Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom skäl för detta förslag, är af motionären i öfrigt andraget: att Marstrands hamn är en af de få Svenska hamnar, som sällan och icke utan en långvarig och ihärdigt stark vinter tillfryser, och att, om sådant någon gång inträffar såsom hinder för seglationen, är det likväl långt lättare att från Marstrands hamn genom is-sågning utkomma till öppna hafvet, än från Götheborg och flere andra städer i orten, enär öppna hafvet omedelbarligen gränsar intill Marstrands stad; att, om främmande nationer, hvilka drifva handel på Ryska Östersjöhamnarne, men under närvarande förhållanden icke medhinna att besöka dem mer, än en gång hvarje sommar, egde rättighet att i Marstrand upplägga sina varor, kunde desamma derifrån på mindre fartyg genom Albrecktssund, Nordre eif och vidare genom Götha Canal fortskaffas directe lill sin bestämmelseort, och på samma väg och fartyg, de Ryska produclerna, sorn äro bestämda att i utbyte afhemtas, återföras lill Marstrand och der uppläggas, hvarigenom betydliga fördelar kunde vinnas, så väl genom en ökad activ handel, som genom vinnande af tid och besparing af den så kallade Sundska Tullen och Assurance-afgifterna; alt ifrågavarande nederlagsrätt, utan att på något sätt betunga Staten, som tvertom kommer att beredas en vinst genom erhållande af recognitions-afgiften för in- och utgående varor, jemväl skall medföra en omedelbar nytta för invånarne i Bohuslänska skärgården, helst det är all anledning att förmoda, det Bohuslänska skärgårdsfartygen , bestående af större och mindre däckade och odäckade farkoster, företrädesvis blifva begagnade vid varornas ytterligare transporterande; att genom en lifligare rörelse på Canalen bolag möjligen bildas, för att med ångbogsering fortskaffa sistnämnde fartyg emellan Vesterhafvet och Östersjön; och slutligen att i den händelse, Marstrands-stad erhåller nederlagsrätt, skulle sådant äfven medföra en lifligare rörelse i staden samt bereda invånarne åtskilliga tillfällen till arbetsförtjenst, utan att åstadkomma förlust för andra städer, såsom t. ex. Götheborg, hvars Handlande deremot, jemte säkerheten att hela året kunna ombesörja utskeppning af varor, lemnades tillfälle att mot början af vintern med inrikes förpassning afsända varor tili Marstrand, att der uppläggas och sedermera derifrån utskeppas; hvarjemte de större handelshusen för sådant ändamål jemväl kunde derstädes utgrena sina contoir.
Så vidt Utskottet har sig bekant, har något anslag för upprensningen af Albrecktssund vid Marstrand icke blifvit äskadt och det vilkor för den föreslagna nederlagsfriheten, som motionären förutsatt, är således icke för Allm.
Besv. och Ekonomi-Utskottets Betänkande > N.o Sy. 11 handen.
I alla fall är en serskild undersökning nödig, för att kunna bedöma, huruvida Marstrands stad må anses lämplig såsom nederlagsplats och hvilka iagttagelser, som vid medgifvandel af nederlagsfriheten böra föreskrifvas, derom
Utskottet icke är i tillfälle att inhemta den fullständiga kännedom, hvarpå ett bestämdt utlåtande borde grundas; hvarföre Utskottet får hemställa, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS L. J. HJERTA, 1840.
Betänkande j 2V.0 '58. i N:o 58.
Ank. till Exp. Utsk. den 18 Junij kl. g f. m.
Betänkande , anledning af väckt motion om inskränkning i användandet af kjrko-medel. vJenom remiss från Hedervärda Bonde-Ståndet liar Utskottet fått emottaga ett af Riksdags-fullmägtigen Eric Persson från Gefleborgs
Län ingifvet memorial, hvaruti han, under förklarande, att vederbörande
Pastorer åtminstone i hans hembygd tillåta sig alt, utan sockne-männens hörande, af kyrko-cassorne anslå vissa medel att utgå till underhåll för fattiga Prestenkor, yrkat, alt då, enligt motionärens förmenande, berörde cassör tillkommit genom sockliemännens sammanskott och desamme alltså utgöra en socknens tillhörighet samt dertill kommer, att Prestenkor och harn dessutom blifvit beredde åtskilliga fördelar framför andra embets- och tjenstemäns familjer, kyrkornes medel måtte för deras behof oförryckte användas eller sockne-männen åtminstone rådlrågas, innan berörde medel tillgripas för okända och icke afseddda behof och ändamål.
Med anledning af hvad motionären framställt, far Utskottet vördsamt upplysa, att, emedan kvrkornes medel i allmänhet icke tillkommit endast genom försa ml in gar nes enskildt gjorda sammanskott och gåfvor, utan äfven genom den vin-och byggnads-säd, som Kongl. Maj:t och Kronan skänkt och bestått, har Kongl. Maj:t, genom Nådigt bref den 6 Juni 1/97, förklarat församl ingar ne oberättigade att, efter behag och eget godtfinnande, använda berörde medel, hvilka ställts under tillsyn af vederbörande Landshöfding och Consistorium, som jemväl fått sig uppdraget att pröfva, huru vården deraf handhafves och att rätta deremot förekommande fel.
Då sålunda redan blifvit stadgadt, huru ifrågavarande medel hora förvaltas och användas, samt, i händelse af egenmägtigt förfarande dermed, det ankommer på vederbörande att i laglig ordning påkalla rättelse, får UJskottet, som anser några ytterligare stadganden rörande oftanämnde medel, icke vara af beliofvet påkallade, vördsamt hemställa, att Eric Perssons motion icke må till någon Rikets Ilöglofl, Ständers åtgärd föranleda.
Prof. iS4o\ 8 Samt. 18 Haft. t 2 Allm.
Betänkande> N.o 5g.
Ank. till Exp. Utsk. elen 18 Juni, kl. g f. m.
Betänkande j i anledning af vuckt fråga om rättighet för väveriidkare i Stockholm att i husen få utbjuda och afyttra sina väfnaderj vare sig af bomull, linne eller ylle.
Uti ett ifrån Wälloflige Borgare-Ståndet till detta Utskott remitterad t memorial, har Herr M.
Grapengiesser framställt, hurusom, genom Kongl. Förordningen den 27 October 1749, rörande handeln med aln- och kramgods i hufvudstaden, det väl vore tillåtet linne- och homulls-fabrikanter samt idkare af alla andra under fabriker och manufactur-privilegierne soiterande näringar att mot serskild skatt till staden, hålla öppna bodar, för att i minut afyttra egna tillverkningar, men att samma Förordning förbjöde näringsidkare att sjelfva eller genom utskickade personer på gator, torg och i husen utbjuda och försälja egna arbeten; hvaremot landtman och Westgöthe-handlande, sjelfve och genom deras handels-expediter, egde i hufvudstaden opåtaldt kringvandra samt i husen utminutera icke blott egna, utan äfven andras tillverkningar, utan att derföre betala någon skatt.
På dessa jemte flera grunder, har motionären föreslagit, att, om rättigheten för landtmanncn skall fortfara att i hufvudstaden sjelf eller genom sina utskickade handels-ombud uti husen sälja sina väfnader, af bomull, linne eller ylle, samma rättighet äfven, med upphäfvande af 1749 års Förordning, må tilläggas hufvudstadens väfveri-idkare, eller, i fall denna rättighet fortfarande skall vara dem betagen, att då äfven sådan utprångling må varda landtmannen och dess kringvandrande handelsdrängar vid lika ansvar förbjuden.
Hvad sålunda blifvit framstäldt, har Utskottet tagit i öfvervägande; och som uti det af motionären åberopade Kongl. Reglementet af den 27 October 1749, bland annat stadgas: ”det hufvudstadens fabrikörer och manufacturister ”i gemen ega frihet att uti hela stycken, samt hela och halfva dussin , föryttra de vid deras egna fabriker tillverkade varor, till hvem som helst så”dant åstundar och det antingen vid sjelfva handtverkshusen eller hemma i ”deras enskilde hus, äfvensom uti öppna bodar,” så, och då härigenom tillräcklig utväg synes vara åt närings-idkare lemnad till afyttrande af deras fabrikater, finnér Utskottet sig icke kunna tillstyrka motionärens förslag om rättighet för nämnde personer att jemväl i husen kringbära och afyttra sina tillverkningar.
Betänkande, N.o 6,0, 5 Hvad dernäst vidkommer yrkadt förbud för landtman att i hufvudstaden försälja varor och tillverkningar; så, enär genom Kongl.
Kungörelsen den 28 Augusti 1834 är förklaradt, alt landtman, tillföljd af gällande författningar, äro berättigade att hvar som helst på landet och i städerne äfven vid tillfällen, då frimarknad ej hålles, föryttra deras och grannars afvel och af dem åstadkomne tillverkningar, äfvensom att slike tillverkningar uti öppna bodar i släderne hålla, hemställer Utskottet vördsamt, om icke Herr Grapengiesser ofvanberörde motion jemväl i denna del må förfalla.
Arik. lill Exp. Utsk. den 18 Juni, kl. g f. ni, Betänkande, i anledning af väckt fråga om inskränkning uti gårdfarihandel med Eskilstuna manufactur-arbeten.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling hafva blifvit öfverlemnade nedannämnde motioner och i anledning deraf afgifne yttranden.
Från Högvördiga Pre ste-Ståndet. l:o Af Herr Contracts-Prosten Magister Johan Jacob Nibelius, hvilken utförligen utvecklat sin förmening örn de förderfliga följderna af den gårdfarihandel, som med Eskilstuna stads smides-tillverkningar bedrifves, i afseende på så väl de personers uppförande och moralitet, hvilka en sådan handel utöfva, som beskaffenheten ai de varor, hvilka af dem föryttras-; hvadan motionären tillstyrkt, att Rikets Högloflige
Ständer mätte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att en allvarlig undersökning måtte på stället företagas af sakkunnige och oväldige män, för att utröna de verkningar, som gårdfariliandeln mecl Eskilstuna smiden haft på jern-förädlingen derstädes, då, i händelse dessa verkningar finnas förderfliga, Kongl.'Maj:t ej lärer underlåta att denna gårdfarihandel förbjuda. 4 Allm.
Betänkande j iV.-o 60.
Från Hedervärda B onde-Ståndet. 2:o Af Olof Olsson från Westerås Län, hvilken framställt den tanke, att lösdrifveriet i betydlig mon befordrades, dels derigenom, att författningarne tillåta nära nog hvilken person som helst att, blott han kunnat förskaffa sig pass från Magistraten i Eskilstuna, färdas öfver hela
Riket i egenskap af smideshandels-betjent eller försäljare af derstädes tillverkade smiden och hvarjehanda annat kram, utan skyldighet att förskaffa sig annat laga försvar, och dels derigenom att Dal- och Smålands-all mogen jemväl opåtaldt få tåga omkring i Riket, under föregifvande att afyttra af dem åstadkomne smiden och fabricater; i följd hvaraf Olof Olssonsåsom hinder mot ett dylikt ofog, yrkat, att ej allenast reglementet af den 22 Februari 1787 för fristads-inrättningen i Eskilstuna i detta afseende måtte ändras, utan ock, att inga andra tili smides-försäljare borde få antagas, ån bofaste och för ärlighet kände personer, hvilka dock ej finge afyttra smide genom gårdfarihandel, utan endast på marknaderne och dessemellan, hemma hos sig sjelfva; hvarförutan blifvit ifrågastäldt, att hvilken som helst måtte ega rätt att under beslagsanspråk anhålla allt det smide, som genom gårdfarihandel utbjöds eller afyttrades här i Riket, med undantag af Lappmarken.
Emot detta yrkande, så vidt detsamma innefattar förbud för allmogen i Småland att försälja åtskilliga af densamma tillverkade smiden och ståltråd m. m. har Riksdags-fullmägtigen från Jönköpings Län Per Mårtensson, med hvilken sig förenat öfrige Riksdagsmännen från samma Län, samt Peter Claesson j Henric Hansson och Efraim Larsson från Elfsborgs
Län, anmärkt, att enär, genom Kongl.
Resolutionen på allmogens besvär den 17 December 1734, Rikets allmoge vore tillagcl rättigheten att så väl på landet som i städerne obehindradt föryttra, hvad den sjelf kunde arbeta och förfärdiga , såsom laggkärl!, jern- och träd-redskap, med flera handaslöjder, ansåg Per Mårtensson ifrågavarande yrkande höra ulan afseende lemnäs. 3:o Jacob Kihlbom från Södermanlands
Län har, under öfverklagande af den alltför långt utsträckta rättigheten att tilldela så kallade smidesförsäljare-drängar pass på längre tid till företagande af handels-resor, enär hvar och en, som endast kan förevisa någon af fristadens mästare ett prestbetyg om någorlunda god fräjd samt på grund deraf af denne förordas till erhållande af pass, lätteligen undfår ett sådant, föreslagit, att en ny Pass-stadga måtte utfärdas, hvarigenom ingen borde tillåtas att i slikt afseende drifva landet ikring, med mindre än att han vore i Eskilstuna skattskrifven; äfvensom, att vid utfärdandet af sådana pass, tvänne Magistratens ledamöter måtte vara Allm, Besv. och Ekon.
Betänkande j IV.o 60, 5 närvarande, hvilka ovedersägligen bättre, än andra kände mästarnes tillgångar samt deras mer eller mindre behof af försäljnings-ombud.
Ilvad sålunda förekommit, bar Utskottet i öfvervägande tagit; och vidkommande först motionärens framställning om inskränkning i gårdfarihandel!! med Eskilstuna smides-fabrikater; så bar Utskottet trott, att, med tillämpning af ännu gällande författningar om näringsfrihet i dess llerfaldiga afdelningar, en alltför vidsträckt frihet synes vara mästare och manufacturister i Eskilstuna m ed gifven derigenom, att desse ega antaga och åt alia landsorter utsända ett obegränsadt antal ombud eller försäljare af deras tillverkningar och hvaraf flera oordningar kommit att ega rum; och »således finner Utskottet sig böra, på grund så väl häraf som de af motionärerne i öfrigt andragne skäl, vördsamt hemställa: det Rikets Högloflige Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes i Nåder förordna, det ingen, vid confiscations-äfventyr, må vara tillåtet att, under kringvandring i städerna eller på landet, utbjuda Eskilstuna smides-arbelen, utan att vara hos manufacturist eller mästare derstädes mantals- och skattskrifves samt dessutom försedd med vederbörande Magistrats eller Laridshöfditiges pass, hvaruti uttryckligen hör uppgifvas pass-innehafvarens rätt till en sådan handels idkande samt dea manufacturists eller mästares namn, för hvars räkning.kringresande! verkställes; manufacturists- eller mästares rätt att sjeifve, försedde med pass, kringresa i ändamål att afyttra egna tillverkningar härunder icke inbegripen; och får Utskottet jemväl, på de af Herr Contracts-Prosten Nibelius upptagne grunder, vördsamt tillstyrka, att Rikets Högloflige Ständer må, genom underdånig skrifvelse, hos Kongl.
Maj:t anhålla, att en noggran undersökning måtte företagas af sakkunnige och oväldige män, för att utröna de verkningar, som gårdfarihandehi med Eskilstuna smiden haft på jernhand teringen derstädes, då, i händelse dessa verkningar befunnos förderfliga, Kongl. Maj:t i Nåder täcktes, efter sig företeende omständigheter, deröfver besluta.
Ilvad dernäst vidkommer det af Olof Olsson framställda yrkande om förbud för Dal- och Smålands-allmogen att befatta sig med smideshandel, så får Utskottet i delta hänseende vördsamt åberopa Kongl. Kungörelsen om förbud i allmänhet för smides-handlare med flere, att i ändamål af smidesvarors försäljning kringresa i landsorlerne, af den 19 Januari 1822, hvarige - 6 Allm.
Utsk. Utlåtande, N.o 61. nom uti 6 §. stadgas, att nämnde förbud icke i något fall får utsträckas till allmogen, som hädanefter såsom hittills eger rätt att med sina egna handaslöjder till hvad ort som hälst inom Riket sig begifva och dem försälja.
Och enär följagtligen Dal- eller Smålands-allmogen eger enahanda rättighet vid försäljning af egna slöjde-alster, med annan allmoge, enligt nyssnämnde Kungörelse och Kongl. Resolutionerne af 1727 och 1734, samt anmärkta öfverträdelse!’ i detta fall äro missbruk, som medelst laga åtal lära kunna rättas; så anser Utskottet den af Olof Olsson i denna del gjorda framställning böra förfalla.
Utlåtande, i anledning af väckte motioner, att så kallade ”Rusthålls visitationer” icke må anställas oftare, än två gånger om året, samt om nedsättning i det hitintills bestämda mål å manskap och hästar, som vid Cavalleri-Regementen antagas.
Riksdags-fullmägtigen Jonas Johannesson från Jönköpings
Län har, uti ett tillHederv. Bonde-Ståndet ingifvet och derifrån till Allmänna Besvärs-och Ekonomi-Utskottet remitteradt memorial anmärkt, att vid Smålands HussarRe<*emente, och, efter hvad han ville tro, äfven vid de öfriga Cavalleri-Regementen, nu årligen förrättas fyra visitationer å rustnings- och munderingspersedlarne, nemligen en vid hvarje af de under våren och hösten utsatte så kallade ”Ådermöten” och två emellan dessa tider; och då hvar och en af nämnde visitationer, jemte det den upptager Hussarens tid med persedlarnes afputsande, vållar besvär för den rustande, om icke annorledes, åtminstone derigenom, att han måste skjutsa den Under-ollicer, som visitationen verkställer, samt då tillfälle funnes öppet att vid omförmälde ådermöten tillse, det persedlarne hållas i behörigt skick, har motionären hemställt, att de två öfriga visitationerna måtte upphöra.
Bern. och Ekon.
Utlåtandej N.-o 6f. 7
Uti denna motion har instämt Petter Jönsson^ äfven från Jönköpings
Län, som derjemte föreslagit nedsättning af de vid Cavalleri-Regementen hitintills bestämda mål för så väl manskap som hästar; hvarjemte Petter Persson från förenämnde
Län anhållit, att Petter Jönssons berörde förslag måtte såsom serskild motion anses.
Hvad sålunda blifvit anförd t och yrkadt har Utskottet i öfvervägande tagit och går nu att de gjorda framställningarne besvara:
Beträffande först frågan om de årliga visitationerna vid indeldta Cavalleriet, får Utskottet vördsamt upplysa, att, jemlikt Kongl. Förordningen den 2 September 1783, samt 24 §. i 3:dje delen af Kongl.
Maj:ts för Arméen år 1819 utfärdade Tjenstgörings-Pieglemente, ”Aderlåtningsmöten,” såsom de der benämnas, skola hållas två gånger om året, nemligen våren och hösten; att dessa möten endast afse besigtning af hästarnes beskaffenhet till hull och ryckt, och att 17 §. af samma Kongl. Reglemente, i öfverensstämmelse med Kongl. Förordningen den 15 October 1723, innehåller, att i slutet af Februari och November månader skall af Corporaler verkställas årlig visitation å munderingen, som, enligt 16 §. i oftanämnde Kongl.
Reglemente, hör förvaras vid hvarje rusthåll; och alldenstund något stadgande icke förefinnes, hvarigenom är bestämdt, att visitationer å munderings-persedlarne skola ske oftare än å de tider, som i åberopade lagbud omnämnas, samt dessa visitationer icke, såsom uti motionen blifvit antydt, böra medföra för rusthållarne något besvär och ej eller någon kostnad, enär de icke äro skyldige, hvarken att gifva den visiterande underhåll eller betjena honom med skjuts, hvartill kommer, att rusthållarne hafva sig öppet att, i händelse den visiterande skulle sådant fordra, hvilket är honom vid ansvar förbjudet, derom i vederbörlig ordning göra anmälan för vinnande af rättelse; fördenskull får Utskottet vördsamt tillstyrka, att Jonas Johannessons förslag om inställande af de tvänne visitationerne å munderingen ej bör till någon Rikets Höglofl.
Hvad vidare angår frågan om nedsättning af det hitintills stadgade längdmål för manskap vid Cavalleri-regementen, får, med åberopande af de skäl, som omförmälas i Utskottets Betänkande N;o 13 för afslag å yrkad nedsättning i längdmålet för soldater, hvilka skäl i så måtto kunna tillämpas på Cavalleri-regementens manskap, som detsamma, ehuru befriadt från bärande af gevär och packning, dock måste, för de med tjenstgöringen förenade ansträngningar, ega en stark kroppsbyggnad, som svårligen torde kunna* påräknas hos manskap af mindre växt än den nu, såsom minst medgifna, neni - 8 'Allm.
Besv. oéh Ekon.
Betänkande* IV:o 62. ligen 5 fot och 7 tum, utom för växande ungdom under 21 år, de der få antagas, äfven vid 5 fot och 6 tum, Utskottet vördsamt tillstyrka afslag å yrkade nedsättningen af längdmålet för manskapet vid Cavalleri-regementen.
Vidkommande derefter yrkandet om föreslagen minskning i den hitintills bestämda storlek å hästar, som begagnas vid Cavalleri-regementen, så enär, genom Kongl. Maj:ts Nådiga bref den 21 Juni 1806, finnes förklaradt, att lätta och viga hästar från 9 qvarter och 2 tums till 9 qvarter och 5 tums höjd, men ej derunder eller deröfver, få begagnas vid alla Trupper, med undantag endast af Lif-Regementets Curassierer, hvarest målet på hästar bör förblifva 9 qarter 4 tum, såsom Kongl. Förordningen den 11
Maj 1795 stadgat; och Utskottet för sin del anser, att mindre hästar, än de som hålla omförmälde, såsom minsta medgifne, målet af 9 qvarter och 2 tum, i allmänhet icke kunna antagas ega erforderlig styrka att bära ryttaren och den packning, som för dennes utrustning, samt hästens skötsel och fourage, under marscher, är af nöden; alltså får Utskottet vördsamt hemställa, alt yrkandet om minskning i nu föreskrifne målet för hästar vid Cavalleri-Regementen, må lemnäs utan afseende.
Ank. till Exp. Utsk. den 18 Juni* kl. 9 f. m.
Betänkande* i anledning af väckt motion* att H. K. H.
Prim Carls Palais måtte öjverlåtas till ett Nationul-museum.
Borgare-Ståndet vackt, till detta Utskott remitterad motion, har Herr Winge föreslagit, att, då Slaten egde icke obetydliga samlingar af Målningar, Statuer och andra konstprodueter, men i anseende till bristande utrymme, desamma dels voro spridde, dels förvarade på otjenliga ställen, så att t. ex., som motionären anfört, uti det nuvarande Museum H Kongl.
Slottet målningar blifvit, i anseende till brist på rum, placerade Allm. B av. och Ekon.
Vick.
Betänkande, No 62. 9 ända ned lill golfvet, det måtte Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att H. K. H. Prins Carls Palats måtte öfverlåtas till local för Sveriges nuvarande och blifvande konstskatter, samt att, i händelse någon ersättning derföre ifrågakomme, Ulricsdahls Kongl. Lustslott, der motionären förmodat Invalid-Inrättningen snart torde komma alt upphöra, kunde gifvas som en sådan ersättning.
Efter de upplysningar, Utskottet erhållit, angående ifrågavarande byggnad, har densamma blifvit år 1764 försåld af Riks-Rådet Grefve Thure G.
Bjelkes arfvingar till Directeuren Clas Grill.
Derefter tillföll den Grosshandlanden H. W. Peilj hvilken den 24 Februari 1783 försålde huset lör 40,000
R:dr tiil II. K. II.
Prinsessan Sophia Albertina, som inköpte detsamma, i ändamål att, genom tillbyggnad, åt sig upprätta ett, till beboende enligt dess Höga värdighet, passande palats.
Genom Förordnande af den 17 Mars sistnämnde år förordnade H. Iv. H., att detta hus, hvilket hon skulle bebo i sin lifstid, efter hennes död skulle tillfalla Hertig Carl Gustafa!
Småland och efter honom den äldste manlige arfvingen, man efter man, utan att det finge af någon, till mer eller mindre del, abalieneras, eller mera än af en på samma tid egas; att, i händelse Hertig Carl Gustaf aflede utan manliga arfvingar, egendomen skulle tillfalla den äldste Svea Rikes Arl-Furste, som näst efter Kronprinsen egde rätt till Kronan; att, i händelse ingen Arffurste funnes, egendomen skulle tillfalla den äldsta Kongl. Prinsessan, som löfde ogift, och om hon ej heller funnes till, Kongl. Maj:t och Kronan till dess Riket hugnades med Arffurste eller Prinsessa; hvarefter Konung Gustal den Tredje låtit på egen bekostnad ombygga huset samt anslagit
Statsmedel till gamla husets inredning samt 1,000 R:dr årligen till husets underhållande.
Utskottet kan icke annat än dela motionärers åsigt om behofvet af en tjenligare local, till förvarande af Sveriges konstsamlingar, än den, som linnes a Kongl. Slottet, helst Sverige eger ganska rika sådana samlingar, ehuru de äro spridde och förvaras dels å Kongl. Slottet, dels å flere Kongl. Lustslott; och Utskottet skulle derföre gerna se motionärens syftemål på annan väg uppnådt, men som H. K. H. Prinsessan Sophia Albertina sjelf för egna medel inköpt ifrågavarande byggnad, och således egt densamma att fritt disponera, samt hon derom förordnat, på sätt förenämndt är, så att densamma alltid skall, i egenskap af Fidei-Commiss, utgöra ett boningsställe för Sveriges äldste Arfprins eller Prinsessa, alltså och då, i anseende härtill, UtskotBih. till R.
St, Prot. 1840. 8 Sami. 18 Haft. a 10 Allm.
Betänkande, N.-o 62. tet anser det ieke vara lämpligt föreslå ett annat användande af denna byggnad, än hvartill densamma blifvit af H. K. H.
Prinsessan Sophia Albertina genom Dess ofvannämnde förordnande bestämd, vid hvilket förhållande motionärens förslag, att Kongl. Lustslottet
Ulricsdahl måtte gifvas i ersättning för Prins Carls Palais förfaller; anser Utskottet sig böra tillstyrka Rikets Ständer, att ifrågavarande motion matte lemnäs utan afseende.
STOCKHOLM, ECKSTEIN SKA '4 OK TRYCKERIET, 1840.
Bes v.- och Ekon.—TJ t skottets Betänkande, jN:o 65. l N:o 63.
Ant, till Exp. Utsk'. den ii Juli, kl. 4 e- m Betänkande, i anledning af väckt motion om förbud för utrikes, hit till landet ankomne Läkare, att här pract isera, utan att hafva fullgjort de prof, sorn för ett sådant ändamål är o föreskrifne.