Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Fastän de ransakningsfångar, för hvilka detta häkte varit afsedt, under senare tiden förvarats i Stockholms stads ransakningsfängelse, hade Fångvårdsstyrelsen flera gånger, under sista året ej mindre än vid fem särskilda tillfällen, nödgats för brist på utrymme från berörda kronohäkte förflytta straff-fångar till andra cellfängelser, der utrymme dock stundom endast med svårighet funnits att tillgå.
Dessutom förekomma i fråga om detta häkte en annan ganska vigtig omständighet, som gjorde utvidgning deraf behöflig.
Genom Förordningen den 21 December 1857 angående straffarbetes och fängelsestraffs verkställande i enrum vore en väsendtligen olika fängelsedisciplin fastställd för fångar, dömda till straffarbete och til! fängelsestraff.
Sålunda bade fångar, dömda till sistnämnda lindrigare straffart, laglig rätt att i fängelset åtnjuta en vida lindrigare behandling än ?traflarbetsfångar.
Dit hörde, bland annat, förmånen af att bebo s. k. fönstercell (enrum med stort fönster) och att inom eller utom häktet, under vederbörlig uppsigt, vistas tillsammans med andra till enahanda straff dömda fångar.
Dessa förmåner kunde endast i viss mån beredas vid kronohäktet på Långholmen, sorn egde blott ett par celler försedda Bil.
N:o 1 a) till Kongl. Majlis Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. 9 med stort fönster samt hade en trång fånggård och saknade lämpligt ställe för fångarnas vistande utom häktet.
Styrelsen ansåge fördenskull behöfligt, att en sådan tillbyggnad vid detta häkte verkställdes, hvarigenom icke blott ökadt antal celler erhölles utan ock nyssnämnda brister afhjelptes, i sammanhang hvarmed tillfälle jemväl yppades att bereda tjenligare lokaler för fängelsets ekonomi äfvensom bostäder inom häktet för dess vaktbetjening.
Afven i de norra orterna bade inom fängelserna brist på utrymme ofta visat sig och föranledt försändningar af straffångar till cellfängelser i andra orter, och bland städerna i de norra länen vore det företrädesvis Sundsvall, hvarest ett nytt kronocellfängelse vore af behofvet påkalladt.
Dels hade, efter den på senare åren yppade tillvext i antalet af sådana straffångar, som borde i cellfängelse undergå sitt straff, länsfängelset i Hernösand visat sig vara för länets behof otillräckligt, och dels förekomme i afseende på Sundsvall särskildt, att, enligt hvad Kongl. Maj:ts Befallningshafvande tillkännagifva, brott och förseelser derstädes och i trakten deromkring mera än i andra orter af länet föröfvades.
I Sundsvall hade ock förut funnits ett såsom kronohäkte begagnadt gemensamhetsfängelse, men detta för ransakningsfångars förvarande olämpliga och för fängelsestraffs undergående oanvändbara häkte hade år 1863 blifvit indraget.
Vidare erfordrades, efter Fångvårds-Styrelsens tanka, ett nytt cellfängelse i norra delen af Calmar län, och denna åsigt grundades förnämligast dels på Calmar läns utsträckta läge och den deraf nu föranledda långa fångtransporten från länets norra orter till dess på cj långt afstånd från södra gränsen belägna länsfängele, dels ock derå att detta fängelse stundom befunnits sakna nödigt utrymme för de fångar, som bort derstädes förvaras.
Frågor hade jemväl uppstått om uppförande i Hudiksvall och Borås af nya kronohäkte^ men Fångvårdsstyrelsen, som antog behofvet af nya fängelser på dessa ställen icke vara så trängande som i fråga om de förenämnda, ansåg dessa frågor böra tillsvidare anstå.
För de nya fängelsebyggnader, hvilka Styrelsen sålunda ansåg icke utan olägenhet kunna uppskjutas och som förslagsvis blifvit beräknade att utgöras vid kronohäktet på Långholmen af sådan tillbyggnad, att 24 nya celler jemte ekonomilokaler erhölles, samt i Sundsvall och i norra delen af Calmar län utaf fängelser med 34 celler och ekonomibyggnad på hvartdera stället, skulle, enligt en i Styrelsens byggnadskontor summariskt uppgjord kalkyl, kostnaden komma att uppgå till följande belopp, nemligen: för tillbyggnaden vid kronohäktet på Långholmen B:dr 65,000: — » fängelsebyggnaden i Sundsvall » 85,000: — » d:o i norra delen af Calmar län * 75,000:
— I fråga om beredande af tillgångar för bestridande af dessa byggnadskostnader, anmälte Styrelsen, bland annat: att af det vid 1840—41 årens riksdag beviljade anslag till stadsfängelsers uppförande vore i Biksgälds-kontoret innestående en odisponerad behållning af R:dr 35,475: 02. att hos Styrelsen funnes att tillgå uppkomna besparingar å anvisade byggnadsmedel: af anslaget till uppförande af länsfängelser R:dr 6,800: 01. * b » häradsfängelser » 1,537: 23. » r * stadsfängelser » 1,930: 16.
R;(jr 10,267: 40. att, enligt Kongl. Brefvet den 23 Februari 1858, Norrtelje stad och angränsande härader under loppet af 12 år, räknadt från och med 1859, skulle såsom bidrag till uppförande af fängelse- och tingshusbyggnad i nämnda stad erlägga omkring 458 R:dr årligen, om dispositionen af Transport.
R:dr 45,742: 42.
Prof. 1865. l:a Sami. 1m Afd. 2 10 Bil.
N:o 1 a) till Kongl. Maf.-ts Prof. N:o 1, om Statsverket 186ä.
Transport R:dr 45,742: 42. hvilket bidrag Styrelsen, enligt samma nådiga bref, hade att efter nämnde tids förlopp hos Kongl. Maj:t göra underdånig framställning.
Vid 1864 års utgång hade af detta bidrag influtit » 2,807: 99. och att, jemlikt Kongl. Brefvet den 18 Augusti 1859, Norrköpings stad jemte åtskilliga kringliggande härader skulle såsom bidrag till uppförande af ett kronoceilfängelse i nämnda stad erlägga ett sammanräknadt belopp af omkring 17,988 R:chr 18 öre, hvaraf den på staden belöpande andel, 9,000
R:dr, blifvit för byggnaden använd, hvaremot häradernas andel borde reserveras intilldess Kongl. Maj:t på skeende underdånig framställning annorlunda förordnade.
Af denna andel hade vid slutet af 1864 influtit » 4,843: 72.
Summa R:dr 53,394: 13. hvartill komme hvad intill slutet af nästa statsregleringsperiod ytterligare af omförmälda byggnadsbidrag inflöte.
Dä ransakningar med häktade personer, i den mån sådant lämpligen kunde ske, numera hölles på läns- och kronocellfängelserna, och behofvet af särskilda cellfängelser för häradernas och städernas ransakningsfångar derigenom blifvit minskadf, samt i allt fall uppförande på allmän bekostnad af sådana fängelser icke, åtminstone för den närmaste framtiden, torde böra ifrågakomma, syntes det Styrelsen som om hinder för användande till ifrågasatta byggnadsföretag af dessa från de särskilda extra statsanslagen för uppförande af läns-, härads- och stadsfängelser härflytande tillgångar destomindre förefunnes, som kronocellfängelserna i Sundsvall och norra delen af Calmar län skulle komma att motsvara samtliga de ändamål, hvartill ofvannämnda särskilda statsanslag voro afsedda.
Med emförmälande vidare att, enligt hvad Styrelsen inhemtat, föga annat bidrag till uppförande af fängelser i Sundsvall och norra delen af Calmar län kunde af de kommuner, som i följd af dessa fängelsers uppförande icke vidare blefve i behof af egna förvaringsrum för häktade personer, påräknas än kostnadsfri upplåtelse af fängelsernas byggnadstomter; men alt denna omständighet icke syntes vara af den vigt, att uppförandet af ifrågavarande för fångvården i allmänhet erforderliga fängelser skulle deraf förhindras, helst dessa kommuner i allt fall icke komme i åtnjutande af andra eller större förmaner, an kommunerna i och omkring länsresidenssläderna och af hvilka icke några bidrag i förevarande hänseende blifvit ifrågasatta, har, på grund af hvad sålunda blifvit anfördt, Fångvårds-Stvrelsen underdånigsf hemställt att Kongl. Maj:t till Rikets näst sammanträdande
Ständer täcktes göra framställning dels att, för utvidgning af kronocellfängelset på Långholmen och uppförande af nya dylika fängelser i Sundsvall och någon af städerna i norra delen af Calmar län, i enlighet med de ritningar och kostnadsförslag, scm af Kongl. Maj:t blefve faslstäbda, måtte få användas ofvan omförmälda befintliga anslag och andra tillgångar, dels att för samma ändamål måtte anvisas ett belopp af 165.OfO R:dr, dels och att på Kongl. Maj:t må ankomma att pröfva, om och i hvilken mån de bestämmelser, scm för användande af de för härads- och stadsfängelsers uppförande anvisade anslag blifvit i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse elen 5 Juni 184l meddelade, må i förevarande fall vinna tillämpning.
Sedermera har lili underdånig skrifvelse den 21 sistlidne Juli Fångvårds-Stvrelsen meddelat, hurusom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande j Gefleborgs län rörande behofvet af ett kronoceilfängelse i Hudiksvall hos Styrelsen anfört: att länscellfängelset i Gefle visat ig vara alldeles otillräckligt för länets alla fångar, hvarföre detsammas utvidgande eller tt nytt cellfängelses uppförande inom länet vore af behofvet högt påkalladt; att med afeende såväl å länscellfängeisets läge i yttersta södra delen af det vidsträckta länet, sona Bil.
11 å den omständigheten att flertalet af derstädes förvarade fångar införpassades från Norra och Vestra Helsinglands domsagor, uppförandet af ett nytt cellfängelse i länets norra del uppenbarligen vore att föredraga framför länsfängelsets utvidgande, då derigenom vunnes ej mindre besparing i transportkostnaderna än ock underlättade ransakningar med de i så’ dant häkte intagna ransakningsfångar, hvilka under den långa transporten till och från Gefle oftast beredde sig tillfälle att med hvarandra och andra personer komma i beröring samt erhålla och gifva sådana meddelanden, som nödvändigt försvårade ransakningarna; samt att det ifrågavarande längelset, hvilket skulle begagnas såsom kronohäkte för Hudiksvalls stad samt Norra och Vestra Helsinglands domsagor, och såsom ransakningshäkte för nämnda stad jemte norra domsagan, borde uppföras till minst lika storlek som det i Uddevalla, eller med 30 vanliga celler, 2 fönsterceller och 2 sjukcsller, nödiga ekonomilokaler samt boställsrum för fängelsets befälhafvare och betjening; — i sammanhang hvarmed Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande insändt skriftliga yttranden af Magistraten i Hudiksvall och Domhafvanden i Norra Helsinglands domsaga, åtföljda af protokoll öfver ärendets behandling vid hållna sammanträden med Stadsfullmäktige och å kommunalstämmor i de särskilda tingslagens socknar af nyssnämnda domsaga, utvisande dessa handlingar bland annat: att Staden, under förutsättning att uti ifrågakomna häkte finge förvaras alia stadens såväl ransaknings- som s. k. polisfångar, erbjudit sig att upplåta en för ändamålet lämplig och välbelägen tomt, uppskattad under antagande att dertill erfordrades en plats af 270 fots längd och 120 fots bredd, efter i staden gängse pris, till ett värde af 1,012 R:dr 50 öre, och att, förutom godfcgörelse för stadsfångarnas förplägning, erlägga ett årligt bidrag till fångvården af 75 R:dr; äfvensom att tingslagen under vissa vilkor förbundit sig att lemna dels ett bidrag för en gång till fängelsets uppförande, dels ock en efter hemmanens öretal beräknad årlig afgift, uppgående efter gjord beräkning det förra till ungefär 5,721 R:dr 19 öre och den senare till omkring 324 R:dr 74 öre.
Med anledning af denna Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes framställning har Fångvårds-Styrelsen yttiat: att ehuru Styrelsen fortfarande ansåge ett nytt kronohäkte i Gefleborgs län icke vara oundgängligt, enär länsfängelset i Falun, dit fångforslingen från Gefle skedde på jernväg, åtminstone merendels kunde mottaga de fångar, för hvilka utrymme saknades i Gefle länscellfängelse, så måste dock Styrelsen, lika med Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, vitsorda, att betydande fördelar skulle genom uppförandet af ett kronohäkte i Hudiksvall vinnas, såsom: att undvikas kunde den olägenhet, som förut någon gång inträffat, eller att utrymmet i länsfängelserna i Gefle och Falun blefve för hårdt anlitadt, ett förhållande som föranledt dertill, att Fångvårdsstyrelsen måst från Gefle länsfängelse förflytta fångar till annat på långt afstånd beläget fängelse; att de långväga, för Staten kostsamma och jemväl i öfrigt menliga fångtransporterna inom länet väsendtligen förminskades; äfvensom att tillfälle bereddes till ransakningars hållande inom cellfängelse på en ort, der brottens antal och brottslingarnas beskaffenhet gjorde ett sådant anordnande mera än vanligt önskvärdt.
Och på grund häraf samt med afseende jemväl derå, att vederbörande kommuner voro villiga att för ifrågavarande kronohäktes uppförande och underhåll utgifva icke obetydliga bidrag, hemställde Styrelsen i underdånighet, att Kongl. Maj:t, i händelse Statsverkets tillgångar funnes sådant medgifva, täcktes af Rikets Ständer äska beviljandet af nödiga medel för ändamålet; hvarjemte, beträffande beloppet af det härtill erforderliga statsbidraget, Styrelsen slutligen anmälte att, då kronohäktet i Hudiksvall, särdeles om det föreslagna fängelset i Sundsvall komme till stånd, icke torde böra byggas större än länsfängelset i Umeå, innehållande, jemte vanlig ekonomibyggnad med ransakningslokal, 24 celler, kostnaden för det nya fängelset blifvit beräknad till omkring 65,000 R:dr utom byggnadstomt, hvadan, efter afdrag af de från kommunerna utgående medlen, omkring 60,000 R:dr ytterligare skulle erfordras såsom statsanslag. 12 Bil.
N:o 1 a) till Kongl. Maj:ts Prnp. N:o 1, om Statsverket 1865.
Hans Excellens yttrade med anledning häraf hurusom af hvad sålunda blifvit af Fångvårds-Styrelsen anfördt syntes framgå, att en tillbyggnad vid kronohäktet på Långholmen vöre företrädesvis erforderlig.
I öfrigt, ehuru både ur fångvårdens och ur brotts rnålslagskipningens synpunkt vore önskvärdt om såväl i Sundsvall och Hudiksvall som norra delen af Calmar län kronohäkten komme till utförande, så, utom det att Rikets Ständer torde hysa betänklighet att på en gång bevilja anslag till så många nya häktens byggande, förefölle det derjemte såsom ett sådant behof icke för Calmar län vore af egentligen trängande beskaffenhet, äfvensom om, derest i endera af de båda städerna Sundsvall och Hudiksvall kronohäkte uppfördes, det härutinnan för närvarande mest angelägna behofvet kunde jemväl med afseende på dessa städers från hvarandra ej synnerligen stora afstånd, anses uppfyldt.
I fråga om valet mellan dessa bägge ställen vore, oaktadt det obetingade företräde Fångvårds-Styrelsen dervid lemnat åt Sundsvall, Hans Excellens vid öfvervägande af hvad jemväl beträffande Hudiksvall förekommit och med afseende å den nära belägenheten mellan Sundsvall och Hernösand, der cellfängelse redan finnes, ej beredd att nu afgifva ett slutligt tillstyrkande för den ena eller andra platsen, utan trodde denna fråga böra före dess afgörande göras till föremål för ytterligare utredning.
Men emellertid ville det synas gifvet, att, näst tillbyggnaden vid Långholmens kronohäkte, ett nytt sådant häkte i någon af förenämnda städer vore af verkligt behof påkalladt, och Hans Excellens ansåg sig förthy böra i underdånighet tillstyrka, att nådig framställning måtte till Rikets Ständer göras angående dels verkställande af ifrågasatta tillbyggnad vid kronohäktet å Långholmen dels ett nytt kronohäktes uppförande i någon af städerna Sundsvall eller Hudiksvall, och att för nämnda ändamål måtte, ej mindre få användas förut omnämnda odisponerade medel, i den mån de blefve tillgängliga, än ock anvisas att utgå under år 1867 ett belopp af 70 000
R:dr, med hvilka medel de ifrågasatta byggnaderne borde kunna fullbordas, derest det norra häktet förlädes i Hudiksvall och ej uppfördes i större omfattning än Fångvårds Styrelsen för denna stad föreslagit, men, om häktet i Hudiksvall ansågs böra innehålla liera celler eller ett häkte byggdes i Sundsvall i öfverensstämmelse med Styrelsens förslag, i alla fall kunde utföras så stor del af arbetet, som behöfde under 1867 företagas.
Hvad Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Ministern sålunda föreslagit och hemställt behagade, efter Stats-Rådets öfriga ledamöters tillstyrkande, Hans Maj:t Konungen till alla delar gilia; och skulle utdrag af Protokollet till Finans-Departementet expedieras, för behörigt iakttagande vid upprättandet af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof.
N:o 1 b) till Kongl. Maj:ts Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. 13 Transumt af Protokollet öfver Justitie-Departements ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott Tisdagen den 29 Augusti 1865, i närvaro af: flans Excellens Justitie-Stats-Ministern, Herr Friherre Ds Geek, Stats-Råden:
Grefve von Platen, Lagerstråle, Bredberg, Reuterskiöld. Hans Excellens Herr Justitie Stats-Ministern anmälde derefter slutligen: Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 21 Oktober 1863 angående ersättning till vederbörande för de i strafflagen stadgade böters indragande till Kronan; varande samma skrifvelse af följande lydelse: — — — — — — — — — — — Statskontoret, som, medelst nådig remiss, blifvit anbefaldt att inkomma med underdånigt yttrande och förslag angående lämpligaste sättet att åt hvad Rikets Ständer sålunda beslutat bereda verkställighet, har, uti afgifvet underdånigt utlåtande, som den 12 innevarande månad till Justitie-Departementet inkommit, anfört: »Uti ofvanberörda skrif velse hafva Rikets Ständer, efter omförmälande af förut gällande stadganden angående fördelning af sådana böter, som numera efter nya Strafflagen ådömas, andragit, att Rikets
Ständer arisågo det vara en enkel fordran af rättvisa, att de embets- och tjenstemän, hvilka till följd af Strafflagens stadgande ginge i mistning af de inkomster, som varit beroende på beståndet af förut varande föreskrifter om böters fördelning, al Statsverket erhålla full ersättning för sålunda inträffad minskning i deras påräknade inkomster af Rensten och att det äfven syntes vara billigt, att de menigheter och allmänna inrättningar, hvilka, i följd af dåvarande förhållanden, med fullt skäl grundat sina inkomst- och utgiftsstater för den närmaste framtiden på beiäkningen, att dem fortfarande skulle tillflyta enahanda inkomster, sorn ditintills, blefve, åtminstone intilldess de hunnit att, med afseende på de nya förhållandena, vidtaga förändrade anordningar för sina penningebehofs reglerande, bibehållne vid förutvarande, af bötesandelar beroende, inkomster; att då dervid endast borde ifrågakomma bestämmande af ersättning för ditintills åtnjutna inkomster samt det vore af vigt, att, genom de för sådant ändamål vidtagna åtgärder, någon rubbning icke skedde i Rikets
Ständers beslut angående ofvanberörde stadgande i Strafflagen, eller det dermed afsedda ändamål motverkades, det vore nödigt att ersättningsbeloppen uteslutande med. afseende å de förhållanden, som egt rum innan Strafflagen med dgs,s högre böter 14 Bil.
N:o 1 b) till Kongl. Maj:ts Prop.
N:o 1, om Statsverket 1865. trädt i verksamhet och efter en viss medelinkomst för de sistförflutna åren, bestämmas till en fast summa att af dem, som för närvarande vore till sådan inkomst berättigade, fortfarande eller tills vidare åtnjutas; att, beträffande sättet att bestämma dessa ersättningsbelopp, Rikets Ständer föreställt sig, att det med tillräcklig omsorg om Statens och den enskildes rätt vore förenligt att åt vederbörande ersättningstagares egen omsorg öfverlemna att på laga sätt styrka, huru stor minskning för dem genom den ifrågavarande lagförändringen uppstått och att, hvad anginge frågan om tillgångar för
Staten till bestridande af de deraf uppkommande utgifter, Rikets Ständer ansåge med fullkomlig säkerhet kunna påräknas, att sådana skulle uppstå genom den förökning i Statens inkomster afbötesmedlen, hvilken måste blifva en följd af så väl ifrågavarande, som ock öfriga stadganden i Strafflagen, hvarigenom bötesbeloppen blifvit i betydlig grad förhöjda; att då det emellertid å ena sidan icke af rättvisans och billighetens fordringar vore en ovilkorlig följd, hvarken att ofvanberörda ersättningar måste vara vid vissa tjenstebefattnrngar fästade för längre tid, än nuvarande innehafvares tjenstetid, hvilket vore så mycket otjenligare, som derigenom skulle kunna uppstå invecklade förhållanden vid blifvande löneregleringar, eller att de för all framtid skulle tilläggas kommunerna, för hvilka annan utväg till deras penningebehofs fyllande blifvit genom kommunalförfattningarna beredd, eller att allmänna inrättningar, hvilka, derest de förtjente och behöfde understöd af Staten, kunde erhålla detta under en lämpligare och med vederbörlig enkelhet i finans-förvaltningen mera förenlig form, än genom stadigvarande ersättningsanslag af allmänna medel, — skulle förklaras till sådana berättigade, men å andra sidan till äfventyrs förekomme af Staten ingångna förbindelser, som medförde fortfarande ersättningsskyldighet äfven i dessa fall, en utredning, som genom Eders Kongl. Maj:ts nådiga försorg lättast kunde verkställas, synts Rikets Ständer vara erforderlig derom, huru en reglering för framtiden af ifrågavarande förhållanden måtte kunna på enklaste och tjenligaste sätt åstadkommas.
En så fullständig utredning, som för ordnandet af ifrågavarande angelägenhet är af nöden och blifvit af Rikets Ständer äskad, kan af liera skäl för närvarande ej åstadkommas.
Hit hörer nemligen, såsom i Rikets Ständers skrifvelse anföres, att undersöka, huruvida i afseende å sådana bötesandelar, som hittills tillkommit vissa tjenstemän, rättigheten till ersättning för förlusten deraf kan anses vara fästad vid tjenstebefattningen eller böra med innehafvarens tjenstetid upphöra: huruvida vederbörande kommuners enahanda rätt må vara af beskaffenhet, att dylik ersättning bör dem för obegränsad tid tilläggas, oafsedt de tillgångar för deras behofs fyllande, som genom kommunalförfattningarna blifvit dem beredde: huruvida vissa allmänna Inrättningar, med slik rätt till bötesandelar och i fortfarande behof deraf, må erhålla sin ersättning i mer lämplig form: huruvida särskilda af Staten ingångna förbindelser förefinnas, som i nämnde hänseende medföra en ovilkorlig ersättningsskyldighet för all framtid o. s. v. ; och för åvägabringande af den begärda utredningen saknas erforderliga upplysningar af tillgängliga räkenskaper och handlingar, af hvilka icke med säkerhet ens kan inhemtas, huru stor del af bölerne ådömts på grund af lagrum och särskilda författningar, hvilka genom den nya Strafflagen blifvit upphäfda, eller hur stor del deraf fortfarande utgår, oberoende af den nya lagförändringen.
An mindre kan upplysning deraf vinnas rörande de öfriga omständigheter, hvilka måste tagas i betraktande vid uppgörande af ett fullständigt förslag till reglering af ifrågavarande förhållande. för att kunna åstadkomma omförmälta utredning, synes den utväg, som Rikets Ständer sjelfva antydt, äfven vara den lämpligaste, nemligen att åt vederbörande ersättningstagares egen omsorg öfverlemnas att på laga sätt styrka, huru stor minskning i inkomst för dem genom den skedda lagförändringen uppkommit, och i öfverensstämmelse härmed hemställer Statskontoret i underdånighet, att alla de, vare sig tjenstemän, menig - Bil.
N:o 1 b) till Kongl. Maj:ts Prop. N:o 1, om Statsverket 1865.
15 heter eller allmänna inrättningar, hvilka anse sig ega grundade anspråk på ifrågavarande slags ersättning, genom allmän nådig kungörelse föreläggas att inom viss tid. vid det äfventyr, Eders Kongl. Maj:t kan i nåder finna lämpligt bestämma, sig dertill anmäla, de, som landsorterna tillhöra, hos Eders Kongl.
Maj:ts vederbörande Befallningshafvande, och de i Stockholm varande hos Ofverståthållare-Embetet samt då med behöriga handlingar styrka, hvad de under de sistförflutna 5 åren 1860—1864, åtnjutit i andelar af böter utaf den beskaffenhet, hvarcm nu fråga är, äfvensom, derest rättigheten att uppbära andelar af böter grundar sig å annat än allmän Lag och Författning, eller kan vara någon Inrättning eller menighet för all framtid tillförsäkrad, sådant behörigen ådagalägga; lärande, sedan dessa handlingar hos nämnde myndigheter blifvit granskade, desamma, åtföljda af deras yttrande, böra till Eders Kongl. Majit i underdånighet insändas; hvarefter Eders Kongl. Majit täcktes i nåder pröfva de väckta anspråken samt bestämma ersättningarna i alla de fall, der frågan möjligen icke finnes vara af beskaffenhet, att Rikets Ständers underdåniga yttrande derutinnan först må i nåder inhemtas.