Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Deras löner, hvilka af Direktionerna bestämmas, utgingo 1859 vid 37 lazarett sålunda, att 1 hade 1,600 R:dr, 5 hade 1,500, 8 hade mellan 1,000 och 1,350, 14 hade emellan 1,000 och 50(>, och 9 emellan 500 och 200 R:dr.
Af 37 läkare uppbära således 23 mindre än 1,000 R:dr i årlig lön.
Denna lönernas ringhet och bristen på pensioner har gjort, att Lazaretts-läkarne måst med sin befattning förena andra tjenster.
Detta förhållande, sorn alltid verkat menligt på deras egentliga befattning, kommer efter all anledning att betydligt förändras genom den instruktion för Lazaretts-läkare, som snart förväntas.
Skulle denna förbjuda Lazaretts läkare att innehafva sådan annan tjenst, som fordrar hans frånvaro från sjukhuset, så blir han derigenom förhindrad att, på hittills öfligt sätt, förbättra sina vilkor och förvärfva sig pensionsrätt.
Från vidsträcktare landpraktik är Lazaretts-läkaren i allmänhet af sin tjenst förhindrad.
Stadspraktiken blir oftast af mindre betydenhet, derföre att lazaretten ofta äro och antagligen snart allmänt blifva förlagde utom städerna, då enhvar naturligtvis, under i öfrigt lika förhållanden, heldre vänder sig till en nära än till en aflägse boende läkare.
Skulle anslag till lazaretten beviljas, så blifva naturligtvis sjukhusen så utvidgade och tjenstgöringen så förökad, att föga tid återstår för Lazaretts-läkaren till enskild praktik.
Jag har anfört dessa sakförhållanden, för att ådagalägga, att Lazaretts-läkaine i allmänhet äro så otillräckligt aflönade, att de svårligen kunna samla någon förmögenhet, sorn kan betrygga deras utkomst på ålderdomen.
När härtill kommer, att Lazarettsläkaren icke liar någon pensionsrätt, så blir följden, att han, för att kunna lifnära sig, blir tvungen att bibehålla sin tjenst intill sena ålderdomen, då den framåtgående vetenskapen redan lemnat honom långt bakom sig, och då hans yttre sinnen icke längre kunna ega den säkerhet och skärpa, som sätta honom i stånd att med full noggrannhet verkställa den mängd kirurgiska operationer, som förekomma på ett lazarett.
Att detta för sjukvården är högst menligt, lärer icke kunna bestridas, och att det icke är ett endast gissadt förhållande, blir klart, då man betänker, att åttondedelen af rikets Lazaretts-läkare år 1859 voro mellan 65 och 81 år gamla.
Med anledning af vid sistlidne riksdag väckt fråga om pensionsrätt för Lazarettsläkare, förklarade dåvarande Stats-Utskott i betänkandet N:o 152, »att billigheten onekvtigen påkallade, det Lazaretts- och Kurlius-läkare, liksom öfrige i Statens tjenst an" ställde Läkare, må komma i åtnjutande af pensionsrätt, att om denna förmån ej kunde ”beredas dem genom anlitande af Lazaretts- och Kurhus-kassorna, erforderlig tillgäng ”torde böra af Rikets Ständer anvisas på allmänna indragningsstaten; men att Rikets ”Ständer ej ansågo motionerna till annan åtgärd föranleda, än att i underdånighet an”hålla, det de gjorda framställningarne måtte delgifvas kommitterade för pensionsväsen”dets ordnande, för att komma under pröfning vid uppgörandet af det förslag till en 188 Motioner i Borgare-Såndet 1862. 90. ”allmän reglering af pensionsväsendet, som dem blifvit uppdraget.”
Jag betviflar ingalunda att nämnde kommitterade tagit detta ärende under allvarligt öfvervägande och deråt egnat all den uppmärksamhet, som Rikets Ständer, hvilka godkänt Utskottets ofvannämnda yttrande, ansett detsamma förtjena; men då det torde draga ut på tiden innan kommitterades utlåtande vinner Kongl. Maj:ts nådiga pröfning och blir af Ständerna godkändt, och som missförhållandet fordrar snar hjelp, så föreslår jag, att Rikets nu församlade
Ständer behagade besluta att de Lazaretts-läkare, hvilka, efter 25 års tjenstgöring och fyllda 60 lefnadsår, afgå, må. intill dess deras pensionsrätt kan blifva vederbörligen annorlunda bestämd, på allmänna indragningsstaten åtnjuta en årlig pension af 750 R;dr R:mt.
Om remiss till vederbörligt“Utskott anhålles.
Stockholm den 26 Nov. 1862.
O. E. L Dahm - JS/S 90 Af Herr Dallin:
Om bestämmande af studentexamen eller deremot svarande afgångsexamm frän högre elementarläroverk, såsom 'vilkor för inträde vid krigsskolan å Carlberg.
Maj:t anhållit om krigsakademiens förvandling till en tillämpningsskola för alla blifvande officerare har Kongl. Majit under den 14 sistlidne Oktober anbefallt en dylik ombildning.
Detta nådiga beslut torde dock icke sakna betänkliga brister.
Då för inträde tili krigsskolan stadgas det kunskapsinått, som eges vid afgången från elementar-läroverkens 6:te klass, antages likväl ej flyttningsbetyg till 7 klassen, såsom gällande inträde, utan särskild examen skall, vid Gardberg, afläggas i samma ämnen, som de i skolan genomgångne.
Ovilja mäste ju härigenom väckas hos samtlige clementar-läroverken, hvars lärares afgångsbetyg sålunda skola af krigsskolans lärare pröfvas och möjligen underkännas.
Ett ännu större fel är att förordningen strider, såväl mot den allmänna meningen, som mot Rikets Ständers uttryckta önskan.
1 skrifvelse af den 4 Augusti 1860 yttra Rikets Ständer, ”att krigsskolan icke borde vara en läroanstalt för sari arie humanistiska läroämnen, hvaruti undervisning meddelas i de allmänna läroverken, och rättast der inhemlas.”
Dä nu ynglingen 1 emuar läroverket i 6:te klassen, utan att hafva genomgått den 7, måste ju de humanistiska läroämnen, sorn rättast läsas i sistnämde klass, läras i krigsskolan.
Ändamålet att från tillämpningsskolan afskilja ali elementarundervisning vinnes således endast till hälften.
Hvar - Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
,f\s‘ 90.
189 före skulle dessutom den blifvande officeraren icke få samma’förkunskaper, som alla andra samhällsklasser, en rätt som redan nu länge tillerkänts honom?
Första § i Kongl.
Förordningen af den 24 Januari 1835 stadgar: ”För att kunna anmälas till första officersgraden fordras att hafva undergått studentexamen.
Detta var Begeln: först i § 9 göres det undantag, att ”den. som viii krigsakademien undergått officersexamen, må i vanlig ordning till officer föreslås.” Rikets Ständers afsigt var säkerligen ej att upphäfva denna, under 27 år gällande regel, utan, dä de förordade krigsskolans ombildning, önskade de tvärtom, att principen skulle 1'ullt’tillämpas, sä att undantaget för krigsskolans elever mätte upphöra.
Regeringen deremot har alldeles frångått denna vigtiga sats och tagit ett steg tillbaka, genom att stadga afgången ur 6:te klassen såsom norm.
För jnglingarnes framtid kan detta stadgande medföra de svåraste följder.
Den sorn ur skolans 6:te klass ingått till Karlberg och sedan, af en eller annan orsak, önskar lenina den militära banan, måste återgå till skolan, innan han kan vinna tillträde till universitetet.
Ilar han deremot aflagt fullständig afgängs-examen vid elementarläroverket är öfvergängen lätt frän en lelnadsbana till en annan.
Skiljas de humanistiska ämnena fullständigt från krigsskolan, kan kursen der säkerligen minskas med minst Ett år:
Vinsten häraf torde vara obestridlig.
I dessa dagar har man haft tillfälle se Landtförsvars-kommittéens betänkande i ämnet.
Ledamöterne i nämnda kommitté äro samtlige f. d. kadetter; deras yttrande måste således äfven derföre tilläggas stor betydelse.
Angelägenheten af officerares med andra medborgare gemensamma bildning frarnhålles deri pä ett lika varmt som öfvertygande sätt.
Fullständig afgängs-examen fran elementar-läroverken föreslå*, för inträdet till krigsskolan, och den nu vidtagna åtgärden afstyrkes pä det kraftigaste.
Med anledning häraf och dä den nya förordningen tilikännagifver. att krig-skolans ombildning väl skall börja nästkommande är, men att Kongl. Maj:t dock förbehållit sig, att, pä Kanslers-ombetets framställning om de bestämmelser sorn för en förändrad organisation blifva nödvändiga, dä lätta sitt beslut rörande denna organisation, i sin helhet, föreslår jag vördsamt att Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit vid krigsskolans slutliga ordnande behagade bibehåll i nu gällande grundsats, att student-examen, eller deremot svarande afgängs-examen frän något af rikets högre elementar-lärovcrk. skall fordras, såsom vilkor för inträde vid krigsskolan.
Stockholm den 20 November 1862. Ö, E. /,.
Dahm. i 190 Motionär i Borgare-Ståndet 1862. JW 91. JW 91.
Dahm:
Angående anslag till löner för 2 trädgårdsingeniörer och tryckningshjelp för lifgifvande eif en handbok i svenska pomologien med plancher.
Då det numera börjar erkänna?, att trädgårdsskötseln, rätt bedrifven, icke endast är landtbrukets poesi, utan en praktisk näringsgren, som på samma gång den bereder en mängd helsosamma födoämnen åt befolkningen äfven temligen långt uppåt norra Sverige lemnar en lika stor om icke rikligare vinst än det egentliga åkerbruket, torde det vara lämpligt, att det allmänna ej dröjer längre art egna samma uppmuntran och omtanka ät denna handtering som åt andra grenar af landtbruket.
Sveriges trädgårdar äro för närvarande med få uudantag vårdslösade.
Man har anlagt dem pä otjenlig mark; man har ej bearbetat jorden till erforderligt djup; man grunddikar ej, man rensar ej omkring vexterna och man luckar ej sina träd med förstånd.
Derföre förtvina plantorna och träden, och lenina ingen fägnad för ögat och ingen behållning i kassan.
Man beklagar sig häröfver liksom skulle trädgårdsskötseln vara det enda yrke. som lemnar brist i kassan för den, som ej förstår att sköta detsamma.
Man borde dock endast beklaga sig öfver okunnigheten.
Det är denna okunnighet som bör undanrödja?.
Tiden tyckes nu vara lämplig för Statsmagten att ingripa i detta afseende.
Intresset för trädgårdsskötseln börjar visa sig lifligt öfverallt i landet:
Hushållningssällskapen lemna understöd åt länsträdskolor; församlingarne anlägga skolträdgårdar; för trädgårdsalster anställer man expositioner, som blifva rikt försedda, talrikt besökta och frikostigt belönade.
Trädgårdsböcker, små och stora, utgifvas och finna afsättning.
Fabriker uppstå, sorn i stor skala förarbeta trädgårdarnes produkter till vin, socker, kaffesurrogater o. s. v. Detta intresse, klokt handled!, kunde bereda trefnad omkring mänga bostäder och inbringa hudratusentals riksdaler; men fara är att det efter åtskilliga misslyckade försök åter förslap.pas och inbringar intet, om
Statsmngterna försumma att taga vård om den uppspirande plantan och låta okunnigheten fortfarande regera i våra trädgårdar.
Trädgårdslitteraturen skall väl i sin mån bidraga att skingra åtskilligt trädgårdsmörker; men vi känne noggrann!, att man icke kan läsa sig till allt vetande, isynnerhet icke i praktiska ämnen.
Det öfvade ögat på sjelfva arbetsplatsen är isynnerhet vid val af lokal lör en trädgård och vid första anläggningen fullt ut lika behöfligt, som landtbruksingeniörens öga vid odlingen och draineringen af ett till åker ärnnadt, fält.
Derföre och då anslagen till ingeniörer för landtbruket, färskötseln, fiskodlingen, m. m. visat sig vara gagneliga, vågar jag vördsamt föreslå. l:o) att Rikets Ständer anslå tvänne löner, hvardera å 2,000 R:dr Runt till tvänne trädgårdsingeniörer, hvilka antagas och användas till allmänhetens tjenst på samma vilkor, som redan antagne, landtbruks-ingeniörer.
,JVa 92. 191 Som det vid alla hittills hallna fruktexpositior.er inom riket visat sig att bland den mängd fruktsorter, som frambringas i Sverige, äfven ett icke obetydligt antal mindre goda finnas, hvilka ieke förtjena odlas; samt att en sä allmän namnförbi* string ä frukterna är radande, att fruktnamnen ii ro nästan lokala, och att det är nära omöjligt för en köpare att vid reqvisition erhålla det fruktträd eller den fruktsort han önskar, så föreslår jag derjemte: 2:o) att en af trädgärdsingeniörerna må få sig särskildt och uteslutande uppdraget att egna sig åt svenska pomologien, samt att en summa af 4,000 Kalr Runt ina ställas till regeringens förfogande att såsom tryck* ningslijelp tilldelas den, sorn utgifver en handbok i svenska pomologien med planchcr.
En sådan handbok är högst behöflig, ty så länge en dylik saknas blir det aldrig slut på ett ofruktsamt och dyrt experimenterande med dåliga fruktsorter eller på den babyloniska förbistringen i frukternas namn.
Att detta understöd till ut* gifvande! af en pomologisk handbok icke skall blifva blott ett fåfängt lörsök att framlocka frukt på ett ännu oarbetadt fält, har jag anledning hoppas, emedan jag vet, att en enskild man af varmt nit för saken redan gjort betydliga samlingar olie gnat mycken tid ät studier i denna vetenskap.
Om remiss till vederbörligt Utskott har jag äran anhålla.
E, L Dahm. .M D i Af Herr BolWlflUSSOn 1 Om anslag till luroverksbyggnad för högre deincntar-läroverhet i Christianstad.
Christianstads stads innevånare hafva i betraktande af det för staden oafvisliga behofvet att erhålla antingen nytt hus för der varande högre elementar-läroverk eller ock förändring och tillbyggnad af den för samma läroverk redan befintliga lägenhet, vid allmänt sammanträde inför stadens Magistrat beslutat uppdraga ät en kommitté af sakkunnige män att betänkande i denna för staden vigtbm fräna n • ,• ° O O C? algilva.
Ett sådant betänkande hafva kommitterade nu afletnnat. såsom bilagda protokoll närmare visar.
Af detta betänkande inhemtas, ett kommitterade ansett, att nuvarande skolhustomten, med tillägg af en skolan tillhörig s. k. valltomt, är för Järnverksbyggnaden den mest ändamålsenliga, helst då nybyggnad kan tillväga— bringas och ändock största delen af nuvarande hufvudbyggnadcn bibehållas.
I öfrigt hafva kommitterade låtit uppgöra projekt-ritning och kostnadsförslag i och för den högst nödvändiga förändringen och tillbyggnaden af läroverkshuset. 192 Motioner « Borgare-Ståndet 1862. 92.
Ehuru skälen för detta behof uti oftanämnda betänkande äro ganska fullständigt upptagne, anser jag mig dock böra påpeka en del af dessa, nemligen: att läroverksbyggnadeu — uppförd är 1865 — icke är hvarken till rymd eller indelning sä inrättad, som Kongl.
Maj ts nådiga Stadga angående rikets allmänna elementar-läroverk af den 29 Januari 1859 föreskrifva]', utan i väsendtlig män derifrån afvikande: att sedan läroverksbyggnadeu uppfördes, lärjungarnes antal tredubblats; att utan öfverdrift kan antagas det läroverksbyggnadeu inom fä är kommer att erfordra utrymme för 350 lärjungar, såsom följd älven deraf att, enligt Kongl. Maj:ts nådiga Stadga den 11 April innevarande är angående afgängs-cxnmen vid högre elementar-läroverk, lärjungar, hvilka vid lägre elementar-läroverk genomgått den föreskrilna kursen, komma att fortsätta studierna vid högre läroverk, för att nå samma punkt, dit man hittills beredt sig väg genom student-examen vid Universitetet.
Kommitteradcs sakrika betänkande upptager många andra skäl för den föreslagna till- och nybyggnaden, hvilka skäl jag dock icke anser nödigt att här afskrifva, utan endast åberopa, sädane de i betänkande tandrågås.
Men dä jag, i följd af Christianstads innevånares i bilagda protokoll uttryckta önskan, nu hos Rikets Högloflig»
Ständer begär ett anslag af ett hundra tusen Riksdaler Riksmynt till stadens läroverksbvggnad med hvad dertill hörer, får jag, såsom stöd för bifall till denna anhållan, vördsamt andraga:
I:o)
Att för staden och orten deromkring ovilkorligen erfordras en sådan lokal för elementar-läroverket, som nu blifvit föreslagen.
Att kostnaden för läroverksbyggnadeu, enligt en genom kommitterade föranstaltad af behörig person uppgjord projekt-ritning och kostnadsförslag, uppgår till ett belopp af 109,539 Rull' G8 öre. 3:o)
Att nuvarande skolhuset är uppförd t utan något bidrag af statsmedel, dels genom sammanskott, af stadens och ortens innevånare och dels genom bidrag af stiftets byggnads-kassa. 4:o)
Att staden ej förmår åstadkomma medel för ifrågavarande vigtiga ändamål, enär staden, som, i följd af en densamma är 1847 öfvergången svär eldsvåda, råkade i betydlig skuld, mäste öka denna genom följderna af de härjningar cholera-farsoten tio år sednare, eller är 1857, förorsakade samt. nu ytterligare för sin existens ser sig nödsakad att, f r en bibana frän Hessleholm till staden, öka sin förut, stora skuldsumma, sä vida statsanslag till denna sednare kostnad ej kan komma att erhällas, hvilket, är ganska ovisst.
— Detta allt, i förening med andra af allmänna behof påkallade kostnader, har vållat- en tryckande tillökning uti innevänarnes ärliga bidrag till staden och dess institutioner samt derjemte, sorn sagdt, i betydlig mån ökat stadens skuld.
Att Rikets Högloflig» Ständer, behjertande det nu anfonia stora behofvet för staden Christianstad af ett ändamålsenligt läroverkshus och stadens oförmåga att detsamma bekosta, täcktes bevilja det af mig begärda anslag, 100,0C0 R:dr Runt., derom får jag vördsamt, anhålla; Oell torde denna min Motion remitteras till Högloflig» Stats Utskottet, der jag anhåller att. så fort ske kan, få förete detaljerade ritningar ä de tillämnade byggnaderna, jemte kostnadsförslag.
Stockholm den 25 November 1802.
C. Bohmansson. JW 93.
JVC 93. JVC »3.
Af Herr Ellqvist; Om anvisande tl Rikets Ständers Banks tillgångar af ökad försträckning ät Örebro läns filialbank samt fiiialbanke na i Wisby, Carlshamn och Borås.
Vid riksdagen 1850— 1851 beslöto Rikets Ständer, att Bolag, sorn bildade sig för att, utan rätt till utgifvande af kreditsedlar, eller andra såsom mynt löpande förbindelser, bedrifva Bankrörelse, skulle från Riksbanken erhålla försträckning till belopp, motsvarande den del af teckningssumman, hvarför säkerhet blifvit ställd, dock icke utöfver R:dr 750,000 R:mt och emot 3 proc. ränta.
Enligt beslutet vid riksdagen 11-56— 1858, kungjordt genom Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse den 4 Maj 1858, egde Herrar Fullmägtige att, utöfver de till försträckning åt Filialbanker redan utgifne R:dr 3,450,000 Rnnt, ytterligare dertill använda 5,550,0( 0 R:dr R:mt af Rikets Ständers Banks reservfond.
Af detta belopp tillsammans R:dr 5',000,000 R:mt hafva de Filialbanker, som blifvit oktrojerade före den 4 Maj 1858, erhållit försträckning till fulla beloppet af till Riksbanken ställd säkerhet, för den del af teckningssumman, som icke blifvit af delegarne kontant inbetaldt, uppgående dessa försträckningar till .
R mt R:dr 4,605,000.
De sistnämnde dag oktrojerade Bankerna, som trädt i verksamhet, hafva erhållit försträckningar till ett sammanräknadt belopp af , » » 3,660,000. och Nyköpings Bank, som erhöll oktroj den 24 September 1858, samt Östersunds Bank, med oktroj af den 29 April 1859, hafva tilldelats . » » 73,>,000.
Summa Rnnt R:dr 9,000,000.
Om nu de af ifrågavarande Filialbanker, som blifvit oktrojerade den 4 Maj och den 24 September 1858 samt den 29 April 1859 särskildt tagas i betraktande, så företer sig det förhållande, att Filialbankerna i Calmar, Helsingborg, Uddevalla och Östersund (oktrojerade 1859) samt Westerbottens läns Filialbank, hugnats med full försträckning till 2:delar af teckningssumman, och motsvarande lemnade säkerheter, samt att Filialbankerna i Nyköping och Hernösand erhållit försträckningar nära uppgående till 75 proc. af deras teckningsbelopp, hvaremot Örebro läns Filialbank, med en teckningssumma af En million R:dr R:mt och med afgifne säkerheter för R:dr 750,000
K:mt allenast erhållit
R:dr 390,000 Rmt, Filialbanken i Carlshamn, med teckningssumma af 'R:dr 750,000 R:rnt, och ställda hypoteker för R:dr 562,500 R:mt, tilldelats äfven R:dr 390,000 R:mt, Filialbanken i Wisby,^med teckningssumma af R:dr 314,500 R.-mt, hvaraf för 75 proc. blott erhållits R:dr .12.0,000 R:mt, och Filialbanken i Borås, med en teckningssumma af R:dr 600,000 R:mt*/i denna kategori minst njuggt behandlade), undfått försträckning till belopp af R:dr 375,000 Rnnt.
Dessa sistnämnda, Örebro läns Filialbank, och Filialbankerne i Carlshamn, Wisby och Borås, hafva likväl genom uppfyllandet af de vilkor tor försträcknings erhållande, som finnas bestämda i Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse Bilt. till It.
Brot. 1862 och 1863. il Sami. 3 A/d. 25 194 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
M 93. af den 4 Maj 1858, gjort sig berättigade att i lika vidsträckt mån, som öfrige Filialbanker, åtnjuta förmånen af försträckning från Rikets Ständers Bank, hvarpå delegarne ock vid Bankinrättningarnes stiftande gjort sig räkning; alltid förutsättande att om redan gjorda anslag skulle finnas otillräcklige, Rikets Ständer skulle ytterligare anvisa de belopp, som erfordrades, för att Herrar Bankofullmägtige måtte sättas i tillfälle att, om än ej fullt svarande emot hvad som i högstberörda Kongl. Kungörelse utlofvats, åtminstone någorlunda, eller i det närmaste svarande emot pantförskrifne säkerhetshandlingar, lemna försträckning åt alla före nästlidne riksdag bildade Filialbanker.
En sådan förutsättning hos dessa Bankers stiftare kan icke anses annat än som fullt befogad, då öl punkten af Kongl. Kungörelsen den 4 Maj 1858, i 1 mom. uttryckligen stadgar, att Filialbanker, som fullgöra föreskrifne vilkor, undfå försträckning till belopp, motsvarande den del af teckningssumman, hvarför säkerhet blifvit ställd, dock icke utöfver R:dr • 750.000 Runt.
Det heter ingalunda, så vida tillgång finnes, eller i mån deraf, undfås försträckning, utan alldeles bjudande och försäkrande, att Filialbank undfår försträckning till belopp, motsvarande den del af teckningssumman, hvarför säkerhet blifvit ställd och efter de grunder, som vidare finnas bestämde.
Nu är det solklart att ett Bankbolag, sorn, stödjande sig härpå, ställt sig till noga. efterrättelse de föreskrifter, som af Statsmagterna blifvit gifne, och med afseende på behofvet för rörelsen i den ort, der Filialbanken stiftats, fastställt sin teckningssumma, alldeles icke kan operera med den kraft, och i så vidsträckt mån underlätta allmänna rörelsen, som afsigten varit och behofvet kräfde, då den af påräknad försträckning från Riksbanken icke erhåller mer än endast någon del deraf.
En sådan bank är då, för fyllandet af sitt rörelsekapital, hänvisad på upplåning, men utom det att sådan alltid är förenad med större kostnader, och tvingar Banken till restriktioner och stegrade anspråk vid utlåning, så är den alltid mer och mindre oviss och tillfällig, samt lemnar icke det stöd för rörelsen, sorn försträckningen från Rikets Ständers Bank.
Kommer nu dertill att försträckningarne, som lemnats Filialbankerna, utfallit så ojemnt, som här ofvan visats, så att Banker, som sednare oktrojerats blifvit mera gynnade än Banker med äldre oktroj, som t. ex. då Nyköpingsbanken, oktrojerad den 24 September 1858, med en teckningssumma föga, öfverstigande R:dr 600,000 R:mt, erhållit försträckning till belopp af 435,000 R:dr, och Östersunds Bank, oktrojerad den 29 April 1859, med en teckningssumma af 405,500 R:dr tilldelats i försträckning R:dr 300.000 R:mt, då Örebro läns Filialbank deremot, som, oktrojerad den 4 Maj 1858, med en teckningssumma af R:dr 1,000,000 R:mt, allenast i försträckning från Riksbanken undfått 390,000 R:mt, och Filialbanken i Wisby, också oktrojerad den 4 Maj 18'8, med en teckningssumma af R:dr 314,500 R:mt, i försträckning från Riksbanken undfått endast R:dr 120,000 Runt, så är det naturligt att skälig anledning till obelåtenhet skulle förefinnas hos de på sådant sätt missgynnade Bankerne.
Ingenting hade för dessa varit att säga, om vid deras inrättande förmånen af försträckning från Rikets Ständers Bauk till det belopp, hvarföre de till f:delar af teckningssumman kunde erbjuda säkerhet, icke varit förespeglad på de vilkor, som Kongl. Kungörelsen af den 4 Maj 1858 upptager.
Så kunna t. ex. de Filialbanker, som tillkommit efter sista riksdag, då ett belopp af R:dr 1,000,000 R:mt anslogs att utgå såsom försträckning, dock endast i form af kreditiv, och emot 4 proc. ränta till halfva teckningsbeloppet, och med högst R:dr 500,000 R:mt till de Filialbanker, som dädanefter kunde bildas, icke anse sig besvikne i sina förhoppningar, ty Bankstiftarne visste, att Rikets Ständer, genom förenämnda beslut, för dem gjort ändring i dittills gällande vilkor för försträcknings erhållande.
Men som visadt är, stå de Filialbanker, som bildade sig före sista riksdagen i ett helt annat förhållande, såsom grundade på löftena i Kongl, Kungörelsen af den 4 Maj 1858.
Förde Motioner i Borgare-Ståndet 1862. iM 93.