Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
; berättelse ifrån Eom, skildrad eiter verkligheten af Hilda Hintxe.
(Belönad med första pris vid Iduns fjerde pristäflan.)
En god stek är bordets krona; af La cuisiniere.
Huskurer '.
Doktor är under nader A.
Afzelius februari bortrest $: ^.
gornberg U r f a b r ikör och mars må- Gröteborg, STOCKHOLM 14 Gustaf Adolfs torg 14 till utlandet.
F r i s b e l ö n t i Sverige o c h i Utlandet.
Doktor 14 Carl [56] p i e n s b u z g Lilla Vattugatan 14.
H v a r d a g a r 7 3 — \ \ vL H e l g d a g a r 1 0 — 1 1.
2 Behandlar A n n o n s e r.
Annonspris: 25 Öre pr petitrad (
En ung flicka ö n s k a r m o t fritt v i v r e plats i familj f ö r att g å frun till h ä n d a med inom hus förekommande göromål.
U p p l y s n i n g a r l e m n a s af p r o s t e n T h e - lander, Bårslöf, R a u s, samt F r e d r i k a - Bremer-förbundets byrå, S t o c k h o l m.
427) [66] [34] Att förestå en enkemans hushåll i G ö t e b o r g sökes e n dertill k o m p e t e n t o c h v a n person, s o m m e d noggrann- het, o m s o r g o c h s k i c k l i g h e t k a n åtaga sig att sköta e t t sådant.
Svar m e d porträtt o c h r e k o m m e n d a t i o n e r t o r d e sändas till » S k i c k l i g », p.
r., G ö t e b o r g.
[63] moderlig En ung flicka, s o m g e n o m g å t t f e m klasser i e l e m e n t a r s k o l a o c h tagit s m å - skolelärarinne-examen, s ö k e r plats att u n d e r v i s a m i n d e r å r i g a barn samt äfven deltaga i husliga g ö r o m å l o m så ö n - skas.
S v a r sändes godhetsfullt till » A.
», I d u n s byrå, S t o c k h o l m.
[67] Obs.!
E n a n s p r å k s l ö s, huslig, sömkun- nig flicka, äfven villig h a f v a till- syn öfver och.
u n d e r v i s a mindre barn i musik o. vanl.
skolämnen, önskar plats, eller i v å r.
helst å landet, nu A d r e s s » Ina », Sunds- vall, pöste restante.
[59] Lärarinna, l e k t r i s eller s ä l l s k a p.
En lärarinna — 22 år — önskar med första plats att undervisa i van- liga skolämnen (icke främmande språk) samt musik.
Den sökande, hvilken eger vana både som lärarinna och lektris, har god helsa och gladt lynne samt har utgått från ett mycket godt hem.
De bästa rekommendationer kunna före- tes.
Närmare upplysningar kunna er- hållas genom Iduns Redaktion, dit svar, märkta » H.
», o c k torde ställas.
[33] Ett bildadt fruntimmer önskar k o m m a antingen s o m värdinna i en enklings h e m, d e r barn finnas, e m e d a n h o n e g e r v a n a v i d barns l e d n i n g samt är k u n n i g i e n g e l s k a o c h franska språken, h v i l k e t senare äfven k a n b e g a g n a s s o m sam- talsspråk, eller o c k s o m sällskap o c h lektris h o s ett fruntimmer.
Närmare upplysningar hafva fruarne Kempe, Sturegatan 2 4, o c h E n g e l h a r d t, Stor- gatan 9, godhetsfullt lofvat l e m n a.
S v a r t o r d e l e m n a s å I d u n s b y r å till » P l i g t - trogen ».
[62] F l y g l a r, Pianinos, Tafflar och O r g l a r från in- o c h u t l ä n d s k a u t m ä r k t a Fabriker till d e billigaste priser.
F ö r instrumentens b e s t å n d ansvaras.
Ä l d r e P i s n o s tagas i u t b y t e.
Ständigt lager af F l y g l a r från B l i i t h n e r o c h P i a n i n o s från G.
S c h w e c h t e n s b e r ö m d a fabriker.
Skriftlig undervisning i s t e n o g r a f!
(A r e n d s ' system) erhålles a f s k i c k l i g lärarinna m o t i n s ä n d a n d e a f 1 5 k r o n o r j e m t e n o g g r a n n adressuppgift till B e d.
af I d u n.
[26] D o m e s t i k, moderna mönster, Plantskola.
plantskoleartiklar är nu utkommen och tillsändes franko.
[522] N.
Victoria varp.
tillverkningar, belönade med vid p r i s e t utställningen i Köpenhamn 1888, finnas till terade salu i alla välsor- väfnadsbutiker i rige.
Sve- [25] MAGDA KEMPE.
Utmärkta Teer.
Endast Engelska bästa q v a l i t é.
Bästa skydd ' Prisbelönta Den bästa gafva!
Magasinet 38 R e g e r i n g s g a t a n 3 8, 1 t r.
u p p.
Strumpor, tricotunderkläder för Da- mer, Herrar o c h Barn, randig o c h en- färgad S e r g e, C h e v i o t till gosskläder, Flaneller, V e l v e t e e n, B a r n s k o r, C o r - setter samt E n g e l s k a Beformlif, T r i - cotkostymer o c h Kavajer för mindre gossar.
P e a r s S o a p m.
Y L L E Eug.
Forsman, Stockholm.
[35] S t h l m, N o r r l a n d s g a t a n 3 1, 3 tr. [54] Engelska Bolagets Meter tabellkort varor af [70] R E G I M E N.
mot köld och värme N o r m a l - U n d e r k l ä d e r.
m e d 6 Guldmedaljer.
Illustrerad Katalog gratis.
" Mammas älskling " Augustinus J.
(7:de undervisningsåret.)
S e n:r 3 4 a f » I d u n » f ö r 1 8 8 8.
K l ä d n i n g s t y g, allt med t v i n n a d i p l å n b o k s f o r m a t, omfattande d e 4 af- d e l n i n g a r n e a f M e t e r s y s t e m e t, m e d så väl f ö r v a n d l i n g s - s o m p r i s b e r ä k n i n g s - tabeller, h v a r å äfven k a n anbringas t r y c k af firma, affär m.
, utgifna a f u n d e r t e c k n a d, säljas m e d p å t r y c k t firma e t c.
eller detalj priset (5 ö r e) till n e t t o kr.
2 0 o c h u t a n k r.
1 7 för 1,000 kort.
D u b b l a k o r t k r.
3 0 o c h 2 2; v i d större parti b e t y d l i g rabatt.
O r d e r e m o t r e - missa utföres genast.
P r o f gratis m o t p o r t o.
[4] Flyglar, Tafflar och Pianinos Mo s l k n i n &amp; Kraft yg, BomuUs-Korderoj, Handarbetskurs, Min nya priskurant öfver rikhaltiga förråd a f alla slag 38 Regeringsgatan 38. från f ö r s t a Ramlösa GUST.
PETTERSSON &amp; Komp., T r y c k t äkta färger, !J8f värd.
H o s ett fruntimmer, s o m haft p r i v a t skola, k u n n a t v ä n n e s m å flickor blifva inackorderade; skolundervisning och pi- anolektioner kunna d e m meddelas.
Stockholm, OtrnmdU Boktr.-Aktieb.
N:r 39 (197) Fredagen den 25 september 1891.
Byrå: Prenumerationspris pr år: Redaktör och utgifvare: Klara v. K y r k o g a t a 7, 2 tr. Idun med Modetidning och ko- FRITHIOF H E L L B E R G.
(Aftonbladets nya hus.)
8: — Idun m.
» 6: 50 Prenumer.
sker i landsorten å post- Träffas å byrån kl. 10 — 11.
Idun ensam - » i: — anstalt, i Stockholm hos redaktion.
Lotten I et var en sn ötung j a- nuarikväll år 1885.
Vid teatertid råd- de en ifrig trängsel på den upplysta trottoaren utanför Dramatiska tea- terns portar.
Strömmen växte med hvarje minut, som tillryggalades af den svarta visaren på » Ja- kobs » lysande fullmåns- ur; det ena ekipaget ef- ter det andra i oafbru- ten kö aflemnade sin ele- ganta last af damer i teaterkappor och herrar, under hvilkas paletots man skymtade fraekslag och glänsande hvita skjort- bröst.
I vestibulens hörn samlade sig grupper af lifligt debatterande, me- dan framför den obevek- ligt slutna biljettluckan larmade en hop senkom- mande, som förargade fingo vända åter med oförrättadt ärende.
Ut- såldt hus — icke en lapp att få I Det var något mer än vanlig premiérestämning som låg i luften, det för- nams granneligen.
Icke ens det celebra författa- renamnet på affischen var ensamt nog att förklara denna nervösa spänning.
» Hela Stockholm » hade i kväll mött för att få lösningen på en fråga, som sedan månader sys- selsatt det allmänna in- TTt ffifningstid: hvarje h e l g f r i fredag.
LSsnummerpris: 15 öre.
För » Platssökande » och » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv.
SeelSg.
tresset, utgjort samtals- ämnet, när helst man möttes, på gatan, på kaféerna, på de stora nyårsbalerna.
Det var » Vildandens » första kväll.
Det var ett stort och betydelse- fullt slag han gick att våga, teaterns unge regis- sör, August Lindberg; trotsande de gamla redan ryktbara skådespelarkraf- ter, som slitits om huf- vudrollerna i den store diktarens nya drama, trotsande pressen, som snart sagdt enhälligt tagit deras parti, trotsande den allmänna opinionen, som envist höll vid de en- gång erkända afgudarne och redan på förhand reste sig mot detta » ny- hetsmaken » och denna » vanvettiga experiment- lusta », hade han delat ut rollerna efter sitt eget hufvud.
Det var sär- skildt en, man hade för- nummit skulle spelas af ett barn, en okänd liten elev på 17 vårar, direkt tagen ur skolan och nu sänd fram i ett af de allra viktigaste, ja rent af det mest maktpålig- gande af styckets par- tier, Hedvig Ekdals.
Lotten Seelig, förtäljde man, var namnet på det stackars offret för detta förbluffande experiment.
Sök ett lefnadstillstånd nå, lagom afundsvärdigt, Stort palats får halfbygdt stå, måttligt Inis blir färdigt.
Den, som åtrår, klokt förnöjd, jämt hvad han behöfver, Vinner det och till sin fröjd, mer ' ndels litet öfver.
J^EOPOLD.
En olycksbådande stämning hvilade öfver den gaskvafva salongen, när under dödstyst- nad ridån gick upp.
Behöfva vi ur minnet återupprepa, hvad som denna afton försiggick på ömse sidor Dramatiska teaterns ramp.
De, som voro närvarande, glömma det sent.
Den kyliga stämningen började snart lösa sig, man värm- des mot sin vilja, man rycktes med.
Denna barnsliga Hedvig, den obskura lilla eleveD, tog snart alla de trådar i sin band, som leda från hjärta till bjärta.
När ridån föll efter den första akten, fanns icke längre en lik- giltig i salongen; när efter den femte aktens slut den bedöfvande bifallsstormen hotade att spränga teaterns murar, när åter och åter den unga flickan, sviktande af denna säll- synta aftons spänning, måste träda fram in- för publikens hyllning, var Lotten Seelig ett berömdt namn.
Segern var vunnen och belackarne bragta till tystnad efter hela ledet.
Pressen öppna- de den nya dagen med att enstämmigt för- kunna » Hedvigs » lof.
» För oss, » skref en af våra största dagliga tidningar, som inga- lunda tillhört de på förhand minst skeptiske, » för oss blir den vackraste lagern, den största triumfen, som August Lindberg skördar i Ibsens » Vildanden », den stora andel han eger däri, att Hedvig Ekdal på vår scen fram- trädt i en så ren, så skär, så hardt när full- ändad gestalt. » * * * Ännu en teaterafton, denna gåDg en, som ligger oss i tiden helt nära.
Samma teatersalong, fylld af en lysande premiérepublik.
Redan i kapprummens träng- sel ser man på sina håll jättestora buketter skymta, prunkande af höstflorans bjärta färg- prakt.
Det är icke svårt att gissa, hvarthän de äro ämnade.
T y kring detta senaste fre- dagsprogram knöt sig helt visst hos alla som det hufvudsakligaste och främsta intresset att få helsa välkommen åter till landets för- nämsta scen den unga skådespelerska, som då gjorde sitt återinträde efter en fyraårig frånvaro.
Det var ännu en gång Lotten See- ligs kväll.
Programmet var nytt.
Emma Gada nätta lilla enaktslustspel väcker blott ett deladt in- tresse.
Allas tankar sträckte säg till program- mets senare och väsentligare del, italienaren Giacosas drama » Stulen lycka ».
Det var här Lotten Seelig bar upp styckets kvinliga hufvudroll.
Och huru?
Guiseppe Giacosas arbete vi- sade sig ega både djup och gripande kraft.
Den uppgift, det förelade den unga skåde- spelerskan i Emmas roll, var i sin rikedom en värdig probersten på det äkta konstnärs - skåpet.
Den scen, där Lotten Seeligs » Hed- vig » engång ingaf så rika förhoppningar om en mindre vanlig dramatisk begåfning, fick i dag bevittna dessas infriande af en utvecklad och mognad konst, så mycket sällsyntare vid så unga år och egnad att med ens fastslå Lotten Seeligs plats i främsta ledet bland vårt lands sceniska artister.
Helt och hållet går hon upp i den karak- tär, hon har att teckna.
Med dessa små medel, utan allt koketteri, utan spår af effekt- sökeri, som känneteckna den äkta kcnsten, uppnådde hon en verkan, i hvarje moment sannare och djupare, än hvad som kan vin- nas af den mest rutinerade patetiska bravour, just därför att i hvarje ögonblick röstens, ut- tryckets och spelets skiftningar fullkomligt harmonierade med rollens innebörd.
Det var en fullödig framställning utan öfverdrifter, men just därför också utan luckor.
Det var lefvande lif.
A k t för akt steg rörelsen i salongen.
Upp- repade gånger höjde och sänkte sig ridån ef- ter hvarje aktslut.
Blommorna kommo!
Det var en hjärtlighet i denna aftons hyllande välkomsthelsning, som dock betydde ännu mer än all höstflorans prakt, som med en ange- näm känsla af innerligt förstånd förenade till ett hjärta hela den feststämda publiken.
Och när sent om sider, nästan motvilligt, parket- ten utrymdes, medan den sista applåden ännu ekade under gallerierna, lyste kvinnoögon af klara tårar, och mun i mun bekräftade som med en stämma, huru välkommen Lotten Seelig just nu är oss som en af de första på vår törsta scen.
* * * Men mellan dessa två teaterkvällar, mel- lan Hedvig Ekdal och Emma Scarli, ligga år af ett konstnärligt kämpande, af ett ener- giskt, samvetsgrannt arbete, som icke alltid möttes af hyllande blommor, men väl ofta ock fick känna, huru törnena stinga.
Målet släpptes dock aldrig ur sikte, därför måste det till sist nås.
Det var en tid, när man började tvifla om Lotten Seelig.
Den första- framgången hade varit för plötslig, för bedöfvande, och bak- slaget måste komma.
Man hviskade om stagnation, om öfverskattning.
Man hade in- billat sig, att barnet » Hedvig » vore en mog- nad konstnärinna.
Efter » Vildanden » blef det just icke myc- ket banadt på hennes väg.
Unga fötter, som icke stödjas, kunna nog ock stappla.
» En liten förmyndare », Yngva i » Ensam », Karin i » Nya stystemet » — man hade väntat för mycket, ty man trodde sig ha rätt att genast vänta allt.
Och så, på våren 1887, lemnade hon den Dramatiska teatern.
N u började de egentliga studieåren.
Aren 8 7 — 8 9 finna vi den unga konstnärinnan vid Svenska teatern i Helsingfors.
Där tilläts hon minsann ej att ligga på latsidan; och hvad önskade hon väl högre än att få sträfva med!
Gertrud i » Strandbybor », Louise i » Gringoire », Gerda i » Sveas fana », Sigrid i » Kungsämnena », en fast ouppräknelig serie därtill af franska komedier och tyska farser — se där en liten profkollektion ur hennes finska teatergalleri.
Men tid emellan trängde ryktet hitöfver till fädernesstaden, att Lotten Seelig icke stod stilla.
V i fingo tillfälle att bekräfta hennes framsteg, när hon från hösten 89 till som- maren 90 af sin gamle lärare August Lind- berg återbördades till fosterlandet vid dennes landsortssällskap.
Under den förra vinter- säsongen helsade hufvudstaden henne åter vid Svenska teatern.
I färskt minne lefva ännu de segrar, hon där firade.
V i kunna ej här bli för långa; vi skola blott nämna tvänne namn: Iza i » Bildhuggaren Olemenceau », fru Elvsted i » Hedda Gabler ».
Tvänne roller — tvänne pärlor.
* * * Ett par dagar efter den senaste premieren gjorde vi Lotten Seelig en visit i hennes hem.
Hon tog emot oss med det naturliga och vän- liga behag, som är henne eget.
» V i bo litet provisoriskt, mamma och jag, ännu, » ursäk- tade hon sig, i det hon bjöd oss att taga plats; » vi ha ännu ej fått flytta in i vår vå- ning; jag är så nyligen återkommen till sta- den. » T y våren och sommaren har fröken Seelig användt till en utländsk studieresa.
Redan i mars styrdes kosan till Paris, där hon fli- tigt begagnat alla tillfällen att se, hvad den stora teaterstaden har att bjuda.
Närmare ett femtiotal teaterkvällar på tre månader och så lektioner för Coquelin, den store Coquelin, där bredvid — det är väl använd tid!
Så en titt till det dimmiga London — » hu, där trifdes jag icke alls » — och nu på nytt hemma och midt upp i arbetet.
» För Coquelin fick jag spela upp stycken ur min Iza. » » Och mästaren — hvad sade han? » » Alldeles för mycket beröm, tyckte j a g!
Men så äro de alltid, de artige fransmännen.
Jag tar icke allt för mycket åt mig, » skrat- tade hon.
Helt naturligt kommo vi ait tala om » Vild- anden » och den stora januarikvällen år 1885.
» Åh, en sådan högtidsdag glömmer man aldrig, » utbrast hon.
» Men den gången — ni var ju nästan blott ett barn — ni måtte väl dock ha gått i en förfärlig ängslan, innan allt var väl öfver.
» » Vid de åren vet man ej, hvad rädsla är.
Det var icke farligt.
Men nu, med hvarje år, med hvarje föreställning nästan ökas min oro.
Rampfebern kommer med åren, jag känner nu, hvad det gäller. » Ett rollhäfte låg på bordet, nyss utskrif- vet.
H o n räckte mig det.
Det var » Mu- sotte », titelrollen i de Maupassants » Musotte », Dramatiska teaterns nästa stora trumf, som just i dagarne kollationerats!
» Ni kan inte tänka er, hur utom mig glad jag blef, då jag i går kom upp i min kläd- loge och fann denna på bordet. » Hennes ögon lyste af entusiasm.
» Jag hade aldrig vågat hoppas på den.
Jag måste genast rusa opp och tacka den snälle Predrikson!
Ni må tro, att det är en något till förtjusande roll!
Jag såg den i Paris, många gånger. » » Jag gratulerar.
Detta blir således det nästa? » » Ja, det nästa ... » Hon blickade tankfull framför sig.
— — » Och ert porträtt, » vi hade just rest oss för att taga afsked, » vi ha sökt att leta ut det bästa möjliga nu naturligtvis, när det gäller att presentera er for Iduns tiotusentals läsarinnor.
Er fotograf sade, att ni själf höll mest på detta. »
» Ja, ja, det är ur Clemenceau, det går aD.
Men jag kan aldrig bli lyckad på kort. » (Aj, aj, den vanliga Evas klagan!
Damerna förneka sig aldrig I) » Säg dem, att jag har icke lugg i hvardagslag, fast jag hade det där i rollen. » V i sågo upp i det ungdomliga, intelligenta ansiktet framför oss.
Nej, hon har icke lugg, Lotten Seelig.
Håret ligger tillbakastruket från den hvita, höga, ovanligt vackra pannan.
D e klara, grå uttrycksfulla ögonen därunder lysa af lifsmod och intelligens.
Det är en glädje att se in i ett par sådana ögon.
Så frimo- digt kan man blicka emot sin framtid, när den breder sig som för henne i lockande ljus.
Alla önska vi henne lång framgång.
Hon har själf visat oss, att hon fattat, det den endast varaktigt följer ett träget och troget arbete.
Johan Nord / ing.
Några tankar från sommarnöjet.
Tataren är ett museum af de mest full- J I ändade konstskatter, och intet af män- y niskohand frambragt förmår mäta sig med dem.
Den finaste synål ter sig, som man vet, sedd genom mikroskop, som en skrof- lig gärdsgårdsstör; men i naturen är hvart grässtrå, hvart fjun.
ett verk, i hvilket, vid allt starkare förstoring, ständigt öppna sig nya, ändlösa perspektiv af fulländad konst.
Men det har blifvit sagdt: » Med öronen sko- len I höra och icke förstå, och seende sko- len I se och icke förnimma », och dessa ord finna sin tillämpning äfven i fråga om akt- gifning på naturen.
Detta är en iakttagelse, som man har haft rikt tillfälle att göra under vistelsen på ett sommarnöje.
Man går i allmänhet förbi, som något trå- kigt och trivialt, hvad som i själfva verket är helt fullt af intresse och konkret lif.
Na- turen vet icke om någon étalage, jämförlig med den t. ex. i juvelerarbutiken, och där- för uppmärksammas ej hennes smycken.
Det kostar litet ansträngning att blifva bekant med henne, och därför vänder mången henne likgiltigt ryggen.
Man tager henne vanligen i klump, så till sågandes, och talar om ett träd, en blomma, en fågel, utan att vidare fråga efter, hvad det är för ett träd, för en blomma eller fågel.
Denna slöhet och okunnighet i natursaker skola vi vakna upp ur och sträfva att rycka oss ifrån, och framför allt böra vi söka uppfostra barnen att icke blifva sådana sömn- gångare som vi själfva, utan väcka dem till kärlek för naturens skönheter, till aktgifvan- vande på hennes underfulla företeelser.
Däri- genom bereda vi dem en rik källa till glädje och njutning.
Tusen föremål af intresse skola då framställa sig för dem, och den tomhet tråkighet och enformighet, som uppstå på landet, då man ej har annat att göra än att » gå och se på ångbåten » — sommarens bästa förströelse för stora och små —, som man kan bättre utantill än mången lexa, skola därigenom förekommas.
Naturligtvis är här ej tal om något egent- ligt vetenskapligt studium, utan endast om den praktiska naturvetenskap, som hvar och en på egen hand kan inhemta, sådan t. ex. som en skogvaktare eller en fiskare förvärf- var under sitt lif i skog och på sjön, och om den vakenhet, som dessa ofta besitta.
Och för öfrigt kan det hända, att det blir vetenskap af denna anspråkslösa början.
- &gt;Hvad var Linné, då han i Vexiö gick, och hans linnéa odöpt stod i skogen? » Lätom icke skrämma oss af det där ordet vetenslcap!
» Det behöfves icke vetenskap här- vidlag, bara det blir enkelt och klart, » hörde vi någon säga till en af våra veten- skapsmän.
» Enkelt och klart, ja, då blir det vetenskap, » svarade professorn.
Litet hvar skulle låta sig angeläget vara att lära sig skilja de särskilda trädslagen, de mest förekommande blommorna och, då man på landet har tillfälle att mer eller mindre se djuren på nära håll, göra sig bekant med deras olika lefnadssätt och utmärkande egen- kaper.
Och hvilket nöje att lyssna till fåg- larnes olika tongångar och iakttaga deras olika flykt 1 Det är icke heller någon svå- righet att lära sig namnen på de ätliga svam parne, de vanligaste insekterna och fiskarne.
Vistelsen på landet om sommaren bör, utom helsa, äfven gifva en behållning af ofvan an- tydt vetande åt både äldre och yngre.
Det vittnar ej fördelaktigt för den gosses vaken- het, som tillbragt sina somrar på landet, om han t. ex. förblandar ängsknarrens och nöt- skrikans läten eller kråkan och tornfalken i flykten, om han tager en ask för en alm eller en mört för en aborre.
Huru har han an- vändt sommarmånaderna?
Han är i sanning icke förmer än den stockholmsjungfru, som, när hon fick se ett fält med rågbrodd, ut- brast: » Kors så mycket gräslök! », eller en annan, som icke kände flere väderstreck än norr, söder och Kungsholmen.
; Barnet är af sig själft ofta vetgirigt och intresseradt för naturföremålen; det står na- turen närmare än vi och lefver nästan på kamratlik fot med får och kalf var, höns och ankor.
Det gör sina iakttagelser och frågor, men afvisas allt för ofta med ett: det vet jag icke, eller ett: tyst nu och fråga icke så mycket!
Därigenom förslöas det och blifver i sin tar likt de äldre: det hvarken ser eller bryr sig om att taga reda på det, som möter på dess väg.
En viss sanning ligger nog i ordspråket, att en dåre kan fråga mer, än tio visa kunna besvara, men månne ej å andra sidan modern skulle kunna, så framt hon ville göra sig besvär, svara på rätt många af barnets frågor och bibringa det en hel del vetande?
Vetgirighet och olidlig frågvishet äro dock helt skilda saker!
Augustinus, kyrkofadern, omtalar, att då han som barn gjorde sina frågor, tystades han merendels med att det han sade var nuga (strunt), men sedan han själf blef äl- dre, kom han underfund med, att hvad de äldre talat om, snarare kunde betecknas som strunt, och att hans frågor icke rört » nugse ».
Barnens kvinliga anförvanter syssla så myc- ket med nya moder och tala o m nöjen och den senaste novellsamlingen, förgätanaturen omkring sig och önska vara i fred för barnen; fäder och äldre bröder äro upptagna af affärer, tid- ningar och sport och hafva ännu mindre tid att gifva dem svar på deras frågor.
Vakenheten hos barnet måste underhållas, ty den öfvar infly- tande på hela dess kommande lif — det du- ger ej att gå genom lifvet och sofva — och ingen skola är nyttigare för utvecklandet af denna egenskap än naturens, rätt använd.
Må man därför taga med sig på landet en fauna, en flora och en svampkarta, fråga dem och slå upp i dem och, så snart bar- net kan läsa, hänvisa det själft till sådana böcker, som kunna gifva svar på dess spörs- mål.
Särskildt hvad svamparne angår, hafva vi sett goda resultat af ett sådant förfarings- sätt, då en liten flicka rätt snart blef så sä- ker på sin sak, att hon till och med kunde disputera med sin pappa och få rätt.
Och botanikens första grunder äro så enkla, att en moder utan svårighet kan lära sina barn undersöka några stycken växter.
Från nam- nen på blommorna öfvergår man sålunda helt lätt till det systematiserade studiet.
Öfver hufvud taget är det en god sak, om dugliga uppslagsböcker i alla branscher finnas i hemmet för den uppväxande ungdo- men.
Visserligen blifver det vetande, som i dem inhemtas, i viss mån » anekdotiskt », men detta fylles ut med tiden, och i detsam- ma kan längre fram ett metodiskt stadium införa ordning; de kunskaper, man på sådant sätt inhemtar, inregistrera sig efter hand un- der bestämda kategorier.
Det är en stor för- del, att ett material att ordna finnes, och det nu nämnda har man fått så godt som gratis.
Ett vaket intresse för naturen hjälper oss icke endast att fördrifva ledsnadens mara, utan har äfven sin etiska betydelse.
Den, som älskar naturen, skattar ej så mycket åt flärd och småsinne och finner ej stort be- hag i nöjen af tvätydig halt.