Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men det oaktadt fortforo visserligen regenterna i England att utfärda undantagslagar för industrien ända intill dess att detta, synnerligen under Elisabeths regering, blef så förhatligt att det framkallade den märkvärdiga parlamentsakten af 1624, som förklarade alla monopolier, oktrojer, patentbref och lisenser för uteslutande köp, försäljning af gods och manufakturvaror, som ej voro gifna genom en akt af lagstiftande magten, helt och hållet stridande mot lagen och utan verkan.
Och tillägger M:r Culloch: »Denna parlamentsakt har måhända mera än någonting annat bidragit till utvecklingen af industri och samlandet af rikedom.» Enligt 60 §.
Regeringsformen eger visserligen icke heller hos oss Konungen »att till vinning för Sig och Kronan eller enskilde personer och korporationer några monopolier fastställa,» men Regeringen har likväl enligt 89 §.
Regeringsformen och 34 §.
Riksdagsordningen laglig rätt att besluta angående förklaring och upphäfvande af lagar och författningar, som Rikets allmänna hushållning röra, hvarom Ständerna endast ega att afgifva föreställningar och önskningar.
Den afgörande magten tillhörer således ensamt Regeringen och att hon nu insett det oafvisliga behofvet af en tidsenlig förändring i sjelfva principen för vår föråldrade ekonomiska lagstiftning visas nogsamt af'den skrifvelse, som
Regeringen för någon tid sedan i ämnet aflät till Kommers-kollegium.
Regeringens önskan om understöd i detta fall af Rikets Ständer, måste det medgifvas att ansvaret till stor del kommer att drabba de sednare om de vid ett så för landets framtida industriella utveckling vigtigt och gynnande tillfälle uraktlåta att understödja Regeringens upplysta och välvilliga afsigter.
Regeringen gjorde visserligen år 1846 ett svagt försök att medelst då utfärdade Handels-, Fabriks- och Hsndtverksordningar utvidga rättigheten till näringsverksamhet, men då dessa författningar icke voro grundade på principen af frihet till ärligt arbete utan tvärtom endast medgåfvo rättighet till Handel och Handtverk i vissa småaktigt föreakrifna undantagsfall, så hafva de, långt ifrån att leda till målet, näringsfrihet, i stället upplifvat de gamla förhatliga bönhas-jagterna och framkallat tvister, beslag och rättegångar, föga värdiga vårt upplysta tidehvarf, och hvarom våra domstolar, polismyndigheter och Landshöfdinge-Embetens arkiver bära rika vittnesbörd.
Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 53, 56. 107 Handelsordningen med alla sina brister innefattade visserligen en vigtig rättsprincip så till vida sorn rättigheten till handel å landet, ehuru inskränkt till vissa föremål och begränsad inom visst afstånd från stad eller köping, likväl var medgifven hvar och en som ville och kunde åstadkomma de derföre i lagen föreskrifna prestanda; men det är sorgligt att erinra hurusom denna allmänna, 'i lag bestämda, lätt blef på Ständernas underdåniga begäran genom Kongl.
Kungörelsen den 7 Februari 1852 upphäfven samt godtycket af sockennämnd och Konungens Befallningshafvande i stället för laglig rätt införd t.
Uti historiken af vår näringslagstiftning är denna episod icke den minst anmärkningsvärda och lärorika, ty den lemnar ett ojäfvigt vittnesbörd huru litet begreppen om fördelen af laglig rätt framför godtycke och hugskott ännu endast 10 år tillbaka hunnit göra sig gällande hos- såväl Ständer som Regering.
Lyckligtvis har en bättre uppfattning af begreppet om näringsfrihet under den sednaste tiden gjort sig gällande; och det är derföre med full förtröstan om framgång, som jag under åberopande af mitt vördsamma memorial i samma ämne den 29 November 1855, intaget i Bilagorna till Borgareståndets protokoll under motionsnummern 70, som närmare utvecklar ärendet, och hvilket jag anhåller ina blifva jemte detta remitteradt till Ekonomi-Utskottet, vördsammast föreslår Rikets Ständer att hos Kongl.
Majit underdånigst anhålla det täcktes Kongl. Majit, med upphäfvande af alla deremot stridande lagar och författningar, utom de ytterst få fall, der det allmänna har pligt att genom säskilda föreskrifter sörja för säkerheten till lif, helsa eller egendom, uädigst tillstädja en oinskränkt näringsfrihet.
Stockholm den 22 November 1862. P..
\JV§ &<&■ Af Herr §0IUF116!illS•
Om pedagogiens i Laholm förändring till lägre elementarläroverk.
I enlighet med de grunder, som närmare finnas angifna i den motion, jag den 19 dennes afgaf i Högtärade Ståndet, rörande åskilliga ändringar och tillägg i nu gällande Kongl, skolstadga, och med anledning deraf att hvarje stad i Sverige, enligt min tanka, bör åtminstone hafva ett lägre elementar-läroverk, får jag härmed vördsamt föreslå, att pedagogien i Laholm matte förändras till ett lägre elementar-läroverk.
Stockholm den 22 November 1862. G. M.
Sommelius. 108 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 67. JW ss. Af Herr SOHlTllClillSi Om anslag af medel såsom bidrag till anläggning af en hamn vid Lagaåns utlopp.
För framgång af jordbruk, industri och rörelse i allmänhet är ingenting af större vigt och nödvändighet än lättade kommunikationer.
Staden Laholm har anmodat mig, dess Riksdagsfuilmägtig, att fästa rikets höglofliga ständers uppmärksamhet på nödvändigheten af att få en hamn anlagd vid Laga-åns utlopp i hafvet.
Laholm, belägen vid Laga-ån, ett af de större vattendragen i södra Sverige, är den enda stad vid vår vestra kust, som saknar hamn.
Laga-ån är segelbar från sitt utlopp ända upp till Laholm.
För sekler sedan hafva skogarna vid Lagans utlopp blifvit förstörda, sanden flugig från stränderna i ån, som fört den till å-mynningen, der uppgrundningar hopat sig.
Re dan år 1839 begärde Laholm hos Stor-amiralitets-embetet undersökning i denna frågaoch dåvarande Kanal-distrikts-chefen kapten Axel Erik von Sydow höll en sådan samt utlät sig, att ingen hamnanläggning kunde, påtänkas, förrän flygsanden blifvit hämmad.
Detta är nu verkstäldt; fälten äro bevuxna med sandhafra och betäckta till stor del af gräsmatta, hvilket kan intygas af Landshöfdingen herr baron Ahlströmer, som helt nyligen besigtigat dessa fält.
Under de sednare 20 åren hafva laga-skifte, utflyttningar och stora odlingsföretag i de kring Lagan liggande trakter blifvit verkställda, hvilka så medtagit befolkningens tillgångar, att de sjelfva icke förmå i betydligare mån göra ytterligare uppoffringar, utan behöfva allmänt understöd för ifrågavarande hamnbyggnad, om ej den sorgliga följden skall inträffa, att denna sträfsamma befolkning skall gå tillbaka.
Genom stora uppoffringar, flit och arbetsamhet har under de sednare åren sädesproduktionen betydligt stigit, men till följd af brist på tjenliga kommunikationer kan ej den nytta dragas häraf, som sig bör.
Ortens binäring är ylletillverkning, för hvars bedrifvande det är af nöden, att såväl råämnet, som de deraf förfärdigade produkterna kunde utan alltför stora omvägar och kostnader anskaffas och afsändas.
Från Småland kommer ej obetydligt bräder, som måste på pråmar föras ut i hafvet till fartygen och der lastas.
Funnes hamn, komme säkerligen mycket timmer från samma håll att utskeppas vid Laholm, isynnerhet som denna ort af Småland är alltför långt aflägsen från jernbana.
Laga-ån gör ett stycke från Laholm ett så stort och betydligt fall, att fabriker med fördel der skulle kunna anläggas, om lättare kommunikationer funnos.
Nu användes blott en obetydlig del af detta vattenfalls kraft till en tullmjölqvarn, tillhörig Laholms Kungsladugård.
Alla dessa förhållanden kunna bestyrkas af såväl Landshöfdingen herr baron Ahlströmer, som af Ryttmästaren herr P. von Möller och Riksdagsfullmägtigen i hedervärda Bonde-Ståndet Carl Ifvarsson, med hvilka*jag kommunice ratmig i denna sak.
Motioner i Borgareståndet 1862 58. 109
Med anledning af hvad ofvan anfördt blifvit, får jag vördsamt föreslå, att för anläggning af en hamn vid Laga-åns utlopp, som enligt närlagda förslag skulle kosta 168,000 R:dr Runt, Staten ville bidraga med 100,000 R:dr, då Laholm och kringliggande ort vill tillskjuta de återstående 68,000 R:dr.
Sluligen får jag hänvisa till de handlingar och det kostnadsförslag, som för denna fråga blifvit upprättade af Chefen för södra väg- och vattenbyggnads-distriktet, Majoren Remmer, och hvilka härhos bifogas, nemligen: 1:6.
Betänkande, plan och förslag. 2:o.
Kostnadsförslag. 3:o. 5 st. plancher.
Stockholm den 22 November 1862. G. M. Sömm,elim. JW 5$.
Af Herr Bohmansson 1 Angående förändrade bestämmelser i fråga om den till inre tullbevakningen hörande personal.
Genom den förändrade lagstiftningen rörande tullväsendet, hafva tullinkomsterna öfver förmodan ökat sig och smuggleriet aftagit.
Det är dock icke att hoppas, att detta sednare skall helt och hållet upphöra, så länge tull å varor kommer att erläggas, om ock samma tull bestämmes än så lågt.
Emellertid torde det med all kraft böra stäfjas, för att så vidt möjligt är, förekommas.
Det förmånliga förhållande som nu eger rum rörande tulluppbörden, har sin grund så väl i det förändrade tullsystemet, hvarigenom nedsättning af tullen å de flesta varor skett och förbudet för vissa varors införande alldeles upphört, som i tullbevakningens påpasslighet; men ehuru förhållandet, sålunda synes fördelaktigt, torde dock åtskilliga försigtighetsmått böra vidtagas, för att ej mindre upprätthålla detsamma, än äfven bringa det till ett ännu bättre.
Till dessa försigtighetsmått hörer i främsta rummet en stark och omutlig bevakning, i synnerhet å de platser, der trafiken är betydligare.
Den svenska tullbevakningen utgöres af yttre och inre bevakning.
Den förra består af kust-vakter, under befäl af kust-sergeanter och kustchefer samt är ställd på militärisk fot.
Häremot torde icke vara något att anmärka.
Den sednare utgöres af vaktmästare samt vid de större tullkamrarne, en och annan uppsyningsman.
Denna organisation synes mig olämplig.
Den ena stunden skola vaktmä starne tjenstgöra såsom tullkammarföreståndarnes uppassare och den andra uppträda och hålla hand öfver tullförfattningarnes efterlefnad, utan att, åtminstone i de flesta fall, sjelfva känna till nämnde författningar.
Att vaktmästar-korpsen vid tullverket är en Ilo Motioner i B or gare-Ståndet 1862. JW 59. förfelad tjenstémannagrad, torde vara utan allt tvifvel.
För att erhålla sådati tjenst fordras ingenting annat, än att vara välfrejdad samt gynnad af någon tullkammarföreståndare, hvadan vaktmästare-korpsen vid tullverket består till stor del af personer utan ali bildning.
Hvad anseende skall väl en så beskaffad tjenstemannakorps ega?
I andra länder saknar man motstycke till en dylik tullbevakning.
Våra tullvaktmästare kunna icke, om de än sjelfva skulle derom bemöda sig, uppehålla sit anseende som tjenstemän, blott till följd af sin ställning såsom sådane och sin i allmänhet låga bildningsgrad.
För att, om möjligt, äfven hos dem sjeifve nedsätta anseendet, äro de underkastade förmännens orlofs-sedlar, hvilka årligen under namn af personella berättelser skola till Styrelsen afgifvas.
Dessa konduitlistor förete en brokig tafla af insinuationer, åsyftande att berömma dem som råkat komma i gunst och klandra andra, som fallit derur.
Dessa konduit-listor äro ej tillförlitliga, alldenstund de blott innehålla en enda persons, nemligen närmaste förmannens subjektiva omdöme öfver den underhafvande.
Jag föreslår: a.)
Den så kallade inre tullbevakningen bör vid hvarje större tullkammare utgöras af en Ofver-uppsyningsman, två uppsyningsman, (den ene för utrikes och den andra för inrikes sjöfarten) samt så stort antal under-uppsyningsmän, som anses erforderligt, hvarjemte för' uppassningen å tullkammaren bör finnas två vaktmästare. b.)
Vid hvarje mindre tullkammare bör finnas en uppsyningsman och nödigt antal uuder-uppsyningsmän samt en vaktmästare. c.)
För kompetens till öfvei-uppsyningsmans- och under-uppsyningsmansbefattning fordras att den sökande genomgått antingen något allmänt elementarläroverk på reala linien, eller ock någon teknisk skola.
Högre bildning berättigar till företräde. d.)
Till uppsyningsman och öfveruppsyningsman må endast den befordras, som minst tre år oförvitligt tjenstgjort såsom under-uppsyningsman. e.)
Till vaktmästare antager hvarje tullkammare lämplig person. f.)
Inom nu befintlig vaktmästare-korps eger tulldistrikts-chefen föreslå till under-uppsyningsmän de vaktmästare, hvilka oförvitligt skött sina befattningar i tre är samt kunna förete tillförlitligt intyg öfver skicklighet i svenska språkets skrifning och räkning, oansedt de icke genomgått allmänt läroverk. g.)
De inom tullverket nu brukliga s. k. personella berättelser afskaffas. h.)
De tullvaktmästare, hvilka icke anses lämplige till under-uppsyningsmän, komma att såsom vaktmästare qvarstå i tullverkets tjenst tilis de varda pensionsmessige, då de från tjensten endtledigas.
Om remiss till vederbörligt utskott erhålles.
C- Bohmansson•
Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 59. lil JW »»■ Af Herr Rooth I Angående dels anslag till uppförande af ny gymnastik byggnad för elementar-läroverket i Helsingborg, dels tillökning af lärarepersonalen derstädes.
Ständer hade för elementar-läroverket i Helsingborg den välviljan, att till detsamma ansia en summa af 12,000 R:dr Runt.
Staden har i år uppfört en vacker och storartad läroverksbyggnad, innehållande alla de lokaler, som för undervisningen Imhöfvas, och detta arbete kommer att kosta öfver 00,000 Kalr Runt, men gymnastiklokal, motsvarande det närvarande behofvet, saknas, och tills vidare mäste den gymnastikbyggnad begagnas, som tillhör den förra, numera till folkskola bestämda skollokalen, och som alltså, oafsedt dess öfriga ofullkomligheter, är ett ”commune bonum”, hvars begagnande blir förenadt med ganska väsendtliga och kännbara olägenheter.
De timmar, som äro lämpligast för undervisningen i, gymnastik för den ena skolan, äro det lika mycket äfven för den andra, och hvilkendera skall blifva den lidande?
Stadens tillgångar äro för det närvarande hardt anlitade dels förmedelst en beslutad betydlig utvidgning af dess hamn, dels ock på grund af en större teckning, såsom bidrag till en projekterad jernväg, och medgifva således inga vidare kostnader i och för laroverket.
Genom läroverkets utvidgning till 7-klassigt, bereddes samhället en förmån, som det med tacksamhet erkänner.
Den praktfulla byggnad det nu uppfört vittnar nogsamt derom.
Men dock räder i ett afseende ganska mycken missbelåtenhet med den nya anordningen.
Genom de gamla språkens uteslutande ur de begge öfversta klasserna, skulle alla de, som vilja bereda sina söner klassisk bildning, blifva nödsakade att förflytta dem till annat läroverk.
För att gä deras önskningar till mötes, hafva lärarne hittills genom privatundervisning upprätthållit dessa studier.
Men då Iärjungarnes tid, redan genom det hemarbete, som den offentliga undervisningen påkallar, är mera upptagen än med deras välbefinnande torde vara förenligt, sä mäste läsningen af de gamla språken pä rekreationstimmarne vara förenad med en högst menlig öfveransträngning.
Dessa läroämnens ingående i de begge högre klasserna och i följd deraf en ny lärare, är således en angelägenhet, af stor vigt för skolans framtid.
Det är nemligen icke en och annan lärjunges behof, som härvidlag kräfver afseende, utan flertalet af lärjungarne i de begge öfversta klasserna hafva blifvit lidande genom den öfverklagade bristen i undervisningen.
Ty i allmänhet är det högst fä af dem, sorn icke begagna undervisningen i de klassiska språken, sorn genomgå hela läroverket.
De flesta afgå ur Hulje och 4:de klasserna.
Helsingborgs elemcntar-läroverk har under de sednaste terminerna haft ett antal af omkring 150 lärjungar, deribland en stor del frän Småland, Halland och kringliggande landsbygd.
- Den nya läroverksbyggnaden är inredd i öfverensstämmelse med ett högre fullständigt läroverks behof. 112 Motioner i Borgare-St&ndet 1862.
,_A4" 60.
Pa grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag vördsamt, att Rikets nu församlade Ständer behagade ansia: 1:o. En summa af Tiotusen (10,000) Riksdaler Riksmynt till uppförande af en ny gymnastikbyggnad för elementar-läroverket i Helsingborg samt 2:o. bevilja en tillökning i samma läroverks lärarepersonal genom en Lektor i latinska och grekiska språken.
Stockholm den 22 November 18G2. F. Rooth. JW 60.
Af Herr Lovén:
Om pension för Rikets Ständers JuslUie-Ombudsman, Kammar-rådet S.
L Theofelis enka.
Då utmärkta naturgäfvors och sjelfförvärfvade kunskapers oaflåtliga användande under en läng lefnads verksamhets tid tili samhällets gagn ostridigt medföra rättighet till bifall och erkännande, varaktigare än den flyende dagens, samt allmännare i den mån samma verksamhet varit af vidsträcktare omfattning och haft större inflytande, är det ej utan grundad! hopp om framgång jag genom denna vördsamma motion hos Svenska Folkets ombud till behjertande anmäler, att Kammar-rådet, Rikets Ständers f. d.
.Tustitie-Ombudsman Sven Lorenz Theorell vid sin den 15
December nästlidet år timade död åt enka och fem barn, af hvilka endast tvänne med sjelfständig bergning, efterlemna! ett bo, deri, enligt lagligen förrättad bouppteckning, skulderna med 117
R:dr 40 öre öfversteg tillgångarna.
För hvar och en, sorn med uppmärksamhet följt den under sednast förflutric 40 åren inom vårt land jemnt pågående utvecklingen af rättsläran och lagarne för samhällsförhållandena med dertill hörande bestämmelser af ömsesidiga rättigheter och skyldigheter är det ej obekant, att Kammar-rådet Theorell med en ihärdighet och stark vilja, som afpräglade en orubblig karakterens fasthet, samt med en djupsinnighet och mogenhet i omdöme, som vittnade om en ovanlig förståndets skärpa, verksamt deltagit i behandlingen och utredandet af dit hörande ämnen, samt att han dervid, än såsom Statens tjenare med redbarhet och bepröfvad skicklighet, fullgjort sitt kall och upprätthållit ombetets värdighet, än ock såsom skriftställare i den rigtning, som en viss naturlig fallenhet och särskildt inträffade tilldragelser anvisade, uppträd t såsom en oförskräckt försvarare af folkets rättigheter.
Till belöning derföre blef han under tre efter hvarannan följande riksdagar hedrad med det dyrbara förtroendet att kallas till Rikets Ständers Justitie-Ombudsman.
Sedan tilltagande Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,JW 6i. tilltagande hö» alder och i bredd dermed aftagande kroppskrafter förbjudit hans vidare utsättande för de ansträngningar, som med utöfningen af detta embete äro förenade, anslogs ät honom vid 1856 års riksmöte en lifstidspension motsvarande Justitie-Ombudsmans-lönen.
På grund af ofvan antydda förhållanden och då Kammar-rädet Theorells enka Sophia Wilhelmina von Sehwerin vid en uppnådd ålder af 64 är, ej eger för sitt och sina oförsörjda barns underhåll andra påräkneliga tillgångar än bidrag från Civil-statens Enke- och Pupill-kassa saint Hiiradshöfdingars m. flis enskilda Enkekassa, till ett sammanräknadt belopp af 775 R:dr ärligen, får hos Rikets Ständer jag härmed vördsamt föreslå, att en årlig pension af Ett tusen fem hundra Riksdaler, eller en summa ej uppgående till en fjerdedel af den pension mannen i lifstiden innehaft, mätte anslås ät bemälda enkefru Sophia Wilhelmina Theorell född von Schwerin att, med beräkning från innevarande års början, utgå samt under hennes återstående lifstid och så länge hon enka förblifver henne tillgodokomina.
Stats-Utskottet anhålles vördsamt.
Stockholm den 22 November 1862. L. J. Lovén JW
Si, Af Herr SlUtdvällSOIU
Om förbud mot användande af kroppslig aga vid skolungdomens undervisning, eller ock särskild ansvarsbe stämmelse för sådan agas utdelande i annan än föreskriften ordning.
Oti den af herr Sommelius, G. M., väckta och nyss remitterade motion örn fullständig revision i tidsenligare anda af nu gällande Stadga för Rikets Allmänna elementar-läroverk saknade jag något bestämdt och betryggande förslag om upp hörande eller nödig inskränkning af den kroppsliga agans handhafvande uti vära läroverk, hvaröfver manga klagomål försports.
Och enär missbruken deraf, äfven på sednaste tiden, ohejdadt fortfarit ända till den ytterlighet, att Justistiekanslersembetet funnit sig föranlåtet att medelst laga beifran söka hejda desamma, hvaraf än mera- bekräftas behöfligheten af förändrade, verksamma lagbestämmelser till detta betänkliga ,ofogs afsk aflande; så känner jag mig af dessa förnyade anledningar uppmanad att äfvenledes förnya min, den 19 November 1859 i detta ämne väckta, motion under förhoppning om allvarligare afseende derå, än vid sistlidna riksdag.
Bilf. till B.
Prot. 1862—1869- 11 Sami. 3 Åfd. 15 114 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. j\?
Förhållandena hafva sedan dess icke uti något hufvudsakligt hänseende förändrats, hvarföre också min förut gjorda motivering kan temligen oförändrad bibehållas sålunda:
Den enighet och kraft, hvarmed en, på tidens och nationens mildare lynne aktgifvande, del af representationen uttalat sig för prygel- och daggstraffens afskaflånde, ingifver mig någon förhoppning, att ett likartadt önskningsmäl för inenniskovärdets större helgd och fullständigare erkännande äfven skall röna någon uppmärksamhet.
Den påkallas vördsammast endast för det nppvexande slägtets fromma i detta hänseende, och lärer derföre icke utan betänkande förvägras, dä ungdomens väl ligger oss alla om hjertat och står höjdt öfver alla politiska meningsbrytningar.
-Sedan en stigande humanitet och förekommande missbruk af lagbestämmelserna i ämnet samverkat lill afskalfandet af de afflictiva kroppsstraffen för brottslingar äfvensom husagan för tjenare; derefter föranledt lagbestämdt ansvar för husdjurens vanvårdande och misshandlande, samt slutligen framkallat de mest enhälliga och välbefogade yrkanden på borttagandet af de, i förnyad stadga, ehuru något förmildradt skick, upplifvade, men hvarje fri man och hvarje civiliseradt samhälle ovärdiga och förnedrande prygel- och daggstraffen vid krigsmagten; sä synes det vara blott en, i tidehvarfvets och bildningens förmildrande anda fortgående, oafvislig konseqvens, att med ens afskaffa all offentlig hudstrykning samt förlägga utdelandet af kroppslig aga för minderäringar, der den ej kan alldeles undvaras, till familjehemmet och under fadersväldets omedelbara kärleksband.
Om, såsom man bör hoppas, representationens allvarliga förkastelsedom öfver prygel- och daggstraffen mäste förvandla dessa sista lemningar af barbariska fördomar och bruk för pligtkänslans vidmagthållande hos militärer till endast ett, i våra brottmåls- och straffannaler qvarstående, vittnesbörd om gammal råhet och väld; sä blefvo det ju en ännu oförsvarligare följdvidrighet och olämplighet att låta afflietiv bestraffningsrätt qvarstå lör någon offentlig myndighet eller institution pä det frids- och familjområde, der skolan och skolungdomen onekligen befinna sig, särdeles som det är ädagalagdt, att missbruken äfven härstädes högljudt mana till det råa och förkastliga brukets totala afskaffande, samt inga af de skenskäl och skengrunder för strykmethodens fortsättande här kunna anföras, hvilka man åberopade för husagans och de afflictiva disciplinärstraffens bibehållande.
De upphäfda afflictiva bestraffningarna drabbade nemligen, likasom prygeloch daggstraffen, endast fullvuxne och kroppsligen utbildade personer, som i nödfall möjligen kunde sätta något personligt värn emot enskildt missbruk och uppbrusande ölverilning, samt hvilkas oftast härdade lekamen uti egen styrka och fasthet egde ett naturligt skydd mot menligare följder af misshandel.
Mången husbonde ansåg ock den hofsamma husagan vara det enda skräckmedel, han egde, att tvinga en lat, okynnig eller vårdslös tjenare, som ej lät sig annorledes rättas, till hans pligters uppfyllande.
Likväl, och med humanitetens fulla rätt,, hafva dessa reliker af forntida slafveri och missförstädt menniskovärde måst inom värt fosterland vika för mildare asigter och värdigare medel att lära individen göra ett förståndigt bruk af Ökad frihet.
I svensk civil-lagstiftning
Tjvarstår af det afflictiva hudstrykningssystemet, utom husaga för minderätiga tjenstebiträden, också egentligen endast kroppsaga för liela rikets skolungdom.
Men minderåriga tjenstebiträden stå och måste väl äfven med skäl anses vara stadde uti ett patriarkaliskt barnaskaps- och uppfostrings - Motioner i Borjare-Ståndet 18G2. JW 6!.