Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet det utgifna arbetet och öfverlemnade da dervid gjorde anmärkningar till den i Nåder tillförordnade cornitée, som på Nådigate befallning utarbetade ett nytt förslag till F.vangeliibok, hvilket, jemte redogörelse för sjelfva arbetets plan, till Kongl. Maj:t i underdånighet ingafs den 22 October sisth år och är i början af innevarande år likaledes af trycket utgifvet till allmän kännedom.
I sådan ordning, med denna omsorgsfulla betänksamhet, och under den långsamt framskridande granskning, som ett så vigtigt värf kräfver, har följaktligen det framställda förslaget blifvit utarbetadt och synes derföre gifva den Svenska församlingen en säker borgen för dess stora företräde framför den äldre boken.
Att under de 15 år, som härunder förflutit, allmänna öfvertygelsen om det erkända behofvet icke undergått någon förändring, tyckes vara satt utom allt tvifvelsmål.
Det religiösa sinnet har framkallat förbättringarna i kyrkan, och Bihang till RihsSt.
Fröt. *823, Q:de Sami. N:o 93. 1474 BeJU. och Ekon.
Betänkanderi. det tillhörer protestantismens anda att söka dem uti en fortgående upplysning, samt att begagna de frön, dem en högre hand i skötet af hvarje tid nedlägger, att utvecklas till framtida frugt.
Det är blott lärans omklädnad, som skiftar5 men det väsendtliga, sjelfva läran, blifver evigt och oföränderligt
Det återstår då att undersöka, om tiden nti är inne till införande af den förbättrade Evangeliibokens bruk vid den offentliga gudstjensten, eller om dervid uppstå sådane betänkligheter, som ännu längre böra fördröja dess antagande.
Dessa visa sig hufvudsakligen under 2:ne särskilda synpuncter, dels i religiöst, dels i ekonomiskt hänseende; ehuru förut genom flere af trycket utgifne skrifter allmänt kända, torde dock desse betänkligheter här böra kortligen upptagas och till sitt inflytande på beslutet skärskådas.
Man har fruktat, att brytningen skulle blifva för stark uti den fromma etndagt, sorn fäster alla åldrar, och särdeles gamla personer vid de ord och talesätt, hvilka från första barndomen tilldragit sig hela deras känsla och tillgifvenhet.
Om denna anmärkning vore fullt grundad och beviste allt, hvad man dermed ville åsyfta, så skulle den ej allenast alltid och beständigt vara lika gällande, när heldst ändringen skedde, utan äfven dörren derigenom blifva tillstängd för allt slags förbättring uti de ätn - Besv> och Ekon» XJtsk.
1475 tien, hvilka utgöra den upplysta menniskans högsta behof.
Men man eger uti den nya Psalmboken en lycklig erfarenhet, att icke så är, eller åtminstone, att denna brytning snart förgår, samt att den icke står i något slags förhållande till de goda verkningar, som derigenom för secler äro beredda.
På de få år, som förbigått, sedan nya Psalmbokens antagande, hafva dessa ögonblickets intryck redan försvunnit och lemnat rum för en upphöjdare andaktskänsla genom erhållna Psalmer och Lofsånger, författade på ett renare, värdigare samt tidens odling motsvarande språk.
Uti alla de rikets församlingar, hvarest den till allmänt bruk årinförd, lärer ingen nu mera villja förbyta den emot återtagandet af den gamla.
Och genom öfverhetens visa försorg är så föranstal* tadt, som vid åtgärder af detta slag finnes vara högst vigtigt, att ingen öfvertalas eller förbindes, än mindre tvingas mot sin villja till deras antagande, utan får bibehålla det gamla, så länge vanan och tillgifvenheten dertill föranleda.
Det nya och förbättrade verkar småningom, men säkert, och dess framgång blifver förnämsta profvet på dess behof och duglighet.
Det starkaste och allmännaste inkast emot antagandet af den nya Evangeliiboken har man trott sig finna uti den ännu fördröjda nya biiseltolkningen, utan hvars begagnande man ansett den förra icke bordt 3 47^ Ber®. och Ekon.
Betänknnclena komma i fråga, eller, om sådant sker, fink» tat en ny och fördubblad kostnad, när denna en gång blifver fullbordad.
Visserligen måste man medgifva, att en förbättrad
Bi» bel-öfversättning bade egentligen bordt föregå och bereda den Svenska kyrkans hela liturgiska reform} men, då detta icke skett, utan denna reform hunnit fullbordas, endast med undantag af Evangeliiboken; så förefinnes väl intet skäl, hvarföre detta stycka ensamt skulle bibehålla sin föråldrade drägt.
Enligt sakkunnige mäns öfvertygelse, lärer ett arbste af sådan vigt och omfång, som den nya Bibel-öfversättningen, ej kunna fullbordas, än mindre blifva allmänt antaget på en mängd af år, må hända mansåldrar.
Att så länge och på så oviss tid beröfva den allmänna gudstjensten en nödig förbättring uti detta angelägna stycke, synes ganska betänkligt och af intet gällande skäl föranleddt.
Hvarje tid bör uttrycka det bästa, det högsta, den förmår.
Det är en skatt, som man är skyldig mensklighetens sträfvande till dess ädlaste krafters utveckling.
Det fullkomliga tillhörer hvarken forntid, nutid eller efterverld.
Det finnes blott uti oändligheten.
Af vida mindre betydenhet lärer den föregifna kostnaden blifva vid skeende utbyte uti predikotexterne af den gamla bibolversionen emot den nya, då denna en gång blifver till allmänt bruk fastställd.
Så snart Besv, och Ekon, Ut sk.
1477 den nya Bfversättningen utkommer, kan Evangeliiboken utan svårighet derefter Sndras, medelst texternas inflyttning efter den förbättrade tolkningen, då det hvarken är nyttigt eller nödvändigt, att detta sker annorledes än efter hand, och enär någon ny upplaga föranstaltas, som ändå årligen och vid flere Boktryckerier verkställes.
Då ock högst få nya Högmessotexter blifva iEvangeliiboken införde, och hufvudsakliga förändringen i denna del består i de förra Evangeliitexternes omfly ttningtill bättre ordning, hvaröfver ett register kommer att gifva anvisning, skall den nya boken icke förekomma fremmande äfven för den, som än längre vill bibehålla sitt tycke för den gamla.
Stycken af så rent och tydeligt innehåll äro dessutom valde till predikotexter, att föga andra än mindre språkrättelser lära dervid uti den nya öfversättningen komma i fråga, melian hvilka och den gamla tolkningen icke stör* re skiljaktighet torde förekomma än mellan da ändringar uti gamla Bibelspråket, som tid efter annan, samt enligt godtycke, redan äro införde uti Evangeliibokans olika upplagor.
Desse, ehuru ofta nyttjade uti en och samma kyrka, hafva likväl aldrig befunnits störa andakten eller väcka dan minsta uppmärksamhet.
Man har äfven befarat, alt nya Evangeliibokens antagande skulle fördröja den i47ö Besv, och Ekon. Ctsk.
Betänkanden. allmänt äskads nya bibelöfversättningen.
Det är icke lätt att upptäcka grunden till denna farhåga.
En rigtigare anordning och ett fullständigare val af Predikotexter uti den förra, synes väl tvärtom böra fortskynda fullkomnandet af den sednare, och en ny Evangeliibok ännu lifligare låta känna behofvét af en bättre öfversatt bibel.
Det är alla förändringars art, att, när hogen en gäng blifvit väckt, fortgå från det mindre tili det större, från dalarne till det hela.
Man har slutligen trott, att första inköpet vid nya Evangeliibokens antagande skulle blifva för mycket betungande för den mindre bemedlade folkklassen.
Utan att ingå i pröfning af de oväntade och förmodligen mindre grundade beräkningar, som upptaga denna kostnad till millioner, bör likväl ej nekas, att dess större eller mindre tyngd, eller ock, att den alldeles icke blifver kännbar, beror på de mått och steg, som kunna tagas till bokens införande.
Skulle detta ske på en gång, eller den gamlas bruk vid guds« tjensten förbjudas; sa medförde det visserligen någon betydligare känning för den medellöse.
Men vid ett successivt införande, såsom skadde med nya Psalmboken, visar erfarenheten, att denna känning alldeles försvinner, enär det ankommer på hvarje pastorats fria val, om, och bär den derstädes skall antagas.
Ärligen försäljas flera tusende exemplar af gamla Evangeliiboken.
Den Bcsv. och Ekon.
1479 nya, äfven förenad med böneboken, utgör, efter skedd noga öfverräkning, mindre volume.
Det kan således icke medföra någon förökad kostnad, att, när köp skall ske, förskaffa den sednare i stället för den förra.
En hvar känner ock, att inköp af Psalmböcker bland allmogen vanligast icke sker på någon viss tid, utan vid tillfällige slägtförbindelse^ vid marknadsresor och vid svörre helger, till utdelande åt barn och tjenstefolk.
Härtill kommer, att böneboken, som egentligen är ämnad för den enskilda andakten, kan skiljas från sjelfva Evangeliiboken och således af den mindre bemedlade till inköp undvikas, hvarigenom kostnaden betydligt förminskas, att förtiga den besparing, som uppkommer genom Psalmoch Evangeiiibokens sammanbindande uti ett band, hvilket hos allmogen vanligast sker.
Upplysningsvis får Utskottet meddela, att den nya Evangeliiboken tillsammans med nya Psalmboken och beräknaduti tryckningsoch bindningskostnad efter samma grund, hvilken såsom villkor för den sednares försäljning redan stadgad är, blifver tillgänglig för ett pris af 1 Rd. å 1 Rd. 6 sk. banco, som likväl betydligen förminskas, om Böneboken derifrån skiljes.
Att ingå uti närmare beräkning af den blifvande utgiften för en god, samt både i templet och för den enskilda husaudakten sä angelägen bok, vöre att misskänna den fromma anda, som 148° Besv. och Ekon.
BetSnhanden. alltid lifvat och oafbrutet skall lifva det Svenska folket, att tillegna sig det goda, Försynen beredi åt hvarje tidehvarf.
Utskottet har ansett sig böra upptaga alla dessa omständigheter, hvilka ega ett tydeligt inflytande på sakens allmänna förhållande, och hvilkas inbördes jemnföranda följaktligen utgör grunden för det Utlåtande, som af Kongl. Maj:t i Nåder äskas uti ett ämne af denna art, som så mägtigt ingriper i enskilda menniskors olika sätt att se och tänka, efter hvarjes särskilda bildning, vanor och erhållna intryck, blifver det alltid svårt att förklara, hvad som af alla utan undantag önskas, samt att finna ö* gonblickets rätta uttryck för den egentligen så kallade allmänna rösten.
Ständer tillstyrkas derföre, att inför Kongl. Maj:t uti underd.
Skrifvelse yttra den öfvertygelse, att deD nya Evangeliibobens antagande, som redan länge varit päkalladt, icke kan annat än, såsom bidragande till den allmänna gudstjenstens förökade värdighet och uppbyggelse, samt den enda ännu saknade ibland våra förbättrade andaktsböcker, vara för ändamålet gagnande och önskansvärd.
Men Riksens Höglofl.
Ständer tillstyrkas äfven i lika underdånighet förklara, att, ehuru inga betydliga hinder finnas motverka dess antagande, detta likväl synes böra verkställas med det gifna rådrum, ämnet fordrar, hvarföre Riksens Ilög* Besv. och Ekon.
1481 lofl.
Ständer torde underdånigst anhålla, att den nya Evangeliiboken icke må till begagnande utfärdas, förr än efter nästa Riksdag, och att förslaget dertill, sedan det blifvit vederbörligen granskadt och fulländadt, bör vara genom trycket utgifvet minst ett år derförut, samt slutligen, att, enär bokens antagande blifver faststäldt, då i Nåder må vidtagas samma utvägar, som vid den nya Psalmbokens antagande, att Evangeliiboken äfven hålles allmänheten tillhanda för möjligast lindriga pris.
Med Högv.
PresteStåndet lära för öfrigt samtlige de öfrige Respective RiksStånden finna den underdåniga önskan vara uti sin ordning, alt det nu aflemnade förslag, jemte dervid i Ståndet gjorde anmärkningar, meddelas den af Kongl. Maj;t i Nåder förordnade comité^, till ytterligare rättelsers vinnande, samt för allmän granskning blifver öppet till och med nästa års slut, på det ett arbete af så vigtigt innehåll må erhålla all den fullkomlighet, som kan upphinnas, innan det samma till Kongl. Maj:ts
Nådiga pröfning slutligen hemställes.
Då de från Hederv.
BondeStåndet, med anledning af detta ärende, till Utskottet remitterade anföranden blifvit hufvudsakligen upptagne och skärskådade uti ämnets ofvan framställda olika åsigter, anser Utskottet något deras särskildta besvarande nu icke erfordras.
Men, med afseende å desse anföranden, och dä i öfrigt så mycken vigt blil - i4C2 Bein. och Ekon.
Betänkanden. vit laggd derå, att den nya Bibelöfversättn in gens antagande bör föregå E vangel iib okens; så tillstyrkas Riksens Höglofl.
Ständer, att beledsaga den underdåniga Skrifvelsen med en lika underdånig anhållan, att detta verk måtte befordras till sin fulländning inom möjligast korta tid, som med ett så vigtigt arbetes noggranna utförande står att förena.
Dock varder detta allt, jemte flere Ledamöters särskildta anföranden, till Riksens Höglofl.
Ständers egen pröfning vörd* samt hemstäldt.
Stockholm d. 8 Nov. 1823.
Utdrag af Protocollct, hållet uti B.
Ständers Allmänna Besvärs* och EkonomiUtskott den 8 Nov. 1825.
S. D. Med anledning af Utskottets Betänkande 0111 tiden för den nya Ev angel iibokens antagande, inlemnades följande skriftliga an* förande: Besv. och Ekon.
Betänkanclen. 1483 Af Herr Norström'.
”Jag anhåller få reservera mig icke emot Beslutet i detta Betänkande, som tillstyrker den underdånigste anhållan, att den nya Evangeliiboken icke må till begagnande utfärdas, förrän efter nästa Riksdag, icke heller af någon tvekan om bokens godhet, samt i tids- och salighetsordningens förbättrade skick under full tillförlitlighet till mer kunniges gifne vitsord, sedan detta är vida öfver min omdömes förmåga; utan emot inledningen till samma resultat att tillstyrka sådant, utan afseende på den redan flere åren förväntade nya Bibelöfversättningen, som är den egentliga källa, hvarutur Epistlar och Evangelier skola hemta sin kraft och styrka, jag mä säga ordagranna lydelser.
Alla öfriga, redan efter hand nyligen antagna, religiösa Ritualer afse visserligen hvad den Heliga Skrift lärer och undervisar om, hvilket icke kan förändras af en mer rigtig eller bättre version ifrån grundspråken; men Evangeliiboken består hufvudsakligen af verser, ord från ord tagne ur den Heliga Skrift; att således den förras duglighet förfaller, så snart den sednares ordalydelse förändras, hvadan, och då äfven är sagdt, att ifrågavarande nya Evangeliibok icke är nog redigerad, jag inser hvarken behof siler nödvändighet tillstyrka denna icke fullt utarbetade boks antagande, ty, ehuru kinkigt kan vara få en rätt tolkning af härtill erforderliga grund - 1484 Besv. och Ekon.
Bet änkan den. språken, har jag den säkra tillförsigt till de Järda Herrar, detta vigtiga arbete kan anförtros, att öfversättningen ej skall blifva så länge fördröjd, att icke nya EvangeliiboJren hinner utvänta Bibelversionen, på det undvikas må en dubbel kostnad, för mången känbar och i det hela icke obetydlig, i synnerhet enär mycken koscnad skett genom nya Psalmbokens så nyliga antagande på fleste ställen, änskönt ännu de församlingar linnas, hvilka, förmodligen för åtföljande omkostnad, icke densamma antagit.” Af Ri ks dags F ull mägti gen från Skaraborgs län Anders Andersson: ”Då Riksens Höglofl.
Ständers Allmänna Besvärs- och ElsonomiUtskottet nu fattat sitt beslut, uti frågan om antagandet af en ny Evangeliibok, under villkor, att alla emot densamma rigtade anmärkningar skola efter ett år från kungörandet deraf till comitéen för den nya Bibelöfversättningen insändas, för att derefter underdånigst underställas Kongl.
Majrts Nådiga pröfning och gillande, kan af mig, oaktadt jag visserligen medgifver nödvändigheten af den gamla Evangeliibokens förbättrande och åt Herrar Ledamöter i nämnde comitéa Iemnar min fulla vördnad för det osparda nit de visat, så vid Bibelns förbättrade öfversättning, som uppställningen af förslaget till den nya Evangeliiboken, icke underlåtas anse utgifvandet af ifrågaställds Evangeliibok för tidigt, sä Besv. och Eko>t.
i/|85 länge vi ännu sakna en fullständig ny Bibelöfversättning, hvilken sednare i min tanka bör föregå och i landet kringspridas, emedan i motsatt fall den enfalldigare delen af allmänheten troligen skulle anse en ny Evangeliiboks lifgifvande, innsss de fått tillfälle genomläsa den nya Bibelöfversättningen och derigenom gjort sig om des* nytta försäkrade, för ett vådligt ingrepp i vår antagna Lutherska religion.’’ ”Sedan Förslaget till i fråga varande nya Evangeliibok blifvit af mig läset och granskadt, har detsamma vunnit mitt fulla bifall; men af ofvan åberopade skäl anser jag tiden för dess ingifvande ännu icke vara för handen, utan yrkar jag, att den nya Bibelöfversättningen mätte föregå och allmänt kungöras, samt åberopar ej allenast hvad jag tillförne i saken muntligen anfört, utan i allo förenar mig med hvad medbrodren Ruthberg härutinnan tydligare utvecklat; anhållandes vördsamligen, att detta mitt anförande mätte, som min enskilda tanka, få till samtlige respective RiksStånden åtfölja”.
Härmed förenade sig Ribsdagsfullmagtigen från Carlstads län, Jonas Gråberg.
Ex Protocollo. A. Fryxell. 1486 Besv. och Ekon.
Antom den 12 Nov. 1325.
Betänkande, i anledning af väckt fråga, om bestämmande af en viss tid, f ör bortvandrande personers afförande ur husförhör slängderne.
PresteStåndet har till Utskottets handläggning öfverlemnat ett Memorial a£ Herr Prosten J.
Ostberg, som deruti anmärker, att, enligt författningarne, kan val en lös person, utan företeddt prestbetyg ej vistas i en församling öfver 10 månader, utan att i sjelfva verket tillhöra densamma; men, då ingen författning bestämmer, huru länge en sådan person får vistas utom församlingen, och erfarenheten ofta visat, huru nödvändigt det vore, till vinnande af god ordning och undvikande af ganska betungande olägenheter, attfåen bestämd föreskrift äfven i detta sednare afseende, enär det ofta skall hända, att personer, efter ett sexårigt vistande på andra orter i riket, slutligen blifvit hemskickade sjuklige och bräcklige, samt falla församlingen till last, hemställes, att en viss tid måtte bestämmas, utom hvilken Pastor eger rättighet utstryka en lös Besvi och Ekorit Utsh.
Betatikamlen.
1487 bortvandrande person utur husförhörslängden och således ej vidare anse honom för församlingens medlem.
Utskottet har tagit denna fråga i öfvervägande; och, då Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 5 December 1788, angående skyldigheten, att underhålla sädane, från den ena till den andra församlingen, inflyttade personer, som sedermera blifvit vanföre och icke kunna sjelfve sig försörja, ibland annat stadgar, att den socken, der fattighjonet antingen haft eget hemman, eller såsom inhyses- eller tjenstehjon sednast varit skattskrifvet, bör vidkännas dess vård, enär det med arbete icke kan sig uppehålla, samt Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning, angående mantals- och skattskrifningarne i riket, den 30 Sept. 1812, jemnförd med Kongl. Påbudet, angående vissa omständigheter, hvilka böra iakttagas, i afseende på mantalsskrifningar, förhörsböcker och presthevis, a£ den 28 Oct. samma år, genom bestämda föreskrifter ålaggt, ej mindre personer, hvilka ifrån en församling till en annan inflytta, att inom viss tid till Pastor, i den församling, dit ban sist ankommit, inlemna prestbevis, än äfven husbönder, att till mantalsskrifningarne noga uppgifva alla de personer, som i deras hus eller på deras egor boende äro, hvartill kommer, att en lös person icke kan, utan företeddt prestbetyg, vistas i en församling 10 månader, utan att i/}88 B«d. och Ekon. t/tsk.
Betclnkanäen i sjelfva verket tillhora densamma; så synas,, genom dessa stadganden, alla försigtighetsmått vara iakttagne, att icke en sådan person må obehörigen falla den församling till last, hvarifrån han först utflyttat; men, enär härvid tillika måste afses, att, enligt förstnämnde Kongl. Kungörelse, hvarje församling eger rättighet, att icke något inhyseshjon bör få sig der nedsätta, eller något gammalt och mindre arbetsfört der antagas, innan sådant först blifvit i allmän sockenstämma anmäldt, och församlingen dertill sitt bifall lemnat, samt att således en utflyttad person kan i längre tid kringvandra ifrån den ena församlingen till den andra, och kanske äfven utom riket frugtlöst söka sig laga försvar, eller ett stadigvarande näringsfång, så vore det, enligt Utskottets omdöme, vid ett sådant förhållande betänkligt, att genom en viss prasscriptionstid helt och hållet utesluta den inflyttade från all fattigförsörjning i hans födelseort och egentliga hemort, eller der han längst sig uppehållit, och, ehuru betungande det kunde blifva för en sådan församling, alt honom åter emottaga, måste den likväl, jemförelsevis med öfriga församlingar, dem han endast genomvandrat, eller der han blott en kort tid vistats, anses dertill mest förpligtad, enär åtminstone det skäl derföre i allmänhet bör kunna anföras, att han der sin ungdoms- eller arbetsföra tid nedlaggt, samt Best), och Ekon* Otsk.
Eetänkanden, 1439 alt Iian der kan ega anhöriga, hvilka möjligen skulle vi lija åtaga sig hans vård, då deremot svårligen någon grund kunde upp* letas för en annan församlings åtagande att honom försörja; och anser Utskottet, på nu anförde skål, sig icke ega anledning att dea å fråga varande Motionen understödja.
Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemna?» Stockholm den 8 Nov. 1823.
Ån kom den i2 Nov-. 1323.
Utlåtande, i afledning af gjorde anmärkningar vid [Jtskottets Betänkande N:'ö 173, om föreslagne medel till förekommande af åtskilliga f örmente miss• bruk vid Prestval, H öglofl.
Ridderskapet och Ådeln, samt Vällofl.
BorgareStåndet, hafva till Utskottets Bihang till RiksSt.
Pröt. 1823, ljuft’ Sami, Ntr 94» i49° Besv, och Efton.
Betänkanden. förnyada handläggning återremitterat ofvan® nämnde Betänkande, hvaremot anmärkt blifvit: ett, då Utskottet yttrat, "det, i likhet med hvad Motionairen framställt, äfven under inträffande ledighet i ett Consistorielt pastorat, förening om blifvande Pastors-rätt må kuoria verkställas”, så syntes väl genom orden: "likhet med" ingen tvifvel vara, att ju förslaget vore bifallet, sådant som Motionairen det framställt; men tili förekommande af alla betänkligheter hemställes, att följande förändrade lydelse af Betänkandet kunde antagas, nämligen: att* när ett consistorielt pastorat blir ledigt, skulle Consistorium genast gå i författning om förenings upprättande, jemnlikt Kongh Brefvet den $ April 1816 och Kongl. Förklaringen den 12 NoV. 1819, så att denna förrättning, så vidt möjligt är, inom församlingen kan för sig gå, förr än förslaget uppgöres; börande Consistorium för den blifvaude Kyrkoherden utse en fullmägtig, 80m hans ratt bevakar, och hvilken, jemte krono-ombud, Consistorii fullmägtig och ordföranden i sockenstämman, bör vara närvarande.
Vid dessa föreningar kungöres församlingen uttryckligen, att ingen annan grund kommer att gäl* la för Presträttigheternes utgörande, än den förening, som af Kongl. Maj:t, efter redan stadgad ordning, på *5 eller 50 år fastställas; hvaremot, med instämmande uti Herr Biskop af Wingårds, Betänkandet åtföljan - Besil, och Ekon.
Betänkanden. 149! äe, 'särskilda mening, blifvit yttradt, att om, på sätt Utskottet Föreslagit, öfverenskommelser om Presträttigheter tillvägahragfces under Pastorsledigheten, skulle detta mängen gång föranleda missbruk, till Presterskapets förfång; varande å andra sidan erinradt, det, långt ifrån att Pastorerne skulle Förlora genom i fråga Varande förslag, församlingarne blottställdes för förlust, om det lemnades åt Consistorii fullmägtige, att uppgöra contracterne, emedan de, för att bibehålla helgden af PresteStåndets privilegier, alltid söka att Uppdrifva contracten; hvadan yrkas, att det icke måtte åläggas församlingarne, såsom en ovillkorlig pligt, att ingå i de förslag, som af Consistorii fullteägtige uppgöras, utan att det måtte bero på församlingarne, att, om de villja, uppskjuta med contractets uppgörande, tilldess Pastor tillträdt ämbetet.
Till besvarande af hvad sålunda blifvit erinradt, får Utskottet anföra, att, då de anmärkningar, sorn blifvit gjorda emot Utskottets förslag, i hufvtrdsaken grunda sig på en dess Ledamots särskilda tauka, hvilken Utskottet förut varit i tillfälle att pröfva, har Utskottet icke deraf funnit anledning att samma förslag frånträda: och, enär tean å enä sidan befarat, att Pastors rättigheter derigenom skulle förnärmas, men å den andra, att församlingen skulle blifva li - 1492 Besv. och Ekon.
Betankanäen. ilande, genom ConsistoriiFnllmägtigens bemödande, att så mycket som möjligt uppstegra Pastors förmåner, så torde det verkli» ga förhållandet böra sökas midt imellan dessa meningar, så att bådas rätt med billighet och rättvisa kominer att handhafvaa, och det är äfven detta, som Utskottet åsyftat.
Då Utskottet uppgifvit ett förslag i likhet med Motionairens, följer icke deraf, att detsamma skulle ordagrannt öfverens» stämma med hans.