Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lägger man nu härtill det inom bergslagerne befintlige brukssmidet, samt de derutom närmast, och således för tackjsrns åtkomst beqvämligast belägne jernverken, så skall man kanske icke gå för långt, om man antager, att hälften af det nu merändels på vågarne inkommande tackjernet, skulle för de på köpetackjern grundade bruken försvinna, och resultatet blifva, att smidet uti de norra och mera aflägsna orterne måste upphöra och sedermera icke kunna idkas annorstädes, än närmast omkring bergslagerne, eller sådana orter, sorn med deni vore genom beqvämare communicatioraer förenade, till förlust för mänga enskilde och det allmänna, hvars interesse ofelbart är, att näringen utvidgas i den mån afsättningen kan fordra, sprider lif och rörelse uti alla rikets delar, hsldst de mera aflägsna, icke gerna på arn 1592 Besv. och Ekon.
DtsJt.
Betänk anden. nät sätt kunna tillgodogöra sina öfverflödig® skogar.
Den anmärkning, som vid Utskottets Utlåtande, i afseende på bibehållandet af nu gällande beskattningsgrunder, blifvit gjord, gtt en mindre hammarskatt ä en härd, ani förhållande till det smide, sorn för samma verkstad kan effectueras, endast föranleder till att söka andra utvägar för afsättningen sfen sådan,utöfver privilegierne drifven, tillverkning, vederlägges lätt, då man besinnar, att sådane utvägar, om da villja begagnas, icke kunna genom förändring af beskattningsgrunderne förekommas, att beskattningen redan på visst sätt är grundad på vågföringen, emedan allt hvad som kommer på våg, utan att hammarskatt derföre blifvit erlaggd, anmärkes som öfversmide och confisceras, varande med det nu gällande beskattningssystem den fördelen i förening, att sådane bruk, hvarifrån någon vågförning sällan sker, utan hela smidet försäljes inom orten, efter deras privilegier, afpassade i mån af tillfället till effectuering och afsättning erlägga utskylder, som icke utan svårighet skulle kunna bestämmas, om den föreslagna förändringen komme att ega rum.
Den uppgjorde fördelningen af 570,622 stångjern bergsvigt på ggg härdar eller 570 på hvarje härd är väl arithmetice rigtig, men lärer tåla den jemnkning, att många härdar Annas, för hvilka på långt Bcsv. och Ekon* när sistnämnde (juan tuni ej är tillåtet, hvilken omständighet ökar smidet p«r medium på de öfrige, samt att sådane härdar med ringa smide från 50 till 100 §£ egentligen finnas i Bergslagerne, der controllen på smidets idkande genom Bergs-Ämbetsmännens närmare tillsyn och befattning med ordningens hållande vid de af många delegande bergsmän bestående smidjelag, låter sig förr än på andra ställen handhafvas, hvarförutan får anmärkas, att Bergslagen, såsom merendels omgifven af bruk, saknar de tillfällen till afsättning af stångjern inom orten, som för andra isolerade eller närmare gränsen belägne verk kunna yppas.
För öfrigt, samt i anseende till den gjorde hemställan, att Piiksens Ständer skulle uti afgående underdånig Skrifvelse anhålla, att Kongl.
Majit täcktes anbefalla detta amne till de committerades särskilde uppmärksamhet, hvilka fått sig uppdraget, att efter granskning af nu gällande Författningar föreslå de rättelser och förbättringar, aom bergshandteringens fördelar kräfva, åberopar Utskottet sitt redan aflemnade Utlåtande i frågan, om den fria tackjernshandeln och dess öfvertygelse derom, att denna fråga icke kan vara undantagen från det förordnande, som Kongl.
Majit redan i allmänhet, i afseende på Författningarnes öf Bihang till RiksSt.
Brot. 1823, 8:de$Saml.
N:o QQ. 1394 Besv, och 'Elion.
Eetankanclen. verseende
St visse committerade meddelat, samt att således någon Riksens Ständers särskilda åtgärd nu icke vore af nödenj och torde, den i BondeStåndet sig företedde, och på Herr Ehrenborgs yttrande grundade anledning till återremiss, vid denna åsigt af frågan anses vara håfven, då Utskottet hufvudsakligen åsyftar samina resultat, som det Herr Ehrenborg velat befrämja.
Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemnas; med tillkännagifvande, att Utskottets först afgifne Betänkande blifvit af Höglofl.
Preste» Ståndet bifallet.
Stockholm d. 6 Oct. 1823. l*W*OOOQ Beit), och Kkon. Utsk, Betänk anden. 1595 N:o 197.
Ankom den 15 Öct, i&2%.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid [ftskottets Betänkande N:o 130, öfver väckte frågor, angående förändring i allmänna skjutsningsanstaltr. rne, postvagnars inrättande och skjutslegans nedsättning, ^Jenom ProtocollsUtdrag af den 29 och 22 nåstlidne Juli hafva Högloft.
Ridderska* pet och Adeln samt Hederv.
BondeStåndet till Utskotletä förnyade handläggning nterlemnat dess ofvannämnde Betänkande, hvaremot följande anmärkningar blifvit gjorda hos förstnämnde RiksStånd: att på de ställen, der skjutsen är stäld på entreprenade, och vägarna mycket freqventerade, skola ock hästarna vara mindre dnglige, så att de resande få stadna på halfva vägen och ofta erlägga väntpenningar; hvadan förmenas, att om sådane entreprenader skola ega rum, syner ofta böra hällas å hästarne och vara stranga, i jemnförelse med klagomålen i dagböckerne: att rättigheten för bonde, att sjelf köra då man begagnar hans åkdon, 1396 Besv. och Ekon.
IJ^k.
Betankanäeil. skulle kunna medföra flere olägenheter för den resande; och att, om den bevilljades, borde åtminstone den försigtighet iakttagas, alt om bonden ej skjutsar så Fort, som Författningen stadgar, bör han erlägga en pligt, motsvarande väntpenningar, och till ernående af controll bör resande få på en sedel -utsatt, då han reser ifrån och kommer till stationen, i likhet med hvad som brukas i Danmark: ett Utskottets förslag, det högre skjutslega skulle betalas på sådane ställen, der vägarne befinnas vara längre och sämre, kunde åstadkomma oreda, så vida ej de resande hade beständigt skjutsförordningen till hands, och dessutom, såsom innebärande en orättvisa, väcka afund och åstadkomma beständiga klagomål och nya fordringar, samt i sådant fall äfven borde ega rum när väglaget vore svårare; att tillstyrkandet, det de hemman, som äro närbelägne skulle tillslås reserven, vore ett intrång på egande rätten; att frågan om postvagnar vore ej nog bestämdt och detailleradt behandlad, enär det varit önskelig!, att ett reglemente i detta afseende kunnat göras till ledning för de autoriteter, Born dermed skulle hafva befattning; att till befordrande af postvagnsinrättningen, ingen borde få resa med mindre än 2 hästar, såsom i andra länder: att om betalningen bör blifva dubbel för de skjutsandes vagnar, bör äfven vagnarne innan deas, efter en Besv, och Ekon, XJtsk, Betänk anden. viss modell, lika för alla län blifva etablerade; ett då ett för allmänheten fr em mande nytt, men nyttigt företag är i sin linda, bör staten mellankomma, och att först, när företaget visat sig på ett fördelaktigt sätt, bör det åt de enskilde, såsom en ny industriegren öfverlemna*} att, som den af Kongl. Maj:t beslutne förhöjning af skjutslegan, grundade sig på den uppkomne foderbristen och endast skulle gälla tills vidare eller till dess ett elier flere ymnigare foderår inträffa, Utskottet bordt tillstyrka skjutslegans nedsättning, antingen till 12 eller 8 sk. milen, eller må hända rättvisast olika i olika landsorter, t. ex. 12 sk. söder om Upsala, och 8 sk. norr om samma stad, städernes högre skjutslega oberäknadt, och icke uppstapla ett pä förhoppningen om post- och forvagnar, samt entrepreneurer grundadt Utlåtande;
att de väntpenningar, som skjutsbonde erhåller, vore för högt beräknade, enär han får mera penningar om han väntar fyra timmar, än om han hade skjutsat, hvarvid en resande, utan minsta eget förvållande ofta kan fä vidkännas en betydlig utgift; att, då roan vid begagnandet af ensittsigt åkdon, i ena länet älägges betala skjuts för 2:ne hästar, men i det andra slipper med skjutslegans erläggande för en häst och gångpenningar till den skjutsands, en bestämd föreskrift borde i detta häuseende stadgas; au alja förslag till *390 Besv. och Ekon.
Betankanden• resandes fortskaftande, vare sig med forvagnar genom entreprenade elier annat, alltid blifva omöjliga, så länge skjutslegan ke är så uppsatt, att de kunna löna sig; och då det vore en omöjlighet för Riksens Ständer, att tillvägabringa något sammanhängande helt i detta magtpåliggande ämne, borde en underdånig hemställlan hos Kongl, Majit framföras, det en plan matte utarbetas, att bringa skjutsningsskyldigheten i ett annat skick; att den förändring 1 skjutsförfattningen borde tillstyrkas, det skjutsbonden väl alltid linge plats på åkdonet, men att, då man behöfde medföra dräng, två personer finge åka efter en häst, äfvensom fyra personer borde få åka eft6r två hästar, heldst då fråga vore om ännu icke fullvuxne barn; att Författningens stadgande, det nian icke får köra fortare än en mil på l-J timme, vore olämplig, enär om sommaren så lång tid icke dertill erfordrades, och om hösten eller våren det understundom vora omöjligt, att åka så fort.
BondeStåndet har blifvit eriuradt: att något väsendtligt för ändamålet troligen icke vinnes genom de nya försök till entreprenader, Utskottet föreslagit, hvaremot utvägen till förbättring anses endast ligga uti antagandet af forvagnar, som kunna gå för billig skjutslega, samt uti reserveskjuts för dem, som villja färdas med egna åkdon, köra sjelfva och betala en skjutslega, svarande Besv. och Ekon.
Betänkanden, 1399 emot det större besväret, att på detta sätt utgöra skjuts; men den forvagn?
- eller postvagnsinrättning, som hos Utskottet kommit i fråga, förmenas icke låta verkställa sig i smått, derest den icke kan hafva framgång i stort; ty om den kan bestå af sig sjelf, så måste den så mycket bättre lyckas 1 stort, och om den icke bär sig af sig sjelf, vore den skadlig, emedan staten då måste använda en uppoffring derpå, och dess gagnelighet tros, med dess föreslagne ringa utsträckning, icke blifva af den vigt, som emot denna uppoffring svarar, om än det skulle erkännas, att Staten egde förbindelse till en sådan uppoffring, och om tillgångar dertill icke saknades.
Den af Utskottet föreslagna rättighet för courirer, att få färdas fortare än en mil i timman, klandras, såsom icke för närvarande egande rum, och enär behofvet af skyndsamhet icke upphäfver det villkor för uppfyllandet af alla behof, att det skall kunna ske utan våld och rättvisans kränkning.
Härförutan har Motionairen till frågan, om en förändring i Gästgifvares skjutsningsskyldighet, förklarat, att hans mening aldrig varit, det Gästgifvare skulle helt och hållet vara befriade från skyldigheten att fortskaffa resande, utan blott, att der Gästgifvare äro ålaggde, att dagligen, sedan hållskjutsen utgått, tillhandahålla egna hästar, sådana Gästgifvares hästar måtte utgå i tour med reservelaget, och icke, som hit - 1400 Besv. oell Elon. UtlK.
Betankanden, lills, dagligen, sedan hållets hästar utgåtlj förmenande, att då gästgifvaregår-darne nu äfven så väl sorn andra hemman äro roterade, en sådan hemställan syntes vara grundad på billighet och rättvisa, heldst den af Utskottet åberopade gästnings- och krogrättighet, såsom beskattad till omkring 50 Rd. B:co, och ofta inskränkt utöfvad, icke fcör komma i dubbel beräkning.
I anledning af hvad sålunda blifvit yttradt och anmärkt, får Utskottet atrföra: att om vid skjutsentreprenader någon gång skulle hända, att mindre dugliga hästar erhållas, sä är detta en olägenhet, som kanske oftare inträffar roed håll- och reservehästar, och böra någre särskilde tillfälligheter icke antagas såsom ett gilltigt skäl emot skjuts entreprenadernas införande, heldst i förstnämnde fall, samma correctiv, som i det sednare kan användas, genom anmälan hos Vederbörande till laga ansvar, hvilket ännu säkrare måste drabba entrepreneuren, än hälioch reserveskjutsande, enär den förre vid förnyade klagomål kan skiljas från Contractet, och detsamma till annor man på den förres äfventyr utbjjudes, Det har blifvit yrkadt, att om bonden sjelf skall få köra, så bör för honom ett ansvar finnas, cm han ej inom viss tid fortskaffar den resande.
Enligt Utskottets tanka är en sådan ytterligare controll öfverflödig, då grunden för ansvaret å skjutsbondens tredskande redan är Besv. och Elion, Utsk. Betänkande/!. 1401 lagd i Gästgifvareord ningen samt äfven i vissa fall öfverlemnad till Lanöshöfdingens bestämmande.
Någon olägenhet af en sådan dem lemnad rättighet synes icke heller vara att befara, enär, enligt h.vad erfarenheten visat, då skjutsbönderna få köra sjelfve, de merändels alltid färdas fortare, än Förfettningarne bestämma, och bör äfven å andra sidan afses, att då de resande sjelfva köra, någon controll å den skjutsandes sida icke eller eger rum; hvartill kommer, att vid elakt väglag det understundom skulle vara omöjligt för skjutsbonden, att uppfylla en bestämd föreskrift i denna del.
Den förhöjning i skjutslegan, som Utskottet på vissa ställen föreslapit, har ansetts väcka otedor samt åstadkomma afund och beständiga klagomål.
Utskottet bar utgått från den synpunct, att i de orter, som aro glest bebodde, der hållen äro långa, och de skjutsskyldige boende pä 4^5 n‘ils afstånd från gästgifvaregården, samt flere vägar i deljeer sammanstöta, der talar billigheten så mycket till fördel för en något förhöjd skjutslega, att äfven afunden icke bör hafva något att deremot invända och någon oordning dervid kan icke mera befaras, än af den förhöjning, som redan är bevilijad gästgifvaregård»!!!© närmast omkring Stockholm, samt i Götheborg och på liera andra ställen; och bär Utskottet till förekommande af missbruk i detta hänseende, tillstyrkt, 1402 Besv. och Ekon.
Belänkqnden. att en sådan förhöjning endast sparsamt och icke utan synnerliga skäl, samt efter Kongl, Maj:ts Nådiga ompröfvande borde ega runi; men Utskottet har ansett detta undantag någon gång nödvändigt, för att pa sådane ställen bunna tillvägabringa skjutsentreprenader, utan de skjutsskyldiges allt för stora betungande.
Vidare har blifvit anmärkt, att om vissa hemman skulle anslås dertill, eller till deltagande i entreprenadkostnaden, vöre detta ett intrång uti egande rätten.
Utskottet får häremot erindra, att, enligt Författningarne, äro alla hemman lika skyldige, att deltaga i sådant skjutsningsbesvär, och Utsk ottets yttrande i detta hänseende, är för öfrigt endast en citation af hvad Kongl. Maj:t ifrån Riksens Ständers hemställan föranledde och år 1810 aflåtne Circulairebref, derom innehåller.
Utskottet har trott, att utarbetandet af det reglementariska, rörande postens förening med gästgifvarskjuts, forvagnars inrättande samt skjutsens reglering i allmänhet borde bero af den undersökning, som Kongl. Majrt lärer låta härom anställa, och att Styrelsen, efter vederbörande» hörande, vore bast i tillfälle att vid - taga de lämpligaste anstalter i detta hänseende; hvarföre Utskottet på goda skäl ej velat ingå i öfverläggningar, som utan att troligen leda till något gagnande resultat, Res v. och.
1405 skulle gifva anledning till stridigheter och tids utdrägt.
A ena sidan har blifvit yttradt, att ingen borde få färdas nied mindre än tvänne hästar, och å den andra, att då man behöfda medföra dräng, skjutsbonden väl borde få plats på åkdonet, men att två personer dessutom då borde få åka efter en häst, äfvensom fyra efter två hästar.
Detta bevisar de skiljaktiga åsigter, som öfver en och samma sak kan ega rum, samt svårigheten att dem förena; och då dessa frågor, äfvensom de, hvilka åsyfta en förhöjd skjutslega, nedsättning i väntningspenningarne samt upphäfvanöet af stadgandet om tiden för de resandes tortskaffande, innefatta nya motioner, anser Utskottet dem i behörig ordning väckte och remitterade, böra föranleda till enskild behandling.
Då Utskottet tillstyrkt en förhöjning i vagnslegan, har detta hufvudsakligen grundat sig på myntvärdets försämring sedan år 1779, då den Författning utfärdades, hvarigenom nu gällande vagnslega blifvit bestämd, och enär denna förhöjning endast blifvit föreslagen till 1 sk. 8 rst. milen för vagn, samt 8 rst. för en sadel, har Utskottet trott, att man ej skäligen bordt utsträcka villkoret för samma förhöjning till några kostsamma åkdon eller inrättningar, som kunde uppfylla allas fordringar på beqvämlighet och motsvara de olika begreppen derom, heldst nu före - I 1404 Besv, och Ekon.
CJtsk, Betänkanden. slagne vagnslega icke synes vara högre beräknad, än som kan svara mot nötningen af de för närvarande af skjutsande i allmänhet bruklige åk- och seldon.
Utskottet fortfar derföre, att tillstyrka, det åkdonens bekaffanhet måste bero af de föreskrifter, som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, hvar i sitt län, skäligen kunna i detta hänseende meddela.
Man har trott, att statens biträde erfordrades vid inrättningen af forvagnar.
Detta torde sannolikt blifva fördelaktigt om postinrättningen dermed förenades; men i annat fall har erfarenheten merändels visat, att företag af enskilde associationer bäst lyckats.
Utskottet har med afseende å nu varande myntvärde, och det onus, som med skjutsningsskyldigheten är förenadt, ansett sig så mycket mindre kunna tillstyrka någon nedsättning i skjutslegan, som skjutsentreprenadernas införande i betydlig män beror deraf, att denna lega bibehålies vid en skälig höjd, och Utskottet har af hvad häremot blifvit anfördt icke funnit minsta anledning att frånträda sin öfvertygelse i denna del. H os Hederv.
BondeStåndet har nyttan af de entreprenader, Utskottet föreslagit, blifvit batviflad, mea utan att några grunder för detta tvifvelsmål blifvit anförde: hvaremot Utskottet stödjer sin öfvertygelse, osa fördelen och verkstälibarhetea a £ denna in - Eesv. och Ekon.
Utsk, Betänkanclfn.
1/(05 rättning på de flerfalldiga exempel, som derå redan ega rum.
Enda utvägen till skjutsväsendets förbättring, bar ansetts ligga i inrättningen af forvagnar.
Utskottet har äfven föreslagit en sådan inrättning, såsom ett bidragande medel till ändamålets vinnande, men emot Utskottets förslag har blifvit erindradt, att med den ringa utsträckning, som deruti åsyftas, föga båtnad skulle derigenom vinnas.
Enligt Utskottets tanka, vore det deremot högst nödigt, att nämnde för* vagnar till en början endast inrättades pä sådane ställen, der en lifligare trafik och rörelse gåfve sannolikhet ät ett gynnande resultat, emedan detta alltid bestämmer opinionen, om ett företags nytta och använd* barhet, då deremot antagandet af den nyttigaste inrättning, kan i längre tid uppskjutas blott derföre, att origtiga medel vid dess första införande vilsefört begreppet om dess verkliga fördelar.
I anledning af hvad som blifvit anfördt om lindring i gästgifvars skjutsningsskyldighet, får Utskottet erindra, att Gästgifvares förmåner och åligganden derå äro å särskildte ställen lämpade efter ett inbördes förhållande, som icke utan föregående undersökning å stället kan eller bör rubbas; hvadan Utskottet anser sig så mycket mindre böra tillstyrka bifall ä den härom gjorda motion, som det beror på hvar och en, att uppå kända villkor, åtaga sig gästgifveribesväret eller icke. i4o6 Besv. och Ekon.
Då Utskottet ansett någon bestämd lid för eourirers färdande ej böra stadgas, har detta grundat sig på öfvertygelsen om den våda, som ifrån ett motsatt stadgande skulle vid vissa vigtiga tillfallen kunna härflyta, och enär i alla fall någon större olägen, het icke härigenom förorsakas än den, som kunnat ega rum, under den långa tid, då någon föreskrift, rörande tiden förresandes färdande i allmänhet icke fanns, har
Utskottet trott sig ej eller böra frångå sin tanka i denna del.
I anledning af Herr Gustaf- Montgomerys yttranden, att
Utskottet begagnat lika oväntade sorn långa premisser, innan det ansett sig kunna besvara motionen om nedsättning i skjutslegan, att Utskottet insnärjt detta ämne och gifvit det allt för lång utsträckning, samt afgifvit ett på förhoppningar uppstapplaat Utlåtmde, får Utskottet förklara, att det anser samma yttranden icke förtjena något särskildt svaromål.
Dock varder detta allt tili Riksens Högloft.
Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemnadt, med tillkännagifvande, att Utskottets först afgifne Betänkande, blifvit af Högv.
Borgareståndet bifallet.
Stockholm den 6 Oct. 1823.
1*—e eooo Q 0000»—sg’ Besv. och Ekon.
Betänkanden, i4°7 N:o 198.
Antom den 15 Oct. 1825.
Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid (jtskottets Betänkande, N:o 164, öfver väckt fråga, om rättighet för egare af enstaka hemman, att till andra personer, under full egande räte upplåta en viss del af hemmanets eg orymd, "Vällofl.
BorgareStåndet har genom ProrocollsUtdrag af den 30 nästlidne Augusti återremitterat Utskottets ofvannämnda Betänkande, ! anledning af dervid gjorde anmärkningar; att Utskottet icke bordt, utan i förening med Lagutskottet besvara i fråga varande motion, såsom åsyftande stadgande af enny grund till öfverlåtelse af egande rätt till jord; att det icke vore nyttigt införa någon allmän Författning, sådan som den föreslagne, utan att den ställes i ett noga sammanhang med stadgarne om skattskyldig jords förminskning och hemmans klyfningar; att 1807 års enskiftes Författning i hvad mån den rörer tillåtelsen att försälja viss jordrymd från hemman, med orubblig egande rätt, utan åtföljande skattskyldighet, kan i j/jog Besv. och Ekon. vissa provincer medföra olagenheter i framtiden, att igenom ett sådant abalienerande af inegor ganska betydande hinder skulle möta uti skötsel, förbättringar och disposition af en egendom och cn mängd tvister derifrån härledas, enär de gifva anledning till öfhandlingar, stridande emot Författning ningarne om skattskyldig jords förminskning, hemmans klyfningar med mera, samt enär efter förglageti Utskottets Betänkande enstaka hemmansegare eller de, som genom enskifte fått sina egor afskiljde, ega att försälja Yödel eller fdel af sin jord, egendomen härigenom skulle förlora i värde, inteckningshafvare blottställas för rättegångar med nybyggenas egare, och arfvingar eller köpare för flerfalldiga hinder för skattläggning, och egolotternas inrättande.
Till besvarande af hvad sålunda blifvit anmärkt, får Utskottet anföra, att då i fråga varande motion alldeles icke åsyftar antagandet af en ny lagprincip, utan endast utvecklingen af ett redan gifvet, och genom en gällande ekonomisk Författning påbudet stadgande, kan Uskottet för sin del icke finna, det anledning förevarit, att gemensamt med Lagutskottet handlägga denna fråga, som blifvit till Ekonomiutskottets enskilda åtgärd remitterad; och som åter de i hufvudsaken gjorda anmärkningar synas härleda sig ifrån en mindre fullständig kännedom af 15 § uti Kongl, Enskiftesför - Besv. och Ekon.
1409 ordningen den 2 Febr. 1807, pä hvilken Utskottets Betänkande helt och hållet sig grundar, torde det ej vara ur vägen, att, till frågans närmare utredande, samina § härstädes anföra; den lyder som följer: ”skulle en hemmansegare, som enskiftesdelning och utbrytning erhållit, finna förmånligt, att af sin erhållna ouppodlade jordrymd aflåta till och med tiondedelen af hela sin egolott till fremmande personer att bebygga, uppodla och med full egande rätt besitts, skall han dertill ega rättighet; dock att ingen lägenhet må göras mindre än fyra tunnland, samt att derå lägges en årlig afgäld i spannmål, som i jemnförelse till hemmanets hela egorymd och godhet derå belöper, så att stamhemmanet derigenom icke sättes utur stånd, att ränta och andra derå liggande skyldigheter fullgöra, hvilket på Kongl. Majtts
Befallningshafvandes pröfning och stadfästelse ankommer, och i kronans jordeböcker, till beständig efterrättelse antecknas skall.”
Utskottet har icke annat tillstyrkt, än att denna egare af enskiftade hemman, tillaggde rättighet, måtte, på de i nämnde § upptagne villkor, äfven utsträckas till egare af sådane enstaka hemman, hvilka, i anseende till sitt läge redan kunna anses vara af naturen enskiftade; och Utskottet kan icke frångå den tanka, att Bihang till IUksSt, Trot. 1823, Qide Sami.
N:r 89« 1410 Bes v. och Ekon.
BetankandSn. hvad Utskottet föreslagit, ovillkorligen påkallas, för att bereda nödig consequens i denna del af den ekonomiska lagstiftningen.
Genom fästad uppmärksamhet på ofvanstående § finnes, att här icke är fråga om, att försälja någon jordrymd, utan åtföljande skattskyldigheter, enär dessa äro uttryckligen föreskrifne, hvarigenom den skattskyldiga jorden icke eller förminskas, samt att icke någon ahalieneiing af inegor blifvit föreslagen, emedan §:n utstakar, att en sådan icke får ske af annat än den ouppodlade jordrymden.
Utskottet har icke tillstyrkt försäljning af del utaf egorymden, utan endast a£ med den utsträckning, som, enligt sista Mom. af meranämnde §, kan i vissa fall, efter CammarCollegii pröfning ega rum.