Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I Folkskolestadgan den 18 Juni 1842 blef det föreskrifvet, att, då skollärare, som oförvitligt förestått sin tjenst, genom ålderdom eller sjuklighet är urståndsatt att den vidare bestrida, det må af församlingens eller skolstyrelsens pröfning hero, att i mån af hans behof och af den längre eller kortare tid han tjenstgjort, större eller mindre del af lönen såsom pension honom tilldela.
Men detta stadgande, ehuru klart det uttalade grundsatsen, gaf likväl icke en tillfyllestgörande ledning för dess tillämpning.
Dels var pensioneringen, så väl i afseende på tiden, då den skulle inträda, som i afseende på beloppet, hvarmed den skulle bestridas, alltför obestämd, för att kunna blifva betryggande för läraren; dels föll bördan af denna pensionering, då behofvet yppades, på en gång med hela sin tyngd på församlingen, hvilken dessutom hade att bestrida den inträdande nye lärarens aflöning.
Ehuru rigtig och sund den i lag stadgade grundsatsen var, behöfde således dess utförande närmare ordnas, för att de välgörande frukterna deraf skulle kunna framträda.
Redan vid 1847 års riksdag aflät Kongl. Maj:t derföre en framställning till Rikets Ständer, afseende att dels närmare bestämma pensioneringstiden och beloppet af församlingarnes bidrag, dels jemväl bereda för ändamålet erforderligt understöd af statsmedel.
Framställningen förnyades vid 1850 års riksdag och i anledning af denna Kongl. Maj:ts Proposition afsattes för ifrågavarande ändamål af de å anslagen till folkundervisningens befrämjande uppkomna besparingar en summa af 120,000 R:dr.
Ehuru förslag till dessa allmänt gällande grunder sedermera utarbetades och fastställdes, kunde pensionsföreningar icke tillvägabringas i mera än två af rikets tolf stift, och dessa föreningar omfattade hvardera, enär inträdet i pensionsinrättningen var stäldt i församlingarnes fria val, allenast en ringa del af stiftets skoldistrikter.
Sedan till grundfonder för dessa båda pensionsföreningar blifvit af de för ändamålet afsatta medlen utbetald en summa af tillsammans 18,060 R:dr, nemligen till Kongl. Maj-.ts Nåd.
Proposition N:o 49. 9 till föreningen i Linköpings stift 11,310
R:dr och till föreningen i Hernösands stift 6,750 R:dr, har återstoden af de för pensioneringen afsatta medlen, 101,940 R:dr, till följd af Rikets Ständers tid efter annan fattade beslut, fortfarande varit för ändamålet disponibel.
Sedan nämnda två föreningar uppkommo, har, under loppet af nära tio år, ingen sådan inrättning vidare blifvit bildad, och ej mera än 84 skoldistrikter inom riket äro således ännu i åtnjutande af fördelen att för sina lärare hafva utsigt till ett med säkerhet påräkneligt understöd för ålderdomens behof.
En utvidgning af de områden, som blifvit utstakade för de föreslagna föreningarnes omfattning, har synts af dessa förhållanden anvisad, och Rikets Ständer medgåfvo derföre år 1857, att de afsatta medlen till understöd för folkskolelärares pensionering finge användas, äfven om två eller flera närbelägna stift förenade sig om en pensionsinrättning.
Men icke heller denna utvidgning har visat sig föra till en tillfredsställande lösning af frågan.
Ingen pensionsförening har efter kungörandet af beslutet derom blifvit bildad.
De tvänne obetydliga, redan förut bildade föreningarne synas icke heller kunna bestå i sitt ursprungliga skick.
I den ena af dem, Hernösands, hafva, enligt meddelande af dess direktion, delegarne endast med svårighet kunnat förmås att qvarstå och af Linköpings förening är beslut fattadt om förändring af inrättningens ändamål, på det sätt att den skulle omfatta äfven lärarnes enkor och barn, å hvilken förändring stadfästelse blifvit sökt hos Kongl. Maj:t.
Af den erfarenhet, som sålunda blifvit vunnen, synes en tydlig anvisning vara ginen att för verkställandet af denna pensionering beträda en annan bana, med undvikande af de svårigheter, som hittills visat sig lägga hinder i vägen för uppnående af det åsyftade ändamålet.
Den af Kongl. Maj:t förordnade komitéen har i detta hänseende i första rummet tillstyrkt, att den afsedda pensionsföreningen må omfatta hela riket och vara gemensam för alla ordinarie lärare och lärarinnor vid så väl högre som egentliga folkskolor.
I följd af denna utsträckning måste beräkningarne blifva säkrare, äfvensom inrättningens soliditet mera betryggad; förvaltningskostnaderna tynga vida mindre och de kännbara olägenheter undvikas, som eljest städse skulle uppkomma, då folkskolelärare vunne befordran från ett stift till ett annat, (tvifvelaktigt är, att först genom en sådan omfattning inrättningen vinner den styrka, som för ändamålet erfordras.
I afseende på skyldigheten att besörja folkskolelär arnes pensionering synes grundsatserna redan vara gifna genom folkskolestadgans föreskrifter.
Denna skyldighet är grundad på folkskolelärarnes ställning såsom kommunernas tjenstemän och står i närmaste samband med åliggandet att aflöna dessa tjenstemän, hvilket åliggande jemväl i första rummet tillhör kommunerna.
På samma sätt som Staten lemnat kommunerna understöd i fråga om lärarnes aflönande, synes likväl Staten böra äfven till pensioneringen bidraga.
På dessa grunder stödde sig ock Kongl.
Maj:ts framställning till Rikets Ständer af den 7 December 1847, och i enlighet med dem har det förslag blifvit uppgjord!, som komitéen nu framlagt.
På sätt i dess Betänkande närmare finnes utveckladt, har komitéen ansett obestridligt, att då kommunen tillsätter och i första rummet aflönar skolläraren, af hvilkens arbete den ock drager största och närmaste fördelen, förpligtelsen att vårda denne lärares ålderdom, sedan han i dess tjenst offrat sin mannaålders krafter, likaledes bör i första rummet tillhöra kommunen.
Denna pligt måste äfven, såvida pensionsväsendet skall kunna behörigen ordnas, vara uttryckt i en bestämd förbindelse för Bih. till B.
Brot. 1865 & 1866. 1 Sami. 1 Afd. 2 Band. 2 Haft. 2 10 Kongl. Maj.is Nåd.
Proposition N:o 49. kommunerna att i pensionsföreningen ingå.
Det vore likväl, efter komitéens åsigt, för åstadkommandet af en ändamålsenlig pensionsinrättning för folkskolelärare ett oundgängligt vilkor att jemväl
Folkskolan vore, genom den allmänna bildning den hade till uppgift att befrämja, icke att betrakta allenast såsom en kommunernas utan äfven såsom en Statens angelägenhet, och detta kunde anses bekräftadt såväl genom det understöd Staten beviljat för folkskolelär arnes aflöning, som äfven genom anvisandet af det alltsedan år 1851 till understöd för deras pensionering afsedda anslag.
I fråga om pensionsbeloppet hafva komiterade å ena sidan ansett den tillförene föreslagna summan af 100
Med' hänseende dertill att lefnadsbehofven vid äldre år torde kunna något inskränkas, äfvensom att största antalet folkskolelärare tillhör landsbygden, hvarest lefnadskostnaderna äro mindre dryga, har komitéen fasthållit den åsigt, att för den afgående lärarens torftiga bergning vore sörjdt, om han finge tillgodonjuta tre fjerdedelar af sin lön såsom pension.
Enligt komitéens förslag är likväl, utöfver den oviikorliga förbindelse, som måste åligga kommunerna att lemna bidrag till detta pensionsbelopp, så vidt det beräknas efter minimi-lönen, tillfälle lemnadt öppet att få lärarnes pension förhöjd ända till en maximigräns af 750 R:dr.
Den lefnadsålder, vid hvilken läraren skulle vara berättigad att erhålla pension, har komitéen hemställt skulle blifva 60 år.
Denna bestämning står i öfverensstämmelse med den pensionsålder, hvilken blifvit föreslagen att gälla förlärare i allmänhet, och torde, om man afser å ena sidan det mödosamma i sjelfva tjenstgöringen, å andra sidan nödvändigheten att icke alltför starkt anlita inrättningens tillgångar, befinnas vara den åldersgräns, hvilken i detta fall har största skälen för sig.
Den tjensteålder åter, hvilken läraren borde hafva uppnått för att komma i åtnjutande af pension, hafva komiterade föreslagit till 30 år, hufvudsakligen på den allmänna grund, att innehafvaren af en tjenst, för att hafva giltig rätt till pension, borde hafva tjenat så lång tid som lians egentligen verksamma ålder kan anses omfatta.
Då emellertid såväl i afseende på lefnads- som tjensteålder undantagsförhållanden kunna ega rum, på hvilka bör fästas billigt afseende, har blifvit föreslaget att i vissa fall en nedsättning i dessa åldersbestämmelser kan medgifvas, i hvilka fall afsked kan erhållas med afkortad pension.
Den från kommunerna utgående pensionsafgift har komitéen föreslagit till 4 procent af den lön, för hvilken delaktighet i inrättningen beräknas, eller, som är detsamma, till 5] procent af pensionsbeloppet.
Denna bestämmelse är vald såsom uttryckande medelbeloppet emellan den afgift, hvilken var föreslagen i Kongl.
Maj:ts Proposition den 7 December 1847 och den, som, enligt fastställda grunder, blifvit antagen för pensionsinrättningarne i Linköpings och Hernösands stift. _ I öfverensstämmelse med dessa åsigter, och på grund af den motivering, som i komiterades Betänkande finnes utförligt framställd, hafva komiterade för ordnandet af folkskolelärarnes pensionering föreslagit följande grunder: l:o.
Skyldigheten att besörja folkskolelärares pensionering åligger kommunerna med understöd af Staten; inträdet i pensionsinrättningen är obligatoriskt för kommunen.
Proposition N:o 49. 11 3:o.
Denna delaktighet, hvilken är för hvarje skoldistrikt obligatorisk, så vidt den sträcker sig till minimilönens belopp, han äfven vinnas för ett högre lönebelopp, dock icke öfverstigande 1,000 R:dr.
Förmånerna af husrum, vedbrand, kofoder och planteringsland få icke ingå i det lönebelopp, hvarefter pensionen beräknas.
R:dr och det högsta 750 R:dr. 4:o.
Pensionsafgiften, som bör af kommunerna erläggas, bestämmes till 4 procent af det lönebelopp, hvarefter pensionen beräknas. 5:o.
Pensionen är antingen hel eller afkortad.
Å. Hel pension, hvilken utgår med belopp, som i mom. 3 är sagdt, tillkommer: 1.
Lärare, som genom obotlig sjukdom blifvit urståndsatt att sin tjenst bestrida, derest hans lefnads- och tjensteår sammanräknade utgöra 90, och han minst 10 år varit i ordinarie skoltjenst, med samma rättighet i afseende på extra ordinarie tjenstgöring, som ofvan är sagdt. B. Afkortad pension utgår till: 1.
Lärare, som är obotligt sjuk och hvars lefnads- och tjensteår sammanräknade icke uppgå till 90; dock böra i hvarje fall de ordinarie tjensteåren hafva varit minst 10.
Pensionsbeloppet bestämmes på det sätt, att för hvarje år, som fattas i 90, afkortas 1 procent af hela pensionen.
Vid tjensteårsberäkningen gäller för bestämmandet af afkortad pension samma rättighet i följd af extra ordinarie tjenstgöring, som är sagdt i afseende pä hel pension. 6:o.
Blir pension tillagd folkskolelärare innan skoldistriktet eller skolområdet för den lön, efter hvilken pensionsbeloppet beräknas, erlagt afgifter för så många år, som motsvara det stadgade minsta erforderliga antalet ordinarie tjensteår, så skall skoldistriktet eller skolområdet gälda beloppet af de bristande årsafgifterne, dock efter afdrag af hvad för en lägre lön under högst lika många år möjligen kan vara erlagdt.
Detta belopp inbetalas på det sätt, att årligen, ifrån det pensionen begynner utgå, extra pensionsafgift, till lika belopp med den ordinarie, erlägges till dess pensionsinrättningen blifvit för bristen till fullo godtgjord.
Dör pensionstagaren dessförinnan eller förlorar han sin pensionsrätt, upphör denna extra pensionsafgift att utgå. 12 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 49. 7:o.
Har folkskolelärare, när han söker afsked med pension, under minst fern år innehaft sin tjenst, skall lönen för denna tjenst läggas till grund för pensionsbeloppets bestämmande.
Har han i kortare tid innehaft befattningen, då skall, så vida ej obotlig sjukdom är orsak till afskedstagandet, pensionen bestämmas efter det lönebelopp, hvarpå hans pensionsrätt näst derförinnan grundade sig.
Sökes deremot afskedet på grund af obotlig sjukdom, så bestämmes pensionsbeloppet efter medelbeloppet af de löner, på grund af hvilka sökanden under de sednaste fem åren egt att beräkna pensionsrätt. 8:0.
Pensionsinrättningen förvaltas af en direktion, som har sitt säte i hufvudstaden och består af en ordförande och två ledamöter, hvilka af Kongl. Maj:t i nåder förordnas.
Genom en omsorgsfull financiel utredning hafva komiterade visat, att det nya bidrag af Staten, som utöfver kommunernas egna bidrag skulle erfordras, för att efter dessa grunder upprätthålla folkskolelärarnes pensionering, motsvarar ett årligt anslag af 30,000 R:dr.
Då denna statsutgift, för vinnande af ett så stort mål, ingalunda kan anses betydlig, har Kongl. Maj:t velat föreslå, att Rikets Ständer, med gillande af de för folkskolelärarnes pensionering här ofvan framställda grunder, måtte medgifva, att så väl den i Riksgälds-kontoret ännu innestående delen af den för dessa lärares pensionering afsedda fond, 101,940 R:dr, som äfven de till understöd för pensionsinrättningarne i Linköpings och Hernösands stift anvisade 18,060 R:dr, under förutsättning att delegarne i nämnda särskilda pensionsanstalter till fördel för den allmänna pensionsinrättningen afstå dessa medel, må för folkskolelärarnes pensionering enligt dessa uppgifna grunder användas, samt att Rikets Ständer måtte för pensioneringens upprätthållande anvisa ett årligt anslag på ordinarie stat af 30,000 R:dr.
Ändamålet med denna pensionsinrättning vore likväl endast ofullständigt uppnådt, så vida icke i samband dermed kunde ställas en pensionsanstalt för folkskoleiärarnes enkor och barn.
Den allmänna önskan, att en sådan pensionsanstalt skulle komma till stånd, har uttalats icke blott af folskolelärarne vid deras möten, utan ock af samtliga skolinspektörerna i riket.
Delegarne i den ofvanomförmälda pensionsinrättningen för folkskolelärare i Linköpings stift hafva för sin del beslutat, att .den tillika skulle blifva en pensionsanstalt för lärarnes enkor och oförsörjda barn, och delegarne i Hernösands stifts pensionsinrättning hafva vid sammanträde förlidet år allmänt uttryckt samma önskan.
De flerfaldiga försök, som under loppet af 10 år gjorts för att tillvägabringa en sådan inrättning, vittna äfven om tillvaron af ett i detta afseende djupt kändt behof.
Ehuru visserligen denna angelägenhet närmast bör vara föremål för lärarnes egen omtanka, eger frågan likväl äfven ett intresse för det allmänna, och vid inrättandet af en pensionsanstalt för folkskolelärarne kan, såsom komiterade hafva visat, en pensionsanstalt för deras enkor och barn tillika upprättas, med blott en obetydlig utgift för Staten.
En för detta ändamål upprättad Enke- och Pupillkassa borde likväl, efter deras åsigt, hafva gemensam styrelse och förvaltning med pensionsinrättningen för folkskolelärare, och kunde, om den ändamålsenligt ordnades, komma till stånd, med ett jemförelsevis ringa bidrag af det allmänna.
Genom en särskild financiel utredning hafva komiterade visat att för verkställandet - Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 49.
13 ställandet af denna pensionering intet statsanslag erfordras och att för bestridande af förvaltningskostnaderna, under förutsättning att Styrelsen öfver denna inrättning förenas med förvaltningen af folkskolelärarnes pensionsinrättning, endast behöfdes ett grundkapital af 40,000
R:dr, motsvarande, efter 5 procent ränta, ett årligt tillskott af 2,000 R:dr.
Till fyllande af detta behof hafva komiterade hemställt, dels att en årlig kollekt i rikets alla kyrkor måtte medgifvas, dels att framställning måtte göras hos Rikets
Då det sålunda blifvit ådagalagdt, att vid stiftandet af en pensionsinrättning för folkskolelärarne i riket, endast med en obetydlig förhöjning af det för denna inrättning erforderliga anslag, kan vid densamma fästas en med den så nära beslägtad och till samma mål syftande inrättning, som en pensionsanstalt för samma lärares efterlemnade enkor och barn, föreslår Kongl. Maj:t, att Rikets Ständer måtte, såsom bidrag till förvaltnings-kostnaderna för den sålunda föreslagna Enke- och Pupillkassan, bevilja ett årligt anslag af 1,000 R:dr.
CAEL. F. F. Carlson.
Utdrag af Protokollet öfver EcJclesiastik-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Bådet å Stockholms Slott den 1 December 1865.
Hans Excellens, Justitie-Statsministern, Herr Friherre De Geer, Hans Excellens, Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Malmsten, Bredberg.
Thulstrup, Reuterskiöld, Carlson.
Departements-chefen, Statsrådet Carlson, uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts, på Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, fattade beslut, uppsatt förslag till Kongl.
Maj:ts nådiga Proposition, angående folkskolelärarnes pensionering.
Maj:t behagade, enligt Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, och befallde, att, i enlighet dermed, nådig Proposition skulle till Rikets Ständer aflåtas.
Prot. 1865 & 1866. 1 Sami. 1 Afd. 2 Band. 2 Hatt.
3 Stockholm, tryckt hos H. Nisbeth, 1865.
Proposition N:o 50.
1 JM; o 50.
Ank. till Exp.-Utsk. den 11 Jan. 1866, kl. 12 midd.
Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående pension å Allmänna Indragningsstaten för Kommendanten och Direktören viel Straff- och Arbetsfängelset på Långholmen, Majoren m. m.
Frans August Tellander; Gifven Stockholms Slott den 7 November 1865.
Uti underdånig ansökning har Kommendanten och Direktören vid straffoch arbetsfängelset på Långholmen, Majoren i arméen, Riddaren af Kongl. Wasaorden, Frans August Tellander anhållit, att Kongl. Maj:t måtte hos Rikets nu försandade Ständer i nåder göra framställning derom, att han vid afskedstagande komme i åtnjutande af en årlig pension af 2,800 Riksdaler Riksmynt, motsvarande sammanlagda beloppet af hvad sökanden på ordinarie riksstat nu åtnjuter i lön, nemligen såsom direktör 2,000 Riksdaler, kommendantsarfvode 500 Riksdaler sann det åt direktören vid straff-fängelset anslagna arfvode för inseende öfver Stockholms stads kronohäkte å Långholmen 300 Riksdaler.
Af förtedda handlingar inhemtas att sökanden, som är född den 1 Mars 1812, inträdt i Statens tjenst 1828 och, oberäknadt omkring tre års tjenstgöring såsom kompanichef vid kronoarbetskorpsen, innehaft kommendants- och direktörs-befattningen vid förenämnda fängelse i nära 12 år; varande genom ansökningen bifogade läkarebetyg intygadt, att sökanden sedan längre tid lidit af särskilda i betygen uppräknade sjukdomar, hvaribland njurstens- och hjertlidande, och att deraf kunde befaras, att sökanden för framtiden när som helst blefve alldeles oförmögen att ' o fortfara med utöfningen af sin nu innehafvande både själs- och kroppskrafter ansträngande befattning, hvilken icke lemnade honom tillfälle att njuta den vård, som för så betänkliga sjukdomsfall vore erforderlig, och ännu mindre en sådan, som vore egnad till den brutna helsans återställande.
Med anledning af berörda ansökning har Fångvårds-styrelsen anfört, hurusom
Styrelsen under sednare delen af den tid sökanden innehaft den mödosamma komBih. till R.
Prot. 1865 & 1866. 1 Sami. 1 Afd. 2 Band. 3 Häft, 1 2 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 50. mendants- och direktörsbefattningen vid ifrågavarande stora fängelse, kommit i erfarenhet deraf, att sökanden, som tid efter annan, på grund af läkarebetyg, åtnjutit tjenstledighet för helsans förbättrande, efter återinträde i tjenstgöring och genom den dermed förenade ansträngning blifvit till helsa och krafter försvagad, hvadan Styrelsen funné sannolikt att den tidpunkt snart kunde inträffa, då han befunnes urståndsatt att med den kraft och verksamhet, som befattningen fordrar och som han deri tillförene ådagalagt, densamma förvalta, och funne sig Styrelsen, med afseende å de synnerliga förtjenster för införande af god disciplin och ordning vid fängelset, som sökanden under sin tjenstetid derstädes ådagalagt, böra hans ansökning förorda jemväl beträffande det begärda pensionsbeloppet, helst detsamma måste antagas vara skäligen behöfligt för att åt sökanden, som med en talrik familj vore i saknad af enskild förmögenhet, bereda en tarflig utkomst, hvarvid Styrelsen tillika ville fästa uppmärksamheten derå att, utöfver ofvannämnda på ordinarie stat uppförda löneinkomst för kommendants- och direktörsbefattningen vid Långholmens straff- och arbetsfängelse, andra ej oväsendtliga löneförmåner samma befattning åtfölja, hvilka genom afskedstagandet skulle sökanden frångå såsom boställsrum, planteringsland samt den å inkomsten för fångarnes arbeten honom tillkommande provision.
Med afseende å de af Fångvårds-styrelsen sålunda anförda skäl vill Kongl. Maj:t härmed i nåder föreslå Rikets Ständer, att ett belopp af Två Tusen Åttahundra Riksdaler Riksmynt måtte varda å Allmänna Indragningsstaten beviljadt Majoren Tellander såsom årlig pension, att utgå från och med månaden näst efter den, då afsked från kommendants- och direktörs-befattningen vid straff- och arbetsfängelset å Långholmen kan blifva honom meddeladt.
De till ärendet hörande handlingar skola Rikets Ständers vederbörande Utskott tillhandahållas; och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med ali Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen.
3 Utdrag af Protokollet öfver Justitie-departements-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott Tisdagen den 7 November 1865. i närvaro af: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld.
Den af Kommendanten och Direktören vid straff- och arbetsfängelset på Långholmen, Majoren i arméen, Riddaren af Wasa-orden Frans August Tellander i underdånighet gjorda ansökning att, ehuru han, som är född år 1812 och år 1828 inträdt i Statens tjenst samt, oberäknadt nära tre års tjenstgöring såsom kompanichef vid kronoarbetskorpsen, innehaft befattning såsom Kommendant och
Direktör vid nämnda fängelse under en tid af nära tolf år, ännu icke uppnått en ålder af 60 lefnadsår, Kongl. Maj:t likväl täcktes hos Rikets nu församlade Ständer föreslå honom till erhållande vid afskedstagandet af en årlig pension af 2,800 Riksdaler Riksmynt, motsvarande direktörslönen 2,000 Riksdaler, kommendantsarfvodet 500 Riksdaler samt det åt direktören för inseende öfver Stockholms stads kronohäkte å Långholmen anslagna arfvode 300 Riksdaler; till stöd för hvilken anhållan sökanden underdånigst anfört, att hans helsa numera vore så försvagad, att den tidpunkt snart kunde inträffa, då han funne sig urståndsatt att på ett fullt tillfredsställande sätt utöfva ofvanberörda befattningar, i hvilket afseende sökandenjemväl åberopat ett bifogadt, af läkaren vid fängelset afgifvet betyg, att särskilda skäl för bifall till ansökningen torde förete sig dels i den synnerligen ansträngande tjenstgöring, som, äfven under vanliga förhållanden, vore, vida mer än vid andra dylika tjenster, förenad med kommendants- och direktörsbefattningen vid ofvannämnda fängelse, der icke allenast fångpersonalen vore särdeles stor och bestode af flera slags fångar, som måste underkastas olika behandlingssätt samt till ej ringa del utgjordes af Stockholms mest depraverade befolkning, utan ock granskapet med hufvudstaden i många hänseenden försvårade fångvården, dels ock isynnerhet med afseende å det skick, hvari fängelset vid sökandens tillträde af direktörstjensten befanns, och af de oaflåtliga omsorger och ansträngningar för införande och vidmagthållande af ordning, han, i anseende dertill, under en stor del af sin tjenstetid måst vara un - 4 Kongl. Maj:ts Nåd.