Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer i afseende på samma förslag redan vidtagna mått och steg såsom giltiga bevis, att Riksens Ständer erkännt, att behofvet verkligen finnes; att dessa förslags slutliga pröfning sent, om någonsin, läier kunna fulländas, så framt den hel och hållen skall verkställas i Riks-Slåidens plena; att således någon annan utväg måste sökas, så vida man verkligen önskade, att frågan icke allt för länge skulle blifva oafgjord, ej eller, hvad ännu betänkligare vore, i serskilda delar blifva afgjord efter olika åsigter, och lagen sålunda, i stället för ett helgjutet verk, blifva ett aggregat af grundsattser, hvilka sins imellan sakna sammanhang ; att Utskottet ansett den enda möjliga utvägen att undvika ett sådant förhållande vara att åt en mindre talrik församling, än de fyra Riks-Stånden, öfverlemna pröfnirigen af åtminstone en del af de ifrågavarande förslagen; att sannolikt icke eller det Förstärkta Lag-Utskottet, under loppet af en eller två Rikdagar, kunde medhinna ett så omfattande arbete, derest Lag-Utskottet på samma Constilulions-Utskottett Memorial, N:o 35. 7 gång skulle handlägga sina öfriga i Grundlagen utstakade göromål, och dess Ledamöter derjemte i Riks-Ståndens plena deltaga; samt att Utskottet, ehuru det trott de omförmäldta tilläggen i Grundlagarna nödiga, hufvudsakligen för att bereda en möjlighet att, inom en icke allt för lång tid, fullända slutprölningen af förslagen till nya Civil- och Criminal-lagar, dock ansett den ifrågaställa tillåtelsen, en gång i Grundlagarna införd, kunna äfven på frågor om andra Kongl. Propositioner, rörande Lag-förändringar, tillämpas.
Då berörde, af 1840 års Constitutions-Utskott framlagda, grundlagsändrings-förslag, som till följd af omröstning i Förstärkt Con.stitutions-Utkott blef hvilande till innevarande Riksmöte, vid afgörandet å denna Riksdag väl godkändes af trenne Riks-Stånd, men af Ridderskapet och Adeln förkastats, har nuvarande Constitutions-Uiskott, till alla delar instämmande i ofvan anförda öfver ämnet förut yttrade åsigter, uppå derom af Herr Petré inom Utskottet väckt motion, ansett sig böra, under åberopande af de i memorialet den g November 18^0 utvecklade skäl, hos Riksens Stäuder å nyo, till grundlagsenlig behandling, vördsamt föreslå följande tillägg i de ofvannämnde grundlagsparagraferna, — med vilkor likväl, att icke, i sammanhang med frågan om National-representatienens om bildning, sådane förändringar af dessa §§ i öfrigt varda å nästa Riksdag slutligen godkände, som innefatta hinder mot de ifrågavarande tilläggens antagande.
Regerings-Formen. § 87- Riksens Ständer ega gemensamt — — — — — förfaller frågan, och förblifve vid det, som förut stadgadt varit.
Pitja samtlige Riks-Ständen dt Lag-Utskottet uppdraga att _, med deras rätt, öfver Konungens Proposition i sådan fråga besluta, antingen om alla de ämnen, hvilka Propositionen innefattar■, eller blott om vissa deriblandj så skall Utskottet, genom val i vanlig ordning, okas till ett antal af Fyratioåtta ledamöter, Tolf af hvarje Stånd.
Detta Förstärkta Lag-Utskott åligge, när så beskaffad fråga blott i vissa delar blifvit till Utskottets af göran - 8 Conslitutions-Utskotlets Memorial, N:o 35, de öfverlemnad, att till Riksens Ständer i stadgad ordning afgifva utlåtande om de ämnen, deruti något Riks-Stånd förbehållit Riksens Ständer beslutande-rätt, och, sedan Riksens Ständer deras beslut deröfver jattat, de delar af frågan, i hvilka Riksens Ständers beslutande-rätt blifvit Utskottet uppdragen, afgöra, samt å Riksens Ständers vägnar yttrande öfver det hela till Konungen afgifva.
Sådant Utskott ege ock att, om det finner det nödigt, för upplysningars inhemtande tillkalla andra lagkunniga män, samt att, då Konungen och samtlige Riks-Stånden så besluta, efter Riksens Ständers åtskiljande sitt arbete fortsätta, dock i intet fall längre än till den dag, då ny Riksdag öppnas.
I)å sådan fortsättning af Utskottets arbeten beslutes, bör hvarje Riks-Stånd utse Sex Suppleanter att, i fall Utskotts-ledamöter under tiden afgå, dem i den ordning, de erhållna rösternas antal utvisar, efterträda.
För den tid, Utskottet, efter Riksdagens slut, sitt arbete fortsätter, njute dess ledamöter af Statsmedlen det arfvode, som Riksens Ständer bestämma.
R iksdags- Ordnin gen. % 33. i:o Lag-Utskottet — — — — Krigsstaten.
2:0 Lag-Utskottet — — — — — inkomma. 3:o Förena sig samtlige Riks-Stånden att åt Lag-Utskottet uppdraga att, med Riksens Ständers rätt, öfver någon genom Konungens Proposition väckt Lagfråga besluta, förf ares så, som Regerings-Formens 87 § stadgar.
Stockholm, den 18 Mars i845.
Re - Constitutions-Utskotlets Memorial, N:o 35.
9 Reservationer.
Af Herr Grefve Gyldenstolpe A. G.: ”Det af Constitutions-Ulskottet här framställda, af Rikets Ständer vid innevarande
Riksdag förkastade grundjagsändrings-förslag liar jag inom Utskottet sökt motverka.
Jag reserverar mig alltså emot detsamma, såsom varande, enligt min förmening, oriktigt till sin grundj skadlig i sin tillämpning och vådligt till sina följder.
Förslaget är oriktigt till sin grund, ty det är bygdt på den obevista förutsättning att den Svenska National-Representationen genom sin nuvarande talrikhet och fyrkamriga fördelning är oförmögen att grundligt pröfva och i sammanhang antaga en af Kongl.
Majrt framlagd vidlyftigare Proposition angående förbättringar i våra nu gällande Lagar, och att denna Representation alltid skall komma att förrycka Propositionens detaljer ur deras inbördes sammanhang och öfverensstämmelse.
Denna förutsättning jäfvas af r^34 års Lagbok, som af Rikets Ständer antogs utan biträde af något Förstärkt Lag-Utskott.
Hon jäfvas äfven af åtskillige vid sednare Riksdagar af Rikets Ständer sjelfve uppgjorda och af Kongl.
Majrt godkända vidlyftigare Lag-förslag t. ex. Concurs-lagen af år i83o, med sina 12g paragrafer.
Jag anser således att Rikets Ständer förmå att sjelfve pröfva och godkänna Konungens framställningar i Lagfrågor, och att Rikets Ständer icke heller skola sönderrycka desamma, om de ega ej allenast ett inre sammanhang, utan äfven ett praktiskt och historiskt samband med Svenska Folkets häfdvunna begrepp och åsigter.
Dessutom, hvar finnes någon sä kerhet att icke de 48 Ledamöter, hvaraf det projecterade Lag-Utskottet komme att bestå, skulle förrycka sammanhanget i den Kongl.
Propositionen fullt ut så mycket som de Fj^ra särkilda Riks-Stånden.
Då man genomläser de reservationer, som åtfölja Lagberedningens förslag till Nya Strafllagen och hvilka på 200 tätt tryckta qvartsidor omfatta blott 10 i detta ämne kunnige, juridiskt och vetenskapligt bildade ledamöters olika tankar om så väl hufvudgrunderna som detaljerna af detta förslag, så föres man lätt på den tanken, att ett Förstärkt Lag-Utskott af 48 medlemmar, hvilka icke alla kunna påräknas att vara landets ypperste lagmän, skulle, beslutande med Rikets Ständers rätt, framalstra lagar, ingalunda bättre sammanhängande än dem, som dessa Ständer sjelfva visat sig kunna åstadkomma.
Ovisst är således, huruvida med det föreslagna tillägget till 87 § Re - Bih, till R.
SL Prof. 184-5. 3 Sami. 21 Höft. 2 10 Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 35. gerings-Formen vinnes det derföre angifna ändamålet — förbättrade lagar; och då man icke bör stifta hvarken allmän lag eller grundlag utan att vara öfvertygad att den medför en positiv nytta, så saknar den nu af Constitutions-Utskottet föreslagna en pålitlig grund.
Förslaget är skadligt i sin tillämpning, ty det innefattar tvisteämnen för det Förstärkta Utskottets tillkomst och verksamhetskrets.
Första tvisten blifver:
Skall eller skall icke detta Utskott nedsättas?
Och det är på rättigheten för hvarje Stånd till ett veto, man bygger sitt försvar mot vådan för den stora makten.
Men om meningen är att Utskottets tillsättande ständigt skall afslås, hvad gagnar då att vid hvarje Riksdag framkasta ett ändaraålslöst öfverläggningsämne, som kan så lätt störa freden inom Representationen och åstadkomma brytuingar emellan Stånden?
Är afsigien åter att Utskottet verkligen skall komma till stånd, då måste ju rätten att neka blifva obegagnad, men Utskottets makt-fullkomlighet godkänd.
Den andra tvisten blifver: hvilka delar af en Lag-proposition skola öfverlåtas eller af Stånden behandlas?
Som förslaget i detta fall ej bestämmer någon regel, skall, i brist af en sådan ledning, ovilkorligen inträffa, alt det ena Ståndet upplåter åt Utskottet den del af Lagförslaget, som af ett annat
Stånd förbehålles till omedelbar pröfning, och så uti flerfaldiga korsningar, utan att förslaget uppgifver något sätt alt lösa dylika stridigheter.
Grundlags-förslagets största skadlighet ligger dock, enligt min åsigt, deruti — att det öfverflyttar
Svenska folkets lagstiftnings-rätt ifrån Rikets Ständer på en liten delegation af desamma, och förvandlar dessa Ständer således ifrån att vara Folkets Representanter till att blifva dess Valmän, förminskande derigenom deras makt och anseende; — att denna delegation kan antingen blifva så sammansatt att den icke uttrycker Folkets allmännare mening, hvarigenom lagar skulle kunna stiftas, som icke ägde till grund Folkets öfvertygelse om deras nytta, eller ock att, om rådande, hvarandra motsatta, meningar derstädes erhålla målsmän, dessas antal blifver så lika afvägdt, att på lottdragning kommer att bero hvilkendera meningen som segrade, ett förhållande, som icke inom Representationen för närvarande inträffar, emedan om der 2 Stånd stadna mot 2, så förfaller lagfrågan; och slutligen — att den varsamhet, den betänksamhet och den lugna, mogna pröfning, hvarmed lagstiftningsfrågor böra behandlas, afven-? tyras genom den åt ett Utskott öfverlåtna allena-beslutande-rätten, hvilken Svenska Folkets Representanter icke i någon fråga böra vilja afhända sig.
Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 35. 11 Förslaget är vådligt till sina följder.
En grundlag mäste afse icke blott nutidens ställning, men jemväl forntida förhållanden.
Vid dess stiftande bör man derföre ej allenast skåda ögonblickets glädjande förhoppningar, dess i ofördunklad glans framstående väktare, Rätt och Sanning, utan äfven tänka sig kommande dagars möjligen molnhöljda himlar under hvars töcknar
Friheten kan förlora dessa samvetsgranna ledare och vårdare.
Föreställom oss alltså att den dåvarande Regeringen skulle vilja stifta en lag, som tillstadde att inskränka Svenska Folkets frihet.
Hon afgåfve till sådant ändamål en Proposition, som till och med kunde vara och säkerligen blefve iklädd en frisinnad syftning.
Genom sitt inflytande vore det väl icke omöjligt för Regeringen att förmå Ständerna att öfverlemna deras beslutande-rätt i denna fråga åt det Förstärkta L2g-Uiskottet, der det väl icke heller borde blifva omöjligt att insätta a5 ledamöter, samma Regering fullt tillgifne.
Då sedermera frågan behandlades i Utskottet, skulle ju den Regeringen bevågna majoriteten kunna, med samma rätt som Rikets Ständer nu göra det, och hvaremot Constitutions-Utskottets förslag icke heller laggar något hinder, framställ •> och antaga ett föiändradt Lagförslag, hvars första frisinnade drägt vore förbytt till en för friheten ganska besvärande beklädnad.
Ingen grundlags-paragraf förbjöde sedan Konungen alt godkänna det med Rikets Ständers rätt sålunda tillkomna Lagförslaget.
Jag hemställer nu vördsamt, om det är välbetänkt, att öppna en bana, som skulle kunna leda till ett sådant mål, en bana, som, mig veterligen, icke blifvit beträdd af någon Folkrepresentation, och som jag hoppas ej heller skall någonsin beträdas af den Svenska, hvilken, ehvad man i öfrigt kan förebrå henne, åtminstone icke ännu gjort sig saker till någon inskränkning af Svenska Folkets lagstiftande makt, hvars bibehållande till dess ursprungliga omfattning jag anser böra af hvarje Representant på det omsorgfullaste värnas, i följd hvaraf jag också helt och hållet afstyrker det af Constitutions-Utskottet här framlagda grundlags-förslag, såsom hvarken af verkligt behof påkalladt, eller af något sannolikt godt ändamål rättfärdigadt och således hvarken nödigt eiler nyttigt.” Af Herr Lagerhjelm, Pehr:
'Emot Utskottets beslut att föreslå Ri kets
Ständer en öiverlåtelse af deras makt att jemte Konungen stifta ny lag utan att skilja hvad grunderne rörer från deras tillämpning, bör jag reservera mig.
En delegation af Rikets Ständers rätt uppå vissa ledamöter inom Riks-Stånden förekommer visserligen flerstädes, men ett ögonkast på 69 12 Constilutiom-Utskottets Memorial, N:o 35. och 71 §§ Regerings-Formen samt y3 § Riksdags-Ordningen är nog för att se den varsamhet
Grundlagens stiftare härvid iakttagit, och 75 § Riksdagsordningen lägger i öppen dag, att denna form tillkommit såsom ett nödvändigt ondt.
Erfarenheten visar nemligen, att länkerätten rörande anslags beviljande m, m. kunna vara så delade, att 2 Stånd stanna mot 2; och likväl måste beslut fattas.
Men att antaga ny lag var för Grundlagens stiftare icke nödvändigt, tvärtom ”stanna 2 Stånd mot 2, förfaller frågan' heter det i 87 §.
Foi men.
Och hvarföre denna skillnad, emellan Statsanslag och lagstiftning?
”Seden är lagens rot” säger man.
Men seden är allmän, och det tänkesätt likaså, som uttrycker den.
Derföre i frågor om grunder för ett Rikes lagstiftning måste ett allmänt, mer än tillfälligt, tänkesätt hafva uppkommit.
Ett sådant ger sig tillkänna, ej genom splittring emellan Stånd, utan genom att göra sig gällande uti sinnenas förening.
Mankan derföre icke förutsätta en sådan splittring i tänkesätt lörande grunderna för ett urgammalt
Rikes lagstiftning, att den nödfalls-åtgärd måste tillgripas, hvilken Grundlagarne medgifver för anslagsfrågors slitning.
Blotta förutsättningen af så delade tänkesätt rörande grunderna för Sveriges lagverk, medgifver redan, att sattsen icke är nationel.
Den hör icke Nationen till; den är antingen främmande för dess individualitet eller ett förtidigt foster.
Lagens grunder äro nationens egen tillhörighet, de böra ej indrifvas genom votering i Förstärkt Utskott.
Man ser häraf att delegerandet af Rikets Ständers makt att gemensamt med Konungen stifta lag icke erfordras så länge öfve>läggmngai ne endast röra lagarnas grunder; ty äro de af rätta slaget, så härledas de utur Nationens allmänna tänkesätt och då försvinner all fruktan (ör den splittring i meningar, som egentligen skulle påkalla den åtgärd, Utskottet föreslagit.
Helt annorlunda förhåller det sig deremot med dessa grunders tillämpning på föihållanden, som rört sig sedan lagen stiftades.
Äro Rikets
Ständer om grunderna ense och tillämpning skall göras, då äro våra nuvarande former till hinders.
Väl kan ett Förstärkt Utskott bildas, men ett sådant eger blott att votara, ej a(t öfverlägga; och hvem kan neka att eu delibererande församling är att föredraga en stum?
Dessutom, hvilken tidsutdrägt och hvilka protocoll i Ståndens Plena?
Huru leda dessa öfverJäggningar till det sammanhang i besluten, som utmärker ett system, ett helgjutet arbete, en lag?
Till följe häraf och under det jag reserverar mig Constitutions-UIskottet» Memorial, N:o 35.
13 emot Uiskottets beslut, anser jag en delegation vara på sin plats vid tillämpningen af de grunder för den nja lagen, hvilka af Rikets Ständer blifva antagna.”
I denna reservation har Herr Biskopen Doctor Nibelius instämt.
Af Herr von Hartmansdorff, A,:
'Rältsläran utreder, att menniskan, för sin bestämmelses skuld, bar vissa rättigheter, som äro oförytterliga.
Så förhåller det sig, efter min tanka, äfven med de personte morales, som man kallar Riksförsamlingar.
Hvad vore en Ligstiftande församling, sorn föryttrat sitt deltagande i lagstiftande magiens utöfning?
Hade hon afhändt sig denna till ett fortfarande Lag-Utskott, hvarföre skulle hon ej kunna anmodas och samtycka att öfverlåta sin beskattnings-rätt till ett fortfarande Stats- eller Bevillnirrgs-Utskott ?
Rikets Ständer klefve då endast val-församlingar, som utsåge lagstiftare och beskattare; och de egentliga Riksdagsärenderna afgjordes melian Riksdagarne.
Huru bar man kunnat falla på ett sådant, i andra, med lagstiftande församlingar försedda, länder utan tvifvel oerhördt förslag?
Jo, säger man, emedan det eljest icke är möjligt, att, genom 4 serskildt beslutande Stånd, frambringa en hel civiN eller brottsrnåls-lag, med den enhet och det sammanhang, som vederbör.
Sådant var likväl möjligt för ioo år sedan; hvarföre skulle det då icke kunna för närvarande låta sig göra?
Man svarar måhända, att saken var den gången vida enklare.
Man hade då blott vela t sätta lagen på tydlig och bruklig Svenska , dervid utesluta hvad icke mera var i bruk, eller genom, antagen god sedvana blifvit f örändradt, och i stället införa hvad genom laga stadgar och Riksdags-beslut kunnat blifva påbudet.
Man har väl bibehållit det gamla språket, men under dess forntida omklädnad infört nya grundsatlser och tillämpningar, som förut hvarken funnits i Svensk lag eller sed vänja.
Farhågor, betänkligheter och motstånd äro således att förutse i flere rigtningar och i större mängd, än om blott någon eller några delar, i stället för det hela af lagen vore i fråga att ändras.
Det är följagteligen den åsyftade fullständiga omhvälfningen i Sveriges lag, som gör svårigheter vid lagstiftningen.
Månne icke en sådan omhvälfning i sig sjelf är en origtigbet, hvarom vi erinras genom hindren för verkställigheten?
I stället att taga dem lill varning, låta vi dem hänföra oss från den ena ytterligheten, att vilja omgöra hela lagen, till den motsatta, att öfvergifva sjelfva lagstiftningen.
Vi föranlåtas med ett ord, genom öfverdriften af vårt företag, till en 14 Constitutions-Utskoltets Memorial, JV.o 35. förklaring af vår oförmåga att uppfylla vilt lagstiftare-kall.
Vi förhålla oss såsom cessionanter vanligen pläga göra:
De fara efter hugskott, hvilkas utförande öfverstiger deras krafter, och när de se sig ej längre kunna fullgöra sina förbindelser, öfverlemna de den omsorgen åt curatorer, hvilka i förevarande fall skulle utgöias af det fortfarande Lag-Utskottet.
Kunna ej Sveriges Ständer undgå den nesliga ytterligheten att göra en abdication eller cession i egenskap af lagstiftare?
Visserligen, om de inskränkte sina lagstiltnings-ålgärder till samma omfång nu, som år 1734. och som utan tvifvel allena åsyftades, när Lag-Comiteen, efter sednaste statshvälfning, nedsattes.
Men om Rikets Ständer numera icke vilja inskränka sig dertill: så finnes måhända, oagtadt besluten fattas på 4 serskildta rum, ett sätt att likväl bibehålla enhet i lagstiftningen, bestående deri, att hvarje
Stånd blott egde gilla eller förkasta, men ej med förändringar antaga, hvad Lag-Utskottet föreslagit.
Det blefve då dess sak att tillse, det sammanhang i de spridda lagbuden vederbörligen iakttoges.
Om ej heller denna utväg anses antaglig, låtom oss eftersinna, huruvida det lagstiftande Utskottet skulle med säkeihet leda till en med våra grundlagars anda öfverensstämmande lagförbättring.
Äro Tre
Stånd ense om ett förslag: så blifver det, i hvad på Rikets Ständer beror, Jag, utan det fortfarande Utskottet.
Äro de eniga i sak, men tvista om ord: så röstas i Förstärkt Lag-Utskott, likasom hittills.
Anses ordalagen alltlör vigtiga, för alt underkastas omröstningens äfventyr: så är den nyssnämnde Grundlagsförändringen, hvilken skulle förbjuda jemkningar i de ordalydelser, Utskottet föreslagit, lika snart vidtagen, som beslutet om ett lagstiftande Utskott, och varder utan tvifvel lättare bifallen.
En så utomordentlig åtgärd, som Utskottets inrättande för en så ringa verksamhet, som jemnkning af ordalag, borde väl icke ifrågakomma.
Afser åter det lagstiftande Utskottets begagnande sådana händelser, då Två Stånd stadnat emot Två; så åsyftar det att framtvinga lagförändringar i de fall, då grundlagen vill att de, för brist på en öfvervägande mening om deras nytta eller nödvändighet, skola förfalla.
Vöre det skäl att då framskynda dem?
Om Tvänne Stånd godkänna och Tvänne ogilla ett lagförslag, som till det lagstiftande Utskottet öfverlemnas: så är det väl troligt, alt de, i öfverensstämmelse med sina tänkesätt om saken, välja sina blifvande ledamöter i Utskottet.
Sakens utgång berodde då, om ingen * CoHititutions-Utikottels Memorial, N:o 35.
15 blandade sig deri, pä slumpen, om den aflagda sedeln
I ill hörde de jakande eller de nekande.
Fästade åter mägtiga män, Tidningsskrifvare, som bilda tänkesätt, eller andra, någon stor vigt vid frågans afgörande, och använde deras inflytande för att bestämma utgången: så behöfde de, för att komma det bän, blott använda en enda ledamot af hela Utskottet.
Månne det, under flera år, då de ordinarie ledamöterna kunde få förfall och suppleanter inkallades m. m., skulle vara så svårt, som att, under den kortare tiderymden af en Riksdag, öfvervinna gensträfvigheten hos ett talrikt Stånd? men med hvilken sinnesstämning skulle en sålunda genomdrifven lag blifva emottagen och åtlydd?
Hvarken vår eller någon fri statsförfattning kan vilja, att lagar skola framtvingas.
På den fria öfvertygelsens väg skola de stiftas samt derigenom blifva kära och starka inom det folk, som åtager sig dem.
Man invänder törhända, att tvång, eller trug, ej kunna befaras, när hvarje
Stånd har veto i fråga om ett ärendes öfverlemnande till det lagstiftande Utskottets behandling.
Men detta veto är ej så lätt att begagna, när det gäller, som att på förhand åberopa.
Huru mycket blef ej Ridderskapet och Adeln tadladt derföre, att
Ståndet förliden höst ensamt förkastade Consiitutions-Utskottets förslag i detta ämne?
För hvilka påkänningar eller påföljder kunna ej ett Stånds gensträfviga medlemmar blifva personligen blottställde?
Att nyssnämnde förslag nu under samma Riksdag förnyas, bevisar huru litet man vill, vid ett Stånds veto, låta bero.
Hvad som nu händt och händer Ridderskapet och Adeln, kan en annan gäng vederfaras ett annat Stånd.
Om ifvern och ihärdigheten äro så stora, när ett redskap smides, huru mycket större böra de icke blifva när det skall begagnas?
Men Utskottet skulle, enligt förslaget, ej allenast blifva afgörande, utan äfven förberedande i de ämnen, hvaröfver något Stånd förbehållit Rikets Ständer beslutande rätt.
Dertill blefve dock Utskottet alltför talrikt bestående af 3 gånger så många ledamöter, som det oförstärkta Lag-Utskottet.
I egenskap af Lagberedning, är en af Konungen förordnad, af få, men bara lagfarne, män sammansatt Lag-Comité, otvifvelagtigt mera syftesenlig, än ett talrikt Utskott, hvars fleste ledamöter icke hafva gjort lagfarenheten till sitt yrke.
De Lag-Comiteer, som under olika namn, och under 34 år, bearbetat vårt nya Lagverk, och som ännu icke blifvit färdiga, emedan företaget är för stort, hafva, ehuru fåtaliga de merendels varit, redan kostat Riket öfvgr 260,000 R:dr Banco.
Huru mycket mera 15 Constitutions-Utsioltets Memorial, N:o 35. skulle ej ett 8 eller g gänger talrikare Lag-Utskott kosta, och huru mycket långsammare skulle det ej, just genom sin talrikhet, och sin ringare bekantskap med ärendena, komma att arbeta?
Utförandet folie förmodligen i händerna på Secreteraren, eller någon företagsam ledamot, utan att den öfriga stora mängden gjorde någon serdeles nytta.
Då man velat jemnföra det ifrågaställa lagstiftande Utskottet med andra Förstärkta Utskott, bör jag fästa uppmärksamheten på den väsendtliga olikheten mellan dem, att då de sednare under Riksdag rösta Öfver frågor, som Riks-Stånden redan behandlat, och mellan deras olika meningar, så skulle det afgörande LagUtskottet besluta, under Ständernas frånvaro, öfver ärenden, hvarom de på förhand icke yttrat sig.
Jag afstyrker Constitutions-Utskottets förslag.”
Dessutom hafva Herr Tersmeden, N., Herr Stjerngranat, G., Herr Biskopen Doctor Holmström och Herr Professorn Doctor Reuterdahl emot Utskottets förslag sig reserverat.
STOCKHOLM, Tryckt hos W. F. DALMAN, 1845. i Rättelser i Cons ti t utions-Utskottets Memorialer, N'is 34 ock 33.
Sid. i, råd. 16 nedifr. står: ejäro läs: ej äro — 6, — 3 — — Rikdagar — Riksdagar — 7, —io —ii uppifr. — Utkott — Utskott — — — 4 nedifr. — så — då — 9, — 17 uppifr. — 129 — 139 — 11, — 17 — — laggar — lagSer — 12, — 4 — — tänkerälten — tänkesätten —- •— — S nedifr. — votara — votera — i5, — 5 uppifr. — använda — omvända hik litt R.
Prot. tSiä. 3 Sami. 22 Haft. STOCKHOLM, Tryckt hos W. F. DALMAN, 1845.
Constitutions-Utskottets Utlåtande, N',o 36. 1 N:o 56.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 25 April, kl. i e. m Utlåtande till Riksens Ständer, i anledning af återremisserna ä Memorialet, N:o 26.
Genom Protocollsutdrag från Höglofl. Ridderskapet och Adeln af den 10, 11, 12, 13 och 14 sistlidne Mars, från Högv.