Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vin, på fastager på buteljer K:r )) 506,901 28,213 504,734 30,974 500,155 31,394 561,827 41,106 608,969 51,370 « 4,396,954 62,544 ® 4,019,974 54,211 « 2,872,254 36,094 « 3,643,946 49,101 « 3,469,179 53,508 Vitriol, grön Skålp^d 189,940 140,340 174,160 194,000 236,680 352,020 348,680 193,162 452,687 405,702 Sammet Bomullsväfnader
Damast Dräll andra slag » » » » 1,488 197,304 72 87 1,628 815 166,757 4,083 191 1,573 764 172,301 660 127 4,104 1,382 255,085 169 60 6,215 2,172 962,287 8,454 2,487 1,308 2,563 1,241,734 20,957 16,078 2 422 2,663 633,816 8,856 15,034 2,475 445,599 1,519 1,775 3,638 j 834,354 5,194 3,207 2,452 852,578 10,824 7,132 1 9 £9fl Yllefiltar, Mattor » 37,602 36,621 26,267 41,594 72,453 ^ j vt Zy 97,329 89,441 tj y ± U O 80,852 ll,öZO 118,703 IZjDZU 130,056 Segel, Tältduk * 25,467 17,017 29,3021 30,837 59,669 126,641 164,669 160,060 64,806 100,096 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 66. 185 Alltså ingen tillämpning af system.
Det inflytande frihandeln, så inkonseqvent tillämpad, skall komma att öfva på vår industri i allmänhet eller på vårt förut allt för extensiva jordbruk, är icke svårt att förutse.
Vi skola odla säd i myckenhet på våra kärfva jordvidder för utskeppning af råvaror, importera mjöl, sofvel och yllevaror m. (1. andra slag, och lemna förädlingsvinsten åt utlänningen, likasom saknade vi qvarnar och strömmar, företagsamhetsanda och insigt om våra behof.
Vi skola lockas af Englands guld, som med hvarje år synes sparsammare förlänas oss i proportion till vårt skeppningsvärde, till öfvergifvandet af förädliogsarbetet, hvari industriens storhet består, för att skeppa råvaror, en åtgärd, som icke är industri.
Och särskilt med hänseende till vårt jordbruk synes lagstiftningen alltför obekymrad om dess förädlingsvaror.
Vår ladugårdsskötsel skall hämmas i sin utveckling, hvarigenom gödningsämnen för våra stora åkrar alltmera skall komma att saknas, likasom importen af kött, hudar, talg, smör och fläsk m. m. i betydlig mån årligen skall komma att ökas, eftersom Rysk talg och Ryska hudar, Finskt och Danskt smör och Holländsk ost, tullfritt kan här säljas för vida bättre pris, än hvad vi sjelfva kunna producera dem till.
Vi skola i allmänhet komma att utskeppa råvarorna, lemnande åt utlandet vinsten af vår industri, allt för åtkommande af penningar, och med detta system, vidare utveckladt, blifva våra transportkostnader dyrare, vår förädlingsindustri ruinerad och penningen hos oss dyrare, än i utlandet.
Vårt jordbruk skall alltjemt utmattas och vi i samma mån utarmas.
Eu sådan arbets-organisation och fördelning, som genom sådant frihandelssystem åvägabringas, fotar sig ingalunda på verkliga frihandels-grundsatser, ty då skulle frihandeln föra raka vägen till fattigdom.
Huru denna import tilltagit skola vi här angifva i åtskilliga artiklar:
(Se Tabellen.)
Deraf inhemta vi huru betydligt importen vexer på dessa varor.
De usla priser på alla ladugårdsprodukterna, t. ex. innevarande år, härröra från denna importens tryckning.
Alltså jordbrukarens förlust genom verlds-konkurrensen å ena sidan.
Från andra hans lika vissa utgifter, då han måste betala sina lörnödenhetsvaror genom det skydd de åtnjuta med högre pris.
Derigenom dubbla förluster.
Detta förklarar tillräckligt hans osäkra ställning.
Låtom oss betrakta hans behof af åtskilliga varor.
Det är numera intet stort landthushåll, som ej konsumerar 1,000 socker.
Tullen på 1,000 #
Socker, å 13 öre, gör 13,000 öre, lika med . . 130: — 30 kannor Sirap eller 240 #, å 4 öre, 9: 60. 100 #
Kaffe, å 10 öre tt, gör 1,300 öre, 13: — Endast 300 kannor Öl, å 20 öre per kanna, gör 6,000 öre, . . . 60: — Transport R:dr 212: 60.
Ät A. till R.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 1 Afd, 24 186 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
R:dr 212: 60.
12 tunnor Sill, å 25 öre per centner, med 2 centner per tunna eller 50 öre, gör 600 öre, 6: — AnnanNorrsk torr Fisk: endast 25 L# grå Sey, lika med 10 centner, å 1: 25. 6: 25.
Glas: fönster-, alla slag, per # å 4 öre per 50 4i, 2:t— » buteljer och flaskor, per centner å 75 öre, 1: 24.
100 -fe Risgryn, å 2 öre per #, 2: —•* Gjutjern, spislar, grytor m. m-.: endast 25 centner, å 1 R:dr, .... 25: — Spik, endast 50,000, jemte annat tuilbelagdt jern, tillsammans 40 centner, å 1| R:dr, 60: — Smiden: knifvar, bords- och andra slag, ej specificerade, per # 25 öre, 2: 50. » t » tälj-, sjömans eller grölre, å 15 öre per 20 #, . . 3: — Korkar, 10 #, å 15 öre, 1: 50.
Ljus (talg-), 300 #, å 3 öre per #. 9: — 5 ris Skrifpapper, å 12 öre per #, — 60.
Porslin, hvitt, endast 100 #, å 5 öre, 5:
— Salt, 4 tunnor eller cirka 24 kubikfot, å 10 öre, 2: 40.
Stärkelse, 20 å 6 öre, 1: 20.
Thé, 10 å 50 öre, 5: — Tvål, 10 #, å 8 öre, — 80.
Vagnar och Åkdon, heräknas endast 1 tvåhjuligt årligen, 37: 50.
Verktyg, endast för 100 R:dr, 5: — Väfnader, endast till underhåll af inventarier: 800 alnar diverse Bomullsväf, cirka 200 #, å 40 öre, 80: — 200 alnar Säckväf eller 50 #, å 40 öre, , . 20: — R:dr 488: 59.
Alltså 489 R:dr, som ett så beskaffadt hus skattar årligen till Staten och fabriks-industrien, förutom den genom tullen förökade kostnaden på kläde, kläder, hattar, strumpor, vantar, skomakare- och borstbindare-arbeten m. 11. förökade fraktkostnader genom fartygens dyrare inventariekostnad och ett oerhördt pris till 1,000- tals procent på apotheksvaror.
Detta sednare monopolium är det aldrakänbaraste för den fattiga befolkningen och att det qvarstår i hela sin vidd, med förbud för andra än privilegierade apothekare att hålla medikamenter folket tillhanda, är just en skön karakteristik på ett frihandelssystem.
Vidare komma vi till artikeln bränvin.
Hvem, om ej jordbrukaren, som måste sälja sina varor för jemförelsevis lågt pris, träffas af den höga beskattningen derå?
Man har ej ens förstått att uppmuntra exporten af denna ädla vara genom tullens restitution eller drawbacks erläggande, likasom ville man förbehålla åt sitt eget land hela välsignelsen af denna fabrikation.
Man tyckes ej vilja sätta detta industri-alster Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862.
187 i konkurrens på verldsmarknaden; man synes genom vår bränvinsförordning snarare lagt band på bränvinsförädlingen än på bränvinssupandet i sin råaste form.
Också destilleras det obetydligt för våra fabrikers behof.
Våra ättike- och vinfabriker m. fl. införskrifva denna vara, som vi sett i anförda tabell.
Hvilka qvantiteter införskrifvas af d ilig bränvins-arrack, som egentligen icke är annat än bränvin, är också anfördt.
År 1860 infördes 1,855,385 kannor diverse spritdrycker mot 399,263 år 185ä.
En vacker tillvext, utom allt det lurendrejade.
Om vi kunde exportera åtminstone motsvarande de qvantiteter lurendrejeriet förskaffar oss, vöre något vunnet.
Vi kunde då återbetala andra nationer äfven denna skuld, hvarmed de belasta oss.
Det anförda är nog, för att visa hvilken ställning jordbruket intager i vårt nuvarande s. k. frihandelssystem.
Enahanda orsak åstadkommer enahanda verkan.
De förhållanden vi här skildrat rörande jordbruket inträffa i ännu högre grad på jerntillverkningen.
Dels till följd af nya i främmande länder förr obegagneliga malmers användande och tillgång på stenkol, samt dermed följande prisfall och omstörtande förhållanden i denna näring, dels med hänseende tifl det stegrade priset på våra träkol, befinner sig denna industrigren i ett ganska tryckt tillstånd.
Kommer dertill vår sorglöshet i fråga om beredandet af vägen för frihandelns inflytande på jerntillverkningen.
Man har trott, att denna näring hos oss blott undergår en helsosam brytningsperiod, hvarur den skall, frigjord från privilegier och prohibitivsystemets fjettrar, med handelsfriheten till hjelp svinga sig till betydenhet och vinna i samma mån utsträckning och konsistens, som skakningen kännes stark.
Vore, som sagdt blifvit, konsten att utveckla näringarne till betydenhet ingen annan, än att påbjuda frihandeln, då vore problemet redan löst och den magiska kraften funnen.
Och alla stater och folk kunde i sorglöshet ändå blifva rika och lyckliga.
Men vägen till lycka och rikedom är dock icke härmedelst utstakad.
1796 blåstes i Skottland tackjern 84,000, i Sverige . . 383,246. 1825 » » » » . . » 128,000, » » . . 399,121.
1850 » » » » . . » 197,000, » » . . 550,255.
1840 » » » » . . » 1,265,000, » » . . 638,668. 1850 » )> , . ö 3,312,000, >i » . . 727,597. och 1851 » » » » . . » 4,069,000, » » . . 742,151.
I stället för att hafva 1 utgjort *) endast omkring två femtedelar af den Svenska tackjerns-tillverkningen, steg således den Skottska på 10 år till dubbelt mot den Svenska och är nu nära sex gånger så stor, oaktadt denna under tiden äfven stigit.
Anställer man en jemförelse de mest jernproducerande länderna emellan angående *)
Se »Oiii tionde-tack jernets och hammarskattens afsk aflande», af G. F. Waern Jjor, jemt. med Ljungberg. 188 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 66. tackjerns-produktionen för omkring 20 år sedan oell samma produktion nu, så finner man, att den i Stor-Britannien tilltagit från 3,430,000 Sft år 1830 till 11,812,000 Stt år 1850, eller med 244 procent.
Förenta Staterna » 815,000 .S# » 1830 » 4,659,000 » » 1850, » » 471 » Frankrike: » 1,137,000 Stt » 1827 >» 2,742,000 » » 1846, »i » 141 » Ryssland: » 956,000 S1é åren 1831—1833 till 1,149,000 5# åren 1849—1850, eller med 20 procent.
Tyska Tullföreningen: » 670,000 Stt år 1834 till 1,132,000 S# år 1850, eller » 60 » Österrike: » 434,000 S&
» 1830 » 998,000 » » 1850, » » 130 » Belgien: » 315,000 Stt » 1830 » 997,000 » » 1850, » » 217 » Sverige: « 506,000 ,9&
» 1833 » 765,000 » » 1852, >» » 51 » samt Norrige: » 24,000 S& åren 1830—1835 till 49,000 S# åren 1841—1845, eller med 62 procent, och således i alla andra länder, utom Ryssland, stigit hastigare än i Sverige; i de flesta mångdubbelt.
Jemför man vidare totalproduktionen i dessa länder för tjugo år tillbaka, och den Svenska vid samma tid med dessa summor nu, så finner man, att den förra då var omkring 8,323,000 Stt, hvaraf Sveriges 506,000, men nu är omkring 24,293,000, hvaraf Sveriges 765,000, och den sistnämnda har således i förhållande till det hela nedgått från 71s:del till 3’2:del.
Det är med denna näring, som med våra öfriga, att den egentligt skall söka marknad inom landet, för att vinna afsättning äfven i utlandet.
Det är nemligen vår egen industri, uppmuntrad och utvecklad, som skall bereda den egentliga marknaden.
När vårt jordbruk, våra fabriker m. m. bedrifvas med mekaniska verktyg och maskiner, när jernmanufakturer, af god beskaffenhet, för godt pris Jillverkas hos oss, våra kommunikationer, som tarfva jern i vägar och ångbåtar m. m., utvecklas, så uppvexa verkstäder af alla slag och öfverallt, och då skall ock jernförbrukningen blifva stor och vi skola, äfven vi, på verldsmarknaden kunna afsätta hemma tillverkadt jernmanufakturer med samma vinst som England.
Dertill behöfvas tvänne krafter, som man i vårt land till en del förbisett, men hvilkas befrämjande är nödvändigt.
Tvänne krafter, hvilkas närvaro främjar och skapar industri i fullt lika Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
189 mått, som frihandeln.
Dessa heta kapital och association.
Hvad penninge-associationerna förmå, finna vi i bankerna.
Det synes visserligen omöjligt vid första påseendet, att vi i vårt kapitalfattiga land förmå skapa millioner R:dr penningar, med hvilka dessa banker röra sig, synnerligen som få bankintressenter eller nästan ingen eger kapitaler, men ändock röra sig våra banker med millioner.
Det är associationens sak att åstadkomma detta.
Hvad Motala, som mekanisk verkstad, åstadkommer, är oss alla bekant.
1 denna skala böra de stora verkstäderna utvidgas.
Tillfälliga omständigheter inverka obetydligt på dylika bolag och en större verkstad eger förmåga att konkurrera och effektuera.
Det är denna mägtiga kraft, som skapar alla kontinentens storverk, och Amerika och England skulle utom dem icke blifvit hvad de äro.
Men associationens anda göres icke lefvande, utan ett på kloka grunder bygdt kreditväsende.
Att den icke kommer till utveckling hos oss förorsakas af vår usla och under all kritik varande kreditlagstiftning, sorn icke bildar kapilaler.
Kapitalet skapas af ett väl ordnadt kreditväsende.
En fulländad kreditlagstiftning, hvarigenom associationsandan något förmår, är vårt oundgängligaste behof.
I hvad förhållande jernåtgången stod 1847 till folkmängden i olika länder anföra vi här:
I Nordamerikas Förenta Stater belöper sig jernåtgången på hvarje individ till 88 #. i Stor-Britannien * . 81 » i Frankrike 36 » i Hanover och Oldenburg 29 » i Tyska Tullföreningens länder 24 » i Schweitz 18 » i Sverige 11£» i Österrike 11 » i Ryssland 8 » Jernhandteringen befinner sig i vårt land, liksom många och de flesta andra näringarne, i ett tryckt tillstånd, flämtande med hektiska lungor.
Nedtyngd af prohibitiva föreskrifter och skatter har den ända till sednaste åren fäktat mot en inbillad fiende, kallad: näringsfrihet.
Stångjerns-patron trodde att han icke kunde smida jern, om icke tackjerns-tillverkaren blefve ålagd producera tackjern åt endast honom och för godt pris; skogsegaren skulle kola skogen åt hans bruk o. s. v., förmenande bruksegaren att hans varas förädling vore landets största vinst, som ensamt borde beaktas, och för hvilken alla andra intressen borde vika.
Att icke smidet kunnat verkställas, dessa onaturliga påbud förutan, jäfvas af exempel från andra länder.
Tyska Tullföreningen importerar tackjern, Frankrike äfvenså, i stora qvantiteter och smida sjelfva till det mesta sitt stångjern (se pag. 62, Waern). 190 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
Importen i Frankrike har utgjort pr medium under åren Tackjern.
Hvaraf Svenskt. 1837—1839 m 87,647. 70,813. 42,369. 1840—1842 » 136,548. 71,369. 35,672. 1843—1845 » 264,199. 88,595. 48,957. 1846—1848 » 397,283. 65,893. 41,939. 1849—1851 » 163,650. 56,919. 30,082. samt år 1852 » 215,286. 45,120. 29,224.
Men äfven hos oss försvinner återskenet af merkantilsystemets dagar allt småningom för en klok nationalhushållnings fordringar.
Man inser numera att brukspatronens jernstänger äro till och med de, i visst fall, endast en råvara, på hvilken man lagt en alltför obetingad vigt och under det man åt denna lemnat uteslutande skydd och tvunget under brukspatronernas ok vår taekjernstiilverkande allmoge, och gjort grufbrytningen beroende helt och hållet af hans förmåga att kunna till tackjern bereda en knappt märkbar del af våra jernmalmer, eftersökta i hela verlden, eller, med andra ord, gjort vår jernhandtering och tackjernstillverkning till ett enskilt brukspatrons-intresse, man icke endast förbisett hela rikedomen i våra berg, stor nog att förse verlden med tackjern och landet med guld, utan äfven och vidare att vi igenom denna prohibitiva lagstiftning, med förbud eller höga tullafgifter på exporten af malmer och tackjern, lärt handelsverlden att kunna undvara våra förträffliga jernmalmer *), hvarförutan vi genom tull på importen af jern lagt hinder i vägen för vår industri att tillgodogöra sig mindre dyrt jern och äfven utestängt inhemska verkstäderna från råvarans, jernet, bearbetande i de otaliga rigtningar det ingår i menniskans och industriens behof.
Vi hafva för sent tänkt härpå hos oss.
De millioner vi lemna utlänningen, i jern, manufakturer, maskiner, skeppsmaterialier, knifvar, gafflar m. m., rigta utlandet och utarmar, icke allenast jerntillverkaren, utan äfven landet i allmänhet.
Likasom vi exportera af jordbrukets råvaror och lemna förädlingen, som gifver största behållningen, åt utlänningen, lika så göra vi med jernet, ehuru äfven utlänningen ledsnat på vår prohibitism och sk ffat sig andra utvägar för behofvet, hvarigenom denna modernäring nedtynges till den lilla del vår export af jern innefattar, ytterligare med dryga och onödiga transportkostnader, i stället för att vi, genom maskinverkstäder, åt vår industri skulle väl kunna bearbeta det sjelfva med vinst.
Så får det likväl icke fortgå.
Vår ruin skulle snart blifva en följd deraf.
Men hvad skall hjelpa oss? *)
Danska jernhandlare säga, alt del Brittiska stångjeruet redan utträrigdt det Svenska för flera behof, såsom exempelvis för hjulskenor och beslag på vagnar &c. och spå att det snart kommer att ännu mera göra det (se pag. 60 »Om Taekjernets och hammarskattens afskaffaride», af G. F. Waern, J:r).
N:o 66. 191 Frihandeln är vår räddning.
Den skall omskapa vårt jordbruk, bergsbruk och all annan industri, men under vilkor.
Vilkoren derför iiro: näringsfrihet, klok tull lagstiftning, förändradt skatteväsende och finanssystem, som, jemte reform i bank- och kreditväsendet, skola bringa oss till målet.
1 samma mån vi reformera vår felaktiga lagstiftning härutinnan, i samma mån skall industrien vinna utveckling i en grad, som skall öfverraska oss.
Men då dessa förändringar afse en total omstörtning i det industriel lifvet, måste vägen med varsamhet befaras.
För att befrämja jernhandteringeu hafva vi naturligtvis upphäft importförbuden och nedsatt tullafgifterna och till och med upphäft tullen på somliga jern-effekter, såsom på stång-, platt- och bandjern, jernvägsskenor m. m., äfvensom på plåtar.
Derjemte hafva vi upphäft tionde på tackjernet och hammarskatten.
I de sednare åtgärderna måste vi obetingadt instämma.
Redan 1789 afskaffädes i Frankrike de särskilda skatter, som af gammalt belastat bergverken, och 1816 i Förenta Staterna den året förut på jerntillverkningen lagda skatt.
Samma år borttogs tionden i Hertigdömet Nassau; 1832 och 1833 dels afskaffades, dels nedsattes skatterna på grufvor uti de Preussiska bergsdistrikterna; 1833 afskaffades hammarskatten i Norrige; 1836 minskades exporttullen i samma land; 1837 nedsattes bevillningen af jerngrufvorna i Belgien; 1839 och 1842 skedde nedsättningen i tionden i Norrige; 1843 upphäfdes exporttullen och 1845 slutligen tionden totalt i detta land; 1851 minskades återstående skatter i Preussen och slutligen 1852 borttogs tionden af jerngrufvorna i Sachsen och blefvo utbytta mot en låg afgift på utmålet och bevillning.
Vi hafva således icke förhastat oss i denna reform och sent omsider följt i denna del, i det öfriga Europa redan erkända beskattningsgruuder.
Bruksröirlsen beskattas också nu i allmänhet hos oss endast genom bevillning, ehuru några mindre skatter ännu qvarstå, för hvilka man just icke kan uträkna några synnerliga skäl.
Såsom egenhet hos oss må nämnas att våra bruk blifvit satta i mantal, hvadan de äro underkastade betungande mantalsafgifter till prester, kyrka m. m.
Hvarje härd deltager för 1 mantal i kyrko- och prestgårdsbyggnad, lönar prest för 1 mantal; prest erhåller tionde af tackjernstiliverkningen.
Att vi upphäft tullen på jernvägsskenor, bult-, galler- och sänksmide, smidt eller kantigt, knipp- och fyrkant-jern och plåtar, synes mig särdeles förunderligt.
Just i denna del af tillverkningen äro våra bruk svagast.
Man är icke berättigad påstå, att Staten skulle sjelf sett sig till godo härutinnan, då den varit och är i behof af jernvägsskenor och för öfrigt skattkammaren hade återbekommit i tullen hvad den i import-tull eljest hade kommit att utbetala.
Besynnerlig är emellertid åtgärden, vittnande om första början till det planlösa användandet af de största anslag, som någonsin för industriel ändamål blifvit gifna i vårt land.
Må vi närmare förklara oss! 192 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
Ingen period al' vår industriela utveckling har haft att förfoga öfver större resurser för industriens hästa än vår närvarande.
Sedan Ständer och Regering hade beslutat byggandet af jernvägar och för sagde ändamål tills datum dertill användt omkring 50 millioner
R:dr med utsigt att ännu derpå använda 100-tals millioner, så borde viii ett så gigantiskt företag i första hand blifvit så utfördt, att det kommit vår egen, icke utlandets industri till godo.
Regering och Ständer hafva icke haft några skrupler i detta afseende.
De togo utan vidare betänkande sin tillllygt till den utländska skuldsättningen, åtnöjande sig icke ensamt med denna för vår industri och särdeles med afseende på närvarande brytningsperiod genom frihandelns införande och penningekrisen tryckande åtgärd.
Man finner nemligen inga lemnade instruktioner, intet af Ständerna uttryckt vilkor att offra dessa millioner på vår inhemska industri, som i fråga om jern och träd — våra förnämsta exportvaror — synes varit berättigade att ihågkommas med dessa anslag, för hvilka vi och våra barn komma att vidkännas många och stora uppoffringar.
Hvad hade varit naturligare än att vi, med dessa ofantliga summor, hade genom beställningar och anslag uppmuntrat vår inhemska jernhandtering, påskyndat valsverks anläggningar och utvidgandet af våra mekaniska verkstäder, för rails, lokomotivers och vagnars anskaffande, till råvarans — jernets — förädling och dymedelst åtminstone bevarat ät landet bibehållandet af de lånta millionerna, hvilka strömmade lika fort ut som de kommit in, qvarlemnande endast en ännu större tryckning på vår industri och skulder åt oss *).
Hvad ögonskenligt klarare, än att just nu vore tiden inne att lyfta vår jernhandtering från det förfall en ny tingens ordning genom frihandelns införande skulle bereda den i skyddssystemets armar nästan qväfda näringen?
Och att då frihandeln just åsyftat framkalla konkurrens, man skulle hafva användt dessa millioner för frambringandet af en industri, som vore lika behöflig för landet som för Statens jernvägar.
Så tanklöst slungade man bort våra intressen och fördelar.
Så litet förstod man den trollformel, hvarmed man ville omskapa allt, så att man, i stället för att uppmuntra vår jernhandtering med premier, förskottslån eller anslag, tryckte den ännu värre genom det dubbla inllytandet af utländsk konkurrens och deraf härflytande vanvärde och af utländsk statsskuld med dess tryckning på penningeräntan.
Vår förut tryckta jernhandtering hade således att bestå prolvet.
Den måste genom frihandeln kämpa *) I N:o 131 af Nya Dagligt Allehanda för år 1862 tinnes en anteckning öfver den Engelska im- oell exporten, hvari det heter: »Exporten till Sverige har åtminstone i vissa artiklar stigit icke obetydligt.
Sålunda utfördes under dessa 4 månader (1861 och 1862 års första 4 månader) af jern vägsskenor sisi I idne år 2,434 tons för 17,626 St, men i år 5,875 lons för 37,976 SL.
Af stenkol sistlidne år 47,185 tons för 19,100 St och i år 59,196 tons för 24,020 St,» Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
193 kämpa med dens utländska konkurrensen, kämpa med penningebrist och alla de hinder, som ligga i vägen för en ändamålsenlig frihandel hos oss, hvars inflytande på närinKarnes utveckling, så tillämpad, kan lätteligen bevisas mera skada än gagna.
Hvartill kommer att denna näring, liksom all annan fabriks-industri, blifvit på ett högst besynnerligt och eget sätt ihågkommen i den nya gällande Bevillnings-förordningen.
Det heter nemligen i 4 § i Bevillnings-förordningen mom. 8.
»Vid uppskattningen af fast egendom utsättas särskilda värden: а) i stad: å tomt, åbyggnad och jordegendom; б) på landet: å hvarje särskild hemmansdel samt från annan egendom för all tid eller under viss tid afsöndrad, eller mot bestämd afgift och utan arbetsskyldighet eller tjenstbarhet upplåten lägenhet äfvensom å byggnader, hvilka antingen användas till annat föremål än jordbruket tillhörande näringar, eller äro uppförda på lustställen eller andra dermed jemförliga mindre lägenheter och utgöra dessa ställens och lägenheters egentliga värde.»
I öfverensstämmelse härmed skall alltså jordbruk, fabrik eiler dylik näringsgren, som, enligt samma Förordning, erlägger bevillning med 1 procent för inkomst, äfvenledes erlägga bevillning för de byggnader, det eller den gagnar i och för röselsens bedrifvande.
Man har således icke åtnöjt sig med att endast beskatta inkomsten, man vill äfven beskatta förlagskapitalet, hvarigenom inkomsten erhålles.
Detta är väl icke meningen, ehuruväl denna Förordning äfven så förstås och tillämpas på somliga orter.
Nästan öfverallt i våra provinser befinnas vid vattendragen särskilda större eller mindre fabrikslägenheter.
Dessa äro köpta i en med jorden gemensam köpeskilling.
Till följd af åberopade Bevillnings-förordning får jordbrukaren och brukspatronen äfven vidkännas skattläggning på dessa lägenheter och härförutan för sin hela egendom, ehvad han har mer eller mindre skulder i densamma.
Tillförene egde de å dessa afdraga bevillnings-procenten; nu skatta de för både hvad de ega och icke ega eller för de vid deras egendomar häftande gravationer.
Alltså jemt förökade skatter.