Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En sådan rätt synes endast kunna tillerkännas hela national-representationen.
Men Utskottet måste derjemte erkänna vigten af de skäl, på hvilka skyldigheten att ställa Konungens Rådgifvare under tilltal, för begångna öfverträdelser, blifvit Constitutions-Utskottet ålagd.
Med allt förtroende för Riks-Rättens känsla af sitt ansvarsfulla kall, synes dock betänkligt, att tynga anklagelsen med vigten af hela national-represenlationens uttalade öfvertygelse; och Riksens Ständers anseende synes icke eller böra blottställas för äfven ty re t att en af dem besluten anklagelse skulle underkännas.
Yid sådant förhållande har Utskottet trott sig böra, till Riksens Ständer hemställa, att Constitutions-Utskottet, med bibehållande i öfrigt af dess nu i Regerings-Formens 106 §, bestämda pligt, måtte berättigas att, när det finner skäl att underlåta en anklagelse, hvilken, enligt nämnde §:s ordalydelse, Utskottet åligger, hos Riksens Ständer anmäla dessa skäl och afbida Riksens Ständers yttrande, innan Utskottet fattar afgörande beslut.
Utskottet tillåter sig härvid tillägga, att detta föislag så mycket mindre ändrar den i Regerings-Formens 100 §. uppställda grundsatsen,, sorn Riksens Ständer genom ett ogillande af Constitutions-Utskottets, till stöd för dess mening om anklagelsens olämplighet andragna, skäl, icke skulle kunna anses hafva sig i hufvudsaken yttrat.
Constitutions-Utskottet blefv.e efteråt, som förut, inför nationen ansvarigt för anklagelsens grunder;: men Riksens Ständer komme i tillfälle att, i ömtåliga fall,, skydda lagens värdighet.
För att sätta Riksens Ständer i tillfälle,, att på samma gång, .sorn de uttrycka sin tanka, att en handling icke bör inför domstol åtalas, lik val uttala ett ogillande deraf, har Utskottet föreslagit, att Riksens Ständer må kunna på samma gång besluta åtalets nedläggande och sådan anmälan, sorn i 1 oj om förmäles.
På dessa skäl får Gonslitulions-Utskotlet till grundlagsenlig behandling föreslå, att Regerings-Formens 106 §. må erhålla följande ändrade lydelse:
Finner Utskottet af dessa Protocoll, all någon Stats-Rådcts ledamot, eller någon för tillfället förordnad Föredragande, eller den Embetsman, som i Commando-mål Konungen råd gifvit, uppenbarligen handlat emot Rrkets Grundlag eller allmän lag, eller'tillstyrkt någon öfverträdelse deraf, eller underlåtit att göra löre - Conslilulions-Utskottels Memorial, N.-o 60. 3 ställningar emot sådane öfverträdelser, eller dem vållat och befrämjat genom uppsålligt fördöljande af någon upplysning, eller häfver den Föredragande underlåtit att, i de fall, som 38 §. af denna Regerings-Form förutsätter, sin contrasignation å ett Konungens beslut vägra, då skall Constitutions-Utskotlet ställa en sådan Embetsman under tilltal af JustiliEe-Ombudsmannen inför Riks-Rätt, så framt ej Utskottet finnér sig böra förut serskildt underställa Riksens Ständer de skäl, pä hvilka det anser åtal icke böra göras; i hvilket fall Riksens Ständer äga att antingen underkänna Utskottets skäll, eller göra sådan anmälan, sorn i nästföljande omtalas, eller f örklara att ingen anmärkning äger rum.
Riks-Rätt, hvarom denna J*. stadgar, vare sammansatt på sätt, som i 102 säges, dock så, att, i stället för Stats-Råd, fyra dé äldste Juslitise-Råd, tvänne af frelse och tvänne af olrelse SLånd, der säte taga, och gånge för öfrigt, som i 101 och 102 §§. säges.
Sådan Riks-Rätt döme efter allmän lag och den ansvarighets-lag, hvilken för detta ändamål utaf Konungen och Riksens Ständer fasistälid är.
Stockholm den 5 November i84o.
Af Herr de Mare: ”Jag kan icke för min del godkänna Utskottets förslag, att det i vissa fall skulle bero på Rikets Ständers pröfning, huruvida åtal emot Konungens Rådgifvare borde ega rum.
Genom detta förslag förändras allt för väsendtligt den ide, som nu är uttryckt i 106 §.
RegeringsFormen, och som ligger lill grund för Conslitutions-Utskoltels sjelfständiga verksamhet.
Jag medgilver visserligen det önskvärda deruti, alt, i händelse Rådgifvarne, för något högst vigligt och för Staten gagneligt ändamål , sett sig nödsakade alt tillstyrka Kongl.
Majit ett beslut, stridande mot grundlag elier allmän lag, en sådan öfverträdelse icke nödvändigt måste åtalats.
Men en sådan princip, uttalad i sjelfva den anklagande grundlags-paragrafen kunde lältligen tolkas derhän, att något ansvar icke borde kunna drabba Konungens Rådgifvare för lag-öfverlrädelser, när någon synnerlig skada för Riket eller enskilde derigenom icke skett.
Man skulle troligen komma att erfara mycken stridighet, först inom Constitutions-Utskoltet och sedan inom Riks-Stånden, vid hvarje anmärkt lag-öfvei Irädelse, liui tivida icke den öl - 4 Constilutions-Utskottels Memorialr N.-o 60. verklagade åtgärden må hafva medfört antingen så liten skada , elier den nytta, att ansvar icke borde ega rum.
Man skulle oek allt för mycket föras in på det farliga fältet, alt nödgas bedöma handlingen efter dess mer eller mindre lyckliga utgång.
Antagandet af Utskottets förslag skalle äfven i öfrigt medföra andra olägenheter.
I händelse Rikets Ständer, emot ett Conslitutions-Utskolts tillstyrkande, förklarade, att Rådgifvarne borde åtalas, hade Rikets Ständer derigenom äfven uttalat sin åsigt, att desse Rådgifvare borde lill ansvar tällås.
En sådan opinionsj^ltring af Rikets Ständer skulle menligt inverka på Riks-Rättens frihet i frågans bedömande.
En slags dom vore derigenom på förhand gifven, hvars moraliska verkan icke någon RiksRält i verlden förmådde upphäfva, om än dess juridiska frikännande blefve det mest ampla.
Då, såsom nu, en delegation af Rikets Ständer ensam bestämmer anställande af åtal, har man icke att befara något sådant band på Domarenas frihet.
Långt mindre är vigten af ett fåtaligt Utskotts opinion, än Rikets Ständers.
Derigenom alt man låter frågan, huruvida åtal skall ske, bero på ett Utskotts bepröfvande, bibehåller man den, i min tanka, gifna fördel, alt Riks-Rällen skulle kunna sammansättas till någon del af Riksdagsmän.
Detta sätt att bilda Riks-Rällen, hvilket jag anser för det enda rimliga, kunde icke begagnas, om det berodde på Rikets Ständer alt pröfva, hui tivida åtal skulle anställas.
I sådant fall blefve Riks-Rättens ledamöter på en gång åklagare och domare.
Vill man göra afseende å det undantag Utskottet tänkt sig, finner jag, äfvensom ur flere andre vigtigare skäl, lämpligt, att Constitutioris-Utskottet finge sig af Grundlagen medgifvet, alt, efter eget bepröfvande, för sådane öfverlrädelser , som i nuvarande 106 §. omförmälas, antingen besluta åtal inför Riks-Rätt, eller tillämpa 107 §.
Då denna sistnämnda §. så förslås, sorn af närvarande Utskott, eller att Rikets Sländer ensamt ega att yttra sig, huruvida Rikets väl kräfver Rådgifvarnes afgång, synes mig ali behöflig utväg öppnad att kunna från påföljd freda den Rådgifvare, som, genom öfverträdelse af grundlag eller annan lag, möjligen gagnat sitt land, i fall sådant någonsin skulle inträffa; äfvensom, å andra sidan, eli nu saknadt tillfälle åt Rikets Stander bereds, att för hvarje vigtigt fall, ehvad förbrytelse skett emot io6:te eller loytde Regerings Formen, kunna utkräfva den för Landet vigligasle arlen af constitulioneil ansvarighet, Rådgifvarnes aflägsnande.” Af Prosten Hallström: ”Förevarande ändringsförslag i 106 RegeringsFormen låter belragta sig från tvänne serskilda synpunkter.
Man finnér deri, dels ett bemödande, alt uttryckligen mildra den stränga förbindelsen att för hvarje uppenbar Grundlags-öfverlrädelse ställa Stals-Rådets Leda - Cchis t itu t iöns- Ui sket tets Memorial, IV/o 6o> 5 möter under tilltal inför Riks-Rält, dels åter ett försök , att, hvad pröfningen i ihy mål vidkommer, insätta Rikets Ständer lill en hägre afgörande instäm.
I förra hänseendet är jag färdig att biträda förslagetmed det vilkor, att berörde pröfningsrält varder Constitutions-TJtskotlet allena förbehållen t i senare deremot, kan jag icke lemna det mitt bifall.
Saken liar, »om mig vill synas, en djupare betydenhet.
Det var ieke utan vis besinning, som i8oc) års lagstiftare beklädde Constitutions-Utskoltet, i serskifta fall, roed- Rikets Ständers rätt oeh tillerkände detsamma derigenom omisskännliga prrerogaliv.
Man väntade, såsom jag föreställer mig, å ena sidan, af en fåtalig, trud strängare urskiljning utvald, conclav, snarast den måtta, sans och bögsindthet, sorn ej af någon biafsigt kunde förledas att misstyda Grutidlagarne, ej agtade för en ära, atö utan behof jemka och förändra dem, och sorn sjelfmant höll sig tillbaka från att till laga näpst framdraga förseelsen, enär icke lagens egen helgd eller fosterlandets val sådant kräfde. Å andra sidan, ville man vid uppkommande invecklade förhållanden, eller påkallade nödiga förbättringar i det constilutionella statsskicket, eller uppenbara förbrytelser deremot inom Conseljen, finna en tillfredsställande lösning, utan att i Nationaf-Representationen inkasta förderflig;! tvistefrön och uppröra dess olika mångahanda tycken, meningar och omdömen.
— Att nu åter afvika från desse antagne grundsatser och deremot indraga Representationen i mer eller mindre klyftiga undersökningar om arten af de förseelser emot Regeringsform eller andra Rikets gällande Lagar, hvilka kunna komma Konungens Rådgifvare till last, samt sålunda låta Rikets Ständer preliminärt skärskåda rent juridiska, under domaremagten egentligen hörande, frågor, det finnér jag för min del högst betänkligt; fruktande, alt ett sådant förfarande skulle lältligen leda, å ena sidan, lill söndringar och parti-strider, å den andra , lill högst skiljagtiga resultat af ömsom flathet, ömsom hårdare omdömen, möjligen icke ulan inverkan pä det blifvande domslutet.—
Man har velat försvara den tillstyrkta hemställan, rörande tilltal inför RiksRält, under andragande, att densamma vore analog och enahanda med den, som, i grund af Regerings-Formens ro7'§, redan eger rum; men behöfves val någon djup eftersinning, för att finna, hvilken stor skilnad det vill vara, att i förekommande enstaka fall bedöma halten af begångna lag-öfverträdelser, och att uttala en väl redan på annan väg förberedd opinion, huruvida icke endast Rikets sannskyldiga nytta må vara förbisedd, utan ock Rikets väl kräfva-, att någon afgång eller ändring eger runa i den Rådgifvare-personal, som omgifver Konungen?
— I öfrigt instämmer jag äfvenv-äl i hvad af Herr Brukspatron de Maréblifvit anförd t."
6 Conslitutions-Utskoltéts
Memorialj N-o 61.
Ani. till Exp. Utsi, den g November, kl. i e. m.
Memorial > med förslag om tillägg till Regerings-Formens 8j och Riksdags-Ordningens 33 Hos Conslitutions-Utskottet liar Herr Dalman, W. F-, föreslagit, att Regerings-formens 87 §. och Riksdags-ordningens 33 §. måtte erhålla följande tillägg, nemligen Regerings-formens 87: ”Vilja Riksens Stän”der, efter derom inom något Riks-Slånd gjord framställning, åt Lag"Utskoltet uppdraga, att, med deras rätt, öfver Konungens Proposition i så”dan fråga besluta, antingen i alla de ämnen , som propositionen omfattar, ”eller, med undantag för vissa delar deraf, endast i de återstående; och ”förena sig härom samtlige Riks-Stånden, då skall Lag-Utskottet förökas med ■”så många ledamöter af Riks-Stånden, i vanlig ordning valde, att de bilfva ”Tolf af hvarje Stånd, jemte Fyra andre lagkunnige män, hvilka af det sålunda förstärkta Lag-Utskottet utses.
Detta serskilda Utskott åligge, att, 'hörande de serskilda frågor, i afseende hvarpå beslutande-rätten af något ”Riks-Slånd blifvit Riksens Ständer förbehållen , utlåtande i förut stadgad ”ordning afgifva och, sedan Riksens Ständer deras beslut deröfver fattat, ”ege Utskottet, att, med iagltagande deraf, öfriga ämnen afgöra samt, å Riksens Ständers vägnar, svar och yttrande, i anledning af Konungens proposition, besluta.
Har den af Konungen väckta fråga , ulan något dervid ”gjordt undantag, af samtlige Riks-Stånden blifvit till det serskilda Utskottets afgörande öfverlemnad, tillkomme Utskottet, att, utan föregående ”hemställan eller utlåtande, med Riksens Ständers rätt derutinnan besluta”; samt Riksdags-ordningens §. 33: ”Förena sig samtlige Riks-Stånden att åt ”Lag-Utskottet uppdraga, att med Riksens Ständers rätt öfver någon Konungens proposition, rörande väckt lagfråga, b sluta, i alla de ämnen Proposi”lionen omfattar, eller, med undantag för vissa delar deraf, förfare Utskottet, ”förstärkt till det antal af Ledamöter, som Regerings-formens 87 §. före”skrifver, dermed, på sätt samma §. vidare utstakar.”
Motionären har, till stöd för detta förslag, anfört, alt'vid Riksdagarne åren 1731 och 1734, då nu gällande Lag af Rikets Ständer granskades och antogs, alla Fyra Riks-Stånden i såuant ändamål å Riddarhuset samman - Constilutions-Utskottets Memorial, N.o 61. 7 trädde, och der, efter föregången gemensam rådplägning, 1 anledning af de emot Lag-Commissionens afgifna förslag gjorda anmärkningarne, genast fatlade beslut; hvarvid, då skiljagtighet yppades, hvarje Stånd afgaf sin röst, och endast sådane frågor, som icke genom tre Stånds gemensamma beslut afgjordes, eller deruti något
Stånd begärde uppskof för enskild öfverläggning, serskildt förekommo i hvarje
Stånd, men icke destomindre vid gemensamt sammanträde emellan aila Fyra Stånden slutligen afgjordes.
Motionären tillägger, att i några serskilda delar, och egentligen i frågan om beloppet af de i lagförslaget för serskilda brott utsitte böter, det till utsedde Committerade från hvarje Riks-Stånd öfverlemnades , att med Riksens Ständers rätt besluta; och att, då till det anförda kommer, att lagens hufvudgrunder egentligen utgjorde föremål för öfverläggningarne och att antalet af de personer inom Riks-Stånden , som yttrade sig antingen deröfver eller i afseende på de mera speciella delarne af förslaget, var ganska inskränkt, det är lätt begripligt, huru mycket lagens granskning och antagande genom alla dessa sammanlagda omständigheter påskyndades.
Då icke desto mindre dertill erfordrades två Riksdagar, under hvilka minst en dag i hvarje vecka af Riksens
Ständer uteslutande till denna granskning användes, anser motionären föga hopp vara, att det nu utarbetade lagförslaget skulle, med de nu för Riksens Sländers arbeten gällande former, kunna, förr än efter en lång följd af år, blifva antaget.
Motionären anser så mycket mindre hopp i delta afseende kunna hysas, som här icke är fråga om serskilda, af hvarandra oberoende , lagförslag i olika ämnen, utan om ett sammanhängande, systematiskt helt förslag, och sorn följagtligen äfven en till utseendet obetydlig förändring i en del af förslaget ofta måste föranleda nödvändigheten af ändring i andra föreslagna stadganden; samt det nära gränsar till omöjlighet, att, utan fullständig öfversigt och uppfattning af förslaget 1 dess helhet*, rig tig t bedöma de partiella sladgandena.
För att kunna komma till eli, slut med nämnda vigtiga arbete, anser motionären följagtligen ingen annan 'utväg för Riksens Ständer finnas, än att så väl granskningen af lag (öj slagets detaljer, som beslutande-rätten, såsom till någon del skedde vid gamla lagens antagande, äfven nu öfverfemnas till delegerade af alla Riks-Stånden, eller till ett förstärkt Dag-Utskott.
Undanrödjandet af del hinder, som Grundlagarne lägga i vägen för ett dylikt medel, anser motionären således nu böra påtänkas, och det är förnämligast af denna anledning, som motionären framställt sitt förslag, hvilket emedlertid icke kunnat inskränkas tild detta enda fall:, utan,, om det godkännes, Constitutions-Ulskottets MemorialN.-o 61. måste gälla äfven i afseende på behandlingen af öfriga lagfrågor, som af Konungen väckas.
Motionären anser så mycket mindre betänklighet härvid möta, sorn sådane frågor, innan de till Riksens Ständer framställas, måste vara granskade både i Högsta Domstolen och Stats-Rådet, samt det i öfrigt, enligt motionärens förslag, skulle komma att bero på hvarje Riksstånd alt förbehålla Riksens Ständer afgörande! af hvarje fråga, antingen, hel, eller till så stor del, sorn Ståndet finnér nödigt.
Utskottet har tagit denna motion oell de till stöd derföre af motionären andragna, här ofvan lill större delen upptagna, skäl i öfvervägande.
Utan att inlåta sig i ett för Utskottets åligganden fremmande omdöme om det större eller mindre behofvet af de föreslagna nya civil- och criminal-lagarne, anser Utskottet de mått och steg, hvilka, i afseende på samma förslag, af Riksens Ständer redan blifvit vidtagna, såsom giltiga bevis, att Riksens Ständer erkänt, alt behofvet verkligen finnes; och Utskottet har derföre så mycket mindre kunnat undandraga sig att, i hvad på Utskottet beror, söka bereda en möjlighet för Riksens Ständer alt, med någon utsigt att komma till ett slut, börja dessa förslags slutliga pröfning.
Utskottet har nemligen funnit sig nödgadt att erkänna sannolikheten af motionärens förmodan, att nämnda pröfning sent, om någonsin , lär kunna fulländas, så framt den hel och hållen skall verkställas i Riks-Ståndens plena, och aLL således någon annan utväg måste sökas, så vida man verkligen önskar, att frågan icke allt för länge skall blifva oafgjord, ej eller, hvad ännu betänkligare är, i olika delar blifva afgjord efter olika åsigler , och lagen sålunda, i stället för ett helgjutet verk, blifva ett aggregat af grundsatser, hvilka sins emellan sakna sammanhang.
Utskottet har, lika med motionären, ansett den enda möjliga utvägen att undvika ett sådant förhållande vara, att åt en mindre talrik församling, än de föra Riks-Stånden, öfverlemna pröfningen af, åtminstone en del af de ifrågavarande förslagen.
Utskottet förutser visserligen den tveksamhet, med hvilken hvar och en folkrepresentant mäste inlåta sig i förslaget, att i frågor, som så nära röra hvarje medborgare, åt andra uppdraga den pröfning, som blifvit honom af det medborgerliga förtroendet uppdragen; men Utskottet tror, att öfvertygelsen om omöjligheten att på annat sätt åstadkomma ett resultat, sorn kan gagna och tillfredsställa nationen , bör öfvervinna denna tveksamhet; och Utskottet mäste derföre, för sin del, tillstyrka en sådan ändring i Regerings-Foi mens 87 §. och Riksdags-Ordningens 33 §, att Rikets Ständer må berättigas, att i de af Konungen väckta lagfrågor, hvilka Constilutions-ULskotlcts
Memorial3 N.-o 61. 9 hvilka samtliga Riks-Stånden anse så kunna heliandlas, åt ett förstärkt LagUtskott öfverlemna sin gransknings- och beslutande-rätt.
Men Utskottet tror dock ändamålet, att inom en icke allt för lång tid kunna sluta de nya lag-förslagens granskning, icke kunna vinnas, så vida man inskränker sig till hvad motionären föreslagit och Utskottet nu tillstyrkt.
Utskottet anser nemligen icke eller det Förstärkta Lag-Ulskoltet, under loppet af en eller två Riksdagar, kunna medhinna ett så omfattande arbete, så vida Lag-Utskottet på samma gång skall handlägga sina öfriga, i Grundlagen utstakade, göromål och dess ledamöter derjemte i Riks-Slåndens plena skola deltaga.
Utskottet har följaktligen, med anledning af en, i öfrigt från den nu ifrågavarande väsendtligen skiljagtig, motion, som en bland Utskottets egna ledamöter väckt, trott sig böra föreslå, att det Förstärkta Lag-Utskott, till hvilket blifvit öfverlemnadt, att, med Riksens Ständers rätt, upptaga och afgöra sådane frågor, som ofvan blifvit nämnda, må, der Konungen och samtlige Riks-Stånden så besluta, efter Riksdagens slut, fortsätta sitt arbete, till dess antingen alla de frågor, hvilka Riksens Ständer på ofvannämnda sätt till detsamma hänskjutit, blifvit afgjords, eller Riksens Ständer dessförinnan till ny Riksdag sammankommit; och har Utskottet dervid ansett klart, att nämndö Utskotts samtlige ledamöter, för den tid de, efter Riksdagens åtskiljande, fortsätta sina arbeten, böra af Stats-medlen erhålla dagtractamente.
Ilvad angår det antal, hvaraf det sålunda Förstärkta Lag-Utskottet bör bestå, har Utskottet visserligen tvekat, huruvida motionärens förslag kunde antagas.
Utskottet har icke kunnat förbise, att, om
Nationens representanter icke samtlige kunna deltaga i ett så vigtigt värf, antalet af de män , åt hvilka det anförtros, likväl icke bör vara mindre, än ändamålet, att kunna bringa arbetet lill ett tillfredsställande slut, oundvikligen föreskrifver , och bar, i följd deraf, i allvarligt öfvervägande tagit frågan , huruvida icke ett större antal, än det af motionären föreslagna, skulle kunna, utan men för saken, föreslås.
Men sjelfva grannlagenheten af de frågor, hvilka till detta Utskott skulle hänskjutas, samt de insigter och den erfarenhet, som till deras lösning fordras, hafva bestämt Utskottet att biträda motionärens mening.
Slutligen har Utskottet ock funnit motionärens förslag, att det såluuda Förstärkta Lag-Utskottet lill sitt biträde skulle ega utse fyra lagkunnige märt utom representationen, på goda skäl grundadt; men Utskottet har dock ansett med Representativ-författningens grunder stridande, att tillägga de sålunda tillkallade rätt att deltaga i besluten; och har, i öfverensstämmelse dermed, modifierat förslaget.
Prol. 1840- 3 Sami. 2g.-de Haft. 2 10 Cönslitutions-Utskottets Memorial', TT/o. 6i.
Utskottet, som, lika med motionären, trott de nu nämnda ändringar i våra Grundlagar nödiga, hufvudsakligen för att bereda en möjlighet, att,, inom en icke allt för lång tid fullända slutpröfningen af förslagen till ny civil- och criminal-lag, har dock, lika med motionären, funnit, att den föreslagna tillåtelsen, en gång i Grundlagarne införd , kan tillämpas äfven på frågor om andra Kongl.
Propositioner, rörande lag-förändringar; mea äfven häruti, i likhet med motionären, har Utskottet ansett en sådan tillämpning, ehuru Utskottet icke för sådana frågor allena skulle velat föreslå regelns införande, icke höra väcka någon betänklighet emot ändringens godkännande.
Utskottet får således till grundlagsenlig behandling föreslå, att följande
Grundlags-paragrafer må erhålla följande ändrade lydelse: Regerings-Formens 87 §.
Ständer äga gemensamt — — — — — — — — — — förfaller frågan och förblifve vid det, som förut stadgadt varit.
Vilja samtliga Riks-Ständen åt Lag-Utskottet uppdraga att med deras rätt, öfver Konungens Proposition i sådan fråga besluta, antingen om alla de ämnen , hvilka Propositionen omfattar, eller blott om vissa deribland, då skall Utskottet, genom val i vanlig ordning, ökas till ett antal af Fyr atio åtta ledamöter, Tolf af hvarje Stånd.
Detta Förstärkta Lag-Utskott åligge då, att i frågor, hvilka blott i vissa delar blifvit till Utskottets af görande öfver lemnade, till Riksens.
Ständer i stadgad ordning afgifva utlåtanden om de ämnen, deruti något Riks- Stånd förbehållit Riksens Ständer beslutande-rätt, och, sedan Riksens Ständer deras beslut deröfver fattat, de delar af frågan, i hvilka Riksens.
Ständers beslutande rätt blifvit Utskottet uppdragen, afgöra, samt å Riksens
S'änders vägnar yttrande öfver det hela till Konungen afgifva.
Om de frågor, hvilka i sin helhet blifvit till Utskottetsa fgörande öfverlemnade, äge Utskottet att, utan någon hemställan till Riksens Ständer, besluta och å Riksens Ständers vägnar sig yttra.
Sådant Utskott äge ock att, om clet nödigt finnér, för upplysningars inhemtande, tillkalla andra lagkunniga män, samt, då Konungen och samtliga Riks-Stånden sä besluta , efter Riksens Constitulions-Ulskollets Memorial, N.-o 61. 11 Ständers åtskiljande sitt arbete fortsätta, dock i intet fall längre, än till den dag, då ny Riksdag öppnas.
Då sådan fortsättning af Utskottets arbeten beslutes, bör hvarje Riks Stånd utse sex Suppleanter, att, i fall Utskotts-ledamöter under tiden afgå, dem, i den ordning, de erhållna rösternes antal utvisar, efterträda.
För den tid Utskottet, efter Riksdagens slut, sitt arbete fortsätter, njute dess ledamöter af Statsmedlen det arvode, som Riksens Ständer bestämma. Riksdags-Ordningens 33 §. i:o Lag-Utskottet — — — — — — — — Krigs-Staten.
2:0 Lag-Utskottet — — — — — — — — — inkomma. 3:o Förena sig samtliga Riks-Stånden att ät Lag-Utskottet uppdraga , att, med Riksens Ständer s rätt, öfver någon genom Konungens Proposition väckt Lagfråga besluta, förf ares så, som Regerings-För mens 8j §. stadgar.
Af Grefve Spens: ”Vid detta måls afgörande har jag varit frånvarande, och kan ej godkänna förslaget.
Jag erkänner visserligen ganska många och stora brister i våra Riksdagsformer och vår nuvarande Representationsform; men har alltid trott mig höra undertrycka den känsla af förtviflan i delta afseende, som ensam synes mig kunna ligga till grund för elt beslut, sådant som detta.