Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Minut-handeln beslår i försäljning lill landets behof af specerier och alla slags kramvaror.
De Handlandes antal har i sednare lider och äfven under detta qvinqvennium ökat sig; men flere fallisementer hafva inträffat, än man tillförene kan erinra sig.
År 1832 u!gjorde de Handlandes antal 50. och år 1837 utgjorde de 55.
Hela antalet af Borgare uppgår nu till 256.
Då sammandrag öfver export och import numera icke vid Tullkamrarne uppgöras, kan värdet å från Staden utförda och dit införda effekter icke uppgifvas.
Hand t verkar ne, lill antal och yrken, svara något nära emot Stadens behof deraf.
De handtverksmästare, som äro arbelssamma och hushållare, sakna icke god bergning af handlverket, ehuru allmogen vanligen icke anlitar andra än färgare, urmakare, kopparslagare, guldsmeder och hattmakare.
Det jordbruk, som af stadsboerne idkas, är ganska betydligt och åkrarne närmast
Staden för det mesta af ypperlig beskaffenhet.
Den jord-areal, sorn tillhör Stadens område, utgör icke mindre än 3,4831 tunnland, hvaraf dock hospitalet eger 1,602, stadsjordar 970, kyrkjordar 197!, så kallade frijordar 697 och kronojord 16 \ tunnland.
Dock utgör mera än hälften af denna 29 rymd skog och beteshagar; för öfrigt skötas af stadsboer många lägenheter af närgränsande hemman.
Lin, Hampa, Tobak eller Färg-vexter odlas bär icke, utan endast van!:gä sädesslag och fouér-vsxtcr; äfven inom stadens murar finnas sädesåkrar.
Odling af Rapsat och Ilvilbetor är i mindre skala påbegynd.
Trädgårds-skötseln drifves med förmån; i Berättelsen äro förut omnämnde de på denna latitud sällsynta fruktträd, som vexa i Staden, nämligen Mullbärs- och Valnötsträdet; under varma somrar gifver Vinrankan, vexande på kall jord i några trädgårdar, ganska goda och fullt mogna drufvor.
Det Garfveri för läder-beredning på Engelska sättet, som i Staden varit anlagdt med betydlig kostnad, bar icke förmånligt utfallit.
Sakkännare tro, att källvaltnets kalkhalliga natur har en menlig inverkan på beredningssättet efter denna metod.
För öfrigt idkas garfveri såsom skrå-näring, dervid förnämsta sysselsättningen utgöres af beredning för egarnes räkning af dertill inlemnade hudar och skinn.
Läder finnes för öfrigt lill salu nästan i alla handelsbodar, och en stor del af allmogen bereder sjelf läder till eget behof.
Två Tobaks-fabriker finnas i Sladen, hvaraf dock endast en är i gång och uti hvilken äfven snus tillverkas.
Den i förra Berättelsen omnämnda Kol-ugn, i grannskapet af staden, fortfar att bränna kol till afsalu för stadens behof.
Nära Staden finnas, utom flera väderqvarnar, fyra vattenqvarnar, trenne på Stadens och en på Södra Häradets område, hvilka erhålla öfverfalls-vatten från en stor källa, som utspringer ur berget nära hafsstranden.
Inom Staden finnas flera springkällor, som aldrig uttorka; men någon förmånlig verkan af deras lindrigt kalkblandade vatten, sorn flerestädes anses fördelaktigt för färgerierna, förmärkes dock icke på de härvarandes tillverkningar, som äro af vanlig beskaffenhet.
I Wisby finnes ett Gymnasium och en högre Lärdoms-skola med 3 ApoIogist-klasser.
Sedan Kongl. Maj:t
Nådigt anslagit lön för en tredje lärare, har undervisningen uti apologist-skolan blifvit betydligt utvidgad, till stor fördel för orten; och besökes denna skola af ett stort antal lärjungar.
För fattiga barns undervisning är i Staden väl besörjdt, och med nit och omsorg vakas deröfver.
Ett välgörande Sällskap underhåller en skola efter Bell-Lancasterska metoden, der 120 fattiga gossebarn njuta fri undervisning.
Uti Fruntimmers-samfundets Fattig-skola, numera efter Samfundets höga Reskyddarinna kallad Drottning Desiderias Skola, undervisas omkring; 40 30 fattiga flickor, utom i läsa och skrifva, äfven i sömnad; hvarförutan finnes en af Borgerskapet inrättad Söndags-skola, hvilken genom frivilliga bidrag af stadsboerne underhålles, och flitigt besökes af handtverks-lärlingar och några gesäller.
Några år har, genom tvenne privata personers nitälskan, här funnits en slags teknologisk Skola i det teoretiska för begynnare; men sedan lärarne borlflyttat, har densamma förändrat sig till en Ritskola, hvari likväl undervisning i räknekonsten meddelas.
Utan arfvode förestås nu denna skola ganska berömligt af tvenne de skickligaste bland de förra eleverne.
För bemedlade föräldrars'harn underhålles och förestås af en Prestman en Vexelundervisnings-skola, som besökes af 40 å 50 barn.
Enligt Borgerskapets gjorda löfte för vinnande af Nådigt bifall till ansökan om en tredje lärare vid apologist-skolan, skulle en förberedande läro-anstalt till apologistklasserne alltid underhållas i Staden, och härtill var nyssomförmälda vexelundervisnings-skola afsedd, som då egde en rymligare lokal.
Flera mindre privata Skolor finnas äfven, de flesta för flickebarn.
Länets helsovård är koncentrerad i Staden, hvarest hospitalet, kurhuset' och lazarettet äro belägna, äfvensom apoteket, det enda i Länet befintliga, hvilket dock för beliofvet är befunnet tillräckligt.
Båda Provincial-läkarne äro äfven boende i Staden.
De fattigas antal inom Staden är beklagligtvis stort, och får Staden stundom tillökning i deras antal genom afsigkomne bönder, hvilka för en ringa penning inköpa någon gammal koja och efter kort tid med talrik barnskara falla stadens fattigvård till last.
En tillökning i fattig-antalet uppkommer äfven understundom utaf afskedade artillerister, tillhörande garnisonen, samt deras hustrur och barn.
Arbets-förtjenst under sommaren saknas icke, då det ofta är brist på arbetare och dagsverks-priserna lika höga om icke högre än i de flesta mindre städer.
Till de fattigas understöd taxeras stadens invånare, hvarförutan något litet af tolags-medlen tillflyter fattig-kassan.
Dessutom utdelas årligen till jul 1,000 Rdr Rgs, utgörande intresset af ett doneradt kapital.
Stadsboerne hafva äfven de år, då matvaror äro i högt pris, förenat sig om en soppkoknings-anstalt under vintermånaderna, med en efter de fattigas omständigheter lämpad utdelning, antingen gratis eller till nedsatt pris.
Till att befordra omtanka och sparsamhet bland den arbetande klassen har förutnämnda Sällskap för välgörenhet år 1830 under sin garanti stiftat en Sparbank, hvaruti insatserna vid 1837 års slut uppgingo till 13,895 Rdr 25 sk.
Sällskapet har likväl ännu icke haft den tillfredsställelsen, att 31 den folkklass, för hvilken sparbanken egentligen blifvit inrättad, till stort antal deraf dragit fördel.
För ordning och säkerhet inom Staden finnas Byggnads- och Brandordningar, öfver hvilkas efterlefnad hand hålles.
För hamnen är särskild Hamn-ordning.
Hamnen är för det mesta kringbyggd med trädquay.
Men denna hamn, som utgör ett hufvudsakligt vilkor för stadens uppehåll och förkofran, är numera alltför grund för djupgående fartyg; den har endast 9 fots djup, hvilket vållar den stora olägenhet, att många fartyg måste, sedan de i hamnen intagit halfva lasten, ankra ute på den osäkra redden för att intaga återstoden.
Så långt inedel-tillgång förefunnits har staden ingenting försummat till hamnens förbättring; men del, så väl sommar som vinter, fortsatta muddrings-arbetet förslår icke härtill.
Fartygens in- och utlöpande lill och från hamnen är farligt och vid hög sjögång samt vissa vindar, ehuru gynnsamma för den tillärnade kursen, ogörligt.
Staden har, genom Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande, under den 15 Aug. 1836 i underdånighet anhållit, att en skicklig ingenieur för hamnbyggnader måtte blifva hitsänd, för att undersöka förhållandet och uppgifva de åtgärder och kostnader, som erfordras att sätta denna för orten så angelägna hamn uti godt skick, och Ed.
M:t har uti Nådig Skrifvelse af den 14 April 1837 härtill lemnät Nådigt bifall, så fort ledighet för ingenieuren till denna resa kunde yppa sig.
Förutan reparation af kyrka och inrättandet af en ny begrafningsplats, uppgående till en kostnad af 10,000 Rdr Eko, som blifvit omförmäldt uti sednaste Femårs-berättelse, har Staden under sislförflutna år bekostat en fullständig renovation af dess orgelverk samt smakfull ombyggnad af läktarne lill detsamma, uppgående till en kostnad af 5,032 Rdr, hvarjemte Staden jemväl åtagit sig uppförandet af ett Kapell å nya kyrkogården, efter en af Eders Kongl. Maj:t Nådigst fastställd ritning.
Wisby är den enda Stad i Norden, som förvarar många och stora fornlemningar af 12:e och 13:e seklets byggnadskonst.
Några bland de i ruiner slående kyrkorna utmärka sig synnerligen genom ett ädelt och snillrikt byggnadssätt.
Ovedersägligen vore det en stor förlust om dessa vackra minnen genom tidens åverkan skulle gå förlorade, synnerligen då de, med användande af icke betydlig kostnad, kunna i sekler bevaras; ty deras fasta byggnadssätt af bruten och huggen kalksten garanterar härföre; de skulle ock nu befinnas i vida bättre skick än de äro, om icke mennisko-åverkan å dem i förra tider hade åstadkommit den mesta förstörelsen.
Ett litet men otili - 32 räckligt anslag, till underhåll af stängsel m. m. vid ruinerna, har blifvit anvisadt uti inkomsten af hospitalets tomtören i Staden.
Stadens inkomster af Hamn- och Bro-penningar, den tolagen tillhörande Fattigvårds-afgiften, Mätare-, Vägare-, Kokhus-, Barlast- och Brännpenningar, Tolag, Varfvet och Beckborg hafva utgjort:
År 1833 .
Rdr 5,100 „ 4,009 „ 3,950 „ 4,600 „ 1834 „ 1835 „ 1836 „ 1837 4,150 "Wisby den 31 Augusti 1838. S. HOHENHAUSEN.
Lars Hambroeus. L. J. Gardell. kongl* • ( "■ : BEFALLNIN GSH AF V ANDES UTI Calmar Lån o eli Öland TILL KONGL. MAJIT i underdånighet afgifne FEMÅRSBERÄTTELSE för Åren 1832, 1833, 1834, 1835 och 1836.
TRYCKT HOS P. A. NORSTEDT & SÖNER, Kongl.
Berättelse om tillståndet i Statistiskt och Ekonomiskt hänseende inom Calmar Län och Öland, för åren 1832, 1833, 1834, 1835 och 1836. § i Länets allmänna Beskaffenhet.
Angående Länets geografiska läge, vidd, skapnad, berg, sjöar, vattendrag, olika jordarter, m. m. äfvensom beträffande politiska indelningen i Domsagor, Fögderier, Härader o. s. v., får Landshöfdinge-Embetet, till undvikande af ett onödigt återupprepande, åberopa livad Konungens Befallningsliafvandes senaste, år 1833 afgifna, Femårs-Berättelse derom fullständigt innehåller, helst dessa omständigheter under den tidrymd, hvarpå denna Berättelse har afseende, icke undergått någon märkbar eller anmärkningsvärd förändring.
Inga jordras, större vattenutskärningar, betydligare sjö-uttappningar eller dylika händelser hafva under tiden förändrat landets naturliga beskaffenhet.
De Gilda olikheter, som förete sig i landets yttre utseende, härleda sig från vid - 4 gade odlingar och skogsfällning.
I begge dessa afseenden torde Landshöfdinge-Embetet längre fram i denna Berättelse få vidare yttra sig. § 2.
Länets folkmängd, upptagen i sista Femårs-Berättelsen till 162,067 personer, befinnes enligt 1837 års
Man talslängd er uppgå till 170,710, deraf 83,157 af mankön och 87,553 af qvinkön.
Populationen bar således under sistförflutna qvinqvennium vunnit en tillväxt af 8,643 personer, som med ungefärligen 7 procent öfverstiger folkökningen under de näst derförinnan passerade fem åren.
Denna folkmängdens betydliga ökning torde böra tillskrifvas de hufvudorsaker Konungens Befallningshafvande i dess föregående Femårs-Berättelser anfört, nemligen fortfarande hemmansklyfningar och jordafsöndringar, derigenom ökade tillfällen för nya bosättningar och äktenskap beredas.
Dertill kommer, att hvarken någon egentelig missväxt eller någon dödande farsot hemsökt eller härjat
Länet under den tidrymd, hvarpå närvarande berättelse har afseende.
Cholerasjukdomen, som år 1834 anställde så stora förödelser inom alla angränsande
Län, skonade likväl detta, med undantag af två ställen, Köpingen Döderhultsvik och en by i Hwena Socken, hvarest af denna sjukdom blefvo angripne sammanräknadt 5 personer, af hvilka 3 dogo.
Inflyttningar från andra
Län hafva ungefärligen motsvarats af härifrån skedda utflyttningar.
Åren 1833 och 1834 flyttade en mängd arbetsfolk öfver till Gottland, troligen mera i följd af ryktesvis utbredda, ogrundade underrättelser om der sig erbjudande förmånligare arbetsförtjenst, än med föranledande af verklig brist på utkomst i hemorten.
Fördelad på Länets Städer och Fögderier visar sig närvarande folkmängden sålunda: 5 Calmar Stad . Westerviks dito . . Wimmerby d:o . . Borgholms d:o Tjusts Häraders Fögderi Tunaläns, Sefvedes och Aspelands d:o Handbörds, Stranda och Norra Möre d:o Södra Möre d:o . . ölands Norra Mot Dito Södra Mot i Erläggande Mantal.
Befriade från Mantal.
Total- Summa.
Qvinkön. 1,409 1,829 1,045 1,348 2,454 3,177 5,631 811 1,061 629 728 1,440 1,789 3,229 361 501 270 335 631 836 1,467 140 134 75 68 215 202 417 8,779 8,779 7,489 7,919 16,268 16,698 32,966 9,032 9,684 7,996 7,859 17,028 17,543 34,571 8,620 8,359 8,106 9,312 16,726 17,671 34,397 6,600 7,167 7,651 7,483 14,251 14,650 28,901 3,949 4,013 3,202 3,421 7,151 7,434 14,585 3,589 3,660 3,404 3,893 6,993 7,553 14,546 43,290 45,187 39,867 42,366 83,157 87,553 170,710 Summa Största folkmängden är således i Tunaläns, Sefvedes och Aspelands Häraders Fögderi.
Men detta är också det största tili vidden, och derefter beräknad, visar befolkningen sig ringast i nämnde Fögderi.
Af alla trakter i Länet är Öland tätast bebodt.
Tager man i betraktande, att denna ö består af ett ur hafvet uppskjutande öfvergångs-kalkberg, hvars enda egenteliga odlings- och fruktbara del utgöres af de, genom upplandning bildade, kuststräckorna, hvaremot sjelfva bergåsen, eller som det på ön kallas, all varén, och som utgör öns största vidd, i allmänhet icke kan odlas, utan är användbar endast till häst- och fårbete; så finnér man, att befolkningen är betjallig, då den på så ringa landvidd uppgår till 29,131 personer.
Om från Öns 12 qvadrat-mil frånräknas de 6 å 7 som utgöras af nyss omförmälda ofruktbara all varén, så visar det sig att Ölands kustland, i afseende på folkrikheten, icke öfverträlfas af någon provins i Sverige, om ej af en och annan min - 6 dre trakt i Malmöhus Län.
Och likväl är Ön icke på långt när öfverbefolkad.
Mera än |:del af dess årliga spanmåls-production försäljes till andra orter; och Öns verkliga behof af sådana varor, hvilka der icke kunna åstadkommas, motsvarar icke hvad den har att afyttra.
I afseende på folkets lynne, sedlighet, hildning och konstflit, synes knappast hafva förelupit någon märkbar förändring under senast förflutna fem åren.
Medgifvas måste väl, att, hvad bildningen angår, prågra, fastän obetydliga, framsteg blifvit gjorda, hvilka, näst inrättandet af nya skolor i åtskilliga socknar, torde hafva sin förnämsta grund i tidens framskridande upplysning, som icke undgår att frände högre så småningom meddela sig till de lägre samhällsklasserne.
Mycket återstår likväl ännu att i denna väg önska och hoppas.
Särdeles i Länets skogsbygd eller inre trakter är allmogen ofta okunnig, stundom vidskeplig och fördomsfull samt, i följd af missledda religionsbegrepp, benägen för svärmeri, öfverdrift och ofördragsamhet i sin Gudsdyrkan.
På slättlandet åter och vid kusterna, har väl bildningen gått mera framåt, men också mycket gått förloradt af sedernas ursprungliga renhet.
Öfverallt har presterskapet således ett stort fält att bearbeta, och med tillfredsställelse har Landshöfdinge-Embetet förnummit, alt man härutinnan på de flesta ställen i Länet tillvägagår med klokhet, omsorg och nit.
Beklagligen gifves dock ett eller annat undantag, der Presterne antingen synas hafva lemnat å sido allt bemödande för folkets sanna upplysning och bildning, eller ock ålnöjt sig med alt inom Socknen bilda, eller, om den förut funnits, nära och underhålla en förening af så kallade läsare, hvilka, strängt och punktligt iakttagande alla yttre religionsbruk, likväl föga gjort sig reda för Christendomens inre väsende och derför ofta visa sig sjelfviska och ofördragsamma i sammanlefnaden med andra.
Läseriet är fiendtligt emot sann upplysning.
Uppkommet af fördom och förvillelse, hämtar det deraf sin näring.
Man har härpå sett bevis vid yppade frågor om an tagande af nya Psalmboken, hvars uteslutande bruk vid Gudstjensterne i de kyrkor, der den ej redan varit antagen, Dom-Capitlet härstädes med verksamt nit sökt bereda.
Det har också lyckats på de flesta ställen; ehuru fördomens och fanatismens strid emot den goda saken varit så häftig, att det handt, att den nya Psalmbokens vedersakare, under pågående Gudstjenst, egenmäktigt nedtagit eller ombytt nuraror, upphängda till anvisning af Psalmer utur nya Psalmboken, för hvilket brottsliga förfarande gerningsmännen blifvit lagförde och straffade.
7 Uti sista Femårs-Berättelsen har Konungens Befallningshafvande vidrört fylleriets menliga inverkan på sedligheten och ansett detta onda nära nog ohjelpligt så länge bränvinsbränningen fortfar att vara en nästan öfver hela Riket allmän handtering, med hvilken till och med den ringaste jordägare, oftast till sitt och sin familjs både ekonomiska och moraliska förderf, får sig sysselsätta, och till hvilken just de minst besutne jordbrukärne likasom inbjudas genom en för mindre bränvinsredskap jemförelsevis alltför låg beskattning.
Konungens Befallningshafvandes då yttrade öfvertygelse har vunnit styrka och bekräftelse genom ytterligare fem års erfarenhet.
Man har börjat att ifra för nykterhets-föreningar, hvilka också, på ett och annat ställe här i Länet blifvit inrättade.
Meningen eller afsigten med dessa inrättningar är god och berömvärd; men under närvarande förhållanden är ändamålet svårt om icke omöjligt att uppnå.
Under det bränvinsproductionen är i synbart tilltagande, låter det sig knappast göra att minska och genom absoluta afsägelse!- tillintetgöra consumtionen af denna vara.
Vill man minska den öfverklagade bränvinsfloden och skydda samhället från dess förhärjande öfversvämningar; så bör man väl uppsöka cch småningom tilltäppa flodens källor, och icke våga det alltid fruktlösa försöket, att med dammar och bålverk hämma flodens framfart, hvarigenom dess förstörande verkningar, dämpade för ögonblicket, snart blifva desto värre.
Erfarenheten, som lemnat så månget sorgligt rön om den menskliga naturens svaghet, om vanans makt och lidelsernas styrka, har visat huru fåfängt det i allmänhet är att bjuda försakelse, då frestelsen i nästa ögonblick skall bjuda njutning.
Derföre kan Landshöfdinge-Embetet icke, utan att fela emot sanningen, tillägga de hitintill inrättade Nykterhets-föreningar någon afgörande inverkan på nykterheten.
Deras matriklar må vara rika på namn; men Landshöfdinge-Embetet fruktar alt för mången af de inskrifne är och blir namnteckningen både det första och sista steget på den nya banan.
Landshöfdinge-Embetet är likväl långt ifrån att fördöma nykterhets-föreningarne eller förkasta deras princip, som är god och, under andia omständigheter, säkert skulle mäktigt bidraga till sedlighet och måttlighet.
Men dertill fordras en materiell och en intellectuel förberedelse.
Den omätliga bränvinsmassan måste minskas och folket bibringas en högre grad af sann upplysning, än den, som för närvarande är allmän.
Till föista ändamålet fordras förändrade stadgar och åtgärder angående brän vinsbränningen, hvarigenom den må upphöra alt vara, hvad den nu nästan allestädes är, en hufvudhandlering för jordbrukaren.
I senare af - 8 seendet åter tarfvas ändamålsenligt inrättade folkskolor, verkande i förening med upplysta religionslärares nit.
Antalet af de vid
Domstolarne åtalade brott och förseelser synes hafva snarare ökats än minskats.
Åtminstone har antalet af arrestanterne i Länshäktet varit i nästan jemt tilltagande.
Dock torde denna senare omständighet till icke ringa del hafva härrört från de strängare åtgärder med försvarslöse personer, som tillkommit i följd af Kongl.
Förordningen den 29 Juni 1833.
Omkring 90 å 100 personer äro vanligen förvarade å Länshäktet.
Antager man alt 70 å 80, Länet tillhörige, fångar hållas till arbete å fästningarne och Corrections-inrättningarne i Riket; så befmnes, att af Länets folkmängd ungefärligen En ibland Tusende är arresterad.
Af de, som förvaras i Länshäktet beslår vanligen en fjerdedel af sådana, som för obehörigt kringstrykande och bristande försvar blifvit i häkte inmanade.
Ofvan åberopade Kongl. Förordning, angående försvarslöse personers behandling, synes icke hafva fullkomligt uppfyllt det dermed åsyftade ändamål.
Sällan eller aldrig lyckas de i den Kongl. Förordningen anbefallde försök att åt de försvarslöse bereda tjenst eller annat laga näringsfång, och här i Länet har det ännu icke inträffat, att någon Församling, derom på Sockenstämma tillfrågad, förklarat sig villig att emottaga och lemna försvar åt en sådan person.
Det är farhågan för fattigförsörjnings-pligterna, som synes utgöra största hindret emot anskaffandet af tjenst åt de försvarslöse.
Författningar angående fattigförsörjningen inom Församlingarne och dessas rätt att vägra inhyses- och tjenstehjons inflyttning torde tarfva många förändringar för att blifva fullkomligt lämplige till närvarande tidsförhållanden och öfverensstämmande med sladgarne om skyldigheten att äga försvar och påföljden för dess saknad.
Mer och mer ökar sig antalet af backstugu-sittare och inhyseshjon.
Lättheten för ungt arbetsfolk att, med eller utan iakttagande af föreskrifterne i Kongl. Förordningen den 19
December 1827, betinga sig en större eller mindre jordplan, der de kunna uppföra en stuga och plantera några tunnor polatoes, bereder naturligtvis ökade lillfällen lill giftermål och särskilda bosättningar; och kanske är folkökningens starka tilltagande under senare åren liufvudsakligast att tillskrifva denna omständighet.
Men ju mera ett sådant inhyseshushåll ökas, desto svårare blir det för dess medlemmar alt finna deras 9 deras bergning.
Deras jord afkastar vanligen endast potatoes; hustrun, nödsakad att vårda och tillse barnen, kan föga bidraga till gemensamma uppehället, och mannens arbetsförtjenst blir oftast otillräcklig till fyllande af de ökade behofven.
Kommer dertill, att munnen, vare sig för att döfva bekymren eller af annan orsak, öfverlemna!' sig åt fylleri och ulsväfningar; så blir olyckan i sanning gränslös.
Barnen, vanvårdade så väl i fysiskt som moraliskt hänseende, drifvas ut på byggden alt insamla allmosor; och det är just dessa vandringar som så ofta inleda på lasternas bana.
Jordägaren, som år från år saknar de dagsverken lian betingat sig af inhysesh jonen, ser sig slutligen nödsakad att vidtaga åtgärder till deras afhysande.
De flytta då deras usla boning lill någon annan jordtorfva, om hvars bebyggande de lyckats att träffa öfverenskommelse, och om detta är i en annan Socken, så uppstår vanligen tvist med församlingen, som på grund af Kongl. Kungörelsen den 5 December 1788 protesterar emot inflyttningen; och dessa tvister leda ofta till mycket trassel, split och oenighet emellan grann-socknarne.
I några få socknar är fattigförsörjningen indelad på rotar, hvilka lill hvarandra äro ställde i samma förhållande, som särskilda Socknar, i afseende på den, emot skyldigheten att vårda hvar och en sina fattige, svarande rättigheten aLt vägra inhyses- och mindre arbetsföre tjenste-hjons inflyttning.
Denna ytterligare inskränkning af det territorium, inom hvilket en arbetare med sitt hushåll opåtaldt äger att sig bosätta, leder till ett ökadt antal af de t vedi ägt-a Islraude inflyltnings-tvislerna.
Landshöfdinge-Embetet bar ofvanföre yttrat att befolkningen i moraliskt hänseende föga förändrat sig, men att dock några framsteg i bildning kunnat förspörjas.
I afseende på fysisk st}7rka och krall torde folkstammen icke helier hafva undergått någon försämring.
I allmänhet äro detta Läns innevånare ett storväxt och resligt folk.
Ölands allmoge är i synnerhet utmärkt för sin längd.
Calmar Kongl. Regemente, som är indeldt inom detta och de begge öfrige Smålands Länen, har ovanligt stort manskap och skall i detta hänseende öfverträffa de flesta andra Regementen i Riket.
Allmänna välmågan i Länet har under sist förflutna fem åren mera tilian aflagit.
Stöd för detta omdöme hämtas hufvudsakligen af den omständighet, att Länet under dessa åren icke blifvit hemsökt med någon missväxt, utan erhållit i allmänhet vackra skördar, under det andra orter i detta af Femår s-Ber ät telse fr. Calmar Län. - ^ seende varit mindre lycklige, hvilket gjort, att detta Läns jordbrukare kunnat årligen till temligen höga priser afsätta en myckenhet säd och bränvin.