Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om jag fö r mina mustascher i närh eten af hennes nacke i den tron att ingen ser det, så är det väl inte ko mprometterande för någon af oss.
Kan jag hjälpa att det fins ... sluskar, som följer oss i hälarna?
Min kära Fredrik, det duger inte, säger j ag.
Du gör ett godt parti för henne om intet därigenom, och det vill du v äl inte?
Ett godt parti om intet?
Ja, hon är så godt som förlofvad med herr Karlsson.
Nej farbro r -- drag nu...!
Ett godt parti?
Hvem har inbillat farbror det?
Karlsson själf, naturligtvis?
Just en treflig affär!
Det är en allvarsam sak, Fredrik.
Sk ratta inte Fru Stj ernfel t k an vara glad åt att ett sådant parti erbjuds henne, den frånskilda hustrun.
Hon blir dessutom en mycket lämpl ig hustru åt Karlsson.
Hon är fåfäng , ytlig och kokett, och Karlsson har god råd att tillfredss tälla de tre passionerna hos henne.
Farbro r är inte optimi st häller!
Jo, jag vill att mi tt folk ska h a det bra, men så kommer du och förstör deras lyck a för dem.
Du har inte tänkt på det.
Nej, jag h ar värkligen inte tänkt på den sidan af saken.
Tänk på det då, och tag sedan fru Stjernfelts framtid på ditt s amvete, om du vill!
För öfri gt var det ett besynnerligt spetak el att se den nya fi deikommissarien och baronen Brinck täfla med brännmästaren på fideikomisset om fru Stjernfelts ynnest.
Och det offentligen, inför alla sockenbor!
Det var löjligt, kära Fredrik! -- h elt enkelt löjligt!
Men det vigtigaste är att du därigenom förs tör dina apparencer på annat håll...
Åh, -- tala inte om det...!
Det är chimärer!
Det är min käras te önskan, Fredrik ! BARON.
Jag är rädd fö r att den inte går i fullbordan, så vidt det gäller Elise, -- och det är ju henne det gäller, eller hur?
Det är henne det gäller.
Elise håller nog på att fästa sig allvarsamt på annat h åll, o m j ag är aldrig så litet skarpsynt.
Åh -- ett barndomstycke!
Det går nog öfver med några g enomblötta näsdukar!
Ett barndoms tycke!
De ha inte k änt hvarandra så läng e!
Visst ha de det!
Elise var som liten flicka mycket hos Vahrmans , medan de bodde i Helsingfors.
Så--å!
Farbro r är inte mera inne i förhållandena --?
Har farbro r v ärkligen gått med bindel för ögonen?
D et har j ag inte märk t på farbrors sätt mot honom.
Mot hv em?
Mot hvem, fråg ar jag?
Mot Seg ers tedt, naturl igtvis.
(som fallen från skyarna, häftigt)
Säger du det Fredrik?
Tror du det Fredrik?
Nej, -- Gud förbjude --! BARON.
(vaknande)
Skulle det då vara sant hvad folk säger...?
hufvudet.
Slutligen stannar han framför baron och tar honom hårdt om armen).
(går ytterst upprörd af och an med händerna kring
Gud förbjude det, säger jag!
Det k an inte vara möjligt!
Nej, nej, nej -- tusen gång er nej ! ( h e m t a r s i g ) I mo rgon dag sk a dok torn u r huset.
Åh , en s ådan nedrighet!
Och jag, mi n godtrogne, blinde stackare, som inte genomskådat alltihop!
Fjärde akten.
(Scenen densamma som i föregående akt; morgonen därpå Baron kommer jaktklädd in och väljer sig hvisslande ett gevär ur vapensamlingen.
Ser sig sedan om efter någon; när ingen kommer kastar han sig på liggsoffan med en tidning, sträcker sig och gäspar).
(kommer in något blek af vaka och orolig)
God mo rgon!
Är du u ppstigen?
J ag trodde att jag var ensam på fötter i huset.
Jag är inte häller på fötter, -- jag är på rygg.
Men du ser mig inte u t att h a sofvit godt på ditt goda samvete från i går.
Du hedrade dig, ska jag säga.
Och ändå var alla miss nöjda med mig...
Inte jag .
Jag räknar inte dig till mina valmän.
Ja, s å mycket u rskiljning måste till och med en fennoman ha.
Men säg nu själf , -- hvad tj änar det till att bära sig stiligt åt?
Man k änner sig likasom litet öfverl ägsen.
Mina valmän ville j ag skulle tvåla om g eneralen, de.
Dina valmän är ett pac k och du är sinnessvag , som vill bara bulvan för dem.
BARON. (ifrigt)
Ja, hv ad hj älper det di g att jag till exempel tror bättre om dig?
För all a andra sk a du framstå som dina v almäns bulvan, och så beh andlar de dig själfva också...
Det v ar för deras skull gubben farbror ville stuka dig i går.
Stuka dig inför dem, -- begriper du?
Eljes hade han ingen trefnad haf t af hela det folknöjet.
Han måtte väl ha större intressen!
Det är klent med de stora intressena nu för tiden.
Du, som försöker ha sådana, -- hvad kan du göra fö r dem?
Det är j ust dina stora intressen, som gör att du inte s er att du själf bli r en bulvan för de andras små intressen.
Nog ser j ag det.
Nå huru i helvete vill du vara deras bulvan ändå?
För att få deras intressen större med tiden.
Du är en fantast.
Hvarför inte.
Det fins flere fantaster än j ag.
Men det är ingen lönande affär, du!
Och affär ska det vara nu fö r tiden för att g å.
Det fins ingenting annat än affärer i vår tid -- ing enting!
SEGERSTEDT. (tankfull)
Jo, det fins..! ( m e d t o n v i k t ) Det fins hopp om en stor affär till all as bästa!
(hvisslar)
Fantast! -- Men en dålig fennoman är du i alla fall, -- en myck et dåli g!
Vi är öfverens i många styck en, mina valmän och jag.
Vänta till l andtdagen bara..!
Där får du ovett både af vänner och fiender.
Det k an j ag s tå ut med.
Men med generalen står j ag inte länge ut mera.
(skrattar) SEGERSTEDT.
Hvad har han emot mi g?
Han har ingenting för dig .
Men det har j ag inte f örtj änt.
Förtj änt!
Hv em lönas väl ef ter förtj änst?
Det är för barnsligt att pretendera sådant.
Nej, farbror tål dig rakt inte, det är saken.
Och hvarför inte?
Det blir en för lång förklaring på fastande mage.
Säg den kort!
Gubben är Petersbu rgare, ser du .
Han är mi sstänksam redan af naturen, och lifvet där i regeringskrets arna lägger hyende under lasten.
Han tror inte mänskorna o m bara godt, han.
Du skulle hört honom tala om kvinnan.
Jag är en idealist, en romantisk trubadur i brädd med honom.
Nej , h an tror h elt enkelt att du intrigerar.
Han är rubbad!
Åh -- nej!
Han är förbannadt klok, tvärsom!
Men j ag kan ingenting göra för att öfvertyga honom...
Jo, du k an gö ra ett slu t på detta h är.
Lofvar du inte bli ond, ska jag säg a dig det!
Det lofvar jag.
Jo, du sk a dra åt helvete, ju för dess h ällre!
SEGERSTEDT. (ler)
Det h ar jag tänkt på f rån första stund j ag kom hit, men det s er så feg t ut...
Bättre fly än illa fäk ta.
Och du tror inte det blir bättre efter gårdag en..?
Tvärto m, det blir värre.
SEGERSTEDT. (brusar upp)
Men det är nedrigt af generalen!
Hm -- ja!
Han är inte mera än människa häller.
Och du f år en svår dust med honom ännu i dag, det kan jag bereda dig på.
Beväpna dig med j ämnmod ända upp till tänderna!
Då bryter det lös för mig också.
Jag kan inte hålla mig.
Jo, det mås te du.
Eljes blir det skandal.
I ditt ställe packade jag in redan i dag.
Nu har du räddat ditt anseende någorlunda och kan göra en ganska glansfull och sympatisk sortie.
I morgon blir den förödmjukande för dig.
Jag känner gubben farbror.
Men om du packar in blir alt bra.
Han f år ro, du får ro , och vi får ro, vi andra här på Sätra.
SEGERSTEDT. (halft ond)
Hvad tusan rör mi tt g örande och låtande dig så nära?
Jo, du fö rstö r allas vår glädje, din mors och din egen, och du ska lyda mig i tid..!
Kanske har du rätt ändå, -- men fräck är du ! BARON.
Det är jag all tid!
(sticker in sitt hufvud)
Är herrarna redan uppe?
God morgon Fredri k, god morgon dokto r Segerstedt --! BARON.
(ligger kvar)
Kom hit och kyss mig , Elise! ELISE.
Det f år du v änta på!
Så väntar jag då litet.
Se, en sådan pascha!
Fredrik är född på orätt sida om Balkan, det h ar jag alltid sagt.
Hö r eunuck därborta!
Bring a mig mi n nargileh!
(skrattar och kastar honom en cigarett) BARON.
(tänder den)
Se så, sköna Elise!
Roa din hersk are en stund, ty snart ska han draga ut på j akt!
Ska h an eunu ... doktorn med?
Nej, honom l ämnar jag kvar för att vakta mi tt harem.
Jag måste gå och söka reda på min mor ( g å r ) . BARON.
Ja, l ämna oss, eunuck, -- oss göres intet behof af dig längre!
Nå, Elise, -- du roar inte din herskare!
Asch, sluta upp nu!
Har du sett pappa i dag redan?
(reser sig)
Nej. ELISE.
Han är vid ännu värre lynne än förut.
Du skulle försöka blidka honom, Elise! ELISE.
Det v ar just därför jag gick in till honom, medan h an rak ade sig, men han lät mig inte säga ett ord engång .
Han såg på mig med rik tigt h ämska ögon och sade j ag v ar ett våp, som lät doktorn inbilla mig hvad h an beh agade...
Och du grät v äl?
Grät!
Jag sade att pappa själf var tokig, som trodde att dokto r Segerstedt försökte inbilla mig någonting als , och jag tog honom i försvar.
Och hvad sade f arbror?
Han strök bara tvållöddret f rån hakan, så att jag fick på min klädning af det, och bad mig akta mig för att inte gå och förgapa mig i doktorn.
Ja, det skulle du inte g öra, Elise! ELISE. (ond)
Du också, Fredrik!
Är ni från edra sinnen allihop?
Hvarför ska ni bråka med oss?
J ag vet väl bäst att vi båda är alldeles oskyldiga.
Ser du , det retar ju bara din f ar, när du talar något om Seg ers tedt.
Låt bli det, och försök undvika honom själf också en smula, så blir gaml e farbror lugnare.
Jag får inte vara oartig mot doktorn i vårt eg et hus, isynnerhet, när ni alla andra är det.
Inte oartig, men du sk a lugna din g amla far!
(saktmodigare)
Nå, -- säg huru !
Du ska behandl a honom ungefär lika snäl t som mig, du sk a l eka och skämta med honom ... och inte tala om dokto rn!
Hvad har pappa emot honom då?
Politik och all t möjligt!
För res ten får vi fred nu snart.
Doktorn reser redan i dag, tror jag . ELISE.
Reser dok torn?
Han kom ju hit bara för jul kvällen --!
Åh nej , -- han skulle nog stannat, men ni k ör bort honom med er ovänlighet.
Det är riktigt nedrig t!
Elise, Elise! -- Jag tror du tänker mera på doktorn än på din egen far!
(rodnar)
Det gö r j ag visst inte.
Du skulle förstå att Segerstedt reser bort just för att lugna farbror.
När de två inte k an komma öfverens, är det bäs t att doktorn reser.
Men hv ad sk a han tänka om pappa och om oss...?
Segers tedt beg riper oss nog.
Hjälp nu mig i stället att få allting till rätta igen och göra farbror god och snäll som förr!
i salen.
Baron går ut, strax derpå in med henne).
Om det bara gick...! ( g å r u t i t a n k a r . E m m y s y n s
Slå er ner fru Stjernfel t, -- vi ska fortsätta där vi afbröts i g år, bara li tet allvarsammare.
Det tror jag inte vi kan, k ära baron.
Vi ska se!
Ja, ni lämnade mig värkligen mycket att tänka på med ert skämt i går kväll --! BARON.
Nå, det var roligt att ni kallar det skämt.
En annan skulle i ert ställe fordra äktensk apslöf te. EMMY.
Jag är v an vid er, baron Brinck!
Se där, hvad det är bra att träna sig!
Jag är också van vid mig själf , j a, så van, att jag snart bli r led vid mig.
Blir ni inte det också snart, f ru Stjernfelt?
Jag vet inte huru j ag ska taga er f råg a.
Alldeles sådan som den är.
Om jag inte blir led vi d er?
U ppriktigt sagdt sk ulle jag redan bli det i ert s tälle. ( E m m y s e r l e d s e n u t ) Jah a, nu tycker ni säkert att j ag borde ha sagt er det här tidigare, inte sant?
Och att j ag uppmuntrat edra känslor f ör länge?
Ni är v ådlig, baron Bri nck!
Månne det?
Jag är ärli g och på sak gående och tycker inte om pju nk.
Jag vill bara ha en smula glädje här i världen, utan s entimentalitet.
(nedslaget)
Jag kan njuta så litet af dylik glädje.
Säg inte det, f ru Stjernfelt; -- ni bedrar er själf!
Förlåt mig om j ag tror att ni h aft fullt lika roligt som jag af vår sammanvaro både förr och nu, eller af vår kurtis, för att tala mera koncist. ( m e d e n s t o r s u c k ) Men jag får natu rligtvis inte fortsätta den läng re.
Jag skingrar edra ideal och förstör er lyck a! EMMY.
Ja, j ag tro r att vi h a gått för långt.
Vi ha ju gått ingenstans.
Vi ha bara tagi t stunden som den kommi t... EMMY.
Ja, j ag borde ju vetat det...
Det var bara flirtation --! BARON.
Vackert så.
Vi kvinnor är så narraktiga! -- J ag inbillade mig naturligtvis...
Att j ag skulle fri a?
Nej, inte precis det --
Men i alla fall att jag ville gifta mig med er?
EMMY. (tiger)
Hm! -- fast jag sag t er från börj an att jag inte skulle gifta mig med er, för att jag inte tror på äktensk apslycka oss emellan.
Det är synd af er baron Brinck, att inte tro på någonting --! BARON.
Nå! -- hvarfö r det?
För ni lär mig detsamma.
Och en kvinna behöfver tro för att inte gå under... BARON.
Jag tror nog på ett och annat.
Men jag tror inte precis att ni skulle älsk a mig så särdeles innerligt, fru Stjernfelt, -- allra minst i hvardagslag !
Jag kan för min egen del als inte älska någon så öfverdådigt, att j ag ville h a präst och vitnen att klibba mi g vid den älskade för alltid.
Så tror jag nu åtminstone.
Det v et ni förut, f ru Stjernfelt.
Vi ha talat om det föru t.
Säg hv ad ni vill, men ni är också ärlig, fru Stjernfelt!
Det är därför jag alltid tyckt om er.
Jag visste ju att ni inte skulle slå omkring er med f ras er om kvinnosjälens mystik.
Nej, jag tyck er inte om det med er.
Ni genomskådar mig ändå.
Ni är ändå bra rask , f ru Stj ernf elt, -- tack sk a ni ha! ( k y s s e r h e n n e s h ä n d e r ) . GENERALEN. (har kommit in i jaktdrägt, ser baron kyssa Emmys hand och blir stående framför dem.
Baron tager
Emmys arm och leder henne till dörren) BARON.
Nu är det al t försiktigast ni kilar i väg , f ru Stjernfel t! ( E m m y g å r ) Seså, farbror!
Nu är det klart altihop.
GENERALEN. (har häftigt slagit upp sin byråklaff, söker fram ett papper och räcker det till baron).
Det är ju mitt fideikomissbref . GENERALEN.
Det är s å.
(väger det i handen)
Tänk, -- det käns alsi nte så viktigt...!
GENERALEN. (befallande)
Rif sönder det!
Det bli r j u bråk att göra om det!
GENERALEN. (häftigt)
Rif sönder det, s äger j ag.
Får jag förklara farbror...? GENERALEN.
Inte ett knys t!
(vill rycka papperet till sig).
BARON. (leende)
Nej, kära farbror, -- nog kan j ag rifva det själf, om det gäller! -- ( r i f v e r a r k e t i s t y c k e n o c h k a s t a r d e m f r a m f ö r k a k e l u g n e n ) ...
Men jag förs tår inte hvårför farbro r inte låter mig tal a först...
Nå, nu är det gjordt!
Gå nu och tag emot j aktsällskapet!
Det är redan i tamburen.
Det v ar en dyr handkyss!
Men nu får j ag väl förklara åtmins tone...
Du ser att mitt tålamod svikit. (går).
sedan tager han sitt gevär och går ut i salen, där jaktsällska-
Men det har inte mi tt! ( S t å r e n s t u n d o b e s l u t s a m ,
pet samlas:
Vahrman, Kronofogden, Länsmannen, Possessionaten, Pastorn, Karl Vahrman, Karlsson och fru Segerstedt).
GENERALEN. (i salen)
Och nu är v äl frukosten färdig, f ru Segerstedt?
Var god och stig in! ( T a g e r V a h r m a n a f s i d e s i n p å s c e n e n ) Nå, häradshöfding Vahrman, -- här är nu resultatet af edra bemödanden VAHRMAN.
Är det något nytt igen?
Fo rdras det något nytt till, för att det ska bli värre än det är?
Ni kan då inte tag a någonting med lugn, fru Segerstedt.
Jag håller inte ut l ängre.
Antingen reser Viktor bort eller också jag själf.
Hvarför skulle ni res a någondera?
Åh, -- ni kan inte föreställa er, h äradshöfding Vahrman, hvad jag haf t att g enomgå under dessa dagar!
Någonting sk a man väl utstå för ett stort mål.
Vi är längre ifrån det målet än någonsin.
Generalen kan inte tåla
Vik tor, -- det har ni lyck ats bringa det till.
VAHRMAN. (ler öfverlägset)
Det betyder inte så mycket.
Viktor är närmare målet än förut.
Jag såg general en nyss komma hel t upphets ad u t h ärifrån, och baron Fredrik följ de ganska slopad efter honom. ( S e r s i g o m k r i n g o c h p l o c k a r u p p p a p p e r s b i t a r n a f r a m f ö r k a k e l u g n e n ) .
Ser ni här, f ru Segerstedt!
Det är min stil.
Jag känner mina herrar, jag.
D e ha blifvit osams, naturligtvis, -- det måste g å så.
Och nu ligger det sönderrifna fideikommissbrefvet där.
Åh, ni känner inte general en.
Han försonar sig aldrig med Viktor.
VAHRMAN. (lugnt, närmare henne)
Så tvingar vi honom då.
FRU SEGERSTEDT. (skrämd)
Hvad menar häradshöfdingen?
VAHRMAN. (ler)
Skulle ni inte veta af det, ni som hela tiden varit min tysta bundsförvandt?
Också ni är en politik er, f ru Segerstedt, -- och en farlig sådan!
Så försiktig, så försik tig!
VAHRMAN. (ler).
Ska vi inte s pel a öppet spel , f ru Segerstedt?
J ag såg nog i går kv äll hvilka framsteg dok torn gj ort hos fröken Elise, och det ha vi er att tacka för!
FRU SEGERSTEDT. (häftigt)
Nej! Aldrig i lifvet!
Vi sk a l åta det vara då, ef ter ni inte ännu vill medgifva det.
Ni h ar i alla f all gjort vår sak en god tj änst.
Jag har vari t emot den från början.
Åh, vo re det möjligt?
I så fall tror jag att ni ofrivilligt kommer att bli vår bundsförvandt, fru Segerstedt.
Så stå s akerna nu.
FRU SEGERSTEDT. (afvärjande)
Ni g år till väg a med h emligheter mot generalen, tro inte ni f år mig med om det!
(plötsligt öfverraskande)
Fru Segerstedt, -- tror ni inte jag k an k änna till det ni försöker dölja?
FRU SEGERSTEDT. (stolt)
Nej! VAHRMAN.
Om jag hade bevis på hand?
Det h ar ni inte.
Var inte s å säker på det!
Jag h ar följt noga med er.
Ställ till ko rsförhör bäst ni vill!
I denna s ak blandar ni aldrig bort mig.
Ni är bes ynnerlig.
Ni vill inte er egen sons väl.
Aldrig på ohederlig väg!
Och på hederlig väg har h an ing a förhoppningar l ängre.
VAHRMAN. (energiskt)
Generalen ska adoptera er son!
Det gö r h an aldrig !
VAHRMAN. (afgörande)
Utom i ett fall.
Om han tving as erkänna honom som sin son.
Det har h an sj älf sag t mig .
Ni gör orätt i att skymfa en gammal kvinna och mor, häradshöfding Vahrman. ( g å r s t o l t ) .
(in nästa ögonblick)
Hvad har farbror sagt min mor?
Hon grät, när hon kom ut härifrån.
Hon är ängslig öfver din och generalens fiendskap.
Den gör jag slut på genom att resa bort ännu i dag.
Det sk a du inte göra!
En bra karl lämnar inte halfgjordt arbete.
Men så slapt som i går, får du inte uppträda engång till.
Du förstör fullkomligt ditt anseende inom partiet.
J ag kan förl åta dig din dumhet, om du nu stannar kvar.
Däraf beror hela din framtid mera än du kan ana.
Jag stannar inte.
Vi är nära slu tet nu .
Att vinna g eneralen för oss?
Är farbror vansi nnig?
Jag k an inte stanna här längre.
Jag har gått här i flere dagar som en bulvan för edra parti intriger.
Jag har låtit spo tta mi g i ansik tet och misshandla mig, bara för jag trodde det var någonting godt med det.
Men det ligger här någonting under, som ni inte vill säga mig. -- Det är affär!
-- Hv a --?
Jag har s pelat min narroll länge nog.
Nu är jag trö tt.
J ag vill ha hederligare arbete.
Anti ngen säger farbror mig hvad det g äller, eller reser jag.
(skall till och svara då generalen kommer in) GENERALEN.
Är du här, bro r Vahrman?
Skynda dig till f rukosten, de andra har snart slutat den!
Eljes blir du utan mat.
Se så, g å nu , -- vi h a inte tid att vänta på dig sedan! ( V a h r m a n g å r m o t v i l l i g t . G e n e r a l e n s t i g e r upp på soffan utan att låtsa observera Segerstedt och tager ner gevär och jaktsaker).
Jag ville gärna säga generalen några ord.
Vi har inte...
(kort, utan att vända sig om)
-- Nej , vi har inte blifvit vänner, och hvad på mig ankommer, blir vi det inte häller.
Om ni ännu har lus t att fo rts ätta detta angenäma julgäs tande, så måste j ag tillstå, att jag får litet svårt att visa mig
artigare mot er.
Jag tycker ni inte just borde ha funnit detta myck et trefli gare än jag själf, och om jag får vara öppen, så skulle j ag helt enkelt råda er att f rivilligt afbryta er...
SEGERSTEDT. (beherskar sig)
Baron Brinck, ni glömmer att ni förolämpar en gäs t i ert eget hus!
Jag hade visst aldrig blifvit det, o m jag känt till de seder ni tycks hylla.
(fortsätter oberörd i samma hånfulla ton, där han slutat nyss)
... råda er att frivilligt afbryta detta särdeles intressanta julfirande till fromma för er mor, er sj älf och en g ammal man, som inte tål politiska i ntrigmakare.
SEGERSTEDT. (häftigt)
Baron Brinck, tvinga mig inte att besvara sk ymf med skymf!
Tag tillbaka edra ord och jag ska låta dem v ara som os agda! ( E l i s e k o m m e r g e n o m s a l e n i n å g o t ärende, men stannar nära dörren då hon hör den häftiga ordväxlingen).
(vänder sig oberörd om och räcker Segerstedt ett gevär)
Håll det så länge jag gör patronväsk an i ordning !
SEGERSTEDT. (gör ingen min af att taga emot geväret, men knyter näfvarna i ett anfall af vrede) GENERALEN.
Åh! -- ni blir ju till och med oartig , unge man!
Det brukade man inte i min ungdom mot äldre folk.
Men ni har naturligtvis längesedan lämnat folkvettet för det finare politiska vettet!
Det förra anslår mig i alla fall långt mera, och ni borde ha lagt an på det för att l ättare vinna edra f redliga julplaner!
Seså, seså, -- bli inte häftig och ställ till scener! ( S t i g e r u n d e r t a let småningom ned från soffan, ordnar sina jakttillbehör med
Ingen kan förebrå mig att jag fö rifrar mi g i handling eller ord.
Ni hör huru lugnt jag talar.
Hvartenda ord är öfverlagdt.
Altså har vi ju kommi t öfverens i hufvudfråg an att det är bäs t vi skiljas så snart som möjligt.
SEGERSTEDT. (vill svara)
största lugn och synar dem ett för ett).
Ja, j a, -- ni skulle h a s å mycket att säga, naturligtvis!
Så mycket att det blir ingenting, som kommer fram, -- inte s ant?
Men ni ska spara mi g det.
Vänd er då häll re till min dotter, hon är ju en tacksam åhörarinna till hvad det faller er in att meddela henne.
Och nu till slut: -- anser ni det hederligt att en ung man af låg beräkning, på andras tillrådan
söker tillista sig en ung flickas känslor?
Vet ni hvad det kallades i min ung dom?
Ett skurkstreck kallades det!
SEGERSTEDT. (rusar utom sig fram mot generalen, som står alldeles oberörd.
Elise försvinner ur dörren med näsduken för ögonen).
Ni är inte tillräknelig, general Brinck . Ni är sjuk!
GENERALEN. (som förr)
Det k allades ett skurk streck då, nu kall as det väl vid något mildare, liberalare namn såsom val psjuka eller manlig hys teri!
Försök inte motsäga mi g, unge herre!
Ni bo rde märka att jag inte hör på er i alla fall.
Och nu när j ag sagt er alt detta, inser ni väl att j ag inte gärna trifs under samma tak med en person, som jag ans er vara af så tvifvelaktig k araktär.
Farv äl därför!
När jag kommer hem från j akten är jag säker på att ni lämnat detta mitt hus, för att söka er l ycka anno rstädes.
Och tacka mig för att edra planer förbli r en hemlighet mellan mig och er!
Eljes kunde er karriär vara bru ten för alltid. ( g å r ) .
SEGERSTEDT. (förtviflad)
lugnt ut genom salen.
Segerstedt går rasande ett slag i rum-
Bara ett o rd, general Brinck! ( m a n s e r g e n e r a l e n g å
met och kastar sig sedan i skrifstolen med händerna för ögo-
Om en stund smyger Elise tyst in.
Hon har gråtit. spritter upp).
Segerstedt märker ingenting innan hon är inpå honom, då han
Frök en El ise?
Nu ska ni strax bort, så att ingen ser oss tillsammans! ( v i l l f ö r a u t h e n n e ) . ELISE.
Ingen k an hindra mig att stå vid er sida.
Det är ju afskyvärdt altsammans ! SEGERSTEDT.
All -- s eså! J ag har hört det, -- jag h ar hört det!
D et är någon, som fört pappa bak ljuset.
Vi ska förklara det strax.
Kom in med mig nu genast, innan de hinner fara ut.
Alt hv ad pappa s ade er nyss.
-- Jag var på väg för att skynda på er til l frukosten.
Och ni sk a inte inbilla er att ni f år mi g att vika en tum från er sida.
Nu ska ni få se mig handla.
Elise, -- ni ska ha tack för er modig a sympati och er tro på mig, men ni måste lyda mig .
Bed min mor komma u pp på mi tt rum, det är bäst så.
Säg ingenting om hvad ni h ar hört.
Ni har missuppfattat al tsammans!
Och det tror ni att ni får mig och g å in på!
Följ med mig nu bara, eljes hinner de fara ut!
Ni ska få en stor upprättelse för hvad pappa sade er.
Här har ni min h and på det!
(tager hennes hand)
Ni är en modig flicka, fröken Elise, men ni ställer aldrig detta tillrätta.
Och följer ni inte med, g år jag ensam.
J ag är inte rädd, dok tor Segerstedt!
(ler smått bittert)
Jag kan kanske förefalla er så i stället.
Men ... i detta fall , fröken Brinck, mås te jag undanbedja mig er hjälp.
Det är min ang elägenhet detta här, och det är jag , som handlar.
(rätar ut sig; allvarligt och värdigt) ELISE.
(slagen)
Det .. det var inte så j ag menade... ( f å r t å r a r i ögonen).
Åh, fö rlåt mig , f röken Elise! J ag ville inte såra er!
(kan icke beherska sig, vänder sig bort och gråter)
Nej ... ni s årade mig i nte ... j ag är bara så dum ... och så finner j ag al t detta här så upprörande orättvis t, så förfärligt nedrigt..!
(skjuter igen dörrarna till salen)
Lugna er då, frök en El ise!
Ni är för rask för att s pilla tårar på en tvist mellan er far och mig.
(plötsligt upp)
Nu går de genom salen! J ag hör deras steg.