Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I närmaste sammanhang med frågan om förenkling af nu varande skiljaktigheten emellan hemmansnaturerne stöde, enligt kommitterades tanke, ett af Konungens befallningshafvande i Jemtlands län väckt och till kommitterade öfverlemnadt förslag om beviljande, utan lösen, af skatterätt å under åborätt upplåtne kronohemman, och kommitterade hafva äfven biträdt detta förslag, under hufvudsakligt anförande, (sid. 19—25.) att staten af sin jordegande-rätt till ifrågavarande egendomar icke egentligen upphemtade annan fördel, än den obetydliga lösen, som vid skatteköp borde erläggas och hvilken vanligtvis icke inbringat mer än 5 å 6,000 r:dr årligen för t; Stats Utskottets Utlåtande, N:o 242. hela riket; att staten deremot ginge miste om åtskilliga inkomster, som af dylika egendomar skulle, derest de egde skattenalur, inflyta, såsom karte-sigillale—afgift för köpe- faste- och intecknade skuldebref samt vid bouppteckningar, äfvensom förhöjd fastighetsbeviilning, i den mån egendomarnes upplåtande under full eganderätt komme alt föranleda till deras förbättring och i följd deraf ökade värde; att genom förändringen komme att besparas all den kostnad för staten och enskilde, jemte det besvär för tjenstemän och embetsmyndigheter, som vore oskiljaktige från tillsynen öfver kronohemmanens vård och handhafvandet af derom i öfrigt gifne föreskrifter, samt slutligen att, med undvikande af nu ofta förekommande tvister om åboskap och företrädesrätt dertill, upphäfvandet af de återstående inskränkningarne i krono-åboers rättighet till den jord, de besitta, sannolikt skulle försätta denna samhällsklass uti en vida förmånligare belägenhet, än för närvarande vore förhållandet, och i väsendtlig mån bidraga till jordens skyndsammare odling och egendomarnes förbättrande m. m.
Vid pröfningen af detta ämne har Kongl. Maj:t fästat
Sin nådiga uppmärksamhet derpå, huruvida, för vinnande af de med ifrågavarande förslag åsyftade fördelar, uppoffring af den inkomst, staten genom skatteköpen hittills egt att påräkna, vore af verkligt behof påkallad; och i sådant afseende hade det icke undfallit Kongl.
Maj:f, hurusom den lösen, emot hvars erläggande skatterätt till kronohemman kunde förvärfvas, vore bestämd efter de mest billiga grunder, så alt utväg för innehafvare af dylika hemman att af egna tillgångar afbörda sig nämnde lösen eller anskaffa dertill erforderliga medel, i allmänhet icke borde saknas; men att deremot för skatterätts erhållande funnes föreskrifna vissa iakttagelser, hvilka föranledde omgång och serskilda kostnader för den skatleköpssökande, samt följaktligen menligt inverkade på skatteköpens skyndsamma fortgång, hvadan Kongl. Maj:t i anledning häraf och för att jemväl, i afseende på den ringa skalteköpeskillingens erläggande bereda ytterligare lättnad, täckts uti den nådiga propositionen föreslå och till Rikets Ständers bifall öfverlemna: att skallemanna-rätt icke allenast till krono-rusthåll, säterier och bergsmanshemman, utan ock lill andra sådane under åborätt upplålne kronohemman och lägenheter, hvilkas åboer af Kongl. Maj:ts befallningshafvande antagas, och som, enligt hittills gällande stadganden, emot till staten ingående afgift, kunnat till skatte köpas, hädanefter måtte, utan föregången värdering eller annan omgång, än erläggande af den efter grundräntans kronovärde uträknade och bestämda köpeskillingen, erhållas af den person, som å hemmanet innehade lagligen befästad besittningsrätt, eller pröfvades vara dertill berättigad; alt, i enlighet härmed, uträkningar öfver beloppet Slals-Utskottels Utlåtande, N:o 242. 7 af skatteköpeskillingen för hvarje med serskild åbo försedd så beskaffad krono-lägenhet borde i landskontoren länsvis uppgöras och till Kammarkollegii granskning öfverlemnas; att, sedan dessa uträkningar, efter undergången sådan granskning, som med all möjlig skyndsamhet borde verkställas, godkände eller rättade, blifvit till Kongl. Maj:ts befallningshafvande återsända, serskild förteckning öfver köpeskillingsbeloppet för lägenheter inom hvarje socken i länet borde utskrifvas och, lika med andra kungörelser, i sockenkyrkan uppläsas samt till vidare upplysning och efterrättelse der förvaras; att, då någon till skatteköps erhållande sig anmälde och tilllika i landtränteriot nedsatte erforderlig andel af skatteköpeskillingen, jemte den afgift till Wadstena krigsmanshuskassa, som af icke berustade kronohemman vid skatteköp borde utgå, Kongl.
Majrts befallningshafvande skulle ega alt, efter behörig utredning angående innehafvarens besittningsrätt och sedan densamma befunnits lagligen befästad, förordna om lägenhetens omföring i jordeboken från krono till skatte, samt derom hos Kammar-kollegium göra anmälan, hvarefter Kongl. Maj:ts befallningshafvandes resolution, som emot den för sådana vanliga lösen borde utfärdas, men karteras såsom för skattebref vore föreskrifvet, komme att utgöra den handling, hvarmed skattemannarätt bestyrktes; att, då någon önskade anstånd med skatteköpeskillingens erläggande, betalningen deraf finge fördelas på det sätt, att hvad som motsvarade ett års grundränta efter kronovärdi genast skulle erläggas och sedermera ett lika belopp årligen, intilldess hela köpeskillingen blefve godtgjord, börande hvad sålunda årligen till betalning förfölle, debiteras, uppbäras och redovisas i sammanhang med lägenhetens grundskatter, samt slutligen att, på lika sätt, som nu blifvit uppgifvet, borde förfaras, om någon anmälde sig till skatteköps erhållande, innan ofvanberörde uträkningar öfver skatteköpeskiilingsbeloppen vore fastställda, dock alt i sådant fall serskild uträkning öfver skatteköpeskillingen för den lägenhet, hvarom fråga vore, skulle uppgöras och i ofvan omförinälda ordning pröfvas; hvarförutan Kongl. Maj:t täckts i nåder förklara, att Kongl. Maj:t ville vara betänkt på vidtagande af lämplig åtgärd för att befordra de ifrågavarande uträkningarne och granskningen deraf till skyndsam verkställighet.
Ehuru väl Utskottet, på de af kommitterade andragna skäl, håller före, att det skulle leda till båtnad för så väl staten, som kronohemmansåboen, om den sednare innehade hemmanet med full eganderätt, samt tillika anser staten böra, sa vidt ske kan, undanrödja de hinder, som för närvarande äro förknippade med 8 Stals-Ulskollels Utlåtande, N:o 242. förvärfvandet af egande- eller skatterätt till en kronolägenhet; är dock Utskottet öfvertygadt derom, att de väsendtliga hindren för skatterättens vinnande icke böra härledas från någon svårighet att anskaffa och erlägga den nu erforderliga ringa skatteköpeskillingen, utan fastheldre kunna uppsökas uti de för skatterätts erhållande föreskrifne iakttagelser, hvilka förorsaka många omvägar, dermed förenade utgifter och tidsutdrägt.
Då, enligt Utskottets tanka, dessa hinder säkrast torde undanrödjas, på sätt Kongl. Majt uti den nådiga propositionen behagat föreslå, samt Utskottet derjemte hyser den åsigt, att staten icke bör uppoffra den säkra, ehuru visserligen icke betydliga, inkomst slaten har att påräkna af inflytande skatteköpeskilling, helst med någon sannolikhet icke kan beräknas, om och i hvad mån denna uppoffring blifver ersatt af de andra inkomster, som förmenats uppkomma derigenom, att besittningsrätten å kronohemman förvandlades till eganderätt för åboerne, tvekar Utskottet icke, att, 2:o. med underkännande af kommitterades framställning om beviljande utan lösen af skatterätt åt kronohemmansåboer, tillstyrka Rikets Ständers bifall å hvad Kongl. Maj:t täckts i detta ämne i nåder föreslå.
By) Angående förenkling af grundräntorna och tionden.
Grundräntornas bestämmande, på sätt nu eger rum, uti en mängd olika persedlar, ofta utsatta uti brutna tal, måste föranleda många och stora olägenheter af flerfaldig beskaffenhet.
Dessa olägenheter hafva länge varit insedda och erkända, samt deras afhjelpande utgjort vid serskilda tillfällen föremål för både Rikets Ständers och Regeringens omsorger, utan att deraf någon åsyftad framgång vunnits; och kommitterade, som ej mindre (pag. 26 uti deras und. betänkande) anfört åtskillige exempel, åskådliggörande det nu varande skiljaktiga och invecklade sättet för kemmansräntornas beräknande, ej blott inom olika provinser, utan ock inom olika delar af samma provins, än äfven meddelat (pag. 27—4S) en upplysande utredning, rörande de tid efter annan beslutade eller ifrågaställde åtgärder till hemmansräntornas förenkling, hafva yttrat den åsigt, att ifrågavarande olägenheter icke kunde afhjelpas, med mindre än att uti sjelfva grunderne för jordens beskattning beredes någon väsendtlig förenkling, till åstadkommande hvaraf till en början erfordrades, att alla indelda räntor blefve till statsverket indragna.
I afse - Slals-Ulskollets Utlåtande, N:o 242. 9 1 afseende på sättet för verkställandet af den utaf behofvet högeligen påkallade skatteförenklingen äro af kommitterade framställde tvänne serskilde förslag: det ena, att de på skattläggning grundade ordinarie räntor bestämmas att i alla delar af riket utgå i penningar till ett för hvarje i jordeboken serskilt upptagen egendom sammanfördt belopp, med iakttagande, att den andel deraf, som af markegång beror, beräknas efter medium af det för kronans räntor gällande markegångspris för de tjugo åren 1824—1843, likväl med jemkning till fullt skillingtal, så att hvad i mindre myntsort, än sistnämnde kunde uppkomma, uteslutes; och det andra, att utbyta de nu varande mångfaldiga räntepersediarne emot ett mindre antal, hvarmed skulle sålunda tillgå, att sedan de räntor, som hittills varit i persedlar och tjenstbarheter utsatte, blifvit efter enahanda grund, som i förra alternativet omförmaies, eller medium af markegångsprisen för åren 1824—1843, uträknade, såsom ränta i penningar upptages ej mindre sammanlagda beloppet af hvad hittills på sådant sätt, oberoende af markegång, blifvit godtgjordt, än äfven hvad af öfriga, efter markegång förvandlade, andelen öfverstiger fullt riksdalertal; dock att vid summans utförande mindre tal än skilling uteslutes, samt att återstoden af den efter markegång beräknade ränteandelen förvandlas till det mindre antalet persedlar; att till vinnnande af möjligaste enhet, lika persedlar för hela riket bestämmas och dertill antagas spanmål och smör, den förra beräknad uti Norrland i korn, men i öfriga delen af riket till hälften råg och hälften korn, med den proportion emellan berörde olika varupersedlar, att spanmålen motsvarar ungefärligen två tredjedelar af värdebeloppet, samt att på det allmän grund för denna förvandling måtte erhållas, för hvarje län uträknas, huru stor qvantitet af nämnde persedlar, som efter förut omförmälda medelpris för tjugo år belöper på en riksdaler enligt nya myntfoten, dock att den andel, som icke utan svåra bråk skulle kunna sålunda i persedlar beräknas, upptages såsom fyllnadspenningar i kontant; varande till närmare upplysning om detta förslag af kommitterade upprättadt och under Litt.
K. betänkandet vidfogadt ett sammandrag, utvisande, för ett mantal i hvarje län, dels nuvarande ordinarie räntan med förvandling der sådan ifrågakommer, efter medium af markegången för åren 1824—1843, Bih. lill li.
Prot. 1847 och 1848. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 29 Haft. 2 10 Slals-Ulskotlels Utlåtande, N:o 242. dels den föreslagna nya räntan, efter enahanda förvandlingsgrund, äfvensom skiljaktigheterne dem emellan.
De skäl, som ligga till grund för kommitterades båda ifrågavarande förslag samt hvad angående företrädet dem emellan blifvit yttradt, återfinnas uti det underdåniga betänkandet, (sid. 46—61) och Utskottet får alltså, med hänvisande dertill, endast bär upptaga det hufvudsakligaste af hvad kommitterade i sådant afseende anfört.
Kommitterade bade först tagit i öfvervägande den fråga, huruvida ränlornes utgörande in natura vore antingen för staten eller de skattskyldige af behofvet påkaliadt.
Att ett sådant behof för staten icke, enligt kommitterades tanke, förefunnes, visade sig deraf, att staten, utan någon för densamma uppkommen olägenhet, frånsagt sig rättigheten att uppsäga räntorne samt att den enda räntepersedel, som, då leverering ifrågakomme, för statens behof till någon del användes, eller spanmål, kunde med vida mindre besvär och kostnad erhållas genom upphandling.
I afseende på behöfiigheten åter för de slcattslcyldige att utgöra sina räntor in natura, hade förhållanderna väsendtligen förändrat sig, sedan delta beskattningssätt infördes, enär ökad industri och lilligare rörelse nu mera gjorde det ojemförligt lättare för den skattdragande, än fordom, att genom afsättning utaf sina produkter bereda penningetillgång till utskyldernes afbördande.
Att äfven de skattskyldige sjelfve sålunda bedömt förhållandet, ådagalades, enligt kommitterades förmenande, deraf, att ränlegifvarne uti samtliga länen, med undantag af Kaimar län, hvarest under de flesta åren en betydligare qvantitet spanmål blifvit levererad in natura, samt i Upsala Ian, der några år enahanda förhållande egt rum, löst största delen af spanmålen med penningar och icke levererat mera än 6,392 t:r, utgörande, efter medelberäkning för de 10 åren 1836—1844, V12 af hela qvantiteten utaf den kronan behållna spanmålen, uppgående efter berörde medelberäkning till 60,942 t:r; hvarjemte af kommitterade upprättade sammandrag (Bilagorne Litt. G. 2. 3.) utvisade, att utaf hästeoch rote-vakans- samt arrende-spanmålen, deraf väl en större andel, än med afradsoch tionde-spanmålen varit förhållandet, aflemnats in natura, största delen dock blifvit löst med penningar.
Beträffande företrädet emellan förutnämnde 2:ne alternativa förslager, hafva kommitterade ansett det förra eller räntepersedlarnes förvandlande till en bestämd penningeränta, vara vida alt föredraga framför det sednare, eller de många räntepersedlarnes utbyte emot färre, emedan, utom den i beskattningen uppkommandeslörre rättvisa,som afdetförra alternativet blifver en följd, en bestämd penningeränla derjemte medförde de fördelar, att skattens påräknade förhållande till egendomens afkastning och värde icke af tillfälliga orsaker kunde undergå någon väsendlligare rubbning, alldenstund mindre produktion vanligen godtgjordes genom förhöjda priser; alt alla de svårigheter och be - Stuts Utskottets Utlåtande, N:o 242.
11 tänkligheter, som vid fråga om nu varande mångfaldiga räntepersedlars utbyte emot andra, motte af farhåga, att de nya persedlarne, i tidens längd, kunde stiga i värde uti annan proportion, än de hittills bestämda, och vid förvandling lemna ett annat resultat, än som uppkommit, derest de gamla varit bibehållna, undanröjdes; att markegångssättning för bestämmande af ränlepersedlarnes lösningspris icke vidare erfordrades; att den största enkelhet i jordeböckerne och kronoräkenskaperna derigenom blefve beredd, hvilket åter skulle leda till möjligaste inskränkning uti tjenstemannapersonalen ; alt den skattskyldige erhölle noga kännedom om sina utskylder och kunde dem med säkerhet beräkna, hvarigenom ock otvifvelaktigt vida mindre klagan öfver deras belopp, än för närvarande är fallet, skulle uppkomma, samt att ali ovisshet vid beräkningen af statens tillgångar, i afseende å berörde utskylder, vore försvunnen.
Enligt hvad kommittcrade jemväl förmält, torde all anledning icke saknas att befara, att, om skalterne utsattes uti penningar, i stället för persedlar, det kunde inträffa, att, genom fallande myntvärde, förlust för staten uppkomme, och kommitterade hafva icke förnekat, att ett stöd för denna farhåga vunnes, då man betraktar, att, i händelse dessa skatter primitivt varit i penningar utsatte, de för närvarande skulle utgöra ett vida ringare belopp, än hvartill de efter förvandling utginge; men berörde förhållande, hvaröfver kommitteradc anställt forskningar, syntes till väsendtligaste delen vara en följd af flerfaldiga, vid olika tidpunkter vidtagna, åtgärder, dels innefattande bestämda försämringar af myntet, dels ledande dertill, och hvaraf sedermera de vid serskilda tillfällen verkställde realisationer blifvit framkallade.
Efter den lagstiftning, i afseende på myntväsendet, som för närvarande förefunnes, ansågo kommitterade, att med skäl icke kunde och borde befaras, att så beskaffade åtgärder hädanefter komme alt vidtagas, helst påföljderna deraf nu mera än förr lage i öppen dag och allmänna intresset således kunde vaka öfver myntvärdets upprätthållande; det vore alltså, enligt kommitterades åsigt, egentligen blott den förändring, hvilken blefve en följd deraf, att växande penningetillgångar möjligen nedsatte penningens värde, i förhållande lill varorne, som i ofvanberörde hänseende kunde ingifva farhåga; men dels kunde med skäl antagas, att, enligt hvad erfarenheten gifvit vid handen, tilltagande odling och industri bidraga till förökning af varutillgångarne och deraf följande nedsättning i varupriserna, så att det till och med vore ovisst, om icke en dylik nedsättning kunde öfverstiga den förra, dels äfven vore naturligt, alt en förändring af förstnämnde beskaffenhet, derest den verkligen komme alt inträffa, måste ega rum så långsamt, att, om man än antoge möjligheten deraf, alt grundskatterne, derest de voro i penningar bestämda, sålunda successivt blefvo nedsatte under de belopp, hvartill de skulle hafva uppgått, så framt de fortfarande funnits i persedlar bestämda och lösningspriserna af varuvärdenas omvexling beroende, en dylik ned - 12 Stals-Ulsltottels Utlåtande, N:o 242. sättning blefve snart sagdt omärklig.
En icke ringa del af ordinarie räntan utgjordes dessutom redan för närvarande med bestämdt penningebelopp, och i afseende på alla de räntor, ifrån hvilkas utgörande befrielse, i följd af andra onera, åtnjötes såsom af rusthåll, gästgifverier m. m., vore möjlig förändring i beloppet för staten likgiltig.
Då ifrån hela ordinarie räntans år 1844 beräknade belopp 2,533,519 r:dr 10 sk. 10 rst., afdroges hvad som är af nyssnämnde beskaffenhet jemte afkortningar och sådane räntor af boställen eller annorledes för statens behof använde egendomar, som icke ulgjordes och derföre skulle komma alt framdeles föras inom kolumn, vore det för närvarande endast omkring 1,460,000 r:dr, som af markegångsberäkning berodde; och enär berörde belopp numera blott utgjorde en mindre del af statsinkomsterna, samt statens behof reglerades vid hvarje riksdag, skulle således saknaden af den tillökning uti nyssberörde skatt, som, äfven med omförmälde förutsättning af småningom fortgående minskning af penningevärdet i förhållande till varupriserna, vid dylika tillfällen kunde uppkomma, derest samma ränta, lika med de flesta öfriga skatter, funnes i penningar bestämd, icke för staten blifva af ringaste betydenhet, fastmera, då medgifvas måste, att den så kallade skattskyldiga jorden nu är i allmänhet hårdt betungad, vore, under antagande af sagde förutsättnings riktighet, sådant ett sätt, hvarigenom, utan förnärmande af någons rätt, lättnad uti dessa skattebördors utgörande småningom uppkomme; hvarförutan och då räntorne uti Skåne, Blekinge, Bohuslän, Jemtland och Herjeådalen, allt sedan dessa landskaps införlifvande med Sverige utgått utan förvandling och således, såsom oberoende af varupriserne, icke varit underkastade den förhöjning, som uti öfriga delar af riket inträffat, rättvisan syntes fordra, att ett och samma beräkningssätt öfver hela riket omsider tillvägabringades; på grund af hvilket allt kommitterade ansågo ofvanberörde skäl emot ordinarie räntans framtida bestämmande i penningar icke vara af den betydenhet, att något afseende derå borde fästas.
Maj:t åter, som väl lika med kommitterade funne en, på ett eller annat sätt tillvägabragd, förenkling af persedelskatten utgöra ett bland de hufvudsakligaste vilkoren för vinnande af enkelhet i räkenskaperna, lättad kontroll å så väl debitering som uppbörd och redovisning samt möjligaste inskränkning i de vid uppbördsverket anställde tjenstemäns antal, och derjemte i nåder antoge såsom obestridligt, att detta ändamål fullständigast skulle vinnas, om, enligt kommitterades förra alternativ, förenklingen utsträcktes ända derhän, att all på skattläggning grundad, i ordinarie räntan ingående, persedelskatt blifva till en gång för alla bestämd penningeränta förvandlad, ansåg dock häremot förekomma vigtiga betänkligheter, enär, såsom förut är vordet omförmäldt, det visade sig, att värdet af sådane hemmansräntor, som hittills utgått efter markegång, uppgingo, enligt förslagsberäkning, till det nog Stals-Utsliotlels Ullålande, N:o 242.
13 betydliga belopp af omkring 1,300,000 r:dr, hvarå, i händelse af dessa räntors förvandling till fix penningeskatt, kunde i en framtid, genom möjligen stigande varuvärden, uppkomma en för staten känbar brist, hvilken då måste genom beskattning i annan väg fyllas.
Härförutan borde ej lemnäs ulan afseende den fördel, staten nu egde, att för en del af sina inkomster vara oberoende af vexlande varuvärden, och som ej heller medförde för de skattskyldige någon egentlig tunga, enär ett förhöjdt värde å räntepersedlarne, förutsatt, alt de bestå af sådane varor, som utgöra alster af jordbruket, tillika måste hafva till påföljd jordegendomens så väl ökade afkastning som stigande värde, af hvilka förenade anledningar Kongl. Maj:t ansåg hemmansräntornes förvandling till penningar åtminstone för det närvarande icke böra ifrågakomma.
Deremot funne Kongl. Maj:t dessa skatters förenkling, utförd med behörigt afseende å ej mindre bibehållandet af nämnde fördel för staten, än de skattskyldiges rätt att icke genom förenklingen blifva åbragte större tunga, än som åtföljde förut stadgade räntebestämmelser, vara både lämplig och af verkligt behof påkallad; hvadan Kongl. Maj:t, som, vid pröfningen af de angående sättet för en dylik förenklings utförande uppgjorde serskilda förslag, ansett det af kommitterade framställde här ofvan omförmälde sednare alternativa förslag närmast uppfylla nyss antydda fordringar på rättvisa och billighet, täckts, under åberopande af de i kommitterades betänkande i ämnet anförde skäl, till Rikets Ständers bifall öfverlemna berörde förslag att bringas till verkställighet i sammanhang med af Kongl. Maj:t jemväl i nåder föreslagna och här efteråt omnämnda förändringar, i afseende på sättet för grundskatternes utgörande och de indelda räntornes disponerande m. m. samt under iakttagande vid ränte-reduktionen af de serskilda bestämmelser, som kunna blifva en följd af möjligen skeende jemkningar i det vid sednaste riksdag antagna, men ännu icke till verkställighet befordrade, nya myntsystem.
Ehuru emot kommitterades båda förslag angående grundräntornes förenkling anmärkningar icke uteblifvit och sådana svårligen lära kunna undvikas emot hvilket förslag som helst, det der har till föremål en så vidt omfattande fråga, som den förevarande, afseende förändring i statens mer än sekelsgamla jordbeskattning, hvars stora brister och olägenheter visserligen äro allmänt insedda och erkända, men om sättet för hvilkas afhjelpande meningarne likafullt varit, äro och måste blifva skiljaktiga, ej mindre i anseende till ämnets invecklade beskaffenhet, samt de många och olika intressen, som deraf äro beroende, än afven i följd af en naturlig farhåga att rubba förhållanden, som i längre lid fortfarit, har likväl Uskottet, vid öfvervägande af alla de framställningar, som blifvit gjorda både för och emot ifrågavarande 2:ne förslag, funnit det förra af kommitterades alternativer medföra så stora och öf - 14 Stals-UtskoUets Utlåtande, N:o 242. vervägande fördelar, att Utskottet anser sig böra, med åberopande af hvad kornmitlerade i ämnet yttrat, till Rikets Ständers bifall hemställa: 3:o. att de på skattläggning grundade ordinarie räntor inom alla delar af riket, utom Stora Kopparbergs län, måtte till ett för hvarje i jordeboken serskildt upplagen egendom sammanfördt belopp, bestämmas och utsättas i riksdaler silfver samt för framtiden beräknas och utgöras likmätigt mynt bestämningslagen af den 1 Mars 1830; börande vid sagde belopps bestämmande iakttagas, att den af markegångssättning hittills beroende andel af ifrågavarande räntor beräknas efter medium af det för kronans räntor gällande markegångspris för de 20 åren 1824 —1843, likväl med jemkning till fullt skillingstal på det sätt, att till och med sex rst. utslutas, men högre runstyckstal beräknas till full skilling; börande dock den sålunda uppkommande nya räntan endast utsättas i riksdaler och skilling samt öfverskjutande mindre tal försvinna.