Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majrt ej någon åtgärd vara i detta afseende för det närvarande behöflig. 4:°
Om inrättande af en allmän undervisningsanstalt i Eskilstuna Stad. 9^ Bil. till R.
Emb. Ber. ilen 15 Jun. 183/|.
Anmäld den 37 Junii 1839, då Consistorium i Strengnäs erhöll
Nådig befallning att inkomma med förslag lill en Skolas organisation i Eskilstuna, och lill reglering af Lärarnes lönevilkor, hvarefter Kongl. Maj:t i sammanhang med fö! delningen af de till Elementar-Läroverket vid sista Riksdag anslagne 42>ooo R:dr, under den 38 December i83i och 31 September i833, förordnat, att en Apologist-Skola skall i Eskilstuna Stad inrättas. 5:0
Om skyldighet för dem, som anmäla sig till Prest-examen, att ådagalägga kunskap i vexelundervisnings-methoden.
Anmäld den 6 Febmarii i83o; och har Kongl. Ma-':t, med afseende å hvad Preste-Ståndet serskildt i detta mål anfört och upplyst, ej funnit skäl bifalla de af Rikets Ständer föreslagna sladganden i förevarande afseende. 6:0
Om inrättande af ett Sjukhus i Söderhamns Stad.
Anmäld den 14 April 1883.
Maj:t har, under den 26 i samma månad, bifallit, att ett Curhus må i Söderhamn inrättas för södra Helsingland, och Curhus-afgiften från samma ort för denna sjukanstalt användas. 7:0
Med anhållan, alt Wisby Hospitals inkomster måtte, tills vidare, för uppförandet af en ny Lazarettsbyggnad derstädes till oförminskadt belopp få användas.
Anmäld den 31 December 183o; och behagade Kongl. Maj:t i Nåder bifalla, att Wisby Hospitals öfverskottsmedel må, från i83i års början, till Lazärettsbyggnadens uppförande under vissa vilkor användas. 8:0
Örn bestämmande af vissa rättigheter för Prestman, som antagas Lili Lärare vid Lancaster-Skolor, der minst 75 barn undervisas.
Anmäld den 6 Februarii i83o, hvarvid Kongl. Majit, med afseende å hvad Preste-Ståndet serskildt i detta mål anfört och upplyst, ej funnit skäl bifalla de af Rikets Ständer i underdånighet föreslagna stadganden, mea förklarat
Sig vilja med välbehag anse, om Presterskapet, serdeles de yngre deribland, verksamt bidroge till vexelundervisningens befrämjande.
Bil till R- Sr.
Just. 0mt>uasm.
Emi. Ber. den i5 Jan. 1834. 93 Q'.0
Bil. till LagUtskottets Utlåtande N.o 12a. a3 krast pröfvas.
Häraf synes mig följa, att då förmyndare icke kan förskingra sin myndlings fasta egendom , samt hvad af dennes ärliga inkomst icke åtglr till dess underhäll och uppfostran bör, jemlikt a3 Capitlet i §.
ArfdaBalken, minst hvart tredje år redovisas och sedan till capitalet läggas, så är det egentligen endast för omyndigs, åt förmyndares vård och förvaltning öfverlemnade, i contanta penningar förvandlade förmögenhet, som någon ytterligare säkerhet kan vara af nöden och böra ifrågakomma.
I detta afseende skulle jag, för min del, anse lämpligt tillstyrka ett sådant lagsladgande , att förmyndare borde åligga , inom viss tid efter det han dertill förordnad blef, t. ex. en månad i Stad, och nästa Ting å Landet, inför Domstolen uppgifva och styrka,' huru och på hvad sätt han gjort myndlingens arfvemedel fruglbara; att
Domstolen skulle ega pröfva den anskaffade säkerheten , samt att förmyndaren, icke utan föregången anmälan och erhållet tillstånd af Domstolen, egde vidtaga någon för-; ändring i afseende på den ställda säkerheten, eller Capitalet lyfta.
Jag kan icke föreställa mig, att genom ett sådant Lagstadgande Domaren belastades med åligganden, främmande för dess egentliga Embetsbefattning, ty, enligt nu gällande Lag, är Domstolen satt till öfverförmyndare, 24 Bil. lili LngUlskottets Uflåtande N‘.o 121. faslän dess tillgöranden härvid icke i allt ifrö sä bestämdt uttryckte, so"’ de, efter ni t n mening, böra vara.
Icke eller befarar jag, att derigenom sådana band läggas på den egentlige förmyndaren, som kunna hindra hnnotn att, till möjligaste största fördel för myndlingen, förvalta och förkofra dess tillgångar eller bevaka dess rätt, i fall sådana omständigheter skulle inträffa, som gifve anledning befara obestånd hos någon myndlingens gäldenär och medförde nödvändigheten af fordringens skyndsamma indrifvande, emedan mitt förslag icke åsyftar alt lägga hinder i vägen för förmyndaren att vidtaga åtgärder för fordringens utsökande , och tillräckligt rådrum under tiden alltid gifves att erhålla
Domstolens tillstånd till lyftningen, sedan annan säkerhet för medlen blifvit anskaffad, pröfvad och godkänd.
Till ytterligare stöd för min i dessa delar yttrade öfvertygelse torde icke vara olämpligt fästa uppmärksamhet dervid, att följden af det föreslagna Lagstadgandet sannolikt blefve den, att, åtminstone så länge allmänna räntebärande Statspapper till oföränderligt värde icke finnas, Domstolarne i allmänhet icke godkände annan säkerhet för omyndiges medel , än inteckning i fast egendom.
Någon svårighet att mot sådan säkerhet få göra utlåning torde icke uppstå, då Låntagaren, med mera än vanlig visshet, kunde påräkna huru lång tid fil. lill JjiigUlskoilets Utlåtande N:o lii. 25 lånet lio1! honom blefve qvarstaende.
Och att ptofningen af denna sbgs säkerhet icke är sä svår och äfventyrlig, att ju, genom iakttagande al tillbörlig noggrannhet och urskiljning, förluster kunna undvikas, derom lemna, efter mitt förmenande, de flere i vårt land befintlige allmänna Cassors förvaltning, i jemförelse med Discont- och all annan Lånerörelse, ett ganska ojäfvigt bevis.
Den läng. re tid, som, enligt gällande former, åtgår för utsökning och indrifning af intecknade fordringar, synes ock fullt motsvara den , som erfordras för anskaffande af annan säkerhet , anmälan derom hos Domstolen och erhällan, de af dess bifall till lyftningen.
Jag föreslår alltså, att, med bifall till Utskottets i förra Betänkandet afgifna förslag till ändring af 17 Capitlet Handels - Balken, följande förändrade redaction af aa Cap. 4 jjj.
ÄrfdaBalken må varda antagen:
The låsuren, sorn omyndig ej sjelf behof oer, böra till hans nytta för yttras', men ej nid förmyndare sjelf handla till sig något af then omyndiges gods, löst eller fast; Then omyndiges redbara penningar skall förmyndaren förränta och förkofra, som bäst synes, mot a6 Bil. till LagU iskottets Utlåtande N:ö asm v sadan säkerhet,som
Domstolen 'prof-i var fullgod vara; och förthy åligger förmyndaren att i Stad inom en månad och å Landet vid nästa Ting sedan han förordnad klef, inf ör Domstolen styrka, huru lian sin Förmyndare-pligt i thy fall fullgjort häfver.
Ej må sådan säkerhet rubbas, eller medlen lyftas förrän annan säkerhet blifvit af Domstolen profvad och godkänd. ” 2:0. af Herr Professor Bexell! ”Jag har icke lemnat min röst, och jag skall aldrig lemna den för den Lagstiftning, som utur nu gällande hypotheks-Lag lösrycker den faderoch moderlösas , den värnlösas förmonsrätt<
Och då hvarken den i hvirfveln af penninge-transactioner sysselsatta verlden, eller credit-systemet på den lilla del af jordklotet vi bebo, kommer att skörda den ringaste fördel af denna den värnlöse undanryckta lilla för— monsrätt, sa reserverar jag mig äfven emot detta Betänkande, under åberopande af min vid Be» tänkandet N:o 49 tryckta Reservation.’’ 3:0; af Herr Landegren : ’’Enär Lag Utskottets pluralitet, oaktadt de hos samtlige Bil. till LagXJtskottets Utlåtande N:o 131. 37 ItiksSlinden gjorde välgrundade anmärkningar mot Utskottets, i Betänkandet N:o 49 , framställde förslag till nedflyttning af förmonsrätten hos förmyndare för omyndiges tillgångar, äfven efter de inteckningar, som beviljats senare än förmyndare-förordnandet ej frånträdt sin i detta vigtiga ämne yttrade öfvertygelse , får jag , såsom min serskilda mening, åberopa den af mig emot berörde Betänkande afgifne Reservation, och på de så väl deruti , som uti LagUtskottets, i enahanda ämne vid i8a5 års Riksdag, meddelte Utlåtande, anförde skäl , för min del, tillstyrka, att Utskottets förslag i denna del måtte ogillas.
I sist anförde reservation instämde Herr Alund. s8 LagUtsknt tets Utlåtande N.o 122.
Utikottel ilen 31 Oclober 1S19- Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 68, öfver Riksdagsfullmägtigen irån Jönköpings Län Petter Petterssons motion om upphäfvande af skillnaden i arfsrätt
Jör arfvingar af olika kön.
Sedan Utskottet fran Högloft.
Ridderskapet och Adeln saint Hedervärda BondeStindet erhållit återremiss af ofvanberörde Betänkande, hvilket Högvördige PresteStåndet och, Vällofl.
BorgareStåndet bifallit , har Utskottet granskat och öfverväga! de anmärkninningar, som till återremissen gifvit anledning, och hvilka Utskottet funnit kunna, till undvikande af vidlyftighet , sammanfattas i de punkter, här nedan upptagas och korteligen besvaras.
Till lista punkten hörer det inkast, alt, dd Motiv nair en endast väckt fråga om upphäfvande af olikheten i arfsrätt för arfvingar af olika kon, Utskottet icke skall egt Lagutskottets Uthitarnh N.o li2. 29 a/f, pä sätt so/n slett, utsträcka frågan till af skuffande af olikheten i giftorätt.
Detta inkast har Utskottet redan i sitt Betänkande sökt på förhand möta , oell får här ytterligare erinra, att nu gällande Lags »tadganden örn arf och giftorätt efter Landsrätt hafva ett oell samma ursprung, hvila på. en och samma grund, och ega med hvarandra det nära samband, att de icke kunna annorledes än på en gång förändras.
Orsaken hvarföre qvinnan , såsom hustru, b I i i v i t , i afseende på egendomsrätt , af Lagstiftaren mindre gynnad, än mannen, är nemligen ingen annan än deri , för hvilken hon , såsom dotter eller syster, blifvit mindre gynnad, än son eller broder.
Ar denna orsak ogiltig och förkastlig i det ena hänseendet, så måste hon äfven vara det i det andra , och tvärtom.
Förändras då eller bibehålles Lagens grund och föreskrifter i det ena fallet , så måste de äfven förändras eller bibehållas i det andra.
Utskottet tror sig derföre icke hafva väckt något nytt ämne eller öfverskrida gränsen för sin behörighet, då Utskottet upptagit frågan i sin allmänna omfattning : qvinnokönets egendomsrätt i förhållande till mankönets, och tillstyrkt upphäfvande af den länge öfverklagade orättvisa skillnaden emellan Landsrätt och Stadsrätt. 30 LagUtskottels Utlåtande N:o 122.'
Till 9.dra punkten hänföres det klander^ af motsatt syftning , sorn blifvit yttradt deröfver, att Utskottet icke, i sammanhang med tillstyrkandet af lika arfs- och giftorätt i Stad och pd Landet, föreslagit dermed öfverensstämmande lämplige förändringar i Lagens stadganden om morgon\ gafva , (9 Cap. Giftermåls-Balken) fördel af bo oskifto, (17 Cap. Giftermåls-Balken) bördsrätt, (6 Cap. Jorda-Bal kenJ tagelott och lösningsrätt, (12 Cap. Ärfda-Balken) testamentsrätt, (17 Cap. Arfda - Balken) och makas inbördes rättighet till vederlag för under ägtenskapet sald odaljord (11 Cap.: 7 §.
Giftermåls-Balken).
I anledning häraf får Utskottet nu svara :
Hvad morgongåfva angår ; så har deri ingalunda något oskiljaktigt sammanhang med giftorätt eller arfsrätt, hvaraf följer, att
Utskottet icke kunnat från frågan om ändring i den senare hemta anledning att, såsom i en del anmärkningar blifvit yrkadt, föreslå upphäfvande af den förra.
Morgongåfva e-- ger äfven nu rum både efter Stadsrätt och efter Landsrätt, utan annan åtskillnad, än den, att hustru, som har giftorätt efter Stadsrätt, icke får taga morgongåfva, om hon har barn efter mannen.
För öfrigt är det af sig fagZJtskottets Utlåtande N:ö 122. 31 sjelft klart, att , om giftorätt efter Landsrätt upphörer och hustru alltid erhåller giftorätt efter Stadsrätt, fråga om morgongåfva efter Landsrätt ej mera kan uppstå.
Icke dess mindre har Utskottet, i anledning af serskild gjord motion, uti serskildt Betänkande af denna dag, afgifvit förslag till sådan förändring i lydelsen af 9 C.'ap. 5 $. GiftermålsBalken, att all anledning till missförstånd härutinnan undanröjes.
Hvad ej mindre fördel af bo shifto än bördsrätt beträUar; så enär lagbeslämmelserne härutinnan äro lika för man och qvinna, både efter Landsrätt och efter Stadsrätt, lärer det finnas alldeles uppenbart, att upphäfvandet af arfs- och giftorätt efter Landsrätt ingalunda föranleder till ändring af hvad nu, angående fördel och bördsrätt, är stadgadt.
I afseende på tagelott och lösningsrätt eger jemväl den erinran rum, att Lagens föreskrifter härutinnan icke stå i det samband med föreskrifterne om arfs- och giftorätt, att förändring af de senare nödvändigt kräfver förändring af de förre.
Fastmer håller Utskottet före , att tagelott och lösningsrätt vid arfskifte af fast egendom å landet kunna och böra oförändrade bibebållas, äfven om olikheten i arfsrätt för Öfrigt upphörer; hvarföre ock Utskottet, i anledning af en serskild i JjagUtskw.tets Ullålande N;o iqq. della ämne vackt motion , uti serskild) Betänkande af denna dag, tillstyrker, alt, då broder och sysier erhålla arfslott i jord, som ej väl kan delas eller klyfvas, brödren må ega att sysierns del till sig liisa.
Rörande testamentsrätt, hvilken jemväl, efter Utskottets omdöme, är i sig sjelf oberoende af frågan om giftorätt och arf,hac Utskottet redan, i anledning af serskild rno* lion, afgifvit yttrande i sitt Betänkande N:o 73, till hvilket Utskottet nu vördsamt hänvisar, med anmälan , att detta Betänkande är af Högloflige Ridderskapet och Adeln återremitterad!, samt af Högvördige Preste-Ståndet och Valloflige Borgare-Ståndet bifallet, men att Hedervärda Bonde-Ståndet ännu icke, så vidt Utskottet har sig bekant, i detta ämne fattat något beslut, Hvad deremot angår anmärkningen om behof af förändring i ii;te Cap. Giftermåls.
Balken , så vidt det angar vederlag får under ägtenskapet försåld odaljord ; så medgifver Utskottet denna anmärknings rigtighet, och får, i anledning deraf, här nedan föresia den förändring i 7 §. af berörde Capitel, sorn Utskottet funnit behöflig.
Till f);dje punkten hänförer
Utskottet alla de öfriga anmarkuingarne , hvilka åsyfta att LagUlSloltets Utlåtande N'.n 132,' ätt ådagalägga , det nu gällande stadganden o/n giftorätt och arf efter Landsrätt icke strida mot rättsbegrepp , men deremot ät o bade i politiskt och oeconomiskt afseende ej allenast nyttige utan ock nödvändig#, samt derföre böra orubbade bibehållas.
Att omständligen här upprepa och besvara de serskilda anmärkningar och äsigter,som i det* ta hänseende blifvit framställde, anser Utskottc-c desto mera öfverflödigt, som ämnet i hela dess vidd förut är bade af Rikets Ständer och a£ Allmänheten så tillräckligen kändt , att intet nytt derutinnan , å ena eller andra sidan, blifvit sagdt eller lärer kunna sägas.
Alla de inkast , som äro af någon vigt och förtjena! uppmärksamhet, äro dessutom upptagne och* efter Utskottets tanka, nöjaktigt vederlagde i rnotiverne till 7 Cap. Giftermåls-Balken oell 1 Cap.
ÄrfdaBalken af Uag-Comiténs förslag till allmän Civil-Lag.
Oaktadt den i en och annan anmärkning
Utskottet gjorda beskyllning om förkärlek för Comiléns förslag och om bemödande att detsamma delvis införa , tvekar dock Utskottet icke, att till berörds motiver vördsamt hänvisa och dem åberopa.
De af Utskottet tillstyrkte
Iiagfdrändringame aro väl ingalunda hemtade från Cotniténs förslag; men de äro dermed öfverensstämmande Bit, till Riks-St.
Prot, 1S2S och IS29.
7 Sami, 1 dfd, 5, iy.de 54 LaeUtsHottets Utlåtande N:o US. och hvila på samma grunder, hvilka Utskottet icke tror förtjena förkastelse blott derföre, att de blifvit af Comitén anförde.
Dessa grunder äro långt äldre än både Comitén och dess förslag 5 de äro hemtade från allmänna förståndet och allmänna rättskänslan och hafva länge sökt att göra sig gällande.
Utskottet är ock öfvertygadt , att de skola, ehvad öde Utskottets förslag nu , eller Comiténs framdeles, än må röna, i längden icke låta sig afvisas, I följd häraf anser Utskottet sig Icke befogadt att i någon måtto frångå sitt förra Betänkande , hvilket derföre oförändradt å nyo underställes Rikets Högloft» Ständers upplysta pröfning, endast med det tillägg, att Utskottet tillstyrker , det måtte 7 §. i 11 Cap.
GiftertmålsBalken, i öfverensstämmelse med de öfrige i Utskottets Betänkande föreslagne Lagförändringarne, erhålla denna lydelse:
Häfver man sålt sin hustrus , eller hustru sin mans odaljord, till sin enskilda nytta ; gifve så mycket igen af odaljord sin.
Är den jord till hägge deras nytta Bil. till Lag- Utskottets Utlåtande N:o 12. 35, sald; fylle dä hvar eif siri jord till hälften hvardera.
Ar ej jord till', fylle då af lösören.
Tvänne Ledamöters serskilda meningar bifogas.
Stockholm den 27 October 182g.
Reservationer: 1:0 af Herr Printzensköld : ”Enär de skäl, sorn ligga till grund för Utskottets tillstyrkan om upphäfvande af skillnaden i arfsrätt för arfvingar af olika kön, efter mitt omdöme, icke äro tillräckligt talande förbifall till denna i vårt Lagstiftnings» system djupt ingripande förändring, bär jag ansett mig icke böra med trun röst biträda ett sådant förslag, utafi får emot detsamma mig reservera.
Att bär vidlyftigt framlägga motiverna för denna min reservation, synes mig icke vara behöflig!, då, på sätt Utskottet ganska rigtigt anmärkt, ^ämnet i liela dess vidd förut är både af Rikets Ständer och Allmän» helen si tillräckligen kändt och öfvervägadt, att intet nytt derutinnan å ena el - 56 Bil. till ZagVtsiottets Utlåtande N.-o i2n; ler andra sidan kan sägas.”
Den erinran torde således här vara tillfyllest, att man icke bor glömma, det den olika arfsrätten leder sin upprinnelse, icke blott från politiska omständigheter, utan äfven från den i rattsläran godkända regeln, att rättigheter och skyldigheter böra till hvarandra stå uti ett jemförligt förhållande.
Och då man icke, utan äfventyr att rubba grundvalarna för all samhälls-inrättning, lärer kunna bestrida , att mannens pligter, så val i medborgerligt hänseende, sorn i. hans egenskap af make och fader, äro långt mera vidsträckta och ansvarsfulla än qvinnans, enär det nemligen är mannen, som skall varda Statens angelägenheter, som, med uppoffring af sitt lif, är pligtig att försvara Fäderneslandet mot utländskt våld, och som, enligt naturens lagar , är ovilkorligen förbunden, alt, såsom husfader, försörja maka och barn, samt bekosta dessa senares uppfostran; så vågar jag, för min del, tro, att den större arfsrätt, som från äldsta tider tillbaka varit mannen förunnad, utgör en naturlig följd af dessa hans högre förbindelser inom samhället, och att den, såsom sådan, oförändrad bör bibehållas, utan afseende på de undantagslagar, som i detta fall existera, och hvilka jag icke kan betrakta annorlunda, än såsom alster a£ tillfälliga händelser, då ögonblickets känsla förmått göra sig gällande framför de grun - fei/, till LagUtskottets Utlåtande N.-o 122. der, Iivarefter de olika könens medborgerliga pligter och rättigheter egentligen böra rnätas och bestämmas. 2.0 af Riksdagsfullmägtigen P. P, Lund• ström frän Vesterbotten.
”Jag har ej deltagit i Höglofl. Lag-Utskottets Betänkande.
Såsom motbjudande, orättvis och skadlig framstår för mig den lika arfsrätten emellan son och dotter uti sin tillämpning inom den medborgare-class den närmast rör, nemligen Bonde-Ståndet.
Bondesonen inviges uti sjelfva födelsen åt^ en tungare möda än dottern.
Såsom barn, gungad på faderligt eller moderligt knä, erinras lian redan derom.
Ibland mödorna och arbetet uppväxer han, och blir man.
Fäderneslandets tjenst fordrar det — och han måste genast tillgripa vapnet, lemna den faderlig» hyddan, och såsom soldat inträda i lederne; han måste fördraga alla fälttågets olägenheter, skiljd ifrån hemhfvets lugna förhållanden, mäste han möta alla krigets faror, medan systern ostörd njuter alla lifvets beqvämligheter.
Kanhända återser han hembygden, men det är ej denne raske yngling, som derifrån utgick, — det är den sjuklige, sårade krymplingen, den trötte krigaren, sorn hemkommer.
Och nu skall häri dela ?rf med den med mödorne ech faran föga 38 Bil, lill LtigUukottrfs Utlåtande N:o 122. bekanta systern !
Är detta rattvist ?
Nej, mitt bjerta ogillar en lagstiftning, sorn glömmer och förbiser elen tunga mödan, f)e vådor och försakelser, som i sarnhällslifvet möta mannen och göra honom lika lottad med den i hemlifvets qvalm utvecklade qvinnan.
Inför nationen, hvars Ombud jag är, inför samtid och efterverld, som skola bedöma mitt handlingssätt, förklarar jag, att för min hembygd, den nordligaste delen af riket, som måste vara beredd att först träda den pårusande fienden under ögonen, är den föreslagne Lagstiftningen, icke allenast olämplig, utan äfven i högsta grad skadlig.
Då den uppväxande
Bondesonen der är nog lycklig att få lemna sin arbetskraft till stöd åt en vacklande, trött och åldrig fader.
Han måste då oftast tjena utan lön, då systern merendels bittida, och med stor kostnad för föräldrarna bortgift , är främmande för de uppoffringar af utsigter för sin framtid b rodren i hemmet måste underkasta sig.
Må man annorstädes le deråt.
I vår Nord sluta vi oss ännu med förtroende till det ord, sorn lär: ”att mannen är qvinnans hufvud och att han skall vara hennes formanSå länge vår Constitution, våra Samhälls-lagar rundligen tillägga mannen brorslotten i uppoffringar för fäderneslandet; så länge mannen ej kan lemna den större andel i mödorne och samhällsbestyren, så må fyan äfven i Arfda-Kalken bibehålla Bil. till LngUtskottets Utlåtande N'.o isa. 3g den dubbla andel ull arf efter en fader, hvars ålderdomsstöd, efter en moder, den han huldt omfattat, och genom sin ansträngda arbetskraft räddat från armod, och bibehållas vid den ärfda jordtorfvan.
Jag slutar denna reservation med förklarande af den öfvertygelse, att, om än tiden skulle brådskande vilja antaga den nya Lagen, återstår likväl vishetens förhastandet och misstagen lugnt hejdande kraft, och jag har ett innerligt förtroende till kraften, då den tillhör Konungen.
Må min ringa framställning vara en varning till mina medbroder, fäderneslandets jordbrukare.
Våra förfäder och vi sjelfva hafva befunnit oss väl af det bepröfvade gamla Lagbudet:
Vak-* tom oss för det nya obepröfvade, som vill uttränga det förra.’’ jjo Ija^XJtskottets betänkande N|o *33.
Ankom till JExped.
Utskottet den 30 Octob. tSig, Betänkande öfver Herr Gustaf Hjertås motion, angående tillägg i 7\de $. af 12;te Cap, Årfda-Balken.
”Tni vinnande af det ändamål, att få lika arfsrätt för bägge könen och tillika, vid arf af jordegendom, en billig företrädesrätt till besittningen åt sonen har Herr Gustaf Hjerta hos Högloflige Hidderskapet och A-' deln föreslagit följande tillägg i i2Ue Cap. 7 §.
ÄrfdaBalken "Broder ege låsa syster ut, ändock de lika lotter hafva.".
Som Utskottet J vid granskning af den^ na till dess åtgärd Öfverlemnade motion , funnit, att den i omförmälde måtto af Mo-i tionairen yrkade förmonsrätt för broder framför syster icke strider mot den grundsats, att broder och syster böra vara jemnarfva , helst syster i allt fall erhåller lika stor arfslott som broder, samt det i allmänhet kan antagas, att man både ar mera fallen och skicklig att skota jordegendom j än qvinna{ och LagXJtskolteis Betänkande N:o 133.
41 jemväl liar lättare utväg, än hon, att anskaffa löseskilling; så tvekar Utskottet ej att, i sammanhang med sitt i Betänkandet N:o 68, framställda förslag till upphäfvande af olikr heten i arfs- och giftorätt för olika kön, tillstyrka, det matte, med bifall till motionen, 7:de J. i u Cap. Ärfda-Balken erhålla denna lydelse:
Nu fa flere del i sätesgård, eller annan jord; kan deri ej väl delas eller klyf vas, håfve dd den rätt, som större delen eger att efter laga värdering låsa de andra ut, antingen med penning gar, eller jemngod ränta, hvilketdera den helst villy som lösen taga skall.
Broder ege lösa syster ut, ända att de lika lotter hafva» Stockholm den 27 Oclober j8S9; 42 Lag-Viskoiiets Utlåtande N:o ia4.
Utskottet den 31 Octob, iS2<?.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändring af Allmänna Lagens stadganden om* Morgongåfva och Testamentsrätt.
I anledning af Lag-Utskottets Betänkande, 3Vo 68, rörande upphäfvande af olikheten i arfsrätt för arfvingar af olika kön, har, hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, Herr Gustaf Hjerta framställt följande, till Utskottet remitterade förslag till förändring af 5 §, i 9 Cap.
"‘Hustrun njute ej Morgongåfva, der ”hon barn med mannen häfver.
Dår hu, 'strun förr cin mannen, vare dd Mor"gongafva ock död.
Morgongåfva skall uf ”mannens enskilda lott i boet tagas."
Derjemte har hos Välloflige BorgareStåndet, vid förehafvande af Utskottets of— vanberörde Betänkande, Herr J.