Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
B:co milen; k) genom erhållandet af vagnpenningar för de skjutsandes åkdon; c) genom rättighet att erhålla skjutslega för det antal hästar, som erfordras för postens fortskflande; dl) genom väntningspenningars erhållande, efter som sådane beräknas vid gästgifveri—skjuts; e) genom förbud för postförare alt färdas fortare än en mil på en och en half timma; J) genom stadgande, att vid postföring ej större vigt får lastas efter hvarje häst än som för gästgifveri-skjuts är bestämdt; g) genom föreskrift, att de posthemman, som äro berusfade, må erhålla minst dubbel ersättning för detta onus, än som för roterade posthemman bestås.
Äfven som uti Olof Larssons från Gefleborgs
Län motion förekommer det förslag, att, för den händelse postskjutsen ej blefve öfverflyttad på gästgifverien eller bortaccorderades på entreprenad, postombyten måtte inrättas vid Dåbro torp i Söderala Socken, mellan Stråkärra och Myske, samt vid torpet Källan, emellan Kongsgårdens och Bro Gästgifvaregårdar, hvarigenom de så besvärande 2~ mil långa hållen emella Bro och Forss samt Heden och Stråkärra blefve till ungefärligen hälften förkortade; hvarjemte J.
Län, uti den af honom väckta motion, med serskildt fästadt afseende å postskjutsens besvärlighet inom Småland, der posten skjutsades 4 å 5 gånger i hvarje vecka, begärt, att de postskjuts-skyldige derstädes måtte berättigas att erhålla 16 sk, B:co för hvarje mil de skjutsade posten, hvilken ersättning Andreas Bengtsson, P. A.
Till stöd för ofvariborörde yrkanden har blifvit åberopadt och anfördt, alt da den allmänna postgången är 1636 i landet först inrättades, postförarnes skyldigheter inskränkte sig till brefs fortskaffande genom gångbud; att några år derefter postföringen i så måtto ändrades, att posten skulle fortskaffas med ridande eller, efter en häst åkande, postförare, tvänne gånger i veckan; att, då på 1700 talet, postförings-besväret ökades, så alt fyra poster i veckan fortskaffades de större stråkvå - 14 Stats- samt Alim.
Bcsv. och Elon.
Utsi. Uti., J\7:o 129. garne, posiförarne öfver det ökade besväret började anse sig hardt betungade,- att likväl bördan deraf i sednare tider ytterligare ökats genom den tilltagande mängden af b.ief och periodiska skrifter m. in., som med dessa poster afsändas, och att postföringen emellan Jönköping och Stockholm ökats ända derhän, att den numera måste verkställas med minst tvänne och, en större del af året, med frenne hästar, så att i och för densamma utgingo i hvarje vecka 8 ä 12 hästar; att derförutan tillkomme extra poster, hvilka anlände oregelbundet, och sålunda än mera ökade besväret; att postförarne hade mindre ersättning för skjutsen än den betalning, som erlades för gästgifveri-skjuts och dessutom icke åtnjöto vagnpenningar; hvarjemte postbönderne i sednare tider varit nödsakade att öka antalet ej allenast af tjenstefolk, som i anseende till besväret att skjutsa posten i hurudan t väder som helst, fordrade större aflöning hos postförare än andre husbönder, utan äfven af hästar, hvilka genom den synnerligast i dåligt väglag altför tunga postskjutsen, snart blefvo utkörde och förderfvade ; afl dessa bördor och olägenheter ingalunda uppvägdes af de förmoner och friheter, som voro postförare förunnade, och hvilka hufvudsakligast bestodo uti befrielse från roteringen och åtskilliga andra onera; hvadan alisa åtgärder borde vidtagas till upphäfvande af posthemmanens ifrågaställde besvär eller ål minstone lindring deruti beredas.
Ofvanberörde motioner tillika med hvad, i anledning af desamma blifvit yttradt inom Hedervärda Bonde-Ståndet, hafva Utskotten tagit i öfvervägande, och få riu uti förevarande ämne sitt utlåtande afgifva.
Dervid anse sig Utskotten först böra anmäla, att, med anledning af vid sistför flulne Riksdag i samma ämne väckta motioner, Rikets Ständer, uti skrifvelse al den 9 Juni 1841, hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, bland annat, att, da postförings skyidighelen i sednare tider betydligen ökats samt förhöjd betalning i mon derefter syntes böra postförarne tillkomma, Kongl.
Majit mätte täckas, sedan undersökning rörande posthemmanens olika behof af lättnad i postföringsskyldigheten, med möjligaste skyndsamhet blifvit verkställd, efter sig företeende omständigheter, i Nåder tilldela de hemman, som mest funnos tryckte af postförings-besväret, en förhöjning i Stats- samt Allm.
15 postskjutslegan från 2 ä 4 skillingar till och med 50 procent för milen samt att, till förekommande för framtiden af de tvister, hvilka kunde uppkomma, rörande den tyngd, som vid postföring finge medhalVas, Kongl. Maj:t ville, efter Ofver Posl-DirecteursEmbetets hörande, såsom tillägg till Kongl. Brefvet den 19 Februari 1812, utfärda Nådig föreskrift, att samma stadganden, hvilka, i afseende å beloppet af den tyngd, som finge fastas efter en häst, vid gästgifvare-skjuls vore gällande, äfven måtte utsträckas till och vinna tillämpning vid postföringen.
Sedan Kongl. Maj:t öfver Rikets Ständers berörde underdåniga skrifvelse infordrat Öfver-Post-Directeurs-Embetets yttrande, har samma Embete under den 28 October 1842 sitt utlåtande i ämnet afgifvit, och dervid, hvad först beträffade Rikets Ständers hemställan om förhöjd betalning för postskjutsen, i underdånighet anmält, att, enligt då gällande föreskrifter, skjutslegan för den före år 1830 ålagda ordinarie postföringen utgått med 8 sk. för enkel och 10 sk. milen för dubbel postföring i hvarje vecka, samt med 16 sk. milen för all den postföring, som bestredes utöfver 8 mil i veckan eller 416 mil om året för helt mantal; att likväl de posthemman, som forslade posten emellan Östersund och Herjeådahlen, genom serskild Resolution af den 9 Mars 1827 fått sig tillagde 12 sk. milen för denna enkla postföring; att den nya ordinarie postföring, som tillkommit efter år 1829, godtgjorts hemmanen med full gästgifvare-skjuts-lega, jemte vanlig ersättning för åkdonens begagnande, samt att all extra postföring, jemnlikt Kongl.
Brefvet af den 7 Februari 1835, betalts med 12 sk. milen; hvarjemte Öfver-Post-Directeurs-Embetet, af anförde skäl, tillstyrkt, att skjutslegan måtte ökas för den före år 1830 tillkomna postföringen från 8 till 10 sk. milen för enkel postföring, från 10 till 12 sk. milen för dubbel dito, och från 12 till 14 sk. för den enkla postföringen emellan Östersund och Herjeådahlen, men för extra postföring ifrån 12 till 16 sk. milen, äfvensom att 16 sk. milen måtte åtnjutas för ali den gamla postföring, ett hemman utgjorde utöfver 6 mil i veckan, eller 312 mil på året för helt mantal, och i förhållande derefter för ett högre eller lägre mantal, hvilka förhöjningar, som beräknats medföra en ökad kostnad af sammanlagdt 10,594 R:dr 21 sk.
Utsk. Uti., N:o 129. anginge Rikets Ständers begäran, ätt de föreskrifter, i afseende på den tyngd, som linge lastas efter en häst, hvilka för gästgifveriskjutsen voro gällande, äfven måtte vinna tillämpning vid postföringen, Öfver-Post-Directeurs-Embetet icke hade något att deremot erinra; och har Kongl.
Majit, enligt Nådigt Bref af den 3 December 1842, jemte meddelande af det stadgande, hvarom i sistomförmälde hänseende fråga blifvit väckt, i Nåder gillat och bifallit den af nämnde Embete i underdånighet tillstyrkta förhöjning i skjutslegan för postföringen.
Hvad nu först angår -förslaget, att postföringen måtte öfverflyttas på gästgifveriet och bestridas med gästgifveri- och hållskjuts; så förekommer emot bifall för detta förslag: att postiljoner alltid skulle åtfölja posten, emedan det icke vöre med nödig säkerhet för postens fortskaffande förenligt att öfverflytta det postbönderne åliggande ansvar på de med hvarje dag omvexlande skjutsbönderna; att innehafvarne af nuvarande posthemman skulle för befrielsen från det onus, som genom postforslingen och ansvaret derför dem åligger, gifva contant ersättning, hvilken ersättning ofta måste falla posthemmans innehafvare besvärligare och tyngre, än att utgöra postföringen in natura, helst i orter, der penninge-förtjensten är ringa; att de gästgifveri-skjutsskyldige, under närvarande förhållanden, icke skäligen kunna påläggas, utan motsvarande ersättning, det ytterligare besvär, som en dylik förändring komme att medföra; samt att dessutom postföringen genom i sednare tider utkomne författningar blifvit uti icke obetydlig mon lättad.
Det framställda yrkandet, att postskjutsen måtte öfverlåtas på entreprenad till de personer, som kunde finnas villige att den sig åtaga, kunna Utskotten icke heller understödja, Slats- samt Allm.
Etsk. Uti., N:o 129. 17 derstödja, dels af de skäl, som förut blifvit anförde, i frågan om postskjutsens öfverllyttande på gästgifverien, dels ock i anseende dertill, alt verkställandet af förslaget skulle blifva förenadt med allt för stora svårigheter, innan gästgifveri-skjutsen blifvit på beting ställd.
L(skotten få alitsa för närvarande afstyrka bifall å omförmälde yrkande.
I fråga om den lindring i postföringsbesväret, som blifvit af åtskilige motionärer yrkad; så få Utskotten, innan de utlåta sig öfver de serskilda förslagen i berörde afseende, anmärka och erinra, att de förmoner, som posthemman i allmänhet åtnjuta, bestå hufvudsakligen uti frihet från rotering, inqvartering, kungs-, krono-, håll- och reservskjuts, kronobrefbäring samt körslor till kyrko- och andre allmänna byggnader.
Att dessa förmoner icke äro obetydliga, bevisas bäst af den snart sagdt vid hvarje Riksdag förekommande klagan öfver det tryckande i större delen af berörde praestationer; och om än besväret af postskjutsen i sednare tider ökats, så har likväl den ersättning, som de skjutsande derför tillgodokommer, i samina mon blifvit större, äfvensom den lindring i postföringsbesväret, som af omständigheterna skäligen påfordrats, redan torde hafva blifvit medgifven.
På sätt Utskotten här ofvan anfört, har Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref af den 3 December 1842, bifallit, att skjutslegan finge ökas för den före år 183o tillkomna postföringen ifrån 8 till 10 sk. milen för enkel och från 10 lill 12 sk. milen för dubbel postföring samt från 12 till 14 sk. för den enkla postföringen mellan Östersund och Herjeådalen, men för extra postföring från 12 till 16 sk. milen, äfvensom att 16 sk. milen finge åtnjutas för all den gamla postföring, ett hemman utgjorde utöfver 6 mil i veckan, eller 312 mil på året, för helt mantal räknadt.
Banco årli Bih. till B.
Brot. 1845. 4 Sami., 2 A/d., 26 Haft. 3 18 Stats- samt Allm.
Uti, N:o 129. gen beräknad ersättning för deras under sednare år ökade besvär med posternas förskaffande; så och med fästadt afseende derå, dels att under den korta tid, högstberörde Nådiga Författning, som bordt träda i verket med 1843 års början, varit gällande till efterlefnad, erfarenhet ännu icke kan anses vunnen om otillräckligheten af den medgifna förhöjningen i postskjutslegan, få Utskotten, som icke kunna lemna obemärkt, att posthemman, hvilka från äldre tider utgjort postskjuts, skäligen ej böra beredas förmoner på öfrige skaftdragandes bekostnad, i större mon, än som anses motsvara det i sednare tider ökade besväret af samma skjuts, vördsamt tillstyrka, alt frågan om förhöjning i skjutslegan för postförare måtte förfalla.
På enahanda grunder och då vanlig ersättning för åkdonens begagnande blifvit medgifven för all den nya ordinarie postföring, som tillkommit efter 1829, anse sig Utskotten icke böra tillstyrka yrkandet om vagnpenningars erläggande i vidsträcktare mon, än redan är vordet medgifvet.
Genom Kongl. Brefvet den 19 Febrnari 1812 stadgades, att samtlige poslförarne skulle tillkomma betalning för så många hästar, som efter väglaget och andre omständigheter, till posternas behöriga förskaffande erfordrades; och torde, i anseende härtill, det i enahanda ämne nu väckta förslag icke påkalla någon vidare åtgärd å Rikets Ständers sida, utan böra förfalla.
I'afseende å rättigheten för de skjut sskyldige att erhålla väntningspenningar; så framställdes redan vid sista Riksdag yrkanden derom , men hvilka yrkanden afstyrktes, enär upplyst blifvit, att postförare redan i vissa fall vore berättigade att erhålla väntpenningar; och som dessutom, jemnlikt Öfver-Post-Directeurs -Embetets Circulaire den 28 Mars 1836, Postmästarne äro skyldige att tillhandahålla rum åt poslförarne, under den tid, desse afbida postexpeditioner, samt Kongl. Brefvet den 3 December 1842 bestämmer för hvarje poststation, hvars postförare finnas besvärade med sadan väntning vid Post-Contoret, som ej kan undvikas, en viss årlig ersättning, i mon af häslantalet, till anskaffande af stallrum för postförarnes hästar, hvilken ersättning tillfaller postförvaltaren, om stallrummen af honom tillhandahållas, eller i annat fall postförarne sjelf - Stals- samt Allm.
Etsk. Uti., N:o 129.
19 ve; alltså och då de olägenheter, som väntriing vid post-contorcn, der sådan må ega ram , han postförare tillskyndas, blifvit genom cmförmälda föreskrifter i väsendtlig mon minskade, anse Utskotten något stadgande i den syftning, som nu är i fråga, ej vara af behofvet påkalladt, utan torde frågan derom böra förfalla. f örslaget, att »farten för hvad post som helst må inskränkas till en mil på 1^ timma», synes egentligen afse den förändring, att äfven snällposterna, som böra färdas en mil på en limma, skjutsombytena inberäknade, ej måtte fortskaffas på mindre tid än 1| timma.
Utskotten ej kunna förbise angelägenheten af snällposternas skyndsamma forslande och, utom det dessa poster äro betydligt lättare än de öfrige, de skjutsande lör desamma erhålla 4 sk. milen utöfver den ersättning, sorn för gäst - gifvareskjuls i allmänhet erlägges; få Utskotten hemställa, att berörde förslag ej mätte föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
Enär Kongl Majit, uti meranämnde Nådiga Bref af den 3 December 1842, redan stadgat, ali de föreskrifter, hvilka i afseende å den tyngd, som finge lastas efter en häst, för gästgifveriskjulsen äro gällande, äfven skola vinna tillämpning vid postföringen, anse Utskotten det i denna syftning väckta förslag icke erfordra något vidare svar, utan böla förfalla.
Vidkommande den gjorda hemställan, att de hemman, sorn äro berustade, borde för detta betydliga onus erhålla minst dubbelt den ersättning, sorn för roteringen bestås ; så enär några skäl för detta förslag icke blifvit af motionären anförde, och Utskotten icke heller finna anledning alt sådant tillstyrka, hemställa Utskotten, att berörde förslag måtte förfalla.
Län yrkande, att postombyten mätte inrättas vid Dåbro torp i Söderala socken, emellan Stråkärra och Mysk e, samt vid torpet Källan, emellan Kungsgårdens och Bro gästgifvaregårdar, så har Kongl. Majit redan under den 27 Mars 1830 förordnat, att då i flera orter postgårdarne voro belägne på allt-för långt afstånd från hvarandra, Kongl. Majlis Befallnings - 20 Stats- saint Allm.
Vtsk, Uti., N:o 129. hafvande borde, så vidt ske kunde utan andra öfvervägande olägenheter, söka minska de långa afstånden postgårdarne emellan, derigenom, att vid vägen nya postgårdar utsagos.
Dki.fi n & AV. E. Kållström, 1845.
Stats- samt Allm, Vcsv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.o i3o, l N:o 130.
Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Majkl, 6 e. m.
Stals- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskotten hafva till handläggning fått emottaga nedannätnnde tvenne med hvarannan gemenskap egande motioner: från Högloft.
Ridderskapet och Adeln af Herr Friherre Raab} Ad, Chr., som, med hänsigt dertill, att presterskapets aflöning vore ojemnt fördelad, beroende mer på godtycke än lag samt för grannlagenhet och prestens värdighet motbjudande att uppbära, jemte det att den ofta föranledde kallsinnighet och stridigheter emellan presten och församlingen, föreslagit, att presterskapets af församlingsboer ne erhållande aflöning, eller pastoralierne, måtte indragas, och presterskapet, i stället, jemte bibehållande af sina boställen, få, likasom andra tjenstemän sin aflöning af slaten, antingen i penningar eller till en del i spanmål och till det öfriga i penningar; och har motionären ansett tillgångar för den statsutgift, som desse löneanslag skulle påkalla, böra beredas genom uttaxering af ett pastoralierne motsvarande belopp hos alla dem, som nu aflöna presterskapet; börande, enligt motionärens tanka, öfvergången till ett nytt löningssätt ej ifrågakomma förr, än i mon af nuvarande innehafvares afgång eller efter deras begifvande, samt lönernes belopp, fördelade i 2 eller 3 classer, bestämmas i förhållande till pastoratens antal och efter beräkning, antingen öfver hela riket eller inom hvarje stift serskildt, af den summa, hvartill alla pastoralier nu uppgå.
Från Hedervärda Bonde-Ståndet. af Riksdagsfullmägtigen Petter Jonsson från Skaraborgs Län, hvilken, med anledning af Kongl. Majjts till Rikets Ständer under innevarande Riksdag aflåtne Nådiga Skrifvelse, angående åtskillige kyrkoherdars underdåniga ansökningar om löneförbättring af indragen behaglig lids forläningsspanmål, framställt följande förslag till förändrad reglering af pastorernes och comministrarnes lönevillkor; att då de lill pastorerne anordnade boställens afkastning och vederlagsspaumålen ansåges äfven å de minsta bland tredje dassens pastorat, uppgå till 20 tunnor spanmål, denna löningsspanmål
Dih, lill R.
Prol. tSg-Sj 4 Sami. a A/d. 27 Haft. 1 Stats- samt Allm, Besv.- och Ekon,-Utskottens Utlåtande, N.o l3ö. borde ökas med 110
Tunnor råg för l:a classens, med 90 d:o d;o för 2:a classens och med 80 d: d:o för 3:dje classens pastorat, hvilken tillökning, med antagande af pastoratens antal i Riket, utom Stockholms stad, till 212 af l;a, 604 af 2:a och 430 af 3:dje classen, skulle utgöra sammanlagdt 112,080 tunnor; att. till verkställande af en sådan lönereglering, som först i nion af inträffande ledigheter och när afslutade contract om pastoralier tilländagå, bordt ega rum, en kappe råg skulle utgöras för hvarje 100
R;dr af så väl taxeringsvärdet af fastigheter i städer, utom Stockholm, och å landet, som å förslagsvärdet af Militie- och Civile boställen hvilka förments vara otaxerade, och hvarigenom, med beräkning af förstnämnde taxeringsvärde till 358,245,642 R:dr och af boställenas värde till 9,004,000 R:dr, en tillgång af 114,763 Tunnor uppstod; alt de, ofvanuppgifne beliofvet öfverskjutande 2,683 Tunnor råg borde tilldelas de pastorer, sorn kunde dertill pröfvas förtjenle; att ifrågavarande spanmål skulle af de skattanda lösas med penningar, efter ett medium af 10 års inom hvait och ett län bestämdt markegångspris, hvilka medel borde vid de vanliga uppbördsstämmorne insamlas och till Stals-Verket ingå; att paslorerne skulle, i följd häraf, utbekomma sin lön i contant af staten, utan något aunat bidrag af pastoratens innebyggare, af hvad namn som helst; dock alt på serskild pröfning borde ankomma, huruvida prestegårdsbyggnad, dagsverksskyldighet af torpare m. fl., ost- och smörtionde, borde qvarstå eller försvinna; att om Biskops-embetena utom i Upsala och Lund kunde indragas, Biskopssätena borde jemte pastorernes stomhemman, så vida pastorsbostället utgjorde ett mantal, utarrenderas emot spanmålsarrenden på trettio års tid ; att denna spanmål jemte Biskopstionden skulle utgöra en grundfond, hvaraf comministrarne i liela Riket, utom Stockholms stad, skulle blifva lönte; att aflöningen skulle beräknas i första classen till 45, i andra till 40 och i tredje lill 35 tunnor, hälften råg och hälften korn, hvilken spanmål borde af arrendatorer och tiondegifvare med penningar efter Länens markegång erläggas till statsverket, hvarifrån comministrarne egde löiten utbekomma, utan afräkning å den inkomst, som af iunehafvande boställen kunde hemtas; samt att det öfverskott, som af berörde arrende- och tionde-spanmål kunde uppkomma, borde såsom en statens behållning redovisas.
Utskotten hafva tagit berörde motioner under öfvervägande; och ehuruväl nuvarande aflöningssätt för presterskåpet visserligen är förenadt med olägenheter, hvilka dock för det mesta torde träffa löntagarne sjelfve, anse Utskotten likväl det af motionärerne väckta förslag, att slaten skulle öfvertaga presleiskapets aflönande, komma, om det antoges, alt medföra i många Stats- samt Allm.
Bes v.- och Ekon.-Utskoltens Utlåtande, N-0 i3o. 3 afseenden betänkliga följder.
Det lärer väl icke böra bestridas, att då menigheten med alster af egen jord eller ladugård aflönar sitt presterskap omedelbart, eller utan mellankomst af annän uppbördsman, utgiften skall, helst för den fattigaste delen af sockneboerne, falla sig lindrigare, så väl till sitt egentliga belopp, som till sättet och tiden för dess utgörande, än om de afgifter, Författuingarne angående presterskapets aflönande bestämma, skulle uttagas af kronaus uppbördsman och menigheterna vara underkastade uppbördsföi faltningarnes hela stränghet.
Stats-verket skulle dessutom icke, utan stora omkostnader och förluster, kunna emottaga all den spanmål, som enligt molionärernes förslag ifrågakom att till kronans magasiner levereras och menigheten skulle endera betungas med forslingsskyldighet eller ock att för hela beloppet anskaffa penningar, hvilket understundom kunde blifva svårt att åstadkomma och sannolikt medföra större uppoffringar än hittills egt rum.
Det synes derjemte Utskotten, att de frivilliga conventioner om presträttigheterna, hvilka redan uti en mängd församlingar äro afslutade och hvartill alla blifvit, genom tid efter annan utfärdade författningar, uppmanade, samt de ömsesidiga förmoner, hvilka derigenom blifva så väl församlingarne som presterskapet försäkrade, sannolikt i allmänhet skola mycket öfverväga de fördelar, som kunde uppkomma deraf, att stats-verket öfvertoge presterskapets aflönande.
I betragtande af dessa omständigheter och jemväl med hänsigt dertill, alt vid innevarande Riksdag väckta samt af Allmänna Besvärs* och Ekonomi-Utskottet, enligt dess Betänkande, N:o 109 och Memorial N:o 134, handlagda motioner om förändring i nu gällande grunder för presterskapets aflönande, af Rikets Ständer befunnits icke böra föranleda till någon åtgärd, äfvensom att, hvad serskildt beträffar den tillgång för comministrarnes aflönande, som Riksdagsmannen Petter Jonsson velat hemta genom Biskopssätenas utarrenderande, densamma icke i någon mon kan påräknas, sedan den under Riksdagen väckta fråga om indragning af Biskopsembetena, genom 2:ne Riks-Stånds afslag å Sammansatte Utskottens i Utlåtandet, N:o 83 i ämnet framställda förslag, förfallit, få Utskotten tillstyrka, att någon åtgärd, i anledning af Herr Friherre Raabs och Petter Jonssons förevarande motioner, icke måtte af Rikets Ständer vidtagas.
4 Stats- och Lag-Utskottens Memorialj W.o i3t, och Betänkande, N.o i32.
Ank. till Exp -Utsk, den 15 Maj kl. 2 e. m.
Memorial, i anledning af erhållen dterremiss af Betänkandet, N:o ioj, angående väckt fråga om ersättning af allmänna medel till vittnen i brottmål.
Ständer för ifrågavarande ersättningar mätte anvisa ett serskildt foislags-anslag å 5,000 R:dr B:co under Riks-Statens Andra Hufvudlitel, men återremitterat Betänkandet i öfrigt; hvaremot detsamma är vordet bifallet i dess helhet af de tre öfrige Riks-Stånden; vid hvilket förhållande
Ank. till Exp.-Utsk. d. i5 Maj, kl. a e. rn.
Domaremagten af pröfningen och afgörandet af så kallade äldre krono-fordringar samt om bestämmande af en prcescription, inom hvilken alla sådane fordringsanspråk skola göras gällande.
Ridderskapet och Adeln väckt samt till Stats- och LagUtskotten remitterad motion, har Herr Rosenblad, Bernhard, andragit, hurusom en af de större oformligheter, som ännu qvarslode i vår Lagstiltning, vore den, ali kronan eller staten i vissa fall algjorde rättsanspråk, ställde emot henne sjelf, såsom i afseende på de så kallade äldre Kronofordringarne.
Då likväl denna processordning vore stridande mot den naturliga grun - Stats- och Lag-V skottens Betänkande, N:o l3i.