Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det ofvan anförda torde vara mera än tillräckligt, för ådagaläggandet af nödvändigheten att skilja jordegare ifrån den dem, uti Skiftes-stadgans 2 kap. 1 § tillerkända rättighet, att till laga skiftets förrättande erhålla den Landtmätare de begära; och är det härå, jag velat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet, för vinnande af en högst nödvändig förändring, uti denna del af Skiftes-stadgans 2 kap. I §; och hänvisar i detta hänseende till det af mig åberopade underdåniga utlåtande af OfverDirektören för landtmäteriet, som härutinnan lemnar en vida utförligare redogörelse, än hvad jag ur den tryckta skriften anfört.
4:de kap. / § Skiftes-stadgan innebär, »att då karta finnes att tillgå bör den undersökas, och, der sä nödigt anses, rättas, så att den utan egornas förnyade af fallning må kunna tjena till grund för den förestående förrättningen.»
Sällan om ens någonsin torde inträffa att detta iakttages; då åt Landtmätarens godtycke är öfverlemnadt, att härutinnan efter sitt godtfinnande besluta.
Den, som skulle vilja anföra klagomål deröfver, att en äldre karta utan föregående undersökning blifvit förkastad, skulle ej kunna ett sådant klagomål fullfölja med mindre, än genom tillkallandet af någon skiftesmannens kamrat, för att undersöka förhållandet; och härvid torde äfven framställa sig ett ytterligare skäl för behofvet, af Förste
Landtmätarens ställande utom kamratskapets och utom kollisionsförhållauden med de skiltesföriättande Landtmätarne inom länet.
Det är klart att den gamla kartans förkastande ligger uti Landtmätarnes intresse, som är att få mäta sfi mycket som möjligt, och att derigenom få betuuga skifteslaget äfven till den högsta möjlighet.
Det är i min tanke icke tillräckligt, att en Kungörelse af den 9:de Juni 1832 i detta hänseende ändrar 4 kap. 1 § Skiftesstadgan; ty det är för menigheterna icke möjligt, att hafva reda på alla de tid efter annan skedda partiella förändringar af lagstadganden, som orubbade, oaktadt förändringarne, qvarstå i lagen.
Mig synes derföre, att sjelfva Skiftes-stadgan bör innehålla hvilka pröfuingar i afseende å gammal kartas duglighet skulle af Landtmätaren förrättas, och att utslaget af undersökningen fullständigt uti protokollet upptages.
Skiltes-stadgans 11 kap. om egogradering, synes inneslutu det i alla afseenden å kostnaderue för skiftes-laget mest inverkande förhållande, då det är detta kapitel, som uti den i ekonomisk lagstiftningsväg 1857 utfärdade Landtinäteritaxan fått sin tillämpning.
Skiftes-stadgan, som, till följd af sitt rum inom Byggninga-balkens 1 kap., är civillag, antyder endast: att egorna böra mdelas i sådana grader och proportioner, Motioner hos Riri der.skåpet och Adeln 1862.
51 alt ett till alla delar rigtigt förhållande emellan den sämre neli bättre jorden må uppkomma.
Men den nya taxan deremot, lemnar Landtmätaren tillfälle, att utsträcka mätning och gradering till sä godtyckliga parceller eller smädelar, att det sannerligen faller i det löjliga, om icke den på taxan grundade arfvodes-räkning dervid företedde en allvarsammare sida.
Taxan bestämmer mätningens och, i sammanhang dermed, graderingens betalning efter egofigurer; qvadratref innehåller ju 2 $,:dels kappland, och till följd af taxans bestämmelse eger Landtmätaren att beräkna arfvode för en figur, som understiger det minsta möjliga bråk af kappland och Landtmätaren underlåter också icke att skapa och att uti egobeskrifningen och arfvodes-räkningen upptaga det högsta möjliga antal figurer.
Ett mig nyligen öfvergånget skifte upptager sålunda 1,827 egofigurer för 107 tunnland inrösningsjord, och bland hvilka figurer ytmåttet nedgår ända till ^idels kappland.
Det är mig alldeles omöjligt att fatta, hvartill denna, till en sådan ytterlighet drifna, sönderdelning till särskilda figurer skulle tjena, om den kunde bevisa hvad man derigenom ville hafva bevisat; ty jordegaren gagnar den till intet.
Att herrar Landtmätare äro sådane agrikultur-kemister, att de verkligen kunna urskilja jordens beskaffenhet inom ett större fält till den grad, att olikheterna utforskas och genom figurer bestämmas till och med för (*0:dels kappland af det hela tror jag icke, och ganska få torde vara, som sätta tro dertill.
Jag tror icke ens att Landtmätaren, på den korta tid han vid ett laga skifte gemenligen på stället använder, kan ens åstadkomma en gradering med den noggranna tillförlitlighet, man genom de många figurerne vill hafva ådagalagd.
Jordbrukaren känner i allmänhet den ungefärliga beskaffenheten af sitt åker fält. men med all säkerhet känner han icke jordnaturernes skiftning inom hvarje kappland; och han hehöfver sannerligen icke heller känna det.
Min öfvertygelse som gammal jordbrukare är, att dessa jordgraderingar, med för behofvet erforderlig säkerhet, utan tvifvel kunde tillfyllestgörande verkställas uti större grupper och mätningarna följaktligen icke behöfva trianguleras till figurer af ända till TV.dels kappland.
Jag hemtar anledningen ifrån en af mig för ej längesedan godtgjord arfvodesräkning, hvarå hela arealen för 2 mantal, åtminstone före laga skiftet, är uppgifven till 881 tunland in- och afrösningsjord, som i räkningen upptager 5,708 särskilda egofigurer och sammanlagde beloppet af egonummer till 4,806, för hvilka ensamt gamla ytrnåttets utsättande uti räkningen debiteras med en särskild kostnad af 90 R:dr 12 öre, — ett arbete, som af en Landtmätare, med tillhjelp af en knekt eller så kallad lathund, säkerligen kunde verkställas på några timmar, eller åtminstone på tvänne arbetsdagar af 8 timmar om dagen; då kostnaden synes väl betald med ett dagtraktamente af 6 R:dr, 52 Motioner hos Rtddcrskupet och Adeln 1802.
N-'o 22.
Laga skiftet lor 2.1 mantal svaga skärgårdshemman, hvars hela jordvidd med in- och afrösningsjord tillsammans utgör 581 tunnland 6,'0 kappland, är allenast uti Landtmätare-arfvode, elter 1857 års taxa, betald med den betydliga summan af 1,548 R:dr, som erlndes den 13 September 1861; och då är utstakning och rörläggning, som upptager ytterligare kostnad ännu, då detta nedskrilves, icke verkstäld; och kartan, som äfven måste särskildt lösas, kan icke affördras förr än efter ett år, och skiftet börjades likväl den 17 Juni 1861 och har icke blifvit uppehållet genom något inom skifteslaget åstadkommet vållande.
Jag nämner detta som ett ytterligare stöd för min åsigt, att skiftesverket och landtmäteriets bedrifvande till en allmännare belåtenhet ytterst hvilar på anställandet af en direktör öfver landtmäteriet inom hvarje län, till en närmaste chef för länets Landtmäteri-korps och till en stadigvarande kontrollant öfver dess arbetsverksamhet samt derjemte af en taxa för Landtmätare-arbetet, som nöjaktigt motsvarar besväret, utan att för den arbetet påfordrande jordegaren vara sä omättligt betungande och fni menigheterna så ofattlig, som 1857 års taxa, vid en aldrig så liten uppmärksam granskning, visar sig vara det.
Jag bifogar äfven i afskrift den af mig redan omordade arfvodes—räkning till ett faktiskt bevis öfver förhållandet.
En genomgripande
Skiftes-stadgans omarbetning anser jag vara af högsta behof och torde Rikets Ständer derom hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla.
Utaf den arfvodes-räkning öfver ett verkstäldt laga skifte jag tagit mig friheten bifoga inhemtas att
Landtmätare-arfvodet för detta skifte belöper sig till omkring 2 R:dr 60 öre per tunnland, då det, efter 1854 års taxa, skulle kommit på 1 R:dr 25 öre per tunnland; och efter 1827 års taxa betaides tunnlandet högst med 26 sk. Ranko (81 öre).
Dessa jemförelseförhållanden tala tillräckligt för sig sjelfva.
Efter den uti 1857 års taxa införda nymodiga figurberäkningen å 15 öre per figur och genom att för en half qvadratrefs mätning skall betalas med 45 öre uppmuntras Landtmätaren till denna oändliga sönderdelning, som räkningen utvisar blifvit följden, och hvarigenom afmätningen och uträkningen af ett tunnland jord kan komma att kosta 5 R:dr; och om jag ej vågar ansvara för fulla rigtigheten af dessa beräkningar så torde det likväl böra utgöra grundad anledning för det respektiva Utskottet att häröfver ifrån Kongl.
Landtmäteri-kontoret infordra fullt tillförlitlig uppgift.
Jag kan icke föreställa mig att de respektive Utskotten kunna förbise nödvändigheten, och att Rikets Ständer icke skulle anse sig förbundne, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det tillämpningen af 1857 års Landtmäteri-taxa, mätte blifva suspenderad, intill dess jordbrukaren mindre ruinerande förfoganden i denna del kunna blifva vidlagnc, och en offentlig anmaning, till jordegare, att, så vidt möjligt är, inställa alla tilltänkta landtmätcri-förrättningar, intilldess en, på bättre grunder fotad, Landtmäteri-taxa kunde blifva utfärdad, anser jag ifrån lagstiftningens sida en lika så behöflig som ändamålsenlig åtgärd.
: '<> * Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 22. 53
Men, för att blifva till ändamålet ledande, fordras ovilkorligt att det i Skiltesstadgan skiftessökande medgifna obegränsade vitsordet äfven måste upphäfvas.
Jag har sökt förskaffa mig kännedom om förhållandena med landtmäteriet inom andra länder och liar funnit de för dem utfärdade arfvodesberäkningarne öfver allt hvarken för allmänhetens begrepp så konstigt eller inveckladt sammansatte, som våra Landtmäteri-taxor visar sig vara del; och åtminstone, så vidt jag förmått upplatta förhållandena, på långt när icke för den skiftcssökande sa öfverdrifvet tryckande, som 1857 års Landtmäteri-taxa är det.
Jag har tagit kännedom af den Finska Landtmätare-taxan, och det kan icke undfalla uppmärksamheten till hvilken grad del Kejserliga Ryska Reglementet angående Landtmäteriet, Egodelningsverket m. m. för Finland af den 15 Maj 1848, samt den Kejserliga Förordningen om Landtmäleii-styrelsen i Finland oell öfrige till Landtmäteri-staten hörande tjenstemän af samma datum, i alla delar visa sig ändamålsenhgare och mera beräknade på jordegarens nytta och tillfredsställelse, än de motsvarande föreskrifterne hos oss.
Jag har tagit kännedom af det allmänna Paltmätnings-reglementct för konungariket Preussen, af den 1 September 1857, som, i anseende till enkelhet och redighet i uppställning och lättfattlighet, företer ett verkligt mönster för så beskaffad författning.
Dess arfvode-bestämmelser hafva också förekommit mig ganska måttliga vid jemförelse med oftanämnde 1857 års taxa lids oss.
Jag liar tagit kännedom af de ganska utförliga Landtmäteri-författiiingarnc tor konungariket Hannover, af den 13 Juni 1842, allt till samma resultater.
Jag har tagit kännedom af det Kongl. Wurtembergska förfogandet, rörande Landtmäteri-arfvoden af den 12 December 1842, och uti dem alla har jag funnit
Landtmätarne förbundne att för det bestämda mätnings-arfvodet, utan ytterligare ersättning, lemna alla protokoller och förrättningen tillhörande akter, äfvensom de till fälliga trigonometrisk» och speciella egoberäkningarne, så kallad brouillon af uppmätmngsregistret och en, efter föreskrift uppdragen och tydlig utan färger uti större områden tecknad brouillon-plan; en kopia af brouillon-planen såsom renritning; införande af stations-linierne, likväl med uppgift och indelning af de uppmätta eller trigonometrisk! beräknade hufvudlinier och trianglar.
Hos oss deremot förekommer icke det allraringaste inom en landtmätareförrättning, som icke uti taxan utlöres till särskild godtgörelse och detta alldeles icke till obetydliga belopp.
Protokollet för det skifte, hvarå jag bifogat arfvodes-räkningen, upptager en diger lunta af några och nittio ark, för hvilken skifteslaget erlagt 97 R:dr.
Då den ekonomiska Lagstiftningen beklagligtvis ännu alltför uteslutande ligger i regeringsmagtens händer, så torde landets fordran al mera afse. nde å jordegarens bästa, än händelsen varit vid utfärdandet af den 1857 påbudna nya taxa för Landlmäteri-förrättningar, ingalunda vara obefogad. j4 Motioner hus Ridderskapct och Adeln I8(>2.
M:o 22.
Jag sammanfattar detta mitt vördsamma anförande uti en hemställan, buiuuda Rikets Ständer icke på anförda skäl, skulle finnaSiför godt hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att de nuvarande föiste Landtmatare-tjenstei ne förordnades till direktörsoch under-chefs poster för länens landtmäteri-personal; oell att dessa direktörer icke finge handlägga| några landtmätei i-förrättningar för enskild räkning; att de öfrige Landtmätarnes antal inskränkes för att med viss lön kunna förse det erforderliga antalet, för att såmedelst till det lägsta möjliga kunna nedsätta landtmätare-arfvodet; att Landtmätarue tilldelas vissa distrikt; att
Landtmäteri-direktören förordnas till en tredje föredragande inför Landshöfdingarne uti alla landtmäteri-ärenden samt till kontrollanter öfver landtmätare-förrättningarne i länet; att
Egodelningsrätten under nuvarande form upphäfves; att Egodelningsrätt anordnas på sätt jag föreslagit, eller helst annu andamålsenligare, om utvägar dertill förefinnas; att Härads-rätt pröfvar alla tvister om beståndet af förut verkställd delning m. m. att Rikets Ständer för deras del besluta den ändring af 8 Kap. I, 9, 3 och 8 §§ Skiftes-stadgan, rörande deiningsgrund vid skifte, som uti anförandet fiuues föreslagen; att alla andra landtmäteri-tvistefrågor profves af mätismän; att Direktören för landtmäteriet i länet förer ordet och protokollet, nd mätismäniiens sammanträde; att mätismännen sammankallas af direktören för landtmäteriet; att deri verkställande Landtmätaren kallas till sammanträde; att mätismäniiens beslut icke får blifva föremål för pröfning af domstol; att Laudtmätarens förrättning fastställes af Konungens Befallningshafvande, och att det ålagges skiftesmannen att besörja denria stadfästelses tecknande å karta, innan den åt skiftes-laget aflemnas; att medel beviljas för Laudtmäteri-direktörernes förseende med 3,800 R:dr årlig lön, samt resepenningar af 300 R:dr för de större, och 200 R:dr för de mindre länen; att de på eget ansvar arbetande Landtmätarnes antal nedsättes till 200, med 600 R:dr lön, och 100, med -400 R:dr lön; att om detta betydligt ökade stats-ansiag möter svårigheter att bevilja, det till Laudtmäteri-direktörernes erforderliga aflöning begärda ökade anslaget af 28,200
R;dr, i anseende lill den dermed afsedda stora njttan, icke måtte förvägras; Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 18ff2.
N:o 22. 55 att andre Landtmätare-tjensterne indragas; att Rikets Ständer, för deras del, besluta den ändring af 1 Kap. 2 § Skiftes-stadgan, att obegränsadt vitsord vid skiftes sökande icke mera må tillkomma delegare af oskiftad jord; att skiftesman hädanefter må, på Landtmiiteri-direktörens i länet förslag, förordnas af Konungens Befallningshafvande, och icke, såsom hitintills, få utses af den skiftes-sökande; att i anseende till egomätning och gradering sådant stadgande vidtages, att det icke måtte bero helt och hållet på Landtmätarens godtfinnande, att, som nu sker, ända till oändlighet utsträcka mätning och gradering till för mätningen alldeles obehöfligt obetydliga figurer; att Skiftes-stadgan, som är oklar äfven derigenom, att hon i så många delar genom särskilda författningar blifvit ändrad, måtte underkastas en allmän revision och omarbetning genom Embetsverk, men icke genom uppdrag åt någon Kommitté; att tillämpning af 1857 års Laudtmäteri-taxa mätte inställas, och 1834 års taxa åter blifva gällande, intill dess någon ny lämpligare Författning i denna del kan utkomma; att vid utarbetandet af ny Laudtmäteri-taxa måtte bestämmas, att skiftesman icke, under skiftets lopp, någonsin må ega rätt, att af skifteslaget fordra mera än arfvodets halfva belopp, intill dess han, genom kartans aflemuande, afslutar skiftet och derigenom blifver berättigad till hela arfvodets utbekommande, såsom en, of erfarenheten vitsordad, behöflig anledning att fortskynda skiftets afslutande.
Att vid uppgörelsen af en ny taxa, uti mätnings-arfvodet måtte inbegripas vid förrättningen förda protokoller, äfvensom allt öfrigt, som andra länders landtmäteritaxor förbinda Landtmätarne att för det, i ett för allt bestämda arlvodet, aflemna, och till hvilken ända jag härhos till de respektive Utskottens vägledning bifogar:
Preussiska Fältmätnings-reglementet af den 1 September 1857, samt: En Instruktion för utförande af de tekniska förberedelserna till större och vidsträcktare jord-förbättringar, medelst afvägningar till afdikningar m. m , jemte taxa lör derå belöpande betalningar af den 24 Maj 1861.
Landtmiiteri-förfuttningarne för konungariket Hannover, af den 30 Juni 1842.
Af det Kongl. Wiirtembergska förfogandet rörande Landtmäteri-arfvoden af den 12 December 1842.
Afskrift i utdrag af det Kejserliga Ryska Reglementet för Landtmäteriet i Finland af den 15 Maj 1848, samt:
En afskrift å Landtmäteri-arfvodet för laga skifte med 2i mantal inom Stockholms län. 56 Motioner hos ttiddershapet och Adeln i8(>2.
IS':o 22.
Jag anhåller om remiss till vederbörliga Utskott af detta mitt anförande, äfvensom, om dess meddelande med det Hedervärda Bonde-Ståndet, i hvilket afseende de dertill erforderliga exemplaren aflemnas Stockholm den IS November 1862, C. H.
Af Friherre Cederström, (austaf Carl, angående uppliäfvande af det i 22 § Gästgifvare-ordningen förekommande förbud emot minderåriga personers användande till skjutsande, samt om meddelande af nödiga föreskrifter i berörda hänseende. 22 § i Gästgifveri-ordningen af den 12 December 1734 förbjuder, att små gossar må utskickas till alt skjutsa, emedan derigenom olyckor kunna tima; men i den mån arbetspriserna stigit har också plägseden att vid skjutsernas utgörande begagna minderårige personer blifvit mer allmän.
Erfarenheten vittnar också, att, när gossarnes biträde begagnas med lög och urskiljning af de skjutsskyldige, några särdeles svåra olägenheter eller vådor icke deraf uppstå.
Så vidt jag förmår inse är det i följd deraf icke billigt att undandraga eller neka de skjutsningsskyldige den lindring, sorn de, vid utgörandet af det i och för sig sjelf ganska tunga skjutsningsåliggandet, kunna hafva, om de dervid få, när omständigheterna det medgifva, begagna minderåriges biträde.
Det skadar icke ungdomen att i tid få vänja sig både vid vakande och att uthärda oblid väderlek, men af vigt synes det mig vara, att lagarne ej få göra intrång på billighetens områden, utan att de fast heldre böra göra tillbörligt afseende på allmänhetens behof och i följd deraf, att ifrågavarande plägsed, som är både af billigheten och behofvet påkallad, icke heller må af lagen förbjudas; men å andra sidan måste medgifvas, att någon gräns bör finnas för ungdomens ansträngande vid dylika förrättningar; å hvilken det är så mycket angelägnare att lagstiftaren fäster uppmärksamhet, som lockelserna hos oskylda och mindre känsliga personer i annat fall torde blifva ganska stora, att öfver höfvan anlita ungdomens krafter.
Motioner ho* Ridder skåpet och Adeln 1H62.
N:o 23. 57 Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse af ilen 22 Maj 1852 förbjuder vid temligen högt vite, att minderåriga personer under 18 års ålder icke må användas till arbete vid fabriksinrättningar i riket nattetid, emellan klockan 9 på aftonen och 5 på morgonen.
Jag för min del vågar icke yrka, att ett dylikt stadgande skulle tillämpas för skjutsgossarue, af skäl sorn bär ofvan förnäs antydda; men jag tror likväl, att omtankan om ungdomens helsa och gynnsamma utbildning till förnöjsamma, menniskovänliga och gagnande medborgare påkallar, att de böra vara genom lag betryggade lör att auhtas (lere nätter å rad och till den ytterlighet, att både kropp och själ mäste deraf lida; äfven synes mig någon utväg böra vara i lag beredd åt skjutsgos sarne att undandraga sig åliggandet att köra och skjutsa, då de djur, som lemnäs till skjutsandet, befinnas vara antingen uttröttade eller eljest så i hög grad tröga och lata, att de icke utan idkeligt begagnande af piskan kunna bringas att tillryggalägga skjutshållet inom föreskrifven tid.
Emedan jag tror det vara representantens pligt att fästa hufvudsakiigt afseende vid sådana förhållanden, som kunna i ett eller annat afseende ofördelaktigt inverka på det uppvexande slägtets, vare sig fysiska eller moraliska utbildning, föranledes jag af hvad nu här blifvit anfördt väcka den motion, att Hikels Ständer mätte hos Kongl.
Majt i underdånighet anhålla, att ofvanberörde förbud i 22 § Gästgifver i-ordningen må upphäfvas och i nåder medgifvas, att minderåriga personer inom en viss ålders krets, må kunna af skjutsningsskyldige vid skjutsandet begagnas, när det utan olägenhet eller våda samt med de resandes begifvande lämpligen kan ske, men att i samband dermed föreskrifter må i nåder meddelas om livad som bör iakttagas till undanrödjande af missbruk vid de minderåriges begagnande till dylika förrättningar.
Om remiss häraf till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet anhålles.
Stockholm den 15 November 1862. G. C. Cederström.
Bilt. till H. St. trot. iSt/2 A 1S63. 11 Samt. t Afd. 8 58 Motioner hus Ridderskapet och Adeln 1862 N:o 24, Vo »4.
Af Herr Halman, Wilheim Fredrik, om upphiifvan<le af bördsrätten på landet.
Som bekant är har vid hvarje riksdag under de sednare decennierna en väldig »trid blifvit inom lagstiftningen förd, dels angående det s. k. arfvejords-systemet, dels om den s. k. bördsrätten, som dermed har omedelbart sammanhang.
Också haiman lyckats, att på denna bana redan vinna betydande framsteg, hvilka, så vidt jag kanner, hos nationen mötts med allmän belåtenhet.
Så har man vunnit en snart sagdt oinskränkt utvidgning af testamentsrätten, äfven der denna omfattar arfvejord; likaledes har bördsrätten i stad blifvit afskaffad.
Deremot har motståndet till upphäfvandel af bördsrätten pä landet visat sig mera envist.
Vid förliden riksdag lyckades det emellertid ej mindre att erhålla majoritet inom Lag-Utskottet för bördsrättens fullständiga borttagande, än att inom de respektive Riks-Stånden förnimma talrika röster för denna åsigt, såväl inom Borgare-Ståndet, som enhälligt adopterade densamma, som inom Hedervärda Bonde-Ståndet och Höglofliga Ridderskapet och Adeln.
Resultatet blef dock denna gång endast någon inskränkning i bördslederna, så att bördsrätten hädanefter medgafs ensamt barn och bröstarfvingar, föräldrar, syskon och syskons barn.
Men äfven detta tuppfjät blef undanskjutet, i följd af ett skrif-fel i Rikets Ständers expedition, hvilket föranledde Kongl. Maj:ts vägran af sanktion å förändringen.
Frågan står således nu på den gamla punkten, under det att det gamla och enda stödet för bördsrättens bibehållande, eller det gamla systemet, som efter någon persons död ensamt vid slägten bibehöll arfvejorden, blifvit genom den nya testamentslagen afskaffadt, och det s. k. politiska stödet för bördsrätten eller den förmenta kärleken till fortfarande besittning af fäders jord allt mer och mer bortfaller, likasom den gamla grundsatsen att fasthålla jorden inom slägterna visar sig allt mindre och mindre öfverensstämmande ej blott med de i statshushållningsläran antagna nya åsigter, hvilka med jättesteg fört Sveriges jordbruk framåt, utan ock med de respektive slägternas egen fördel, hvarföre också bördsrätten numera ur denna synpunkt omfattas med allt större och större likgiltighet.
Således vitsordar en daglig erfarenhet, att t. ex. inom Ridderskapet och Adeln, den ena stora jordpossessionen efter den andra, som i sekler tillhört familjer, hvilka t. o. m. fordom fästat jordegendomens namn vid sitt egel, småningom öfvergått till andra personer, hvilka, Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862.
59 öfter äldre föreställningar inom Adeln, knappast egt något namn, utan att, med ytterst få undantag, rättigheter) till börd af samma jord blifvit i sednare tider begagnad.
Ja många slägter ha funnit sin enda ekonomiska räddning just uti försäljningen och sönderstyckningen af sina »fäders jord».
Dessa faktiska förhållanden ådaga - lägga obestridligen, att den egentliga grunden och fördelen för slägten af bördsrätten icke mer finnas till.
Hvad som qvarstår är fördenskull ingenting annat, än missbruken af bördsrätten d. v. s. möjligheten för säljarens skyldemän att, genom anställande af bördstalan, tillvinna sig en lumpen vinst eller afträdessumma af köparen.
Och dessa missbruk och egennyttiga beräkningar äro, enligt hvad de många rättegångarne om börd otvetydigt gifva vid handen, både talrika och medföra en osäkerhet i egendomens besittning, som åter på jordbruksnäringen måste utöfva ett högst skadligt inllytande, på samma gårig, som de leda till demoraliserande split och väcka allmän förargelse.