Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med det glada j ä m n m o d, s o m k ä n n e t e c k n a r h e n n e, öfver- t o g h o n l e d n i n g e n af d e t b e t y d a n d e l a n d t - hushållet, som under hennes lyckosamma h ä g n fick e t t u r v e r k s l u g n a, s ä k r a g å n g.
Äfven godsets m å n g a u n d e r h a f v a n d e togo hen- n e s t i d och k r a f t e r i a n s p r å k, och d ä r n ö d v a r p å f ä r d e, v a r d e n b l i d a s l o t t s f r u n al- drig fjärran.
Så k o m m o b a r n e n — s e x d ö t t r a r och e n s o n u n d e r l o p p e t af t r e t t o n å r • — • och m e d d e m n y a f r ö j d e r och för- pliktelser.
Soliga voro b a r n k a m r a r n a p å Ö s t a n å, soliga d e n u n g a m o d e r n s b l i c k a r och o r d, o c h soliga blefvo i g e n g ä l d b a r - n e n s k ä n s l o r för h e n n e och h e m m e t.
I k r e t - s e n af d e s m å slog fru B o s t r ö m s m ö d e r n e - ä r f d a k ä r l e k till e t t stilla familjelif allt dju- p a r e r ö t t e r, och i n g e n t a n k e t o r d e h a f v a va- rit h e n n e m e r a främmande än den, att hem- m e t ej f r a m g e n t s o m d i t t i l l s s k u l l e förbli hela hennes värld.
Men förändringar stundade.
Sedan 1876 m e d l e m af B i k s d a g e n s A n d r a k a m m a r e, l a d e h e r r B o s t r ö m r e d a n i b ö r j a n af s i n p o l i t i s k a b a n a o m i s s k ä n n l i g a c h e f s e g e n s k a p e r i da- gen.
Under tullstriden på 1880-talet träd- d e h a n, s o m k ä n d t, i s p e t s e n för d e t p r o - t e k t i o n i s t i s k a p a r t i e t o c h u t v e c k l a d e p å den- n a p o s t e n s å d u g a n d e k r a f t, a t t h a n, se- dan ryktet bådat hans upphöjelse genom a t t g å n g på g å n g tilldela h o n o m lediga m i - n i s t e r p o r t f ö l j e r, i j u n i 1 8 9 1 af k o n u n g e n u t n ä m n d e s till s t a t s m i n i s t e r.
R e d a n s o m h u s t r u till d e n i n f l y t e l s e r i k e p a r t i l e d a r e n h a d e fru B o s t r ö m f r a m t r ä d t u r s i n s j ä l f v a l d a t i l l b a k a d r a g e n h e t för a t t i e g e n s k a p af v ä r d i n n a, full af ä l s k v ä r d h e t, lif och f ö r s t å e l s e, g ö r a s i n f r i s k a k v i n n l i g a i n s a t s i p o l i t i s k a och f e s t l i g a s a m k v ä m d e l s på Östanå, dels i s t a d s h e m m e t.
Regeringsga- t a n 36.
P å statsministerns m a k a ställdes dock ä n större a n s p r å k: h o n m å s t e från p r i v a t l i f v e t s s k y g d t r ä d a u t i offentlighe- t e n.
M e n fru B o s t r ö m v i s a d e sig s i t u a t i o - n e n fullt v u x e n.
... M e d d e n v e m o d s f u l l a vissheten, a t t statsvärfven skulle medföra till y t t e r l i g h e t s t e g r a d e k r a f p å h e n n e s m a - k e, g i c k h o n, l e d d af k ä r l e k och p l i k t k ä n s - l a, u t a n b ä f v a n för hof e t i k e t t och r e p r e s e n - t a t i o n s s k y l d i g h e t e r, a t t fylla s i n p l a t s.
O c h h o n fyllde o c h fyller d e n, t a c k v a r e s i n sällsynt i n t a g a n d e personlighet, sin enkla v ä r d i g h e t, sin o s v i k l i g a t a k t, s i n l j u s a s y n p å lifvet och s i t t l e f v a n d e i n t r e s s e för po- l i t i s k a och a n d r a s a m h ä l l s v i k t i g a frågor.
\ Tora Kjellberg.
Pärlbandet En dikt vid årsskiftet.
allvarsam satt Tiden, i arbetet •^-s försänkt, och band den ena pärlan vid den andra.
Hans panna djupt var fårad af tankar, som han tänkt, och ut i rymden sågs hans öga vandra.
Han ville binda samman ett fagert pärle- band, och många pärlor sutto på träden i hans hand, Men än det fattades så många, många.
Och uti tankfull väntan han såg den pär- lans glans, som nu inför hans blickar långsamt danas.
Så sällsamt mången skiftning det i den pärlan fanns, fram på dess yta många bilder manas.
Liksom af sorg och smärta den skimrar än af natt, än utaf yster glädje, som dit sin strål- glans satt, och underbart de sammansmälta båda.
Det pärlebandet glänser, som uti hvirf- velns brus den solbelysta vattendroppen glänser.
Det blixtrar som juveler i flöden utaf ljus, och dock man vet ej svarta mörkrets gränser.
Det är som glädjens solsken på sorge- bleka drag, som ljusets första strålar, när natten möts af dag, Det är det enda, sällsamt underbara.
Det bildats uti sekler frän Tidens första stund, då på Guds allmakts bud en värld såg dagen, Och första mänskoparet i Edens sköna lund drog djupt de första, fulla andetagen.
Se ' n blef en pärla färdig, hvar gång ett år tog slut, och under många dagar dess skönhet vecklats ut, tills sist dess glob var full och färdig- rundad.
En dag skall sista pärlan på tråden trä- das opp och pärlebandet sakta sammanknytas.
Då världens ström skall stanna uti sitt vilda lopp och jordens jämna vandringsbana brytas.
När bandet hålles färdigt i Tidens skrump- na hand, skall forn- och framtid mötas på evig- hetens strand och tidens värf för alltid vara slutadt.
Ulla Falk.
* En nyårsgåfva som för visso skulle bereda ungdomen, gossar som flickor, en synnerlig oeh varaktig glädje, är ett prenumerationskvitto för år 1897 på » Kamraten, illustrerad tidning für Sve- riges ungdom », hvilken för helt år kostar en- dast 3 kr.
» Kamratens, som uigifves från Stockholm af Iduns redaktör Frithiof Hellberg, är nu obestridligen landets förnämsta ' och af den unga låsekretsen högst skattade ungdoms- blad.
Fosterländsk, hurtig, glad och intresse- väckande, bjuder den i brokig växling på all- var och lek, lärdom och förströelse, svenska bilder, spännande äfventyrsberättelser, skolbref oeh skolhislorier; tidsfördrif, idrott, handarbe- ten och slöjd.
För föräldrarne är » Kamraten » en ovärderlig hjälp vid de lifliga barnasinnenas sysselsättande på lediga stunder, sommar som vinter, höst eller vår, och för de unga själfva blir den till en glädjekälla, som ej utsinar på hela året.
Gör nu denna lilla uppoffring för ungdomen i ert hem och gif dem i nyårsgåfva Kamraten för 1897.
Kvinnlig företagsamfyet - 4 * * &gt;lit och u t h å l l i g h e t i e r k ä n n a n s v ä r d g r a d r å d a g a l ä g g e r i r e g e l n d e n för s i t t u p p e - hälle arbetande kvinnan, m e n där arbet- samheten u t m y n n a r i företagsamhet, där s t a n n a r h o n v a n l i g e n o c h ä r ej m e d l ä n g r e.
F ö r e t a g s a m h e t ligger icke i k v i n n a n s n a - t u r s ä g e r m a n, och h ä r i h a r m a n fullkom- ligt r ä t t, o m m a n afser d e n n a t u r, s o m blifvit h e n n e s, g e n o m u p p f o s t r a n, t y d e n n a så l å n g t ifrån a t t s t ä r k a d e n egna kraften ä r f a s t m e r e g n a d a t t f ö r s v a g a o m icke a t t förkväfva den.
M a n g e r flickan u n d e r b a r n d o m e n d e n ö m m a s t e o m v å r d n a d, j a, ofta s å ö m, a t t d e n s l å r öfver i p j å s k.
U n d e r d e t g o s s e n fritt får s t r ö f v a o m k r i n g u t e och s t ä r k a h u g och s i n n e m e d h u r t i g a, m o d k r ä f v a n d e
1897 l e k a r, s t a n g e s flickan s å v a r l i g a i n i v a r m a, väl ombonade rum, där bon, så godt hon k a n, får h ä m t a s t y r k a o c h v e d e r k v i c k e l s e af s i n a l e k a r m e d — d o c k o r n a.
A l l a k r o p p s - ö v n i n g a r, a l l a s y s s e l s ä t t n i n g a r öfver h u f v u d, som härda kroppen, s t a r t a modet, väcka o c h s p o r r a v i l j e k r a f t e n, ä r o i c k e för h e n n e, h u r ifrigt h o n ä n själf t r å r efter d e m.
D e ä r o alltför f a r l i g a, d e g ö r a h e n n e s r ö r e l s e r k a n t i g a o c h o s k ö n a, h e n n e själf p o j k a k t i g o c h t a g a b o r t d e t t a o d e f i n i e r b a r a n å g o t af ljuf s v a g h e t och b r ä c k l i g h e t, s o m m a n p å så " m å n g e t håll lärt sig a n s e s o m kvintes- s e n s e n af all k v i n n l i g h e t.
De äro m e d ett o r d o p a s s a n d e o c h få s o m s å d a n a i c k e före- komma.
I deras ställe sätter m a n lekar, s o m e n d a s t ä r o t i d s f ö r d r i f, och a r b e t e, s o m i c k e ä r s j ä l f v a l d t, u t a n å l a g d t af a n d r a.
H v a d d e t v e r k a r?
E n h e l d e l, s o m faller u t o m r a m e n af d e n n a u p p s a t s, m e n f ö r s t o c h s i s t l ä g g e r d e t g r u n d e n till e n osjälf- s t ä n d i g h e t, som t r y c k e r sin s t ä m p e l p å flickans h e l a lif.
D e t t a r f r å n h e n n e m o d e t, tilltagsenheten, beröfvar h e n n e tron på den e g n a f ö r m å g a n och k o m m e r h e n n e a t t s ä t t a s i n lit t i l l a l l a a n d r a.
H v a d d e t y c k a och t ä n k a och anse, a t t hon bör göra, det är d e t r ä t t a, och därefter h a n d l a r hon.
Att själf b e s t ä m m a öfver sig, t i l l t r o r h o n s i g icke, o c h ej h e l l e r g ö r n å g o n a n n a n d e t.
S k o l a n, h u r u t m ä r k t d e n i d e flesta h ä n - seenden är, ger h e n n e lika litet som hem- m e t tillfälle a t t u t v e c k l a n å g o n f ö r e t a g s a m - h e t — h o n g å r och s t å r och läser allt p å befallning.
A r b e t e h a r h o n n o g o c h öfver nog, m e n alltid fotadt p å s a m m a g r u n d • — h o n å l ä g g e r s i g d e t i c k e själf, u t a n andra göra det.
Genom hela h e n n e s upp- f o s t r a n g å r s o m e n r ö d t r å d osjäl f ständig- heten.
S k a l l h o n s å u t i lifvet för a t t själf för- värfva sitt uppehälle.
V i d v a l af l e f n a d s - bana går hon då understundom planmässigt till v ä g a, s ö k e r k o m m a u n d e r f u n d m e d, å t h v i l k e t h å l l h e n n e s a n l a g l i g g a o c h för- värfva de insikter, som skola sätta h e n n e i s t å n d a t t g å f r a m å t i lifvet.
Men i de a l l r a flesta fall g ö r h o n d e t icke.
Under hela sin uppväxttid h a r hon varit v a n vid, a t t a n d r a t ä n k t o c h o r d n a t för h e n n e, och.
n u, n ä r m a n vill, a t t h o n s k a l l b ö r j a s t å för s i g själf, k ä n n e r h o n m e d n e d t r y c k a n - de tydlighet hur mot hela hennes natur d e t ä r o c h h u r föga h o n ä r v u x e n k a m p e n för t i l l v a r o n.
Ej underligt då, a t t hon h a r så svårt att tänka den t a n k e n ut, att hon för lifvet s k a l l n ö d g a s d e l t a g a d ä r i.
Hon vill i c k e u p p f a t t a själfförvärfvet a l l v a r l i g t, vill i c k e t a g a d e t s å s o m n å g o t för lifvet f o r t f a r a n d e, u t a n b l o t t s å s o m n å g o t tillfäl- ligt, hvilket k a n k o m m a a t t r ä c k a n å g r a år, m e n s o m b a k o m sig h a r giftermålet och d ä r m e d sitt slut.
S a m m a t a n k e g å n g åter- finnes ofta h o s d e m, s o m h a.
h e n n e s u p p - fostran om hand.
D e gifva h e n n e e n g o d a l l m ä n b i l d n i n g, m e n l ä m n a h e n n e i c k e till- fälle a t t i n h ä m t a n å g o n f ö r k u n s k a p för e t t eller a n n a t y r k e, h e l t e n k e l t d ä r f ö r a t t de bygga på s a m m a möjlighet som hon själf — - g i f t e r m å l e t.
D e t är därför också j ä m f ö r e l s e v i s s ä l l a n, s o m flickan ö n s k a r eller får n å g o n s p e c i a l u t b i l d n i n g för e n v i s s b a n a, u t a n i stället s k y n d a r h o n b r å d s t ö r t a d t och u t a n förberedelser in p å första bästa väg, som står h e n n e öppen, u t a n a t t v i d a r e re- flektera öfver, o m d e t ä r d e n för h e n n e m e s t p a s s a n d e eller h v i l k a u t s i k t e r till fort- k o m s t, d e n g e r h e n n e.
H u f v u d s a k e n för h e n n e är a t t fortast möjligt och m e d m i n s t a I D U N besvär k u n n a förtjäna det dagliga brödet u n d e r d e n t i d h o n m å s t e s ö r j a för s i g själf, o c h d e t blir s å l u n d a d e l ä t t a s t t i l l g ä n g l i g a och m i n s t f o r d r a n d e b a n o r n a h o n företrä- desvis uppsöker.
G a n s k a ofta, d e t m å s t e m e d g i f v a s, be- frias h o n f r å n o m s o r g e n för s i n u t k o m s t g e n o m giftermål, och väl a t t så är, t y det är dock i h e m m e t kvinnan har sin na- turliga och r ä t t a verkningskrets, m e n det finnes e t t m e n — h u r o f t a blir h o n i c k e m a k a, utan a t t d r i f v a s af d e e n d a v ä r d i g a m o t i v e n, t y c k e o c h a k t n i n g, e n d a s t för a t t blifva f ö r s ö r j d o c h s l i p p a a t t själf f ö r t j ä n a sitt uppehälle, hvilket från h e n n e s stånd- p u n k t, d å l i g t r u s t a d s o m h o n ä r för e t t lif i a r b e t e, s y n e s o ö f v e r k o m l i g t o c h out- härdligt.
B e r ä k n i n g e n a t t blifva gift s l å r d o c k ofta fel, k a n s k e d e n m å n g e n g å n g ej h e l l e r före- finnes, och k v i n n a n är då och fortfar a t t för sin u t k o m s t v a r a h ä n v i s a d u t e s l u t a n d e till sig själf.
Under sådana förhållanden b o r d e d e t j u v a r a h e n n e a n g e l ä g e t a t t få s t ö r s t a m ö j l i g a u t b y t e af s i n a r b e t s k r a f t, och h o n h a r nog också en s å d a n ö n s k a n, m e n saknar i allmänhet det, som skulle k u n n a omsätta den i dådkraftig handling — företagsamheten.
Hon har aldrig lärt l i t a p å sig själf, t r o p å sin e g e n f ö r m å g a, och s a k n a d e n af u t b i l d n i n g g ö r h e n n e ä n n u osäkrare.
H o n h a r a r b e t s k r a f t i öfverflöd, och hon k ä n n e r det, m e n har p å s a m m a g å n g e n t y d l i g f ö r n i m m e l s e af, a t t h o n icke b e h ä r s k a r den.
D e n ä r icke s a m l a d o c h u t b i l d a d för ett y r k e, u t a n s p l i t t r a d p å e n m ä n g d ' håll.
E n a året använder hon d e n i e g e n s k a p af g u v e r n a n t, d e t a n d r a ä r h o n hjälpreda åt frun, d e t tredje k a n s k e s k r i f b i t r ä d e o. s. v. H o n ä r f u s k a r e i m y c - k e t, m e n m ä s t a r e i i n t e t och h e n n e s a r b e t e därför l å n g t m i n d r e v ä r d t ä n h v a d det kun- d e o c h b o r d e v a r a.
M e d v e t a n d e t h ä r a f för- mår henne någon gång att undanrödja de orsaker, som h i n d r a hennes arbetskraft att k o m m a till s i n fulla r ä t t, m e n v a n l i g a r e ä r, a t t h o n r e s i g n e r a r o c h t r ö s t a r sig m e d a t t förhållandena n u en g å n g äro ogyn- s a m m a och a l d r i g k u n n a blifva a n n o r l u n d a för h e n n e.
D e t s j ä l f s t ä n d i g a a r b e t e t, d e t s o m i s i g h a r s t o r a m ö j l i g h e t e r till f r a m g å n g, m e n s o m e r f o r d r a r m o d, e n e r g i o c h driftig- het, tyckes h e n n e vidt öfverstiga hennes krafter, och h o n föredrager a r b e t e t i s m å t t, d e t s o m g e r föga i g e n, m e n ej h e l l e r kräf- v e r a n n a t än ett r e n t m a s k i n m ä s s i g t ver- kande — tjänandet hos andra.
Och h o n tager det icke som e n d a s t en förberedelse för e n o b e r o e n d e v e r k s a m h e t u t a n f o r t s ä t t e r d ä r m e d å r efter å r, b l i r a l l t j ä m t s t å e n d e p å s a m m a ställe och slutar p å den p u n k t, där h o n en gång började.
O m m a n tänker p å a r b e t a n d e k v i n n o r, s å finner m a n h u r h ö g s t få d e ä r o, s o m l ä m n a s u b a l t e r n g r a - d e r n a o c h bli s i n a e g n a d. v.
s. få e n själf- ständig v e r k s a m h e t, och h u r u s o m återigen d e n n a s ä l l a n ä r af s t ö r r e b e t y d e n h e t.
Och j u s t härigenom råder p å den kvinn- liga a r b e t s m a r k n a d e n en t r y c k a n d e trängsel o c h m ö j l i g g ö r e s e n n e d p r e s s n i n g af l ö n e r n a till det m i n s t a t ä n k b a r a.
D ä r ä r e n all- m ä n stagnation, som r e d a n är betänklig, m e n s o m o t v i f v e l a k t i g t k a n o c h s k a l l blifva än större.
D e t finns i n g e n o m s ä t t n i n g p å k r a f t e r n a, d e ä l d r e g i f v a i c k e p l a t s för d e y n g r e, u t a n t r ä n g a s till ö m s e s i d i g s k a d a m e d dem, särskildt då i de yrken som på g r u n d af s i n l ä t t i l l g ä n g l i g h e t l o c k a d e flesta arbetssökande.
Det är sålunda under mycket tryckta förhållanden k v i n n a n arbetar, och h o n h a r all u t s i k t a t t få d e t i ä n n u h ö g r e g r a d, v i d t a g e r h o n i n t e t för a t t h ö j a s i t t a r b e t e och för a t t afleda d e t öfverflöd af k v i n n l i g k r a f t, s o m n u finnes p å a r b e t s m a r k n a d e n och s o m s t ä n d i g t ökas.
För att minska trängseln har hon endast en utväg — att s ö r j a för e n s u n d o c h n a t u r l i g k r a f t o m s ä t t - ning.
I s t ä l l e t för a t t s t å stilla o c h i v ä g e n för d e m, s o m k o m m a efter, m å s t e h o n a r b e t a sig f r a m å t och söka v i n n a själfstän- d i g h e t för a t t d ä r i g e n o m k u n n a i c k e b l o t t l ä m n a s i n e g e n p l a t s, u t a n ä f v e n i s i n ord- ning bereda nya sådana åt andra — hon m å s t e blifva f ö r e t a g s a m.
M e n f ö r e t a g s a m blir m a n i c k e g e n o m e t t enkelt beslut, m a n m å s t e a r b e t a sig d ä r h ä n.
Helst bör dock g r u n d e n därtill läggas redan i barndomen.
O c h i c k e s t ä l l a s i g s å oöf- vervinneliga hinder i vägen därför!
Hvar- för i c k e f o s t r a flickan efter s a m m a s u n d a principer som gossen, då de j u äro födda för a t t lefva s a m m a lif i s a m m a v ä r l d!
F ö r d e n e n e s o m för d e n a n d r e ä r d e t l i k a n ö d v ä n d i g t att hafva egen kraft.
O m flic- k a n f ö r l o r a r n å g o t af s i n » m j u k h e t » o c h b l i r s ä k r a r e p å sig själf, i c k e l i g g e r n å g o t så farligt däri, och n o g u p p v ä g e s det m e r ä n v ä l af h e n n e s s t ö r r e f ö r m å g a a t t b e s t å i lifvets p r ö f n i n g a r.
Är flickans ställning s å d a n, a t t h o n måste f ö r s ö r j a sig själf, s å bör hon äfven p å allvar uppfostras härför och gifvas en u t b i l d n i n g, som gör d e t möj- l i g t för h e n n e a t t v i n n a e n d r ä g l i g e x i s t e n s.
M a n h a r icke rättighet att förvägra h e n n e d e n, d ä r f ö r a t t h o n möjligen k a n bli gift.
Blir h o n d e t, h i n d r a r h e n n e h e l t v i s s t i c k e d e n u t b i l d n i n g, h o n f å t t, a t t fylla d e n y a p l i k t e r h o n å t a g i t sig, o c h b l i r h o n d e t å t e r i g e n icke, b a r h o n å t m i n s t o n e n å g r a f ö r u t s ä t t n i n g a r för a t t k u n n a t a g a s i g f r a m i lifvet e n s a m.
L ä r k v i n n a n s i g a t t f a t t a a r b e t e t för lifsuppehället så allvarligt, som h o n bör, s k a l l h o n u t a n tvifvel m e d s t ö r r e o m s o r g ä n h i t t i l l s v ä l j a d e n b a n a, h o n vill g å, l å t a d e s s l ä m p l i g h e t, ej d e s s l ä t t i l l g ä n g l i g h e t, v a r a det bestämmande.
D e t blir d å i n g e n rus- n i n g å t n å g r a få, föga f o r d r a n d e y r k e n, u t a n en j ä m n a r e kraftfördelning utöfver hela arbetsmarknaden.
F å r h o n d ä r j ä m t e till- fälle a t t u t b i l d a s i g för d e t y r k e, h o n v a l t, k o m m e r h e n n e s arbetskraft ifrån a t t v a r a helt och hållet oskolad, en kraft allenast, a t t blifva » f ö r ä d l a d », s a m l a d p å o c h u t - vecklad å t e t t håll och d ä r i g e n o m m e r a v ä r d och h ö g r e s k a t t a d.
F r ä m s t af h e n n e själf, t y v i s s h e t e n o m f ö r m å g a g e r s t y r k a.
H o n s k a l l ej l ä n g r e r i n g a k t a s i n e g e n k r a f t och t a g a h u r l i t e n e r s ä t t n i n g d ä r f ö r, m a n vill gifva h e n n e, u t a n s ä t t a d e n h ö g t o c h ställa stora fordringar på den.
D e t själf- s t ä n d i g a a r b e t e t s k a l l ej m e r a förefalla h e n - n e s å ö f v e r m ä k t i g t, o c h n ä r h o n v ä l j e r tjä- n a n d e t h o s a n d r a, skall h o n anse det, icke som målet, endast som medlet att n å en oberoende ställning.
H a r d e n n a å s i k t blifvit a l l m ä n o c h verk- sam b l a n d d e a r b e t a n d e k v i n n o r n a, s å ä r o c k s å a f l e d a r e n f u n n e n för d e n s v ä l l a n d e m ä n g d af k v i n n l i g k r a f t, s o m af o m s t ä n - d i g h e t e r n a s t v å n g t a g e s f r å n h e m m e t och tillföres a r b e t s m a r k n a d e n, o c h u t s i k t för, a t t k v i n n a n s k a l l k u n n a a r b e t a u n d e r säk- r a r e och g y n n s a m m a r e e k o n o m i s k a förhål- landen än hittills.
Inge.
4 I " Fruarna först! "
Af Hanna Kamhe.
s n a r t e n u n g k v i n n a blifvit gift, sti- •^r- g e r p l ö t s l i g t h e n n e s a n s e e n d e i h ä p - nadsväckande grad.
F r å n a t t ofta h a va- rit blott en obetydlig, ä n n u outvecklad liten varelse, blir h o n p å en g å n g g e n o m sitt giftermål, u t a n sin egen förskyllan, en per- sonlighet, som k a n göra a n s p r å k p å en m ä n g d företrädesrättigheter.
H v e m k ä n n e r ej d e n g a m l a, vi skulle n ä s t a n vilja säga, enfaldiga frasen: » F r u a r n a först! » D e t är allt b r a k ä t t e r s k t a t t vilja k a l l a e n s å förträfflig s a t s e n f a l d i g, i n t e s a n t?
S a k e n blir k a n s k e i n t e heller b ä t t r e, o m vi förråda, a t t d e t t a på- s t å e n d e f r a m k a s t a t s af e n gift k v i n n a, af e n v e r k l i g fru, i n t e af n å g o n s t a c k a r s frö- ken, som k u n d e afundas fruarna deras fram- skjutna ställning.
Vill m a n v a r a r ä t t v i s, m å s t e m a n v ä l ä n d å m e d g e, a t t d e t i n t e finns n å g o t förnuf- tigt skäl, hvarför fruarna skulle h a företräde f r a m f ö r d e r a s ogifta s y s t r a r.
A t t så var i f o r n a t i d e r, d å d e n ogifta k v i n n a n ofta h a d e e n m e r eller m i n d r e b e r o e n d e s t ä l l - ning i familjen, är k a n s k e m i n d r e a t t un- d r a på, m e n a t t d e n n a besynnerliga fördom k a n sitta så djupt rotad än i dag, då i de ogifta k v i n n o r n a s l e d f i n n a s s å m å n g a d u g - l i g a, f r a m s t å e n d e, för s a m h ä l l e t n ä s t a n o u m - b ä r l i g a p e r s o n e r, ä r r e n t af o b e g r i p l i g t.
Det är sant, att kvinnans bestämmelse ä r a t t blifva m a k a och m o d e r, m e n d å e n h e l m ä n g d flickor ej k u n n a g i f t a sig af d e t enkla skälet, a t t m ä n n e n s antal understiger k v i n n o r n a s, s a m t ofta ej h e l l e r vilja af d e n e n a eller a n d r a, s ä k e r l i g e n b e r ä t t i g a d e, or- s a k e n, s å s y n e s d e t oss m i n s t s a g d t o r ä t t - v i s t, a t t d e r a s s o c i a l a a n s e e n d e i o c h för sig skall v a r a m i n d r e ä n f r u a r n a s.
Oss ve- t e r l i g e n h a r ä n n u i n g e n ogift m a n f å t t t r ä d a t i l l b a k a för d e n gifte, o m d e eljes h a f t u n g e - fär s a m m a b i l d n i n g s g r a d, s a m h ä l l s s t ä l l n i n g och ålder.
Hos m ä n n e n finnas nog också mycken småaktig rangskillnad, m e n om den s k u l l e b e s t ä m m a s af, h u r u v i d a v e d e r b ö r a n d e v o r e gift eller ogift, d å s k u l l e e t t s å d a n t f ö r f a r i n g s s ä t t s ä k e r l i g e n v ä c k a d e t lifligaste m o t s t å n d och framkalla allmän förvåning.
I k v i n n o v ä r l d e n ser d e t d ä r e m o t helt an- nolunda ut.
L å t o m oss t a n å g r a e x e m p e l u r lifvet.
V i d e n s t ö r r e m i d d a g m e d sit- t a n d e bord skola p l a t s e r n a fördelas.
Bland g ä s t e r n a finnas e n eller e t t p a r ogifta, m e - delålders, begåfvade kvinnor, hvilkas insats i lifvet v a r i t o c h ä n n u ä r af s t o r b e t y d e l s e I v ä r d i n n a n s g r a n n s k a p placeras k a n s k e nå- gra framstående män, hvilkas n ä r m a s t e gran- nar bli f r u a r, s o m v ä r d i n n a n för d e r a s m ä n s s k u l l vill h e d r a, o c h h v i l k a v i s s e r l i g e n kunna vara rätt angenäma att prata med, m e n d o c k p å l å n g t n ä r ej u p p f y l l a d e a n - språk p å en i n t r e s s a n t konversation, som må- h ä n d a j u s t d e s s a m ä n hafva, och hvilka de b e g å f v a d e, ogifta k v i n n o r n a, s o m p å g r u n d af s i t t s t å n d ä r o d ö m d a a t t ofta i d e t b a n a - laste sällskap sitta längre ned vid bordet, i fullaste m å t t k u n n a t m o t s v a r a.
Skall en å k t u r företagas, k a n m a n vara öfvertygad om, a t t fruarna helt lugnt sätta s i g i f r a m s ä t e t och l å t a d e ogifta k v i n n o r - n a i s ä l l s k a p e t, äfven o m d e s s a ä r o ä l d r e, åka baklänges.