Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Aboer å Kronohemman med åborätt, äfvensom de på Annexe-, Mensal- och Stomhemman, samt alla andra med dem jemförlige med lifstids-städja, erlägga enahanda Bevillning, såsom vore de jordägare.
I afseende åter på boställen, som åtfölja vissa Embeten och Tjenster, iakttages hvad derom i i §. i Mom. af denna Artikel stadgadt är.
Utom denna Bevillning efter egendomsvärdet, komma nedannämnde förut erlagde utskylder, såsom af grundskatts natur, att fortfara, nemligen!
För Friiise Egendomar:
Tio skillingar för hvarje Rusttjenstmark, efter ingifven och rigtig befunnen Rusttjenstlängd och Jordebok, i det Län, der Egendomen är belägen.
Denna afgift upphör till hälften då Rust» ningens uppsättande af Konungen anbefallesp och äger icke rum för de till Danviks Hospital hörande Frälse-Hemman.
De 27° Den a Juli.
De Frälse-Hemman, som icke utgöra Kenta i Rusttjenst-persedlar, eller icke äro i Rust» tjenst-längden uppförde, anses vid Bevillningens beräknande lika med andra, närmast belägne Frälse-Hemman, med hvilka de kunna jemforas; men för Utsokne Frälse-Hemman betalas: i Skäne Tre R:dr 26 sk., i Blekinge Tre R:dr 16 sk. saint i Halland och Bohus Län Tre R:dr 11 sk. allt efter helt Mantal, och i förhållande för mindre Hemmansdelar.
För Rä och Rörs samt Insockne Hemman erlägges hälften emot det som för Utsockne stadgadt är; börande, i händelse af Rustningens uppsättande, ej mindre för Rå och Rörs, än Insockne Hemman, samma afdrag äga rum, som för Frälse-Hemman är faststäldt: och iakttases för ID öfrigt, att förestående afgifter efter förmedladt Hemmantal beräknas.
För de Post och Lots-Hemman , sorn äro frikallade från Rotering och Kronoskjuts, betalas särskildt efter hemmantalet, Två R:dr för hvarje helt
Mantal och i förhållande för de mindre; men för dem, hvilka endast njuta frihet för Krono-skjuts, försvinner afgiften, 5 Mom.
Då ali annan i Riket behntelig Rotering underkastad, jord, af Krono-Skatte- och Frälse-natur, enligt Riksens Ständers Beslut, borde vara till Kneckte- och Båtsmanshåll indelt, men Hemman eller Hemmansdelar likväl gifvas, som ännu ej kommit att vidkännas ett sådant onus, utan att något motsvarande dem ålagdt är, skola desse för en sådan Rotefrihet, så länge de den åtnjuta, ärligen betala Tolf R:dr för Den 2 Juli. 271 för helt Hemman och i förhållande för mindre delar; äfvensom Regements - Officers - Slabs Boställen, intill dess att Extra Rotering riem ålägges, skola i krigstid vidkännas en lika afgift, från hvilken alla öfriga Militaire Boställen, Säterier samt Rå och Rör med alla öfriga Hemman och Boställen, som åtagit sig antingen Permanent eller Extra Rotering, undantagas. 6 Morn.
Arrendatorer, Hälftenbrukare och Eandtbönder , betala afgift efter enahanda grund , som i allmänhet för ägare blifvit bestämd, pä det sätt, att sedan den, under Arrende eller annat bruk upplåtne Egendomen, af hvad beskaffenhet den vara må, undergått värdering, och Arrendet, vare sig i penningar, persedlar eller tjenstbarheter, blifvit afdraget från belöpande rentan för Egendoms-värdet efter Fyra procent, skall
Fem procent af den i behåll varande rentan utgöra Innehafvarens Bevillning, hvilken dock till mindre belopp, än en åttondedel, af hvad ägaren erlägga bör, honom ej må påföras.
De som bruka Arrenderad jord erlägga Bevillning till hälften mot den, som Arrendatorn blifvit påförd eller mindst en Sextondedel af ägarens.
I öfrigt betala, efter denna Ar. tikel, Arbetsfolk, som vunnit tillstånd att utan ständig årstjenst och lön arbeta för dagspenning:
Mankön, ogifte samt gifte och Enklingar utan minderåriga Barn .
R;dr x: — Gifte samt Enklingar med minderåriga Barn. . . lC.
Qvin - 273 Den * Juli.
Qvinkön, ogifte eller Enkor utan minderåriga Barn . . . 12.
Advocater och andre Fullmägtige på Landet, som med Laglig rätt utföra Parters Rättegångar, i Fyra Glassel':
Första Classen Andra dito Tredje dito Fjerde dito Eetjenter, R:dr 30: —■ 20: — é • • 10 « tmmm eller Lakejer på Landet, Jägare och Taffeltäckare med flera, lika med dem.
BevillnLag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottens Betänkande, N.o r' 35 hvilka oftast sakna tillgängar alt gälda de betydliga böter och ersättningsbelopp, sorn för sådana öfverlrädelser kunna ådömas.
Det blir nemligen oftast svårt, om icke omöjligt, för en åklagare att åstadkomma laglig bevisning derom, att en af brännmästaren vidtagen olaglig åtgärd, i afseende på bränvinstillverkningen, skett efter busbondens befallning, eller med hans minne och vetskap; och jag bar derföre trott bevisningsskyldigheten böra åligga husbonden, och att det alltid skall för honom blifva möjligt och lätt att ådagalägga, det den åtalade öfverträdelsen skett mot hans förbud, och att han icke kunnat densamma hindra eller förekomma, så vida nemligen} förhållandet verkligen varit sådant.
2:o 28 § i förslaget till förordning om försäljning och transport af bränvin, hvilken §, efter mitt förmenande, bör vara af alldeles enahanda lydelse med deri af mig föreslagna 71 § i förordningen om bräuvinstillverkning.
For en sådan ändring i 52 § af nu gällande förordning torde knappast något annat skäl behöfvas, än att det vill synas otroligt, att en husbonde, som befaller eller tillåter sitt tjenstefolk att olofligen försälja bränvin, meddelar en sådan befallning eller tillåtelse i vittnens närvaro; och det blir således nära nog omöjligt för åklagaren att visa, det försäljningen skett med husbondens vetskap och tillåtelse, med mindre denne begår den ©försigtigheten att vistas i samma rum, der den olofliga försäljningen sker, utan att vända ryggen dertill.
Slutligen får jag förklara, att jag instämmer uti Friherre Raabs reservation mot lydelsen af 3 § 3 morn., 4 § 1 och 2 mom. samt 7, 9, 30 och 38 §§ i förslaget till förordning om försäljning af bränvin.”
Af lektor Wallman:
Mag förenar mig, rörande husbehofsbränning^!, i hufvudsaken, uti den af ledamöterne utaf Bonde-ståndet afgifna reservation, med herr Oxehufvud i afseende på ansvarsbestämmelserna, och med herr Friherre
Cederströmj i hvad denne reservant anmärkt emot underlåtenheten att i förslaget intaga något om Kongl. Maj:ts höga rätt att vid inträffande missväxt och hungersnöd eller andra tvingande omständigheter inställa bränvinsbränningen, samt reserverar mig slutligen emot den i 73 § beslagare medgifna förmånsrätt framför fattigvården, vid bristande tillgång till böternes fulla gäldande.”
Af doktor Säwe: ”Då jag vid riksdagens början vågade uttala den mening, alt Rikets nu församlade Ständer, i stället för att uppgöra nya grunder för bränvinstillverk - 36 Sevilla.-, Lag- samt Allm. Vesv-.o. Ekon.-Uiskotlens Betänkande, N.o 1„ ringen och dess beskattning, ett arbete, sorn vid riksdagarne vanligen medtagit mycken tid, utan att sprida ökad belå enhet, borde låta den (orra författningen i det hela qvarstå med successiv inskränkning endast af tiden, sä att hela denna olyckliga näringsgren inom 10 eller 12 år i vårt land konda upphöra, så lärer hvar och en deraf finna, att pg ej heller med synnerligt intresse kunnat deltaga i de Utskolis-sammanträden och förhandlingar, som sedan egt rum, och hvilka luft till föremål snarare att af en betydligt ökad bränvinslillverkning bereda förhöjda inkomster åt staten, än att på något sätt inskränka varans produktion och njutning.
Jag hade trott, att de samman* s.itta Utskotten kunnat stadna vid att tills vidare låta brän vinsbränningen fortgå såsom en, om icke oumbärlig, likväl önskad binäring till jordbruket och den som sådan beskatta, utan att, såsom nu skett, än vidare legalisera densamma såsom en till alla utsträckt och riksgagnelig handtering.
Men de sammansatta Utskotten hafva haft att besvara en i detta afseende meddelad Kongl, proposition, och frågan har derföre måst behandlas i sin största ut* sträckning.
Man har förlorat sig i ändlösa strider, och, för alt (lomma af de många reservationerna, synes resultatet nu ej ens tillfredsställa Utskotts-leda* möterne sjelfva.
Hvad som härvid är att klandra, torde jag få tillfälle att anföra, då saken förekommer till behandling i riksstånden.
Emedlertid fortfar j*g att anse bela denna lagstiftning vara ett det aldra bedröfligasle bevis, huru ett belt folk, ehuru vaknadt till medvetande och behof af sin fullkomliga emancipation undan allt det förtryck, så i andeligt, som ekonomiskt hänseende, hvilket bränvinets tillverkning och förtäring pålägger detsamma, ändock fortfar alt i detta ämne dagtinga med sina böjelser och fördomar.” Af Friherre Cederström, R.:
"Uti förevarande förslag till författning, rörande bränvinstillverkning, utminutering och försäljning, kan jag ingalunda till alla delar instämma.
Ansåge jag förslaget för öfrigt ega dels full konseqvens vissa serskilda stadganden emellan, dels önskvärd enkelhet i det hela, dels slutligen någon utsigt att med belåtenhet mottagas, skulle jag finna mig skyldig att här utförligare utveckla, hvilka delar deraf jag önskade annorlunda aflfatlade, än som skett.
Men då erfarenheten vitsordat, dels huru från hvarandra afvikaride öfvertygelserne i detta ämne, rörande hvad lämpligast vare att stadga, från hvarandra äro, hvadan en synnerlig svårighet sig yppat att kunna genomfora ett förslag i hela den syftning, här varit afsedd, dels ock att, under inverkan af hittills gällande författning, ett betydligt antal mindre pannor blifvit nedlagde, till följd, antagligen af egarnes egen vunna insigt i umbärligheteu af Hevilla.-'
Fag- san,t Allm. Besv.- o. Fion.-Utskottens Betänkande, N\o 1. 37 dylik hemtillverkning, så skulle jag tro, det llikets Ständer för närvarande ändaina'sonligast förfore, genom bibehållande af 1845 års bran vinsförfattning, dock med stadgande af några få, till förekommande af missbruk, ländande föreskrifter, hvilkas uppställning jag åt de mera sakkunnige vill öfverlemna; äfvensom, på det staten måtte erhålla en för dess många och stora behof nödig inkomst af rörelsen, att skatten för utöfning deraf blefve bestämd till förluijdt, förslagsvis må jag uppgifva ett fördubbladt, belopp mot livad den nu utgör, eller hvilken annan förhöjda afgift den torde skäligen kunna nu redan vidkännas.
Hvad jag serskildt måste anmärka såsom en klandervärd och högeligen betänklig brist i det framställda förslaget, är att deri icke upptagits det stadgande, som i alla bränvinsförfattningar under långliga tider förefunnits och jemväl i den hittillsvarande af år 1845 anträffas i dess §§ 1, 23 och 32, förvarande åt Kongl, Maj:t
Dess höga rätt att, då '‘högst vigtiga omständigheter” kunna föranleda ett inställande af bränvinsbränningen, nämnda åtgärd vidtaga.
Om landet genom inträffad missväxt hotas med hungersnöd, eller om utländska handelsförhållanden gifva grundad anledning till farhåga för dylik brist, eller andra omständigheter af högst vigtig art erfordra, att spånlinden ej till bränvinstillverkning bör få användas, så måste regeringen, efter mintanka, helst när man tager i betraktande Sveriges afskilda läge, det hårda luftstrecket m. m., hafva sig öppet att, på sätt den hittills egt, sörja för landets viii medelst en åtgärd, som, om den uraktlåtes, måhända icke står att med något annat steg godtgöras.
Då man uttryckligen förbehåller denna rätt att, först vid högst vigtiga omständigheters inträffande, utöfvas, synes faran af möjligt missbruk deraf icke böra föranleda till undanrödjande af sjelfva rättigheten.
Den bör ock bestämdt vara i bränviusförfattningen tillkännagifven, på det en hvar må veta hvad han har att förvänta sig, derest nödvändigheten bjuder verkställighet af ifrågavarande uppehåll i bränningen.
Uteslutes stadgandet ur författningen, och den svåra ställning sedermera påkommer, i hvilken regeringen funne ett bränvinsbränning.sförbud af behofvet oundgängligen påkalladt; då uppstode med skäl den största tvekan, huruvida ett sådant kunde lagligen utfärdas; ty hvar hade man då Kongl. Maj:ts höga rätt i nämnda hänseende förvarad?
Och, om man, till följd af hotande nöd och trängande fara, likväl beslöte sig till användande af ofvanbemälde åtgärd, huru oförväntad blefve den ej då för näringens idkare, hvilka, på grund af stadgandets uteslutande ur författningen, gjort sig en säker räkning på, att det icke vidare komme att tillämpas?
Och huru mycken, ökad och då kanske oöfvervinnerlig svårighet att freda sig för klander öfver begånget ingrepp i 38 Bevilln.-j Lag- samt Alim. Besv.- o. Ekon.-Utskottens Betänkande^ N.-o 1. den enskildes fördelar åsamkades icke sålunda.
Alltså får jag vördsammast yrka, att, ifall det afgifna förslaget skulle för öfrigt godkännas, det uteslutna stadgandet likväl måtte vaf Rikets Ständer beslutas till återinförande på sina behöriga ställen i författningen.
Såväl regeringens som näringsidkarnes och landets gemensamma intressen synas mig allvarligen bjuda en dylik omtänksamhet, på det, om och när nödens stund kan vara för handen, den icke må drabba dem alla, utan rådrum till en åtgärd, som, om den rätt handhafves och ej annat än vid verkligt behof, på sätt författningens hittills nyttjade ordalag utmärka, i verket sättes, bör kunna lända till betydligt gagn och hjelp.” Herr von Engeström instämde i första delen af denna reservation.
Af herr Oxehufvud, O. Ph.: ”Enrot sammansatta Utskottens, med några få rösters pluralité, fattade beslut derom, att bränvinsbrännings-rättigheten, som af ålder i Sverige uteslutande tillhört jordbruket, hädanefter skall såsom fabriksrörelse få utöfvas af hvarje svensk man, utan afseende på innehafvande jord, får jag nedlägga min reservation.
Då 1845 års förordning om bränvinstillverkning uppenbart visat den följd, att begagnandet af mindre bränvinspannor, eller den så kallade husbehofsbränningen, under sednaste åren betydligen aftagit, och man således med redan befintlig fabriksbränning, lika säkert, dock mera på öfvertygelsens väg, kunde ernå det sökta målet, att genom bränvinsbränningens bedrifvande såsom fabriksrörelse undertrycka och tillintetgöra husbehofsbränningen, så synes mig bränvinsbränningens utsträckning utom jordbruket vara i fullkomligaste måtto, lindrigast sagdt, obehöflig.
Jordbruket i Sverige är betungadt med en mängd stats- och kommunala onera och det är derföre en naturlig följd, att bekymmer skall Iros' landtmannen uppstå5, då någon af ålder häfdvunnen rättighet för honom förminskas, utan motsvarande ringaste lindring på annat håll.
Alla föregående riksdagars historia ådagalägger nogsamt förevarande frågas ömtåliga beskaffenhet, och jag beklagar, att den nu blifvit väckt och förfäktad.
För mången, hvars uppmärksamhet icke blir ledd djupare i ämnet, kan det dessutom lätteligen förefalla förunderligt, att man vill utvidga bränvinsbrännings-rättigheten, under det man vill hafva nykterhetspredikanter tillsatte på stat.
Emot Utskottens i öfrigt vidtagna beslut och meddelade bestämmelser i afseende på bränvinstill verkning, denna rörelses beskattning och bränvinets försäljande, får jag mig likaledes reservera.
Man har velat bygga reglementcrandet angående bränvin på rationela grunder, men man synes dervid haf - Eevilln.-j Lag- samt Allm.
Besv. o. Ekon.-Utskottens Betänkande, N;o 1. 33* va förgätit, att sjelfva saken, eller statens rätt att derom förordna, saknar rationel grund.
Statens behof af inkomster, och åsigten, att sådane med största skäl böra utgå af en rörelse, som för de vanliga lefnadsbehofven är mest umbärlig, om icke rent af öfverflödig, har påkallat bränvinstillverkningens beskattning framför tillverkning af bröd eller dricka; men ehuru denna beskattning på nämnda skäl således måste ega rum, följer deraf icke, att de för berörda ändamåls vinnande nödiga bestämmelser skola vara onödigtvis tryckande.
Det nu af Utskotten föreslagna reglementerande rörande bränvin är i hög grad inveckladt, i de flesta fall obilligt, och nästan omöjligt att kontrollera, samt alltsammans ledande till en mängd åtal, olika domslut, mycken bränvinsredskaps omgörande, samt till och med ombyggnad af brännerihusen för vinnande af nödigt utrymme för nu föreskrifna mängd krönta mäskekar, med mera dylikt.
Lägger man härtill den föreslagna orimliga skatten, till ex. 60 rrdr banko för bränvinsbränning i sex månader med enkel redskap utan mäskvärmare och med en panna af endast 20 kannors rymd, kokrummet inberäknadt, så torde hvar och en lätteligen finna, att nu föreslagna författning om bränvinslillverkning och försäljning rättvisligen skall röna ett allmänt ogillande och djupt missnöje.
Det skulle leda till en tröttande vidlyftighet och utöfver gränsen för en reservation, att, närmare än hvad jag här ofvan antydt, upptaga Utskottens beslut och bestämmelser hvar för sig, och jag anser mig endast böra tillägga, det min enskilda tanka är, att för närvarande vöre lämpligast att bibehålla 1845 års förordning om bränvinstillverkning och försäljning, med en i afseende till statens behof fördubblad beskattning, samt med förtyclliganden och rättelser i de delar, hvarest erfarenheten ådagalagt bchofVet deraf.
Yid sådant förhållande kunde den nya författningen med nästa års början träda i verksamhet.” Häruti instämde prosten Forssell, hvad fabriksbränningcn angår.
Af herr Hammarberg, C.; ”Emot sammansatta Utskottens nu fattade beslut reserverar jag mig på följande grunder:
Att medgifva en större fabriksbränning, oberoende af innehafvande jordbruk, anser jag framkalla en obegränsad produktion, skadlig i moraliskt samt ekonomiskt' hänseende, hvarjemte jordegarens rätt förnärmas, då hränvinsbrännings-utöfningen honom direkt eller indirekt att Kongl. Maj:ts, på kommitterades förslag, nådigst afgifna proposition, beträffande produktion samt beskattningen (de föreslagne klasser och redskap 40 Bevilln.- Lag- samt Allm. Besv.- o. Elon.-Utsköttens BetänkandeN.-o 1. emellan), blifvit beräknade och utförde så, att de skulle kunna beslå bredvid hvarandra, följer ock häraf, att då sammansatta Utskotten beslutat förhöjning eller nedsättning i beskattningen för den ena klassen, jemväl så bort ske för den andra.
En sådan princip har likvist vid tillämpningen blifvit frånträdd sålunda: att då t. ex. skatten för en 18 kannors panna till husbehof höjes från 9 till 54, har man nedsatt beskattningen för 20 kannors panna från 100 till 60, och vidare i motsats af det nådiga förslaget nedsatt beskattningen för jordbruksbränningen med 33 t procent, under det den för fabriker föreslagna qvarstår med 3 r:st banko för hvarje kanna mäsk, beräknad att utgöra 2 sk. 8 r:st för en kanna bränvin, men som i verkligheten uppgår till 3 sk., enär kommitterade till 1 kanna bränvin antagit 9 ? kannor mäsk, men, öfver hufvud taget, bör vara 12 kannor.
Jag anser således denna föreslagna beskattnings-grund orimlig och orättvis redskapen emellan, och dessutom alldeles för hög att i en öjvergäng utföra, hvilket belyses af följande exempel:
Då 1845 års förordning beskattar 22 kannors panna enkel form, under 6 månader, med 6: 32, föreslås nu 73 r:dr 16 sk., således en förhöjning af ej mindre än 1,100 procent.
Likaledes 63 kannors panna enkel form, såsom den största för jordbruket tillåtna, skattar 75 r:dr, och nu föreslås 210: —, således närmast 300 procent.
Förhållandet med den föreslagna beskattningen för fabriken visar sig sålunda, att då man antager 3 r:st för en kanna mäsk, samt 12 kannor deraf till 1 kanna bränvin, uppkommer en beskattning af 625 r:dr för 10,000 kannors tillverkning, hvilket närmast svarar mot enahanda tillverkningsbelopp under närvarande förhållande mot en afgift af 75 r:dr, således en förhöjning af öfver 800 procent.
1 öfrigt befinnas de för fabriken föreskrifne kontroller alltför småaktiga samt för egaren besvärande och kostsamma.
Jag nämner exempelvis:
Att alla inventarier och käril utöfver 7 2 kannors rymd måste mätas och stämplas till onödig kostnad; att bränneri-journal skall föras, redovisande till och med inmäskningsämnet m. m., för hvilket ändamål en skrifkunnig person erfordras på stället, den man annars kunnat undvara; att man vill föreskrifva den nummerordning, karen emellan, efter hvilken inmäskning får ske, oansedt mellankommande fall kunna tvinga att derifrån afvika; och om mäsken, t; 11 följd af en eller annan orsak, jäser öfver, må man ej använda det redan beskattade ämnet annorlunda, än efter gifven föreskrift o. s. V., så kärt man vill undvika bestämda höler.
Ilvad Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottens Betankandej N.-o 1. 41 Hvad försegling af redskapen beträffar, anser jag, att sådant bör ske antingen nied ångpannan allena, eller oek endast sjelfva bränneri-redskapen.
Andra inventarier af träd än mäskekaren i fabriksbränneriet, hvilka äro de, som beskattas, torde icke heller behöfva underkastas mätning och stämpling.
Af dessa uppgifna skäl, många liera att förtiga, kan man gerna antaga, att den genom förslaget afsedda fabriksbränning icke kommer till stånd, och då, efter samma förslag, för jordbruk icke får begagnas större panna än om 63 kannors rymd af enkel form, hvilken redskap kan vara tjenlig för en landtman, som. innehar 2 ä 3 mantal, följer, att alla större jordegare de facto uteslutas från den bränvinstillverkning, som vore relativ till deras jordbruk, hvilket allt synes orättvist.
Dessutom att, om denna föreslagna reform i bränvins-lagstiftningen på en gång skulle genomföras, tillskyndades de liesta jordbrukare en oerhörd förlust derigenom, att deras brännerier måste förändras samt redskap och inventarier omarbetas, med en utgift till in- och utländske kopparslagare af en eller annan million, hvaraf allt den största obelåtenhet skulle uppstå.
Med anledning af hvad jag sålunda haft äran framställa vill synas, att flen föreslagna brälrvinslagstiftningen icke är antaglig, och då allmänna meningen är ense derom, att nu gällande förordning bör läggas till grund för en blifvande, sedan åtskilliga förändringar i densamma, dem man under tillämpningen funnit nödige, blifvit utförde, äfvensom beskattningen redskapen emellan, relativt till produktionen i allmänhet, förhöjd, får jag, med 1845 års förordning till föresyn, uti densamma blott föreslå följande förändringar:
Till förekommande deraf, att en obegränsad fabriksbxänning (hvarmed jag afser en fabriksmässigt bedrifven handtering), de facto skall fortfara, bör ett högre taxeringsvärde ovilkorligen ligga till grund för större produktion , åtminstone då fråga är om konstapparater med ånga.
Genom förbiseende af denna uti 1845 års förordnings 3 § uttalade princip, är det ock, som en mängd fabriksbrännerier nu uppstått, enär det icke varit förbjudet begagna lika pannerymd i högre klass samt för ånga, med hvilken kan afverkas 30 ä 40 gånger mera, än sorn varit afsedt med enahanda pannerymd i l:a klass och derefter beräknadt taxeringsvärde.
Jag föreslår derföre: att, om redskap begagnas i 2:a klass till fulla taxeringsvärdet, bör kannetalet nedsättas 25 procent af det för l:a klass föreskrifna, t. ex.: då på ett taxeringsvärde af öfver 2,000 r:dr får nu begagnas en panna i l:a klass om 40 kannor, skulle densamma i 2:a klass få innehålla 30 kannor, o. s. v. Bih. till B.
Prot. 1847 och 1848j 5 Sami. 2 A/d. 1 Haft. 6 42 Bevilln.-j Lag- samt Allm.
Ekon,-Utskottens Betänkande, N:o t.
Begagnas redskap i 3:e klass utan ånga, höjes taxeringsvärdet 25 procent och i 4:e klass utan dito 33 1 dito; men med afseende å den större produktion, som kan åstadkommas, då ånga anbringas, skulle serskilt tariff förefinnas, för 3:e och 4:e klasserne med ånga sålunda att för hvarje kanna höja taxeringsvärdet 200 r:dr i 3:e samt 250 i 4:de klassen.
3:dje klass. /f:de klass. 12 kannors panna 8.000. 12 kannors panna 10,000.
13 dito med 200 8,200.
13 dito med 250 10,250.
14 dito 99 8,400.
14 dito 99 99 10,500.
15 dito 99 8,600.
15 dito 9 9 9 9 10,750.
16 dito 99 8,800.
16 dito 99 99 11,000. 17 dito 99 9,000.
17 dito 99 9 9 11,250. 20 dito 99 9,600. 20 dito 99 99 12,000. 25 dito 99 ,, 10,600. 25 dito 99 99 13,250. 30 dito 99 „ 11,600. 30 dito 99 99 14.500.
40 dito 99 „ 13,600.
40 dito 99 99 17,000. 50 dito 99 „ 15,600.
50 dito 99 99 19,500.
70 dito >> „ 19,600.
70 dito 99 99 24,500. 90 dito 99 „ 23,600. 90 dito 99 99 29,500.
För 5:e klassens redskap höjes taxeringsvärdet 25 procent. 8:e §.
Att anmälan till bränvinsbränning må ske för en, flera och högst 6 månader, äfvensom från den 15 Oktober, med afdrag af lika mån ga dagar i November eller December månader, 13:e §.
Genom förbiseende i 1845 års förordning att bestämma ångrörets diameter, har understundom en större fabrikation tillkommit, än som efter sjelfva pannans rymd varit afsedd hufvudsakligen med redskap sorn drifves med ånga.
Detta bör förekommas, hvadan föreslås: