Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hos Ridderskapet och Adeln har Herr Hjei'la uti sin oftanämnde motion föreslagit, att det i sednaste Bevillnings-Förordning införda stadgande, att medarbetare i tidninijar äro underkastade bevillning, må försvinna, och förläggare för hvarje tidning ensam beskattas för behållna inkomsten deraf, enär det icke allenast måste vara en tidningsförläggares ensak att tillse, på hvad sätt han må finna biträden för tidningens utgifvande samt på hvilka vilkor och på huru lång tid han använder dem, utan det också syntes mindre behörigt, att taxerings-kommiltéerna inlåta sig uti efterforskningar öfver den inre förvaltningen af ett sådant företag.
Då emellertid förläggaren af en tidning icke lärer mera än andre näringsidkare underlåta, att från sin årliga inkomst, innan den uppgifves till taxering, afdraga sina i och för rörelsen hafde kostnader, hvaribland honorarierne till redaktörerne och deras biträden naturligen äfven ingå, synes det Utskottet, som desse sednare icke böra undgå alt särskildt taxeras, hvadan Utskottet hemställer, att Herr Hjertås ifrågavarande förslag ej må vinna bifall. §§. 14, 24, 25, 27 och 29.
Herr Kontrakts-prosten Kullman har, uti sin förut omnämnde motion, anmärkt, att den nuvarande uppställningen af dessa §§., hvarigenom Bevillnings-Förordningen innehåller ej mindre än tvänne särskilda alfabetiska förteckningar på taxering underkastade verk och inrättningar å landet, fyra alfabetiska förteckningar å personers på landet bevillning och fem förteckningar å personers bevillning i städerna, gör berörde förordning svår och tidsödande för hvar och en, som icke gjort sig desto förtroligare med densamma, samt med anledning deraf föreslagit, att den blifvande Bevillnings-Förordningen måtte upptaga för städerna endast en alfabetisk personförteckning, samt för landet en alfabetisk förteckning å verks och inrättningars, jemte en dylik å personers, bevillning efter 2:dra artikeln.
Hvad angår person-förteckningarne i 14, 27 och 29 §§., så var den af motionären förordade uppställning i desamma iakttagen ända till sistlidne riksdag, då Rikets Ständer, uppå Bevillnings-Utskottets förslag, beslöto, att hvardera åf nämnde 3 paragrafer skulle sönderdelas i de der nu befintliga momenter, af hvilka det lista omfattar de personer, hvilka, ifall den till 5 procent af inkomsten beräknade bevillningen icke uppgår lill högre belopp, betala efter de i §:n utsatte afgifts-klasser eller minimi-bestämmeiser, det 2:dra dem, för hvilka afgiften är till bestämdt belopp utförd, samt det 3:dje de personer, hvilka ej kunnat till någondera af nyssnämnde kategorier hänföras.
Denna fördelning har synts äfven Utskottet ändamålsenlig; och får derföre Utskottet, med åberopande af dc för dess införande vid sistlidne riksdag af då varande Bevillningsutskott anförda motiver, hemställa, att den nuvarande indelningen af 14, 27 och 29 §§. uti särskilda momenten må bibehållas, samt Herr Kontrakts-prosten
Kullmans förslag om berörde momenlers sammanslående således lemnäs utan afseende.
Beträffande åter §§. 24 och 25, så angifver författningen tydligt, att dessa väsendtligen skilja sig från hvarandra derigenom, alt den förra innefattar de verk och inrättningar, för hvilka afgiften beräknas, likasom för fastigheter, efter deras uppskattade värde, men den sednare deremot sådane för hvilka afgifterne antingen äro utsatte till bestämda belopp i vissa klasser, eller ock beräknas till vissa procent af den behållna in - 16 Bevillningsutskottets Betänkande, N:o 4. kornsten; Och som särskilda alfabetiska förteckningar öfver dessa, i berörde afseende olika, slag af verk och inrättningar utan tvifvel både äro af rnvcken nytta, för att förekomma misstydningar af författningens mening, och tillika medföra en större reda i uppställningen af sladganderna, torde någon förändring icke heller härutinnan ifrågakomma. §§. 24 och 25.
Uti nyss omförmälda motion har Herr Konlrakts-prosten Kullman, enär den omständigheten, att rubriken kalkstensbrott icke finnes upplagen i Bevilinings-Förordningen, någon gång förorsakat villrådighet vid taxeringarne, velat hafva ett så lydande stadgande infördt i 25 §.:
Kalkstensbrott, der kalksten brytes till afsalu, böra, likasom grufvor och grufvelotter, taxeras till fyra procent af behållna inkomsten — eller ock följande i 2-4 §.:
Kalkstensbrott, der kalksten, brytes lill afsalu, taxeras efter enahanda grunder, som kalkugnar och marmorbrott.
Men alldenstund Bevilinings-Förordningen omförmäler sådana verk, med hvilka kalkstensbrott utan svårighet kunna jemföras, finner Utskottet det icke vara behöfligt, att i nämnde förordning härför införa någon särskild rubrik. §§. 27, 28 och 29.
Med hemtad anledning af bestämmelsen i 14 §. derom, att de personer i städerna, som, ulan att ega burskap, idka bandtverk såsom försörjningsmedel, skola i bevillning erlägga 2 R:dr, har Herr Kontrakts-prosten Kullman i sin motion erinrat, att något bevillnings-belopp, t. ex. 1 R:dr, äfven borde utsättas för dylika personer på landet.
Men då det föreslagna stadgandet lätteligen skulle leda derhän, att fattige personer på landet, hvilka, jemte annan hufvudsaklig sysselsättning, på lediga stunder idka ett handtverk såsom binäring, skulle komma att särskildt beskattas såsom handtverkare, kan Utskottet icke tillstyrka införandet uti Bevilinings-Förordningen af ett sådant stadgande, som det ifrågasatta.
Det af Herr Kontrakts-prosten
Kullman vidare föreslagna stadgande, att spelmän på landet, som hafva en årlig inkomst af minst 700 Hulr, betala derför, utan afseende derpå, alt de för annat yrke kunna vara särskildt taxerade, 2 R:dr, har Utskottet af enahanda skäl, som det nyss här ofvan anförda, eller att en oviss och ofta tillfällig bi förtjenst, som en fattig person lyckades förvärfva sig, skulle kunna komma att drabbas af en jemförelsevis bård beskattning, ansett icke heller böra uti Bevilinings-Förordningen intagas.
Äfven vid nuvarande 28 §. har Herr Kontrakts-prosten Kullman föreslagit den förändring, att orden »och, genom utdrag af taxerings-längderne, Pröfnings-kommittéen underställas», såsom ledande till alldeles onödigt besvär, dä Taxerings-komniitléens protokoll ändock vid Pröfnings-kommittéen föredrages, måtte uteslutas.
Då likväl, genom föreskriften om insändandet tiil Pröfnings-kommittéen af särskildt utdrag öfver Taxerings-kommittées i §:n omnämnde åtgärd, den dubbla fördel vinnes, dels att
Pröfnings-kommitéens uppmärksamhet blir med mera säkerhet fästad å sådane åtgärder, dels att samma kommittée besparas det tidsödande besväret att utur samtlige Bevillnings-Ulsltottels Betänkande, N:o 4. 17 samtlige taxerings-längderna utleta livad i berörde afseende der kan förekomma, anser Utskottet Herr Konlrakts-proslen Kullmans omförmälda förslag icke böra bifallas.
Herrar Hård, Adam och Bråkenhjelm, P., hafva, uti hos Ridderskapet och Adeln vackla motioner, föreslagit, att, dä de i början af §. 27 förekommande orden »så vida den lill 5 procent af inkomsten beräknade bevillningen icke uppgår till högre belopp», föranledt tvistigheter och olikformig tillämpning, nämnde ord måtte borttagas; hvarjemte Herr Kontrakls-prosten Kullman påyrkat, alt om hans redan förut omförmälda förslag om progressiv afgift för inkomst af rörelse och näring under 1000 R:dr icke skulle godkännas, den uti §§. 27 och 29 befintliga föreskriften om 5 procents afgift af personer på landet, hvilken föreskrift, enligt Herr Kontrakts-prostens förmenande, ej blott vid tillämpningen föranledt mvcken tvist och oreda, utan äfven vore oskäligt betungande för personer, sorn hafva mindre inkomster, mätte ur den blifvande Bevillnings-Förordningen uteslutas.
Ilrågakomne stadgande om afgifternas beräkning äfven efter den allmänneligen bestämda bevillnings-procenten, hvilket vid sistlidne riksdag infördes uti olVannämnde§§. för deras bringande lill öfverensstämmelse med hvad i §.
1-1 redan var föreskrifvet i afseende å städerna, kan, om deråt egnas tillbörlig uppmärksamhet, i Utskottets lanke, icke lemna rum för stridiga meningar angående tillämpningen; och då dessutom den efter berörde bevillnings-procent bestämda afgift, såsom träffande hvar och en i lika förhållande till hans inkomst, ej gerna kan blifva mera betungande för personer å landet, än för dem i städerna, hemställer Utskottet, att motionärernes förslag om borttagandet af ifrågavavande föreskrift måtte lemnäs ulan afseende.
Den åt taxeringsmännen i städerna tillerkända rätt, att påföra bevillning såväl öfver den högsta och mellan tvänne bestämda klasser, som äfven under de stadgade minimi-afgifterne, har Utskottet ansett böra utsträckas äfven lill taxeringsmännen å landet för hvarje fall, der sådane klasser och minimi-afgifler finnas i författningen utsatta; och då föreskriften härom naturligen bör inflyta i nuvarande §. 28, har det blifvit nödigt, dels alt förflytta nämnde §. efter den 29:de, dels att åt densamma gifva en förändrad redaktion; hemställande Utskottet, att hvad sålunda blifvit åtgjordt måtte vinna Rikets Ständers bifall.
Då det uti nuvarande 28 §. införda stadgande, att landtmän, hvilka afyttra husslöjds-alster, samt egne eiler sina grannars landlmanna-produkter, ej behöfva derföre skatta såsom handlande, lärer på det sätt missbrukas, att på landet bosatte personer, som med nämnde slags produkter drifva en verklig handelsrörelse, till följd af nämnde stadgande, undandraga sig, att för en sådan rörelse erlägga bevillning, har Utskottet funnit nödigt, att i Bevillnings-Förordningen göres det tillägg, förslaget i slutet af 29 §.
1 mom. innehåller.
Enär de uti 2 mom. af 29 §. omnämnde Grufve-disponenter närmast kunna jemföras med Inspektörer vid bergverken, samt derigenom, att de förre öro upptagne bland dem, för hvilka algifter till bestämda belopp äro stadgade, medan Inspektörer, faktorer, kassörer, bokhållare och skrifvare förekomma i 1 mom. bland dem, hvilkas bevillning äfven kan bestämmas till viss procent af inkomsten, det egna fall lärer inträffat, att en grufve-disponent, ehuru egande vida större inkomster än hans bokhållare, blifvit taxerad lill lägre belopp än denne, har Utskottet funnit lämpligt, att rubriken Disponenter, Gru/ve-, uppflyttas i 1 mom. af §:n.
S Sami. 1 Åfd. 3 Häft. 3 18 Bevillnings-Utskottels Betänkande, N:o 4. §. 35.
Till förekommande af ali ovisshet om hvad slags Banker uti 35 §. 1 mom. afses, har Utskottet i samma mom. efter orden »Enskilda Banker» infört orden: som ega sedelulgifning s-rutt.
Under förmenande, att det icke varit Rikets Ständers afsigt att belasta aktiebolag m. fl. uti 2:dra mom. af denna §. omnämnda inrättningar med bevillning, då utdelningen icke uppgår till mera än 5 procent, har Herr Wijk, inom Borgare-ståndet, föreslagit, att vid slutet af nämnde mom. måtte tilläggas orden »så vida den öfverstiger 5 procent»; till stöd för hvilket förslag Herr Wijk vidare anfört, alt i ett på större kapitaler hos enskilda så fattigt land, som Sverige, hvarest dock mångå naturförmåner finnas, som för deras användande till allmän och enskild båtnad erfordra större samlade fonder, lagstiftningen, i stället lör att motverka sådane föreningars bildande och fortkomst, som de ofvanantydde snarare borde uppmuntra och lätta desamma; och har, med anledning af Herr Wijks motion, Herr Wallenberg, med hvilken Herr Rinman instämt, förmält sig vilja utsträcka motionärens förslag ännu längre, så att 5 procent af utdelningen i hvad fall som helst, och således äfven om utdelningen öfverstiger delta procent-belopp, fritagas från bevillning, hvarföre han önskat, att slutmeningen af ifrågavarande mom. måtte få denna lydelse: »fem procent af så slör del af utdelningen, som öfverskjuter 5 procent af grundkapitalet, hvilka må anses såsom bevillningsfri ränta.» Utskottet, som anser nu gällande Bevillnings-Förordning vara tydlig derutinnan, att aktie-bolag och andre uti ifrågakomne moment angifna inrättningar skola erlägga den stadgade bevillningen af deras utdelning, ehvad denna är större eller mindre, kan icke finna något giltigt skäl, hvarföre, medan enskilda personer nödgas erlägga skatt äfven för helt ringa inkomster, nämnde inrättningar skulle medgifvas en så betydlig förmån, som ofvan omförmälda förslag åsyfta; hvadan Utskottet hemställer, att dessa förslag ej måtte vinna afseende.
Deremot har Utskottet funnit nödigt, att, då kronan, till följd af författningens nuvarande lydelse, kan komma att lida en ej obetydlig minskning i sin tillständiga rätt derigenom, alt aktie-bolag ocb öfrige föreningar eller inrättningar, hvarom uti 2 mom. är fråga, till delegarne utlemna blott en del af årliga behållningen, medan återstoden innehålles för gemensam räkning, sista ordet i sagde mom. »utdelningen» utbytes mot orden årliga behållningen.
Herr Friherre Tersmeden, W. F., har hos Ridderskapet och Adeln väckt motion om upphäfvande af den uti 4 mom. för Jern-kontoret stadgade bevillning, hvars obillighet motionären sökt ådagalägga genom en framställning af Kontorets ändamål och verksamhet.
Motionären har i detta afseende anfört, att, sedan rikets bruksegare för mera an ett sekel tillbaka funno angeläget att, för befordrande af jernhandteringens utveckling, sig emellan bilda en förening, benämnd Jern-kontoret, hvars verksamhet skulle bestå i att dels med lån understödja dess i behof af förlags-kapitaler varande delegare, dels ock befordra handteringens utveckling i tekniskt hänseende, denna, utan alla bidrag från Statens sida, för befrämjande af ett bland dess vigligaste intressen, stiftade förening, sedermera genom årliga tillskott af dess delegare blifvit bragt till den utsträckning, att den, enligt bokslutet för näsllidne år, egde en behållning af mera än 2,300,000
R:dr; att hvad häraf är disponibelt utlånas till bruksegarne, hvadan den derå inflytande räntan skulle utgöra Jern-kontorets årliga inkomst; att denna inkomst, hvilken Bevillnings-Vtskoltets Bet&nkande, N:o i.
19 icke utgör mera än omkring 3 proc. å kapitalet, dock ej utdelas mellan delegarne ; att kontorets räkenskappr för de sednast lörllutne 3 åren utvisade, att behållningen, sedan alla utgifter, deribland den årliga bevillningen 3,000 R:dr, blifvit bestridde, utgjort år 1850 B:ko R:dr 10,308: 6. 9. >» 1851 „ „ 12,403: 20. 3. » 1852 „ „ 11,411: 24.
4. således för alla 3 åren B:ko R:dr 34,123: 3. 4. alt, om nu tages i beräkning, att under samma tid blifvit till afskrifning beslutade.
. B:ko R:dr 38,409: 11. 1, förhållandet Olifver, att Jern-kontoret skulle under åren 1850—1852 hafva med 4,286 R:dr 7 sk. 9 rst.
B:ko minskat sin förmögenhet, derest ej kontorets medlemmar, genom årliga inbetalningar af öfver 30,000
R:dr nämnde mynt, fortfarande dragit försorg om dess upprätthållande; att beträffande kontorets utgifter, till hvilkas bestridande de influtne räntemedlen icke förslagit, Jern-kontoret aflönar flere tjenstemanna-stater, af hvilka den talrikaste och högst aflönade är öfvermasmästeri-staten, hvars chefer, eller de så kallade öfvermasmästarne, egentligen icke äro Bruks-Societetens, utan det allmännas tjenstemän, hvilket syntes bäst deraf, att, ehuru de från Jern-kontoret aflönas, de likväl ej tillsättas af Bruks-Societeten eller dess fullmäktige, utan utnämnas af Kongl. Bergs-kollegium, varande deras åliggande, att med råd och upplysningar tillhandagå, icke bruksegarne, af hvilka Jernkontoret är sliftadt och underhålles, utan de kontoret icke tillhörande tackjerns-tillverkarne; att tjenstemännen å Jcrn-kontorets öfriga stater väl företrädesvis äro pligtige att betjena kontorets delegare, men att icke heller dem är förmenadt, att biträda andra näringsidkare; att Jern-kontoret till hufvudsakligaste delen eller med ej mindre än 6,500 R:dr B:ko årligen bidrager lill Bergsskolan i Fahlun, samt ensam bekostar en Bergselementar-skola, äfvensom ett skogsinstitut, och detta utan anspråk på att de, som vid dessa läroanstalter erhålla sin bildning, skola med sina der förvärfvade insigter vara Bruks-Societetens ledamöter företrädesvis till gagn och biträde; att kontorets räkenskaper dessutom gifva ett bevis på rättmätigheten af det vid många tillfällen lemnade erkännande å det allmännas sida, att de fäderneslandets utmärktaste vetenskapsmän, hvilka egnat sig åt sådane kunskapsämnen, som stå i något sammanhang med bergshand teringen, kunnat ifrån Jern-kontoret påräkna en välvillig uppmuntran, vare sig med årliga pensioner eller anslag till utgifvande af förtjenstfulla skrifter; att den verksamhet, som sålunda blifvit för Jern-kontoret af dess principaler utstakad, lätteligen förklarar anledningen dertill, att kontorets betydliga kapitaler icke bereda någon tillvext i dess förmögenhet; samt ändtligen att, då Bruks-Societeten sålunda hvarje år med glädje gör uppoffringar för ändamål, hvilkas uppnående i andra för Statens välbefinnande mindre vigtiga näringar, Staten sjelf nödgas med betydliga utgifter ensam bekosta, det verkligen icke syntes anstå Staten, att på det sätt erkänna och vedergälla, att den af kontoret årligen uttager en skatt, till hvars betäckande det ringa öfverskottet af inkomsterne icke förslår, helst bevillning numera i öfrigt ej existerar för andra bolag, associationer, societeten verk, hypotheks- och andra allmänna inrättningar än sådane, hvilka äro afsedda att gifva delegarne en materiel vinst,
och hvarifrån utdelning till dem verkställes.
I öfverensstämmelse med hvad uti motionen finnes derom anfördt, har Utskottet inhemtat, alt bevillning för första gången ålades Jern-kontoret vid riksdagen år 1762, då utomordentliga skatter erfordrades för betalning af en iråkad betydlig krigsskuld och till en så kallad fredshjelp; att denna bevillning, under olika belopp, fortfor, till dess den vid 1809 års riksdag upphäfdes; samt att Jern-kontoret vid 1812 års riks - 20 Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 4. dag återigen påfördes en bevillning af 3,000 R:dr, hvilken sedermera alltjemt fortfarit.
Or de vid motionen bilagde tryckte utdrag utur Jern-kontorets räkenskaper för åren 1850, 1851 och 1852, hvaraf motionärens härofvan omförmälda uppgifter angående kontorets inkomster och utgifter bestyrkas, anser Utskottet sig höra anmärka följande utgiftsposter för sistnämnde år, med hvilka de tvänne föregående årens i det närmaste öfverensstämma, dervid, för korthetens skull, skillingar och runstycken uteslutas, nemligen:
Ofvermasmästeri-, elev- och verkmästare-staten . . .
B:ko R:dr 8,556: — — Anslag R:dr 5,000 årligen för extra stipendiater m. fl. . „ 4,229: — — Bergskolan i Fahlun „ „ 6,500: — — Bergs-Elementarskolan i Philipstad „ „ 1,500: — — Skogs-institutet vid Westsura „ „ 2,644:
Jern-kontorets elever vid Motala och hos direktören Munktell „ „ 1,099: — — Jern-kontorets annaler, ny serie „ „ 2,448: — — Som nu, af hvad ofvan blifvit anfördt, uppenbart är, att Bruks-societeten eller delegarne i Jern-kontoret, långt ifrån att af nämnde kontor erhålla någon utdelning, fastheldre årligen dit sammanskjuta betydliga summor, hvilka, jemte kontorets räntemedel, till en ganska ansenlig del användas till upprätthållandet af flere vigtiga läro-anstalter och för andra allmännyttiga ändamål, för hvilka Staten i annat fall skulle nödgas tillskjuta kostnaderne, finner Utskottet sig böra tillstyrka Rikets Ständer alt, med bifall till Herr Friherre Tersmedens motion, helt och hållet befria Jern-kontoret från den för detsamma hittills stadgade bevillning.
Men alldenstund denna befrielse icke bör komma nämnde kontor till godo, utan för så vidt kontoret, såsom hittills, använder sina vinstmedel till allmännyttiga ändamål, torde ett stadgande härom böra, i öfverensstämmelse med Utskottets förslag, uti 145 §. införas. §. 39.
Enär stadgandet i denna §., att mantals- och skattskrifning skall förrättas inom hvarje Pastorat eller socken, lärer föranledt dertill, alt sådane förrättningar numera sällan hållas med mindre kretsar, än pastoraler, hvarigenom menigheter på landet ofta onödigtvis betungas med långa resor, hvilka kunde undvikas, om mantals-skrifningarne utsattes att hållas socknevis, har Utskottet ansett det höra bestämmas, alt mantals- och skattskrifningar å landet skola förrättas inom hvarje socken, dock med rättighet Jemnad åt flera socknar, att förena sig om gemensam mantals- och skattskrifning; och får Utskottet, som i öfverensstämmelse härmed uppgjort en något förändrad redaktion af 39 §. hemställa, alt denna ändring måtte vinna Rikets Ständers bifall. §. 42.
Då de personer, hvilka föra fartyg, ofta lära undgå att påföras bevillning, derigenom att taxerings-komittéerne sakna kännedom om de å hvarje fartyg anställda befälhafvare, har Bevillnings-Ulskollels Belänkande, N:o i. 21 ett stadgande om skyldighet för egare af fartyg att vid mantalsoch skatlskrifniugen uppgifva den person, sorn är antagen att föra detsamma, blifvit uti förslaget infördt. §. 44.
Sedan den universiteterna tillkommande domsrätt numera, genom Kongl. Förordningen den 2 April 1852, upphört, har Utskottet, i öfverensstämmelse med derom af Herr Professor Agardh hos Preste-Sländet gjord framställning, i denna §. utbytt orden »Akademiska Jurisdiktionen» emot Akademiens privilegier. §. 62.
Såsom kontroll derå, alt fastighetsvärde må rätt. elier åtminstone icke alltför lågt uppgifvas, har Herr Henschen, uti sin oftanämnde motion, väckt fråga om stadgandet af en lösningsrätt, ungefär motsvarande den, som gäller i afseende å gods, hvilket angifves till lörtullning, så att den, som ville lill sig lösa fastighet, hvilken som helst, hvarför bevillning utgår, för sådant ändamål skulle nedsätta hos rätten fastighetens af egaren bos taxerings-komiltéen sist uppgifna värde, samt hälften derutöfver, hvarefter det skulle åligga egaren, att antingen mot den sålunda nedsatta summan afträda egendomen, eller ock dels Lill den som nedsatt utgifva en tiondedel af hvad det nedsalta beloppet öfverstiger det uppgifna värdet, jemte ränta å hela detta belopp och godtgörelse för rättegångskostnaderne, dels ock ersätta kronan den bevillning, sorn borde erläggas för det tillökta fastighetsvärdet.
Som likväl både billighet och rättvisa bjuda, att strängheten af en straffbestämmelse bör stå i rimligt förhållande till den förseelse, som skall bestraffas, samt införandet i lagstiftningen af ett sådant stadgande, som det af motionären förordade, i allt fall tyckes svårligen kunna förenas med bibehållandet af egande-rättens helgd, förmodar Utskottet, att Rikets Ständer icke lära fästa något afseende å Herr Henschens ifrågavarande förslag. §. 65.
Herr Doktor Nordlander har uti Preste-Ståndet väckt motion derom, att, då de utaf publika verk till taxerings-komittéerne, på begäran, lemnade uppgifter vanligen vore af den beskaffenhet, att deraf ingen upplysning kunde hemtas, första punkten i förevarande §. skulle erhålla denna lydelse: »Taxeringsmännen åligge att, så vidt de skattskyldiges uppgifter hafva något sammanhang med publike verks befattning, derifrån infordra nödige upplysningar, hvilka, behörigen utredde, böra oväger lig en dem genast tillhandahållas.»
Utskottet har dock funnit betänkligt, att, genom pntagandet af motionärens förslag, ålägga embels-myndigheter, alt, med uppoffrande af mycken tid och tilläfventyrs med de öfrige tjenstegöromålens åsidosättande, på förhand för taxerings-komittéernas räkning anställa efterforskningar och uppgöra kalkyler, som sedermera måhända högst sällan skulle blifva för nämnde kommittéer erforderlige eller ens af dem åstundas; och hemställer alltså Utskottet, 22 Bevillnings-Vtskotlets Betänkande, N:o 4. att Herr Doktor Nordlanders ifrågavarande förslag icke må vinna afseende. §. 68.