Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
; och torde det vara förtjent att omtala, hurusom vid en resa till Liths tingsställe, der för tillfället hölls, icke blott laga ting, utan äfven allmän uppbördsstämma med tingslagets skattskyldige allmoge, jag under ett längre vistande derstädes, oaktadt noggrann efterforskning, bland den talrikt församlade allmänheten icke kunde förmärka någon enda person vara af starka drycker rörd.
Detta till förmån för nykterheten; men i visse hänseenden är med den icke så alldeles väl besläldt.
Så t. ex. förtäres kaffe till öfverdrift, och om 12 det skall vara någorlunda val, åtminstone vid besök hos grannar, vid gästabud, under färder, vid marknader oell andra dylika ti lif :i lien, drickes kaffet icke enbart, utan tillsättes med en viss dosis bränvin; hvilken dryck, under namn af kask, ty värr är tämligen allmän och stundom ledande till verklig dryckenskap.
Kaffekonsumtionen är betänkligt både allmän och stor, så att, till anskaffande af denna öfverflödsvara, mycket åtgår som eljest kunde användas till betryggande af ett ekonomiskt oberoende; och tjenstefolkets anspråk på kaffe och beqvämlighet sätter ofta mången omtänksam husfader i bekymmer för uppfyllandet af deras anspråk.
I sammanhang härmed bör nämnas, alt på landsbygden icke finnes någon tillåten krog, och äfven på de flesta gästgifvaregårdar hålles icke heller brällvinsminutering.
Varans dyrhet och den med anskaffandet förenade besvärliga transporten från angränsande orter har ock i sin mån halt ett välgörande inflytande lill nykterhetens främjande.
Numera äro, ty värr, 2:ne ängbrännerier anlagde i närheten af Östersund, dock nyligen, så att någon menlig inverkan deraf på sedligheten hitintills icke försports; men det vissa är, att de för orten icke åstadkomma något godt.
Antalet af vid domstolarne handlagde civila mål har i stället under ifrågavarande period aftagit; hvaremot lagsökningsärendena hos Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ökats i en oroväckande grad.
Beloppet af hvad under åren 1845, 1846 och 1847 i exekutiv väg hos Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande utsöktes uppgick per medium till 56,493 R;dr 4 sk., och ännu 3848 till endast 39,526 R:dr, men för året 1849 steg till 102,370 R:dr och året 1850 lill 110,787 R:dr banko.
Denna lagsökningsärendenas bedröfliga tillväxt härleder sig ovedersägligen från de bägge här ofvan redan omnämnde svåra åren 1848 och 1849; och om än besagde tillväxt med rätta anses vara vållad af en öfvergående tillfällighet, qvarstår likväl, att allmänna välmågan inom orten derigenom betydligen aftagit, särdeles bos brukare af mindre jordlägenheter och den så kallade arbetsklassen, hvilket ock bestyrkes deraf, att fatligförsörjningskostnaden, som för
Länet i medeltal åren 1842—1847 utgjort 15,233 R:dr, nu bestiger sig till 17,394 R:dr 17 sk.
Det kan, å ena sidan, visserligen icke bestridas att ju Jemtlänningen, i fullt mått, med mången annan delar den icke lofvärda seden, att, under den goda dagen, föga tänka på den kommande; men, å den andra, måste erkännas, all han, under den svåra dagen, med resignation kan umbära och försaka ända till det otroliga.
Flere år näst före och lill och med år 1847 välsignades
Länet med i allmänhet goda och behofven motsvarande skördar, så att välmågan under den tiden icke obetydligt tilltog.
Kom så året 1848, som visserligen här i orten icke ansågs såsom något egentligt missväxtår, men sorn dock lernnade en så klen och ringa skörd, att den mångenstädes var föga användbar och i öfrigt så knapp, att den på långt när icke förslog tili behofvens fyllande.
Ställningen blef svår och för mången ytterst tryckande; men sådant oaktadt förspordes knappast någon klagan.
En och annan ägde besparing från den goda tiden, krediten var skäligen god och behållningarne i de så kallade
Disti ikt-magasinerne uppgingo vid årets början till circa 13,000 tunnor korn; hvilket allt underlättade omsorgerue att understödja de mest behöfvande, dels med brödföda och dels med utsädeskorn, våren 1849, hvarigenom dock rnagasinstillgångarna mycket medtogos.
Året 1849, hvilket såsom ett memento länge kommer att bland befolkningen fortlefva, började och till en stor del äfven fortgick under skäligen gynnsamma auspicier.
Den växande grödan var visserligen icke af någon utmärkt beskaffenhet, men lofvade dock en nödtorftig bergning, då en enda natt, natten till den 10 September, på en gång tillintetgjorde alla förhoppningar i den delen, i thy att en då inträffad frost, antingen svårt skadade, eller totalt förstörde största delen af årets gröda, hvilken ännu till mer än |:delar såsom omogen å rot qvarstod.
Så snart efter anställde proftröskningar och inhemtade noggranna upplysningar från Länets alla delar storleken och vidden af den timade skadan hunnit utrönas, ingick jag til!
Eders Kongl. Maj:t med underdånig rapport om den inträffade olyckan och framställde deruti lolkets iråkade nödställda belägenhet samt oförmåga att, utan Statens mellankomst, förskaffa sig brödföda och tjenligt utsäde för det kommande året; och Eders Kongl. Maj:t täcktes i nåder hugna
Länet med icke blott räntefria lån till ett belopp af 75,000 R:dr, att under loppet af 3:ne år med ihdel årligen återbetalas, utan äfven med ett anslag af 6,000 R:dr utan återbetalningsskyldighet, att på lämpligaste sätt användas till undsättning och beredande af arbetsförtjenst för sådane behöfvande, hvilka icke voro i tillfälle att sjelfve förskaffa sig arbete, eller kunde af egne tillgångar återbetala hvad dem tilldelades; hvarförutan, på sätt här ofvan är antydt, Eders Kongl. Majrt likaledes anvisade medel till utförande af vissa allmänna arbeten inom orten, för att äfven derigenom bereda en del af befolkningen utväg till loflig sysselsättning och bergning.
14 Genom desse, af Länets invånare med varm undersåtlig tacksamhet erkände, Eders Kongl. Maj:ts landsfaderliga omsorger voro deras både första och största behof till betydligaste delen afhulpne; men nöden bland den redan förut obemedlade arbetsklassen, och sådane, som, i saknad af erforderlig säkerhet för återbetalningen, ej kunde erhålla andel i undsättningslanen, framstod med hvarje dag i allt mörkare gestalt, och vintern, hvarigenom tillfälle till arbetsförtjenst i flera hänseenden kom att minskas, var äfven för hand, hvarföre jag i samråd med deputerade för Länets markegångs-sältning beslöt att påkalla den visserligen ofta, men aldrig förgäfves anlitade allmänna välgörenheten; en välgörenhet, sorn alltid utgjort ett framstående ädelt drag i Svenska national-lynnet.
Att denna välgörenhet nu skulle tillgodokomma Jemtland, såsom den ock i rikt mått gjort, derom hyste jag ingen tvekan; men till hvad grad derå grunda någon säker kalkyl var ej möjligt beräkna.
Emelmellertid stod nöden för dörren och allt uppskof endast förvärrade ställningen.
Genomgripande åtgärder måste skyndsamt vidtagas, och i hudvudsaklig öfverensstämmelse med de bestämmelser, Eders Kongl. Maj:t täckts meddela föranvändandet af gratis-anslaget 6,000 R:dr, beslöts, uti den härstädes under min omedelbara ledning bildade Allmänna Undsättnings-Kommitléen för Länet, att rena gåfvor endast skulle utdelas till ålderstigne, orkeslöse och barn samt sådane behöfvande, som icke voro i tillfälle alt sig och de sina lifnära; men att i öfrigt, så vidt som möjligt, tillfälle till arbetsförtjenst skulle beredas åt en hvar som kunde och ville och vöre i behof att sig deraf begagna.
Med de för hand varande relativt ringa tillgångarne samt i öfrigt af mig förskottsvis anskaffade medel, gick Kommittéen derföre i författning om uppköp, företrädesvis inom orten, af lin, blånor, hampa, ull, nöthår och andra råämnen, så att den som hade något att deraf aflåta måtte för sin vara erhålla full nöjaktig betalning, hvarefter de anskaffade rnaterialierne utlemnades till bearbetning och förädling efter en hvars fallenhet och förmåga, emot en fixerad skäligen hög arbetslön, den der kotnme att godtgöras, icke med penningar utan med mjöl, hvilket åter beräknades till möjligaste lägsta pris, så alt den behöfvande kunde af sitt arbete påräkna en skälig utkomst.
Den vinst, som häraf beräknades, bestod egentligen deruti, att genom omsättning göra sjelfva undsättningen å nyo fruktbar, eller så, att den mer än en gång kom de behöfvande lili godo, i thy att produkten af det ena arbetet borde lemna medel till företagande af ett nytt; hvarförutan Kommittéen, med uppmaning till handarbeten i öfrigt, förklarade sig vilja sådane i mån af ägande tillgångar inlösa. 15 Efter hufvudsakligen dessa grunder bildades, tid efter annan och i den mån tillgåugarne niedgåfvo, inom socknarne i Länet 38 särskilde arbetsbestyrelser, hvilkas uppgift det blef, alt hvar inom sitt distrikt utföra Kommittéens anordningar och, efter noggrannaste urskillning, utdela gratis understöd åt alla sådane behöfvande, som icke kunde sig sjelfve lifnära, samt alt, emot bestyrelserne lilihandahållne penningar, mjöl och spannmål, anskaffa erforderlige rudi materier, desamma till bearbetning af de behöfvande fördela, utbetala arbetslönerne samt de förfärdigade effeklerne emottaga och till Kommittéen aflemna; och borde en hvar bestyrelse efter upprättade enkla formulärer lör sina åtgärder redovisa.
Då vanan vid och, här likasom något hvarstädes, hågen för kommunala angelägenheter är föga utbildad, var det ett svårlöst problem, att i en landsort, der högst få, i de fleste socknar ingen enda ståndsperson finnes bosatt, ordna och i verksamhet halla bestyrelser, förknippade med så i sanning, både besvärliga och ansvarsfulla förvaltnings- och redovisnings-åligganden som de ofvannämnde.
Jag förbigår de lika ömtåliga som mångfaldiga åligganden Kommittéen, eller måhända rättare Läns-Styrelsen, med och genom desse bestyrelser sig iklädde.
Förmånerne af den antagne methoden hafva emellertid varit både många och välgörande.
Tiggeri och lättja stäfjades, en hvar bereddes tillfälle att genom omtanka och arbete bidraga lill sin och de sinas bergning, och handaslöjderne i allmänhet vunno en högst märkbar förkofran.
De arbetsföretag, bestyrelserne kunde erbjuda, voro visserligen i flera fall mindre egnade för individer hörande till manspersonalen; men manga af dem, hvilka af brist på arbete voro urslåndsatle att i hemmet något förtjena, utan att likväl våga derifrån aflägsna sig, af fruktan att qvarlemna de sina åt en befarad hungersnöd, sattes uu i tillfälle utvandra till angränsande orter för alt der under vintermånaderne förskaffa sig uppehälle, sedan de funno en möjlighet för de hemmavarande alt, genom den för dem på förenämnde sätt tillgänglige arbetsförtjenst, kunna sig lifnära.
Bland effekter, tillverkade i följd af ofvanomförmälde förfoganden, torde företrädesvis böra omnämnas vadmal, livitt och grått, en del af utmärkt god beskaffenhet, till en qvantitet af 12,354 alnar, linneväfnader och ylletyger af flere slag, mattor, finare och gröfre, ryor, strumpor, hästfiltar, band samt ylleoeh linnegarn jemte diverse husgerådssaker och verktyg af träd och jern.
I den mån arbetena fortgingo blefvo de förfärdigade effekterne å utlyste auktioner försålde och de medel, som dervid inflöto, användes åter till nya arbetsföretag, hvarigenom det erhållne undsättningsbidråget ytterligare, eller så 16 till sägande för andra gången de behöfvande tillgodogjordes.
När våren koni och jordbruket kunde börja, blefvo de föranstaltade slöjdarbetena inom hus inskränkte, och Kommittéen tillhandahöll då mjöl, säd och penningar för att af bestyrelserne så fördelas, att de minst bemedlade jordbrukarne, hvilka icke förmådde bekosta sig nödigt arbetsbiträde, sattes i tillfälle bedrifva jordens bearbetning; derigenom tillfälle till arbetsförtjenst jemväl bereddes åt mången arbetsför, som derförutan skulle saknat utväg att förskaffa sig nödigt uppehälle.
A de tillverkade effekterne förrättades här i Östersund 4 större auktioner, men då priserne ej ville hålla sig uppe, skickades ett icke så obetydligt parti vadmal till Hernösand att å der utlyst auktion föryttras.
Summan, hvartill de försålde effekterne uppgått, utgör . . . 16,‘256: 12. 5.
Och denna produkt af undsätlningsarbetet har åter ökat kapitalfonden; hvartill i första rummet räknas statsanslaget . . . 6,000: — — och vidare de från hufvudstaden och rikets fleste orter influlne, dels direkte af gifvarne och dels genom Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Länen benägne föranstaltande insamlade och hit insände, gåfvornedel, utgörande ,14,430: 32. i. 40,430: 32. i. utom 230| tunnor spanmål in natura.
Dä ifrågavarande undsättningstillverkningar naturligtvis endast lill en mindre del och ett relativt ringa värde kunnat förfärdigas af en hvar som deruti deltagit, torde vidden och utsträckningen af dessa arbetsförelag säkrast vitsordas af summan, hvartill besagde tillverkningar sammanlagdt uppgått, utgörande, på sätt ofvan är upptaget, 16,256
R:dr 12 sk. 5 r:st banko.
Af de bidrag, som efter hvad nyss är nämndt, lemnats fattige jordbrukare såsom understöd till vårarbetets bedrifvande och förrättande al andre landlmannagöromål, har naturligtvis någon produkt icke kunnat till undsättningskassan åter ingå; men icke desto mindre voro desse bidrag al behofvet högeligen påkallade, och jag bör i sammanhang härmed jemväl anmäla hurusom, utom alla gratis-understöd i öfrigt, 417 tunnor frökorn blefvo vid såningstiden 1850 utdelade lill nybyggare, torpare och sådane obemedlade jordbrukare, som icke förmått utsädeskorn sig anskaffa och hvilkas legar följaktligen då eljest kommit att stå öde.
Med 17
Med här ofvan omförmälde, ej mindre genom Eders Kongl. Maj:ts nådiga behjertande, än genom den allmänna välgörenhetens tillgöranden, erhåline frikostiga undsättningsbidrag blef det en möjlighet alt sörja för flen nödställda befolkningens uppehälle och nödtorftiga bergning; och det har derjemte lyckats mig att af arbetsprodukten, 16,256
R:dr 12 sk. 5 r:st, för framtida beliof reservera och för Länet bilda en, tillförene aldrig ägd undsättnings-kassa, hvars belopp uppgår till circa 7,000 R:dr banko; men hvilket belopp jag dock icke är i tillfälle att lill siffran bestämma förr, än samtlige auktionsliqviderne kunna afslntas, på sätt jag före detta haft nåden i underdånighet anmäla.
Jag hade hoppats att denna kassa, åtminstone under någon följd af år, skulle kunnat hållas oförryckt och genom en omtänksam förvaltning ökas till afhjelpande af framtida behof; men i den stund detta nedskrifves har tyvärr bland befolkningen inträd t en ny, icke ringa förlägenhet i följd af äfven detta årets i allmänhet klena och på månget ställe af frost svårt skadade skörd, så att fonden redan nu måste till större eller mindre del anlitas. § 3.
Jordbruket jemte Boskapsskötseln utgör landets hufvudsakligaste näringsfång; och ehuru, af nu ifrågavarande tre år, 2:ne, efter hvad redan är nämndt, varit så kallade hårdår, hafva likväl omisskänneliga tecken visat sig, utmärkande ett lifligare intresse för jordbrukets bedrifvande på ett ändamålsenligare sätt, än förr varit fallet.
Allmogen börjar numera allmänt inse, det jorden äfven här kan gifva en fullgod afkastning, blott den rätt skötes, och att en väl dikad och odlad åker mindre är blottställd för frostskador, än den jord, som är sämre häfclad.
Det var nemligen händelsen året 1849, då vid skördetiden hela Länet hemsöktes af en svår frost, att här vid Östersund, der jorden ostridigt är den i hela orten bäst skötta, i allmänhet erhölls en bättre och vida mindre skadad gröda än i de angränsande socknarne.
Med detta exempel för ögonen är det otvifvelaktigt, alt Jemtlands allmoge begärligt skulle vidtaga nödige reformer i sitt jorbruk, blott den ägde en klar insigt om bästa sättet.
Men då i orten icke finnas någre possessionaler, som föregå med exempel i fråga om ett förbätlradt landtbruk efter bepröfvade och godkände nya methoder, samt allmogen derförutan i det Berättelse öfver Jemtlands län för åren 1848—1850. 3 18 1 ängsla vidhåller gamla vanor och bruk; kan en genomgripande reform i berörde hänseende icke så snart vara att här förvänta.
Vid sådant förhållande är bildandet af en landtbruksskola här i Länet af stor vigt; och jag har äfven anledning hoppas att, af de anslag Rikets Ständer vid nu sednast afslulade riksmöte i thy fall beviljat, någon del skall komma detta Län till godo.
Att emedlertid jordbruket redan gått framåt inhemtas al bifogade tabell, hvari utsädet af råg, korn, (som utgör hufvudsädet), hafra, blandsäd och ärter upptages till .16,090 tunnor eller 1,285 tunnor mera än årliga medelntsädet deraf under åren 1842—1847.
Potalesodlingen har ock ökats från 12,657 tunnor till 14,814 tunnor.
Dessa summor, grundade på approximativa kalkyler, äro påtagligen för ringa; men de visa dock sins emellan det stigande, hvarom här är fråga.
Alt åter medelafkastningsn af säd minskats från 70,090 Lill 68,351 tunnor är endast en tillfällighet, föranledd af de bägge missgynsamma åren 1848 och 1849.
Ehuru i tabellen derom icke något förekommer, har likväl utsäde af hvete på ett och annat ställe under ifrågavarande tid i mindre skala ägt rum och jemväl år 1850 lemnat nöjaktig afkastning.
Man har påstått, att bristen på ijenliga qvarnar för målning af hvete hittills utgjort egentliga skälet, hvarföre hveteodlingen inom orten hitintills icke varit något allmännare; men detta skäl har numera så till vida förfallit, att åtminstone en sådan qvarn af god beskaffenhet är vorden inrättad vid Wapland i Näskotts socken.
Dock vore mera önskvärd!,, att landtmannen i denna ort, i stället för odling af ömtåligare sädesslag, lade sig vinn om den så ytterst vigtiga ängsskötseln och boskapshjordarnes deraf beroende tillväxt.
Odlingen af lin och hampa motsvarar ej ortens behof.
För att uppmuntra linodlingen har Länets Hushållnings-Sällskap anskaffat och emot billigt pris tillhandahållit tjenligt utsädes-linfrö, hvilket med begärlighet användts.
Med laga skiften bar i förhållande till allmogens tillgångar skäligen raskt fortgått; och hafva de, der de ägt rum, haft ett välgörande inflytande på jordbruket.
Det kan med visshet antagas att, i den mån laga skifte hinner öfvergå Jemtlands för odling i allmänhet tjenliga jord, stora, af mången icke anade, sträckor deraf, som ännu ligga i linda och såsom till en del bestående af myror, för det närvarande utan allt värde, komma att bearbetas 19 och lemna både utrymme och utkomst för en vida talrikare befolkning, än den som nu finnes; och i dessa, nu lill större delen oduglige ansedde jordvidder, ligger för framtiden en rikedom, sorn väl förtjenar att antecknas.
Denna näringsgren står ungefär på samma ståndpunkt, som under tiden för förra berättelsen.
Smör utföres till icke obetydliga partier, hufvudsakligen Lill Stockholm och Norrige; äfvensom ost och talg, dock i mindre qvantiteter, afyttras.
Hela drifter af boskap utföras årligen till försäljning i Medelpad, Helsingland, Gestrikland och någon gång till Upland.
Men som kreaturen äro små och i allmänhet illa underhållne, särdeles vintertiden, då boskapen så till sägande svältfödes, hafva de ett vida lägre värde, än som under andra förhållanden skulle vara händelsen.
Undervisning i sättet att af skummad sur mjölk bereda så kallad bitterost blef under sommaren 1850 meddelad af en Fru Schucani, som i sådant ändamål erhöll ett visst understöd af allmänna medel, och melhoden omfattades med mycken begärlighet; hvarföre ock Länets Hushållnings-Sällskap, i ändamål att befordra ett allmännare begagnande af denna fördelaktiga tillverkningsmethod, ulfäste sig att emot fixeradt pris uppköpa ail inom orten, under någon viss tid, tillverkad sådan ost af fullgod beskaffenhet.
Denna utfästelse medförde för tillfället en önskad verkan.
Oxar påläggas mera sällan och nyttjas endast undantagsvis i åkerbruket, dervid i allmänhet användes den mera dyrfödda hästen; men att så sKer härrörer deraf, att hästen svårligen kan undvaras i följd af de långa färder, landlmannen ofta måste företaga och på hvilka oxen ej med fördel kan begagnas.
Ungboskapen har något ökats, och ännu mera får och getter; hvaremot svinafveln, nog kostsam att uppföda och göda, minskats, enligt hvad den vidfogade tabellen närmare utvisar.
Hästafveln.
Hästen skötes af Länets invånare med vida större omsorg än boskapen; men sådant oaktadt återstår i den delen mycket att förbättra.
Allmänt antages, att Jemtlands hästrace fordom skall varit vida bättre, än för närvarande är händelsen.
Om så är förhållandet, torde orsaken närmast böra sökas deri, att den urgamla för styrka och uthållighet högt uppskattade racen uppblandats med andra af mindre tjenliga egenskaper; dock bibehåller Jemtlandsliästen såsom vagns- och arbetshäst ett utmärkt rum, fastän ofta mindre passande till kavalleritjenst. 20
Åren 184-9 och 1850 utbröt bland hästkreaturen inom åtskilliga socknar, dels i Jemtland och dels i Herjeådalen, den smittosamma sjukdomen Springormen; men genom skyndsamt vidtagne åtgärder lyckades det hämma smittan, så att någre menligare följder icke inträffade.
Skogshushållningen inom orten har i alla tider stått på en låg punkt oell af allmogen ansetts förtjena föga afseende.
Stundom har visat sig likasom ulrolningsbegär, i thy att, utan all urskillning, hela trakter afbränts, endast för att erhålla några veckors uselt bete åt kreaturen.
Vallhjon och färdmän uppgöra ofta eldar ute på marken, antingen för att värma sig, eller tillreda någon föda, och aflägsna sig mangen gång utan alt vårda sig om elden utslocknat eller icke; hvarigenom skogseldar ofta inträffat och gjort stora härjningar.
Det säges visserligen, och sådant icke heller utan allt skäl, att skogen, i den mån den är aflägse från de större vattendragen, har för ägaren föga värde, då han, i följd af de långa transporterne, icke med någon vinst kan godtgöra sig sine skogsprodukter; och skogarne hafva länge ansetts, och betraktas nära nog ännu, såsom en hvars tillhörighet, vid hvilkas Slitande man icke särdeles fäster sig vid begreppet om mitt och ditt; men i saknad af all jägeri-betjening har det, i dessa vidsträckta trakter, varit en ren omöjlighet att, så som behofvet påkallat, hålla hand öfver skogarnes behöriga vård och freda dem från åverkan, dertill Krono-betjeningen, med i öfrigt trägna göromål, är otillräcklig.
Sedan likväl trädvaruhandeln börjat sträcka sina spekulationer äfven till dessa orter, ocb i den mån vattendragen hinna göras flottbara, hvarmed arbeten på flera ställen redan äro verkställde och vidare pågå, synes en bättre åsigt göra sig gällande; och man bör hoppas, att den enskilda omtankan äfven skall framkalla en bättre skogarnes vård, helst sedan afvittringarne, åtminstone inom provinsen Jemtland, nu kunna anses såsom hufvudsakligen afslutade, och en hvar under skattemannarätt kan fä sine skogsskiften utstakade.
Länets Hushållnings-Sällskap har, i hvad på detsamma kunnat ankomma, sökt medverka
Lill en omtänksammare skogshushållning; och med hemtad anledning af Eilers Kongl. Maj:ts nådiga Cirkulär af den 30 Oktober 1850, angående en ändamålsenligare hushållning med och noggrannare omvårdnad om skogarne i riket, har jag till Länets invånare utfärdat en särskild uppmaning att söka tillegna sig de förmåner, som uli samma nådiga Cirkulär blifvit anvisade för och genom skogshushållningens främjande. 21 Bergsrörelsen.
Vid Gustafs och Carlbergs eller Huså Kopparverk har tillverkningen under ifrågavarande tre år utgjort tillsammans 1,337 SkM. garkoppar; således öfverhufvud 100 SIcM mera än under de nästförutgångne fem åren.
Jerntillverkningen vid Ljusuedahls bruk i Herjeådalen utgör för alla tre Sien:
Sk:ffi L.^ Tackjern 1,077 18| Styckegods 50 15| Stång- och ämnesjern 1,184 12 Manufakturjern 390 11, hvilka tillverkningar lill största delen a fy tirås i Norrige.
Vid Waplands och Åflohammars manufakturverk i Jemtland har smidet visserligen blifvit fortsatt, men hitintills i mera inskränkt skala.
Enahanda är förhållandet vid Rönnöforss bruk, hvarunder Åflohammar hörer.
Tackjernstillverkningen vid detta bruk, som först för några få år sedan blifvit anlagdt och undfått privilegier för 600 SkM. stångjernssmide, har uppgått till 700 SkM., hvilket tackjern likväl till en del skall varit mindre användbart.
Genom nya förbättrade inrättningar och sedan blandningsmalmer befunnits vara att tillgå, anses brukets bestånd numera betryggadt, till fromma för orten i det bela och särdeles för närmast angränsande trakter, i följd af de tillfällen till arbetsförtjenst och afsättning af kol och andra effekter, som derigenom måste uppkomma.
I öfrigt bearbetas icke någon af de i Länet inmutade särskilde dels silfver- och dels kopparanledningar.