Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad andra milda stiftelser angår, än de till förmån för akademier, gymnasier, katedral- och trivial-skolor gjorda — om hvilkas vård stadgas i Kongl. Brefvet af den 24 April 1788 — har visserligen Kongl. Brefvet af den 10 Oktober 1806 ålagt Konsistorierna, hvilka, enligt Kyrkolagen, eger allmän vård öfver fattiganstalter, att rörande alla sådana stiftelser, der de ej äro under särskildt publikt inseende ställda, infordra upplysningar samt tillse att testators vilja noga iakttages; äfvensom
Konsistorierna ega rätt att infordra redogörelser för medlen och sjelfva förvaltningen samt, när något finnnes vara försummadt, som de ej utan vederbörandes biträde kunna rätta, vända sig till Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande eller domaren, allt efter omständigheterna och sakens beskaffenhet, vid hvilka tillfällen Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande ega allmänt ombud förordna till bevakande af den fromma stiftelsens rätt.
Men, tyvärr, har lagens bokstaf ofta i detta hänseende förblifvit död, och den fordrade noggranna till synen så handhafts, att det, som skulle tillses, upphört att finnas till.
Sålunda har jag mig tillförlitligt bekant, att ensamt i Westerås tre milda stiftelser från 1770- och 1780-talen spårlöst försvunnit, liksom att detsamma är förhållandet med flera ej under akademisk myndighets vård ställda fonder, hvaraf testatorerne anslagit räntan till understöd åt studerande vid Upsala universitet; och jag har anledning att antaga, att, sedan uppmärksamheten rigtats å detta ämne, liknande upplysningar i tyvärr blott allt för stor mängd skola från skilda håll vinnas.
På grund af det anförda vill jag således föreslå, att nya Lagstadganden måtte vidtagas rörande vården af och kontrollen öfver till milda stiftelser anslagna medel, och anser jag att närmaste tillsynen lämpligast wppdrages åt vederbörande kommimal-myndigheter, att genom årliga revisioner verkställas, deröfver berättelser böra till Konungens Befallningshafvande, som vid försummelse förelägger vite, afgifvas, för att vidare till Kammar-rätten insändas.
Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. / Stockholm den 15 November 1865.
A lh.
Engvall. / Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 130. 303 N:o 130.
Af Herr Engvall, AU)., angående ersättning till Landshöfdingen i Westmanlands län för den honom förut på lön anslagna, numera till annat ändamål upplåtna, så kallade kungsträdgården i Westerås.
Då Sveriges folk för fem år sedan, å trehundrade årsdagen af Gustaf Wasas död, högtidlighöll ett bland sina största minnen, tog Westerås samhälle, som önskade, att de känslor och tänkesätt, hvarmed denna nationalfest öfver hela riket firades, skulle för efterverlden i ett varaktigt minnestecken afspeglas, initiativet till det nationela företag, som vann sin fullbordan då, den 6 Juni förlidet år en minnesvård åt den store Konungen restes å platsen för det fordna Dominikanerklostret, der Gustaf Wasa och Sveriges folkombud genom Westerås recess nydanade vårt samhällsskick.
Till den fond, hvarigenom detta företag utfördes, lades grunden genom de betydliga penningebidrag som å nämnda högtidsdag tecknades af medlemmar af Westerås kommun.
Visserligen rönte den fosterländska planen deltagande äfven inom andra landsdelar, men — liksom initfativet till denna åtgärd, som eger en långt mera allmän och nationel, än lokal eller kommunal karakter, utgick från Westerås — så har äfven detta samhälle i vida öfvervägande grad burit kostnaderna för det monument, som för framtiden skall bära vittnesbörd om vår tids vördnad för ett stort historiskt minne.
Då nemligen de inom rikets öfriga kommuner insamlade bidrag uppgå till 2,738 R:dr 78 öre R:mt, utgöra Westerås stadsbidrag till Wasa-monumentets ijresande) i dels subskriberade, dels af kommunen anslagna medel, 5,387 R:dr 68 öre, samt för platsens aptering 6,336 R:dr 75 öre, eller en sammanlagd summa af 11,724 R:dr 43 öre R:mt.
Ytterligare har Westerås åtagit sig en årlig utgift af cirka 500 R:dr R:mt för vård och underhåll at monumentet och den omgifvande parken.
Dessa omständigheter synas göra den önskan billig och rättvis, hvilken är syftemålet för denna framställning nemligen att Westerås samhälle måtte befrias för den ytterligare detsamma ålagda utgiften för sjelfva platsens användning till det ändamål, som Westerås stad kan räkna sig till heder att hafva väsendtligen främjat, men som tvifvelsutan måste erkännas ega en öfvervägande allmän och nationel betydelse. 304 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Den ifrågavarande platsen, den så kallade Kungsträdgården, är Staten tillhörig och var tillförene anslagen till lön åt en Statens embetsman, Landshöfdingen i Westerås län, och var dess afkomst upptagen till 224 R:dr 50 öre Ruut.
Då insamlingen af medel för Wasa-monumentet nått den framgång, att planens verkställighet inom ej aflägsen tid kunde anses betryggad, anhöll Westerås Kommun, med jemväl fästadt afseende å behofvet af en allmän promenadplats, genom underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t det måtte Kongl. Maj:t i nådig Proposition till först sammanträdande Rikets Ständer föreslå, att den nu åt Landshöfdingen i Westmanland på lön anslagna så kallade Kungsträdgården i Westerås måtte, efter den dåvarande Landshöfdingens afgång, till staden Westerås upplåtas, mot vilkor att staden allt framgent till Landshöfdingen utgifver ett årligt belopp, motsvarande den summa, hvartill Kungsträdgården finnes i landshöfdingeiönen uppskattad eller, i händelse denna framställning icke kan bifallas, att Kongl. Maj:t täcktes lemna staden tillfälle att1 yttra sig öfver de vilkor, hvarunder Kongl. Maj:t, efter vederbörandes hörande, må vilja till Rikets Ständer framställa nådig Proposition om den ifrågavarande jordens upplåtande till staden.
Härå meddelades genom Kongl. Maj:ts nådiga Bref af den 17 Juli 1863 det svar, att med tillämpning af gällande expropriationslag den så kallade Kungsträdgården skulle för all framtid till Westerås stad upplåtas mot vilkor, bland annat, att staden årligen till Landshöfdingen i Westmanlands län erlägger 204 kubikfot spanmål, hälften råg och hälften korn, att för hvarje år lösas med penningar efter markegångspriset för de tio sista åren.
Westerås kommun, som endast förklarat sig beredvillig att underkasta sig en afgift för platsens begagnande, motsvarande det belopp hvartill dess årliga afkastning var i landshöfdingeiönen upptagen, såg sig sålunda bragt i det obehagliga alternativet, att antingen inställa de långt framskridna förberedelserna till Wasa-monumentets resande, eller ock underkasta sig, oberäknad årlig underhållskostnad, en vida högre årlig afgift för platsens begagnande, än den hvartill staden i sin underdåniga hemställan förklarat sig beredd.
Då man visserligen ej vill bestrida, att Landshöfdingen i Westmanlands län af Kungsträdgården dragit en betydligt högre inkomst, än det belopp hvartill nämnda plats är i lönestaten uppskattad; och då således rättvisan fordrar, att en ersättning, motsvarande verkliga inkomsten, honom beredes; men då i betraktande tages, dels att Westerås samhälle redan till det allmänt fosterländska ändamålet bidragit med 11, å 12,000 R:dr, under det i öfriga rikets kommuner endast 2,738 R:dr derför insamlats; — dels att Westerås åtagit sig en årlig underhållskostnad som visat sig uppgå till betydligt högre belopp, än från början beräknats; dels att kommunen ej sökt tillgodogöra sig någon inkomst af den för Wasa-monumentet med tillhörande park icke behöfliga delen af Kungsträdgården, utan till ett allmän-nyttigt ändamål, nemligen till skjut- och exercisplats för stadens skarpskyttar, upplåtit denna del; så hoppas man, att den önskan ej skall befinnas obillig, hvilken jag härmed går att, framställa, Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 131. 305 ställa, att nemligen Westerås samhälle måste befrias från den betungande årliga afgiften för den plats, som ej är upplåten för ett kommunalt behof, utan för ett allmänt fosterländskt ändamål.
Till följd häraf har jag således äran föreslå, att Rikets Ständer ville bevilja för Landshöfdingen i Westmanlands län en löneersättning för Kungsträdgårdens upplåtande, motsvarande det i Kongl. Maj:ts förutnämnda nådiga Bref stadgade belopp af 2 04 kubikfot spanmål.
A Ib. Engvall.
Af Herr Ländström, Å. J«, angående Åmåls treklassiga elementarläroverks förändring till femklassigt, samt löneanslag till erforderligt antal lärare derstädes.
Uti Åmåls stad finnes sedan år 1836 inrättadt ett treklassigt allmänt elementarläroverk, hvars distrikt kan anses omfatta nämnda stad, Tösbo och Wedbo härader jemte Skålleruds socken af Nordahls härad på Dahlsland, samt Näs och Nordmarks härader jemte Svanskogs socken och Gillbergs pastorat i Wermland, samtliga med den ansenliga folkmängd af öfver 90,000 personer; och då ej mindre af denna omständighet, än äfven af det förhållande, att afståndet från Åmål till närmaste belägna städer Carlstad och Wenersborg, utgör åtta mil, måste följa, att läroverket i Åmål, der lärjungarnes antal under sednare åren uppgått till omkring 60, skulle, ändamålsenligt inrättadt, blifva af ett långt större antal lärjungar anlitadt och följaktligen mera egnadt att uppfylla ortens nästan oafvisliga behof af lämplig undervisningsanstalt, får jag med upplysning, att staden Åmål erbjudit sig bekosta och underhålla de för läroverket och boställe till rektor erforderliga byggnader, härmedelst, till vinnande af ofvan omförmälda syftemål, vördsamt föreslå, J3ih. till R.
Prot. 1865 Sr 1866. 11 Sami. 3 Afd. 39 306 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 132. att elementarläroverket i Åmåls stad må förändras från treklassigt till femklassigt, och att följaktligen anslag till aflöning åt erforderligt antal lärare må beviljas.
Stockholm den 15 November 1865. A. J. Landström. N: o 132.
Af Herr BOVill, J. A., angående det stadgande, att hvad redan gäller såsom lag i afseende å kommunikation af besvär hos Hofrätt i skiddfordringsmål, jemväl bör tillämpas på andra mål, som genom besvär dragas under Hofr ätterna och icke angå häktade personer.
Under åberopande af min motion N:o 189 vid nästförflutna riksdag och på deruti anförda skäl får jag härigenom föreslå, att Rikets
Ständer för deras del besluta utfärdandet af en författning, hvarigenom stadgas: att hvad som redan gäller såsom lag i afseende på kommunikation af besvär hos Hofrätt i skuldfordringsmål, jemväl bör tillämpas på andra mål, som genom besvär dragas under Hofrätten, undantagandes sådana mål, som angå häktade personer.
Stockholm den 15 November 1865. J. A. Bovin.
N:o 133. 307 N:o 133.
Af Herr BOVill, J. Ä., om anslag till norra stambanans fortsättande från Upsala till Sala.
Uti nästlidne dag väckt motion har Herr A. Engvall föreslagit att Rikets Ständer måtte bevilja ett belopp af 1,000,000 Riksdaler för påbörjande af en stambana, utgående från den under byggnad varande jernbana emellan Stockholm och Upsala, och sträckande sig genom Upland och Westmanland till
Dalarne samt vidare i rigtning åt sjön Siljan, äfvensom att åt Kongl. Maj:t måtte öfverlemnas, att med ledning af vunnen utredning i tekniskt och ekonomiskt afseende, i öfrigt närmare bestämma de orter sagda bana lämpligen bör beröra.
Uti hufvudsyftet af denna motion, som är att bringa till nytt lif den allt för länge hvilande frågan om jernvägsstambanornas utsträckande jemväl till Westmanland och Dalarne, instämmer jag på det lifligaste, öfvertygad att få provinser inom riket deraf äro i lika stort behof och i lika hög grad kunna underhålla trafiken.
I samma mån som jag varmt intresserar mig för denna jernvägs byggande under möjligen kortaste tid, måste jag äfven anse det vara af största vigt att frågan får ett sådant uppslag att våra lifliga önskningar komma till praktiskt utförande; och i sådant afseende har jag fästat mig vid att, ehuru motionären föreslår att banan skall utsträckas från någon punkt på den under anläggning varande banan emellan Stockholm och Upsala, motiveringen i motionen antager 2:ne stambanor närmast norr om Mälaren.
— Om äfven, hvilket är obestridligt, 2:ne dylika banor naturligtvis skulle i vida högre grad än blott en sådan gagna trafiken, kan jag dock icke för mig göra sannolikt att under nuvarande förhållanden och i det slägtets tid, som nu verkar, fråga på allvar kan uppstå om 2:ne dylika stambanor.
— Vid sådant förhållande och under antagande att endast en stambana norrut kan, åtminstone i den tid, som tillhör oss, komma till stånd, lärer man icke med hopp om framgång och något allmännare understöd inom representationen hafva att vänta någon annan förbindelse med hufvudstaden och den så kallade vestra eller södra stambanan än genom den redan påbörjade norra stambanans utdragande från Upsala mot Sala, i enlighet med det af Öfversten, Friherre Ericson redan för längesedan derutinnan förordade förslag; och får jag af sådan anledning föreslå, J 308 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 134. att Rikets Stander till fortsättande af stambanan från Upsala i ofvanuppgifna rigtning måtte för nästkommande statsreglering speriod anslå ett belopp af 2,000,000 Riksdaler Riksmynt.
Stockholm den 15 November 1865. J. A. Bovin. N:o 134.
Åf Herr CarlSOH, G. Fr., om löneanslag till ökadt antal lärare vid Westerviks högre elementarläroverk i ändamål af detsammas utvidgning till fullständigt äfven på den klassiska hildningslinien.
Sedan på grund af särskilda Kongl. Bref den förut varande lägre elementarskolan i Westervik blifvit år 1847 förändrad till högre apologistskola med rektor och tre kolleger, utom nödige öfningslärare och kollegernes antal år 1858 ökats till sju, hvarefter detta från år 1859 högre, på reallinien fullständiga elementarläroverk erhållit tvänne lektorer, den ene 1861, den andre 1864, så har läroverket under nyssnämnda utvecklingsperiod sökt att efter sina krafter motsvara Begerings och Ständers hugnesamma omvårdnad och frikostighet.
Lärjungeantalet höjde sig under läseåren 1844— 1851 från 50 till 103, hade vid början af höstterminen 1856 hunnit till 176.
Det öfversteg under föregående vårtermin freqvensen vid elementarläroverken i Strengnäs och Östersund, samt uppgick till samma numerär som i Hernösand och Nyköping.
Under åren 1850—1863 dimitterades ifrån läroverket i Westervik till studentexamen 45 ynglingar, hvarefter 5 aflagt maturitetsexamen.
Men lärjungarnes och särskildt de utexaminerades antal skulle ofelbart hafva stigit i vida större mån, så framt icke undervisningen vid sistberörda läroverk lidit af bristen på fullständig klassisk bildningslinie.
Bland de 48 derifrån utexaminerade ynglingarne har, efter hvad kändt är, åtminstone halfva antalet sedermera nödgats förskaffa sig kunskap i klassiska språk för tillämnade fakultets- och embets-examina.
Så länge Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
309 det ifrågavarande läroverket bestod af en högre apologistskola, undervisades der i latinska språket ända upp i öfversta klassen, om än icke till fullt samma vidd, som för studentexamen var erforderlig.
Men alltifrån höstterminen 1860 har läroverket för hvarje år erfarit tilltagande olägenheter deraf att klassiska språkens studium derstädes slutar med femte klassen, för att derefter antingen fortsättas annorstädes, eller ock afbrytas vid numera försvårad öfvergång till sjette realklassen.
Det oaktadt finnes här på klassiska linien i klasserna 3—5 för närvarande 36 lärjungar, bland hvilka flertalet måste på halfva vägen öfvergifva sin först valda studierigtning, ettersom deras medellöshet förbjuder flyttningen till ett aflägset, fullständigt elementarläroverk.
Afståndet från Westervik till närmaste fullständiga elementarläroverk, nemligen det i Linköping, är nära 11 mil, till Norrköping 12 mil och till Calmar nära 18 mil, under det man från Nyköping räknar endast 6'/2 till Norrköping, från Wenersborg till Skara 7 '/*, från Norrköping till Linköping 4 och från Malmö till Lund blott l'/2 mil.
De bland nyssnämnda städer, åt hvilka på sednare tider förunnats fullständiga elementarläroverk, hafva således alla kortare väg än Westervik till de närmast belägna stiftsstäderna.
Bland städer af båda slagen gifvas äfven åtskilliga, hvilkas läroverk komma en långt mindre folkmängd till godo än den, för hvilken Westerviks läroverk har ett centralt läge.
Calmar läns norra landstingsområde, med en befolkning af öfver 95,000 personer, skall, om elementarläroverket i Westervik blifver fullständigt, låta sina studerande söner nästan uteslutande inhemta elementarbildning derstädes, i stället för att, som nu måste ske, söka densamma längre bort.
Antagligt är äfven att från södra delen af Östergötland, samt från Oscarshamns stad och kringliggande landsort ett icke obetydligt antal lärjungar då komme att sändas till Westervik, enär Linköpings läroverk redan har ett antal af nära 500 och Calmar mer än 400, så att dervarande läroverkslokaler, ehuru nyligen i hög grad utvidgade, snart blifva öfverfyllda.
Westervik har att erbjuda undervisningssökande äfven andra förmåner, såsom erkändt billiga lefnadskostnader och ovanligt rika understödsmedel.
I fråga om de sistnämnda kan dess läroverk räknas till de bäst försedda, ty dervarande premie- och stipendii-fonder uppgå till närmare Trettionio Tusen Riksdaler, så att det häruti öfverträffas endast af tvänne bland rikets elementarläroverk, nemligen Göteborgs och Linköpings.
Men dessa penningemedel tjena nu blott till uppmuntran för realister, bland hvilka läroverks-kollegium stundom har svårt att göra ett nöjaktigt urval, under det kyrkan och lärarestaten mångenstädes sakna ämuessvenner.
Dessutom eger läroverket en vacker början till vetenskapliga samlingar.
Hvad utrymmet för ett i Westervik blifvande fullständigt elementarläroverk angår, torde få anföras, att då det år 1810 fullbordade gamla skolhuset visat sig otillräckligt, har staden för närvarande derjemte förskaffat läroverket nyttjanderätten till ett enskildt hus, hvilket tillika med gamla skolhuset kan, såsom läroverks-kollegium förklarad!, tillsvidare inrymma läroverket, men eftersom denna utväg icke är annat än en nödhjelp, har staden derjemte förberedt uppförandet af ett nytt, för alla händelser 310 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 134. ändamålsenligt läroverkshus, genom att dertill anskaffa ritning och kostnadsförslag, utse rymlig och välbelägen plats, samt uppgöra förslag huru byggnadskostnaderna i väsendtligaste mån skulle kunna åstadkommas.
Visserligen saknar samhället härtill egna tillgångar, men äfven denna brist och förlägenhet har vid innevarande riksdag redan blifvit inför Rikets Höglofliga Ständer tillitsfullt framlagd.
Hvad här ofvan sålunda blifvit anfördt ådagalägger nogsamt Westerviks stads och kringliggande folkrika landsorts behof af ett fullständigt elementarläroverk i nämnda stad, och torde det icke kunna förnekas att detta behof är af den vigt att detsamma nu bör afhjelpas.
Till följd häraf vågar jag ödmjukast föreslå och anhålla, att Rikets Höglofliga Ständer täcktes bevilja löneanslag till två nya lektorer och till ännu en adjunkt, i stället för en nuvarande extra-lärare, äfvensom till löneförbättringar åt rektor oell öfning slär ar ne vid elementarläroverket i Westervik, på det att detsamma må blifva på båda bildningslinierna fullständigt.
Hvad Högvördige
Domkapitlet i Linköpings stift uti detta ämne till Kongl. Maj:t i underdånighet andragit, och hvaraf en bestyrkt afskrift här vidfogas, får jag jemväl ödmjukast åberopa; likasom jag får äran hänvisa till Calmar läns norra landstings, genom Konungens Befallningshafvande i samma län insända, Westerviks elementarläroverk rörande, underdåniga petition, hvilken, enligt Kongl.
Maj:ts nådiga förordnande, lärer blifva till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemnad.
C. Fr. Carlson.
(Bilaga.)
Öfver den af Westerviks Stadsfullmägtige hos Eders Kongl.
Maj:ts gjorda underdåniga ansökning om nådig Proposition till Rikets härnäst sammanträdande Ständer, angående dervarande endast på reallinien fullständiga läroverks utvidgande till fullstäu - Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
311 digt högre elementarläroverk, har underdånigt utlåtande blifvit
Domkapitlet affordradt; och får Domkapitlet till åtlydnad häraf, med återställande af remisshandlingen, underdånigst anföra följande:
Domkapitlet, som under den 12 sistlidne Juni till Eders Kongl. Maj:t ingått med underdånig hemställan i berörda hänseende, anser sig, med åberopande af hvad
Domkapitlet vid detta tillfälle i frågan anfört, endast behöfva ytterligare tillägga, att då
Domkapitlet för vinnande af ifrågavarande ändamål föreslog anställande af endast en ny lektor, skedde detta med fästadt afseende å de minsta möjliga lärarekrafter, hvarigenom läroverket skulle kunna omgestaltas till fullständigt äfven å den klassiska linien; och ehuru visserligen önskligt vore det tillgång genom statsanslag kunde beredas att, i stället för ett, vid läroverket inrätta tvänne nya lektorater, anser dock Domkapitlet, i händelse Eders Kongl. Maj:t ej skulle fästa afseende å denna Stadsfullmägtiges begäran, större vigt för undervisningens jemna gång ligga deruppå, att, enligt hvad jemväl af Westerviks Stadsfullmägtige blifvit underdånigst hemstäldt, den under sednare tiden vid läroverket behöfliga extra lärarebefattningen förändrades till en å ordinarie stat uppförd adjunktsbeställning.
Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärda Stormägtigste, Allernådigste Konung!
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste tropligtigste tjenare och undersåter E. Gr.
Bring: J. H. W. Steinnordh. N. Östling. E. G. Munck. E. II.
Segersteen.
Linköpings Domkapitel den 9 Augusti 1865.
Likheten med originalet intyga: C. Fr. Carlson.
C. A. Th. Ädelgren.
Protokolls-sekreterare. 312 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
S:o 135.
Af Herr Gahn, H, P. W., angående upphäfvande af hvad i 134 § af Kongl.
Stadgan för rikets elementarläroverk före skrifvits om särskild bokföring och redovisning af den under mom. d) omförmälda terminsafgift, m. m.
I afseende på de afgifter som af lärjungarne skola erläggas till elementarläroverkens kassor innehåller Kongl. Maj:ts nådiga Stadga för rikets elementarläroverk, § 134, mom. 1, följande: ”Hvarje elementarläroverk skall ega l:o sin egen kassa, hvars inkomster vare: a) 4 R:dr 50 öre af hvarje lärjunge, som vid läroverket inskrifves, b) frivilliga gåfvor, c) den afgift, som i mån af behof lärjungarne ålägges till lyshållning och inköp af ved, samt till aflöning åt en vaktmästare, — — d) en skolafgift af 4 R:dr 50 öre för terminen af hvarje icke medellös lärjunge. — — — — De medel, som genom den i mom. d) bestämda skolafgiften tillflyta kassan, skola särskildt bokföras och redovisas samt användas till anskaffande af såväl böcker och undervisningsmedel, som eljest behöflig materiel för läroverket.
Kassans öfriga medel användas till programmers tryckning, inköp af ved och ljus, vaktmästares aflöning, samt, om tillgångarna utan upptagande af den i mom. c) omnämnda afgift det tillåta, till anskaffande af nödiga undervisningsmaterialier.”
Den egna kassan bildar således i sjelfva verket tvänne olika kassor, nemligen en, som uppkommer genom inskrifningsafgiften, 4 R:dr 50 öre för en gång, samt en, som enligt mom. d) bildas af terminsafgiften, 9 R:dr för året af hvarje icke medellös lärjunge; hvilka kassor jag för korthetens skull vill benämna egna kassan och terminsafgifts-kassan.
Af denna föreskrift finner man, att termins afgifts-kassan får användas allenast för anskaffande af undervisningsmateriel, under det att den egna kassan skall bestrida läroverkets alla andra utgifter, såsom för ljus, ved, uppassning etc., samt, om tillgångarne så medgifva, äfven lemna bidrag till undervisningsmaterielen.
Till följd af denna kassans fördelning i tvänne afdelningar, af hvilka den ena icke får understödja den andra, har nu, efter hvad för mig uppgifvits, vid de flesta läroverk Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
313 läroverk inträffat eller måste snart inträffa, det oegentliga förhållande, att, oaktadt dess inkomster på det hela skulle vara fullt tillräckliga för skolans alla behof, om de vore uti en kassa sammanslagna, den egna kassans inkomster visat sig alldeles otillräckliga för dess åligganden, då deremot terminsafgifts-kassan icke kan använda sina inkomster, utan lemnar betydliga årliga öfverskott.