Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men vid betraktande deraf, ali nya Bankers framtida verkan på rörelsen, ingalunda kan vid tidpunkten af deras anläggning tillräckligen bedömas och att rörelsens behof utaf creditpapper för de kommande 20 åren, hvarunder Banker få octrojeras, lika litet låter på förhand beräkna sig, som conjuncturernas förändringar och de lagstiftningsåtgärder, hvilka ega inflytande på landets creditbruk och behof utaf rörelsemedel, så tyckes man böra medgifva, att 1 § icke för sig sjelf innebär den garantie, som, mindre vid B •nkrörelsens öppnande, än under dess fortgång, påkallas af behofvet, och att den princip, som i r §. blifvit erkänd, fordrar ett stöd genom stadgandet i 7 §.
Uti valet emellan de sålunda föreslagne 2.‘rie c rrectiven anse också Utskotten det sistnämnda ega ett afgjordt föietiäde.
Efter hvad Utskotten här ofvan anfört, tro de, alt stadgandet fullkomligen instämmer med Bankens eget sanna interesse; och ett så beskaffad! band på friheten är ofta både lyckligt och nödvändigt.
Skulle lagbudet emedlertid någon gång råka i strid med Buikernes enskilda fördel, så bör ju denna vika för det allmännas anspråk, vid de vigtiga tillfällen då myntvärdet är i fara. 8 §.
Att stadga, det Privatbankerne borde ovilkorligen inlösa deras sedlar med metalliskt mynt, hafva Utskotten trott hvarken vara nödigt eller nyttigt.
Ett sådant stadgande skulle, efter Utskottens tanka, innefalM ett uttaladt misstroende till den nyligen verkställda realisationen, och tilläfventyrs, i mon af Pri val bankernes uppkomst, vålla en så stark utvexling af silfver från Statsbanken, att det fastställda förhållandet emellan dess metalliska fond och utelöpande sedlar derigenom rubbades.
Det skulle dessutom ofta blifva både för allmänheten serdeles Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande W.o 4- 37 obeqvämt alt nödgas af Privatbankerne emottaga liqvid uti metalliskt mynt i stället for Statsbankens sedlar, och för Bankerne svårt att bålla cassa i det förra slaget, då de måste låta sig nöja med deras egne fordringars inbetalande uti del senare. 0
Ett stadgande i enlighet med det modifierade yrkandet, att sedelinnehafvaren skulle kunna, om han så ville, fordra inlösen med metalliskt mynt, gagnade Banken lill föga eller intet.
Banken skulle nemligen , i allt fall, rör dess egen trygghet, nödsakas hålla full cassa uti klingande mynt, utom den för allmänhetens beqvämlighet jemväl oumbärliga cassan uti Slatsbankens sedlar.
Beträffande anmärkningarne derom, alt invexlingen borde ske icke allenast vid Bankens hufvudstation, utan äfven på andra orter, torde det vara tillräckligt att påminna, det ett stadgande härom skulle 'förutsätta skyldighet för
Banken att på hvartdera stället hålla i det närmaste lika stor cassa, som vid hufvudstationen, hvarigenom all vinst utaf Banki öi elsen möjligen ginge förlorad.
Men hvad som i detta hänseende icke kan i Lag påbjudas såsom ett åliggande, blir dock sannolikt påkalladt af de fleste Bankers eget interesse, enär den fi i villiga inlösen, som Bankens Commissionairer kunna på serskilda orter ombesöija, med en jemförelsevis liten cassa, måste i hög grad befordra sedlarnes gångbarhet.
Enär Banken förklaras berättigad att af sina gäldenärer, derest de brista i betalning på förf.dloJagen, åtnjuta straffränta, hafva Utskotten trott det vara rättvist, att också Banken i sin ordning crlägger lika ränta, i händelse den icke fullgör sitt åliggande att, vid anfordran, inlösa Bankens utgifne myntrepresentativ.
Utskotten hafva också velat härigenom i möjligaste måtto uppehålla de ifrågavarande sedlarnes värde , d rest Banken råkar i concurstillslånd, samt förekomma, det Bankbolaget skulle kunna, af sjelfva concursiillslåndet och den medföljande långsamma uliedningen, hemta räntevinst på borgeriärernes bekostnad. 9‘ §•
Påbudet om
Direclionens ansvarighet, med personer och enskild egendom, för prompt betalning af alla Bankens förbindelser, kan väl vid första påseendet förekomma nog strängt; men man finnér, vid närmare eL tersinnande, att denna stränghet är en af de säkraste garantier, sorn kunna i L >gen nedläggas derföre, att Directeurerne skola uppbjuda omtanka och krafter, till afvärjande af allt, som hotar Bankens säkerhet.
Emottal gandet af Bankförvallningen är frivilligt, och den, som väljes till Directeur 28 Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande N.-o 4' kan och bör naturligtvis, förr än han tillträder detta kall, noga underrätta sig om Bankens ställning, och öfverväga det med befattningen förenade äfventyr.
Då Banken kommit på obestånd, är det, för bevarande af alla borgenärernes lika rättigheter, angeläget, att den icke, under en fortsatt rörelse, liquiderar de förstkommande, med uppoffring af de öfriges anspråk.
Från en sådan åsigt utgår förslaget om Bankens skyndsamma försättande i concurs-tillstånd, hvilket förslag Utskotten sökt bringa i närmaste öfverensstämmelse med de grundsatser, som för concurs-mål i allmänhet äro gällande. io §.
Enär Bankens tryckta invisningar i andra hänseenden sättas i parité med tryckta creditsedlar, böra äfven, hvad bevakningen deraf angår, enahanda stadgan Jen gälla; och afvikelsen från förra förslaget i denna del skall således förmodligen godkännas.
I Bankens concurs behöfva, enligt förslaget, Bankens tryckta förbindelser icke beräknas annorlunda, än medelst uppvisandet inom den treåriga praesci iptions-tidens slut; hvaremot alla andra fordringar skola, i vanlig ordning, bevakas och med ed fästas.
Likaså, derest Bankbolaget erhåller årsstämning å dess borgenärer, kommer, i anledning deraf, icke att erfordras någon anmälan af de tryckta förbindelserna; men andra fordringar måste, på vanligt sätt, före eller å proclamadagen tillkännagifvas.
Utskotten anse concursmålets afdömande ingalunda behöfva uppehållas i afvaktan på den treåriga prasscriplions-lidens utgång; mea någon utdelning till oprioriterade borgenärer kan ej lämpligen ega rum förr, än man fått. säker kännedom, angående beloppet af Bankens skuld.
Sista anmärkningen emot 9 §. af förra förslaget synes grunda sig på ett missförstånd, föranledt af redactionens bristfällighet.
Der åsyftades naturligtvis endast Bankens concurs, eller sådan årsproclama, som, vid Bankbolagets upplösning, å dess borgenärer utfärdas, men icke concurs eller årsproclama för någon serskild bolagsmans borgenärer.
Ora desse, såsom innehafvare af Bankens förbindelser, icke åtnöjas med den rätt och talan, hvilken de ega emot Bankbolaget samfäldt, utan vilja förvissa sig, att, för möjlig brist, undfå utdelning i solidarisk delegares concursmassa (om actie-egaren kan här icke vara fråga), så måste bevakning ske i den ordning Concurslagen föreskrifver.
Det är således äfven klart, att man icke velat upphäfva afliden solidarisk Bolagsmans arfvingars rätt, att genom Banco- och Eag-Utskottens Utlåtande N:o 4- 29 urarfvagörelse befria sig från det ansvar för Bolagets gäld, hvilket ålegat den döde i lifstiden. 11 §.
Vid inträffande concurs för sådant Handels- eller Fabriks-bolag, deri Frälseman är delegare, synes, efter allmän Lag. målet tillhöra Hof-Rätls upptagande.
Att likväl, derest Bankbolag gör concurs, målet bör behandlas af Concurs-Domstolen i orten, anse Utskotten vara påtagligt; och denna grundsats innefattas redan i 16 §. af förra Förslaget, hvilken §.
Utskotten i öfrigt icke bibehållit, såsom dels öfverflödig, till följd af allmänna Lagens föreskrifter om rätter Domstol, och dels felaktig, såsom innebärande en lagförändring, den der icke varit åsyftad, nemligen att Banken, uti mål som röra fastighet, hvaraf Bolaget blifvit egare, för exempel genom inrop på executiv auction, skulle svara, icke vid den Rätt, under hvars dom värjo fastigheten ligger, utan vid Domstol i den stad eller ort, der Bankens hufvudrörelse förlagd är. 12 §.
Att, på sätt yrkadt blifvit, förbjuda belåning i den ena Banken af den andra Bankens actier, eller förbjuda den, som har andel i en Bank, att der få upptaga län, skulle, efter Utskottens tanka, vara en orättvisa emot dessa inrättningar och motverka deras uppkomst.
Uti bemödandet alt omgärda dem med stränga garantier, för att bevara allmänhetens rätt, bör man icke gå så långt, att man betager dem den frihet, som utgör vilkor för deras tillvaro.
Ändamålet med Bankinrältningar är icke att meddela stående lån, helst lillgångarne böra vara hastigt och lätt användbara.
Utlåningarne böra således fixeras till viss kort lid, utan omsättningsrätt; och på sådane vilkor skola de äfven säkrast komma produetiva yrken till godo.
Rättigheten att belåna intecknade reverser bör så mycket mindre, efter hvad en anmärkning åsyftar, vara Privatbankerne förmenadt, så snart stadgandet om längsta förfallotiden icke öfverträdes, som dessa panter ofta innefatta den bästa säkerhet, hvilken kan erbjudas.
I fråga om liden för lagsökningen, tro Utskotten sig hafva förekommit all obehörig tidsutdrägt, då de föreslagit, att lagsökning skall ske inom en månad. 3o Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande N.o 4- Öfverskollet af köpesumman för hos Banken pantsalt egendom redovisas af vederbörande executor, antingen panten blifvit såld för Bankens elier för annan borgenärs räkning; och den, i afseende på vården af samma öfverskott, framställda anmärkningen lärer således finnas icke föranleda till något serskildt stadgande. .3 §.
Tnköp af hvad som fordras för Bankens rörelse, vare sig fast eller lösegendom, kan destomindre, efter hvad påmint blifvit, anses förbjudet, genom det här upprepade och från 10 §. i inom. af förra förslaget hemtade stadgande, som en slik åtgärd icke motsvarar hvad man förstår med talesättet: att drifva handel. • 5 §.
De i 2 och 3 mom. af 11 §. i förra förslaget intagne bestämmelser hafva Utskotten ansett vara af den reglemenlariska beskaffenhet, alt de icke behöfde i denna Lag inflyta. 17 §•
Alt, såsom en del anmärkningar åsyfta, ställa Privnlbankerne under Rikets Ständers Banks omedelbara inseende, hafva Utskotten desto mindre velat tillstyrka, som man, i fall delta skedde, möjligen i en framtid, med åberopande af förment uraktlåtenhet vid controlen, skulle lyckas att på Stalshanken hvälfva ansvaret derföre.
Månadsrapporlernas insändande till Kongl.
Maj:t instämmer med sjelfva hufvudgrunderna för denna lagstiftning i öfrigt; och att fördela controlerna åt alltför många håll, torde mera motverka än främja ändamålet.
Anmärkningen, att ifrågavarande månadtliga uppgifter borde från hvarje Privatbank meddelas de öfrige Pi ivatbankerne, hafva Utskotten icke biträdt derföre, att det står hvar och en af dem öppet att sjelf förskaffa sig del häraf ifrån Handels- och Finance-Expeditionen.
Att Kongl. Maj:t eger infordra alla de upplysningar
Ilan finner nödige, är i den nu föreslagne §. stadgadt.
Sättet åter ankommer på Kongl. Maj:ts eget Nådiga ompröfvande; och Utskotten ville icke , att man i Lagen serskildt föreslog utvägen af undersökning genom Ombud, enär denna åtgärd möjligen skulle göra uppseende, och derigenom skada Bunkerues alltid ömtåliga credit.
Banco- och Bag-Utskottens Utlåtande N.o rf. 3i *8 §•
Till svar å anmärkningen derom, att bestämmandet af teckningssummans och actiens minsta belopp borde ankomma på Kongl. Maj:t, i hvarje serskildt fall, må anföras, att Utskotten trott lagstiftningen böra, genom bettämda stadganden i alla de frågor, som möjligen kunna för det närvarande bedömas, närma sig en sådan fullständighet, att Kongl. Maj:t högst sällan skulle behöfva utöfva
Dess i i §. omförmälda höga rätt, att vägra privilegium för ett Bolag, som vill organisera sig i enlighet med l öre varande Lag.
Genom den nu föreslagna nedsättningen af minimi-beloppcn, lill hälften al hvad förra förslaget innehåller, hafva Utskotten gåltNen, i deras tanka, tjenlig medelväg emellan olika meningar.
Hvad angår den uppkastade ftågan, huruvida actie må ställas lill innehafvaren, så lärer det finnas tydligt, alt, enär den löpande egenskapen ingalunda strider emot naturen af acliebref i allmänhet, och berör le fråga af Lagen med tystnad föi bigås, densamma måtte ankomma på Bolagets eget afgörande. ’9 §•
Att påbjuda nedsättning i allmän vård af mera än 25 proc af leckningssumman, hafva Utskotten, i betraktande af öfrige föreslagna garantier, trott icke vara nödvändigt, och ulan verkligt behof bör man ej minska de- tillgångar, som för Bankrörelsens bedrifvande kunna behöfva användas.
— Några öfvervägande fördelar af de öfrige inom Riks-Slånden framställde olika förslag i detta ämne hafva Utskotten ej kunnat inse.
Anmärkningarne derom, alt inteckningar, så vida de skola, efter denna § , såsom säkerhet godkännas, ej borde öfverstiga | af den intecknade pantens taxeringsvärde, äfvensom att ej andra än "allmänna” räntebärande papper skulle få till den ifrågavarande nedsättningen användas, finna Utskotten ej tillräckliga skäl alt biträda.
Intecknings-säkei het kail mången gång vara fullgod, om den än något afviker från nyssnämnde förhållande till taxeringsvärdet; och bland andra räntebärande papper äro t. ex. sådane som Ti ollhätte-Bolags-actier, obestridligen goda, ehuru de icke kunna rätteligen kallas ”allmänna’.
Skulle, under tidens lopp, värdet på säkerhetshandling af det ena eller andra slaget nedgå under hvad som fordras, så bör anmärkning derom göras vid den årliga revisionen, och annan säkerhet genast sättas i stället. 3 a Banco- och Lag-Utskollcns Utlåtande A’.o 4-
De nu gjorda tillägg lill hvad 19 §. i förra förslaget innehåller förmoda Utskotten till rigtighelen icke bestridas. 20 §.
Det har blifvit påmint, dels att den här stadgade nedsältningen möjligen icke skulle erfordras till så stort belopp, dels ock att inbetalningens verkställande med Bankens egna sedlar borde förbjudas; men för Bankens soliditet anse Utskotten åtminstone 25 proc. af leekningssumman böra inom viss kort tid ställas under Banco-slyrelsens disposition; och det omförmälde förbudet vore utan ändamål, enär påföljden endast blefve den, att man i den ena bancoluckan, för Bankens egna sedlar, vexlade till sig det mynt, hvarmed man straxt derpå gjorde insättningen vid den] andra. 21 §.
Man har velat härigenom lemna Banken en lätt utväg att bereda sig rättighet till vidgad rörelse utöfver teckningssumman, med bibehållande af oförminskad säkerhet åt dess borgenärer. 22 §.
Den åsigt, alt Actiebankerne hafva deras rätta sphere i en större rörelse, än de solidariska Bankerne, utgör motivet för skillnaden i den för hvardera utsatta minsta sedel valeur; 5 R:dr Courant, såsom minimum för Actiehanks creditsedel, innefattar en medelväg emellan de härom yttrade olika meningarne. 23 §.
Hvad angår de i förra förslaget gjorda bestämmelser, rörande teckningssummans och lottbrefvens minsta belopp, samt minsta antalet af delegare, så hafva Utskotten icke funnit skäl till ändring förekomma; och beträffande de gjorda framställningarna derom, att 10 till 20 delegare borde hafva hvar för sig insatt ett större capital, så tycks behofvet af ett stadgande derom till det mesta förfalla, enär, af en millions teckningssumma, 20,000 R;dr belöpa sig, per medium, på hvar och en af delegarne, antagne till antalet 5o. 24 §•
Sedan Utskotten förut i 9 §. bestämt fordringsegarnes rätt emot Directeurerna, har 24 ansetts böra handla endast om delegarnes ansvarighet.
Banco- och Lag-Uiskollens Utlåtande iV.-o 4- 33 rikhet.
Utskotten hafva frångått den mening, som i förra förslaget uttalades, att ej någon delegare skulle kunna sökas för mera än som på hans lott i Bolaget belöpte, med mindre brist hos någondera yppats, då denna brist borde fyllas af de andre delegarne, en för alla och alla för en.
Det har nemligen icke undfallit Utskotten, att en sålunda begränsad excution skulle för borgenären medföra serdeles stora svårigheter att göra sin betalningsrätt fullt gällande, och Utskotten hafva derföre nu tillåtit borgenären att, så snart tourén kommer lill delegarne, få för hela sin fordran vända sig emot hvilkendera bland dem, sorn honom godt synes.
Ehuru utmätning hos Directionens Ledamöter bör hafva föregått, har man likväl, på det borgenärens rätt icke måtte uppehållas af en möjligtvis långsam realisering af dessas fasta egendom, inskränkt omförmälde vilkor af utmätning endast till lösören.
Har Banken kommit i concurs-tillstånd, och Directeurernes förvaltning således upphört, så äro de att betrakta såsom andra delegare, och följaktligen måste frågan om föregående utmätning hos Directeurerne i sådan händelse förfalla.
Det har utgjort föremål för öfverläggningar, hvad rätt den delegare, som sålunda måst betala Bolagets gemensamma skuld, sedermera skall åtnjuta emot sina med-delegare.
Men denna fråga hafva Utskotten ansett vara af den för Bolagsmännen inbördes enskilda beskaffenhet, att något stadgande derom icke behöfde i förevarande
Lag inflyta.
Den kan utomdes äfven efter allmän Lag bedömas, 35 §.
Enär raan visserligen af giltiga skäl tillåter den i personelt ansvar varande Bolagsmannen att frånträda Bolaget och ansvarigheten, utan borgenärernas hörande, så fordrar deremot dessas rätt, att den afgångne
Bolagsmannens ansvar fortfar åtminstone så lång tid efter det förändringen timat och blifvit kungjord, att borgenärerne, derest de anse sin säkerhet minskad, må, före samma tids utgång, hinna uttaga deras fordran hos Banken, och, om betalning der brista skulle, göra deras anspråk emot den omförmälde Bolagsmannen gällande.
Är denna åsigt rigtig, så lärer man äfven böra godkänna stadgandena i a morn., såsom en följd af det föregående.
I fråga om solid: delegarens enskilda borgenärs rätt, alt i den Bih. till R.
Prot. 18 34 och i835. 6 Sami. i Afd. 3:dje Häftet.
5 Banco- och Lag-Utskottens Ullålande N.o förres ställe ingå i Bolaget, äfvensom i afseende å afliden defegarrs arf. vinges rättigheter, är något undantag icke gjordt ifrån de grunder allmän .Lag innefattar. 26 §..
Då Lagen bjuder, alt de solidariske delegarnes antal skall vara minst 5o, och icke tillåter någon minskning derunder genom Bolagets frivilliga åtgärd, synes haan, för den händelse, att en sådan minskning af annan orsak skulle inträffa, såsom till följd af delegares dödsfall, concurs eller bortflyttning ur landet, också böra, genom något tjenlig! äfventyr, tillhålla Bolaget att söka med sig införlifva nya lika ansvarige delegare j de afgångnes ställe, tili det erforderliga antalet.
Detta skulle eljest, efter någon tids förlopp, möjligen komma att stå betydligt under det stadgade minimum; och att medgifva ett sådant förhållande, vore delsam* ma som att förklara, det man ansåge hela lagbudet om ett visst antal delegare vara af föga vigt. 28 §•
I anledning af det gjorda yrkandet, att, äfven af solidarisk Bank, nedsättningen borde ske i allmän vård, må erinras, att Utskotten ansett delegarnes solidariska ansvarighet uppväga den garanti för slutlig betalning, sorn,' hvad Actie-Bmk angår, är med nedsättningen under allipän vård åsyftad. 3o §'.
För- en "4ef äf de här nämnde fall stadgades redan i 7, 8, ar och 27 §§. af förra förslaget privilegii förlust.1 Ansvarsbestämmelserna pä dessa ställen äro nu sammanförda; och för öfrigt hafva Utskotten dels tillagt enahanda äfventyr för sådane lagöfverträdelser, hvilka till deras orsaker och följder äro för allmänheten af en serdeles hotande caracter, dels ock till Kongl. Maj:! öfverlemnat, att, derest Bank i annat hänseende bryter emot denna Lag, efter omständigheterna, förelägga vitén eller förlust af privilegium. ■> j. ■ , • • 1 • • .
Annu återstår alt redogöra för några af de beslut, hvarifrån ofvan berörde lagförslag utgått.
De stadganden som i 14» >5 och 26 §§. af förra förslaget finnas Banco- och t ag-Utskoitcns Uttalande N- o 4 35 intagne, äro icke i senare förslaget bibchållne.
Hvad »4 §• angår, så förmoda U.skotten hvarje stadgande i detta ämne vara af beskaffenhet, att svårligen kunna utål Domstol tillämpas, och dessutom mindre beli öflig t, så snart Hanken är underkastad behörig offentlighet.
Den Bank, sorn, genom lidna förluster, råkat på velerligt obestånd, och icke genom delegarnes tillskott erhåller nödig förstärkning, måste ofelbart, i saknad af credit, nödgas Upphöra. i5 §. åter blir öfvei flodig, derest, enligt Utskottens gjorda hemställan, en serskild Författning kommer att utfärdas i det ämne, hvarom detina- §. handlar; och 26 §. synes äfven kunna och böra utgå, uppå de i reservationerne emot förra förslaget i denna del upptagne skäl.
Det är vordet påmindt, alt Aclie-Bmker och solidariske
Banker borde i denna Lag upplagas såsom ett enda slag, utan all skiljaktighet
Men den serskilda garanti, sorn solidarisk Bank, framför Actiebank, ei bjuder uti delegarnes större ansvarighet, tyckes utgöra ett tillräckligt motiv för skiljaktiga lagbestämmelser i afseende å hvartdera slaget.
Huruvida gränslinjen deni emellan blifvit rigtigt uppdragen, är hvad som kommer att af Rikets Höglofl.
Ständer närmare skärskådas.
Att, såsom vidare blifvit yikadt, förbjuda anläggandet af Actiebanker på andra ställen, äU i de stapelstäder, der börser och mäklare finnas, vore, efter Utskottens tanka, en af behofvet icke påkatiad och, möjligen för vissa orter, menlig inskränkning i detta hänseende.
Ett stadgande, som ålade
Bankerne att ständigt hafva en viss mili i rni-cassa , i förhållande till den utelöpande sedelstocken, hafva Utskotten ansett tilläfventyrs icke kunna uppfyllas.
I denna fråga synes dessutom ^Bankernes eget interesse lör deras bestånd göra Lagens bud öfverflödigt:
- Att den na föreslagna Lagen icke må ega tillämpning på de Privatbanker, som redan uppkommit oqh organiserat sig i öfverensstämmelse med en äldre Författning, nemligen Kongl.
Kungörelsen den 14 Januarii 1824. lärer finnas uppenbart, men alt förbud äfven för dem emot utgifning af alltför små sedefvaleui er synes likväl vara af behofvet påkalladt; och Utskotten få således hemställa, att Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla s det måttej antingen såsom ett tillägg till Lagen för en - 36 Banco- och Lag-Uukottens Utlåtande N.o 4- skilda Låne- oc/t Sedel-Banker, eller genom serskild Kun• gör else, förklaras : att, hvad Kongl.
Kungörelsen den 14 Januarii 1824 stadgar, angående enskilda Banker eller Disconter, hädanefter skall gälla, endast i afseende på sådane Banker, sorn redan äro inrättade, hvilka vid deras undfångne privilegier, under den derföre återstående tiden, måga orubbadt bibehållas, derest de ej sjelf ve önska att före samma tids utgång få deras statuter förändrade till öfverensstämmelse med ofvanberörde
Lag; åliggande dem likväl, vid vite af 5oo K:dr Courant, att icke utfärda eller sätta i omlopp tryckta eller graverade skuldförbindelser, sedlar eller depositionsbevis på mindre belopp än 3 R:dr Courant.
Vidare få Utskotten, under åberopande af de grunder förra Betänkandet upptar, å nyo, med någon redactionsförändring, framlägga det i samma Bet. pag. 16, intagne och utan anmärkning, femnade förslag: det måtte Rikets Högloft.
Ständer, för deras del, besluta utfärdandet af en Författning derom, att i5 Cap.
HandelsBalken och Kongl. Förordningen den 28 Junii iyg8, angående hvad Bolag iakttaga böra, som under sä kallad firma, eller serskild antagen handteckning, vilja Handelsoch Fabriksrörelse idka, böra tjena till efterrättelse äfven för sådane Bolag, som ingås i ändamål att upp- och utlånings-rörelse bedrifva, utan dermed förenad rättighet att utgifva tryckta eller graverade sedlar.
Emot den i förra Betänkandet, pag. 28, föreslagna anhållan hos Kongl. Maj:t, att, vid utfärdande af Bank-privilegier, desamma måtte, så vidt möjligen ske kan, så ställas, att den bestämda tiden för hvartdera Bolagets verksamhet komme att ungefärligen på samma gång för dem aila utlöpa, har man anfört, att försigtigheten snarare fordrade en framställning i motsatt syftning, emedan, om privilegierne för de Privatbanker, som inom en tid af t5 å 20 år hädanefter kunde bildas, skulle vid en och samma tidpunkt löpa till ända, penningeförlägenheten och stockning i näringarne sannolikt skulle dervid uppkomma; och få Utskotten, i betraktande häraf, omförmälde, i förra Betänkandet gjorda hemställan nu frånträda.
Det Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande N.-o 4. 37