Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkande öfver Riksdagsmannen får Uddevalla Stad, Herr M. Bagges Memorial, angående föreslagen ändring uti 5 och 7 ?§. af 24 Capitlet Rättegångs - Balken, så vidt de stadga böter för försummad inställelse af Parter till af hör ande af Utslag och
Dom , eller för underlåtande att sådane Expeditioner utlösa.
IL ti Memorial, som Vällofl.
BorgareStåndet den lo dennes till Lagutskottet remitterat, har Riksdagsfullmäktige!! förUddevalla Stad, Herr M. Bagge , föreslagit upphäfVande af de, uti 24 Cap. 5 och 7 §§.
RättegångsBalken , stadgade böter för Parter, hvilka antingen äro fiånvarande enär Utslag och Domar vid Under- eller Ö.verdomstolar afsägas eller utgifva», eller ock försumma att inom stadgad tid utlösa de dem tillhörige Expeditioner.
— Herr Bagge har ansett föreskriften uti 5 §. att Parter böra , antingen sjelfve eller genom ombud, vid bötespåföljd , vara tillstädes vid Doms afkunnande, öfverflödig, då det må - LagUtskottets Betänkandett, ste bero på en Part, att sjelf profva om hans närvaro är nödig eller icke ; och, till grund för upphäfvaiulet af böter för försummad Expeditionslösen, enligt så väl 5 som 7 §§,, har Herr Bagge anfört: att enär stadgandet härom , igenom sista ExpeditionsTaxan, förlorat all kraft och verkan hvad Härads- och LagmansRätten angå , helst deri förordnadt blifvit, att alla Expeditioner bö ra hållas Parter tillhanda nära Tingsstället under loppet af 14. dagar från den dag Tinget aflystes, hvarefter
Domaren egar afsända de då outlöste till Kronofogden, hvilken bör den åtecknade lösen hos vederbörande, vid felande godvillig betalning, ge| rom utmätning uttaga och för Domaren skyndsamt redovisa, så synes detsamma helt och hållet kunna upphäfvas, så väl tor Underdomstolar, som HofRätten, i synnerhet som dermed ej uträttas annat, än att många personer, som genom fattigdom sakna tillgång att utlösa en Expedition och att utgifva derföre ådömde böter, måste afsitta de sednare uti fängelse, hvilket är betungande för Staten, både genom traktamentet och den ej obetydliga kostnad , som åtgår för dylika personers införande tili ett från hemorten oftast 20 å 50 mil beläget Länshäkte; att, genom den åtgärd, som hittills varit iakttagen, att hvarje Expedition, som ej inom föreskrifven tid blif» vit i HofRätten utlöst, afsändts till Konungens Befallningshafvande, som fogat anstalt om lösens indrifyande, vederbörande LttgUtskottits Betänkande», 5 Tjenstemän ega fullkomlig säkerhet att utfå sin rätt, utan betungande med särskilta böter, sa framt tillgång ej saknas; att, om för bristande tillgång, Lagens bud icke blifvit efterföljd t, det vore hardt att, stundom i en kall årstid , först föras till ett aflägse beläget Länshäkte och sedermera der tillbringa några dagar för det man ej haft tillgång utlösa en Expedition, om hvars tillvaro kännedom stundom saknats; samt att, enligt hvad Herr Bagge haft tillfälle in. hämta, Kongl. Majus Cancelli och i Stockholm varande Collegier, utan att belägga med böter, uppdraga åt Konungens Befallningshafvande alt tillställa vederbörande deras Utslag emot lösen; äfvensom Kongl. Svea HofRätt låtit Lagens förberörde stadgande hvila.
Denna Herr Bagges motion har Lagutskottet behörigen öfverväga! och, lika med Herr Bagge, ansett; att, om en Part icke finnerför sig nödigt,^att, efter erhållen kallelse eller skedt anslag i den ordning 24 Capitlet 5 §.
RättegångsBalkeu föreskrifver, komma tillstädes å den dag
Utslag eller Dom afkunnas eller utgifves, hvilket ensamt bör få ankomma pä hans egen mer eller mindre omsorg, att vårda sin derunder beroende rätt, särskilt bötesansvar för uteblifvandet icke bör äga rum; och då, enligt hvad Utskottet har sig kunnigt, hvarken Kongl. Svea HofRätt eller de fleste Underdomstolar med böter belägga försummad Expeditionslösen, utan be - 6 LagUiskoitets Betdnkandett. gagna den utväg, som för ändamålet synes varaden lämpligaste, att genom Körningens Befallningshafvande och UoderExecutorernes handräckning få lösen genom utmätning indrifven, hvarigenom vederbörande Expeditionshafvar. des rätt är bevarad , och dea medellöse Parten fredad från det oskyldiga lidande, som icke sällan egt rum, att, vid bristande tillgång till böter för det han icke mäktat utlösa en Expedition, bringas i häkte» hvarvid Kongl. Maj:t och Kronan får vidkännas kostnaden tili fåogskjuts och traktamente, elier, om han flyttat hemvist innan böterne hinna utfordras och detta på förra stället icke är kändt, blottställas för lika skymf med förbrytaren att allmänneligen i Riket efterlysas; så har Utskottet, med tillika fästad uppmärksamhet på nödvändigheten af enhet uti Lagskipningen, trott sig böra antaga den föreslagne ändringen uti 5 och 7 §5 af 24.
Capitlet RättegåugsBalken, så att de derutinnan stadgade böter vid HofRätter och Underdomstolar för Parter, hvilka icke inställa sig till Utslags eller Doms afhörande eller emottagande, eller försumma att sådane Expeditioner, ehvad de blifvit utbegårde eller eljest bordt uttagas, i rätter tid utlösa, hädanefter böra upphöra; hvarom författning till allmänt kungörande torde utfärdas; hvilket dock Rikets Högloflige Ständers vidare pröfning vördsamt hemställes, Genom Protocolls-utdrag får Utskottet Lagutskottets BttHnkanåenl 7 bifoga en Ledamots särskilte tanka.
Stockholm den 13 Februari 1823.
Ständers Lagutskott den 25 Februarii 1823.
S. D. föredrogs:
Det af Herr M, Bagge i BorgareStåndet afgifne och derifrån till Lagutskottet remitterade Memorial, angående afskaffande af de uti 24.
Cap. 5 och 7 §5- RättegångsBalken stadgade böter för uteblifvande från Domstolarna vid Dorn® och Utslags afkunnande, samt försummad utlösen af Expeditioner j hvilket RJemorial af LagUtskottet bifölls, på satt dess Betänkande onder N:o r utvisar.
Härifrån var likväl
Hr Häradshöfdingen Ribbing skiljaktig och yttrade; ”Det är en antagen Lagprincip, att en Domstols Beslut bör vinna lika stor offentlighet, som den föregående rättegången och ransakningen.
I de Rätter, der sakerneskriftligen och genom Fullmäktige utföras, är offentligheten mindre, men större deremot vid de allmänna HäradsTingen, hvarest i menighetens närvaro hvar och en sjelf utförer sin talan; här bör ock den oskyldige, den fredligt sinnade, i folksamlingens närvaro njuta rättvisans hägn, den brottslige och vrångvise sjelf uppbära nesan af sina handlingars ogillande.
Jag anser derföre att de rättsökande böra vara tillstädes vid Domarnes afkunnande eller vid den i Gö» s LagUtskottets Beiiinkandcn, fjia Rike så kallade
Domslösen och att, hvad HåradsEå.tterne angar, böterne för ute» blifvande böra qvarstå.’’ ”Då ett direkt emottagande af de vid TingsRåtten ingifne och derifrån utgående handlingar icke lemnar rum för de olägen» heter att papper förkomma och boitslarf* vas, sorn ofta f5rspörjes när Akterne gå genom tredje man, och då både den en* skiftes och Domarens säkerhet är förenad i föreskriften för Domaren, att vid Tinget ut* gifva och för Parton, att utlösa
Dom5 Siå bör detta stadgande, som leder till ord* ning och skick, blifva oförändradt och i sednare afseendet ensidigt ej upphäfvas.” ”Hvad slutligen angår befaradt lidande för medellösa Parter, som försumma att lösa öina handlingar, så emedan desse gratis skola utlemnas och ingen bättre kan känna personers förmögenhet, än just Domaren i orten, tror jag att detta lidande icke är att befara vid HäradsRätterne, för hvars expeditioners försummade lösen få exempel af fängelsestraff lära gifvas.” ^tgai års ExpeditionsTaxa har icke npphäfvit något stadgande i ofvanberörd© af 2,4 Gapitlet PåättegåcgsBalken, och på enahanda grunder sorn jag ansett att 5 §. hör blifva oförändrad i hvad den rörer inställelse och lösen vid HäradsRätten , tillStyrker jag äfven att både 5 och 7 §($• blifva det i hvad de röra samma fråga vid KärnnärsRätt och RådstufvuRätt, der Kämcärs*.
Rätt ej är,” Lagutskottets
Betänkande». 9 ”1 öfrigt delar jag Utskottets mening.’’ Ut Supra.
Ex Protocollo jfoh, Jac. Kleman, N:o 2.
Betänkande i anledning af Herr Pro* sten Jacob Hagbergs
Memorial ani närmare bestämmande af den tid, inom hvilken hinder för lysning och hgtenshap bör anmälas och styrkas.
Af stadgandet nti Kongl. Majus Kådiga Bref den 26 Oktober 1791: att deri som ägtenskap bygga vili, men om sin hinderslöshet icke kan, enligt 15 Capitlet ig §.
KyrkoLagen , uppte tillförlåtliga och säkra bevis , må sitt förehafvande uti Inrikes Tidningen kungöra med anvisning hos hvil* kan Prest den sig anmäla bör, som det tilltänkta ägtenskapet hindra vill, inom en tid af tre till sex månader för den, som icke utom Riket vistats; har Herr Prosten Jacob Hagberg , uti till Högv.
FresteStåndet ingifyit och derifrån till Lagutskottet remitteradt Memorial ansett villrådighet, vid tillämpningen, hos Presten uppkomma , huruvida med lysning och vigsel bör fördröjas sex eller endast tre månader från kungörandet; och då annoncerne i berörde afseende vanligen endast innehålla, att den som ägtenskapet vill hindra, bör anmäla sig inom den tid författa io Lagutskottets BetHnkandeit, ningame föreskrifva, samt Presten skall vara blottställd för obehagliga Rättegångar och deraf följande mer eller mindre ansvarighet, ehvad han efter tre månaders förlopp viger, och jäf emot ägtenskapet sedermera anmåles, med påstående, att sjette månadens utgång bordt afvaktas, eller vigsel vagras innan sex månader förflutit, i hvilket sednare fall beskyllning kan uppkomma, att en rättighet blifvit sökanden förnekad, som Lagen medgifvit; så har Herr Prosten hemställt, att någon ovilkorligt bestämd tid måtte fastställas, inom hvilken bin der för lysning och vigsel böra anmälas och styrkas, på det all tvekan om Lagens rätta tillämpning må upphöra, Vid öfvervägande häraf har val LagUtskottet funnit, att enär ändamålet med den uti Kongl. Brefvet den 26 Oktober 1791 föreskrifne tid af tre till sex månader, ofelbart varit att på Prestens egen pröfning borde ankomma, att vid förefallande frågor om lysning till ägtenskap för personer, hvilka icke förmå styrka deras hinderslöshet i den ordning 15 Capitlet 19 $. KyrkoLagen föreskrifver , i män af olika omständigheter och aflagsenheten af den persons förra vistelseort, hvars hinderslöshet skall utrönas, och hvarom Presten då har tillfälle inhämta tillförlitlig kännedom , lämpa och bestämma den tid af minst tre och högst sex månaderj inom hvilken, efter kungörandet uti Inrikes Tidningarne, jäf emot det tilltänkta ägtenskapet bör an - Lag Utskottets Betånkantlen, ii malas och styrkas , Presten jemväl från ansvarighet måste vara frikaUad, då, efter förloppet af den längre eller kortare kungörelsetid han pröfvat nödig, utan att jäf undertiden blifvit anmäldt och styrkt, han låter det tilli ån kta ägtenskapet genom lysning och vigsel fullborda; men dä Lag. bud, så vidt möjligt är, böra vara bestämde, på det olika begrepp vid tillämpningen och deraf härflytande Rättegångar må förekommas, samt Utskottet tillika ansett: att enär hinderslöshet till ägtenskap för person, som icke utom Riket vistats, måste genom kungörelse i Tidningarne utrönas,
trenne månaders tid för jäfs anmälande från den dag kungörelsen första gången finnes införd, bör vara tillräcklig, på hvilken ort inom Riket Sökanden än må hafva sig förut uppehållit; så har Utskottet trott sig ega anledning till Riksens Hoglofl, Stånders vidare pröfning vördsamt föreslå, att, genom utfärdande författning, den rättelse uti Kongl. Brefvet den 26 October 179X må förordnas; att man eller qvinna, som ägtenskap bygga vill, och icke utom Riket vistats, men ej, i enlighet med 15 Capitlet 19 §.
KyrkoLagen, förmår sin hinderslöshet styrka, må anses hafva ett sådant åliggande fullgjort, då Sökanden uti Inrikes Tidningarne trenne gånger kungjort sitt förehafvande med alla dertill hörande omständigheter och anvisning hos hvilken Prest, med uppgift af addressen till honom, dea sig anmäla bör, sorn det tilltänkta 12 LtigUtskottets Eetänkondeu. ågtenskapet hindra vill, samt trenne månader, hvilken tid uti kungörelsen alltid bör bestämdt uppgifvas, derefter förflutit från den dag kungörandet första gången blifvit i Tidningarne infördt, utan att jäf emot det tilltänkta ägtenskapet blifvit behörigen anmäldt.
En ledamots särskilta tanka innefattas uti härhos bifogade ProtocollsUtdrag.
Stockholm den 15 Februari 1823.
Ständers Lagutskott den 25 Februari 1823.
S. D. föredrogs: Prosten Hagbergs af Högv.
Prestestän* det till Lagutskottet hänskjutne Memorial , deruti yrkas ett närmare bestämmande af den tid, inom hvilken hinder för lysning och ågtenskap böra anmälas och styrkas; hvaröfver Utskottet, efter öfverläggning i ämnet, beslöt det yttrande , som innefattas uti Betänkandet N:o 2.
Härvid yttrade dock Herr Häradshöfdingen Bibbing följande särskilta mening:
Enligt 1686 års KyrkoLag ålåg det Presterskapst såsom en samvetspligt, och vid äfventyr af lagligt tilltal, att förekomma ägtenskap, hvarå klander sedan kunde ega rum.
Om än detta stadgande, å ena sidan för Presten innebar, ej mindre en obeståmd och äfventyrlig pligt, ån ett tillfälle för sjelftagen myndighet, så borda LagutskottetS Betdukanden. *3 det å andra sidan befria Församlingen från lättsinniga och otillbörliga giftermål.
Imellertid frikallades
Prästerskapet från denna ansvariga pröfning, genom Kongl.
Brefvet den 26 Oktober 1791 ) sora bestämde tiden till lysning från 5 till 6 månader efter kungörandet i Tidningarne för inomlands och lill ett år för dem, som utomlands boende varit, hvarförinnan klander borae anföras emot äktenskap , som ej ansågs hinderslöst kunna för sig gå.
Godtycket är tili racki i» gen inskränkt genom denna författning, hvars efterföljd icke kan gifva anledning till den för Presterskapet befarade inveckling i Rättegång; och skulle någon orättvist klandra hvad en Ämbetsman efter bästa viijj lagligen gör och låter, så kan slikt icke förekommas.
Ytterligare bestämdhet hårutinran , yrkad i afseende på inom landet boende Contrahenter, leder väl för Presten till den beqväma sorglöshet, sorn , efter bokstafven uppfyllda föreskrifter kan medföra; men icke tilld en slags vård om Församlingen, som vidtager, der bokstafven upphörer och för hvars skull PrestAmbetet egentligen ärinråttadt.
De äro (ör väl tsånde för att behöfva upprepas desse skäl , som någon gång böra verka skyndsamhet vid vigsel, någon gång dröjsmål för väckte misstankars och anledningars tillförlitligare utrönande, För min del anser jag derföre alldeles olämpligt, att i förevarande ämne vidare binda Presten vid en mechanisk ledning; men om imellertid 14 LngUtskottets BetAnkanden. så skulle ske, och viss sid bestämmes, synes mig valet af den kortas?e icke vara riktigt, så mycket mindre, som den icke står i konseqvens med de presCi iptions-tider Lagen i andra fall utstakar, t. ex. concoursmål är tiden för bevakandet af en fordran sex månader, hvilket förhållande sist fyra månader förut bör i Tidningarne kungö* ras.
Anspråket på en make är åtminstone lika vigtigt, som det å en penningesumraa.
Dessutom då man bestämt tiden till ett år, hvarinom anspråk borde göras å person , som vistats utrikes , tyckes mig tre månader vara otillräcklige för dem, hvilka vistats inom vårt vidsträckta land, som har orter, afiägsnare från hvarandra ån flere utrikes orter åro derifrån belägne.
Jag tillstyrker således att 1791 års Kongl.
Bref får blifva oförändradt och Presterskapet åläggas att i annoncen rörande hinderslöshet till ägtenskap uttryckligen tillkännagifva , att derest grundadt klander icke sker inom tre månader, så eger vederbörande Prestman rättighet låta lysning och vigsel för sig gå, men att han är ovilkorligen förbunden dertill om ett halft år, allt räknadt från kungörelsens första införande, förbigått , utan att laga hinder för ågtenskapet blifvit yppadt.
Ex Protocollo Joli, Jat.
Lagutskottets Bttiinkondcn, 15 N:o 5.
Betänkande i anledning af Herr Prosten vi. m.
Doktor Palms Memorial, angående Förmyndares frikallande från skyldigheten att hvarje tredje år tillöka Myndlingens arfs-kapital med den derå ander tiden upplupne räntan.
Genom Remiss af den 1 i denna månad , har Högvördige PiesteStåndet till Lagutskottet öfverlemnat ett Memorial, hvaruti Herr Prosten och Theologie DoCtorn Palm anfört, huruledes af allmänna Lagens stadgande uti 25 Cap. 1 §.
ÄifdaBalken: ’’Att Förmyndare skall författa rigtig räkning öfver thet han under händer häfver, så att han vid hvart års slut för närmaste
Fränder må kunna redogöra om så fordras, och derest de det ej begära , änthå Vara skyldig att tillställa dem hvart tredje år en sluten räkning, med the bevis som then tillhöra, att de den öfverse måge;” den slutföljd uppstått, att Myndlingens primitiva ärfda kapital hvart tredje år bör förökas med den undar loppet af denna tid upplupna ränta , och Förmyndaren således ansvara för
Myndlingens ränta a ett större kapital än denne sednare från början egt.
Ehuru det icke vore Herr Prosten obekant, att, enligt 9 Cap. 7 §.
RättegångsBalken, Skuldebref, med långifvares och låntagares samtycke må förnya* och 15 LagUt skottets BetXnkmden. ränta läggas till hufvudstol, utan att sådanÉ räknas för ocker, äfvensom att Förmyndare ansvarar Myndling endast feni procent, och att den vedergällning som kan fordras a£ en Förmyndare, hvilken val och troligen sitt förmynderskap förestått, blifvit genom Kongl. Förordningen den 7 Mars 166g, §. 40 , bestämd till sotde penningen af årsräntorne, har Herr Prosten likväl ansett med billighet öfverensstämmande, att en Förmyndare endast bör stå i den förbindelse i afseende på redovisnings-skyldigheten , att han med fem procent ansvarar Myndlingens primitiva kontanta ärfda kapitalt och denina öfvertygelse har Herr Prosten hämtat från det skål: att förmynderskapet, så rättvist af Lagen förordnad!, ogH ofta så väsendtligen nödvändigt i afseende pä uppfostringen, medförer för dea af Dom* stolen utsedde personen, om just icke alltid, oftast omsorger och mödor, som in» gslunda kunna ersättas genom lagens nu varande stadgande, i synnerhet i en tidpunkt sådan som denne, då en Förmyndare icke sällan är bragt till den ytterliga kollision med sig sjelf, att hellre skrinlägga sin Myndlings ärfda kapital med uppoffring af ränta af sin egen kassa, än att utsätta samma kapital med risk, att antingen icke återfå det, eller med svårighet, chikan och förlust, af hvilken orsak äfven fler falldige gånger skall handt, att personer, kände för redlighet och berömvärd omtanka LagUtskottets Betånknnden.
17 pl möjligheten att med isgttagande af Lagens föreskrift, i eu framlid återbära det Sorn blifvit dem till vårdande anförtrodt, undandragit sig allt förmynderskap, endast; i anseende till deri nu gällande rånteberåkrTVngen, hvilken, åtminstone under den i sednare åren inträffade penninge ■ förlägen» beten, medfött ert ostridig förlust får Förmyndaren , då han icke erhållit eller kunnat påräkna ränteinbetalningen, och likväl varit A;yldig för hvart Tredje år anse den för eti Capital, sem med ränta af honom skall ansvaras.
ViS öfvervägande häraf, och enär ds olägenheter, verkande till Förmyndarens enskildra förlust.
Herr Prosten Doctor Palm ansett deraf uppkomma, att, under närvarande peuningidörlägenhet, svårigheter skola möta, dels ait få myndlingens ArfsCapital mot fullkomlig säkerhet förräntadt dels att vid bestämd tid kunna påräkna inbetalning af derå upplupen ränta; efter Utskottets tanka så mycket mindre torde förtjena afseende, som, enligt de uti e2 och 2g Gap. ÄrfdaBalkeo, till Förmyndares efterrättelse lemnade föreskrifter, det icke är förmyndare betagit, att vid tillfällen, då i och för
Förmyndarevården hinder eller betänkligheter af hvad beskaffenhet sorn helst; inträffa, anmäla förhållandet hos OfverFörmyndaren, som då icke underlåter meddela sådan föreskrift, hvarefter Förmyndaren må hafva sig att rätta; så finner Ut* Lagutskottet!
Betänkanden. 2 jSj Lagutskottets BetXnkandetti skottek inga skäl hafva förekommit, att understödja Herr Prosten Palms motion, eller tillstyrka en Lag, som skulle frikalla Förmyndaren från skyldigheten, att i möjligaste måtto förkofra myndlingens om hander hafvande Egendom, och tillskynda Förmyndaren en obehörig vinst på myndlingens bekostnad.
Detta hemstålles dock vördsamt Riksens Högloft.
Ständers vidare skärskådande, Stockholm den igide Februarii i82J|* t N:o 4- s Betänkande, i anledning af f rik Larssom från Södermanland * Memorial om ändring uti 4 Cap. c §.
Jord,-B. och Kongl.
Förordningen den 15 Junii 1800, angående hembud, dd Frälse- SkatteHemman utom börd försäljas.
BondeStåndet bar genom ProtocoilsUtdrag den 6 i denna månad, till Lagutskottet öfverlemnat ett Memorial af RiksdagsFulhnågtigen från Oppunda och Willåttinge Härader Erik Larsson, hvarmed öfrige Fullmågtige från Södermanland och Erik Andersson från Westerås Län sig förenat, om upphåfvande af den i 4 Cap. 5 §.
JordaBalken och Kongl. Förordningen den 13 Junii 1800 stadgade hembjudningsskyldighet till Råntetagaren, då Frälsa; SkatteHemman utom Börd försäljas.
JagXJt skatten B ettinhattzhff, fgj Utom de flere olågenheter för Jord® bruket, som detta stadgande skall föranleda, dem Erik Larsson ansett öfverflödigt* uppräkna} bar han i synnerhet velat fasta, uppmärksamheten på den stridighet det» samma skall innefatta emot nu gällande Oeconomiska Lagar och Hushållsprinciper► helst desse särdeles göra afseende på besutenhet oph omtankan i allmänhet är rigtad pä. medlen att förekomma alltför vida stråckt® hemman&iklyfningar; hvaremot den, som i ett Byelag ^ger en liten Hemmans-lott uti ett Skatte FrälseHemman, och till Säljarea icke eger börd,, skall i afseende på möjligheten att genom köp blifva besuten, bero af en enskild Frälseräntetagares godtfinnande; och då Kongl, Maj:t i Nåder insett menligheten häraf, så väl för den fria egande rätten, sorn för landets odling oell välstånd, samt derföre genom Kongl* Förordningen den 27 Februarii 1789 af" skaffat hembjudnings-skyldigheten då Krono SkatteHemman utom Börd försäljas, har Erik Larsson förmodat, att samtelige RiksStåndens Resp. Ledamöter, ledde af ett sådant exempel och tänkesätt, icke skola af enskildte fördelar hindras från ett billigt afseende på Landets allmänna Intresse, såsom förenadt med den af Erik Larsson fåreslagne Lagförändringen.
Hvad sålunda andragit blifvit, har Lagutskottet behörigen skärskådat; och sorn Frälse råtts-egaren verkeltgen innehafver en rättighet uti SkatteHemmanet 20 LagUtskottets Betånkanden, utöfver räntan, enär han för sig bibehållit dispositionsrätten af bärande träd, och tillsynen deröfver, att öfrige Skogen i alimarhet icke vanvårdas och förstöres, samt denna åt Frålserättsegaren uti 4 Cap. 5 §.
JordaBalk. förvarade, och genom Kongl.
Förordn. den 15 Junii 1800 ytterligare försäkrade rättighet, synes hafva till grund den afseuda möjligheten att omsider åter förena räntan med sjelfva jorden,joch således consolidera Hemmanet5 alltså har Utskottet icke funnit skål styrki till bifall af den Lagförändring Erik Larsson föreslagit; hvilket dock, med bifogande af Ledainöternes af Hedervärda BondeStåndet skiljaktiga tanka, till Riksens Höglofl, Ständers vidare pröfning öfverlemnas.
Stockholm den 25 Februarii 1823.
Utdrag af Frotocollet, hållet uti Riksens Höglofl.
Ständers Lagutskott den 25 Februarii 1823. S. D. Då till handläggning åter företogs Riksdagsfullmägtigen från Södermanlands Län Erik Larssons från Hedervärda BondeStåndet remitterade och den ig:de dennes pä bordet lagde Memorial, angående upphäfvande af Stadganderne uti 4 Cap. 5 §.
JordaBaiken och Kongl. Förordningen den 13 Junii 1800 om hembuds-skyldighet tili rånte-egaren vid försäljning, utom börd, af Frälseskattejord; uppläste RiksdagsFulh Lagutskottets Ectdnkanden. 21 mägtigen Borje Börjesson ett så lydande yttrande:
Bland de anmärkningar jag i Höglofl.
Utskottet hört göras mot Erik Larssons Memorial, angående afskaffande af hembjudnings-skyidigheten då Frälseskattejord utom börd såljes, är en, som går derpå ut, att nämnde förslag icke kan bifallas utan att ,i och med detsamma all annan bördsrätt skulle afskaffas.
Jag har ansett mig föranlåten härvid anmårka, att stadgandet om börd jför slägtskap alldeles icke hvilar på samma grunder Sorn förordnandet angående hembud dä Frälseskattejord utom börd säljer, och att således det förra gerna kan förblifva orubbadt, ehuru det sednare upphåfves.
Den grundsats, hvarifrån man vid 6tadgandet om slågtskapsbörd utgått, har, ehuru icke rätt förenlig med närvarande tiders friare åsigter, i det hela blifvit bibehållen.