet då?
Jo han var reformator i gatläggning.
I gatläggning!
Pest och pultroner!
Han fuskar SKAMP.
således i mitt fack.
(Stöter med jungfrun.)
och du skulle aldrig stå der du står, om du inte varit svärfar åt borgmästaren!
Nej, han gör med besked hvad du fuskade i,
med att stenlägga gatorna?
Var det inte jag, som genomförde den nya idén SKAMP.
hur gjorde du?
I stället för att man förut fick sätta
Jo, det gjorde du, men idén var inte ny!
sina fötter i mjuka sanden, får man nu balansera på spetsiga och kullriga stenknallar, som förstöra både fötter och skodon, utom på den gatan, som ledde från ditt hus och till källaren, för der lät du lägga en spång med flatstenar!
nen göra om hvad jag har gjort!
Och nu vill den här reformatorn eller charlataSKAMP.
alla gatorna med borgmästarstenar, så att alla få det lika bra!
Han vill rifva upp hvad du har lagt och lägga
Jaså, det är en rabulist!
du hade vagnmakaren, skomakaren, liktornsoperatören och borgmästaren med dig och derför lyckades du!
Ja, det är det, och han har icke parti för sig;
mitt verk skall folket kasta efter honom, och ve honom, om han rör vid mitt minne!
Han skall akta sig!
Hvarje sten han bryter ur
skälm!
Mins du hur det gick till för dig att bli en
Vi ska' hoppas, att han afslöjar dig, din gamle
sådan der stor man efter din död.
Först på begrafhöll gatläggarn, som blifvit rik på dina gator, ett
ningen höll presten dina personalier för 20 mark; så äreminne; så lät liktornsoperatören, som fick praktik genom dina sköna gatstenar, slå en medalj; så uppkallade vagnmakaren, som fick förtjenst på lagningar, ett åkdon efter dig; och sist lät skomakaren hålla en minnesfest öfver dig.
Din måg, borgmästaren, utskickade en subskription till staty -- ingen vågade neka och nu står du der!
kommer Schulze-föreningen och bekransar och sjunger minnessången, som min måg har bestält; det SKAMP. skall allt svida i dig att behöfva stå och höra på det?
Det kan jag inte neka till!
Men få se om jag STATYEN. SKAMP.
Ja, det gör jag och det grämer dig!
Och i dag
inte blir sanndrömmare till sist?
Håll nu mun på dig, här kommer föreningen!
Nu måste jag hålla mig för skratta!
Tre styc-
ken är hela föreningen; i fjor voro de sex; du är på retur, Schulze, snart skall du se, att man flyttar ut dig i oxhagen.
kan aldrig sjunka så djupt, att det flyttar deras statyer ut i oxhagen.
Ett folk, som vördar sina stora män och minnen,
SKOMAKAREN (ut från sitt hus, öppnar bodfönstret).
Jag tror det har varit regn i natt! -- Bror SKOMAKAREN.
Schulze ser så blank ut!
Bara det ville hålla uppe HANS (i fönstret). SKOMAK.
då sångföreningen kommer! (ropar in åt boden.) Hans!
Ja, mäster!
skall ut och uppfylla en medborgerlig pligt!
Sätt dig här vid fönstret med ditt arbete; jag
spannremmen dansa på din rygg!
Hör du det, lymmel!
Men om du inte passar på, så skall jag låta
SKOMAK.
God morgon, skomakare!
VAGNMAKAREN (in med en fana).
God morgon, vagnmakare!
borgmästaren?
Vet någon, jag tror, att vi få raska på, för det drar i hop till regn.
God morgon, god morgon!
Ska' vi vänta på
LIKTORNSOPERATÖREN (med en lagerkrans).
för var jag så klok och tog karpus med mig!
VAGNMAKAREN.
Det sa' jag åt mig sjelf också i morse och der-
häck!
Men jag ser inte en katt!
Har inte skomanesfesten i dag?
Nu skulle folket samlas här bakom och bilda
karen sagt åt boktryckaren, att vi skulle begå minSKOMAK.
Jo visst, jo visst!
målets fot! -- Så der!
Vill herrarne bilda en halfcirkel omkring föreLIKTORNSOPERATÖREN.
mer nog folket.
Vi kan börja med kantaten, tycker jag, så komVAGNMAKAREN.
inte syns till.
Han brukade alltid bjuda på glögg förr om åren!
Men jag förstår mig inte på borgmästaren, som
han försofvit sig. -- Ha herrarne ton?
C, fiss, g, h.
Åh, om ni börjar sången, så vaknar han nog, om
blir en rigtigt odiös ensemble.
Jag börjar då!
Men pass på i trion, så att det Solo Recitativ.
Hell dig, välgörare!
Allt är förgängligt här i jordens jemmerdal,
Hell dig, borgmästare!
Men minnet af ditt verk, det har ej annat val SKOMAKAREN.
Än lefva evigt, ja lefva trots afund och kabal.
Bra hvissladt, vagnmakare!
Syns inte glöggen än?
Gå på, skomakare!
Nu kommer arian.
Den skall VAGNMAKAREN.
tas riktigt idealiskt, så skall du se, att borgmästaren vaknar!
SKOMAKAREN. Aria.
Rosornas andning och nejlik-knopparnes doftning bland
Så falsk i håg, underblommornas öden!
Som glittervåg
Hon smög mot honom hårets svall; Och lilja så hvit och lilja så röd
Der susar hafvets friskhet all.
Begrunda förtroligt lefnad och död!
Det var en rar strof, men jag tyckte inte, att
LIKTORNSOPERATÖREN.
det hade afseende på föremålet och våra nuvarande förhållanden.
Hvar har du fått det der?
SKOMAKAREN.
är en så'n der idealare, och han gör sån't här när han är ledig om söndagarne.
Jo ser du, jag har en lärpojke der hemma, som
det är obegripligt svårt att utröna sjelfva kärnan i strofen.
Om jag får säga min mening, så tycker jag att
jag inte, att vi ha regnet här!
Det är just det fina det, ser du!
Men tyst, tror (Tar på tig karpusen.)
regnet och låta blöta sig för den der gamla stofilens skull.
Tycker herrarne, att det är skäl att stå här i
måste åtminstone ta trion innan vi går, för när vi
Vi ha ju anslag för att uppehålla sången och vi
sätta an till sammans så skulle väl inte sjelfva den
kunna sofva!
Festtalet deremot kan man alltid skänka, och det är i alla fall för liten publik för ett så stort tal.
-- Vi tar trion alltså! C, fiss, g, h.
Den är inte så idealisk som arian, men den ådagalägger mera sakkännedom om de enskilda förhållandena.
(Regnet smattrar och blåsten tilltar.)
den der gamla charlatanen.
Anslag?
Sex mark person!
Det kan man vara utan!
Ja det tycker jag med...
Det må fan stå här längre och förkyla sig för
kanske; var ni kanske inte med och gjorde honom till en stor man med medalj.
Var ni inte med och subskriberade på bysten
git ner oss...
Nå, vi voro väl tvungna, annars hade man taSKOMAKAREN.
minne, jag sjunger trion ensam!
Ja, men det är otacksamt att inte vörda hans LIKTORNSOPERATÖREN.
hem och äter frukost.
Ja, det kan du göra, som står i karpus, jag går
(Kastar kransen på statyens sockel, slår upp kapuchongen och springer.) VAGNMAKAREN.
här spektakel.
Det är sista gången, jag lånar mig till sådant
SKOMAKAREN (ensam).
Nu går jag till borgmästaren, så får jag en glögg.
Men jag skall hålla mitt tal först för gubben här
uppe, så får jag bättre samvete.
(Talar till statyen.)
Du tror, du gamla Schulze, att det är för din skull vi sjunga, för din skull vi hålla tal; kan du inte begripa, att det är för vår skull; vi behöfva en stor
man, för att skjuta fram, när vi befinnas vara för våra egna; vår lilla stad behöfde en staty för att
små, vi behöfva dina ord att citera, när ingen tror bli en stor stad, dina förfallna slägtingar behöfde din staty för att de skulle kunna reda sig och få sysslor här i denna krångliga verlden -- och derför ser du, står du nu så högt uppe öfver oss, din för detta nolla!
Nu har du hört ett sant ord, din stac-
kare, det första och det sista kanske du fått höra -- (skrämd) det måtte väl ingen ha lyssnat på hvad jag nen. sa'?
Ha, der kommer slägtingen till den store man-
God morgon, skomakare, har ni hört, har ni SKOMAKAREN. SLÄGTINGEN.
hört det skändliga attentatet?
Hvad står på, herr slägting?