Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti '1823 års bevillningsstadga föreskrefs första gången, att Piöfningskomitéer nas beslut finge öfverklagas hos Kammarrätten; och i afseende på uppbörden infördes uti samma författning det intill 1840 års riksdag bibehållna stadgandet, att hvar och en egde rättighet att vid första uppbördsstämman erlägga så mycket af sina utskyl der, som han mägtade, och hvilket uppbördsmannen vöre skyldig mottaga och qvittera.
Enligt olvanåberopade, vid denna bevillningsstadga bilagda tabell samt 2:dra § af densammas 3:dje artikel medgåfvo Rikets Ständer en allmän nedsättning af 10 proc. i hemmansvärdet, eller från 259 till 233 millioner rdr banko; med hvilken nedsättning afsågs att kunna jemka värdet å de hemman, som funnes vara för högt värderade, och att sålunda erhålla ett efter rätta förhållandet lämpadt »lika värde hemmanen emellan.»
I sammanhang med den under riksdagen åren 1828, 1829 och 1850 uppgjorda statsreglering, fastställdes den årliga bevillningssumman för 1831 och påföljande år till ett belopp af 2,270,600 rdr banko; och blefvo vid denna riksdag nästan alla dittills gällande afgiftsbestämmelser bibehållna oförändrade.
Den vid sagda riksdags slut utfärdade, men hvarken daterade eller underskrift bevillningsstadgan innehåller äfven 4 artiklar med oafbruten nummerföljd å alla deruti intagna §§ Bevillningen för löneinkomst skulle fortfarande utgå med 3 proc. af alla löner öfver 1,200 rdr, men för löner mellan 200 och 1,200 rdr meddelades en graderad afgiftsskala
Uti 1830 års bevillningsförordning blef bland stadgandena angående städernas bevillning tillagdt, att för behållen inkomst af ångfartyg skulle erläggas en afgift af 5 proc.
Enligt nyssberörda stadganden finge bevillningsafgiften icke nedsättas under minimibeloppet, då handlande eller handtverkare begagnade handelsbetjent, gesäll, lärling eller annan arbetare i och för rörelsen.
Med hänsigt tili bevillningens beräknande för de verk och inrättningar, dervid per-mille-afgift icke skulle utgöras, stadgades, att denna bevillning borde utgå med 5 proc. utaf afkastningen, då densamma öfverstege den inkomstsumma, som motsvarade högsta klassens afgift.
Uti samma förordning infördes de derefter bibehållna stadgandena: att tullmjölqvarnar i städerna samt sågar och stampverk skulle, i stället för grundränta, utgöra bevillning i likhet med fabriksinrättmngar, samt att, oaktadt egaren icke uppgifvit någon mjölnare eller sågare vid skattlagd qvarn eller såg, mjölnare- eller sågare-afgift likväl borde påföras.
Uti denna förordning förekommer första gången den sedermera gällande föreskriften, att fisken, som utgöra särskilda, i jordeboken upptagna, fastän i hemmanets skattläggning icke inbegripna lägenheter, skola särskildt taxeras till 59 bevillning såsom fast egendom.
Den förut bestämda skillnaden i beräkningssättet för bevillningen af intecknade eller annars utlånade kapitaler upphörde genom det allmänna stadgandet, alt låntagaren egde beräkna sig till godo 5 proc. af all ränta, som var bestämd till högre belopp än 5 för hundra.
— Till 5 proc. fastställd bevillningsafgift skulle jemväl erläggas för fynd.
Bland de vid '1828—1830 års riksdag tillagda, borttagna eller ändrade föreskrifter i bevillningsförordningens 3:dje och 4:de artiklar torde här böra uppgifvas följande: i bevillningsförordningen utsatta fioler finge icke utlagas förr, än Konungens Befallningshafvande derom förordnat; rätter borgare skulle för sin person och borgerliga näring mantalsskrifvas i den stad, der han vore borgare, men »kontingent- eller genant-borgare», der lian vore bosatt; frågor om rätt mantalsskrifningsort skulle pröfvas af Konungens Befallningshafvande samt dess beslut öfverklagas hos Kammarrätten; den minskning i hemmansvärdet, som minimitariffen medgåfve och hvilken förnämligast vore afsedd till jemkning hemmanen emellan, finge äfven begagnas till allmän nedsättning, i händelse en socken eller ett härad eller län, efter Konntéernas pröfning, vore deraf i verkligt behof; Beredningskomitén, som förut, om skäl förefanns, egde höja, men icke fick nedsalta det af egaren uppgifna fastighetsvärdet, berättiga des att, utan afseende på den aflemnade uppgiften, bestämma fast egendoms värde; dock borde anledningen till det uppgifna värdets förändring i protokollet antecknas; stadgandet, att ingen egendom finge åsättas lägre än dess sannolika saluvärde, om den utan tvångsmål skulle för säljas, blef uteslutet, I allmänhet syntes vid fast egendoms uppskattning mindre afseende, än i förut meddelade föreskrifter förutsattes, behöfva fästas å köpeskillingarnas belopp, hvadan dittills gällande stadganden om köpeafhandlingars jemförande vid bruks samt andra verks, fabrikers och inrättningars värdering blefvo uteslutna; för jernbrukens taxering skulle enklare och bestämdare grunder tillämpas under iakttagande af förut bestämdt, maximum och minimum för den behållna vinstens beräkning; hyressumman jemte andra förmåner, som af stadsegendom uppbures, borde vid sådan egendoms uppskattning jemväl afses, och finge brandförsäkringssumman dervid icke understigas.
Beträffande Taxeringskomitéerna i städerna, meddelades jemväl förändrade och med nu gällande bevillningsstadgas bestämmelser nära öfverensstämmande föreskrifter om antalet af de särskilda Ståndens ledamöter i dessa Komitéer.
Kammarrätten förklarades vara öfverdomstol i alla frågor rörande bevillningsstadgans tillämpning, men finge endast till pröfning upptaga inkomna besvär af kronans ombud eller skattskyldig samt anmärkningar, hvilka blifvit framställda antingen i afseende på debitering, uppbörd och redovisning, eller emot fastigheternas värdering, i fall den uti minimitariffen utsatta värdesumman inom något län understigits, eller om värdet å hus i stad blifvit upptaget lägre, än det belopp, för hvilket samma hus hos allmänt inhemskt brandstodsbolag vore försäkradt.
För öfrigt stadgades, att Pröfningskomitéerna ej finge besväras med afgifvandet af förklaringar i taxeringsmål, 1835 års bevillningsförordning.
1841 års bevillningsförordning. 60 utan borde Öfver anmärkningar och besvär yttranden meddelas af kronans ombud och förklaring afgifvas af den skattskyldige, hvars rätt vore i fråga.
Efter 1830 års riksdag upphörde det förut stadgade åliggandet för Landskontoren alt (ifver allmänna bevillningen och Riksgäldskontoret öfriga fonder årligen upprätta och aflemna särskild landsbok.
Utan beräkning af den till 39,000 rdr uppgående en-procents afgift, som i sammanhang med allmänna bevillningen skulle utgöras af alla löner, vid hvilkas utbetalning s. k. cenlonalafgift förut innehållits, fastställdes den årliga bevillningssumman vid 4854 och 4855 års riksdag till 2,301,690 rdr banko; och, utom en tillagd särskild artikel, angående den under denna riksdag föreskrifna bevillningen för karnktersfullmagter, är bevillningsförordningen aj den 44 Maj 4835 nästan ordagrant lika lydande med 1830 års bevillningsförordning.
Karaktersbevillningen skulle utgå med 6 procent af det belopp, stämplade pappersafgiften utgjorde för derefter erhållna full- magier eller öppna bref och resolutioner på karakter eller namn, heder och värdighet af embete, tjenst eller beställning, med hvars innehafvande lön eller bestämd tjenstgöringssk yIdighet icke vore förenad.
Till följd af Rikets åren 1834 och 1835 församlade Ständers beslut, att af all ordinarie rotering underkastad jord, som icke utgjorde rotering in natura, en roteringsbesväret motsvarande vakansafgift skulle erläggas, upphörde med sistnämnda år den i 1812 års bevillningsförordning föreskrifna och i derefter utkomna enahanda författningar stadgade rolefrihetsajgift, hvilken utgjorde 12 rdr banko för hvarje helt hemman, som borde enligt författningarna vara, men icke blifvit till knekte- eller båtsmanshåll indeladt.
Det för dem bland allmogen, som ej egde eller brukade hemman af högre värde än 1,000 rdr, medgifna afdrag i bevillningen, då de minderåriga barnens antal utgjorde minst fyra. ökades från 3 till 4 sk. för hvarje sådant barn Under 4840 och 4844 års riksdag, då bevillningssumman kunde nedsättas till två millioner rdr banko, minskades personliga skyddsafgiften för mansperson från 44 till 24 sk. och för qvinna från 22 till 12 sk. samt utsträcktes tiden för friheten från denna afgift till fyllda 18 år.
2:dra artikelns bevillning för arbetsfolk nedsattes till följande belopp, nemligen: för mankön utan minderåriga barn, i Stockholm till 1 rdr, i andra städer och på landet till 32 sk., samt för gifta eller enkhngar med ett barn, i Stockholm till 24 sk. och på andra ställen till 16 sk.
Arbetsfolk, som egde flera minderåriga barn, samt qvinkönet befriades hit och hållet från denna afgift.
Likaså befriades arrendatorer från den dittills dem ålagda bevillning, utgörande 5 procent utaf deras inkomst sedan arrendeafgiften afdragits, eller minst l af fastighetsbevillningen för den arrenderade egendomen.
Befrielse medgafs äfven från bevillning efter 2:dra artikeln för landtbönder och hälftenbrukare, hvilka förut skulle erlägga hälften mot den för arrendatorer stadgade bevillningsafgift.
Jemväl upphörde den, 61 sedan {834 och 1835 års riksdag, jemte bevillningen utgående centonalafgiften af embets- och tjenstemäns löner.
Deremot stadgades, att afsöndrade eller å allmänningar upptagna torp och lägenheter samt utjordar och urfjällar, äfvensom på dertill upplåtna platser uppförda åbyggnader för enskildes nöje och beqvämlighet, skulle taxeras till bevillning likasom annan jord.
Särskild bevillmngsafgift föreskrefs för utlänningar, som reste omkring i landet och utbjöde eller handlade med utländska varor; hvilken afgift skulle vid ankomsten till riket erläggas med 50 rdr för en tid af tre månader och med samma belopp för hvarje månad, som sådan utlänning derutöfver uppehölle sig i riket.
Bevillningen för aktiebolag, privatbanker, associationer samt vissa andra verk och allmänna inrättningar, som förut skulle utgöras med 10 procent af utdelningen, då denna öfversteg 6 för hundra, nedsattes till 5 procent, hvilket belopp, utan afseende å utdelningens förhållande till aktiekapitalet, borde erläggas.
Friheten från utgörande af testamentsbevillning utsträcktes till syskon och deras barn.
Bevillmngen för karakterslullmagter, som dädanefter meddelades, höjdes till 10 procent af stämplade pappersafgiften för dylik fullmagt och borde utgöra minst 3 rdr banko.
Genom bevillningsförordnmgen af den 8 Juni ISii sammanslogos Beredmngsoch Taxeringskomitéerna på landet, hvadan i sådant afseende erforderliga förändringar vidtogos uti nästföregående bevillningsstadgas föreskrifter, angående dessa Komitéers tillsättning och åligganden samt der förekommande frågors behandling; varande de sålunda sammanförda eller förändrade föreskrifterna bibehållna uti alla sedermera utfärdade bevillningsförordningar.
Vid uppgörandet af förslaget till 1841 års bevillningsstadga uteslöts derur den i föregående bevillningsförfattmngar intagna föreskriften för Häradshöfdingarne att, till ledning vid taxeringsförrättmngarna, i början af hvarje år aflemna förteckningar å de hemman och lägenheter, som under nästföregångna år blifvit till uppbud anmälda, samt uppgifva beloppet af de för dem betingade köpeskillingar.
I stället för det dittills gällande stadgandet, att vid skiljaktighet i taxeringsmännens meningar skulle, då rösterna vore lika, den mening gälla, som lände till förmån för slaten, stadgades i 1841 års bevillningsförordning, att vid dylikt fall den mening skulle gälla, som lände till den skallskyldiges förmån.
Beträffande särskildt de inom städerna föreskrifna taxeringar, meddelades deremot i samma bevillningsförordning det ännu gällande stadgandet, att de skattskyldiges uppgifter skulle med strängaste rättvisa granskas samt alla nödiga upplysningar för sådant ändamål noggrant sökas, och utskeppningen, importen, skeppsfarten, afstämphngen, handelsrörelsen m. m. tagas i betraktande, och att allt delta jemte en synbart yppigare lefnadskostnad borde vid bedömandet af inkomsternas belopp tjena taxeringsmännen till vägledning.
Genom sistnämnda bevillningsförfattning ökades antalet af Pröfningskomitéernas ledamöter från 15 till 20. 62 1845 års bevillningsförordning.
1848 års bevillningsförordning.
Medelst- Särskild under 1840 och 1841 års riksdag aflåten underdånig skrifvelse an höllö Rikets Ständer, att åtgärder måtte vidtagas för infordrande af statistiska upplysningar om hemmanens inom hvarje län medelafkastning och saluvärden i allmänhet, samt att dessa upplysningar måtte vid nästinfallande riksdag framläggas, så att Rikets Ständer, med ledning deraf, måtte blifva i tillfälle att efter en allmän öfversigt bestämma i hvad män rättelse uti minimitabellcn öfver hemmansvärdet kunde ega rum Jemte det Rikets Ständer, som under 4844 och 4845 års riksdag åtogo sig en bevillmngssumma af 1,730,000 rdr banko och då nedsatte personliga skyddsafgiften till hälften af dess dittills gällande belopp, eller till 12 sk. för hvarje mansperson och 6 sk. för hvarje qvinna, anslogo Rikets Ständer ett mot denna nedsättning svarande belopp att fortfarande utgöras och användas till folkundervisningens befrämjande inom hvarje församling.
Genom det i bevillningsförordningen af den 45 Maj 4845 införda stadgande, angående bevillning af arbetsfolk på landet, nedsattes denna bevillning ytterligare för den, som icke hade minderåriga barn, till 24 sk. och för den, som hade ett sådant barn, till 12 sk.
Enligt samma förordning blefvo landtman, som afvttrade husslöjdalster samt andra sådana varor och tillverkningar, med hvilka fri handel vore för dem medgifven, befriade frän den för handelsrörelse stadgade bevillningsafgift, utgörande 5 procent af den taxerade inkomsten.
I stället för Häradsskrifvaren, som enligt äldre författningar skulle föra protokollet hos Beredningskomilén och i 1841 års bevillningsförordning jemväl fick sig ålagd protokollsförmgsskyldigheten hos Taxeringskomitén, ålades i 1845 års bevillmngsstadga Kronofogden att föra Taxeringskomiténs protokoller, hvaremot
Häradsskrifvaren förklarades skyldig verkställa anteckningarna i taxeringslängden.
Den till bestridande af kostnaderna för bevillningstaxeringarna förut anslagna procent af hvarje läns hela bevillningssumma höjdes till 1 y procent, och det för samma ändamål inom Stockholms stad förut anvisade belopp, eller J procent af nämnda stads uttaxerade bevillning, ökades till en procent.
Med hänsigt till ej mindre de i bevillningsförordningen intagna bötesbestämmelser än andra derstädes förekommande föreskrifter, rörande de för denna befattnings behöriga verkställighet erforderliga åtgärder och tillgöranden utaf vederbörande tjenstemän, anhöllo Rikets
Ständer vid öfverlemnandet af 1845 års bevillningsstadga, att en allmän författning i ämnet måtte af Kongl. Majit utfärdas; och blef, efter dessa bötesbestämmelsers och föreskrifters godkännande, ifrågavarande bevillningsstadga, med dertill hörande tariffer och formulärer, genom Kongl, kungörelsen den 47 Juni sagda år till allmän efterrättelse utfärdad
Under 4847 och 4848 års riksdag bestämdes allmänna bevillningens årliga belopp till 1,850,000 rdr banko, hvilken bevillningssumma skulle utgå efter förut antagna och dittills gällande grunder.
Utaf enskilda bankbolag borde för den årliga behållning, hvilken icke öfverstege 6 för hundra utaf den kontant tillskjutna leekningssumman 63 eller grundfonden, uigöras enahanda bevillning som af andra bolag och associationer, eller 5 procent; men om behållningen uppginge till högre belopp än
C för hundra, skulle 15 procent af hvad densamma derutöfver utgjorde i bevillning erläggas.
Från erläggande af karaktersbevillning befriades de, som under krig eller lör krigsförtjenst erhållit högre karakter.
Till de i föregående bevillningsförfaltningar meddelade stadganden angående mantalssknfningsförrättningarna och bevillningstaxeringarna tillädes: att intilldess tvist om skattskyldigs rätta mantalsskrifningsort blifvit afgjord, skulle han skatlskrifvas på samma ställe, som under sednast förflutna år; att inkomst af handel eller annan rörelse och näring skulle taxeras och bevillning derför påföras, der handeln eller näringen idkades, fastän den skattskyldige, såsom bosatt å annan ort, vore derstädes mantalsskrifven; att utsedd taxeringsman, som, utan anmäldt laga förfall, uteblifvit från taxeringsförrättningen, skulle för hvarje gång böta 3 rdr 16 sk. (förut hade böterna för sådan försummelse utgjort 2 rdr banko); samt att när någon genom Pröfningskomiténs beslut blifvit från bevillning befriad, skulle anmärkning deremot ej få hos Kammarrätten till pröfning upptagas.
— Antalet af taxeringsmän i Stockholms stad, hvilket dessförinnan utgjorde 72, nedsattes vid 1817 och 1848 års riksdag till 48.
Uti 1851 års bevillningsförordning bestämdes, att desse taxeringsmäns antal skulle utgöra 50.
Likasom vid nästföregående riksdag anhöllo, vid bevillningsförordningens öfverlemnande, Rikets år 1848 församlade Ständer, att Kongl. Majrt, efter öfvervägande af hvad i denna förordning förekom me i afseende å så väl bölesbestämmelser som öfriga föreskrifter, hvilka enligt grundlagen fordrade Kongl.
Maj:ts nådiga godkännande, måtte i ämnet låta utfärda allmän författning; med anledning hvaraf afven denna författning af Kongl. Majit under den 10 November 1848 utfärdades.
Utom den allmänna bevillningen, åtogo sig Rikets Ständer vid riksdagen åren 1848 8rs 1847 och 1848, »till bestridande af kostnaderna för nödiga förberedande rustningar nwsbevinoch andra åtgärder, som af de politiska förhållandena kunde påkallas», en särskild ninsbevillning till årligt belopp af 300,000 rdr banko, hvilken skulle utgöras för samma och påföljande år med 16j procent eller J af de i bevillningsförordningens Usta, 2:dra och 3:dje artiklar stadgade afgifter.
Denna bevillning upphörde dock att vidare utgå, enligt Rikets Ständers vid 1850 och 1851 års riksdag fattade beslut samt Kongl, kungörelsen den 16
Maj sistnämnda år.
Allmänna bevillningen skulle, enligt riksdagsbeslutet af den 4 September 1851 och den, på sätt Rikets Ständer jemväl anhållit, genom Kongl, kungörelsen den 50 i samma månad utfärdade bevillningsförordning, för 1852 och följande år utgöra 1851 års 1,900,000 rdr banko.
Genom denna bevillningsförordning befriades allt arbetsfolk förordning, i städerna och på landet från bevillning efter 2:dra artikeln.
Likaså blefvo posthemman, hvilka skjutsade 6 mil i veckan, befriade från fastighetsbevillning.
Bevillningen för utlänningar, sorn reste i handelsärenden, höjdes för de tre första måna - 1854 års bevillningsförordning. 64 derna lill 75 rdr, men nedsattes för hvarje månad utöfver denna lid till 25 rdr.
Vid bestämmandet af bevillningsafgifterna för dem, som på landet utöfvade yrke eller handtverk, infördes samma förbehåll, sorn förut var stadgadt ensamt för städerna, eller alt de utsatta afgifterna skulle tillämpas vid de fall, då 5 procent af den skattskyldiges inkomst icke öfverstege det bestämda afgiftsbeloppet.
Gerningsmän el.er sockenhandtverkare ålades en särskild bevillningsafgift af 16 sk. i stället för de fordna gerningsörena.
Enligt nu tillagdt stadgande, skulle handlande, handtverkare, fabriks- och andre näringsidkare vid mantalsskrifningen uppgifva de i och för deras rörelse anställda, fastän utom hus boende personers namn och bostad.
Oen i föregående bevillningsförordningar Taxeringskomitéerna tillerkända rättighet att nedsätta hemmansvärdet, på sätt 1823 års minimitarilF medgaf, fanns icke omförmäld i 1851 års bevillmngsstadga.
Ej heller voro de förut medgifna årliga jemkningarna i hemmanens värde medelst detsammas höjning eller nedsättning omnämnda i denna stadga.
Det dittills stadgade minimum för beräkningen af bruksegares behållna vinst af hvarje skeppund smide, eller y af hammarskattsjernets pris, nedsattes till TV:del.
Landshöfdingarne ålades att hos hvarje Taxeringskomité förordna en eller flere lämplige personer att kronans rätt dervid iakttaga och bevaka.
Dessutom blefvo föremålen för Pröfningskomitéernas tillgöranden samt dessa Komitéers åligganden närmare bestämda.
»Ståndsper»sonernes eller embets- och tjenstemännens» antal i Stockholms stads Pröfningskomité ökades från 4 till 6, hvarjemte stadgades, att två bland dem skulle vara från de förvaltande verken.
Anslaget till taxeringskostnadernas bestridande höjdes inom länen från 1y till 1j procent samt i Stockholms stad från 1 till 1y procent af hela bevillningssumman.
Vid 1855 och 1851 års riksdag nedsattes den för 1855 och påföljande år utgående allmänna bevillning till 1,150,000 rdr banko; och blefvo, genom den under sagda riksdag antagna och Kongl, kungörelsen den 4 Januari 4855 bifogade bevillningssladga, nedannämnda efter 2:dra artikeln utgående bevillningsafgifter minskade eller nedsatta, nemligen: embets- och tjenstemäns- med fleres lönebevillning till y af dess dittills bestämda belopp; bevillningen af handlande, skeppsredare, fabriksegare, handtverkare, manufakturister och andre borgare till 2| procent af deras under nästföregångna år åtnjutna inkomst, hvadan således minimiafgifterna äfven nedsattes till hälften af deras i föregående bevillningsförordnmgar stadgade belopp; öfrige invånares i städerna samt närings- eller yrkesidkares på landet, äfvensom de vid bergverk och andra dervarande inrättningar anställde personers bevillning till halfva beloppet af alla desse personers förut fastställda klassafgifler; dock endast vid de fall, att den högsta klassens afgift understeg 2^ procent af hvar och ens beräknade inkomst; bevillningen 65 bevillningen af utlänningar, sorn reste i handelsärenden, likaledes till hälften af denna afgifts i 1851 års bevillningssladga bestämda belopp; bevillningen af fastigheter och fabriksbyggnader i städerna samt fast egendom, jemte fabriker och inrättningar m. fl. verk på landet, till En riksdaler för hvarje tusen af sådan egendoms eller fabriksinrätlnings uppskattade värde; klassafgifterna för andra i bevillningsförordningen uppräknade särskilda verk och inrättningar, till hälften af dessa afgifters förut bestämda belopp; bevillningen af enskilda banker med sedelutgifningsrätt från 5 till 3 procent af den årliga behållning, som icke öfverstege 6 för hundra af den kontant tillskjutna teckningssumman eller grundfonden, samt från 15 till 9 procent af högre behållning; alla andra aktiebolags, associationers, societeters, verks samt hypoteks- och andra allmänna inrättningars bevillning, från 5 procent af utdelningen till procent af årliga behållningen.
Jernkontoret befriades från bevillning, så länge dess vinstmedel blelvo använda till allmänt nyttiga ändamål 185 i års bevillningsstadga upptager icke de i alla föregående bevillmngsförordningar bestämda klassafgifter för handtverkare i städerna och med dem jemförlige manufakturister samt andre borgare, än handlande, skeppsredare och fabriksegare; varande i denna bevillningsstadga endast minimibeloppet af hvarje handtverkares eller annan näringsidkares afgift utsatt, på sätt från längre tid tillbaka iakttagits i afseende på handlandes med fleres bevillning.
I likhet med hvad för taxeringarna i städerna uti flera förut utfärdade enahanda författningar vant medgifvet, berättigades genom samma bevillningsstadga jemväl Taxermgskomitéerna på landet att, fastän minimi- eller vissa klassafgifter voro bestämda, ej allenast påföra bevillning utöfver eller mellan minimi- och klassafgifternas belopp, utan äfven nedsätta bevillningsafgiften under minimibeloppet för dem, som, utan att vara utfattige, dock ej mägtade detta belopp utgöra, eller hvilkas rörelse-inkomst vore så obetydlig, att den ansåges icke svara mot den fastställda minsta afgiften.
Enligt 1854 års bevillningsförordning upphörde de dittills föreskrifna särskilda mantalsskrifningarna och taxeringsförrättnmgarna för akademistaten och dertill hörande personer vid universiteten i Upsala och Lund.
Uti samma förordning stadgades, att brandförsäkrade byggnader på lustställen och dermed jemförliga mindre lägenheter skulle minst uppskattas till brandförsäkringsvärdet.
Det förut gällande stadgandet, att, vid uppskattning af stadsjord och lägenheter inom städernas områden, åbyggnader skulle värderas särskildt och jorden särskildt, upphäfdes.
Under sednasle riksdag bestämdes bevillningssumman för innevarande år 1859 och följande år till 2,000,000 rdr riksmynt; varande i den då antagna, genom Kongl, kungörelsen den 6 April 1858 utfärdade bevillningssladgan alla afgiftsbelopp utsatta i B ev.-Korn.
Bet. 9 1858 ars bevilluiugsföroidniug.
GG riksmynt.