Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Betrakta blott detta blom- miga brokad i ljusgrön grundfärg under en sky af silkesflor i samma ton och se på det 1897 konstskickligt sömmade lifvet med dess bro- deri af hvita pärlor.
Eller bli ni icke för- tjusta i denna graciösa, helt enkla och släta dräkt af mörkblå sammet?
Det är magni- fikt — inte sant?
Det finnes ofantligt mycket hos danskarne att beundra, isynnerhet deras bohags- och beklädnadsartiklar, men jag har blott om- nämnt hvad som genast vid öfverblicken här väcker vår uppmärksamhet och förtjänar att gömmas i minnet.
Bakom den danska utställningen ligger en halfrund utbyggnad och här är den ryska utsällningen inrymd.
Vid första anblicken är det, som man kom in i en för oss främmande värld.
Det ligger något af Orientens sagoskimmer öfver det hela och man känner sig alldeles bortkom- men.
Hvad som här mest och främst fängslar intresset äro alstren från de kejserliga fabri- kerna i Jekaterinenburg och Kalyvan, därborta i Sibirien.
Se blott på alla dessa föremål af slipad dyrbar sten.
Betrakta dessa va- ser af jaspis, hvilka betinga ett pris af öf- ver 100,000 kr.
eller denna fruktskål af malakit, hvilken äger ett värde af 4 0, 0 0 0, eller se på denna kanna af äldre form och slipad af en enda onyx, och man får en liten aning om de skatter, som den fjär- ran östern gömmer.
Se vidare på dessa sidenväfnader från Kaukasien, eller dessa tjocka och tunga guldbrokader från Moskva, se på dessa dyr- bara mattor i persiska mönster och dessa sobelpälsar, hvilka betinga för oss fabelak- tiga pris och man får en föreställning om den industri, som florerar i det väldiga Byssland.
Äfven detta halfciviliserade land har sin hemslöjd, vacker och intresseväckande, trots sin för oss främmande prägel och sin an- språkslösa och stundom naiva utstyrsel.
Så mycket djärfvare och mera storslagen är Bysslands storindustri och dess uppfinnings- förmåga i sättet att anordna sina alster.
Se på denna montre med fransar af blän- kande stål.
Först när vi komma alldeles inpå se vi, att det är idel synålar från grefve Ivan Plater-Sibergs stora fabrik.
Hvad vi icke heller få förglömma i ryska afdelningen är det präktiga ryska mjölet och det däraf bakade goda brödet, hvaraf färska prof finnas att tillgå hvarje dag.
Adolf He I lan der.
— — * • Från.
Iduns läsekrets.
Bedaktören af Idun.
I eder tidning lär ha förekommit en anmälan af en komposition till en af mina dikter, i sam- band med hvilken anmälan äfven mitt namn nämnts på ett sätt, som nödgar mig till en kort förklaring, nämligen att jag ej är blind, och att jag med ifrågavarande komposition ej har någon ekonomisk förbindelse.
Beder om offentliggörande af dessa korta upp- lysningar.
Vördsamt Hugo Alla utställningsbesökande Gyllander.
damer inbjudas vördsamt till ett besök i » Iduns sa- long » — belägen i Nordiska museets byggnad å utställningsplatsen — där hviloplatser och toalettrum gratis stå till våra ärade gästers förfogande.
I D U N 1897 U p n o t i s b o k e n.
Drottningen afresté i går afton till Norge för att någon tid vistas å Skinnarböl.
H. m:t åt- följes af hoffröken Tamm och kammarherre Cel- Fjärde internationella journalistkon- gressen, som samlades härstädes midsommar- dagen, har nu afslutats.
Dessa dagar komma säkerligen för alla deltagarna att fästas i varak- tigt minne.
De hafva så att säga utgjort en in- ternationell förbrödringsfest pressens män emel- lan.
Allt har ock från såväl det allmännas som från enskildes sida gjorts för att värdigt emot- taga de utländska journalisterna.
Att dessa ock varit i hög grad belåtna, ja öfverförtjusta, har man dagligen och stundligen haft tillfälle höra Och särskildt har b. m:t konungen, hvilken här som vanligt med aldrig svikande älskvärdhet gått i spetsen, varit föremål för främlingarnas beund- ran och hyllning.
Att vår vackra hufvudstad och dess omgifningar likaledes af alla erkänts som hart när oförlikneliga, är ock ett faktum.
Säkerligen skall detta främlingsbesök lända hela vårt land till det största gagn, särskildt i turist- hänseende.
Festerna hafva nog varit många och lysande, såsom framgått af dagspressen, men mellan dem hafva ock allvarliga förhandlingar ägt rnm, vid hvilka viktiga frågor dryftats.
— Nästa interna- tionella journalistkongress kommer att hållas år 1898 i Lissabon.
De amerikanska damernas jubileums- gåfva till drottningen kommer att bestå af ett al- bum med pärmar af dyrbart, fint arbetadt trä.
Al- bumets första blad skall upptaga drottning Sofias porträtt, omgifvet af amerikanska frihetsgudinnan och Svea.
För öfrigt skall albumet innehålla damernas lyckönskningsadress samt deras por- trätt.
Den enkla, men om stor hyllning vittnande presenten skall öfverföras till drottningen af före- ningens president fru Emmy Evald samt doktor- rinnan Anna Windrow.
' * En större hundutställning öppnas i dag härstädes vid K. Skogsinstitutet, anordnad af Svenska Kennelklubben.
Ej mindre än 464 hun- dar af alla möjliga slag äro anmälda.
Utställ- ningen pågår t. o. m. måndagen den 5 dennes.
- * Teater och musik.
operan gaf i söndags en festföreställ- ning för den internationella journalistkongressens medlemmar.
En lifligare publik torde operans sa- long väl näppeligen någonsin förr hafva hyst.
Alla länders tungomål blandade sig om hvarandra, och de lifliga sydlandingarne gåfvo upprepade gånger sitt bifall tillkänna genom bravorop och applåder.
Särskildt var det fru Linden som Orfevs och fru Östberg som Aida, hvilka fingo mottaga den distinguerade publikens hyllning.
Och efter fru Östbergs utförande af den bekanta arian i tredje akten af » Aida » yttrade en af främlin- garne tämligen högt: » Detta kan omöjligen sjungas buttre! » Tyvärr måste hr Ödmann i nyssnämnda opera ersättas med hr Bratbost.
Föreställningen, som leddes af hr Henneberg, gick på det hela taget bra.
Konungen bevistade densamma och hälsa- des af publiken såväl vid sin ankomst som vid sin bortgång med det mest ihållande jubel.
K. operans direktion förtjänar ett särskildt tack för anordnandet af denna festföreställning, ehuru spelåret redan var afslutadt.
Skiss af Agathe Lind.
ru Vera hade satt på sig ett stort hvitt förkläde och gick och dammade i sa- longen.
Hon var så ifrig med sitt arbete, att hon ej märkte sin man, som k o m in i rummet, smög sig fram bakom henne, och tog henne i sina armar.
Hon ropade till förskräckt, men så föll damtrasan ned på mattan, och Vera kröp in i sin mans famn och borrade hufvudet under hans rock.
» Vera, Vera, hvarför går du och städar? » frågade han med en skymt af förebråelse i rösten.
Den unga frun drog fram sitt hufvud.
» Tilda har gått till torget. » Hon stop- pade ett finger i munnen och såg ned på golfvet m e d en lustigt barnslig min.
» Nå, då kan hon väl damma, när hon kommer hem.
Inte får du gå och anstränga dig med sådant här.
Det är du icke van vid! » » Anstränga! » Vera skrattade.
» Ja — s å heter det under smekmånaden.
Ack du raring! » Hon slog armarne om hans hals och kysste honom.
» Nej, » tillade hon all- varsamt, » det är nog sant, att jag ej gjorde mycket nytta hemma, — mamma sade pre- cis som du, ifall jag bar en stol tvärs öfver golfvet.
Men ser du, nu vill jag för- söka att bli en riktigt duktig husmor! » Orden åtföljdes af en liten knyck på huf- vudet.
» Och då började du med att d a m m a?
» » Jaha, min herre, man skall börja från början med allting här i världen!
Men inte behöfver du gå än, kom och sätt dig här i soffan några minuter!
Se så där j a!
Vet du, att Agda Mark kommer hit på förmid- dagen, och därför vill jag ha riktigt fint i hela våningen.
Hon har inte varit uppe hos oss någon gång än.
Jag grälade or- dentligt på henne, då vi möttes på Sture gatan igår.
Hon hade varit rädd att störa oss, sade hon, men när hon då fick höra, att du satt uppe på banken hela förmid- dagarne, lofvade hon att komma till mig.
Stackars Agda, hon sträfvar så, och blek och klen såg hon ut. » » Vi ska bjuda henne ofta till oss och söka muntra upp henne litet. » » Ja, » sade Vera gladt, » det ska vi!
— Vet du, » fortfor hon litet blygt, » jag trodde en tid, att du var förtjust i Agda, — du talade alltid så mycket med henne, då ni träffades där hemma. » » Jaså, — lillan var svartsjuk kanske!
Det var inte heller så utan, att jag var in- tresserad af henne, innan jag lärde känna dig riktigt.
Det är en sådan begåfvad kvinna, och hon kan vara utmärkt trenig när hon vill, men det hvilar ofta något tungt, tryckande öfver henne.
I det fallet äro du och hon verkliga kontraster, — les extrimes se touchent.
Du har dock inte varit så mycket tillsammans med henne på sista tiden som först, när jag lärde känna dig. » » Nej, — ty sedan fick jag ju dig istället! » Han drog henne tätt intill sig, och strök med handen öfver det mjuka håret.
Hon log och lutade sig emot honom.
» Är ej vår salong vacker nu, när solen skiner i n?
» Sol — det är ändå något härligt!
Det förefaller mig nu, Gustaf, som om hela lifvet blott voro en vandring i solsken, — jag är ju så lycklig, så lyck- lig!
Igår blef jag rädd, — det var nästan för mycket tyckte jag, — och vet du hvad jag då gjorde?
Jo, jag gick på visit till din vördade fru mormor, och hon var på sämre lynne än vanligt, och sade mig rent ut, att hon alltid hade trott, att du skulle gifta dig med en praktisk och förståndig kvin- na, men — man misstager sig på alla här i världen!
Det var just inte glädjande att höra, och jag grät också när jag kom hem, — men se ' n tröstade jag mig igen.
blef j u kär i mig just som jag är! » » Ja just som du är! » Du De sutto tysta några ögonblick.
Så reste han sig hastigt.
» Hvad klockan är m y c k e t!
A d j ö, käraste! » Vera följde sin man ut i tamburen, och efter den sista omfamningen o c h ' den allra sista kyssen, tog han ännu ett par extra, innan han ändtligen begaf sig i väg.
— Ett par timmar därefter kom fröken Mark och hälsades med jubel af Vera, som genast förde henne omkring i hela våningen; allt skulle hon se.
» Salen är nog litet mörk, » sade Vera, » men så ha vi ju i stället en så härlig utsikt från salongen och Gustafs rum.
Är icke köket stort?
Här har jag mitt linneskåp.
Detta är mitt bästa duktyg, mamma har tagit det direkt från England.
Hvilka mono- gram tycker du är vackrast?
Ser du, i den här skänken står allt glas.
Sjutton kristall- skålar och 10 vinkaraffer fick jag till lys- ningspresent, så nog kunna vi ha ett ståt- ligt middagsbord, alltid!
Men kom nu in i salen igen.
Är det inte ett vackert ekskåp?
Pappa köpte det för femtio kro- nor förra sommaren i en bondstuga, och där användes det som hönsbur.
Se ' n kos- tade det visst åtskilligt i restauration, tror jag.
Men nu skall du få se det allra bästa.
Ett, tu, tre! » Hon slog upp bägge dörrarna.
» Är det intet vackert? » Agdas blickar foro öfver allt det blänkan- de silfret som stod uppställdt på de med röd sammet klädda hyllorna.
» Jo, j o!
men det gör nästan ondt i ögo- nen, » sade hon sakta och vände sig bort.
» Ah, så du pratar! » utbrast Vera.
» Jag kan stå och titta på det i flere timmar.
Men nu ska ' vi gå in i salongen och slå oss ner riktigt bekvämt.
Så ska vi dricka chokolad, jag har skickat efter tårtor från Berg, utaf de sorterna, som du tycker bäst om.
xxh, hvad det är roligt att ha dig som min gäst, vår gäst, Gustafs och min!
Du är så tyst i dag, vännen min, hur är det fatt? » » Jag brukar väl aldrig vara mycket prat- sam.
» » Nej, det är nog sant, men jag tycker du är tystare än vanligt.
Vet du hvad jag ofta i tankarne har liknat oss båda vid? » » Nej. » » Jo, det fulla och det tomma axet.
Du är ju alltid så djuptänkt, liksom böjd af allvar och förstånd, men jag står bara rätt upp och ned, och har inte ett enda » tanke- korn » i mig.
Se där kommer Tilda med chokoladen, tack så m y c k e t!
Nu skall vi ha kalas, Agda! » Men tårtorna tycktes icke smaka fröken Mark riktigt bra, och Vera kunde icke förmå henne att äta mer än två.
» Spelar Gustaf ofta? » frågade hon plöts- ligt.
» Ja, nästan hvarje kväll, och då brukar jag sitta i den där stora stolen.
Äh, om du visste hvad vi ha trefligt tillsammans! » Agda reste sig upp, gick fram till pianot och strök sakta med handen öfver tangen- terna.
Så kastade hon sig ned på bänken och brast i gråt.
Vera sprang fram till henne.
» Men Agda, Agda, hvad är d e t?
» » Ä h ingenting, jag skrattar nu, ser du v ä l!
» Men skrattet lät som en snyftning.
» Jag borde ha förstått, » mumlade hon, » att jag inte var stark nog ännu. » Hon steg hastigt upp.
» Nu måste jag gå, adjö Vera I »
H i » B.
% x a.
S 8 H Q p Ä d- p&lt; I Pi • IDUN 208 1897 strax därefter med dämpad s t ä m m a: » Så mötte jag någon i ditt hem, — någon som kom mig att glömma allt som omgaf mig, det dystra, det sorgliga, och jag visste blott ett, • — att jag älskade!
Och han kände sig dragen till mig, — det var icke möjligt annat, han kunde icke hyckla!
Och jag började tro, att det skulle finnas lycka äfven för mig, — jag hade törstat efter den i så många år — och nu kom den, större, härligare än jag någonsin d r ö m t!
— Så märkte jag, — åh, hvad jag led, — hur han mer och mer drogs till dig, och du, som hade så många att välja på, du tog just honom.
— Men, du ägde allt — och du skulle äga allt — — » står du nu, att jag icke kan komma till dig, icke på många långa år!
Jag måste kämpa ut min kamp i ensamhet.
Men lof- va mig, » hon reste sig och gick fram till Vera, » lofva mig att icke säga ett ord till Gustaf om detta! » » Det — kan — jag icke », stammade Vera.
» Du måste lofva, » sade A g d a häftigt, » du måste annars vet jag icke hvad j a g a r i stånd att göra!
Hör d u!
» » Jag kan icke! » sade Vera och höll hän- derna liksom afvärjande framför sig, men Agda fattade hårdt o m hennes handleder och sade hotande: » Jag säger dig, du måste! » Vera såg sig ängsligt ' omkring, liksom hon sökte efter hjälp.
Slutligen sade hon sakta med kväfd röst: » Nåväl — jag — lofvar. » Agda släppte henne genast.
» A d j ö, Vera! » sade hon lågt och gick långsamt, med ned- böjdt hufvud ut ur rummet.
Vera satt som förstenad och stirrade efter henne.
Hon frös, det var så kallt — det var så grått — kunde det någonsin blifva solsken mera?
Rösten kväfdes af gråt.
Vera hade sjunkit ned i en länstol och höll krampaktigt i armstöden.
» A g d a », hviskade hon, » arma A g d a!
Och jag har inte anat någonting! » » Det var heller aldrig min mening, att du skulle få veta något o m detta, » sade den andra hårdt, » jag drog mig från dig så mycket jag kunde.
Ingen har vetat hvad jag lidit, men här uppe i hans hem, blefvo känslorna mig för öfvermäktiga.
För- Våra landshöfdingsfruar.
II: Sofie Boström, f. Tersme- den, Mathilde De la Gardie, f. von K r æ m e r, Fredrique Lothigius, f. Santesson (alla me&lt;2 porträtt); texten af T.
K., Math.
Lönnberg o c h Anna Kockum.
— Till drömmarnas ö; p o e m af Ernst Högman.
— Viljekraft; af Inge.
— I Stock- h o l m; små utställningsfunderingar o c h litet annat smått oeh godt.
F ö r Idun af-Lovisa Petterkvist.
Bref VI.
— Hvad jag minnes o m k u n g Oscar.
— Kvinnorna på utställnin- gen I X; af Adolf Hellander.
— I sol; skiss af Agathe Lind.
de senare åren har jag tänkt, att du var som en ljusstråle i mitt mörka lif.
I mitt hem har alltid varit sjukligt och funnits bekymmer af många slag, men hos dig var ständigt ljust och gladt.
Om du visste hur intensivt jag njöt hos er ibland, hur jag glöm- de allt där hemma och bara n j ö t!
Jag af- undades dig aldrig då, • — n e j, du var som en sagoprinsessa, du ägde allt och skulle äga allt.
8 Fredagen den 11 maj 1888 B yra: Sturegatan Tidningen 8 endast 1 k r o n a f ö r qvartalet.
(i n g å n g frän H u m l e g ä r d s g.
19) A n n on s p r i Öre p r p e t i t r a d kostar postarvodet is: (
Ingen inberäknadt.
lösnummerfbrsäljning!
.A • n.
Redaktör och i_.
6 1 I sällskap sladdrets tomhet fly, Men sitt ej sluten som en gåta; 47. hvarje helgfri fredag.
Sista numret i hvarje m a n a d innehåller en fullständig m o d e - o.
mönstortidning.
^åjfill du efter vinterns Långa, * tyf Tunga arbetsdagar många Draga andan fullt till slut, Helsans rosor få på kinden Och ditt sinne friskt som vinden?
- Tag din rensel och kom ut!
Drag då i den vida ver Iden Ut på lätta sommarfärden, Möt din dag med glädtigt sinn.
Intet moln får pannan skymma Och din rensel får ej rymma Mer ån som beqvämt går in.
Du skall genom skogar draga, Höra trädens sommarsaga Genom gröna granars sus, Och på böljans sånger akta, När hon slår mot stranden sakta Eller bryts i skum och brus.
Och den tysta sommarnatten, — När utöfver land och vatten Nordisk skymning hvilar lätt, Djupt dess fägring skall dig röra, Om din själ har lärt att höra Och naturen älska rätt.
Med Som Skall Och Skall Som den kraft i henne gömmes, i dina lemmar tömmes, du möta lifvet glad, de dagar du fick vandra du älska mer än andra ett härligt själens bad.
Ellen WhHIock.
Prenumeration sker: I I landsorten: ä postanstalterna.
För tanklösheten plär man sky, För mycken klokhet ej förlåta.
M. Yandrinqslif.
TT-t T Jtgifjiing-stid: Lenngren.
skulle vågat sig in i ett af våra riksberyktade kafferep.
Ett bidrag till äktenskaps- För många år sedan väcktes vid ett af våra universitet den frågan, om det ej vore frågan.
rent af nödvändigt att lärarnes hem öpp- nades för studenterna, » så att råheten kunde Af Ave.
afslipas ».
Då gaf en af professorerna det r^let är en gammal erfarenhet, som, svar, att han ej ville ha sina döttrar till spö länge glömd, nu kommit upp med slipstenar.
— Man tyckte i den tiden, att så mycket annat, hvilket kallats till lif med det var både qvickt och bra svaradt; nu den s. k. qvinnofrågan, den nämligen, att — ja, hur skulle man tycka om ett dylikt ynglingens och mannens umgänge med ädla, svar nu?
renhjertade qvinnor odlar hela sällskapslifvet Ett friare och förnuftigare umgänge emellan och dermed samhällets seder.
man och qvinna är ett kraf, som nu står Våra förfäder, med deras djupa syn på på dagordningen, och som här och der, i de menniskolifvet, läto sjelfva Freja skänka i främstes led, redan är en verklighet; men mjöd åt de höga åsar; men när jätten in- se vi till majoriteten bland våra städers trängde i de höges krets och kräfde, att burgnare befolkning, så finna vi skaror af hon skulle fylla hornet åt honom, då lem- unge män, som knapt sett en skymt af nade den gråtfagra disan tyst och stolt verkligt hemlif, sett bildade qvinnor i hvar- dagslifvets bestyr, sedan de som unga gossar hallen.
Samma tanke på qvinnans förädlande in- lemnade barndomshemmet.
Det är detta flytande på männens lag framträder i hjel- sorgliga förhållande, som skapat » ungkarls- larnes hopp att i Odins sal få dricka tve- vanor ».
männings med valkyriorna.
Härvid behöfva vi ej genast föreställa oss Vid lädrens gästabud var det qvinnan allt för svarta taflor för att förstå, det denna som blandade drycken, så att ej för mycket obekantskap med hemlif och bildade qvin- af » giftet », d. v. s. af rusgifvande ämnen, nors lefnadssätt och vanor ej sällan är en dröpos deri, och det är först, sedan nyare af orsakerna till ett olyckligt äktenskap och seder trängt ut qvinnan ur dryckeshallen, i hvarje fall en svår pröfvosten för två unga som kämpar och stormän började dricka makars samlif.
blott för att dricka hvar andra under bordet.
Hur underligt främmande måste ej detta Sekler förflöto och allt mer och mer skil- lif i det nya hemmet förefalla en ung man, des männers och qvinnors lag från hvar hvars tid varit delad emellan kontoret, verk- andra.
Många insågo det skadliga häri, icke staden eller disken, ungkarlsrummet och blott lör männen, utan äfven för qvinnan, offentliga nöjen eller ungkarlsgillen?
I bör- men det, som fått lof att växa sig krokigt, jan torde det ha nyhetens behag, detta att är ej så lätt att rätta.
Qvinnor, som gjorde lefva så här regelbundet, att ge akt på sitt reformförsök i denna riktning, missförstodos uppförande o. s. v. Men det är troligt, att och lemnades till pris åt förtalet; män, som reaktionen mången gång låter känna sig i öppet visade böjelse för att vistas i qvinnors en förnimmelse af tvång, synnerligast då lag, misstänktes äfven för något slags » af- den unga hustrun i sin tanklöshet förbiser sigter », och få voro väl de ynglingar, som det faktum, att hennes man är fullkomligt
— Sista n u m r e t 1 i I pv I | KJ K i IN m å n a d e n m e d d e l a r en fullständig m o d e - och mÖnsterttdnlng.
— Uppglf ä n ä r m a s t e p o s t a n s t a l t n a m n och a d r e s s s a m t e r l ä g g en krona, sa er.
och qvinliga koketter och deras längre avan- cerade gelikar, men hvarje afton, då jag är hemma, står mitt hus öppet för ungdom af Många äro de äkta män, som aldrig lägga båda könen, som sätta värde på en stund bort ungkarlsvanorna, utan i hemmet med- förnuftigt samtal eller något förädlande nöje.
föra en reflex af värdshuslif och dålig um- Det kostar mig föga att förskaffa mig denna gängeston, som gör hemmet ofint och otref- glädje, ty somliga af mina gäster få en plats ligt, antingen nu husfrun finner sig deri vid bordet, då jag sjelf äter min smörgås eller det är henne en källa till ständigt till en kopp te eller ett glas mjölk; de som komma senare få ibland ingenting, emedan lidande.
jag ej vill ha mitt hem till en restaurations- Erkänner man detta som verkliga sakför- lokal.
Jag vet, att småsinnade själar frukta, hållanden, då inser man också, hur nödvän- att det blir idel kurtis » flirtation »; men man digt det är att öppna de goda, de allra glömmer, att det är husmodern eller i hvarje bästa hemmen för sådana unge män, som ute i verlden blott äro hänvisade till um- fåll den mest andligt utvecklade qvinnan i hemmet, som der angifver tonen. » gänge med manliga kamrater.
Ett kan jag sjelf tillägga: De unge männen Visserligen finnes här ännu mycken små- » känna i luften », när det hem, som öppnas aktighet, mycket sqvaller och en oändlig mängd qvinfolk, som ej kunna se en ung för dem, är fritt från alla slags snaror och flicka och en ung man tala med hvar andra metkrokar, och deras ton blir enkel och två gånger, utan att deri vädra giftermål naturlig i samma mon som qvinnornas är eller åtminstone kurtis, men vi hafva dock det.
Derför beror det företrädesvis på qvin- i någon mon öfvervunnit den ståndpunkt, norna i de nuvarande hemmen, om den då den unge mannen i hvarje vänlig och ungdom, som nu står vid skiljovägen, skall gästfri mamma såg en slug varelse, som välja äktenskapet som den mest betryggande form för mannens och qvinnans gemen- fiskade efter svärsöner.
Meningarna om nyttan af mannens och samma lycka eller — nej, bort med detta Låtom oss bara i Guds qvinnans konkurrens på det stora skiftande ohyggliga eller!
namn, hvar och en i sin krets, med red- arbetsfältet kunna vara delade, men alla liga afsigter öppna våra hem för unga män; måste väl ändå medgifva, att ju mera qvin- nan blir i stånd att försörja sig sjelf, ju detta är ett enkelt sätt att bidraga till äkten- mindre skall hon känna sig frestad att meta skapsfrågans lösning till båda parternas gagn eller jaga efter » en försörjare », och ju mera och tillfredsställelse.
skall föreställningen om äktenskapet som en försörjningsanstalt för fattiga eller odug- liga flickor försvinna.
Det är kanske just denna sjelf ständighets- Europeiska furstinnor.
känsla, som gör sig gällande der, hvarest man ser ett hem upplåtet för unga män, Efter främmande källor tecknade af hvilka känna behof af några timmars hem- Mathilda Langlef,.
trefnad efter dagens eller hela veckans ar- (Forts.) bete.
Genom de unga qvinnornas deltagande II.
i det allmänna arbetet har ungdomen erhållit ett rikare stoff till samtal och tankeutbyte, len furstinna, som åtminstone för närva- och det skall vara en bra tarfligt utvecklad rande låter mest tala om sig, är må flicka eller yngling,, som nu försöker komma hända drottning Viktorias äldsta dotter, kej- med uppskrufvadt känslopjoller, smicker sarinnan af Tyskland, som äfvenväl bär nam- eller artiga fraser i ett lag af unga qvinnor net Viktoria.
Hade hennes mor nästan allt för och ynglingar, som deltaga i. dagens allvar- tidigt fått bära drottningkronan, så har hennes ligare frågor.
dotter deremot temligen länge fått vänta den Men icke alla qvinnor äro ännu så stälda, samma.
Kejsarinnan är nämligen född 1840 att de kunna hafva något lifligare intressen och den 21 november detta år fyller hon såle- för samhällsproblem; många, ja de flesta, des 48 år.
hafva sin lilla verld inom hemmet — dock i Redan vid två års ålder erhöll prinsessan denna lilla verld har ju det stora samhället till guvernant en af drottningens hofdamer, sin rot.
Detta sammanhang emellan det lady Littleton.