Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan till Utskottets kunskap kommit, att hos Banco-Fullmägtige anbud blifvit gjordt, att, emot ett pris af 128 skillingar för hvarje Riksdaler Specie, till Banken försälja Depositions-bevis öfver silfver, som, för Bankens räkning, blifvit nedsatt hos handelshus i Hamburg, har Utskottet tagit under öfvervägande, huruvida något hinder för dylika anbuds pröfning kunde förefinnas uti nuvarande Banco-Reglemente; och som härvid förekommit, att 110 § i berörde Reglemente, hvilken innehåller: ”Såsom Bankens metalliska Cassa anses och beräknas endast: a) Gångbart Svenskt silfver-mynt; h) Ducater, Svenska och Holländska, jemte andra utländska guldmynt-sorter; c) Aflyst Svenskt silfver mynt; d) Utländska silfvermynt-sorter; e) Omyntadt silfver och guld; f) Silfver- eller guld-poster, dem Kongl. Mynt-Verket af Banken eller andra för Bankens räkning, enligt till Banken ingångne, af Mynt-Verket utgifne, qvittencer och bevis, emottagit och under sin vård eger,” vid jemförelse med andra stadganden i samma Reglemente, icke synes medgifva, att bland Bankens metalliska Cassa får inberäknas annat omynladt silfver eller guld, än det, som ligger under Bankens egen vård, och således icke det, hvilket blifvit, för Bankens räkning, å utrikes ort nedsatt ; har Utskottet, i betragtande af de större fördelar, som skulle beredas så väl Banken, som allmänna rörelsen genom en förstärkning af Bankens metalliska Cassa, under nuvarande, för dylika åtgärders vidtagande, fördelaktiga conjunctur, ansett sig vara förbundet, att, i hvad på det kan ankomma, söka undanrödja aila de omständigheter, som anses kunna hindra silfver-köp på ofvan omförmälde sätt.
Prof. 1844. 6 Sami. 1 Afd. 7 hält.
2 Banko-Utskottets Memorial, N:o 18.
Ulskoltet får fördenskull, jemte tillkännagifvande, det Utskottet framdeles, i samband med en vackt fråga om rättighet för Banco-Styrelsen att uppköpa och försälja vexlar, kommer alt till Rikets Ständer ingå med förslag, huru det silfver, som, för Bankens räkning, blifvit å utrikes ort nedsatt, lämpligast må kunna realiseras; hos Rikets Ständer tillstyrka, att 110 § i Banco-Reglementet måtte erhålla det förtydligande och tillägg, att ej mindre det silfver eller Hamburger Banco, som antingen på ofvanberörde sätt eller genom directa vexel-uppköp, blifvit hos någon eller några kända och säkra handelshus i Hamburg eller London för Bankens räkning nedsatt, än äfven det silfver eller Hamburger Banco, hvilket är under transport från utrikes ort till Banken, måtte få uti Bankens metalliska Gassa inberäknas; hvarjemte Utskottet, i likhet med den föreskrift, som i detta hänseende är stadgad för Norrska Banken, hemställer, det Rikets Ständer måtte besluta, att det belopp i silfver, hvilket Banco-S ty reisen kan komma att hafva å utrikes ort nedsatt, lills vidare icke må öfver stiga 500,000 R:dr Silfver-Specie; förbehållande sig Utskottet, alt, i händelse af bifall härtill, få till Rikets Ständer inkomma med förslag till de förändrade reglementariska föreskrifter, sorn blifva en följd af Rikets Ständers beslut.
STOCKHOLM, eljuék & gräsbergs tryckeri, 1844.
Banco-Utskottets Utlåtande j N.-o ig. 1 N:o 19.
Ank. till Exp. Utsk. d. 3i Oct.j kl. li f. m.
Utlåtande j i anledning af Fabrikören A. L.
Soldins ansökning om eftergift af upplupne
Straffräntor å sisne lån i Banco* Disconten.
Uti en till Utskottet ingifven skrift liar Fabrikören A. L.
Soldin anhållit om eftergift af upplupne straff-räntor å 2:ne från Banco-Disconten utgifne, under loppet af år 1827 till betalning förfallne, lån, det ena å 1,500 R:dr, upptaget af Soldin mot Fabrikören J. G. Hammarboms borgen, och det andra å 2,100 R:dr, upptaget af bemälde Hammarbom, mot Soldins borgen.
Öfver denna skrift har Ulskottet infordrat Discont-Directionens utlåtande och deraf inhemlat: att Soldin, före lånens förfallotid, till sine borgenärers förnöjande afstått all sin egendom, oell att Hammarbom> sorn varit Syssloman i Soldins concurs, från hemorten afvikit, medtagande ej allenast sina egna, utan ock Soldins massas väsendtligaste tillgångar, utan att någon underrättelse om Hammarboms vistelseort sedermera kunnat erhållas, förr än år 1840, då bestämd uppgift erhållits, att han samma år i Fiamburg aflidit; att Discont-Verkets fordringar för dessa 2:ne lån, hvilka blifvit bevakade uti Soldins och Hammarboms concurser, vid 1832 års Revision af Banco-Discont-Verket, blifvit såsom osäkre inom linien förde; att från Soldins consursmassa, under loppet af år 1837, erhållits den på Discont-Verkets fordran belöpande utdelning, 145 R:dr 1 sk. 10 r:st., hvarförinnan Soldin likväl sjelfviiligt i April 1836 å sin skuld till Banco-DiscontVerket inbetalt 200 R:dr, och utfäst sig att hvarje halfår erlägga en lika summa, hvilket jemväl af honom ordentligen fullgjordes, intill dess hans eget lån å 1,500 R:dr blifvit till capitalet fullt inbetaldt, och Hammarboms, emot Soldins borgen upptagne lån å 2,100
R:dr, minskadt lill 1,615 R:dr 18 sk. 8 r:st., då Soldin hos Rikets sednast församlade Ständers Banco-Utskott erbjöd sig att denna capilal-återstod uti 2:ne terminer inbetala, mot det att honom beviljades eftergift af de å båda lånen upplupna öfverräntor; men att, ehuru denna ansökning blifvit af Rikets Ständer afslagen, sistnämnde capital-belopp icke dock är vordet af Soldin inbetaldt; alt Soldin derefter, under förmälan, det han icke mägtade på en gång godtgöra de ä Bih. till R.
Prot. 1844' 6 Sami. t Afd. 8 Haft. 1 Baneo-Utskottets Utlåtande, IV.o 1g. lånen upplupne öfver-räntor, uppgående till ett saramanräknadt belopp af 3,568 R:dr 35 sk. 9 r:sl. Banco, hos Discont-Directionen anhållit att få efter hand och på vissa terminer afbörda sig detta belopp» hvartill
Directionen på det sätt lenmat bifall, att Soldin skulle hvarje halft år den 1 Maji och 1 November erlägga 400 R:dr Banco, tilldess hela summan blefve fullt inbetald och derföre uthändiga förbindelse, utgifven, en för bägge och bägge för en, af honom och hans hustru Hanna Soldin> född Eliassonx hvilken enskildt skall besitta den egendom, som af Soldin disponeras; samt att en sådan förbindelse af den 11 Maji 1843, försedd med Borgmästare-Embetets, i Norrköping vederhäftighets-bevis, blifvit till Discont-Directionen ingifven och de derigenom utfäste inbetalningar hittills fullgjorde.
Den å förevarande 2:ne lån upplupne ränta å 5 procent uppgår lill en sammanräknad summa af 2,244 R:dr 33 sk. 5 r:st., hvarå, sedan genom sistberörde inbetalningar blifvit erlagde tillsammans 1,200 R:dr, ännu återstå oliqviderade 1,044 R:dr 33 sk. 5 r:st.; och utgör sammanlagde beloppet för begge lånens straffränta ä 3 procent, hvarför eftergift nu sökes» 1,324 R:dr 2 sk. 4 r:st., allt Banco.
Enär nu, genom förskingrandet af Soldins concurs-massas tillgångar, öfver hvars förvaltning han icke egde att bestämma, Soldins bemödande att afbörda sig sina skulder blifvit i betydlig mohn försvåradt, och den å lånen upplupne mångåriga Öfver-räntan således hufvudsakligen drabbat Soldin, såsom en följd af Hammarboms oredliga förfarande, har Utskottet» vid sådant förhållande, ansett sig ega skäl hos Rikets Ständer i så måtto tillstyrka bifall till den af Fabrikören Soldin gjorde ansökning, att Soldin måtte förunnas eftergift af den upplupne 3 procents straffräntan å det af Hammarbom emot Soldins borgen upptagne lån; dock under vilkor, att Soldin inom 2:ne månader efter vunnen kännedom om Rikets Ständers beslut, i anledning af Utskottets nu gjorde hemställan» till Banco-Discont-Verket inbetalar ej mindre det a 5 procents räntan återstående belopp, 1,044 R:dr 33 sk. 5 r:st., än äfven Straff-räntan, 3 proc., å det af Soldin emot Hammarboms borgen upptagne lån.
Stockholm den 15 OcLober 1844.
Reservationer..
Af Herr Consul Palander.: ”Emot förenämnde beslut,, tillkommet genom Jianco-UtskoUets Utlåtande t
IV.-o 20. 5 den förseglade sedelns öppnande vid votering , får jag mig reservera, enär jag finner med rättvisa och billighet öfverensstämmande, det Herr Soldin bör tillgodonjuta befrielse från straffräntas erläggande så väl å egne lån, som för den borgens-förbindelse, han iklädt sig för afvikne J, G.
Hainmar« bom, så mycket heldre, som Banco-Utskottet i flere föregående fall för sin del befriat låntagare och cautionister från straffräntas godtgörande.”
Häruti hafva instämt Herrar Lindblad och Mcechel.
Af Herar E. G. Lindström och Theod.
Ank. till Exp. Utsk. den 3t Oct.j kl. 11 f. m.
Utlåtandei anledning af Riksdags-fullmägtigen Fredrik von Zweigbergks motion om återbekommande af ett hos honom för Bankens räkning uttaget penningebelopp.
Enligt ankommet Protocolls-utdrag af den 26 nästlidne Augusti, har Hederv.
Bonde-Ståndet till Utskottet remitterat en af förre ExpeditionsFogden, nu varande Riksdags-fullmägtigen, Fredrik von Zweigbergk väckt motion, så lydande: ”Genom Kongl. Maj:ts och Rikets Svea Huf-Rälts bilag— de Dom den 16 October 1842, liar jag blifvit ålagd att till Rikets Ständers Bank betala 192 R:dr 38 sk. 10 r:sl. Banco, jemte ränta, och l4R:dr30sk. samma mynt i Rättegångs-kostnads-ersättning, hvilket capital och räntebelopp
Banken haft att utbekomma uti aflidne Majoren Baron C. H.
Posses afträdda bo, och hvilken förstnämnde summa blifvit af Expeditions-Kronofogden L. H. Bergin, den 5 December 1828 lyftade samt sedermera af mig den 13 i samma månad till Konungens Befallningshafvande i Skaraborgs
Län insände.
Öfver detta Kongl. Svea Hof-Rätls
Beslut har min commissionär för*- summat att anföra besvär, hvarföre jag också varit nödsakad att af egna medel förutnämnde Bankens fordran å nyo utgifva.
Det är således på de skäl jag i skriftvexlingen hos Kongl. Hofi-Rätten anfört, anser mig berättigad tillgodonjuta restitution för hvad jag sålunda måst utgifva, och desto heldre, som Banken alldeles icke bordt hålla sig till, eller haft att gö* Eanco-Utskoltets Utlåtande, N.o sa - ra med någon annan, än Konungens Befallningshafvande, då från mig ordentlig inventering skett till min efterträdare å alla bref, qvitteucer och diarier.
Upplysningsvis bör jag tillägga, att något kraf hos mig af denna fordran icke blifvit anstäldt inom 10 år från den dag penningarne af mig redovisades, samt först 8 år från den dag alla handlingar och qviltencer på inlefvererade medel från mig inventerades och emottogos af efterträdaren. ”
Vid denna motion fanns bifogad Kongl.
Maj:ts och Rikets Svea HofRälts den 6 Oct. 184-2 gifneDom uti den till Kongl.
Hof-Rättens omedelbara upptagande och pröfning instämde sak emellan Rikets Ständers Bank, genom Advocat-Fiscalen JY. A.
Heurlin, kärande, och förre Expeditions-Fogden Fredrik von Zweigbergk, svarande; af hvilken dom, i hvad förevarande fråga rörer, inhemtas: ali, sedan Advocat-Fiscalen Heurlin, uti en den 26 Junii 1839 till Kongl. Ilof-Rätten ingifven skrift, anfört: att Fiscals-Embetel i Banken, år 1828, hos Konungens Befallningshafvande i Skaraborgs
Län begärt handräckning att af Sysslomännen uti aflidne Majoren Baron C. H.
Posses afträdda bo utfå den Banken, för dess i nämnde concurs fastställde fordran tillkommande utdelning; att Konungens Befallningshafvande, efter af sysslomännen gjord anmälan, det Bankens fordringsbelopp funnes när som helst att hos dem lyfta, den 19 November sistnämnde år förordnat då varande Expeditions-Fogden von Zweigbergk att, å Bankens vägnar, verkställa lyftningen och medlen derefter till Konugens Befallningshafvande skyndsamt insända; att von Zweigbergk åter anmodat Expeditions-Fogden L.
H- Bergin att nämnde belopp lyfta, med förklarande, att det qvitto, sorn af Bergin utfärdades, gälde såsom vore det von Zweigbergks eget; att Bergin den 5 nästpåföljde December, enligt samma dag ulhändigadt qvitto, af ene Sysslomannen emottagit 192 R:dr 38 sk. 10 r:st.
Banco, utgörande beloppet af ifrågavarande, Banken tillkommande, utdelning för dess fordran uti Baron Posses concursmassa, utan att likväl det lyflade beloppet sedermera blifvit från Konungens Befallningshafvande insändt; att då, af sådan anledning, Fiscals-Embetet skriftligen den 21 Augusti 1837 hos Konungens Befallningshafvande gjort påminnelse om erhållande af berörde contante medel, med begäran att desamma måtte vederbörande skyndsam mel igen affordras, Konungens Befallningshafvande, uti skrifvelse af den 9 Januarii 1839, Öfverlemnat ett af von Zweigbergk åberopadt utdrag af den vid Expeditions-Kronofogde-Contnret i Leckö Fögderi år 1828 förde Brefbok, enligt hvilket utdrag von Zweigbergk skulle redan den 13 December sistnämnde år hafva till Skaraborgs Läns Landtränteri insändt det BanCO-UtskotleCs Utlåtande, N:o 20. 5 lyflade beloppet; oell att von Zweigbergk på grund häraf sökt undandraga sig all vidare ersättnings och redovisnings-skyldighet för ifrågavarande medel, sorn jemväl af Konungens Befallningshafvande ansågos ej kunna bos von Zweigbergk i executiv väg uttagas; i anseende till hvilket förhållande och enär, enligt af Landt-Räntmästaren i nämnde Län den 11 Mars 1839, å tjenstens vägnar, meddeidt betyg, oftaberörde 192 R:dr 38 sk. 10 r:st Banco ej voro till Landtränteriets uppbörd inkomne eller qvillö derå utgifvits, Advocat-Fiscalen Heurlin hos Kongl.
Hof-Rälten anhållit om kallelse och stämning å von Zweigbergk, med påstående om bans förpligtande att genast till Banken allemna det af Expeditionsfogde!!
Bergin, å Bankens vägnar, hos Sysslomannen i Baron Posses concursmassa lyftade belopp, 192 R:dr 38 sk. 10 r:st., med fem procent ränta derå från lyftningsdagen, intilldess medlen blefvo till Banken intbetaide, samt att dessutom Bankens rättegångskostnader ersätta; hvaremot von Zweigbergk, uti dess öfver fordringspåståendet till Kongl.
Hof-Rätten afgifne förklaring, jemte anmärkning, att målet icke skulle vara till behörig
Domstol instämdt, enär von Zweigbergk lydde under Kongl. Götha Hof-Rätts jurisdiction, i öfrigt iuvändt. att Banken ej skulle ega alt i saken anställa talan omedelbart emot von Zweigbergk^ emedan han aldrig från Banken erhållit något uppdrag att, för dess räkning, indrifva eller uppbära penningar, utan han, i händelse ett sådant uppdrag varit honom gifvet, icke hade att göra med någon annan, än Konungens f. d.
Befallningshafvande i Skaraborgs Län, och att, då von Zweigbergk, som den 19 November 1828 af Konungens Befallningshafvande föiordnades att ifrågavarande medel lyfta, sådant verkställt genom Expedilions-Fogden Bergin den 5 nästpåföljde
December och den 13 i samma månad medlen till Konungens Befallningshafvande insändt, men von Zweigbergk ej förr än stämningen i detta mål uttogs eller honom tillställdes, sorn skelt sedan öfver tio år från sistnämnde dag voro förflutna, blifvit om redogörelse för medlen erinrad, och han redan år 1831 från sig inventerat alla handlingar, räkenskaper, diarier, bref, brefböcker och qvittencer i och för Krono-fogde-tjensten, Bankens fordringsanspråk, i hvad det kunde von Zweigbergk röra, icke vore inom tio år före sakens instämning behörigen bevakadt, utan borde anses genom underlåtenhet härutinnan försutet; så hade Kongl.
Hof-Rätten dels, medelst serskildt beslut den 19 Maji 1840, ogillat von Zweigbergks emot Kongl. Hof-Rättens behörighet gjorda invändning: dels ock, genom slutligt utslag af ofvan-förstnämnde dag, hvad angick von Zweigbergks framställde anmärkningar derom, att Banken ej skulle ega att i saken anställa talan omedelbart emot von Zweigbergk och alt 6 Banco Utskottets Utlåtande, N.o 20.
Bankens fordringsanspråk, såsom icke inom 10 år före sakens instämning behörigen bevakadt, borde anses försutet, sig utlåtit, alt, emedan den omständighet, att von Zweigbergk icke annorledes, än genom ordres från Konungens Befallningshafvande, erhållit befattning med ifrågavarande medels uppbärande, för Bankens räkning, och att von Zweigbergk för sina tjensteåtgärder varit under Konungens Befallningshafvande lydande, deslomindre utgjorde hinder för Banken att i rättegångsväg utkräfva medlen och redovisning derför af von Zweigbergk, som, enligt hvad den emellan Banken och Konungens Befallningshafvande förde skriftvexling utvisade, Banken begärt Konugens Befallningshafvandes executiva handräckning i nyssnämnde hänseende, men Konungens Befallningshafvande slutligen ansett sig ej kunna någon sådan meddela, utan till Banken öfverlemnat handlingarne i målet för detsammas fullföljande vid vederbörlig
Domstol; samt, för så vidt åter i så beskaffad! fall, som det förevarande, tillämpning af Kongl. Förordningen den 13 Juni 1800 kunde anses böra ega rum, det förekomme, att, immi tio år från det i December månad 1828 meranämnde medel af von Zweigbergk emottogos, Banken låtit, genom dess FiscalsEmbetes skrifvelse den 21 Augusti 1837, hos Konungens Befallningshafvande behörigen angifna Bankens anspråk att af vederbörande utbekomma medlen, til! lyftning hvaraf, å Bankens vägnar, von Zweigbergk varit af Konungens Befallningshafvande förordnad, funne Kongl. Hof-Rätten hvad von Zweigbergk i omförmälde matto anmärkt emot upptagande till pröfning af Bankens instämde talan icke förtjena afseende; och, beträffande sjelfva saken, sig yttrat: att enär von Zweigbergk, enligt hvad han medgifvit, vid ofvannämnde tid iohändigat den Banken tillkommande utdelning för dess i Majoren Baron Posses concours fastställde fordran med 192 R:dr 38 sk. 10 i:st.
Banco, men von Zweigbergk icke gittat visa, det han, till fullgörande af Konungens Befallningshafvandes honom jmeddelade uppbörds ordres, berörde medel till Konungens Befallningshafvande insändt, hvilket af von Zweigbergk upngifne förhållande icke kunde anses vara styrkt genom de härom af von Zweigbergk gjorda anteckningar uti hans i tjenslen förda brefbok, helst vederbörande intygat, att det, enligt hans uppgift, till Landtränteriet insände belopp af contanta medel icke kommit Konungens Befallningshafvande eller Ränteriet tillhanda, äfvensom von Zweigbergk, i denna del, gjort stridiga förklaringar, såsom, enligt anteckningarne i brefboken, att medlen skickats till Landtränteriet, och slutligen, under skriftvexlingen i saken, att det vore utom all tvifvel, att von Zweigbergk insändt penningarne till den vid 1838 års slut tjenstförrättande Lands-Secreleraren, pröfvade Banco-VIskottets Utlåtande, Nia 20* 7 Kongl. Hof-Rälten rättvist ålägga von Zweigbergk att till Banken genast utgifva de omstämde 192 R:dr 38 sk. 10 rist.
Banco, med derå fordrad feni proc. ränta från den 5 December 1828, samt 14 R:dr 30 sk. samma mynt, såsom ersättning för Bankens rättegångsutgifter.
Öfver ifrågavarande motion har Utskottet infordrat utlåtande af Bankens Fiscals-Embete, som, i anledning deraf, jemte anmälan, att det von Zweigbergk ådömda belopp nu mera Blifvit bos honom genom Konungens Befallningshafvande uttaget med tillsammans 345 R:dr 29 sk. 7 rist.
Banco, anfört, att von Zweigbergks berörde motion, efter Fiscals-Embetets åsigt, egentligen innefattade ett yrkande att, sedan bans commissionär försummat att öfver Kongl.
Hof-Rättens förenämnde beslut ”anföra besvär’*, och von Zweigbergk sålunda skulle blifvit nödsakad att af egna medel ånyo utgifva Bankens omförmälde fordran, von Zweigbergk, uppå de skäl, han under skriftvexlingen i Kongl. Hof-Rätten anfört, men bemälde Rätt, på sätt ofvan är visadf, till kraft och verkan underkänt, måtte af Rikets Ständer förklaras berätta gad tillgodonjuta restitution för hvad han sålunda måst utgifva, hvilket, enligt b iscaIs-Embetets yttrande, vore detsamma, som att Kongl. Hof-Rättens domslut skulle af Rikets Ständer ogillas, och, till följd deraf, von Zweigbergk, såsom den der blifvit olagligen dömd, att utgifva ett redan tillförene af honom inbetaldt fordringsbelopp, tillerkännas rättighet att detsamma återbekomma; att, så vidt denna tolkning af motionen vore den rälla, Fiscals-Embetet ansåge sig böra erinra, del von Zweigbergk lill Rikels Ständer liänskjulit en rättsfråga, som det, enligt
Rikets nu gällande grundlagar, icke tillkomme Rikets Ständer att afgöra; men att, i händelse åter motionen, oaktadt de deruti begagnade, mindre lyckligt valda, ordalag möjligen kunde så tydas, att von Zweigbergk dermed allenast åsyftat alt af Rikets Ständer, såsom en ynnest, erhålla eftergift af ett honom rättvisligen ådömdt belopp, och sålunda tillåtas alt detsamma återlyfta, finge Fiscals-Embetet till Utskottets eget bedömande öfverlemna, huruvida de omständigheter von Zweigbergk åberopat kunde anses vara af beskaffenhet att de borde leda till eftergift af Bankens lagliga rätt, eller efterskänkande af det belopp, som Banken, på grund af domstols beslut, låtit hos von Zweigbergk uttaga.
Lika med Fiscals-Embetet, anser Utskottet det icke tillkomma Rikets Ständer alt pröfva lagligheten af Kongl. Hof-Rättens ifrågavarande domslut, än mindre att, såsom motionären med dess framställning synes hafva* åsyftat, samma dom upphäfva; och då Utskottet ej eller kunnat finna minsta skäl att hos Rikets Ständer tillstyrka någon eftergift af det belopp, som på 3 Banco-TJtskottets Utlåtandej N.o 21. grund af Kongl. Hof-Rättens berörde lagakraftvunne beslut, blifvit hos von Zweigbergk uttaget, får Utskottet hos Rikets Ständer hemställa, att ofvan omförmälde motion måtte lemnäs utan allt afseende.
Stockholm den 22 Octoher 1844.
Arik. lill Exp. TJtsk. deri 3i Oct. kl. 11 f. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, att fastighetslån, rom på complette lånehandlingar i Banken beviljats, måtte utgå äfven i händelse låntagaren skulle aflidit förr än lånet hunnit utfalla, eller Banken åtminstone tillförbindas att ersätta kostnaderns för lånehandlingarnes anskaffande.
Hederv. Bonde-Ståndet har, enligt Protocolls-Utdrag af den 14 nästlidne Augusti, till Utskottet remitterat en af Riksdagsfullmägtigen Bengt Eriksson från Wermlands Län väckt motion, deruti han, under förmälan, huruledes Banco-Styrelsen föreskrifvit, att för Banco- eller fastighets-lån, som blifvit beviljadt på complette lånehandlingar, men icke kunnat utgifvas förr, än 2 a 3 år efter detsammas beviljande, låntagare skola anskaffa vederbörande
Domares bevis, att egendomen är oförändrad, sådan den var, då Banken deruti erhållit inteckning, samt prestbevis, att låntagande mannen och hustrun lefva, utan hvilka bevis lånet ej utiemnades, helst BancoStyrelsen skulle hafva beslutat att ej utgifva penningar på död mans revers, förklarat, att, enär under den långa tid, som ofta förflyter från ett Bancolåns beviljande till dess det utfaller, ej sällan inträffade, att, ibland en så stor mängd lån-sökande, någon med döden afginge och att den aflidnes arfvingar, på grund af omförmäldte stadgande, ej erhölle det beviljade lånet, hvartill fullständiga handlingar med ganska dryga kostnader blifvit anskaffade, samt det dessutom vore egendomen och ej personen, som garanterade lånesumman, motionären ansåge både med billighet och rättvisa förenadt att det en gång beviljade lånet skulle i hvad händelse som helst utbetalas, eller ock Banken åtminstone tillförbindas att ersätta alla de kostnader, Baneo-Utskottels Utlåtande, ZV.-o 11. 5 nader, som uppkommit i och för så beskaffade lånehandlingars anskaffande, äfvensom att vid vederbörlig
Domstol låta döda den tagna inteckningen.