Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
m., hålles öppet 2 okt. — 15 maj: l för herrar kl. 7 — 10 f. m. och 2 — l 2 5 e. m, » damer kl. 11 f. m. — 1 e. m., samt dess- utom för snedbehandling kl. ä - W e!
Undertecknad träffas kl. Vs8 — V2IO, 11 — 1, 2-4.
D; r EMIL ZÄNDER.
Största urval af Tyger till promenaddräkter.
Malmskillnadsgatan 5, G - 0 - L M G R E N S BOLCLIANIIBL, Drottninggatan Motions- O H L I N S A HILDA ARNESEN behandlar hår- medelst massage.
Beha lingen verkar välgörande på hufvudet och nervsystemet Mottagning 10 — 2, 5 — 7.
Bästa Silfver-Polér-Pulver till putsning af såväl silfver som nysilfver, försäljes i Stockholm hos C. F. Dufva samt Th. Björklunds Söner; i Göteborg A.
E. Wallerius &amp; C:o; i Upsala Victor Söderberg; i Gefle O. A. Johansson &amp; C:o, till lands- orten mot 60 öre i frimärken af M. Malm- ström, Upsala.
Mitt privata Hem i P I C K L E S, R Ä T T V I K S Å S E R, M A R M E A D E R INACKORDERING, C.
J O H A N S S O N, S t ö r s t a l a g e r af Lundby Skönfärgeri Musikinstrument.
o c h Stor pxisuedsättning Illustrerad priskurant gratis och Tvättanstalt, enligt franko.
Tel. 26 05, Göteborg, Nytt S Ö D E R B E R G S behandlar allt till Herr-, Dam- och Barn-garderoben hörande.
Herrkosty- mer lagas m. m. om så önskas.
I m p o r t - A k t i e b o l a g &gt; Porla d.
Jag får härmed på begäran vitsorda att » Mellins Food » för mig, som lider af försva- gad matsmältning, vaTit af ovärderligt gagn, emedan jag genom begagnandet där- af betydligt å t e r v u n n i t krafter och dess beståndsdelar varit synnerligen nä- rande och lätt assimilerbara, hvilket är mig ett nöje att intyga.
Med utmärkt högaktning K. ROLANDER, Kyrkoherde.
| Wettergrens lanufakturaffär, I G Ö T E B O R G — sänder på begäran och franko direkt till förbrukare profver j säsongens nyheter i Prof af MELLINS FOOD sändes på begäran och från A x e l Lennstrand, Gefle, önskas hos god famiij på landet i södra el- ler mellersta Sverige (helst å större egen- dom) af ung tjänsteman, för åtnjutande af en lids hvila.
Svar till " Bo-, Iduns exp.
(786) f ~Älm.
TEL.Z5 8 2 &amp; * 5 J.
G Rjks- » 5 7 5.
I SIDEN § O C H YLLE.
Begär profver 1 Anm K o l f ^ O L S S O N S 3 6.
M U S I K - Riks- A K T I E B O L A G.
1: M UNGA DAMER erh.
billig inackordering i England.
Under- visning i vanliga pensionsämnen.
Vidare genom korrespondens med miss Pearce, Hazelhurts Penarth, Cardifi.
(S.T.A.64962) A N T H R 179.
A G o l s e s.
C I T Ö N S K A S Norrköping.
NILSSONS A D V O K A T B Y R Å P I A F E - A N N O N S B P N A Innehafvare: A XXIAEB.Å.llslEol.
Fotoicruf, TNACKORDERING önskas af ung flicka i X bildad familj, helst vid större bruk.
Svar till » Ingeborg », Iduns exp.
(779) för en 23-ärig flicka af fin familj uti en prästgård på landet.
Företräde lämnas åt musikalisk familj, där dotter finnes.
Svar med utsatt pris torde insändas till » Inackor- dering », adress S. Gumaslii Annonsbyrå, Stockholm.
5076) IHSTRUMENTER af alla slag, Strängar och PRISK.
SÄNDES GRATIS.
Tillbehör erhållas bäst och billigast från A.
T a.
N i l s s o n s Mnsikliandel, G Tel. 4 a 7 NG, FÖRLOFVAD FLICKA önskar mot fritt vivre, dock äfven mot mindre betalning, nu genast komma i trefligt hem å landet, helst i siidra eller mellersta Sve- rige, för att grundligt lära sig hushållet.
Svar fortast möjligt till •Norrländska », Piteå p. r.
(781) U Bruksanvisning medföljer hvarje burk.
• Rikstel.
OD INACKORDERING för bildad dam, i verkligt godt hem, där ingen annan inackordering förekommer.
N:r 41 (251) Prenumerationspris pr å r: Idun med Modetidning och kolorerade planscher kr.
• 6: 50 Idun ensam _ &gt; i: - Fredagen den 7 oktober 1892.
B y r å -.
Klara v. K y r k o g a t a 7, 2 tr, (Aftonbladets nya hus.)
1 ' reuumer.
sker i landsorten å post- anstalt, i Stockholm-hös redaktion.
Bedaktör och FRITHIOF Träffas ä byrån kl. 1 2 - 1.
Marie otografien gör, som vi veta, veten- skapsmännen och konstnärerna all- deles ovärderliga tjän- ster.
Icke mindre oskatt- bar är Niepces och Da- guerres konst därigenom, att hon ställt sig i pie- tetens tjänst och skän- ker oss bilderna af våra kära, äfvensom af före- målen för vår beundran, samtidens, ja — i andra hand — forna tiders stor- heter.
Genom trogna af- bildningar ersätter hon till viss grad resorna för dem, som icke hafva råd eller tid till dylika; hon har, korteligen, för vår tids människor blifvit oumbärlig, och få skola de vara, till hvilka intet fotografiskt alster hittat vägen.
Våra tjänstflic- kor hafva nästan alltid sitt lilla album, med ståt- liga » gossar » i högtidliga fotografiminer och några snutfagra väninnor, om ock de mera ansedda bland fotograferna icke mycket bidragit till sam- lingen, och äfven i bond- stugorna ligga numera gärna, bredvid bibeln och psalmboken, några foto- grafikort på husets enda byrå.
Blottmanejbehöfde streta uppför så många trappor, för att komma till fotografens atelier!
TJtgifningstid: hvarje helgfri fredag Lösnummerspris 1 S öre (vid kompletteringar).
Gernandts Boktr.-Aktleb.
Anuouspris: 35 öre pr nonpareillerad.
För » PIatssökande&gt; o. » Lediga platsen 25 öro för hvarje påbörjadt tiotal stafv.
70 öre pr nonp.-rad Röhl.
Dessa fyra eller fem trap- porerbjudamerendels den största svårigheten, ty af- giften är j u måttlig för ett konterfej, hvars naturtro- het är lika med spegelbil- dens — på samma gång det delar dennas fel.
Men huru redde man sig ännu för några få tiotal år sedan, då inga fotografer funnos?
Hade man tillgångar, lät man måla sig och de sina i olja, eller tog man sin tillflykt till miniatyrmål- ningens vackra konst; med mindre råd satt man för någon halfartist, som kunde föra ett rit- stift, eller till och med anförtrodde man sig åt någon bekant, som litet förstod sig på rita; skuggporträtt kunde litet hvar taga.
Eller också gick man till Marie Röhl.
Detta namn var på sin tid vida känd t, och länge skall det lefva i aktad hågkomst; vår konsthi- storia skall draga för- sorg om detta, och skulle den en gång få så mån- ga namn att bära på, att den nödgades ute- lämna alla andra än de största, har Tegnér före- byggt, att Marie Röhls skulle blifva alldeles för- gätet.
Hvilken minnes ej hans sköna:
Lifvet äger ej det högsta värde Bland de många gåfvor af Guds hand.
Jorden, där vi föddes, som oss närde, Är dock ej vårt enda fosterland, Vårt behof ej bröd blott, men de orden, Som nedkalla himmelen till jorden.
f. Konstens genius.
(Till Marie Röhl.)
Dig han den med och konstens genias valt bland sina svurna, valde dig ifrån din födsel re ' n, purpurbältade, den hiralaburna tidens vagga och med tidens urna, allt hans väsende är gudars återsken.
Han har ditt klosterlöfte: du är nunna, blott han, blott han, får vistas för din syn.
Ej annan kärlek vill han jungfrun unna än den, som morgondrömmarne förkunna, en flyktig luftgestalt, en målad bild i skyn.
Och när ditt hjärta med oändlig trånad den bildens like söker natt och dag, tag dig till vara, om du ser förvånad, att hon från jorden dock till slut är lånad, men ack, har lycklig den, som bär hans anletsdrag!
D å vi sade, att Marie Röhl på sin tid i viss mån ersatte fotograferna, var det icke menin- gen att likställa alstren af henne, en » konstens svurna », med dem.
V i talade nyss om spe- gelbildens fel.
Fotografien vet föga om sjä- len; det är icke hennes sak att ertappa skilda stämningar och af ett ansiktes uttryck taga fasta på just det för dess ägare mest karak- täristiska.
Man har talat om andekroppens ansikte, det förklarade anlete, som den sanna konstnären ser i det, i hvilket tiden och be- kymren ristat rynkor och mer eller mindre vanställt.
Fotografien är sann, ja, till och med allt för sann eller hänsynslös i sin san- ning, och därmed icke rätt sann.
Den åter- gifver, som bekant, de obetydligaste bisa- ker med samma trohet som den återgifver t. ex. ett själfullt leende, den framsträckta handen gör den dubbelt så stor som den, hvilken hålles vid sidan o. s. v.; den ser, korteligen, endast som vårt yttre öga ser.
Vårt inre öga rättar det, vi se med vårt yttre: vi veta, t. ex., att båda händerna äro lika stora, och se dem därför sådana.
Så, med elt korrigerande seende, ser äfven kon- sten, och blifver därmed, om man så vill, äfven hon på sitt håll osann; blott att hennes osanning är någonting högre än fotografiens sanning.
Just i motsats till fotografien, som en gång skulle låta Marie Röhl träda tillbaka, är det väl funna uttrycket styrkan i hennes konst.
Man känner, att det genom sympati blifvit ertappadt; blott den, som själf äger noblesse, finner sådan hos andra.
Därtill kommer hos henne det kvinnliga i uppfattningen; så, som hon sett, se icke manliga ögon, så, som hon — om vi få säga så — sett in mjukt behag hos dem, hon afbildade, kan endast en fint senterande kvinna göra.
Hvar och en har, som bekant, » felen af sina förtjänster », och Marie Röhl var ej alltid fullt säker i sin teckning, hvilket isynnerhet blef märkbart, då hon ej längre hade sin gamle lärare Fors- sell att vädja till; hennes mjukhet blef någon gång veklig.
Endast mycket sällan upphörde hon likväl att blifva tilltalande.
Maria Kristina Röhl var född på Skön- stavik i Huddinge socken den 26 juli 1 8 0 1.
Fadren, konsul Jakob Elias Röhl, förut an- ställd på Barthélemy, hade med sin hustru, Kristina F. Kjerrman, fyra döttrar, af hvilka en ännu är i lifvet.
Han var en genom re- sor och läsning mindre vanligt bildad man och gaf sina döttrar en vårdad uppfostran; bland deras lärare namnes en artist Hambrén, som införde den lifliga, kvicka Marie på konst- närsbanan.
Hennes anlag visade sig så af- gjorda, att man ansåg det böra göras allvar med deras utvecklande, hvarför hon blef elev (1823) hos kopparstickaren, professor K.
I hans hus vistades hon sedan länge och genomgick där en allvarlig skola, i hvil- ken hon lärde sig väl sköta crayon och rit- stift och äfven utförde ett och annat kop- parstick.
Emellertid blef porträttering hen- nes hufvudsak, och sedan hon 1830 fått egen atelier, blef hon snart för sin konst så an- litad, att det började blifva en modesak, att gå till » mamsell R ö h l ».
Flitig som hon var, strödde hon kring sig porträtt, och i mång- faldiga bättre ställda familjer räknas dessa ännu till husets klenoder.
Hon ritade till en början mest med svarl krita, stundom äfven med färgade kritor, men öfvergick allt mera till crayonen.
Flere af hennes porträtt, såsom de af Franzén, Geijer, Holmbergsson (far och son), Nils Månsson, Anders Danielsson och Emilie Högqvist, graverades och litografiera- des af Forssell, Ruckman, bröderna Cardon, Herlin m. fl.
och äro därför mest bekanta.
1849 begaf hon sig utrikes och for först till Paris; åren 1851 och 1852 vistades hon i London och Liverpool, men återvände 1853 till Paris, där hon uppehöll sig i tre år, dels arbetande på Coigniets atelier, dels sysselsatt med att kopiera i Louvrens galleri.
Hon hade nu vinnlagt sig om pastelmålning och hann äfven i denna konstart till en viss höjd; dels utförde hon fotografier i pastell, dels ko- pierade hon bibeltaflor af Doré o. a., detta lik- väl mera af eget intresse, ty sedan hon åter- kommit till Stockholm, hade fotografien bör- jat dominera.
Hennes ekonomiska ställning var emellertid så grundad, att hon kunde bära det minskade tilloppet af beställningar, och i sin atelier, fyra trappor upp i Brunke- bergs hotell, arbetade den gamla konstnärin- nan hädanefter mest på taflor, som skulle glädja hennes vänner eller henne själf, med samma flit som då hon i yngre dagar ritade kunders porträtt.
Stilla och tillbakadragna förflöto hennes ålders dagar, och den 30 juni 1875 upphörde de.
1843 hade Marie Röhl blifvit medlem af Konstakademien.
I sitt umgänge förrådde Marie Röhl ett spirituelt hufvud och hade från ungdomen bevarat ett lifligt lynne.
Hon var ock god och hjälpte alltid, där hon kunde; sin gamle lärare Forssell visade hon en verksam tack- samhet.
På sätt och vis opraktisk, lämnade hon sig t. ex. vid uppköp merendels på nåd och onåd i den säljandes händer; men detta oaktadt efterlämnade hon mera än mången för » praktiskhet » prisad.
Det porträtt af henne, vi hafva den lyckan att kunna lämna, är ett själfporträtt, ritadt framför spegel.
En samling af icke färre än 1,200 konceptritnin- gar af henne finnes nu på K.
biblioteket, där den flitigt begagnas.
Richard Bergström.
fr .. JVADMÄN.
1492 — 12 oktober — 1892. man, en hjälte skilda kutter fira med tacksamt minnes rika gärd i dag, åt hvilken börden icke skänkt en spira, men nästan kungligt mod och sinnelag, en man, som aldrig tvekat, rädd och svag, men framåt städse på sin fana skrifoil, om också böjd af nödens tunga slag, och som sin lösen alltid trogen blifvit — ej minst när lyckan huld en härlig seger gifvit.
O, dagens hjälte, knappt behöfs att orda om hvad din bragd har varit för en värld, om hvad du velat, livad du fick fullborda, och hvad du lidit under vågsam färd; men blef den lyckan icke mig beskärd att tälja om igen din hela saga om idrott vida skild från ytlig Jlärd, jag ville dock på minnesbilden draga ett par tre spridda streck — låt vara matta, svaga.
En mystisk värld du redan tidigt kände: vårt Islands gamla sagorika ö, där het vulkanens röda lava brände i vild, förtviflad kamp med evig snö, och dit som ung du for på stormig sjö, från början van att trotsa vreda vågor, att söka någon huld, förtrollad mö, att grubbla på och lösa dunkla frågor, om ock det ömsom gällt att trotsa köld och lågor.
Du var likväl ett barn af söderns länder, och trogen hemmet städse blir en man; du längtade att uppnå Indus ' stränder, fast på en stråt, som blott ditt snille fann, och se det mål, dit Alexander hann.
Till Osterland flög djärj ' t din håg mot v ester: orimlig tanken syntes — men var sann, och därför hyllas du på jubelfester af adel och af folk, af konungar och präster.
För att till verklighet få bytt din saga, i purpurglans af tjusadt öga sedd, fick långa år från land till land du draga, besviken, gäckad, misskänd och beledd; din plans förintelse var nästan skedd, när god och mild Castiliens Isabella dig hälft förstod och du från Palos ' redd fick mot det obekanta kosan ställa med vad till framtids dom att fria eller fälla.
Hvem skulle då ägt fog att dig förmena triumfens jubel, när du steg i land med Spaniens höjda fana i din ena och dragen värja i din andra hand!
En högre plikt likväl din känsla band: för himlens herre fromt ditt knä du böjde på nyupptäckt, på nyförvärfvad strand, med glädjen,s utbrott än du stilla dröjde och rörd till ödmjuk tack din milda stämma höjde.
I hätsk och giftig afunds mörka smedjor man hvässte lömskt mot dig förtalels dolk, men dina bojor blefvo hederskedjor, ditt adelsbref är fritt från smuts och solk — ja, hvar gifs denna stund elt upplyst folk, där ej ditt namn bärs fram på ärans vingar,
där ingen enda ämnet värdig tolk fvån hvardagslifvets värj sig uppåt svingar och dig ett högstämdt loj från fyra sekler bringar?
Förgängligt, dödligt föddes allt på jorden, och mull blott äro själfva häfdens blad — hur gripande besannas ej de orden just nu, då halfva mänskligheten glad begår din höjtid öfver land och stad!
Min riddersman, hvar är din mull, din kista, hvar fann du hvilan, hvarom sist du bad!
Om det man stundom forskare hör tvista — ett står dock fast: ditt namn skall ej sin krona mista.
het, människokärlek, tålamod, uppoffring och framför allt uthållighet!
Men detta allt är egenskaper, som höra till kvinnans Datur och i förening med sann blygsamhet gifva prägeln åt det kvinnliga väsendet.
Sjuksköterskan har i ett troget, samvetsgrannt uppfyllande af sina plikter ingalunda någon lättare uppgift än läka- ren gentemot det motsatta könet; tvärtom — - hon kallas utan skrupler till mannens sjukbädd, under det den kvinnliga läkaren endast begär att få behandla sina medsystrar.
Är icke den verkliga orsaken att söka p å annat håll, då man så mycket söker betona, C.
L. Törnberg.
att den studerande kvinnan skulle förlora nå- (CaLixTus.)
got af » das ewig weibliche? » Är det inte månne mera tanken, att den akademiskt bil- dade kvinnan skulle upphöra att vaia den obetydliga salongsdam och modedocka, som en stor del af skapelsens herrar helst vill finna Kvinnligheten och de akade- i henne?
Är det icke fruktan att mista ett angenämt tidsfördrif och en ypperlig kokerska, miska studierna.
hvilkens ideal är en lyckad maträtt?
Att det * M$år tid med sina fruktansvärda anspråk akademiska studiet måste efterlämna något féysJC fordrar af oss människor insatsen af vår spår hos kvinnan, däri har mannen fullkomligt fulla kraft, om vi ej i den förtviflade kampen rätt, men den, som resonerar rättvist, skall för tillvaron ömkligen skola duka under.
Den aldrig frukta, att den allvarliga, handlingskraf- fordrar duktiga, handelskraftiga samhällsmed- tiga kvinnan skall i föreläsningssalar och hög- lemmar, icke blott män, utan äfven kvinnor.
skolor förlora sin bästa prydnad — kvinnlig- Men mannen, som sedan årtusenden varit van heten.
Visserligen skall den studerande kvin- att skrifva det gamla bibelordet: » Han skall nan vara lika litet sympatisk för den sentimen- vara din herre » på sin sköld, kan och vill ej talt svärmiske yngling, hvilken söker sitt ideal vänja sig vid att i kvinnan se ett med honom i ett smäktande, poetiserande väsen, som för andligt jämbördigt väsen, en människa — lik- vivören, hvilken fikar etter det kvinnliga endast som han.
Stolt intalar han sig själf och an- i kroppsliga behag.
Men efter en sådan kvinn- dra, att han ensamt är berättigad att vara en lighet sträfvar väl ingen ädel kvinna.
människa i ordets fulla bemärkelse, åtnjutande För henne är kvinnligheten pliktuppfyllelse i alla rättigheter, och ensam befogad att förvärfva utöfningen af förutnämnda dygder, och detta » ewig sitt lifs uppehälle på det andliga området efter weibliche » skall kvinnan aldrig förlora genom fritt val.
Kvinnans kallelse vare blott att i akademiska studier.
Och den sanne mannen, hem och familjekrets verka som hushållerska som söker kvinnligheten endast i dessa dygder, och barnens uppfostrarinna och att med honom skall högakta, förstå och känna sig dragen till dela det kroppsliga arbetet.
en sådan kvinna.
Likväl var vårt århundrade bestämdt att ändt- ligen väcka kvinnan ur den andliga letargi, hvari man invaggat henne, och så uppstod den sträfvan, som fått namn af » kvinnofrågan », och som allt mäktigare gripit allt flere hjär- tan, ju mera man velat dämma för densamma.
Nu brusar den i höga vågor öfver de flesta europeiska länder, ja, kanske ännu högre på andra sidan oceanen.
Från små begynnelse- ansatser har under de sista årtiondena åtmin- stone elt nytt område öppnats för kvinnans förvärfsverksamhet på akademisk grund, näm- ligen läkaryrket.
De ifriga förkämparna för den goda saken ha säkerligen med glädje följt de resultat Aesculapi kvinnliga lärjungar upp- nått, och just dessa resultat torde vara ett fullgodt bevis för, huru obefogade och fördoms- fulla de äro, alla invändningar af motståndarne till de kvinnliga läkarne, ty deras svarta pro- fetior ha på ett glänsande sätt vederlagts af obestridliga fakta.
Hvad dessa motståndare hufvudsakligen betona är, att «kvinnligheten skulle gå förlorad genom studierna och läka- rens praktik — kvinnan vore icke andligt vuxen denna uppgift — och det funnes intet absolut behof af kvinnliga läkare. » Dessa tre hufvudpunkter stå likväl som full- komligt godtyckliga antaganden, påståenden, hvilkas riktighet af iogentiog bevisas, men som tvärtom vederläggas af måoga fakta.
» Kvinnligheten skulle gå förlorad! » Hvern kan framlägga slående bevis för, att den kvinn- liga läkaren måste förlora något af sin kvinn- lighet vid studiet och utöfningen af sitt yrke?
Har man någonsin dristat sig att frånkänna sjuksköterskekallet kvinnlighet, detta kall, hvil- ket, liksom läkareyrket, fordrar lugn, mild- Den andra invändningen, att kvinnan ej är kompetent till akademiska studier, är lika litet hållbar som den första.
Det kan ju ej för- nekas, att genom falsk uppfostran och sociala missförhållanden kvinnan i allmänhet sjunkit ned till en obetydlig modedocka, en salongs- prydnad, som invaggat männen i den angenäma drömmen, att hon redan af fysiologiska skäl afstode från täflan med honom på intelligensens område.
Många kvinnor ha likväl nu vaknat upp ur detta ovärdiga, själslösa tillstånd och bevisa dagligen, att de äro fullt vuxna en täf- lan med männen.
Ryska, engelska såväl som amerikanska uni- versitetskliniker och laboratorier ha att uppvisa ett jämförelsevis betydande antal kvinnliga assi- stenter och praktiserande läkare, ett antal allt- för talrikt för att kunna anses blott som un- dantagsfall.
Att dessa kvinnliga assistenter kunna fullt mäta sig med sina manliga kolle- gor både i teoretiskt experimental medicin och i den rent praktiska kan ej omtvistas.
De medicinska facktidskrifterna gifva äfven de kvinnliga läkarne hedrande vitsord.
Månget arbete af kvinnor har väckt berättigadt upp- seende, och om bland dessa vetenskapliga ar- beten intot blifvit ryktbart och epokgörande, så är det ej underligt vid en tid, då äfven det starkare könet, som likväl är många hundra gånger talrikare representeradt vid universite- ten, så ytterst sällan åstadkommer något fram- stående.
Under den relativt korta tidrymd af 1 5 till 2 0 år, som kvinnliga läkare förekommit, ha de uträttat mer än nog för att till full evidens bevisa, att de äro vuxna sitt kall.
M. Schmidl.
Skiss för Idun af V i l m a Lindhé.
|,et är i allmänhet ingen lätt sak att bli omtyckt och gillad af sina bekanta och umgängesvänner, men mot Thyra hade ej själfva afunden något att anmärka.
Då hon gifte sig vid aderton års ålder, ta- lades vidt och bredt om, hur bortskämd, okun- nig och tanklös hon var, samt hur olycklig hon skulle göra sin man, den präktige, om- tyckte kapten Hugo Stråle, som mer än en mor önskat till sin måg.
Att välja någon annan än Thyra hade al- drig fallit honom in, ty han blef förälskad första gången han såg henne, medan han ännu var löjtnant och hon okonfirmerad.
Det var långt nog att vänta, tills hon blef så gammal, att han kunde framföra sitt frieri.
Han var flere år äldre än hon och hade inom sig gjort det löftet att vara göd och öfvereeende som en fader, om det beböfdes, ty mer än en hade afrådt honom från gifter- målet.
Efter fyra års förlopp var han emellertid lika lycklig och förälskad som den afton han förde henne in i det egna hemmet som en blyg, rodnande brud, och de, som beklagat ho- nom, hade kommit på skam, ty var någon hustru omtalad såsom klok och förträfflig, så var det hans.
I kamraternas lag syntes han aldrig, och mer än en af dem gjorde sig lustig öfver hans brådska att komma hem, hans sätt att storma uppför trappan och in i tamburen, där hon mötte, eller hans synbara stolthet öfver hennes vackra utseende och husligbet.
Han hade varit den förste, som skänkt henne sin hyllning, och när hon gaf sitt ja, skedde det utan tvekan, men mindre af kär- lek än tillfredsställd fåfänga, ty ingen af hen- nes jämnåriga hade förlofvat sig så tidigt eller med en så ansedd och framstående man.
Kärlek föder kärlek, och det dröjde ej länge, innan hon gaf honom sitt hela hjärta.
De fyra åren hade förflutit som en lycklig dröm, afbruten endast af tvänne nämnvärda tilldragelser.
Thyra födde en son ett år efter bröllopet, och Hugo mistade sin far några månader senare.
Var nu den första händelsen en outtömlig glädjekälla, så var den andra orsaken till rätt många bekymmer samt till de första menings- skiljaktigheterna makarna emellan.
Hugo kände ingen djupare personlig sorg vid faderns bortgång, ty denne hade så länge varit sjuklig, att döden kom som en befrielse, men den pension han innehaft indrogs med hans död och lämnade änkan fullkomligt me- dellös.
Hugo älskade sin mor och hade skäl att göra det, ty utan henne hade han ej blifvit den man han var, och så trofast hade hon sträfvat för att hålla honom uppe, att hon väl förtjänade en lycklig ålderdom.
Otaliga gånger hade b an också redan som yngling sagt henne, att hon en gång i fram- tiden skulle komma till hans hem — i fall han fick något — och blifva den första och käraste äfven där.
» Det hoppas jag att inte blifva, » hade hon svarat med ett vemodigt leende.
» Om jag också gifter mig, » svarade han raskt, » blir mamma ändå alltid den förnämsta. » Hon strök undan hans mörklockiga hår och kysste den rena pannan — det var hennes enda svar.
Hon visste, att dessa ord aldrig kunde bli sanning, och önskade det ej heller, men de värmde hennes hjärta under långa, tunga år.
Han däremot glömde, att de någonsin yttrats, men vid löftet att taga henne i sitt hem stod han fast — och nu skulle det infrias.