Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Staden har emedlertid icke fÖrhästigt föinyat siri begäran, oell den må väl med skäl få hoppas, alt icke möta mindre benägenhet af Rikets nuvarande Ständer, än af den dåvarande Souveraina Regeringen; Det aldra af de omnämnde skälen är, att Staden förlorat tn inkomst af 3ooo R:dr årligen, hvilken Fattigvården förut haft af alla utländska skepp, och hvilken har måst uppoffras för det i sednare tider vidtagna Reciprocitets-Systemet antagande flere Nationer emellan, uti deras Sjöfarts- och Handelsförhållanden; Staden har derföre icke ännu erhållit någon ersättning; och, om detta System efter afsigt fördelaktigt inverkar på hela Landets handel och sjöfart, samtStaten och det Allmänna dermed beredas ökade Tullinkomster m. öi., är det väl äfven med högsta billighet öfverensstämmande, att den uppoffring en enskild
Stad för detta ändamål måste göra af en från långliga tider sig tillslagen inkomst för bestridande af dess Fattigvård, blifver ersatt af det Allmänna.
På afla desse skäl har jag ansett mig böra reservera mig emot Utskottets Beslut, då, jag för min del, finner Götheborgs
Stad i detta fall böra vederfaras lika rättvisa med Stockholm och Carlskrona.
Uti hvilken Reservation instämt Hr Lagman Ståhle; Hr Echerman samt Hr Prosten Grevillius. 2 B. 1 II. 12 iG8 Stats-Utskottets N:o 116.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga om Mölntluhls
Qvarnägares befrielse från skyldigheten att, emot fastställd tull af en kappe på Tunnan, verkställa målning för K.
M:ts och Kronans räkning.
(I.-A.) X egenskap af RiksdagsFuIlmägtig för Askims Härad i Götheborgs och Bohus Län, har Anders Danielsson från Elfsborgs Län hos R.
St:r yrkat Mölndahls
Qvarnägares befriande från ett, sedan längre tid tillbaka deni åliggande onus, att, för K. M:t och Kronans behof, emot nedsatt Tulllägt af endast en kappe på Tunnan, förmala den Spannmål, som åtgår till Garnisonernes och Fångarues underhåll i Götheborg och Ny-Elfsborgs Fästning.
Hemställande Motionären, att utredas och pröfvas måtte, huruvida K. M:t och Kronan, som, enligt hvad de af Motionären bifogade handlingar föranleda, icke kunnat visa, det ifrågasatte skyldighet vore Mölndahls
Qvarnägare lagligen ålaggd, skäligen kan fordra, att densamma äfven hädanefter utgöres, men i motsatt fall
Qvarnägarne för berörde mäld tillerkännas enahanda tull af 2 kappar per Tunna, som i orten allmänt är gängse, hvartill erforderlig tillgång af Kronans behållna Spannmål anvisas kunde.
I denna fråga har K. M:t, genom Resolution den 23 September 1823, i Nåder förklarat sig ej finna skäl att göra någon ändring uti Dess Nådiga Resolution den 3o Januarii 1816, hvarken uti hvad densam - Betänkanden, N:o 116. 169 ma angar Mölndahls
Qvarnägares skyldighet att förmala Kronans Spannmål för Garnisonen och Fångarne i Götheborg och Ny-Elfsborg, eller betalningen derföre; hvilken Nådiga Resolution således Lomme alt
Qvarnägarne till underd. efterrättelse lända.
Och ehuru det synes icke kunna betagas desse sistnämnde, att i rättegångsväg göra gällande den talan emot K. M:t och Kronan, hvartill de finna sig befogade; anser likväl Utskottet, att, emot 90 §.
Regeringsformen, densamma icke kan blifva föremål för R.
St:rs eller Deras Utskotts öfverläggningar och pröfning.
Den i5 Maji 182g.
Betänkande, rörande General-AssislanceContorets indragning.
I anledning af yppad fråga om indragning af GeneralAssistanceContoret, såsom en för Staten betungande Inrättning, bade R.
St:r, vid sistlidne 1823 års Lagtima Riksdag, väl erkännt nyttan af sjelfva Inrättningen, men tillika ansett dess bedrifvande, för Statens läkning, böra upphöra; så framt förlusten icke kunde begränsas inom ett visst belopp.
Utgående ifrån dessa grunder, hade nyssbemälde Ständer stannat i det beslut, att, om vid nästinträffande Riksdags-år, sedan de stadgade förändrade grunderne för utlåningen blifvit införde samt unbärliga Tjenstebefattningar indragne, det skulle befinnas, att lyo Stats -Utskottets Lånerörelsen icke medfört någon förlust, eller att förlusten derå icke per medium Öfverstiger 3ooo R:dr för året, General-AssistanceContorets
Lånerörelse då skulle tills vidare få fortgå; hvaremot och om årliga förlusten utgjorde mera, än 3ooo R:dr, Inrättningens bedrifvande, för Statens räkning, borde, vid berörde tid eller Riksdags-året upphöra.
— Vidare, att under den fortsatta utlåningstiden, försök borde göras, till befordrande deraf, att Inrättningen måtte öfvertagas af Stockholms
Stad eller af enskilde Bolagsmän; i hvilket hänseende följande förmåner skulle komma att hållas Staden eller Bolagsmännen tillhanda, nemligen: i:o Skulle de R:g:sContoret tillhörige
Hus och Inventarier, som förut varit åt General-AssistanceContoret upplåtne, få i tio år hyresfritt begagnas af den Inrättning, som skulle komma att träda i General-AssistanceContorets ställe, endast med skyldighet för vederbörande, att ansvara för de fastigheterne åtföljande onera samt för Husens och Inventariernes tillbörliga vård och underhåll. 2:0
Till den blifvande Lånelnrättningens disposition skulle afsättas uti R:g:sContoret ett Creditiv å i5o,ooo R:dr B:co, med rättighet för Bolaget, att deraf lyfta större eller mindre del, men med skyldighet, att för det disponerade beloppet erlägga ränta efter 2 för hundra räknad, samt i öfrigt derföre ställa sådan borgen, som af Hrr Fullmägtige i R:g:sContoret pröfvades nödig. 3:o
För att gifva kraft och verkställighet åt detta Beslut, hade R. II.
Sta- hos K.
M:t i undeichhet au - Betänka uden, Nto uy. 171 hållit, att K.
M:t i Nåder täcktes låta utfärda Dess Nådiga Kungörelse derom, att Lombard-Lånerörelsen här i Hufvudstaden från och med det år, som inträffade efter nästkommande Riksdags-slut, kunde få öfvertaga* af Stockholms Stad eller enskilde Bolagsmän, emot åtnjutande af de förmåner samt fullgörande af de skyldigheter, hvilka nti 1 och 2 punkterne omförinälas.
Efter denna redovisning för 1S23 års Sttrs, i afseende på General-AssistanceContoret, hufvudsakligen fattade Beslut, får Utskottet, nu så väl, med anledning deraf, som af de, vid innevarande Riksmöte, gjorda Motioner om General-ÅssistanceContorets indragning, nemi. hos H. R. o. A., af Hr af Stenhof, G., och hos Hederv.
BondeStåndet af RiksdagsFullmägtigen Peter Andersson från Hallands
Län, utlåtande i detta ämne afgifva.
Uti Berättelsen Nto g5 om den af Utskottet verkställda granskning af General-AssistanceContoret är anmält, att Stockholms Stad icke velat öfvertaga General-AssistanceContoret, äfvensom att något anbud af enskilde Bolagsmän icke heller inkommit, i anledning af K.
M:ts, under den 20 October 1824, derom utfärdade Nådiga Kungörelse.
Nyssnämnde Berättelse visar, att, oansedt det så kallade 4;de UtlåningsDepartementet, ifrån och med år 1825, varit indraget samt Lönerne för Tjenstebefattningarne derstädes till ett belopp af omkring 3ooo R:dr B:co om året besparade, förlusten för år 1820 och de nästpåföljde 3:nc år likväl utgjort i medeltal 172 S t a t s - U t s ko 11 e t s omkring 7800 R:dr, utan att någon ränta å Förlagsfonden dervid beräknas.
Hrr Fullmägtige i R:g:sContoret äfvensom R.
Sl:rs, år 1827, församlade Hrr Revisorer hafva ansett, det årliga förlusten omöjligen kan nedsättas till det belopp af 3ooo R:dr B:co, hvilket af 1823 års St:r blifvit bestämdt, såsom vilkor för Inrättningens fortsatta bedrifvande för Statens räkning.
Utskottet bar också, efter verkställde noggranna undersökningar, funnit sig böra instämma uti dessa af Hrr Fullmägtige och Revisorerne yttrade åsigter; enär någon ytterligare indragning af Tjenstebefattningar icke skulle, utan rubbning i göromålens jemna och oafbrutna gång samt högst nödvändiga controller, kunna äga rum.
De omständigheter och förhållanden äro således för handen, att, jemlikt 1823 års St:rs Beslut, Gen.- AssistanceContoret borde upplösas; men då den lånesökande allmänheten, under snart 60 års tid, genom Regeringens föranstaltande, blifvit vand att med tillförsigt i hvarje ögonblick kunna påräkna det understöd detta Contor beredt, så anser Utskottet, att skäligt afseende bör fästas på de interessen, hvilka, genom Gen.-AssistanceContorels hastiga upphörande skulle blifva förnärmade; och att det ej vore med billighet alldeles öfverensstämmande, att genast och utan förberedande åtgärder från Staten på StatsStyrelsen öfverflytta eller åt enskilda omtankan öfverlemna en omsorg, hvarmed Staten alltsedan år 1792 sig uteslutande befattat.
Betänkanden, N:o 117. 173 Utskottet är, för sin del af den öfvertygelse, att Pant-låneanstalter, der den fattigare classen ina kunna betjenas med mindre länsummor, äro lika oumbärliga uti Stockholm, som i andra stora och folkrika Städer; att dessa anstalter icke behöfva inskränkas till en enda större, som hittills vaiit fallet, utan hellre böra, till allmänhetens beqvämlighet och till undvikande af talrik och kostsam Tjenstemanna-personal, fördelas uti flera mindre, spridda till Stadens serskilda delar; och att, så vida Staten, som, med beräkning af en ej obetydlig vinst, vidtagit så många anstalter, till beredande af låneutvägar för den förmögnare allmänheten, genom räntefri förlagsfond, äfven vill befordra möjligheten af en dylik fördel för den mindre bemedlade, så skall det icke saknas Speculanter, hvilka företaga sig inrättandet af dylika Jåneanstalter af mindre utsträckning och hvilkas hela vinst således odelad skulle af dem få påräknas.
Utskottet anser äfven, att det ej kan vara Statens åliggande att med ansenlig uppoffring bereda sådane fördelar nästan uteslutande åt Stockholms Stads Innevånare, utan att Staten i detta afseende gjort nog, när den underhjelper de åtgärder, hvarom det egentligen tillkommer Stockholms Stads Styrelse att draga omedelbar försorg.
Om lämpliga mått och steg uti förenämnde ändamål tagas och inskränkningar uti Gen.-AssistanceContorets lånerörelse småningom tillvägabringas, torde detsamma, utan kännbara olägenheter, inom få år kunna upphöra.
Med fästadt afseende på förenämnde omständig - 174 Stats-Utskottets Jicter och uti öfverensstämmelse med den öfvertygeisen Utskottet hyser, anser Utskottet sig böra tillstyr-, ka R.
St:r, att, för verkställigheten af sednast för-» samlade Stirs Beslut om Gen.-AssistanceContorets uppi lösning, lemna följande föreskrifter: 1:0 Gen.-AssistanceContorets utlåning upphör åi> i832, så tidigt, att slutliga utredningen hufvudsaklii gen kan vara verkställd med Februarii månads utgång år i833.
Hrr Fullmägtige uti R:g:sContoret uppdrai gas att om verkställigbets-detaillerne förordna, på sätt de finna lämpligast och roed R, St:rs nu uttryckta afi sigler mest öfverensstämmande. a:o I den molm Hrr Fullmägtige finna det verki ställbart och ändamålsenligt, äga de, utan hinder af nu gällande LåneReglemente, icke allenast att vidtaga sådane förändringar med lånerörelsen uti Gen.-AssistanceContoret, som befordra och förbereda den öfi verflyttning af Lombard-rörelsen, hvilken af detta R, Stjrs Beslut blir en följd, utan ock alla sådana, hvil-» ka minska besvär och kostnader uti Gontpret.
— Uti den mohn möjligheten medgifver besparas aflönings-» kostnaderne genom förafskedande af ej behöflig
Tjell-» stemanna-persona I och Vaktbeljening. 3lo
Mot säkerhet, sorn af Hrr Fullmägtige godi kännes, och mot vilkor att förlaget endast användes till bildande och underhållande af sådane Inrättning gar, der den fattigare classen af Hufvudstadens Inne»- vånare må kunna betjenas med lån emot pant, skall 14ti R:g:sContoret hållas Styrelsen öfver Stockholms Stad till handa en summa af Etthundra Tusen (100,000) Betänkanden, N:o 117, 17,5 Riksdaler att räntefritt begagnas under loppet af Tio år, räknadt ifrån den 1 Junii i83», då lyftningen deraf må ske.
Likväl och om Stockholms Stads Styrelse, till vinnande af ändamålet, deraf har behof, må Hrr Fullmägtige, ifrån och med i832 års början, låta på detta Creditiv förskottsvis utlemna en femtedel eller 20,000 R:dr. 4:o Beträffande Gen.-AssistanceContorets Ordinarie Betjening, så kommer en hvar bland dem, som, vid Verkets upplösning, der äro tjenstgörande, att på R;g:sContorets ExpeclanceStat uppbära den lön, sora han, före den 1 Julii 1818, innehaft, men, i öfverensstämmelse med det af R.
St:r vid 1818 års Riksdag fattade förberedande Beslut, icke något derutöfver; så att den, som, efter nämnde tid, erhållit förordnande att förrätta en Syssla, för hvilken i Staten är anslagen en högre
Lön, icke kan göra något anspråk på derigenom erhållen tillökning.
Dessa ExpectanceLöner minskas, i samma förhållande, som någon vinner befordran till Lön vid R:g:sContoret eller vid andra Verk och Inrättningar, så att den, som t. ex, tillerkännes ExpectanceLön af 4oo R:dr, men får 3oo R:drs Lön vid annat Verk, endast kommer att uppbära 100 R:dr på ExpectanceStat, likasom ExpectanceLönen hel och hållen indrages, när någon befordras till Lön, hvilken antingen är lika stor med ExpectanceLönen eller ock öfverstiger densamma. —»
Hvad åter angår öfrige vid Gem-AssistanceContoret anställde Tjenstemän och Vaktbetjente, hvilka, efter den 1 Julii 1818, vunnit befordran, så komma Lönerne, som de, i följd af 176 Stats-Utskottets endast provisionella Förordnanden, fått uppbära, att med tjenstgöringen indragas oell besparas; dock liar Utskottet funnit billigt tillstyrka, att den Tjensteman eller Vaktbetjent, hvilken icke kominer i åtnjutande af någon ExpectanceLön, vid sin afgång från Contoret, uti Gratification erhåller ett halft års Lön. 5:o 1 afseende på den vid Gen.-AssistanceContoret varande Enke- och PupillCassa, tillskapad och underhållen, dels genom de af R.
St:r åt Cassan öfverlåtne, till Gen.-AssistanceContoret hemfallne så kallade öfverskott på försålde panter, dem ägarne i ebil inom stadgad tid uttagit, och dels genom afsättning af vissa procent af TjenstemänsLöner; och hvilken Cassa förvaltas af Delägarena, enligt det af Hrr Fullmägtige stadfästade Reglemente, så anser Utskottet sig böra tillstyrka, att det öfverlernnas åt Hrr Fullmägtige att med berörde Cassa, efter Delägarenas hörande, vidtaga sådane åtgärder, att Delägarenas efterlemnade Enkor och Barn må komma i åtnjutande af de Pensioner, hvilka, genom Reglementet, äro bestämda, och att Cassan icke på något sätt må blifva förskingrad.
I den händelse Gen.-AssistanceContoret på föreslagne sätt kommer att upphöra, så uppgår kostnaden, hvarmed SlatsVerket, efter Contorets indragning, blir betungadt, och hvilken endast, genom framtida afgång, kan förminskas, calculutionsvis, årligen till: Betänkanden, N:o 117. 177 ExpectanceLöner, beräknade efter 1828 års Stat . . . . R:dr i3,43i: 34- - Pensionairer på Gen.-AssistanceCon torets Stat „ 1,800: 20.
- Ränteförlust a 3 procent å det för Stockholms Stad föreslagne Cre ditiv „ 3,ooo. — - Summa kostnad R:dr 15:co 18,2.32: 6.
- Nuvarande årliga förlusten kan beräknas till:
Medeltal af årlig förlust R:dr 7,800. — - Ränteförlust å den begagnade Förlags fonden ä 3 procent „ 4poo. — - Inkomst af Contorets Hus kunde erhållas, troligen med „ 1,700.
Summa R:dr lixo 14,000.
H. St:r finna för godt bifalla ofvanstående Förslag, får Utskottet äfven tillstyrka R. H. St:r, att bos K. M:t underdånigst anmäla Beslutet och derjemte anhålla, att Allmänheten, genom Nådig Kungörelse underrättas om General-AssistanceConlorets förestående upplösning.
Jag åberopar, hvad Höglofl.
StatsUtskottets Betänkande N:o 477 v'd '^23 års Riksdag hufvudsakligen innehåller, och på de deruti upptagne skäl tillstyrker jag, alt General-AssislanceContoret måtte ännu 178 Stats-Utskottets iå fortfara, likasom hitintills, intill nästa Riksdag; i öfrigt får jag tillägga, att General-AssistanceGontoret är, efter min tanka, en högst nödvändig Låneanstallt för Hufvudstadens mindre bemedlade innevånare; om denna Inrättning, som är af Staden garanterad, upphörer, skall, såsom mig synes, följden blifva den, att en mängd enskilda Låne-associationer skall äga rum, hvilka dels troligen blifva för den lånebehöfvande mera kostande, dels kunna till äfventyrs någon gång föranleda förlust af panter, som måhända bestå af den lånebehöfvandes dyrbaraste egendom.
Jag vet, att General-AssistanceGontoret mycket kostar ej mindre för lättheten till
Iåns tfndfående, än äfven för missbruk, men då behofvet är inne, bör ju låneutvägen och hjelpmedlet förlättas, och för missbrukens skull bör icke det goda af en Inrättning illa bedömmas.
Vid 1823 års Riksdag beslöto R.
St:r, att, om Statens förlust på Inrättningen skulle öfverstiga 3ooo R:dr årligen, borde densamma vid nuvarande Riksdagstid upphöra, sannt är, att utrönt blifvit, det årliga förlusten dessa 6 åren ifrån och med 1823 till och med 1828 utgjort i medeltal omkring 83oo R:dr samt de sista 4 åren under hvilka AflöningsStaten för ett indraget UtJåningsDepartement varit förminskad likaledes i medeltal till circa 7800 R:dr.
Denna förlust är dock ej betydande och bör ej öfverväga jemförelsevis med Inrättningens åsyftade ändamål; äfvensom man icke bör förbise, att om Inrättningen upphörer, stora ifrån densamma härledde utgifter utan all inkomst, ändock en lång tid drabba Staten,^hvilket lätt visar sig, då man B etan ka uden, N:o 117.
17g besinnar, att aflöningen till nämnde Inrättnings Tjenstemanna- och Betjenings-personal nu utgör omkring a3,ooo
R:dr årligen och att circa i3,ooo R:dr deraf ofelbart måste bibehållas för å ExpectanceStat uppförde Tjenstemän och Betjente.
På grund af allt detta, förnyar jag mitt redan yttrade tillstyrkande att, General-AssistanceContoret må såsom hittills, fortfara intill nästa Riksdag, då R.
St:r komma i tillfälle att efter sig företeende omständigheter i ämnet besluta.
Af Hr CommerceRådet Santesson.'
Då AssistanceGonlorsInrättningen, enligt hvad ock Afdelningen rnedgifvit, och hvilket icke kan besti idas, endast afser de fattigare Innevånares i Stockholm be-1 hof och nytta, men kanske till ännu större del nyttjas af andra inom Stockholm, hvilka egentligen ej böra räknas till denna class, så följer deraf, att ali den kostnad och förlust det allmänna härpå fått i en längre tid vidkännas, likasom de kostnader hvilka åtfölja det nu ifrågavarande, af Riksgälds-afdelningen tillstyrkta, förslag om Inrättningens öfverflyttning från Staten på Stockholms Stad, utgöra offer på bela Landets bekostnad till Stockholms Stads enskilda fördel.
Ännu större hade denna uppoffring dock troligen blifvit, om Höglofi.
StatsCJtskottet i stället skulle efter flere Ledamöters yrkande hafva tillstyrkt Inrättningens fortfarande å gamla viset på Statens bekostnad.
Men då jag häruti i alla foll ej kan undgå finna alldeles motsatta principer så väl hittills följda, som nu ytterligare tillstyrkta af Höglofi.
Utskottet, emot 1B0 Stats -Utskottets dem Högled.
Utskottet framställt i frågor om allmänt bidrag till annan Stad i Sverige, ej för dess enskilda fattige, utan för sådane fattige, hvilka sistnämnde
Stad väl är tvungen hysa, men icke tillhöra densamma, utan tvärtom directe Staten, såsom varande Statens Folk — Kronans manskap; — (se StatsUtskottets Betänkande N:o 115 i anledning af Motion om Bidrag från StatsVerket till Götheborgs Fattigvård i afseende på Garnisons-Personalen).
Så måste jag emot denna olikhet i princip helt och hållet reservera mig.
Då jag dock, för mitt enskilda votum i denna fråga , icke trott mig böra afse en sådan jemförelse emellan de olika tillämpningar af principen, när saken angått Stockholm eller annan Stad, aldraminst när denna senare just var den som närmast rörer mig såsom dess Deputerad, utan enskilt utgått från den i min tanka här endast gällande grund, att de fattige i Stockholm äro Svenske Medborgare, och som sådane berättigade till afseende, om än ej lika nära liggande K.
St:rs skyldighet att vårdas, som Kronans manskap och deras familjer, vare sig å ena eller andra stället, — och jag dervid ej kunnat undgå anse fara värdt, att de fattige, som fått vana att här njuta biträde af Staten skulle råka i nog omilde händer, om sådant hädanefter blefve beroende af enskilde, hvilka af Staten öfvertogo det i egennyttig afsigt, hvaraf följden efter någon tids förlopp åter torde blifva att Staten måste å nyo antaga sig denna anstalt, med ytterligare kostnader för dess nya organiserande, — utan, med förtroende till deras vitsord om behofvet för Stockholms Betänk anden, N:o 117.
181 talrikare personal af pauvres honteux och andra fattige, hvilka närmare känna förhållandet dermed, nu voterat för bibehållandet af AssistanceContoret för Statens räkning, har jag likväl dervid fästat de serskilde uttryckliga förbehåll: 1:0 att den hemlighet, som nu åtföljer belåning af persedlar, och hvilken välment afsett, att ej hvem som hälst må äga tillgång känna hvilken som nödgats beläna en och annan ineubel eller klädespersedel, ej må utsträckas till hinder för efterforskande af olofligt åtkommit gods, och utfinnande af personen som afhändt detsamma sin rätta ägaie; och 2:0 att de missbruk, som äfven med skäl öfverklagats, att varor i parti, således för större summor, der helänas, må afskalfäs, förmedelst ett maximi fastställande öfver hvilket lån ej får utgifvas, och detta sådant, att hädanefter Jånebitiäde endast kan äga rum till egenteligen fattiga oell pauvres honteux; samt 3:o att i alla fall tiden, som Inrättningen må fortfara för Statens räkning, begränsas intill nästa Riksdag, då blifvande R.
St:r får tillfälle öfvertyga sig, om den nytta, som varit afsedd med detta Statsbidrag, verkeligen vinnes, och om dess vidare fortfarande blir nödvändigt.
Man borde få hoppas, att i en Stad, sådan som Stockholm, der ej saknas personer med både rikedom och vilja att göra godt, och der så många vackra Inrättningar till mensklighetens lindrande redan gifvas, äfven någon person blefve omtänkt, att till ett så godt ändamål, som här nu i fråga, lemna fond och inrätta en stiftning åt härvarande fattige, hvilke, enligt 182 Ståts-Utskottets livad flere värde talare här försäkrat, skola vara i största behof deraf, och att måhända på än billigare vilkor än deni Staten nu vid dess AssistanceContor medgifvit.
Såsom min serskildta mening anhåller jag att detta får åtfölja Höglofh StatsUtskottets Betänkande.
Af Hr Lagmannen Norceusj uti hvilken serskilda mening Hr Prosten Grevillius samt Grosshandlaren Eckerman sig förenat.
”Jag kan icke för min del bifalla Utskottets Beslut, angående indragning af General-AssistanceContoret.
Denna Låneinrättning har enligt K. M:ts Kådiga Reglemente af den 2 November 1772 fortgått, endast med den förändring, att de Private Interessenter, som enligt detta Privilegium uti Inrättningen deltogo, år 1792 derifrån skil jdes, hvarefter densamma blifvit fortsatt för Statens räkning.
Detta Publika LåneVerk, som tillkommit för att befria i synnerhet den ringare folkklassen från ocker, och hvilket genom de strängaste Jagar icke står att förekommas, verkar ännu till samma nyttiga, oell, i synnerhet för Hufvudstadens Innevånare, vigtiga ändamål.
Lika med många andra äldre, för allmänhetens gagn och nytta uppkomne, Institutioner, kan en sådan Inrättning icke upphöra, utan att medföra känbar och äfven betydlig rubbning uti förhållanden, som närmast röra den fattigare delen af den arbetande classen och hvilka för en stor del af denna dass, ofta utgör det enda räddningsmed - Betänkanden, Pf:o 117. i$3 medlet ifrån tryckande nöd och elände.
Att till Privata Interessenter öfverlemna denna Inrättning, äfven med den uppoffring ifrån Statens sida, som Utskottet föreslagit, blifver föirmodeligen äfven nu ett fåfängt försök, och om en sådan förändring skulle kunna tillvägabringas, kan icke en privat, så beskaffad Lånerörelse blifva åtföljd af tillräcklige eontroller emot vinningslystnaden och ockreriet, äfvensom densamma, utan uppoffring och förlust, icke skulle kunna sträcka sig till panter i lösören, nästan af alla slag, och till ett så ringa värde, att den minsta LåneSumman är bestämd till 4° skiilingar.
Bilagde sammandrag af en Tabell öfver GeneralAssistanceContoirets Låne-rörelse år 1828 utvisar, att 63,83i Lån ifrån 4° sk. till och med 5 R;dr, 7,527 ifrån 5 R:dr till 10 Rcdr samt 2,o56 ifrån 10 till 20
R:dr, blifvit under år 1828 begagnade.
Hela antalet af Lån på serskildte panter utgjorde för nämnde år 74,792 st. och enär ofvanberörde lån af de 3:ne första Classerne derifrån afdragas, utgöra de öfriga, som äro upptagne till högre summa än 20 R:dr, icke mera, än 1,378 st., af hvilka 53o st. befinnas vara emellan 20 och 3o R:dr, och endast 14, utöfver 5oo R:dr.