Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Svampen rensas, ko- kas med litet smör, salt, peppar, lök o c h litet ci- tronsaft eller franskt vin i en panna med lock, tills det saftar sig, får därpå hastigt koka in, tills smöret ser klart ut.
Man blöter lika mycket mjukt hvetebröd, som man har svamp, i mjölk, urkra- mar det v ä l; några äggulor och ett stycke smör blandas väl tillsammans; svampen hackas fint, alltsammans blandas med fint rifven, fet ost.
Ägg- hvitorna slås till hårdt skum och iröras sist.
Lägges i en med kallt smör smord form och insattes i ugn.
L. Westerbergs Tekniska Fabrik, Gefle.
Filial: Österlånggatan N:r 28, Stockholm.
Finnes i hvar e j väl sorterad speceri- och parfymhande.
Sallad af svamp.
Kokt svamp sönderskäres, lägges i en salladsskål, öfverströs med litet fin- hackad lök, kryddas med salt, peppar, litet fransk senap, olja eller grädde och vinättika.
Blandas väl.
Smmpfrikasé.
Svampen rensas, sönderskäres och sköljes väl.
Ett stycke smör fräses i en panna, svampen ilägges, fräses tillsammans, tills svampen dragit åt sig allt smöret, fuktas sedan med litet buljong, helst af kalf eller höns, kryd- das med salt, peppar, litet rifven muskot, stötta nejlikor och kanel samt litet hackad persilja.
Ett par skalade citronskifvor och smörsås,afredd med äggulor och grädde, hälles öfver alltsammans och omröres.
var det lugna, säkra, klara, som småningom drog hennes vänner allt närmare henne.
Icke ett spår af falskhet, icke en skymt af hyckleri, icke ett ord för mycket eller ett steg för långt åt sidan.
Och allt skedde, utan att hon själf tycktes fästa sig därvid, blott därför att hon ej kunde frångå en fin, ädel och bildad natur.
Man anade, att hjärtat kunde brinna innanför denna lugna yta, men man kunde veta, att ingen obehörig skulle få se branden.
Däri, i en kanske för långt drif- ven stolthet, i rädsla för att låta något mänsk- igt öga loda i hjärtat o c h mäta känslornas djup, åg kanske hennes största svaghet, och därför var ngenting så sårbart som just hennes stolthet.
Andra dagen kom Antonia till mig.
Hon hade fått bref frän mr Roylands fästmö, miss Marks, hvari denna betygade sin glädje öfver det intresse Fru Wendela Hébbe, f. Åstrand, den be- miss Brook genom hennes fästman visat henne kanta, spirituella författarinnan, fyllde i tisdags 83 och den sköna konst, de båda älskade.
Brefvet slöt år.
H o n är nämligen född den 8 september 1808. med en vördsam inbjudan titl hennes atelier, där Den åldriga skriftställarinnan, som för närvarande hon för tillfället var sysselsatt med en utomor- jämte sin dotter, den framstående konstnärinnan dentligt intressant kvinnofigur.
Signe Hebbe, vistas å sommarnöje i Stockholms Allt var mycket hyggligt och vänligt skrifvet, skärgård, är fortfarande vid nästan ungdomlig vi- och Antonias hjärta riktigt drogs till amerikan- gör och bästa helsa.
skan.
Därför ville hon nu öfvertala mig att göra Svensk sjuJesJcötersJca i England.
En kor- henne sällskap, eftersom hon var alldeles obe- respondent från London skrifver: En svensk sjuk- kant med familjen.
sköterska, fröken Frida Lindholm, har med drott- Fastän min bekantskap var lika stor, lofvade ning Victorias tillstånd blifvit inskrifven i Queen jag göra, hvad hon åstundade, och följaktligen, när visittimmen ingått, svepte vi in oss i regn- Victorias Jubilee Institute for Nurses och erhållit diplom såsom Queens Nurse för vårdandet af sjuka kapporna och tågade i väg.
i deras hem.
Hotellet var det bästa som fanns, och vi traf- vade hurtigt tre trappor upp till höger, där den provisoriska atelieren skulle vara.
Mr Royland öppnade dörren vid vår knackning.
» Se det var vänligt att komma trots ovädret. » Miss Marks tryckte vänligt våra händer, hon hade ett godt, hurtigt utseende; det förra hade äfven pappa Marks, som mödosamt reste sig från något, som liknade en hemmagjord, orientalisk började i onsdags sina dramatiska hvilobädd.
föreställningar med uppförandet af Shakespeares Vi inbjödos att taga plats, men föredrogo att » En midsommarnattsdröm » med Mendelssohn-Bar- se oss omkring litet först.
tholdys vackra musik.
Spoles roll utföres af hr Rummet var stort, vettande mot norr, med gar- Viktor Holmquist.
dinerna fråndragna.
Två väldiga solfjädrar, ett Som i går torsdag skulle första Arnoldson-före- par egendomliga hyenden, åtskilligt från växtvärl- ställningen gifvas med » Mignon » på programmet.
den framstickande på oväntade ställen och ännu I morgon gifves den andra, då » Traviata » uppföres.
ett par möbler af nyssnämnda sort gaf det hela Angående allt detta hinna vi först i nästa num- ett ganska fantastiskt utseende.
Staffliet, duken mer yttra oss.
Att framgången äfven här är gif- och färgskrinet gåfvo dock tydligt tillkänna konst- ven, taga vi för naturligt.
Alla biljetter äro ut- närens arbetsrum, o c h där, framför en brun bak- sålda för mer än en vecka sedan.
grund, satt den omtalade Vilhelm Tells kusin be- skedligt med händerna i knäet.
gaf i lördags sitt första nya Antonia blef alldeles förtjust, Gumman syna- stycke för säsongen, nämligen Blumenthals 4-akts des, taflan jämfördes.
Det var den förargliga näs- lustspel » Dubbelspel ».
Stycket, som vill framhålla, hurusom människan i allmänhet äfven har ett färgen, som miss Marks icke kunde få fram, den andra ansikte, olikt det hon vanligen bär till sy- blef endera för bjärt, eller för blek.
Antonia måste sätta sig ned och försöka blanda.
nes, är verkligen mycket roligt med lustiga för- » Litet gult kanske? » vecklingar o c h en spirituel dialog, i hvilket af- » Ja, det var icke illa, ännu litet mera. » seende Blumenthal fördelaktigt skiljer sig från öf- Ah, det var ytterst intressant.
riga tyska lustspelsförfattare.
Utförandet är ock Strax före middagen fick jag henne ändtligen på alla händer godt, j a delvis oöfverträffligt.
Sär- med mig hem.
Miss Marks stod öfverst vid trap- skildt gäller detta senare hr Fredrikson, hvilken pan o c h viftade med sitt stora blå förkläde: som den stolte o c h en smula på dekadans komne » Glöm nu icke att komma i morgon precis kl. grefve Balduin v o n Mengers torde hafva en af sina allra bästa uppgifter.
Fru Rundberg är förtju- tio, ty då kommer modellen. » sande som den unga enkegrefvinnan, o c h fröken Och mr Royland stod bredvid med hufvudet på Behrens — grefvens dotter Kitty — - tordeblifvamyc- sned och sade bevekande: » Nu äro de två mot ket användbar i dylika roller, särskildt o m hon m i g; får inte jag komma till er, när svärfar tar kan få litet mera välde öfver sitt talorgan.
Hrr sin lilla lur? » Skånberg, Bceckström o c h Hedlund förtjäna äfven att nämnas.
Iscensättningen är alldeles förträff- lig o c h länder hr Personne till synnerligt beröm.
— Otvifvelaktigt har teatern i detta stycke fått en Det hade stått hårdt åt att få löftet till utflyk- god dragningskraft för den närmaste tiden.
ten, men nu hade vi det ändå, bara vädret fort- farande " ville vara vackert, som det varit de två sista dagarne.
Förslaget kom från miss Marks och Antonia, som önskade taga skisser från en för sin skönhet mycket omtalad plats uppe bland bergen.
N:r 14 (120) Byxa: Drottninggatan 48, en tr. Annonspris: 25 öre pr petitrad (
Fredagen den 4 april 1890.
65 öre; postarvodet inberäknadt.
Utffifningrstid: bvarje helgfri fredag.
Lösnummerpris: 15 Sre Hanna gift (vid kompletteringar).
Hirsch, Pauli.
kare inom vår konst — v i mena då Hanna Pauli, född Hirsch.
Allas vår gamle vän och bekante, Carl Lars- son — ty det finnes väl nu knappast något svenskt hem, där han ej genom alstren af sin pensel eller sitt ritstift blifvit gammal vän och bekant — har visat Iduns läsarinnor den artigheten att för en stund byta paletten mot bläckhornet för att på sitt eget friska sätt be- rätta dem: De af Iduns ärade läsarinnor, som ännu ej personli- gen varit i tillfälle att taga del af den ståtliga utställning, som » Konst- närsförbundet » i dessa dagar öppnat i Blanchs konstsalong liärstädes — och detta gäller na- turligtvis främst alla våra vänner utom Stock- holm — äro väl dock genom de dagliga tid- ningarnas redogörelser tämligen, så att säga, orienterade där uppe och hafva sig bekant, att det stora slag vår unga, lifskraftiga, moderna konst med denna ut- ställning slagit, allmänt anses vara ett af de bäst och lyckligast rik- tade.
E n succés, egnad att glädja hvarje svenskt sinne, som öfver huf- vud rymmer någon gnista af konstnärligt intresse, af stolthet öf- ver den berömmelse, den unga konstnärs- falangen genom sina segrar vida omkring beredt svenskt namn!
V i hafva därför tänkt oss, att det skulle in- tressera våra läsarinnor att få för sig föreställd den af de kvinliga ut- ställarne, som ej blott nu, utan flere gånger förr dokumenterat sig som en af de löftesri- P r e n u m e r a t i o n sker I landsorten: å postanstaltema.
I Stockholm: hos redaktionen, i b o k - lådorna samt a tidningskontoren.
» Hvad jag vet om Hanna Hirseh. » i D e t är för bizarrt!
Att just jag, som stän- digt med mycken miss- tro uttalar mig o m kvinnomåleri, nu fått i uppdrag att skrifva o m Hanna Pauli, f. Hirsch!
Jag, som en gång, då jag var redaktör för akademielevtidningen » Palettskrap » (utkom- mande, när det så pas- sar sig, och då i endast ett hundra exemplar), i en nekrolog öfver den begåfvade målarinnan Nordlander bombastiskt utropade: » Kropp man der til; endast manna- kraft kan åstadkomma Partenonfrisen och fre- skerna i Capella di Sixtina! », sitter nu här
Gå, såningsman, till fälten, Så ädla frön!
Det är en bördig jord.
Så korn!
Så ljus!
Så framtids rika hopp, Men så ej blåst, att du ej skördar storm!
Z. för att sjunga den målande kvinnans lof!
Men det är väl den där gamla nemesis igen!
Saken är den, att då jag en kväll i Pub- licistklubben skröt öfver Konstnärsförbundets i dagarna öppnade utställning, en medlem af » Iduns » redaktion försåtligt frågade, hvem j a g ansåge som den bästa af våra kvinliga exponenter.
Utan tvekan svarade j a g: » Hanna Hirsch! » » Biografera henne! » lydde genast ordern.
Men hvad vilja ni då, kära läsarinnor, veta om henne?
A f vidfogade porträtt se ni, att hon är en vacker judinna.
Från min vän Pauli, hör jag att hon är godheten själf och en riktigt förståndig mamma.
Från de gånger jag varit i hennes hem vet jag, att » lilla Hirsch » är glad och älskvärd.
I klub- ben lät jag, som sagdt, undfalla mig, att hon är vår talangfullaste målarinna, men i största förtroende kan jag här » oss flickor emellan » bedyra, att hon för mig är den » styfvaste » jag känner.
K o m inte med Kosa Bonheur igen (inom parentes sagdt också judinna).
C est de vieux jeu!
Nej, vår Hanna är målarinna, såsom vi nu för tiden mena det: djup och sund i färgen samt käck i tekniken.
Jag minnes från världs- utställningen i somras, där hon bland annat exponerade en solbelyst, svensk, röd lada, huru de unga franska artisterna döko som pilar rätt på den lilla friska biten, mum- lande ett: säore nom d ' un chien, ce ii ' est pas laid, oa!
Här hos oss exponerar hon endast små- x taflor och skisser, men alla duktiga.
D ä r se vi » Gubben och gumman »; den senare spinnande och stretande med linet eller kohåret, under det den förre, » familjeför- sörjaren », är starkt upptagen att titta på.
O, kvinnofråga!
D ä r en sydländsk flicka med blommor i håret, det hela i dunkelbrun färgprakt.
D ä r en skiss af Stockholm i blid kar- minstämning.
Så ett dam-porträtt, så stu- dier massvis, bland andra originalet till teck- ningen i sista » Julkvällen », föreställande hennes lille pojke, som matas af » gamla Margret » (samma Margret som för tjugufem år sedan pysslade om den nyfödda Hanna).
H v a d vilja ni mer veta?
A t t hennes pappa är den bekante musikförläggaren?
A t t hon är genom borgerlig vigsel germa- niserad och förenad med en annan duktig artist, G e o r g Pauli, den bekante parfymfa- brikörens son?
A t t hon » gått på Akademi ' n » och studerat i Paris?
Ja — se där, mina älskvärda, allt hvad jag vet om henne!
H o n lär nog själf sörja for, att ni snart få veta mer om henne, hennes sträfvanden och hen- nes konst.
Det är lifvets stora konst och filosofi att göra det bästa af det närvarande, antingen det är godt eller svårt; att bära det svära med resignation och tålamod och att njuta det goda med tacksamhet och måtta.
vilken tro och hvilken lära Du må hylla än i dag, Hvilken tanke du må bära Om det högstas art och lag, Måste tanken dock du höja, Fri från tvifvel och från hån, Måste hufvudet du böja Här inför Marias son!
Ensam, sviken, öfvergifven, Fängslad där vid korsets stam, Till en brottsling är Du blifven, Till ett mål för spe och glam.
Röfvarne invid din sida, De som sköflat, dräpt och brännt, Samma straff som Du få lida, Du som blott din tro bekännt!
Du som friden blott förkunnat Och din väg i frid gått fram, Du som kärlek alla unnat, Bunden än vid korsets stam!
Dig ditt eget folk förnekar, Dina närmaste dig fly, — Än vid grafvens port ej tvekar Du, vill kalkens drägg ej sky!
An i sista dödsminuten Talar så Du fridens ord, Och fast jordisk kraft är bruten, Har Du för din ovän ord: " Fader!
Ack, förlåt dem alla, T y de veta ej sitt brott!
Ej till doms dem kalla.
De sin handling ej förstått! "
Rena hjärta, varma hjärta Somna in i ljufvan ro!
Glöm den smälek, glöm den smärta, Som du rönte för din tro!
Somna bort från världens vimmel; Från dess lumpenhet och brott Väntar dig Din Faders himmel, Lån till jorden var du blott!
Bakom kulisserna.
nder ett af de första åren af min sam- lareverksamhet, råkade jag på en af mina forskningsvandringar efter gamla folk- minnen — folklore, som det nu kallas — midt in i en valstrid.
Ny lärare skulle näm- ligen tillsättas i en folkskola.
Hittills hade jag ej träffat kvinnor, som varit synnerligen intresserade för lärarevalen; vi ha j u också alltid varit vana att se män- nen ensamme utse och välja både lärare, prester, riksdagsmän och barnmorskor, så jag blef något förvånad öfver att här finna kvin- nor, hvilkaj lifligt agiterade för och emot de olika kandidaterna.
Äfven männen voro starkt upptagna af valstriden, men dock bar allt en underlig hemlighetsfull prägel, tydande på, att båda de kämpande parterna hade dolda orsaker till striden.
Jag hade fått min tillfälliga bostad hos en s. k. herrskapsfamilj, med stort inflytande på socknens angelägenheter, och där omtalade husets damer oförbehållsamt deras och familje- faderns beslut att genomdrifva herr Petters- sons val, till trots för mor Bergs och hennes gifta systrars fäktande för, att Pålsson skulle få sysslan.
» Arbeta dessa hustrur öppet för Pålsson?
» » Nej, min bästa fru, det är just det harm- ligaste, att de låtsa sig vara fullständigt lik- giltiga för hela saken, medan de puffa fram sina män och få dem till att värfva nya motståndare mot oss andra! » tog husfadern själf till ordet.
» I förgår gjorde jag, liksom händelsevis, besök hos Lars Bergs, träffade blott nådig mor själf, försökte leda sam- talet på Pettersson, men hon var, bildligt taladt, så höghalsad och igenknäppt, att jag i denna sak ej fick ett ord af henne utom det, att henne kunde det ju vara detsamma, hvem som blef lärare; hennes flicka, enda barnet, är öfver skolåldersgränsen.
Men hon kan dock ej höra Petterssons namn, utan att ögonen gnistra på henne. » » Ja, både hon och systrarna hata honom, det märker man, » afgjorde husfrun, och en af hennes döttrar vände sig till mig, medde- lande den upplysning, att Lars Bergs för nå- gra år sedan bott i en socken, där Petters- son varit lärare.
» Men vore det då ej af nöden, att man toge reda på orsaken till hennes och hennes familjs ovilja mot denne lärare? » » Orsaken, min bästa fru, är ingen annan än den, att Pettersson ej velat dansa efter mor Bergs pipa.
Både hon och hennes syst- rar äro af det slags kvinfolk, som skall ha näsan i allt, synnerligast i det, som endast angår oss män.
Mor Berg hade rent af makten på den där orten, och, genom sitt inflytande på sin egen man och därmed in- direkte på de andra i skolrådet, intrigerade hon bort den skicklige läraren från platsen.
Nu vill hon drifva samma spel här! » Min värd talade så häftigt, att han fick ett lindrigt hostanfall, och frun tog ordet:
» Ja, förr, innan Lars Bergs kom till sock- nen och mor Bergs två yngre systrar blefvo gifta med socknens bönder, var här fred och ro, ty då fick bildadt folk råda öfver det allmänna.
Men nu, sannerligen är det ej stick i stäf i allt hvad vi — jag menar mot hvad våra män vilja, och därför måste här — » » Göras front mot hemligt kjortelregemente, » högg husfadern barskt in, väl vetande, att husets damer skulle, i en gästs närvaro, re- spektera det sken af makt och myndighet, hvaruti » pappa » solade sig.
» Ja, pappa låter minsann inga obehöriga inverka på sina beslut i sådana fall, » för- klarade äldsta dottern, utan att ens dra på munnen.
» Fattas bara, att vi män skulle lyssna till fruntimmersprat, då det gäller allmänna frå- gor!
Jag har blifvit så retad af den här systertrions intriger mot Pettersson, att jag och mina vänner skulle genomdrifva karlens val, äfven om han icke hade haft högre be- tyg än Pålsson. » » Ja, inte vore det bra för en socken, om bondhustrurna på det här viset finge genom- drifva sina önskningar, eller hvad säger vår gäst, som så väl känner allmogen? » Jag medgaf villigt, att, i fråga om sättet, delade jag min värdinnas åsikt, att bättre vore det, om kvinnorna öppet deltoge i sock- nens angelägenheter.
Men det upptogs af dem alla som ett skämt, afsedt att afbryta ämnet: Pettersson — Pålsson.
Ett par dagar därefter sammanträffade jag med mor Berg hos en af hennes systrar, och då de visste, hvar jag hade min tillfälliga bostad, sökte de på omvägar utforska mig angående » herrskapernas » ställning till lära- revalet.
Deras kryssningar kring frågan för- anledde en liknande manöver från min sida, och jag yttrade blott, att jag hört, det Pet- tersson hade de högsta betygen samt goda vitsord från skolråden i de socknar, där han längre eller kortare tid varit lärare.
het, detta att de försökt använda mig som ett redskap för deras intriger.
Här var in- genting att göra.
Ett par dagar efter, min hemkomst från denna färd läste jag i en tidning, att Pet- tersson fått läraresysslan.
Sedan hörde jag ej något mera om denne lärare, och blott när socknens namn någon gång nämndes, tänkte jag på mor Berg och undrade, hvad jag skulle tänka om hennes hat till denne man.
Efter fulla åtta års förlopp fick jag på min tysta, undrande fråga ett förfärligt svar, som mer än bekräftade mor Bergs utsago.
Läraren var en fullständigt fördärfvad män- niska.
En tidningsnotis omtalade nämligen ett bedröfligt förhållande, utan att dock ut- sätta socknens och lärarens namn.
D å kom jag genast att tänka på Pettersson och kände ett behof att hos mor Berg afbedja mina tvif- vel på hennes sanningskärlek, ty det anade mig, att det var i den orten, som ogärnin- garna blifvit föröfvade, och så reste jag till Lars Bergs gård.
D å hissade mor Berg ren flagga, men det hon nu hviskade i mitt öra var så ohyggligt, att jag sprang upp från soffan, där vi sutto.
» Detta måste sägas åt — » » V i, min man hvarken får eller vill öp- pet röra i saken, ty det skulle då sägas, att vår flicka — • fast bevisas kan det, att hon aldrig kom att gå i skolan, medan han var lärare. » » Ja, men jag har förtrott det åt prostin- nan, » sade mor Bergs syster, » och så veta också våra män om ' et, och vi kunna väl al- drig tro, att Pettersson kan bli vald. » » Mor Berg, hvarför blef han ej anklagad och sakfälld; det är j u oförsvarligt att låta en dylik person förblifva i lärarekallet? » » Både vår prestfru och jag ville, att där skulle resas sak, men de andra kvinnorna menade, att det ej var någon konst för oss, som ej haft barn i skolan.
V i fingo dock till sist sä stor makt med dem, att hade vi kvinnor fått råda, skulle aldrig karlen kom- mit så från saken, som han gjorde.
Men se, våra män beslöto, att han själf skulle få begära sitt afsked.
Sedan har han ett par år vikarierat i olika skolor, och nu söker han sig hit. » af D o l l y R o o n.
» Prostinnan varnade mig för att angripa nästans goda namn och rykte; det var lika med att vara en mandråpare, sade hon, » in- flickade systern.
Jag försökte kort före min afresa att enskildt tala med min värd om saken, men han utlade det som ett nytt prof på mor Bergs och hennes systrars elakhet och slug- Nu stodo socknens alla kvinnor som en människa mot skolrådet, kräfvande laga ran- sakning och dom mot Pettersson.
Men denna gång kunde icke ens min förra värdinna, med all sin och döttrarnas slughet förmå något öfver » pappa » eller de andra skolrådsleda- möterna, hvilka ville ha saken nedtystad för att undvika skandal.
Detta skäl verkade också starkt på en del af kvinnorna, och så fick Pettersson till- sägelse att — inlemna sin afskedsansökan.
Han erhöll goda vitsord och vardt alltså oförhindrad att söka ny lärareplats, och han fick äfven en sådan å annan ort.
Sommaridyll.
För Idun (Foits.
och slut fr. n:r 12.)
amtalet är snart lifligt i gång; teet kom- mer in, eller rättare sagdt ut pä veran- dan, och tiden går snabbt.
Slutligen stiger Resen upp för att taga afsked.
Friherrinnan Rudow ber honom vänligt vara välkommen till dem, när han vill, hvilken tillsägelse Carl kraftigt understödjer.
Resen blickar bort till Cecilia, men denna betraktar ihärdigt och med djupt intresse en grön bladmask, som är stadd på upptäckts- färd bland slingerväxterna.
Han känner sig något besviken, då hon ej äfven instämmer med sin bror.
Efter att hafva rekommenderat sig hos damerna och vexlat ett handslag med Carl aflägsnar han sig.
Därefter dissekeras han naturligtvis.
» Han är mycket hygglig, » säger Carl.
» Jag känner honom » par renommée » genom kusinen, Otto von Resen, som är på samma regemente som jag.
Denne Reinhold von Resen, är ytterst begåfvad, har studerat vid ett par utländska universitet och skulle be- trädt den diplomatiska banan, då fadern dog och han såsom stor egendomsherre i stället fick egna sig åt landtbruket, hvaruti han för resten lär vara särdeles duglig.
Han har senast varit i Skotland en tid och, om jag ej missminner mig, så var det där, som han skadade sin arm, då han räddade en gosse, som fallit uti ett kvarnhjul eller någonting dylikt. » » Han förefaller särdeles belefvad, » säger friherrinnan, » samt är artig och förekom- mande. » Cecilia säger ingenting, men Flossy, som varit onaturligt stillsam och tyst en lång stund, närmar sig Carl och hviskar i hans öra: » Tror du, att han är kär i Cecilia? » Carl stirrar förbluffad på henne, hvisslar ett par toner och säger retsamt: » Ja, det kan allt hända, såvida han ej är det redan uti dig, efter att hafva åsett din skicklighet uti den ädla ridkonsten! » Flossy tillkastar honom en föraktfull blick och aflägsnar sig majestätiskt.
* * * Denna dag är endast en början till en hel följd af många andra angenäma dagar.
Det är nu ett gifvet faktum, att Resen infinner sig hvarje morgon på villan för att i sällskap med de tre syskonen göra utflyk- ter, än till fots, än uti båt eller också för att konversera eller läsa på verandan, uti skogen eller vid stranden.
Petter, den mångbepröfvade ponnyn, befin- nes vara, trots sina snedsprång, ett i grund och botten fromt djur, och utaf detta hans välvilliga sinnelag begagnar sig Carl för att å hans rygg improvisera en slags damsadel, som iståndsätter friherrinnan Rudow att ibland medfölja på de långa promenaderna.
Resen har med sitt glada och älskvärda lynne intagit dem alla — alla utom fröken Cecilia, med hvilken han ständigt befinner sig uti ett tillstånd af beväpnad neutralitet, hvilken neutralitet dock ej förhindrar, att skarpa skott emellanåt vexlas ömsesidigt.
Resen är en man med energi och har för sig själf, redan efter en veckas tid, bekännt, att hans lycka skulle vara så fullkomlig som den möjligen kan vara här uti denna jäm- merdal, så vida han finge vandra genom lif- vet med Cecilia som maka vid sin sida.
Men, som han därtill är en förståndig karl, behål- ler han denna sin tanke tills vidare för sig själf och ser tiden an.
Han har redan hun- nit inhemta en försvarlig kännedom om fröken Cecilias karaktär och har, hvilket ej är af mindre vikt, äfven snart upptäckt, huruledes nådig fröken skall behandlas.
Cecilia å sin sida måste med en viss för- trytelse medgifva inför sig själf, att han är bra olik alla de andra ungherrar, som bruka fladdra omkring henne; denna är då ändtligen en man, en sådan, som hon nästan skulle kunna beundra.