Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Landshöfdingen att medverka till befrämjande af Gudsfruktan och dygd, hvartill hörde att motarbeta svalg och dryckenskap; samt att kungörelsen endast innefattade sammandrag af vissa angelägnare delar af Kongl. Förordningen den 19 Juni i835, utan att vara emot densamma stridande, eller sträckt utöfver de stadganden., den innehölle; så har Kongl. HofRätten, genom Utslag den 4 Juli sistlidna år, sig utlåtit: att, ehuru ifrågaställa kungörelsen icke innefattade något sådant stadgande, som i 7:de punkten af Kongl. Förklaringen den 2 3 Mars 1807 afsåges, Kongl. HofRätten dock, vid jemförelse af 8 Kap. 2 § 7 mom.
RättegångsBalken, vore oförhindrad tillse, om och i hvad mon Konungens Befallningshafvande, genom anmärkta åtgärden, kunde hafva öfverträdt gränsen för dess lagenliga verksamhet; och sorn denna af Landshöfdingen, i egenskap af Konungens Befallningshafvande, utfärdade kungörelse,, hvilken, så vidt den utgjorde ett utdrag af Kongl. Maj:ts, om bränvins-tillverkningen och försäljningen, den 19 Juni 1835 utfärdade Nåd.
Förordning, destomindre kunde anses hafva varit af behofvet påkallad, som berörde Kongl.
Förordning, under den kortare tid, sorn förflutit efter dess kungörande, ej kunnat hafva råkat i glömska, så att någon erinran om dess innehåll varit af nöden, i öfrigt innehölle föreskrifter, hvilka dels icke lämpligen utgjorde föremål för en allmän kungörelse, och dels ledde till en af Lag icke medgifven inskränkning uti spisqvartersrörelsen vid marknader och auetioner; pröfvade Kongl. HofRätten skäligt, att omförmälda C 60 ) kungörelse ogilla och upphäfva, samt förordna, det serskild kungörelse derom borde af Konungens Befallningshafvande utfärdas.
Jemte anförda underdåniga besvär öfver Kongl. HofRättens Utslag i den ordning, HofRätten anvisat, har Landshöfdingen, genom en till Handels- och Finance-Expedition af Konungens Canzli insänd underdånig skrifvelse, hemställt förevarande ärende till Kongl. Maj:ts Nådiga skärskådan.
Och emedan sålunda i detta mål ingått den tillförne, vid flera tillfällen, omtvistade fråga, om och i hvad mon Landshöfdingarne, för deras Embetsåtgärder, böra, lika med andra högre och lägre Embetsman, inför Domaren svara, torde målets handläggning och slutliga utgång å högsta ort desto häldre förtjena serskild uppmärksamhet, som de dervid yttrade, hvarannan alldeles motsatta, åsigter åtminstone ådagalägga, att gränsen emellan Domare-Magtens och Administrativa Styrelsens pröfningsrätt i så beskaffade ämnen kunde synas tvifvelagtig, ehuru den förras vid detta tillfälle blifvit i viss måtto bibehållen.
Vid föredragning uti Konungens Högsta Domstol, af Landshöfdingen underdåniga besvär, deröfver AdvocatFiscalsEmbetets förklaring och HofRättens utlåtande blifvit afgifna, tillstädesvar äfven Konungens JustitiaeCanzler, hvilken dervid, med anmälan om Landshöfdingen ofvanberörde till Handels- och Finance-Expeditionen insända, underdåniga skrifvelse, anhöll, att å Embetets vägnar få anmärka, att Konungens Befallningshafvandes ifrågavarande kungörelse afsett ett ämne, deruti, enligt 64 § i Kongl. Kungörelsen den 19 Juni i835, klagan skulle böra hos Kongl. Maj;t i Dess Finance-Expedition, och ej uti HofRälten anmälas; att HofRätten följaktligen ej bordt med detta ämne sig befatta; att det af HofRätten, till stöd för dess beslut, åberopade 8 Kap. 2 § 7 mom.
RättegångsBalken väl tillerkände HofRätten rättighet, att döma öfver Konungens Befallningshafvandes einbetsfel, men icke att, såsom nu skedt, afmäta och begränsa hans verksamhet; samt slutligen att Kongl.
Majit, genom Dess Cirkulär den 17 Mars sistlidna år, tillåtit Dess'
Befallningshafvande, att, i anseende till krogar och brän vinsminuteringsställen, gifva de föreskrifter, som till ordnings befrämjande och missbruks förekommande kunde leda; uppå hvilka skäl Justitiae-Canzleren ansåg sig böra i underdånighet hemställa, om icke HofRättens Utslag måtte undanrödjas och handlingarne - - ( 61 ) öfverlemnas till Handels- och Finance-Expeditionen, för att hos Kongl, Majit i Dess Conselj i underdånighet föredragas.
Då målet sedermera af Högsta
Domstolen till afgörande företogs, yppades olika meningar; och yttrade sig de närvarande Herrar Ledamöter sålunda: Herr JustiticeRådet Grefve Sparre:
Sorn ifrågavarande, af Lands höfdingen , i egenskap af Kongl. Majits Befallningshafvande, utfärdade Kungörelse hvarken innefattar något sådant stadgande, som på grund af Kongl. Förklaringen den a3 Mars 1807 tillkommer HofRätten att pröfva, ej eller kan hänföras till sådan Embetsförseelse, att, enligt 8 Kap. 2 § 7 mom.
RättegångsBalken, HofRätten må frågan derom behandla, finner jag den af Rikets Ständers JustitiaeOmbudsman emot bemälde Landshöfding väckta talan vara ett ämne, dermed HofRätten ej ägt att sig befatta, och undanrödjer alltså HofRättens öfverklagade Beslut.
Herr JustiticeRådet Grefve Snoilsky:
Aid pröfning af klagandens anmärkning, att HofRätten icke skall varit behörig att detta mål upptaga, finner jag väl, att det icke kunnat tillkomma HofRätten, att, på sätt som skett, bedöma, huruvida ifrågavarande af Kongl. Majits Befallningshafvande utfärdade Kungörelse varit af behofvet påkallad, eller om deruti befintliga föreskrifter varit i allmänhet lämpliga eller icke, hvadan HofRättens derom meddelade yttrande af mig ogillas; men då i detta mål fråga tillika blifvit väckt derom, att de anmärkta punkterna i berörde kungörelse icke skola öfverensstämma med gällande lagar och Författningar i afseende på den, enskilde personer i allmänhet, medgifna rättighet, att halla mat vid Marknader och Auctioner, samt att Kongl. Majits
Befallningshafvande deiutinnan hade för vida sträckt sin Embetsåtgärd; och pröfningen af sådani åtal tillkommer HofRätt, som äger upptaga frågor om Kongl. Majits Befallningshafvandes Embetsförseelser; anser jag, att, så vidt HofRättens pröfning angår ett sådant ämne, klagandens of vanberörda anmärkning icke kan godkännas.
I sjelfva saken finner jag, att 7ide punkten uti omför mälda kungörelse, såsom icke varande i strid med den rättighet, som är Kongl. Majits Befallningshafvande, genom gällande författningar, tillagd, att reglera och förordna om idkande af spisqvarter vid marknader och. dermed förenad bränvins-minutering, ieke bordt till åtal föranleda, men att, o.te och C 62 ) 6:te punkterna uti samma Kungörelse blifvit så författade, att af ordställningen deruti, anledning kan hämtas till den slutföljd, att, utan Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes tillstånd, det ej vore tillåtet, att vid Auctioner försälja mat, ehuru utdelning af bränvin dervid icke sker; Och som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ej lagligen äger ett sådant förordnande meddela och klaganden jemväl, uti de underdåniga besvären, medgifvit, att rättigheten att hålla spisning vore obegränsad, hvaraf synes, att afsigten icke varit, att en sådan rättighet inskränka; Alltså finner jag, med ändring af HofRätlens
Utslag jemväl i denna del., att det emot Kongl. Majus
Befallningshafvande anställda ifrågavarande åtal icke föranleder till vidare afseende, än att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hör, genom allmän Kungörelse, förklara, att ofvanberörde 5:te och 6:te punkterne af dess Kungörelse den 27 Maj iS36 icke hindra, att, vid Auctioner å landet, försäljning af mat må ske, utan serskild tillåtelse, då utminutering eller utdelning af bränvin eller andre otillåtna drycker dervid icke äger rum.
Herr Justitia;Rådet
Engelhart:
Då HofRätten, genom dess ifråga varande Utslag, icke ålagt Landshöfdingen något ansvar, utan allenast 0- gillat och upphäfvit en af Kongl. Majus Befallningshafvande i Jönköpings Län vidtagen Embets-åtgärd, och detta sednare alltså nu utgör enda föremålet för Landshöfdingens klagan, finnér jag de af honom i detta mål anförda underdåniga besvär icke kunna till ändring i det öfverklagade Utslaget föranleda; Börande, i anledning af JustitiseCanzlersEmbetets underdåniga anhållan om handlingarnes öfversändande till Handels- och FinanceExpeditionen, desamma till JuslitifeCanzlersEmbetet öfverlemnas, för den åtgärd, bemälde Embete må anse nödigt, att dermed vidtaga.
Herr JustiticeRådet Njblceus:
Så vidt den ifrågakomne, af Landshöfdingen, i dess egenskap af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, utfärdade allmänna Kungörelse kan anses innefatta påbud af icke lagenlig beskaffenhet, finner jag, för min del, bemälde Landshöfdings åtgärd härutinnan vara, i följd af 8 Kap. 2 § 7 mom.
RättegångsBalken och 7:de punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, föremål för granskning och rättelse, i den ordning frågan derom nu uppstått och fullföljd blifvit; Och enär rättigheten, alt hålla spisning vid Auctioner å landet, icke är i gällande Författningar någon inskränkning eller begränsning underkastad, hvadan C 63 ) ej eller de stadganden, hvilka häremot uti 5:te och 6:te punkterne af Kungörelsen förekomma, bordt af Landshöfdingen gifvas; men hvad Kungörelsen i öfrigt innehåller, och af HofRätten ogilladt blifvit, kan hänföras till föreskrifter angående de anstalter, som
Landshöfdingen äger att vidtaga till ordnings befrämjande och till förekommande af missbruk vid bränvins-minutering; Så varder HofRättens
Utslag af mig ändradt, så att Kungörelsen icke i detta mål ogillas vidare, än till föreskrifterna i 5:le och 6:te punkterna, hvarigenom rättigheten till spisnings hållande vid Auctioner, göres beroende af Kongl. Majus Befallningshafvandes pröfning och tillåtelse; deri Länsstyrelsen alltså har att, genom nytt kungörande, behörig rättelse meddela.
Herr JustiticeRådet Bredberg förenade sig med Herr JustitiaeRådet Engelhart; Herr JustiticeRådet Stråle med Herr JustitiaeRådet Grefve Snoilsky; Herr JustiticeRådet Themptander med Herr JustitiaeRådet Nyblaeus; och Hans Excellence Herr JustiticeStatsMinistern Grefve Rosenblad med Herr JustitiaeRådet Grefve Sparre; Men då sålunda Högsta Domstolens fleste Ledamöter ansett HofRätten hafva varit behörig, att med målet taga befattning, ansågo Herr JustiticeRådet Grefve Sparre samt Hans Excellence Herr JustiticeStatsMinistern sig äfven böra ingå i pröfning af sjelfva saken, och förklarade dervid sig instämma i det yttrande, Herr JustitiaeRådet Grefve Snoilsky deruti afgifvit; i enlighet med hvilket yttrande Kongl. MajUs Nådiga Utslag under den 9 November sistlidna år är utfärdadt.
I anledning af förre Sergeanten vid Konungens Lifgarde till häst C. F.
Gegerfeldts hos mig skriftligen anmälda klagan emot StadsFiscalen i Götheborg, AdvocatFiscalen F. C. Greiffe, såsom den der, genom sin hos Konungens Befallningshafvande i Skaraborgs
Län gjorda begäran, skall vållat, att Gegerfeldt i Januari månad i836 blifvit, efter falsk angifvelse att hafva föröfvat brott, skiljd ifrån sin innehafde tjenst och här i staden gripen, till Calmare länshäckte afförd samt först efter nära tre månaders förlopp, lill följd af Domstols Utslag, från häcktet lösgifven; hade jag af ( 64 ) ingifna och lill vidare upplysning infordrade handlingar inhämtat, huruledes, sedan AdvocatFiscalen Greiffe, uti en till Konungens bemälde Befallningshafvande under den ii December 1834 aflåten skrifvelse, med förmälan, att Handlanden J.
Gegerfeldt från Wimmerby hos Policen i Götheborg anmält, hvad lian inför Konungens Befallningshafvande i Calmar skall styrkt, att en f. d. Constapel vid namn Wallerman skall föröfvat stöld hos Handlanden Gegerfeldt och hans föräldrar, samt derefter lyckats, att i Calmar erhålla pass såsom Stallmästare, under namn af Gegerfeldt, anhållit, att denne person, hvilken, efter hvad till Greiffes kunskap kommit, skulle uppehålla sig i Mariestad, måtte blifva gripen och öfverlemnad till Konungens Befallningshafvande i Calmar, för vidare laglikmätig behandling, Konungens Befallningshafvande i förstnämnda Län, genom skrifvelse den 17 Januari 1836 till Kongl. ÖfverStåthållareEmbetet i Stockholm, af förekomna anledningar, att ifrågaställde person, sorn, under antagna namnet Gegerfeldt, vistats å serskilda orter och äfven i Mariestad, dåmera skulle, med bibehållande af samma namn, vara anställd såsom Underofficer vid Konungens Lifgarde till häst, gifvit tillkänna, att denne person, enligt hos Konungens Befallningshafvande skedd officiel anmälan, vore för längre tid tillbaka, då han haft ett annat namn, straffad för stöld i Götheborg och för två eller tre år sedan begått gröfre stölder och bedrägerier i Calmar, samt derför blifvit efterspanad, utan att hafva kunnat ertappas; till följd hvaraf Konungens Befallningshafvande anhållit, att denne person, om han funnes i Stockholm, genast måtte gripas och afsändas till Calmar, för alt befordras till ransakning för omförmälda brott.
Af sådan anledning hade ÖfverStåthållareEmbetet, efter meddelad underrättelse ifrån ChefsEmbetet vid Konungens Lifgarde till häst, att en person, med namnet Gegerfeldt, varit dervid anställd såsom Sergeant, men den 20 i sistnämnda månad, på egen begäran, erhållit afsked, låtit gripa och påföljde dag till förhör inställa denne person, som väl medgifvit sig vara densamme, å hvilken Konungens Befallningshafvandes nyssberörda skrifvelse hade afseende, men alldeles förnekat, att tillförene hafva undergått bestraffning för stöld, eller äga någon kännedom om de brott, för hvilka han var häektad; deruppå Gegerfeldt, som förklarat, det han ieke hade något att påminna emot sitt afsändande « ' . , - ( 65 ) afsändande till Calmar, blifvit med fångskjuts till nämnde Stad förpassad.
Och sedan KämnersRätten derstädes företagit ransakning, angående de emot Gegerfeldt gjorda angifvelser, hvarvid han fortfarande förnekat all brottslighet, samt hans halfbroder, förrbemälde Handlanden J.
Gegerfeldt, med erkännande, att hafva ej mindre i Götheborg för AdvocatFiscalen Greiffe, än äfven hos StadsFiscalen i Wexiö angifvit Sergeanten Gegerfeldt, för flera grofva brott, och begärt hans häcktande, genast återkallat dessa angifvelser, såsom falska och tillkomna af hätskhet emot brödren, samt derför begärt och erhållit denne sistnämndes tillgift; hade KämnersRätten, genom Utslag den 19 derpåföljde April sig utlåtit och, enär, i stället för bevisning af de brottsligheter, för hvilka Sergeanten Gegerfeldt varit häcktad, angifvelsen derom blifvit i allo återkallad, ansett målet emot honom i hela dess vidd komma att förfalla, så att han borde sin oskuld tillgodonjuta; äfvensom KämnersRätten, hvad angick Handlanden Gegerfeldts ansvarighet för angifvelsen, funnit någon annan påföljd icke kunna honom åläggas, än att uppfylla det vilkor, hvarmed han erhållit Sergeanten Gegerfeldts tillgift; denne sednare öppet lemnadt, att emot öfrige vederbörande anställa den reconventionstalan, hvartill befogenhet kunde förefinnas.
Med tillbörlig uppmärksamhet å dessa förhållanden och efter föregången skriftväxling emellan mig och Konungens Befallningshafvande i Skaraborgs Län, hvarunder jag anmärkt och velat visa, att Konungens Befallningshafvandes förrnämnda, den 17 Januari i836 till ÖfverStåthållareEmbetet aflåtna, skrifvelse, hvarmedelst Sergeanten Gegerfeldts häcktande blifvit äskadt, inneliölle ett förordnande, sträckt utöfver gränsen för Konungens Befallningshafvandes Embetsverksamhet och dessutom saknande laga skäl; men Konungens Befallningshafvande deremot sökt försvara behörigheten af dess anmärkta åtgärd, hufvudsakligen med åberopande af hvad AdvocatFiscalen Greiffe, angående Gegerfeldt och hans föregifna brottslighet, anmält, och yrkat; har jag, slutligen, icke kunnat undgå, att fullfölja de af mig emot Konungens Befallningshafvande väckta anmärkningar och sålunda lägga densamme till last, att hafva, genom skrifvelsen den 17 Januari i 836, beslutit Gegerfeldts häcktande och af annan Embetsmyndighet äskat verkställighet derå, hvartill Konungens Befallningshafvande desto 9 - ( 66 ) mindre ägt laglig anledning eller behörighet, sorn, utom det att GreilFes förrberörde anmälan varit alldeles obestyrkt och öfver ett års tid lemnats utan all åtgärd, Greiffe vid tillfället icke uppträdt eller kunnat uppträda i egenskap af målsägare eller rätter åklagare, och Gegerfeldt, hvars liäcktande följaktligen obefogadt blifvit ifrågasatt, ej eller vistats inom Länet, eller blifvit för något derstädes, begånget brott angifven; på hvilka grunder, närmare utvecklade dels under skriftväxlingen med Konungens Befallningshafvande, dels uti min sedermera, den 20 Juli samma år, till AdvocatFiscalsEmbetet i Kongl. Götha HofRätt aflåtna skrifvelse, jag- ansett Konungens Befallningshafvandes anmärkta förfarande uppenbarligen strida emot Lag, samt derför och då detta förfarande haft den påföljd, att Gegerfeldt är vorden häcktad, utan att laglig anledning dertill förekommit, anmodat bemälde AdvocatFiscalsEmbete, att inför Kongl.
HofRätten emot Konungens Befallningshafvande a'nställa. och utföra, dea ansvars- och ersättnings-talan, Lag och målets beskaffenhet fordrade; hvaremot jag funnit lämpligt, att till Konungens JustitiaeCanzler, såsom Greiffes högste förman, öfverlemna Gegerfeldts ofvanomförmälda emot Greiffe riktade klagan; derom skrifvelse till Herr JustitiaeCanzleren under sistnämnda dag afgått.
Efter pröfning af det åtal, sorn,, i följd af erhållna.
Remissen, AdvocatFiscalsEmbetet emot Konnngens Befallningshafvande i Skaraborgs Län väckt, och hvaröfver då varande Landshöfding^ och LandsSecreterare blifvit hörda och sig förklarat, har Kongl. HofRätten, genom Utslag den April sisth år, sig yttrat, och funnit Konungens Befallningshafvande hafva felat derutinnan, att, på AclvocalFiscalen Greiffes blotta anmälan, till ÖfverStådliållareEmbetet aflåtits ovillkorlig påfordran af förre Sergeanten Gegerfeldts häcktande, och sålunda åt samma anmälan blifvit beredt ett vitsord, som den i och för sig sjelf icke ägt; i anseende hvartill, och ehuru grunden för denna felaktighet borde sökas i ett icke med tillbörlig noggrannhet afvägdt Embetsnit, Kongl.
HofRätten, enär följden deraf varit, att en till brott oförvunnen blifvit gripen och fängslig afförd till annan ort, att undergå ransakning för missgerningar, hvarifrån han af Domaren slutligen måst frikännas, Kongl. HofRätten förklarat, det skulle Landshöfdingen och LandsSecreteraren, hvilka deltagit i anmärkta åtgärden, derför, jemlikt t) Kap. 5 § UtsökningsBalken och 1 Kap. 12 § RättegångsBalken, plickta, ( 67 ) den förre Femtio Riksdaler och den sednare Trettiotre R:dr 16 sk.; hvarjemte desse Embetsman borde ersätta hvad Kongl. Maj:t och Kronan kunde hafva serskildt påkostat för Gegerfeldts forslande ifrån Stockholm till Calmar samt hans underhåll i häcktet från och med den 21 Januari i836 till den 26 påföljde Februari, då målet första gången hos Domstol förekom; Deremot Kongl.
HofRätten ansett Gegerfeldts rätt till ersättning för hans lidande desto mindre kunna, i förevarande sak, blifva föremål för pröfning, som det så beskaffade anspråk, han vid sin klagan hos JustitiaeOmbudsmannen väckt, ej varit stäldt mot Konungens Befallningshafvande, och han dessutom i brottmålet, genom -förening med brödren, härutinnan sökt att om denna sin rätt göra sig försäkrad.
HofRättens Utslag, hvarvid jag,'- å min sida, låtit bero, hafva deremot å svarande sidan underdåniga besvär hos Kongl. Majit blifvit anförda, hvilka ännu icke till afgörande förekommit.
KämnersRätten i Carlshamn hade, medelst Utslag den 10 November 1835, under åberopande af i5 Kap. 2 § och 35 Kap. 2 och 4 §§ MissgerningsBalken samt Kongl. Förordningen den 24 Augusti i8i3, dömt Gesällerne Anders Lundberg och Peter Elmlund, för det de af hastighet öfverfallit deras husbonde, alt hvardera, jemte skyldighet att göra honom offentlig afbön, straffas med sexton dagars fängelse vid vatten och bröd, samt dessutom böta, Lundberg, för husbonden tillfogade blånader och blodviten 2 R:dr 32 sk. och för fylleri 3 R:dr 16 sk., och Elmlund, för husbondens skuffande, serskildt 1 R:dr, eller att, vid bristande tillgång till dessa böter, ytterligare straffas, Lundberg med åtta och Elmlund med fyra dagars enahanda fängelse; i följd af hvilket Utslag Lundberg och Elmlund undergått endast förstnämnde fängelsestraff, och således syntes hafva, såsom ägande tillgång till ådömda böterna, fått desamma erlägga.
Emot detta Utslag är af mig, uti den 29 April i836 till KämnersRätten aflåten skrifvelse, anmärkt, att Rätten, vid bestämmande af ofvanbemälde personers ansvarighet, förfarit emot Lagens mening och tydliga ( 68 ) föreskrift, dels i det att Gesällen Elmlund blifvit fälld till böter för linsbondens skuffande, hvarför, såsom den våldföring, utom hvilken i förevarande fall tillämpning af det i i5 Kap. 2 § MissgerningsBalken stadgade svårare straff ej kunnat äga rum, det ringare ansvaret, för sådan förbrytelse emot annan person, icke tillika bordt ådömas, enär åkomma af våldet icke följt, dels derutinnan, att Gesällen Lundberg, ehuru till urbota straff förfallen, tillåtits att med böter försona hvad i öfrigt kommit honom till last, hvilket stred emot ri punkten af Kongl.
Förklaringen den 23 Mars 1807, som förmår, att de olika bestraffningar, hvartill den brottslige är skyldig, skola förvandlas till det slag af straff, sorn svårast är, dels ock dermedelst, att de Lundberg ådömda böter, utgörande tillsammans Sex R:dr Banco, eller Aderton Daler Silfvermynt, blifvit serskildt förvandlade till åtta dagars fängelse vid vatten och bröd, i stället att, på sätt rätteligen bordt ske,, enligt åberopade Författning och 5 Kap. 4 § StraffBalken, tagas i beräkning, tillika med det emot urbota-straffet högst svarande penningebelopp, eller Sextio Daler, och derefter i ena bot till kroppsplikt förvandlas; i öfverensstämmelse med hvilka lagliga grunder Lundbergs ifrågavarande brott skolat umgällas med tjugu dagars fängelse vid vatten och bröd.
Uti häröfver inkommen förklaring, har KämnersRätlen, med tillkännagifvande, att Lundberg och Elmlund betalt de ådömda böterna, så att det för dem bestämda serskilda förvandlingsstraff ej kommit i fråga, erkänt sin förseelse, att icke hafva ovilkorligen förvandlat böterna till kroppsplikt, samt i öfrigt anfört, det KämnersRätten ansett de emot
Elmlund tillämpade böter för husbondes skuffande serskildt böra äga rum, så vida i5 Kap. 2 §.
MissgerningsBalken vore en serskild straffbestämmelse för våld å husbonde, och uti 35 Kap. samma Balk de olika händelser förekommo, då handaverkan å person hade någon eller ingen påföljd af blånad eller blodvite, men Lagen icke inneholle någon föreskrift derom, att endast i förra händelsen böter borde åläggas för våld emot husbonde; och beträffande den af KämnersRätten följda och såsom felaktig anmärkta förvandlingsgrund, syntes n punkten i 1807 års Kongl.
Förklaring icke bestämdt afgöra, huruvida, vid sammanläggningen af det för Elmlund och Lundberg,, i: brist af böter, ådömda förvandlingsstraff, med den, för hus - C 69 j bondes ofredande dem ålaggda bestraffning af 16 dagars fängelse vid vatten och bröd, detta sednare straff bordt tagas i beräkning till det penningebelopp, sorn svarade emot sådan bestraffning, enär urbota-straffet innefattades i ett uti Lag till dagarnes antal bestämdt fängelse vid vatten och bröd, och bötesförvancllingen dermed icke syntes stå i sammanhang, så vida icke, genom det sammanlagda antalet af dagar, högsta kroppsplikt komme att öfverskridas.
127 a) taxeringsvärdet å den skattskyldiges inom taxeringsdistriktet belägna fasta egendom samt beloppet af den deraf utgående bevillning; b) bevillningsafgiften för den skattskyldiges inkomst af kapital; och c) bevillningsafgiften för lians inkomst af rörelse, näring eller yrke samt af tjenstebefattning, pension, årligt understöd (gratifikation), lifränta eller undantagsförmån.