Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:t vid sistförflutna riksdag, uti sin nådiga proposition rörande myntverkets förflyttning och ordnande på annan, för detsamma lämplig lokal, föreslog, att myntverket måtte befrias från skyldigheten att till Banken erlägga det oguldna och i räkenskaperna balanserade beloppet af nämnde skuld; men lill följd af Riks-ståndens stridiga beslut, förföll frågan härom, dock inedgåfvo Rikets Ständer anstånd med betalningen af samma skuld intill dess Rikets Ständer vid denna riksdag blefve i tillfälle att, angående sättet för återbetalningen deraf, vidare besluta.
Med anledning häraf 372 Expeditions- Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N;o 163. har E. K. M., som till förekommande af möjlig olägenhet för myntverket, ansett sig endast böra i näder förordna, att ett belopp af 5,755 Riksdaler 45 sk. 7 r:st. utaf ifrågavarande skuld, nu genast skulle Banken godtgöras, beträffande återstoden af samma skuld, utgörande 18,000 Riksdaler, föreslagit, att denna återstod måtte få liqvideras med en tredjedel under hvartdera af innevarande och nästföljande tvenne år.
Rikets Ständer hafva tagit innehållet af högstberörde nådiga proposition i behörigt öfvervägande och funnit skäligt medgifva, det Bankens hos myntverket egande återstående fordran för de af Banken till ökade myntnings-kostnader, dels i kontant och dels i aflyst kopparmynt, meddelade förskott, — hvilkas ännu återstående belopp, sedan den af E. K.
M:t föreskrifne afbetalning blifvit verkställd, utgör 18,000 Riksdaler, nemligen af de kontanta medlen 16,000 R:dr och utaf det aflysta kopparmyntet 2,000 Riksdaler, —• må med en tredjedel eller Sex tusen Riksdaler, vid slutet af innevarande år samt hvartdera af åren 1852 och 1853, utaf myntverket till Banken återbetalas.
Hvilket Rikets Ständer få, till svar i ämnet, i underdånighet anmäla.
Skrifvelse, iV.-o 164. 373 N:o 164.
Uppläst och godkäudt hos Ridd. och Adeln den 12 Aug. 1851.
Preste-Ståndet den 12 — — Borgare-Ståndet den 13 — — Bonde-Ståndet den 13 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, om åtgärders vidlagande för verkställighet i Sverige af Norrska och i Norrige af Svenska embetsmyndigheters beslut.
('Allm.
Besv. och Ekon.-Utsk:ts Uti., N:o 123.) S. A. K.
Jemte förmälan att erforderliga bestämmelser, saknades angående de rättsförhållanden, som kunna uppkomma emellan inbyggarne i de förenade rikena Sverige och Norrige och med erinran om de ömsesidiga olägenheter, hvilka af denna brist äro en följd, har hos Rikets Ständer blifvit yrkadt, att till E. K. M:t måtte från Rikets Ständer aflåtas underdånig skrifvelse, med begäran om vidtagande, så skyndsamt som möjligt, och hos nu pågående Storthing af sådane åtgärder, hvarigenom frågorna, så väl om skyldigheten för det ena rikets inbyggare att hörsamma af auktoriteterne i det andra utfärdade kallelser, som angående den exsekutiva kraften af ömsesidiga domar och utslag, tillhörande den enskilda och allmänna rättens område i tviste- och brottmålsväg, må blifva genom bestämda öfverenskommelse!- rikena emellan ändamålsenligt ordnade.
Såsom skäl för detta yrkande har blifvit uppgifvet alt det samband, som emellan de förenade rikena egde rum, icke blott genom politisk förening, utan ock såsom varande grannstater, måste, i samma mån, som de gemensamma intressena utvecklade sig, framkalla allt flera och mångfaldigare förbindelser och likaledes äfven konflikter.
Häraf alstrades rättsfrågor af flerfaldig art, i hvilka endast lagarne blefvo skiljedomare.
De utslag och domar, som i sådane mål mellan parter från hvartdera 374 Expeditions-Utskottels Förslag lill und.
Skrifvelse, N.-o 164. riket meddelades, kunde väl endast bestämmas efter det rikes lag, der de afkunnades; men, om den rätt, de fastställde, skulle blifva full verklighet, måste exsekutiv kraft vara deni tillerkänd inom bvartdera rikets område, på ett sätt som uteslöt tidsutdrägt och omgång, samt med säkerhet befordrade det genom domen erkända rälta till sitt mål, verkställighet och efterrättelse.
Rättsskipningen finge eljest skenet af betydelselöshet och vanmagt.
I stället att befordra, bidroge den sålunda att undergräfva grannsämja och vänskap imellan brödrafolken.
Åtskilliga europeiska stater funnos, hvilkas lagar en gång för alla berättigat domaren att åt utslag och domar af icke kriminel natur, utfärdade i främmande land mot inhemsk eller utländsk, i landet boende man, äfvensom åt fordringsanspråk, grundade på domar i brottmål, meddela verkställighet, utan annan af domaren företagen pröfning, än att domen vore verklig och ej stridande mot landets positiva interessen och offentliga rätt.
Ett än större antal stater hade i sina lagar erkänt samma grundsats, med förbehåll af reciprocitet, men bland de få länder i Europa, der dessa grundsatser hvarken enligt lag eller praxis ännu erkändes, befunno sig Sverige och Norrige, hvilka, ehuru förenade genom politisk union, dock i afseende på sina internationela rättsförhållanden ännu stodo till hvarandra på främmande fot.
Rikets Ständer, som tagit kännedom af de till målet hörande handlingar samt hvad mera härvid förekommit, hafva dervid inhemtat, att bestämmelser uti ifrågavarande hänseende, så vidt brottmål beträffar, äro meddelade genom K.
M:ts under den 11 September 1818 för Norrige och den 1 Juni 1819 för Sverige utfärdade förordningar, hvilka stadga: ”huru förfaras skall med sådane personers anhållande och tilltalande, hvilka begå förbrytelser i ett af de förenade rikena och derefter till det andra afvika.”
Hvad deremot angår frågan om verkställighet i Sverige eller Norrige af beslut, meddeladt utaf embetsmyndighet i det andra landet, hvarigenom antingen någon kallas att inställa sig inför embetsmyndigheten, eller ock betalning af skuld eller af ersättnings- och bötesbelopp blifvit .ålagd, så saknas i afseende härå stadganden helt och hållet.
Uppå de skäl bär ofvan blifvit anförde, anse likväl Rikets Ständer det vara serdeles vigtigt och behöfligt, att föreskrifter i berörda hänseenden må varda meddelade, och få således hos E. K.
M:t underdånigst anhålla det åtgärder mätte, så skyndsamt som möjligt, vidtagas till beredande deraf, att frågorna ej mindre om skyldigheten för bvartdera rikets inbyggare, äfvensom för person, hvilken uppehåller sig i ettdera af de förenade rikena, att hörsamma kallelse, utfärdad af embetsmyndighet i det andra riket, än ock om den exsekutiva kraften Expeditions-UlskoUets Förslag till tind.
Skrifvelse, N:o 165.
375 af ömsesidiga domar och utslag, tillhörande den enskilda eller allmänna rättens område, må blifva genom bestämda öfverenskommelse!1 rikena imellan ordnade.
Preste-Ståndet den 12 — — Borgare-Ståndet den 13 — — Bonde-Ståndet den 13 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, om undersökning af förhållandet, med Klockare-jordarne pä Gottland.
Besv. och Ekon.-Utskrs Uti.
N:o 124.) S. A. K.
Uti en vid innevarande riksdag gjord framställning har blifvit föreslaget, att Rikets Ständer måtte bos E. K.
M:t i underdånighet anhålla, det en serskild och noggrannare utredning måtte ske i afseende å klockarc-boställsjordarne på Gottland, huruvida dessa blifvit upptagna å och af ålder tillhört kyrkoherde-boställena, samt att, i den händelse sådant skulle finnas med verkliga förhållandet öfverensstämmande, E. K.
M:t måtte täckas vidtaga sådana åtgärder, att klockarne befriades från de med deras nuvarande löningssätt förbundna svåra åligganden, att för boslällsjordar utgöra dagsverken och annat arbete till presterskapet efter dettas eget bestämmande, och att klockarne pä Gottland erhölle enahanda lönevilkor, sorn klockare i Öfriga delar af riket, hvilket förslag ansetts vara påkalladt utaf både 376 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 165. rättvisa och billighet, emedan, vid en på 1740-talet å Gottland verkställd allmän skattläggnings-förrättning, denna förmenades hafva blifvit byggd på otillförlitliga grunder, såsom närmare kunde inhemlas af skattläggnings-instrumentet, hvilket bland annat skulle utvisa, att förrättningen skett utan föregånget behörigt kungörande och utan att allmogen blifvit vederbörligen kallad alt dervid bevaka sin rätt.
Det ovissa och föga utredda förhållandet hade fortfarande foranledt rättegångar, och det vore således, ej allenast för egarne af de hemman, inuti hvilkas egor, på betydligt afstånd från presteborden, en stor del af klockare-jordarne voro belägne, utan ock för presterne och klockarne af vigt, att få, en gång för alla, klart och tydligt genom undersökning bestämdt, huru med dessa jordar sig förhaller, hvarefter först en af behofvet påkallad reglering af klockare-lönerna kunde ega rum.
Ständer hafva tagit förevarande framställning i behörigt öfvervägande, och om äfven det icke kunnat visas, att det förhanden varande förhållandet med klockarnes på Gottland hoslälls-jordar ledt lill missbruk genom klockarnes betungande utöfver billighet med utskylder och tjenstbarheter lill kyrkoherdarne, synes det dock Rikets Ständer vara af vigt, att ali anledning till någon förmodan derom må undanrödjas och att klockarne på Gottland försättas i en mera oberoende ställning, än hvaruti de för närvarande sig befinna, hvarföre Rikets Ständer ansett sig höra hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, det E. K. M:t täcktes i nåder anbefalla vederbörande att söka tillvägabringa en reglering af de utskylder, hvilka af klockarne på Gottland böra till presterskapet derstädes utgöras för de boställs-jordar, klockarne innehafva, så att utskylderne blifva för en längre tid bestämde j framhärdande Rikets Ständer etc.'.
N:o 166 Expeditions- Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 166. 377 N:o 166.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 15 Aug. 1851.
Preste-Ståndet den 15 — Borgare-Ståndet den 15 — — Bonde-Ståndet den 15 — — Rikets Slimders underdåniga skrifvelse, angående det rotchållarne inom Norrbottens län tillkommande belopp af rote)/'ihets-afgift för nya hemman inom samma län.
(Stats-Utsk:s Uti., N:o 286.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer, vid 1830 och 1835 årens riksdagar, såsom un derstöd åt rotehållarne vid f. d. Westerbottens regemente anslagit och till utgående från Riksgälds-kontorel anvisat den af nyhemmanen inom Westerbottens och Norrbottens län inflytande rotefrihets-afgift, hvilken afgift från 1830 års början och intilldess det nya rotejemknings-forslaget för de nämnda länen kunde hinna upprättas, pröfvas och fastställas, borde emellan så väl slam-, som strö- och hjelp-rotarne fördelas, så och då upplyst blifvit att, i anseende lill de serskilda beslut och reglementariska stadganden, Rikets Ständer, efter der om gjorda framställningar, under sednare riksdagarne meddelat, likväl till fördelning emellan dessa rotar inom Norrbottens län, hittills från Riksgälds-kontoret endast kunnat utbekommas ett sammanräknadl belopp af 19,504 R:dr 3 sk. 7 r:st., hvilket icke motsvarat den rotefrihets-afgift, som flir 1830 och följande år tiil och med 1846, då det nya rotejemknings-forslaget flör samma län fastställdes, blifvit sagde hemman påförd oell i stadgad ordning influtit, hafva, vid sådant behörigen styrkt förhållande, Rikets Ständer funnit skäligt besluta, ali hvad som från och med år 1830, i egenskap af rotefrihetshe Bih. till B.
Prof. 1850 & 1851, 10 Sami. 1 ARI.
48 378 Expeditions-Utskotlels Förslag lill und.
Skrifvelse, N:o 167. villning eller rotefrihets-afgift utaf nyhemmanen inom Norrbottens län, för tiden intill 1846 års slut influtit i nämnda läns ränteri må, efter afdrag af hvad häraf för rotehållarnes räkning redan utbekommits eller, efter Lands-kontorels utredning, befinnes derifrån böra afgå, utaf Riksgälds-konloret i förut stadgad ordning utbetalas.
Hvilket Rikets Ständer få härigenom hos E. K. M:t i underdånighet anmäla.
Slockholm den 15 Augusti 1851.
Preste-Ståndet den 15 —?
— Borgare-Ståndet den 15 — — Bonde-Ståndet den 16 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående restitution af bevillning för den utaf Konungariket
Norriges bidrag till konvoy-kassan utgående aflöning.
(Stats-Utsk:s Uti., N:o 287.) ; S. A. K.
Sedan, i öfverensstämmelse med Rikets åren 1844 och 1845 församlade Ständers förklarande, att aflöningen för de till minister-staten hörande embets- och tjenstemän, endast i den mån statsverket dertill lemnade bidrag, borde och kunde blifva föremål för bevillning, E. K.
M:t under den 24 September 1847 i nåder förordnat om ändring i det dittills vanliga debiteringssättet för bevillningen af den - Exf editions-U/skoHets Förslag till and.
Skrifvelse, N:o 167. 379 na aflöning, samt Rikets Ständer vid sistförlidne riksdag bifallit att alla de vid utrikes-beskickningarne anställde embets- ocb tjenstemän, som för sina från och med år 1836 å nämnde stat uppburna aflöningar eller pensioner fått vidkännas högre bevillning än för hvarje år belöpte å Sveriges bidrag till samma stat, i förhållande till det bidrag, som af Norrige dertill lemnals, egde att bvad derut öfver vore påfördt och erlagdt återbekomma, utan hinder af den derför stadgade pr®skriptions-tid eller mellankomna laga kraftvunna beslut och åtgärder, hafva, enligt E. Ii.
M:ts till Rikets Ständers Stats-utskott den 20 nästlidne Juni aflåtna nådiga skrifvelse, åtskillige af konvoy-kassan aflönade tjenstemän i underdånighet anhållit, det E. K.
M:t täcktes dels i nåder förordna att uti deras å denna kassa anvisade aflöningar, traktamenten och pensioner m. m., INorrska medel skulle anses för hvarje år hafva ingått och ingå, till den andel som Norriges hela bidrag till samma kassa utgjorde i förhållande till Sveriges, samt att konvoy-kommissariatet borde inom behörig tid meddela Ofverståthållare-embetet uppgift å det hvarje embets- och tjensteman af konvoy-kassan, efter sagda beräkningsgrund, årligen tillkommande aflönings-, traktaments- eller pensions-belopp, och dels antingen nådigst förklara sökanderne berättigade att, enligt en efter enahanda grund uppgjord utredning, återbekomma hvad från och med det år, eller 1836, för hvilket bevillning af så beskaffade medel först erlades, och intill närvarande lid blifvit af dem i sådant afseende utbetaldt, eller ock till Rikets nu församlade
Ständer göra nådig framställning om restitution af hvad sökanderne för de utaf Norrska statskassan till dem utbetalda aflöningar, traktamenten och pensioner i bevillning erlagt.
Efter det E. K.
M:ts och Rikets Kammar-rätt häröfver blifvit hörd och i afgifvet underdånigt utlåtande tillstyrkt att samma förmåner, som uti ifrågavarande hänseende kommit minister-statens embets- och tjenstemän till godo, jemväl måtte förunnas de personer, hvilka af konvoy-kassan allönades, samt konvoy-kommissariatet med underdånigt yttrande i ämnet till E. K.
M:t inkommit, hade, enär de skäl, som legat till grund för ofvan åberopade nådiga be slut, angående befrielse från bevillning för den af Norrska statens medel utgående aflöning till embets- och tjenstemännen vid utrikes-beskickningarne under enahanda förhållanden voro lika gällande, med hänsigt till de bevillningsafgifter, sorn belöpte för aflöningen och pensioneringen från konvoy-kassan, E. K.
M:t i nåder förklarat
Sig finna de af denna kassa aflönade personer eller deras rättsinnehafvare jemväl böra komma i åtnjutande af samma förmåner, som blifvit nyssbemälde embets- och tjenstemän tillerkända j hvarföre E. K. M:t, som ansett de förenade 380 Expeditions-Utskotteis Förslag till und.
Konungarikenas andelar i aflöningsmedlen icke kunna annorlunda bestämmas, än efter förhållandet emellan det ena och andra rikets bidrag till konvoy-kassan på det hela, i nåder meddelat vederbörande embetsmyndigheter de föreskrifter, som funnits erforderliga till beredande af rättelse för framtiden lili det hittills följda, emot denna grundsats stridande debiteringssättet, i afseende på de af meranämnda kassa aflönade embels- och tjenstemäns bevillning.
Beträffande åter frågan om restituerandet af de beviilningsafgifter, som, utöfver Sveriges andel i den samfällda anslagssumman för konvoy-kassan, redan blifvit erlagda för derifrån utgången aflöning, så har E. K.
M:t nu i nåder föreslagit Rikets Ständer att, i likhet med hvad som för de vid E. K.
M:ts beskickningar å utrikes orter anställda embetsoch tjenstemän vid sednaste riksdag medgafs, den bevillning, hvilken för de från konvoy-kassan uppburna traktamenten, aflöningar och pensioner m. m. blifvit, från och med år 1836 intill närvarande tid, erlagd utöfver hvad enligt författningarne belöpte ”för Svenska statsverkets, i öfverensstämmelse med ofvanberörda grund, bestämda andel i samma traktamenten och aflöningar m. m.” måtte, utan hinder af något rörande dylik bevillning meddeladt laga kraftvunnet beslut, eller någon i sådant hänseende verkställd debitering, till vederbörande embets- och tjenstemän eller deras rättsinnehafvare restilueras; för hvilket ändamål anmälan om så beskaffad restitution borde i behörig ordning göras inom natt och år efter det beslutet härom blifvit genom konvoy-kommissariatets försorg i allmänna tidningarne kungjordt; varande af handlingarne upplyst ej mindre till hvilka belopp Sverige och Norrige, hvartdera riket serskildt, för gemensamma utgifter under åren 1836 till och med 1850, lill konvoy-kassan lemnat bidrag, än ock den summa, hvartill de under nämnda tid från kassan utbetalda löner och pensioner uppgått, derå, så vidt på Norriges bidrag belöpte, bevillning efter 3 procent skall utgjort omkring 10 tusen R:dr banko.
Vid öfvervägande af hvad härutinnan förekommit, hafva Rikets Ständer ansett de åsigter, som blifvit tillämpade i afseende på restitutionen af erlagd bevillning för åren 1836 lill och med 1846 utaf de till minister-staten hörande embetsoch tjenstemäns löner och traktamenten jemväl böra vara gällande i fråga om enahanda bevillnings restituerande lill de personer, hvilka utaf Sveriges och Norriges gemensamma bidrag till konvoy-kassan åtnjutit sin aflöning eller uppburit traktamenten m. m.; hvadan och som dessa sistnämnda personer, i likhet med förrbemälde embets- och tjenstemän, för den förflutna tiden varit förhindrade eller urståndsatte att i föreskrifven ordning vinna befrielse från eller restitution af bevillningsafgifterna för den del af deras löneinkomster och traktamenten, hvilken E.np editions-U tuko Itc ts Förslag till und.
381 rätteligen kunde anses utgå utaf Norrska statsmedel, samt rättvisa och billighet fordra, att hvarje skattskyldig erhåller tillfälle att anmäla och styrka sin rätt att återbekomma honom påförd samt derefter vederbörligen erlagd, men på Bevillningsförordningens stadganden icke grundad bevillningsafgift, Rikets Ständer funnit godt lemna bifall till hvad E. K. M:t i nåder föreslagit, angående restitution till vederbörande embets- och tjenstemän eller deras rättsinnehafvare af hvad, såsom bevillning för de från konvoy-kassan uppburna aflöningar, traktamenten och pensioner m. m., blifvit från och med år 1836 intill närvarande tid erlagdt utöfver samma bevillnings författningsenliga belopp för Svenska statsverkets, jemlikt ofvanuppgifna beräkningsgrund, bestämda andel i de till dessa aflöningar och traktamenten m. m. anslagna medel; börande de summor, hvilka bemälde embets- och tjenstemän eller deras rättsinnehafvare genom vederbörliga beslut kunna förklaras berättigade återbekomma, på lika sätt som andra restitutioner af influtna bevillningsmedel, från Riksgälds-kontoret utbetalas, sedan besluten härom vunnit laga kraft.
Hvilket; till besvarande af E. K.
M:ts högstberörda nådiga framställning, Rikets Ständer få härigenom i underdånighet anmäla Rikets Ständer framhärda etc.
Stockholm den 16 Augusti 1851. 382 Expe ditions- Ulskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 168.
N:o 1G8.
Preste-Ståndet den 15 — — Borgare-Ståndet den 15 — — Bonde-Ståndet den 16 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående de i Regerings/'orformens 63 § föreskrifna kredilw-summor.
(Stats-Utsk:s Meni.
N:o 259.) S. A. K.
Till följd af stadgandet i 63 § Regeringsformen, att tvenne särskilda tillräckliga summor böra vid hvarje riksdag anslås och till utbetalning från Riksgälds-kontoret anvisas, hafva Rikets Ständer bestämt den ena af dessa summor, nemligen den, hvilken E. K.
M:t eger lyfta vid inträffande krig, sedan Statsrådet in pleno blifvit hördt och Rikets Ständer sammankallade, eller det så kallade stora kreditivet, till Två millioner R:dr banko, till hvilket belopp detsamma varit oförändradt fastställdt alltsedan 1812 års riksdag.
Vidkommande åter den andra summan, eller det så kallade mindre kreditivet, sä hafva Rikets Ständer, på sätt i underdånig skrifvelse den 16
April innevarande år är anmäldt, vid bestämmandet af denna kreditiv-summa ansett sig böra taga i beräkning hvad deraf kan, intill Rikets Ständers nästa sammankomst, erfordras att användas för behöfvandes undsättning under inträffande missvextår, hvadan, med afseende ej mindre härå, än å öfrige förekomne förhållanden, Rikets Ständer fastställt detta kreditiv till samma belopp, som vid sisllidne riksdag, eller En million R:dr b:ko, deraf hälften bör vara att tillgå för rikets försvar, och häften för andra högst vigtiga och angelägna föremål.
Stockholm den 16 Aug. 1851. Expeditions-Utskottets Förslag till undt.
Skrifvelse, N:0 169. 383 N:o 169.
Presle-Ståndet den 18 — — Borgare-Ståndet den 19 — — Bonde-Ståndet den 20 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående regleringen af ulgifterne under Riks-statens Fjerde hufvudtitel.
N:o 85, Mern.
N:ris 150 och 217, samt Först. Stats-Utsk:s Mern.
N:o 257.) S. A. K.
Efter alt hafva i öfvervägande tagit hvad, i afseende å Riks-statens Fjerde hufvudtitel, blifvit föreslaget dels uti E. K.
Mets nådiga proposition om Statsverkets tillstånd och behof, dels och inom Riks-stånden, fa Rikets Ständer följande i anledning deraf fattade beslut i underdånighet anmäla: l:o.
M:ts högstberörde nådiga proposition har E. K.
M:t, i afseende på Krigs-k o llegium, behagat tillkännagifva, att, sedan E. K.
M:t redan år 1847, med afseende på tillämnad förändring i de förvaltande verkens organisation, från Krigs-kollegii t. f. president infordrat förslag till sådana förändringar i nämnde embetsverks organisation, alt förvaltningen af Fjerde hufvudtiteln, äfven i de delar, denna förvaltning då ännu ålåg Statskontoret, kunde blifva till förstbemälde kollegium öfverflyttad samt derjemte, genom förminskning i embets- och tjenstemannapersonalen, aflöningen för densamma, utan tillökning i de dertill redan bestådda anslag, så förhöjas, att samma personal skulle odeladt kunna egna sig åt tjenstgöringen inom kollegium, hade, efter det ett sådant förslag inkommit, E. K. M:t, under den 6 November 1849, tillsvidare i nåder fastställt en förändrad organisation af Krigs-kollegium i omförmälde syftning; i följd hvaraf detta embetsverk fått med 1850 års början öfvertaga förvaltningen af hela Fjerde hufvudtiteln, oaktadt embets- och tjenstemännens antal betydligt förminskats; hvarförutan de 384 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, IS;o 169. bestämmelser blifvit meddelade i afseende på lönebeloppen, att desamma, uti hvilka i allmänhet den dittills serskildt uppförda tillökningen af 1 R:dr för tunnan af den under lönerna anslagna spanmål borde anses vara inbegripen och således ej vidare komma att serskildt bestås, skulle u!göra för första graden 600 R:dr, för andra 1,000
R:dr, för tredje eller kontors-chefs-graden 1,600 R:dr och för ledamöterne 2,600 R:dr, samt slutligen att intilldess aflönings-staten blefve definitivt fastställd, deri skulle för hvarje beställning, med hänseende till besparingar m. m., upptagas såsom lön hvad ordinarie lönen med tillökningen för den dittills derunder inbegripna spanmål, å 1 R:dr tunnan, enligt då gällande stat utgjorde, och återstoden såsom arfvode; i öfverensstämmelse med hvilka grunder ny interimsslat för Krigs-kollegium i nåder utfärdades; men då vid berörde reglering tagits i beräkning, dels att lönen för en kammarskrifvare i Statskontoret, som genom öfverflyttaiide till Krigs-kollegium af förvaltningsbestyret med Fjerde hufvudtiteln ansetts blifva för Statskontoret umbärlig, borde till Krigs-kollegii löningsstat fö användas, dels ock att sådan förändring med ljuspenningarne, som E. K. M:t föreslagit, skulle ega rum, samt i följd deraf från det serskildta statsanslag, hvaraf ljuspenningarne, som i medeltal utgjort 1,700 R:dr 11 sk., förut utgått till
Kol leg i i aflönings-stat användas ett belopp af 1,636 R:dr, har E. K. M:t af Rikets