Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet får således föreslå, att Rikets Ständer för deras besluta utfärdande af en författnings hvarigenom, med upphäfvande af det i Privilegierna för Staden Fahlun af den 3o Oktober iGfi innefattade stadgande, att e/ någon må vädja emot samma stads Rådstufva-Rätts dom, der saken ej stiger till fyrahundra dalers värde, förklaras: att hädanefter, i fråga om vad frän nämnde städs Rådstufva - 6 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 5 A
Rätt, kommer allmänna Lagens stadgande att lända till efterrättelse.
Stockholm den 20 December 1844- Reservationer: Af Fredrik von Zveigbergk från Skaraborgs Län: ”Emot Lag-Ulskottets Betänkande N:o 54 rörande upphäfvande af allmänna Lagens stadgande i 25 Cap. 7, 11 och 16 §§.
Rättegångs-Balken angående summa appellabilis får jag mig reservera.
De motiver, Lag-Utskottet vid sistlidne Riksdag framställt, så lydande: ’'Då i allmänhet icke antagas får, att ett domslut måste blifva mera ofelbart i sak af lägre penninge-värde, än der det omtvistade uppgår till högre belopp, och följaktligen den inskränkning i rättigheten att söka högre Rätt, hvilken grundar sig å beloppet al hvad som omlvistas, ej kan ega rum utan på bekostnad åt rättvisa; då, beträffande det med ifrågavarande lagstadganden afsedde mål, alt Öfver-Rätts verksamhet må varda inskränkt till behandlingen al endast vigtiga mål, i betraktande måste tagas, att hvad för en rik man är, 1 alseende pa penningevärdet, en obetydlig sak kan för den fattige vara en välfärdssak och alltså i sjelfva verket af stor vigt; samt enär det med berörde stadganden jemväl åsyftade ändamål att minska rättegångarnas antal ej bör vinnas derigenom, alt någon betages möjligheten att söka sin rätt”, äro så talande och med rättvisa öfverensstämmande, att det bör falla förunderligt, det någon kan dem söka sig motsätta, utan andra skäl, än en förmodan, att Öfver-Rätt skulle möjligen blifva besvärad med flere rättegångs-ärender.
— Jag yrkar derföre, all Lag-Utskottets vid sistlidne Riksdag gjorda tillstyrkan i detta ärende N:o 55 måtte blifva antaget, hvarigenom ofvanskrifne lagrum till all kraft och verkan blifvit föreslagne alt upphöra.” Af Johan August Zetterberg från Stockholms Län, Nils Nilsson från Wermland och Sven Isacsson från Öland, hvilka biträdde Fredrik von Zveigbergks mening.; 7 Lag-Utskottets Betänkande , N\o SS. N: o 55.
Ank. till Exp.-Utsk. den a3 Dec., kl. 2 e. ra.
Betänkande, i anledning af vackt motion angående Bergs-TingsRättcrncs indragning.
Uti ett hos Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet och till Lag-Utskottet remitteradt memorial, har Riksdagsfullmäktigen Lars Boéthius från Stora Kopparbergs
Län yrkat, dels att Bergs-Tings-Rätterne måtte upphöra och de göromål, som hittills ålegat desamma, öfverfiyttas på Härads-Rätterne, dels ock att Bergsfogdetjensterne måtte af skaffas och de till dessa fenster hörande Åklagare- och CJppbördsmanna-bestyr öfvertagas af de allmänna Aklagarne samt Kronojogdarnej i sammanhang hvarmed motionäjen hemställt, om icke Ko/igl.
Mapts och Rikets Bergs-Col/egium jemväl borde indragas.
1 Denna al Per Pehrsson från Örebro Län, Anders Johansson från Wermland, Anders Jansson från Westerås Län och Anders Ericsson från Öiehro
Län understödda motion har Utskottet under öfverläggning förehaft; men sotn frågan angående indragning af Bergsfogdetjensterne och upphörande af Bergs-Collegium tillhör den ekonomiska lagstiftningen och således icke är hänförlig till något af de ämnen, som ligga inom Utskottets i Riksdags-Ordningens 33 §. utstakade verkningskrets, kan Utskottet ej eller med samma fråga taga någon befattning; och enär, hvad BergsTings-Rätterne angår, motionären med sitt yrkande i denna del icke förenat någon framställning rörande Grufve- och Grufve-Tings-Rätternes upphörande , och någon partiel indragning af dessa med hvarandra i sammanhang stående Domstolar, enligt Utskottets omdöme, ej bör ega rum; så och då Utskottet dessutom har sig bekant, att Rikets sist församlade
Ständer i underdånig skrifvelse anhållit, det måtte så väl Bergs-Tings-Rätterne, som Grufve- och Grufve-Tings-Rätterne varda indragne, utan att Kongl. Majrfc deröfver ännu sig yttrat, så vidt inhemtas af^Rikets Ständers JustitieeOmbudsmans vid innevarande Riksmöte gjorda uppgift i afseende på de åtgärder, som blifvit vidtagne i anledning af Rikets Ständers vid sista Riksdag aflåtna underdåniga skrivelser, får Utskottet vördsamligen tillstyrka, att Lars Boiithii ifrågaställde yrkande måtte lemtias utan afseende.
J Stockholm den 23 December 1844- jj Lag-Utskottets Betänkande , N'.o 56.
Ank. till Exp.-Ul9k. de Q a3 Dec., kl. i «. m.
Betänkande, i anledning af dels Iiongl.
Maj:ts Nadiga Proposition, med förslag till Förordning om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof, dels ock väckt motion i samma ämne.
Samtlige Riks-Stånden hafva till Lag-Utskottets utlåtande öfverlemnat förenämnde Nådiga Proposition, så lydande: ”'Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, med förslag till Förordning om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof; Gifven Stockholms Slott den 22 Augusti i844- I anledning af Rikets Ständers under den 23 September 1840 til Kon»l. Maj:t aflåtna underdåniga skrifvelse, med förslag till författning 1 fråga derom, att enskild äganderätt bör vika för allmänna ändamål, ar af Kongl. Maj:t genom Nådigt Svar å Rikssalen den 10 Juni 1841, förklarad t, det Kongl. Maj:t godkände den i förslaget uttryckta grundsats, desto hellre, som flere redan gifna lagstadganden, och deribland föreskriften 1 25 Kapitlet 1 §.
Byggninga-Balken, att till allmän väg få tagas de ägoi, som möta och föreligga, hvila på samma grund, hvilken dessutom 1 lagskipningen gjort sig gällande äfven för andra fall, om hvilka någon uttrycklig föreskrift i lag och författningar icke förekommer; men att Kongl. Maj:t likväl funnit anmärkta brister i vissa delar af förslaget hindra det samraas antagande.
Nu har Kon°d.
Maj:t, under fästad uppmärksamhet på frågans vigt det allmänna, samt då saknaden af bestämda och tillräckligen omfattande lagbud härutinnan medfört betydliga olägenheter, genom hinder, uppehåll och osäkerhet vid utförande af flera nyttiga företag, funnit ärendet hora komma under förnyadt öfvervägande; dervid i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Rikets Ständers ofvanberörde, vid förra Riksdagen atguna 01- sla®, men under iakttagande af den närmare utveckling häraf, som sakens beskaffenhet synes påkalla, och med tillämpning, hvad Kompromiss-Ratt för ersättningars bestämmande angår, af de föreskrifter, som fors aget 1 allmän Civil-Lag i Rättegångs-Baikens 28 Kapitel, om särskild Nämnd, 0 inne - Lag-Utskottets Betänkande, JV.-o ötf. g innehåller, Kongl Magt efter Högste Domstolens och Slats-Rådets höron,le pä säl narlagde Protoco utvisa, beslutat, till Rikets Ständers anta^de harmeddst tjäder loresl, att, med ändring af de ej mindre i a°5 Ca! pitlet i §.
Byggmnga-Balken, sädan den lyder i Förordning,, J Februan .824, än ock uti Kongl. Kungörelsen den 9 Mars sLma “ "i meddelas:'”* ''aSanläggmDgar «if“ »skrifter, efterföljande stadangden §. X. Der Konungen pröfvar nödigt, att jord eller lägenhet, som enskild man, menighet eller inrättning lillhörer, begagnas skall, anlingen tni Rb kets försvar, It 1 allman väg, bro, hamn eller lastningsplats, till torv eller gala 1 Stad, ti uttappning eller sänkning af sjö, till strömrensning,farled eller annan vattenledning, till allmän byggnad, eller till annat LlimTnt behof; vare egare pligtig att afstå hvad för ändamålet fordras; njute dock SOn; la?f8eDon\ sk“‘la ersättning derför, till fulta v rdet och hälften derutöfver, der ej parterne om andra vilkor åsämjas.
Framställe* om Viss ersättning anbud från ena sidan, och antages det å den andra" vare den ofverenskomraelse gällande, ändå att serskild afhandling
Sé blifvit uppra tad.
Kan e, öfverenskommelse träffas om ersättningen då skall frågan härom profvas af serskild Kämnd, som vid Dnder-Bäft i’den or , der .orden eller lägenheten ligger, tillsättes, på sätt här nedan stadgas, dock gånge beslutet om jordens eller lägenhetens användande, utan finner* S räS!"'. * verkställighet, när Konungen det nödigt §• 2. v.,.05”8 h?S de" i §• 1 “äran(|e Under-Rätt skriftlig ansökning om serskdda Nämndens tillsättande, och visar sökanden, att Konungef godkänt behofvet af jordens eller lägenhetens afstående, samt att tiden derföre genom Konungens förordnande eller parlernes öfverenskommelse blifvit bestämd, utfarde Ratten stämning på egare och andra, som uppgifvas i saken hafva del.
Ratten föranstalte jemväl, att, till underrättelse för inteckningshafvare och möjligen varande okände eller icke uppgifne rättsegare, liden för ärendets företagande varder, så väl från predikstolen i socknen, der fastigheten ar belägen, som ock genom allmänna Tidningarne kungjord trenne gånger, sista gången minst fjorton dagar före den dag, Bih. Ull Ii, St, Prot, 1844. 7 Sami, 1 A/d, 16 Håft, 2 10 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 56. hvilken till sakens företagande är utsatt.
Jordens eller lägenhetens egare, då han höres, vare skyldig att hos Rätten, i ändamål af instämning, uppgifva den, som, i anseende till nyttjanderätt, med honom del i saken häfver, vid äfventyr, som i §. 24 stadgas.
Innan Nämnden sättes, skall hos Rätten företes bevis derom, huruvida jorden eller lägenheten är med inteckning besvärad, samt, med iagttagande af allmän rätlegångsoidning, parterne lemnas tillfälle att, i fråga om ersättningens belopp, utveckla deras talan. §. 3.
Till serskilda Nämnden skall hvardera parten föreslå sex män; af dem välje vederparten tre.
Rätten nämne ock tre män; och valjen parterne gemensamt en af dem.
Kunna de ej om valet sämjas, skilje lotten dem emellan.
De sju, som så utsedde blifvit, skola Nämnden utgöra. §. 4.
Äro å någondera sidan flere, som del i saken hafva, och kunna de ej sämjas om förslaget; gifve hvardera upp en man till Nämnden: går ej antalet då till sex; gifven de ytterligare upp en hvardera: går antalet ötver sex, varde det genom lottning minskadt: sämjas de ej om valet bland dem, som å andra sidan föreslås, varde ock då genom lottning ut rond t, hvilka bland dessa i Nämnden skola ingå. §• 5.
Uteblifver part, utan förfall, då han tillval af Nämnd kallad vant, eller finnes Nämndens beslut kunna verka på frånvarande inteckningshaf vares rätt; göre Rätten förslag i hans ställe samt, om rättsegarne flere äro, ett förslag i deras ställe; och varde, genom lottning, utröndt, hvilka i Nämnden ingå skola bland dem, som å andra sidan föreslås; samma lag vare, der part drager sig eljest undan att förslag eller val till Nämnd göra.
Finnes annan, den der del i saken häfver med honom, som utebliivit e - ler sig undandragit; vare det förslag eller val, som af den förre göres, för båda gällande; dock bör alltid för inteckningshafvare förslag af Rätten göras, i det fall, hvarom nyss är stadgadt. §-6- Göres jäf emot den, som föreslås att i serskild Nämnd sitta,, eller emot eten,, som af Rätten dertill namnes;; pröfve det Rätten.. Lag-Vtshottets Betänkande j JV:o 56.
U §. 7. Jiif emot den, som till ledamot i serskilda Nämnden utses, äro: om lian ej fyllt tjugufem år; om lian står under annans målsmanskap, eller under någondera partens husbondevälde; om han, såsom allmän embetsoch tjensteman, under någondera partens förmanskap lyder; om han är med någondera parten i den skyldskap eller det svågerlag, som, enligt 13 Capillet 1 §.
Rät lega ngs-Bal ken, utgör jäf emot Domare; om han sjelf, eller någon, som med honom i sådant skyldskaps- eller svågerlags-förhållande är, eger i saken del, eller kan någon synnerlig nytta eller skada deraf vänta; om han med någondera parten uppenbar ovän är, eller i oafgjord delo ligger; om han begått brott, som vanfrejd medförer.
Den, som vid lläiads-hält till ständiga Nämnden hörer, må i serskilda Nämnden inväljas, ändå att han förut saken öfvervarit; ege ock sedan att i ständiga Nämnden sitta, när saken vid Rätten ytterligare förekommer; men ej skall domare i den Rätt, der Nämnden sättes, deri inväljas. _ §• 8- Komma parlerne å ömse sidor öfverens om val af serskild Nämnd; då skall den utgöras af de män, som valde blifvit, utan att så förfares, som i §. 3 stadgadt är.
Parlerne egen, i thy fall, äfven att större eller mindre, dock alltid ojemnt, antal till Nämnd välja. §• 9.
De män, som till Nämnd valde blifvit, skola af Rätten kallas att å viss dag sig infinna, der de ej genast tillstädes äro; och värden vid kallelsen erinrade om den påföljd för förfallolöst uteblifvande, hvarom i 10 stadgas. $. 10.
Den, som bor längre bort, än fyra mil från det ställe, der Rätten sitter, eller är öfver sextio år gammal, vare ej skyldig alt i serskild Nämnd deltaga.
Ej må eljest någon, som till serskild
Nämnd kallad varder, draga sig, utan laga förfall, det förtroende undan.
Sker det; bafve Rätten makt, genom vite, tillhålla honom alt sig infinna, eller gånge, om någondera parten så yrkar, efter thy i §.
11 sägs; ersätle oek han, som uteblifvit, de kostnader, hvilka för Rätten, parterne och de öfrige män i Nämnden af uppehållet vållas.
Lag samma vare, om någon af Nämnden 12 Lag-Utskottets Betänkande, N-.o 56. eljest obehörigen uppehåller inålels pröfning, och derigenom kostnad eller förlust annan tillskyndar. §•
Är han bland dem, som parterne valt; gifve den part, som honom föreslagit, upp tvänne andre i hans ställe, och välje vederparten en af dem: är han af Rätten utsedd; namne Rätten andra, bland hvilka parterne välja må, efter thy i §.3 sägs. §- 12.
Nämnd tillslädeskommit, skall den inför Rätten denna ed svära: ”Jag lofvar och svär, vid Gud och Hans Heliga Evangelium, att jag, utan väld och mannamån, efter mitt bästa förstånd och samvete, skall den pröfning verkställa, hvartill jag nu kallad blifvit, så sannt mig Gud hjelpe till lif och själ.” §. 13.
Nu är ed svuren, som i §-12 sägs; då skall Domhafvanden eller Rättens Ordförande underrätta Nämnden om det ämne, som i fråga är, och om hvad till Nämndens pröfning hörer; lemne ock till Nämnden de handlingar, parterne ingifvit.
Nämnden tillsamman, välje inom sig en Ordförande och öfverlägge, inom lykta dörrar, om det beslut, som fattas skall. §. 14.
Nämnden uppskatte i penningar, så väl jorden eller lägenheten, efter dess rätta värde för egaren, som ock serskilt den skada, annan än egaren, genom jordens eller lägenhetens afstående, lider; allt med afseende på tiden för afträdandet, och med uttryckligt tillägg af den förhöjning, hvarmed, enligt §. 1, ersättningen utgå bör.
Är fråga om llere lägenheter, som tillhöra serskilda egare, varde ersättningen bestämd serskilt för hvardera. §• 15- Anser Nämnden nödigt att, innan hufvudsakligt beslut fattas, parterne ytterligare höra, närmare underrättelser i saken infordra eller syn hålla; ege der rätt till. §• 16- Hvad de fleste i Nämnden säga, gälle för Nämndens beslut. Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 56, J8 §• 17. Då Nämndens beslut faltadt är, läte Ordföranden det upptecknas oeh af Nämnden underskrifvas, och lemne det sedan till Rätten, eller, på landet, till Domhafvanden.
Ej skall dervid kungöras, huru Nämnden inom sig röstat; ej eller skola skälen för heslutet uppgifvas. §• 18.
Sedan Nämndens beslut så aflemnadt är, sormi §. 17 sägs; läte Rätten det i sitt Protocoll införas, och kungöre det för parterne, eller gifve det till dem ut efter anslag. §• 19* Hvad Nämnden beslutat, skall till efterrättelse lända.
Der så hända skulle, att Nämnden satte ut värdet högre, än af ersätlningstagande yrkadt, eller lägre, än af ersättningsskyldig medgifvet varit; gälle dock beslutet, hvad desse personers rätt angår, icke i det, som strider emot deras åsämjande. §. 20.
Vill egare af jorden eller lägenheten klaga deröfver, att han icke varit i målet stämd, eller vill annan klaga på den grund, att ärendet icke blifvit, enligt §. 1, från predikstolen eller genom allmänna Tidningarne lätteligen kungjordt, eller vill någon klaga öfver Rättens pröfning af jäf emot den, som i Nämnden suttit, eller påslår någon eljest, att vid Nämndens sättande ej så tillgått, som nu föreskrifvet är; den talan må, sedan Nämndens beslut är, efter §. 18, parterne meddeladt, i Hof-Rätten föras, genom besvär, inom den tid, som i 25 Capitlet 5 § RättegångsBalken sägs.
Varder den talan gillad; förfalle all verkan af Nämndens beslut, så vidt det på klagandens rätt verkar, och förordne Hof-Rätten, att Nämnd å nyo sättas skall.
Ej må Hof-Rätten till pröfning upptaga jäf, som icke vid Under-Rätten yppadt varit, innan Nämnden sitt beslut gaf.
Öfver Hof-Rättens beslut må klagan föras i den ordning, 30 Capitlet 18 § Rältegångs-Balken föreskrifver. §• 21.
Var part från Rätten borta, när Nämnden valdes, och vill han sedan visa, att han då hade laga förfall, och att han ej kunde gifva det 14 La“-Utikotlels Betänkande, N:o 56.
Rätten tillkänna; stände honom fritt att, inom en månad derefter, å sin vederpart till samma
Rätt uttaga stämning: gitter han, sedan så stämdt är, bevisningen fullgöra; förfalle Nämndens beslut, så vidt det på kärandens rätt verkar, och läte Rätten Nämnd ånyo väljas. §. 22.
Skulle någon, som i serskild Nämnd suttit, vilja betalning derför laga; då må han hos Rätten det anmäla; och lägge Rätten honom till så mycket, som emot hans verkliga kostnad för den förrättning svara kan.
Den ersättning skall gäldas, på sätt i §. 26 föreskrifves. §. 23.
Efter det, genom träffad öfverenskommelse eller serskilda Nämndens, på sätt i §.
18 sägs, parterne meddelade beslut, ersättnings-beloppet bestämdt blifvit, böra, inomen månad, såvida jorden eller lägenheten redan är afträdd, medlen till den, som vederbör, utgifvas eller hos Konungens Befallningshafvande nedsättas.
Är icke jorden eller lägerdieten redan afträdd; vare den, som användandet yrkat, skyldig att, inom den för afträdandet utsatte tid, medlen utgifva eller nedsätta, efter hvad nu sagdt är, eller ock, derest samma yrkande nedlägges, härom, inom sex veckor ifrån det Nämndens beslut meddelades, men inom afträdesliden, derest den förr infaller, gifva vederparten bevislig underrättelse, eller ock inlemna skriftlig anmälan till Rätten eller Domhafvande!*; och skall, så snart betalning eller nedsättning af beloppet inom stadgad tid skett, vederbörande hafva rättighet att, utan hinder af talan, som efter §§. 20 och 21 töras kan, jorden eller lägenheten genast tillträda.
Intecknad fordran varde från den ersättning, sons jordens eller lägenhetens egare tillkommer, afdragen och, inom den för betalningen sålunda bestämda tid, serskilt erlagd till fordringsegaren, eller nedsatt hos Konungens Befallningshafvande, med utfäst ränta, beräknad till denna tids utgång.
Fördröjes utöfver nämnde tid betalningen, och har ej, oberoende deraf, blifvit om verkställighet förordnadt af Konungen, efter hvad i §.
1 sagdt är; då skall, i händelse någon till ersättning eller betalning berättigad det yrkar, frågan om inlösande af hans rätt vara för den gången förfallen, och ankomma på ny pröfning. §. 24 Tvista egare, inteckningshafvare eller andre om bättre rätt till hvad såsom ersättning eller betalning utgifvas bör; derom må talan serskilt i 15 Lag-Utskottets Betänkande, N‘.o 56. laga ordning utlöras.
Uppslår hos Rätten fråga om lyftning; ege Rätten derom förordna, efter thy som skäligt pröfvas.
Sådan tvist må ej göra uppehåll i rättegång om skadeståndets bestämmande, utan varde, när den i sammanhang härmed uppstår, hänvist till serskilt utförande; och ege förthy Rätten, der så erfordras, vid val af Nämnd, göra förslag i de tvistandes ställe, på sätt i §• 5 sagdl är.
Har egare underlåtit att hos Rätten, såsom §. 2 bjuder, i ändamål af instämning, uppgifva den, som, i anseende till nyttjanderätt, med honom del i saken häfver, vare egaren skyldig att, efter Rättens bepröfvande, hålla sådan medpart skadeslös, dock utan den förhöjning, hvarom ofvan stadgas. §• 25.
Varder, på grund af denna författning, jord eller lägenhet styckad, och uppstår fråga, om och i hvad mon grundränta eller andra allmänna skyldigheter böra vidlåda den afslådda eller qvarvarande delen; gånge med pröfningen deraf, efter hvad om skattläggning i allmänhet stadgadt finnes. §• 2 6.
All undersöknings- och rättegångs-kostnad, som förorsakas af väckt fråga om jords eller lägenhets användande för ofvanberörde allmänna ändamål, skall den, hvilken användandet begär, ensam vidkännas.
Tvist härom skall af Rätten pröfvas.] §; 27.
Om ändring eller utrifning af vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling, är serskilt stadgadt.
Det är Kongl. Maj:ts afsigt att, genom serskild
Nådig författning, i den ordning, 89§•
Regeringsformen stadgar, meddelade närmare föreskrifter, angående hithörande ärendens behandling, hvilka finnas vara af behofvet påkallade; — och Kong!. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen.
Slott den 22 Augusti 1844. OSCAR. L. Herm.
GyllenhaaL 16 Lag-Utskottets Betänkandej N;o $6.
Utskottet, som derjemte fått emottaga de i Stats-Rådet och Högste
Domstolen i ämnet hållna Protocoll, har i sammanhang härmed förehaft ett hos Hederv.
Bonde-Ståndet ingifvet och till Utskottet likaledes remitteradt memorial, hvaruti Riksdagsfullmäktigen från Skaraborgs Län Johannes Andersson yrkat, det måtte, på sätt Lag-Utskottet vid sisthållna Riksmöte föreslagit, genom en lag bestämmas: ”att enskild eganderält vike för det allmänna bästa, der nödigt pröfvas, att jord eller lägenhet, som enskild man tillhörer, begagnas skall, vare sig till Rikets försvar, till allmän väg eller bro, till torg eller gata i stad, till uttappning eller sänkning af sjö, till strömrensning i farled eller annan vattenledning, till allmän byggnad eller till dylikt allmänt behof”; med hemställan likväl, om icke dels hamnbyggnad serskildt bör uppräknas bland de fall, då den enskilda eganderätten måste vika, dels ock den grund, vid bestämmande af ersättningen för den jord, som kunde komma att afstås, må antagas, att samma ersättning skall utgå med en fjerdedel utöfver det värde, hvartill Gompromissarier uppskatta jorden, och icke med hälften, likmätigt Lag-Utskottets förslag.
Efter öfvervägande af hvad sålunda förekommit, finner visserligen Utskottet, att enskild egande-rätt, ehuru helig den än må vara, likväl måste vika för det allmänna bästa; — att fastän denna grundsats, på sätt i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition blifvit anmärkt, redan i vissa fall gjort sig i Lagstiftningen gällande, fullständiga stadganden, då dess tillämpning kan komma i fråga, dock ej finnas, och således att en
Lag i den syftning, som den i Nåder föreslagna, jemväl är af behofvet påkallad; —att, enär utöfningen af den makt, Konungens Befallningshafvande i a5 Cap. 1 § Byggninga-Balken fått sig tillagd, att bestämma, då enskildes egor må tagas till der afsedt allmänt behof, icke, så vidt till Utskottets kännedom kommit, någonsin blifvit till våda för den enskilde egande-rätten missbrukad, någon farhåga, att samma rätt skulle, genom föreslagna lagen, komma att obehörigen uppoffras, så mycket mindre bör ega rum, som deri åt Konungen öfverlemnas att pröfva, då förrberörde grundsats skall, i förenlighet med de i lagen gifna bestämmelser, tillämpas, och den enskilde försäkras om en full ersättning för den jord eller lägenhet, han anses pligtig afstå; — att den grund, hvarefter denna ersättning, enligt det Nådiga förslaget, bör bestämmas, eller verkliga värdet af hvad, som afträdes, ökadt Lag-Utskottets Betänkande, N\o 56, 17 ökadt med femtio procent, synes böra afböja möjligheten af materiel förlust; — samt att omförmälde uppskattning lämpligast och med största trygghet lör den enskilde bör kunna verkställas af serskild Nämnd, som, vald af parterne och bunden af ed och samvete, måste ingifva det förtroende, som utestänger all misstänka om den fruktan lör förnärmelse af någondera partens rätt.
— Men oansedt Utskottet således ej kan annat än gilla syftningen af det utaf Kong!.