Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af denna nådiga Proposition, jemte de handlingar, som dels vid densamma funnits fogade, dels sedermera blifvit till Utskottet öfvérlemnade, inhemtas hufvudsakligen, hurusom de tvänne alternativen, hvilka slutligen blifvit framlagda, i afseende å längd och anläggningskostnad förhölle sig sålunda till hvarandra, att under det den södra linien eller den öfver Carlstad gående, med bibehållande af hufvudsakligen enahanda rigtning, som förut varit för densamma afsedd, skulle blifva 10 mil 13,724 fot lång och kunna anläggas för en summa al 11,770,000 Ridr, komme deremot den norra linien, som blifvit föreslagen att från Christinehamn, få sin sträckning öfver Norum, Dejefors och Nilsby mellan sjöarne södra och mellersta Fryken mot Arvika, att erhålla en längd af 10 mil 21,584 fot och i anläggning kosta 12,920,000 Ridr.
Om företrädet mellan dessa alternativer voro meningarne inom orten fortfarande mycket delade.
För utredande af denua fråga och för bestämmande af det företräde, som borde lemnäs den ena eller andra af dessa sträckningar, blefvo såväl af 1864 som af 1865 års Landsting inom Wermlands län särskilda komitéer nedsatta, hvilkas betänkanden utföllo till förmån för den nordligare rigtningen, och i öfverensstämmelse hvarmed sistnämnda års Landsting, i underdånigt memorial af den 23 sistlidne 8eptember, uttalade den åsigt, att den norra linien, i synnerhet om en bibana från Filipstad till det å denua linie belägna Norums jernbruk komme till stånd, vore den sträckning, hvaraf provinsen Wermland kunde påräkna den största förmånen.
Dock hade, i sammanhang härmed, blifvit anmäldt, att Landstingets berörda beslut blifvit fattadt först efter votering, som utfallit med 34 röster mot 28, hvilka sednare förenat sig örn den mening, att någon åsigt i ofvanberörda hänseende icke borde, i saknad af fullständig utredning, af Landstinget uttalas.
I det underdåniga utlåtande, som Kongl. Majits Befallningshafvande i Wermlandsf. län afgaf vid insändandet af Landstingets berörda framställning, förklarade Kongl. Majits Befallningshafvande att, då nordvestra stambanans främsta ändamål, det nemligen att åstadkomma en jernvägsförbindelse mellan de förenade rikenas hufvudstäder, lika fullständigt komme att ernås, antingen banan anlades öfver Carlstad eller öfver Norum—Nilsby, Kongl. Majits Befallningshafvande, vid bestämmandet af sin åsigt rörande de ifrågavarande bansträckningarnes inbördes företräde, funnit sig böra uteslutande från synpunkten af provinsens intressen och Stats-Utskottets Utlåtande N:o 54. 7 allmänna fördelar taga dessa alternativa linier i öfvervägande.
Hvad då först beträffade persontrafiken, blefve densamma, i fråga om banans begagnande för genomresa till eller från Norge, antagligen oförändrad, hvilkendera rigtningen än valdes, hvaremot den persontrafik, som betingas af rörelsen inom provinsen och befolkningsförhållandena i de trakter, hvilka närmast omgifva banan, otvifvelaktigt varder större, om densamma utlägges i den utstakade sträckningen öfver Carlstad.
Vidkommande åter varutrafi/een, så, ehuru det alltid måste blifva vanskligt att uppgöra beräkningar öfver den sannolika qvantiteten af möjligen blifvande godstrafik på en stambana af mer än tio mils utsträckning, kunde likväl för en sådan beräkning någon ledning hemtas af provinsens allmänna näringsförhållanden och de matericla resurser, hvaraf dessa betingas; och då, bland provinsens näringsgrenar, jernbandteringen af ålder intagit ett framstående rum, ansåg Konungens Befallningshafvande denna handterings gagn böra vid frågans bedömande vinna väsendtligt afseende.
Bergmästare-embetets uppgift för år 1864 hade under samma år inom Wermland: malmbrytningen uppgått till 2,178,800 centner, eller något mer än 1 af all inom riket bruten jernmalm; tackjernstillverkningen utgjort 903,469 centner eller nära -J af hela rikets; stångjernstillverkningen 661,852 centner eller något mera än 4 af hela rikets; samt tillverkningen af jernmanufaktur 85,551 centner, eller mellan 4 och \ af hela rikets tillverkning.
Dessa data funne Kongl. Maj:ts Befallningshafvande lemna stöd för det yrkande af bergshandteringens idkare, att deras handtering så mycket som möjligt borde tillgodoses vid bestämmandet af läget för stambanan genom Wermland.
Filipstads jemte kringliggande bergslager, från hvilka provinsens masugnar och jernverk försågos med deras behof af malm och tackjern, voro visserligen medelst en af insjöar, kanaler och mindre jernvägar bildad sammanhängande kommunikationsled vid Christinehamn förenad med Wenern, äfvensom härigenom en möjlighet gifven att, äfven om Carlstads-linien valdes, kunna från nämnda bergslager med ringa prisskilnad forsla deras produkter öfver Christinehamn och Carlstad till vestra Wermlands jernverk; men då denna kommunikation, såsom beroende af vattendragens isbeläggning, alltid måste blifva inskränkt till vissa tider af året, och då, vid fråga om en så dyrbar kommunikationsanstalt som en genom det allmännas försorg och på dess bekostnad anlagd stambana, ej blott det närvarandes behof utan äfven framtidens kraf borde komma under öfvervägande, funne Kongl. Maj :ts Befallningshafvande angeläget att banan så utlades, att fördelarne af densamma må kunna framgent vidare utvecklas.
Möjligheten att, om södra sträckningen vunne företrädet, kunna från Filipstad till stambanan åvägabringa en bibana, ville Kongl. Maj:ts Befallningshafvande finna ännu mera aflägsnad, sedan genom den sednast skedda utstakningen Carlstads-linien i trakten af Wee blifvit utlagd ytterligare sextusen fot sydligare än förut, och numera till nästan hela sin längd mellan Carlstad och Christinehamn kotnme att löpa i sjelfva utkanten af sjön Wenern.
En bibana i denna sträckning skulle dessutom komma att gå helt nära intill och nästan parallclt med den redan befintliga kommunikationsleden mellan Filipstad och Christinehamn samt på långt när icke i samma mån som en bibana från Filipstad till Norum tillfredsställa mellersta Wermlands bruksintresse.
På grund häraf och då, enligt hvad Jernvägs-komitéen i sitt betänkande jemväl förklarat, de jernvägar, som i stort skola gagna bergshandteringeu och trävarurörelsen, hvilken sednare inom norra och vestra Wermland drifves i ganska be - 8 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 54. tydande utsträckning, mäste anläggas så, att de kunna uppsamla största möjliga qvantitet af råämnen och produkter så nära produktionsorterna som möjligt, saint såsom allmän grundsats dessutom gällde, att stambanornas lägen böra bestämmas jemväl med afseende derå att genom bibanor med dem må kunna förbindas sådana aflägsna produktiva orter, som icke kunna af stambanorna omedelbart beröras, funne Kongl. Maj:ts Befallningshafvande dessa båda kufvudsytten fullständigare ernås, om den nordliga sträckningen öfver Norum—Nilsby antoges.
Derigenom skulle nemligen beredas möjlighet att med minsta kostnad åstadkomma en jernvägsförbindelse mellan bergslagen och stambanan.
Utan att behöfva anlita omvägen öfver Christinehamn skulle en beqväm forsling då kunna vinnas för alla de bergsprodukter, som nu på särskilda kommunikationsleder transporterades till länets vester om Clarelfven belägna jernverk, på samma gång sorn åt bruken och sågverken inom mellersta delarne af Wermland på närmare håll öppnades nya utfartsvägar, såväl åt Arvika och Norge, som österut åt Christinehamn och vestra stambanan; finnande Kongl. Maj:ts Befallningshafvande för nordvestra stambanans utläggande i sådan sträckning, att banan så mycket som möjligt närmade sig de jernproducerande och skogbärando orterne, ett ytterligare skäl i den omständigheten, att fraktgodset å stambanorna, enligt numera vunnen erfarenhet, utgjordes, förutom spanmål, hufvudsakligen af jern- och skogseflekter.
Hvad särskildt beträffade skogsprodukterna hade visserligen, genom den utredning rörande skogstillgångarne inom vestra Wermland, hvilken, enligt Kongl. Maj:ts Befalluingshafvandes uppdrag, verkställts af extra Öfverjägaren T.
Norrby bekräftelse vunnits på den klagan, som blifvit förd öfver skogarnes förminskning och bristen på åtgärder för befrämjande af deras återvext, men äfven om man på grund af berörda utredning måste anse ostridigt, att en öfverafverkning å skogarno inom vestra Wermland lör närvarande egde rum och att alltså det antagande man gjort att denna del af Wermland skulle ega skog i tillräcklig myckenhet icke allenast för underhållandet af de nya masugnar, hvilkas anläggande kunde påkallas af en genom jernvägen ökad malmtillförsel från östra Wermland, utan jemväl till försäljning af kol åt hergslagerne, icke skulle kunna, utan äfventyr för skogarnes bestånd, i den närmaste framtiden förverkligas; ansåg likväl Kongl. Majus
Befallningshafvande att man åt de Wermländska skogarnes nuvarande, i allmänhet mindre goda beskaffenhet icke borde inrymma ett allt för stort afseende, enär hågen för en förbättrad skogsvård inom länet visade sig vara i tilltagande samt dessutom, i den mån skogarnes alster komme att stiga i värde, en omtänksammare behållning dermed komme att inträda.
Beträffande slutligen jordbruksnäringen, komme för Ölme och Wäse samt Kihls härader begge sträckningarne att blifva gemensamma, under det att Nyeds härad komme att beröras af den norra samt Carlstads tingslag att genomskäras af den södra sträckningen.
Dessa härader och tingslag, som alla voro sädesproducerande utöfver egen konsumtion, syntes följaktligen för sitt jordbruk icke kunna hemta mycket större gagn af den ena än af den andra rigtningen, enär den utskeppning af spanmål till Göteborg, som underlättades af den sydligare sträckningen, funne sin motsvarighet uti en genom banans nordligare rigtning befrämjad spanmålsafsättning på bergslagen.
Genom den sydligare liniens antagande komme visserligen en minskning att vinnas i den skjutsningsskyldighet, sorn för närvarande vore ganska betungande för de utmed den gamla kommunikationsvägen mellan Christinehamn och Carlstad belägna hemmanen, i följd hvaraf ett ökadt antal dragare kunde vid jordbruket användas, men då i allt fall Stats-Utskottets Utlåtande i\:o 54.
Ö tall antagligt vöre att skjutsningsbesvär innan kort komme att ordnas på, ett för jordbrukaren mera tillfredsställande sätt, ansåg Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande denna omständighet icke kunna tilläggas någon synnerlig vigt i fråga om bestämmandet af jernvägens sträckning; och hade, på grund af hvad sålunda blifvit anfördt, Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande förklarat sig anse att nordvestra stambanans framdragande genom det inre af provinsen i den öfver Norum—Nilsby utstakade rigtningen skulle för provinsen och utvecklingen af dess hufvudnäringar, synnerligast jernhandteringen och trävarurörelsen, blifva af större fördel, än om banan anlägges öfver Carlstad, dock endast under förutsättning att en bibana från bergslagen till stambanan vid Norum eller någon annan punkt i närheten deraf kommer till verkställighet.
Deremot hade Kongl. Maj:ts Befallningshafvande icke ansett sig tillkomma att afgifva något yttrande, huruvida banans utläggande i förstnämnda rigtning komme att äfven för det allmänna bereda så öfvervägande fördelar, att på grund deraf det kunde vara skäl att på banans byggande använda ett så mycket högre anläggningskapital, som för den norra linien erfordrades, jemte de bidrag från Statsverket, som, i händelse detta alternativ komme till utförande, sannolikt skulle ifrågasättas för anläggande af bibanor från såväl bergslagen som Carlstad.
Vidlyftigheten af det betänkande, som afgafs af de vid Wermlands läDs landsting år 1864 utsedda komiterade, och derefter med Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes ofvan omförmälda utlåtande till Kongl.
Maj:t öfverlemnades, medgifver endast en sammanträngd framställning af samma betänkandes innehåll.
Efter att hafva redogjort för åtskilliga provinsen Wermlands allmänna förhållanden i afseende på storlek, folkmängd, näringsförhållanden och produktion, m. m, öfvergå komiterade till en jemförelse mellan do fördelar och olägenheter, som nordvestra stambanans begge ifrågasatta sträckningar skulle komma att medföra såväl för provinsen enskildt sorn för landet i sin helhet.
Beträffande dervid först den södra sträckningen, anmärka komiterade att denna bana under nära fyra mils längd följer stranden af sjön Wenern och erinra hurusom en sådan banans rigtning alldeles strider mot de åsigter, som af vederbörande alltid blifvit uttalade rörande sträckningen af andra stambanor, för hvilka man företrädesvis förordat sådana från segelbara vatten skiljda lägen, som lemnade tillfällen till lättade transporter åt landets inre delar.
En bana utefter Wenerns kust borde alltså, då annan väg fanns att välja, icke ifrågakomma.
Å denna bana kunde dessutom forsling af tungt gods icke i annat fall förutsättas, än då sådant gods, på väg å ena sidan mot Norge och å den andra mot vestra stambanan, ginge transito genom Christinehamn eller Carlstad.
Hvarje annan forsling af dylikt gods komme nemligen att söka Wenern med dess billigare fraktkostnad.
En särskild olägenhet företedde sträckningen utmed Wenern genom de svåra snöstormar, som under vintertiden komme att hindra trafiken.
På andra sidan om Carlstad skulle södra linien få sin sträckning nära parallelt med den segelbara Clarelfven och sålunda rivalisera med dess trafik.
För provinsens framtida utveckling skulle denna bana blifva ett hinder, enär derigenom, enligt komiterades åsigt, skulle tillintetgöras möjligheten att från bergslagen inkomma med en bibana, med mindre än att man dervid måste begå ånyo det felet att låta denna bibana blifva parallel med en förut befintlig kommunikationsled.
Landstingets komiterade erinra härvid om den vigt, som jernvägskomitéen i sitt utlåtande tillerkänt bibanorna oell nödvändigheten af dessa bibanors upptagande i ändamålsenliga rigtningar.
Ingendera af de tvänue Bih. till Ji.
Prot. 1865 & 1866. 4 Sami. 1 A/d. 22 Bäft. 2 10 Slats-Utskottets Utlåtande N:o 54- hufvudan märkningar, som sålunda blifvit anförda mot den sydligare sträckningen, funnos att göra mot det nordligare alternativet.
I stället för att, såsom Carlsstads-linien, löpa parallelt med förut varande kommunikationsleder, aflägsnade sig denna linie genast, i närheten af Christinehamn, från Wenerns strand och vore, då den kommit på 3J mils afstånd från nämnda stad, redan inne i bergslagen, derifrån den kunde påräkna en mängd tyngre effekter att forsla.
Vid Norum skulle denna sträckning erbjuda en lämplig punkt för anknytning af en bibana från Filipstad.
Vid Norum eller å någon annan punkt på linien mellan Christinehamn och Clarelfven klefve jemväl lämpligaste stället att gå in med en bibana från Carlstad, som sålunda skulle erhålla en nu saknad beqväm kommunikation med bergslagen.
På något öfver en mils afstånd från Norum skulle denna nordligare bana skära Clarelfven straxt nedanom sjön Lusten och följa elfven förbi Dejefors ofvan fallen och derefter gå ned mot sjön Wisten.
Derigenom att jernvägen komme att beröra Clarelfven såväl ofvan som nedan Dejefors vunnes den stora fördelen, att effekter utan särskild transport kunde komma in på jernvägen såväl från den norr om Dejefors ända till Munkfors segelbara delen af Clarelfven, som från södra delen af samma eif.
Ungefär en mil vester om Clarelfven och sedan landthöjden mellan Wisten och Fryken blifvit medelst en tunnel genomgången, skulle jernvägen passera det sund, som skiljer Mellan- och Nedre-Frykarne.
Vid denna öfvergång komme den ej obetydliga trafiken från Fryksdals härad att upptagas, och då såväl Öfre- som Mellan-Frykarne endast vid starkare köld lägga sig, skulle genom denna sträckning öppnas en nästan ständig förbindelse, hela sex milen norrut, med det folkrika Fryksdals härad.
Något vester om Frykarne sammanfalla väl de begge alternativen, men dervid borde likväl ikågkommas att möjligheten för hela den trakt, som ligger vester om Fryken intill Norska gränsen, attmed någon fördel kunna afsätta sina kol, berodde på en direkt jernvägsförbindelse med bergslagen.
Denna lättade kolafsättning och den större inkomst, som derigenom kunde hemtas af skogarne, skulle jemväl åstadkomma en mera vårdad skogsskötsel och ett högre kapitalvärde för skogarne.
Efter denna jemförelse mellan de fördelar och olägenheter, som provinsen i sin helhet skulle hemta af den ena eller andra sträckningen, företaga sig komiterade en granskning af den nytta eller skada, som hvarje särskildt härad skulle hafva mera af den ena sträckningen än af den andra, och komma dervid, på anförda skäl, till den åsigt att Fernebo, Nyeds, Wisnums, Ölme, Wäse, Kihls, Nedre och Öfre Fryksdals samt
Jösse härader hafva väsendtliga fördelar af den nordligare sträckningen; — att Öfre och Nedre Elfdals härader äfvensom de nordliga delarna af Nordmarks och Gillbergs härader kunna, om äfven i mindre mån, hemta nytta af den norra linien, hvilket i så måtto jemväl vore förhållandet med det sädesproducerande
Näs härad, som afsättningen derifrån af spaumål till bergslagen blefve underlättad; att för sydligare delarne af Gillbergs och Nordmarks härader, likasom för Grums härad, den ena eller andra sträckningen vore likgiltig; samt att, ehuru för staden Carlstad och Carlstads tingslag den södra sträckningen syntes förmånligare, denna förmån likväl, enligt komiterades åsigt, vore mera skenbar än verklig.
Hvad slutligen angiuge Statens vinst eller förlust af den ena eller andra sträckningen, vore komiterades åsigt, att då Norums-linien räknar inom 3 mils afstånd från banan 11,000 å 12,000 innevånare mera än Carlstads-linien, persontrafiken icke kunde antagas blifva större å den sednare än å den förra, under det att godstrafiken å Norumsbanan genom bibanan Norum—Filipstad måste blifva betydligt öfvervägande.
Det gods, som, kommande från eller gående State-Utskottets Utlåtande N:o 34- 11 till bergslagen, då, måste med begagnande af nämnda bibana passera Statens bana, skulle, enligt komiterades beräkningar, lemna åt stambanan en årlig bruttoinkomst af omkring 178,000 R:dr.
Men hela denna trafik skulle för statsbanan gå förlorad, om bibanan ej komme till stånd, emedan trafikkostnaderna visa sig sådana, att dessa effekter ej kunna på nuvarande trafikleder framforslas till någon punkt å Carlstads-linien och derefter med någon fördel gå på stambanan.
Den högre nettobehållning, som det, nordligare alternativet genom sin förening med bibanan skulle tillskynda Staten, beräkna komiterade till minst 120,000 R:dr, motsvarande ungefärligen räntan på det belopp, hvarför nära 3 mils jernväg under vanliga förhållanden bör kunna byggas.
Ur alla dessa skäl förklarade komiterade alltså sin åsigt vara att någon annan sträckning icke borde ifrågakomma äu den, som afsåg att draga hufvudbanan i den föreslagna nordligare rigtningen och derefter med denna bana genom bibanor förena såväl Carlstads som Filipstads bergslag; varande komiterades betänkande åtföljdt af åtskilliga tabeller angifvande grunderna för komiterades beräkningar rörande produktionen af bergshandteringen inom Wermland, inkomsterna af trafiken på en blifvande bibana mellan Filipstad och Norum, äfvensom de ökade inkomster, sorn genom denna bibana skulle uppkomma för stambanan, m. m.
Mot de af komiterade sålunda yttrade åsigter hafva åtskilliga landstingets ledamöter sig reserverat och dervid hufvudsakligen anfört att, hvad först beträffade den jerntillverkning inom vestra Wermlaud, som man antoge skulle blifva en följd af stambanans anläggande i den nordligare rigtningen, saknade detta antagande all grund, enär en sådan tillverkning med malmer från Filipstads bergslag, oaktadt nuvarande kommunikationers ofullkomlighet, skulle i närvarande stund, då priset i vestra Wermland för en stig kol vore 7 å 8 R:dr, blifva mera lönande än sedan jernvägstrafiken börjat och kolprisen, såsom man förmodade, komme att stiga till 12 R:dr.
Den dyrare frakten, sorn nu förefunnes, klefve nemligen mer än motsvarad af den förhöjning, som i kolprisen vore att emotse.
Hvad åter anginge den beräknade fördelen af koltransport från vestra Wermland till bergslagen, måste denna beräkning bortfalla, enär enligt Extra Öfverjägaren Norrbys utredning, öfverafverkning å vestra Wermlands skogar redan för närvarande egde rum och följaktligen något öfverskott, afsedt för bergslagens behof, icke utan skogarnes förintelse kunde åstadkommas.
Beträffande dernäst den bibana mellan Filipstad och Norum, på hvars anläggande komiterades alla beräkningar vore grundade, ville det, enligt uppgjorda kalkyler, synas antagligt, att denna bibana skulle komma att gå mod en årlig förlust af omkring 50,000 R:dr, hvadan möjligheten af en sådan banas åstadkommande syntes ganska osannolik.
Och utan en sådan bibana måste all jemförelse mellan de båda sträckningarne utfalla till Carlstads-liniens fördel.
Denna sednare bana går igenom oller närmar sig provinsens egentliga sädesproducerande och bördigaste orter.
Sålunda skulle ölme. Wäse, sydvestra delen af Kihls, Fryksdals, Grums, Näs och Gillbergs härader äfvensom Carlstads tingslag företrädesvis hafva fördel af den sydligare rigtningen.
För Elfdals, Jösse och Fernebo härader — de två sistnämnda för den händelse att någon bibana till bergslagen ej komme till stånd — syntes den ena eller andra sträckningen vara likgiltig, under det att för Wisnums och Nordmarks härader Carlstads-linién skulle underlätta samfärdseln med länets residensstad.
Nyeds härad vore alltså det enda, sorn, enligt reservanternas mening, skulle af en bana öfver Norum hafva en öfvervägande och bestämd fördel.
Härvid borde jemväl tagas i betraktande den förmån, som provinsens hufvudort, Carlstad, skulle 12 Stats- Ut ikottets Utlåtande N:o 54. hemta ai denna sydligare rigining; dernäst att denna bana, jemte det att den mot endast 4 öre högre fraktpris per centner kunde tillföra vestra Wermland alla de bergslagsprodukter, som i komiterades betänkande upptagas, derjemte skulle uppfånga Fryksdalens och till en del vestra Wermlands bruks- och sågverkseffekter iör att föra dem till Carlstad såsom utskeppningsort; och slutligen jemväl att den södra sträckningen vore både kortare och billigare samt i tekniskt hänseende vida fördelaktigare än den ifrågasatta sträckningen öfver Norum.
Chefen i mellersta Yäg- och Vattenbyggnads-distriktet Majoren C.
Adelsköld, som afgifvit utlåtande och kostnadsförslag angående den från Filipstad till Norum ifrågasatta bibanan, har i samma utlåtande förklarat sig anse nordvestra stambanans dragande öfver Norum, Dejefors och Nilsbyn emellan nedre och mellersta Fryken till Arvika, med en bibana från Norum till Filipstad, utgöra den kommunikation, som bäst skulle uppfylla såväl provinsens som det allmännas behof, öfver blifvande inkomster och utgifter kunde visserligen någon fast beräkning icke göras, men vid jemförelse med andra jernvägar, anlagda under enahanda förhållanden, ville det synas antagligt, som borde en bibana mellan Filipstad och Norum, af Majoren Adelsköld beräknad att kosta 2,258,000 R:dr, efter några års förlopp kunna lemna 5j procent ränta å det beräknade anläggningskapitalet äfvensom stambanans ökade inkomst genom denna bibana antagas till minst 220,000
R:dr årligen samt alltså med Statens intresse vara förenligt att genom beviljande af erforderligt låneunderstöd underlätta denna bibanas anläggning.
Utskottet sig hår böra meddela, att den aktieteckning, som för ifrågavarande bibanas anläggande blifvit föranstaltad och som, enligt hvad Kongl.
Majit i Sin nådiga Proposition tillkännagifva, intill den 11 sistlidne November uppgick till 2,533 aktier, motsvarande 253,300 R:dr, sedermera fortgått så att densamma, såvidt Utskottet förevisade teckningslistor gåfve vid handen, numera uppgick till 619,200 R:dr och sålunda öfversteg det kapital af 600,000
R:dr, som för bolagets konstituerande ansetts erforderligt: dock hade mot
Persbergs grufveaktiebolags beslut att för bibanan teckna 75,000 R:dr åtskilliga delegare i detta grufvebolag sig reserverat, hvarefter och sedan grufvestyrelsen å samma beslut sökt fastställelse, Kongl.
Majit, genom nådig resolution den 2 i denna månad, på anförda skäl förklarat den begärda fastställelsen icke kunna meddelas.