Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande, men som Kongl, kungörelsen den 3 December 1842 uti ingressen uttryckligen förklarar, att ”nedan specificerade, uti Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 104. 9 uti hittills gällande sporteltaxa för tullverket påbjudna, för egentliga tjensteåligganden beräknade, afgifter komma att försvinna,” synes häraf, att fråga icke varit om afgifter, bestämda genom serskilda författningar, utan endast om dem, som i 1830 års sporteltaxa förekomma, och hvartill icke kan hänföras lösen för försegling af bränvinsfastager vid transporter öfver saltsjön, hvilken afgift bestämdes först genom Kongl, brefvet den 2 Augusti 1836, kungjordt genom General-tull-styrelsens cirkulär den 13 i samma månad.
Icke heller synes skäl vara, att stats-verket genom borttagande af denna sportel skulle komma att vidkännas en motsvarande ersättnings-skyldighet till tull-tjenstemännen, då det icke tillgodonjuter någon inkomst i tullbchandlingsväg af denna trafik; hvaremot de trafikerande sjelfva, hvilka njuta fördelen af att få begagna den beqvämare sjötransporten, lämpligast synas böra ersätta tull-tjenstemännens besvär med ifrågavarande försegling.
Då likväl det förhållande, att 9:de punkten i Kongl, kungörelsen den 3 December 1842 undantager försegling af varor i allmänhet från de bestyr, för hvilka tull-tjenstemännen ega att uppbära betalning af godsegaren, kan anses lemna anledning till den tydning, motionären åt föreskriften gifvit, och jemväl föranledt olika tillämpning deraf, har Utskottet ansett sig böra hemställa, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att en sådan förklaring af 9:dc punkten i Kongl, kungörelsen den 3 December 1842 varder i nåder meddelad, att hvad serskildt, i afseende å försegling af bränvinsfastager vid transporter å saltsjön, blifvit genom Kongl, brefvet den 2 Augusti 1836 stadgadt, fortfarande är till efterrättelse gällande.
Häremot anmäldes följande reservation af herr Malmstedt: ”Det är onekligt, att Kongl, brefvet den 2 Augusti 1836 tillerkände tullkammare-föreståndarne i Skåne och Blekinge 4 sk. banko i ersättning för försegling af hvarje bränvinskäril, som å Saltsjön försändes, men då vi veta, att sportel-penningarne, till lättnad för de trafikerande blifvit indragne, samt Kongl.
Majit och Rikets Ständer tillagt tull-tjenstemännen, för de borttagna sportel-penningarne, ersättning i efter behofvet lämpade förhöjda löne-anslag af tullmedlen — och om vidare uppmärksamhet fästes å Kongl. Majlis nådiga kungörelse angående upphörande af de, såsom hufvudsakligt bidrag till tjenstemännens vid tullverket aflöning påbjudna, sportel-afgifter, den 3 December 1842, hvari uppräknas, hvilka sportel-afgifter komma att försvinna och deribland, såsom det i 9:de punkten heter ”afgift för försegling af käril, lådor eller andra omslag, deri varor eller tlvttgods transporteras;” så, och huru man än läser eller vill förstå den af Utskottet omförmälta ingress till förordningen, finner Bih. till R.
Brot. 1847 A 184S. 8 Sami. 27 Haft. 2 10 Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 105. jag 9:de punktens tydliga stadgande på intet satt rubbadt af samma ingress, desto mindre, som en sednare förordning, under med de närvarande lika förhållande, upphäfver en föregående och hvarmedelst Kongl, brefvet den 2 Augusti 1836, deri sportel-penningarne bestämmas, är genom Kongl, kungörelsen den 3 December 1842 undanröjdt och har till vidare gällande kraft upphört.
Ar nu sistnämnda Kongl, kungörelse så tydlig, som Utskottet trott sig finna, skulle jag, för min del, tro det olämpligt tillstyrka Rikets Ständer att hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära förklaring deröfver.
Om åter föreskriften finnes så mörk, att förklaring är behöflig, anser jag det fullkomligt obehörigt, att Utskottet, på sätt som skett, tillåtit sig en tolkning af högstberörda nådiga kungörelse, hvilket icke lärer tillhöra någon annan än Kongl. Maj:t sjelf — och det är deremot jag reserverar mig, troende, att Utskottet, fastän min mening, att 1842 års Kongl, kungörelse är tydlig deri, att sportelpenningar för försegling af käril upphört, icke förmådde göra sig gällande ändock och utan att försöka en tydning af kungörelsen, kunnat tillstyrkt underdånig skrifvelse för erhållande af Kongl. Maj:ts nådiga förklaring i frågan.” N:o 105.
An k. till Exp.-utsk. den 7 Juli, kl. 7 e. m.
Betänkande, i anledning af vackt motion, angående förändrad beräkningsgrund för åtskilliga kommunala utskylder.
Uti en från höglofl.
Ridderskapet och Adeln till Allmänna Resvärs- och Ekon.- utskottet remitterad motion har herr Rosenblad, Bernhard, föreslagit, att Rikets Ständer måtte fastställa följande grunder för vissa i sammanhang med allmänna bevillningen utgående kommunala utskylder: l:o att fattigförsörjnings-afgiften i städerna Stockholm och Götheborg, äfvensom andra i samma städer utgående utskylder för vissa samhällighets-föremål, hvilka hittills utgjorts efter erläggande allmän bevillning, dels efter första, dels efter andra artikeln i bevillnings-förordningen, hädanefter skola utgå på sätt, att hälften utgöres efter förmögenhet, enligt uppskattning af vederbörande taxerings-kommitté och pröfningsrått af vederbörande pröfnings-kommitté, hos hvilken den skattskyldige, om han sig dertill finner befogad, eger rätt anföra besvär öfver taxerings-kommittéens bestämmelser, och andra hälften efter utgående allmän bevillning efter andra artikeln i behållen inkomst.
Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 106.
Ii 2:o att den qvinna, som, enligt 4 § i Kongl, handels-ordningen af den 22 December 1846 och Kongl, förklaringen af den 21 Februari 1847, i stad idkar viss medgifven rörelse, med undantag af mångleri, eller den, som, enligt 12 § i Kongl, fabriks- och handtverks-ordningen af den 22 December 1846, med deri stadgade inskränkningar, bedrifver någon tillverkning såsom försörjningsmedel, icke må åläggas större afgift till stadens kassa, än som motsvarar 10 procent af den bevillning efter 2:dra artikeln, som för denna rörelse eller tillverkning erlägges.
Hvad sålunda blifvit föreslaget har Utskottet i öfvervägande tagit; men sorn motionären hvarken uppgifvit de olägenheter, hvilka skulle vara med de för ifrågavarande afgifters utgående nu gällande föreskrifter förenade, eller på något sätt motiverat de föreslagna förändringarna, har Utskottet, som för sin del icke kunnat tillerkänna de af motionären uppgifna beräkningsgrunder något företräde framför de stadganden i dessa hänseenden, hvilka uti nu gällande, under de sednare åren utkomna, författningar förefinnas, saknat anledning att understödja motionen, och hemställer derföre, att densamma icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Betänkande, i anledning af väckt motion, angående undersökningars anställande för sänkning af sjön Venern.
Uti ett från höglofl.
Ridderskapet och Adeln till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet remitteradt memorial har, med föranledande af den betydliga skada, som sjön Venern genom sin ofta under en längre följd af år tilltagande vattenhöjd tillfogar strand- och Öboar, herr Fittinghoff, C. B., fästat uppmärksamheten å nyttan af att sänka denna sjö eller hålla den vid en jemn vattenyta, hvarigenom flera hundra tusen tunnland jord skulle kunna göras fruktbärande.
Kändt vore, att frågor varit väckta och undersökningar verkställda för detta ändamål, utan att de synas hafva ledt till något resultat, ehuru utförandet icke borde vara svårt, då i trakten af Venersborg flera ställen finnas, bland andra vid den så kallade Nybro, der ganska lätt en bred kanal synes kunna åstadkommas, hvarigenom vattenhöjden medelst stämbord kunde hållas vid en viss höjd utan mehn för seglationen, då sjöns djup i 12 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 106. alla fall säkert blefve tillräckligt för de fartyg, som kunna begagna Götha- och Trollhätte-kanalerna, samt större fartyg icke gerna på insjöarna begagnas ; och har med anledning häraf motionären hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att genom Styrelsen för väg- och vatten-byggnader upplysningar måtte inhemtas, huruvida en bestämning af sjön Venerns vattenyta med fördel för kringliggande jords odling och utan att tillintetgöra seglationen å nyssnämnda kanaler eller framgåendet till de vigtigare hamnarne vid sjön, skulle kunna utföras, samt hvilka kostnader i sådant fall skulle erfordras; äfvensom i fall saken visade sig vara möjlig och nyttig, låta utarbeta förslag, huru arbetet bäst kunde utföras, af staten eller genom bolag, samt hvilka vilkor i sednare fallet borde ett sådant erbjudas; på det Rikets Ständer måtte blifva i tillfälle att härom öfverlägga.
I afseende härå får Utskottet upplysa: att Rikets Ständer vid 1823 års riksmöte uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit tillstyrkt, att åtskilliga af öfverdirektören Hagström uti Irågan till Rikets Ständer ingifna handlingar måtte på allmän bekostnad till trycket befordras och exemplar deraf gratis utdelas till församlingarne omkring Venera; att Kongl.
Majits befallningshafvande i Elfsborgs, Skaraborgs och Carlstads län måtte besörja om undersökningar rörande rymden och beskaffenheten af den jord, som genom ifrågavarande företag skulle, i mer eller mindre mån, gagnas, äfvensom utröna, huruvida och till hvad belopp egare af sådan jord kunde vilja utfästa sig att ersätta kostnaderna för samma företag; att undersökning måtte anställas, till bestämmande af det förhållande, hvaruti Götha elfs vattenhöjd står till sjön Venerns stigande och fallande, samt att Kongl. Majit, efter inhemtande af dessa upplysningar, täcktes dem vid nästpåföljande riksdag Rikets Ständer i nåder meddela: att vid 1828, 1829 och 1830 årens riksmöte Rikets Ständer inhemtat, hurusom åtskilliga af förrberörda undersökningar redan då blifvit verkställda och andra dels påbörjade, dels förberedda; men som tillika upplystes, att en del af dessa förrättningar, beroende ej mindre af sjön Venerns ombytliga vattenhöjder, än af öfverenskommelser, svåra att tillvägabringa emellan en mängd af stridiga intressen, fordrade en längre tid för att bringas till ändamålsenlig fullbordan, samt att flere års observationer sannolikt voro af nöden, för att af de anbefallda undersökningarna om vattenhöjdernas förhållande till hvarandra kunna hemta ett bestämdt och tillförlitligt resultat, ansågo Rikets Ständer sig endast böra hos Kongl, Majit i underdånighet anhålla, att de påbörjade undersökningarna måtte fortsättas, intilldess saken erhållit all den noggranna utredning, som ämnets vigt fordrade, och hvarigeoom Rikets Ständer sattes i tillfälle att öfver hufvudfrågan framdeles besluta.
Rikets Ständer hafva således redan vidtagit de åtgärder för vinnande af det åsyftade ändamålet, hvilka blifvit af motionären påyrkade; med då de till följd häraf redan Allm. Bese.- och Ekon.-Utskotlets Betänkande, N:o 106.
13 för längre tid tillbaka verkställda undersökningar hitintills icke föranledt några vidare åtgärder, är att förmoda, det resultaterna deraf icke varit sådana, att företaget ansetts medföra fördelar, öfvervägande de dermed förenade kostnader och olägenheter; vid hvilket förhållande och då Rikets Ständer vid denna riksdag, genom bifall till Stats-utskottets utlåtande N:o 194 pag. 25, afslagit begäran om anslag för ytterligare undersökningar i ämnet, Utskottet ansett sig böra tillstyrka, att ifrågavarande motion icke må till någon åtgärd från Rikets Ständers sida föranleda.
Prat. 1647 Sf 1846. 8 Sami. 27 Haft. 3 STOCKHOLM 1848, hos J. A. Walldén.
Best- och Ekon.
Utskottets Betänkande, N:o 107. 1 >’:o tm.
Auk. till Exp. Utsk. den 14 Juli, bl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner, om utvidgande af de rättigheter, som äro Mosaiska trosbekännare här i riket tillerkända.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har från Vällofl.
Borgareståndet, medelst remisser, fått emottaga följande rörande detta ämne väckta motioner, nemligen: 1:o af Herr C. F. Waern, med hvilken sig förenat Herrar Lagergren, E. G. Lindström, Eriksson, Bergman och Berg, m. fl.
Motionären har fästat uppmärksamheten å det missförhållande, att en klass af våra egna medborgare finnes, hvilken, bestående af infödde svenskar, måste deltaga uti alla medborgerliga skyldigheter, men likväl på samma gång, derföre att de tillhöra den mosaiska trosbekännelsen, äro beröfvade de med dessa åligganden, för alla andia än dem, förenade rättigheter.
I motionärens tanka vore sådant icke öfverensstämmande med hvad rättvisa, framskriden upplysning och vunnen erfarenhet fordra, samt borde derföre undanrödjas.
Men innan motionären velat framställa förslag i detta afseende, har han upptagit till pröfning och besvarande de hinder, som hittills ansetts förefinnas, och de inkast som vanligen göras emot mosaiske trosbekännares eller judars upptagande till medborgare bland andra folk, och äfven sökt att visa de fördelar, som genom ett sådant deras upptagande kunde vinnas.
Sålunda har motionären anmärkt, att vid den första lagstiftningen här i riket för judarne, eller 1782 års reglemente, hvarigenom de lingö rättighet att hit inflytta, orsakerna till de inskränkningar i deras medborgerliga rättigheter, som då stadgades, tydligen böra sökas uti den tidens obekantskap med så väl andan af deras religion, som deras nationalitet, och deraf föranledd omsorg om statsreligionens helgd, samt fruktan för deras alltför talrika inflyttningar, hvilka lätteligen kunde leda till menligt intrång, genom främlingar, uti våra egnes yrken och handteringar, men att dessa skäl, till följd af förändrade förhållanden, förlorat sin kraft.
De i riket boende ju - Bih, till B.
Prot. 1847 och 1848. 8 Sami. 28 Häft. 1 2 Allm Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 107. dar äro nemligen nu mera infödde svenskar, med undantag af högst få, hvilka till följe af Kongl.
Maj:ts serskilda nådiga tillstånd, fått hit inkomma.
Efter motionärens förmenande kan något kränkande af statsreligionens helgd från deras sida ej vara att i minsta mån befara, enär den mosaiska sedoläran ar till sin grund alldeles densamma, som den kristliga, och judarne, under de 6 decennier, de här vistats, aldrig visat den minsta benägenhet att göra proselyter, ej heller någonsin felat i den aktning, som de äro skyldiga vår religion; och har motionären, till stöd för berörde förmenande, ytterligare framställt flera jemförelser emellan den kristna och den mosaiska religionens hufvudstycken, samt äfven med utdrag af judarnes religions-läroböcker utförligen sökt vederlägga den allmänt gängse satsen, att i den mosaiska trosbekännelsen ingå, utom den för oss gemensamma moral-läran, äfven politiska bud och landslagar, hvilka, uti deras innerliga förening med judarnes historia och nationalitet, skola hindra dem att någonsin känna sig såsom medlemmar af en annan nation, och verka, att de alltid och allestädes, der de sätta sig ned , komm; att bilda ett serskildt samhälle eller en stat i staten.
Uti nämnda läroböcker besvaras sålunda frågan; ”hvilket är vårt fädernesland”?
”Det land der vi äro födde, eller der vi åtnjuta skydd och borgerliga rättigheter; vi böre anstränga alla våra krafter för detta landets väl”.
Dessutom linnas der följande lärosatser: ”Vi äro ej förpligtade att iakttaga flera än moral- och ceremonial-buden, men ej de politiska buden, tempellagarna och landsförordningarna derföre, att vi ej mera bilda en egen stat, och för en sådan voro dessa bud gifna, samt emedan vi ej mer hafva något tempel och ej äro i besittning af det förlofvade landet”.
Om Messias säges: ”Messias skall föra Israél i ett nytt förbund med Gud, Guds kärleks och kunskaps förbund, och genom honom skall det gudomliga riket på jorden upprättas.
Med det gudomliga riket förstås, att den enda sarina religionen skall utbreda sig öfver hela jorden, så att alla menniskor erkänna en enda Gud, tjena honom allena och älska hvarandra såsom bröder”.
Af detta och mera dylikt anfördt har motionären dragit deri slutsats, att det är omöjligt att judarne, i trots af sin religions bud om kärleken till det land der de äro födde och bosatte, till följe af historiska minnen, och emedan deras förfäder för nära 2:ne årtusenden lefde i Palestina, likasom våra under samma tid vid Svarta hafvets stränder, skulle älska detta land mera än den jord, på hvilken de blifvit födde och vid hvilken minnet af allt hvad som ingripit i deras lif är fästadt, och hvilken förvarar deras bortgångna förfäder och anhöriga.
Motionären anser sig ock Allm. Bese.- och Ekon.-Utskotlets Betänkande, N:o 107. 3 härigenom hafva visat grundlösheten af farhågan att, om judarne finge utvidgade borgerliga rättigheter, andan af deras religion och deras nationalitet likväl skulle utöfva det starka inflytande på dem, att de aldrig komme att med det öfriga folket sammansmälta, utan i stället bilda och utgöra en stat i staten.
Vidare har motionären sökt att framställa orimligheten af den fördom, som uppkommit, att judarne skulle hafva en medfödd benägenhet att taga hög ränta samt handla med gamla kläder och annat dylikt.
Orsaken härtill torde nemligen säkrast finnas deruti, att de varit förbjudne att genom handtverk och andra yrken eller genom åkerbruk söka sin utkomst.
Hvad benägenheten att taga hög ränta angår, har motionären bevisat, att, under den tid, då judarne utgjorde ett eget folk, deras egen lagstiftning föi-bjöd dem att taga någon ränta; men att de sedermera, i likhet med de kristne, funnit, att ränta i sjelfva verket ej är annat än en betalning för det temporära afståendet af ett kapital, samt att dess belopp bestämmes af tillgångarna.
Om missbruk häraf uppstode, tillhörde det lagarna att hämma sådant genom föreskrifter, som gälla lika för alla, och äfven för olika trosbekännare.
Judarnes påstådda skarpsinnighet framför de kristnas, ehuru serdeles tvifvelaktig, borde, om den finnes, icke blifva annat än gagnelig för de yrken, med hvilka, de sysselsatte sig, och så väl handteringarna som landet deraf hemta fördel.
Någon deras benägenhet att innästla sig i allt och qväfva andra medborgares industri hade ej heller försports uti de städer, hvarest de hittills varit bosatte, och om något sådant likväl verkligen egt rum, vore det en orättvisa att derföre ensamt blottställa dessa städers invånare.
Fruktan för talrika inflyttningar af judar, om större borgerliga rättigheter beviljades dem, torde destomindre böra hysas, som de uti åtskilliga länder redan erhållit fullständig emancipation samt uti de öfriga behandlas med yttersta mildhet och tillika der snart torde hafva att förvänta upphäfvandet af de inskränkningar, som ännu fjettra deras verksamhet, och således hvarken behof eller synnerlig lockelse böra kunna förefinnas för dem att öfvergifva de länder, hvarest de redan befinna sig väl, för att mera uteslutande vända sig till Sverige.
Dessutom kunna inflyttningar ej ske. utan med Kongl. Maj:ts serskildta nådiga tillstånd, och torde ett sådant band vara tillräckligt att betrygga för faran af deras för stora talrikhet.
Sedermera har motionären fästat uppmärksamheten derå, att judarne gjort sig kända såsom arbetsamma, ordentliga, husliga, måttliga och återhållsamma.
Deras välgörenhet emot andra, äfven icke judar, vore erkänd, 4 Allm. Desi).- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 107. och nästan utan exempel att någon af dem blifvit lagförd för brott.
Det vore icke välbetänkt att förskjuta sådana medborgare, enär en stat aldrig kan få tillräckligt många dylika elementer med sig inlörlifvade.
På dessa alla grunder har motionären, som på anförda skäl ansett sig förhindrad att uti denna sin motion väcka fråga om upphäfvandet af de inskränkningar i judarnes rättigheter, som äro en följd af grundlagarnas bud, föreslagit: ”att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, att 2:dra § af Kongl.
Majrts nådiga förordning den 30 Juni 1838 Irsta och 3:dje punkterna måtte utgå och 2:dra punkten förändras, så att denna § erhöile följande lydelse: § 2.
"Mosaisk trosbekännare må ej ega att välja eller kalla prest eller ”kyrkobetjening inom kristna lörsamlingarne, eller att, uti direktioner eller ”kommissioner, som hafva befattning med kyrko-ärenden eller kristna ”undervisningsverket, deltaga i öfverläggningar eller beslut om sådana ”frågor; samt att Kongl. Maj:ts nådiga kungörelse af den 21 September 1838 ”mätte helt och hållet upphäfvas.”
Härigenom vore egentligen åsyftadt att bereda judar rättighet att, utan skyldighet att dertill söka hos Kongl. Maj:ts tillåtelse, få bo hvar som helst i riket, samt att derstädes besitta fast egendom.
För att lätta öfversigten öfver den behandling, som detta ärende senast undergått och bedömandet deraf, har motionären bifogat, ej mindre föreståndarnes för mosaiska församlingarna i riket underdåniga ansökning, att svenska undersåtare af mosaiska läran måtte tillerkännas samma rättigheter som hvarje annan svensk, än äfven Kongl. Maj:ts och Rikets Kommerse-kollegii underdåniga utlåtande deröfver af den 13 September 1847, hvilket afgifvits sedan yttranden och upplysningar i ämnet blifvit infordrade och afgifna såväl af Öfverståthållare-embetet i Stockholm och Kongl. Maj:ts befallningshafvande uti Östergöthlands, Götheborgs och Bohus samt Blekinge län, som af vederbörande konsuler uti England, Frankrike, Nederländerna, Belgien, Preussen, Danmark och Hamburg.
Af dessa samtliga handlingar inhemta hufvudsakligen:
Föreståndarne för de mosaiska församlingarna hafva uti sin berörda ansökning i underdånighet anhållit om vidtagande af följande förändringar i rikets grundlagar samt allmänna och ekonomiska lagar, nemligen: Allm.
Besv- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 107. 5 ”att de hinder, som i Regeringsformen och Riksdags-ordningen uppställas mot mosaiska trosbekännare, för erhållande af civila embeten och domarebefattningar samt för deltagande i national-representationen, mätte upphöra;” ”att de edsformulärer, som äro stadgade uti Riksdags-ordningen och Tryckfrihetsförordningen äfvensom formulären för huld- och trohets- samt tjenstemanna-ederna måtte för mosaiska trosbekännare göras lämpliga;” ”att den behörighet för mosaiska trosbekännare, att bära vittnesbörd, som synes i Rättegångsbalken ifrågasatt, måtte dem tillerkännas,” samt ”att de inskränkande vilkor måtte upphäfvas, hvilka i Kongl, förordningen den 30 Juni 1838 och Kongl, kungörelsen den 21 September samma år förefinnas för judar i afseende å bosättning hvarhelst i riket, å köp af fast egendom på landet samt å deltagande i vissa kommunala befattningar, om ock med bibehållande af jäf i och för de kyrko-ärenden och religions-undervisningen rörande frågor.”
Till stöd för denna anhållan har, bland mycket annat, blifvit anfördt: att den nu i riket befintliga mosaiska befolkningen till största delen består af här i landet födde afkomlingar af föräldrar, hvilka genom rikets regering för nära sjuttio år tillbaka uppmuntrades att sig härstädes bosätta; att de tala landets språk, följa dess seder, deltaga i nationalförslaget, i alla skattebördor och i allt uppfylla sina skyldigheter, samt att det derföre syntes rättvist, att de finge åtnjuta samma fördelar, som andre infödde Svenske män, och att i de få fall, der religiösa bosformers olikhet kunde erfordra någon skiljaktighet i sättet för dessa rättigheters utöfning, sådant torde böra i lagen derefter lämpas, utan att sjelfva behörigheten derföre tillintetgjordes eller förminskades; att, enligt den Mosaiska trosbekännelsen, iikasom efter den kristna, sedoläran vore rättesnöret för den blifvande medborgarens uppfostran, undervisning och uppförande, och blefve sålunda grundvalen för hans handlingssätt, då de borgerliga och politiska pligternas och rättigheternas utöfning ifrågakomme, och att, då sedoläran nu vore enahanda, änskönt religionsformens skiftande, statskyrkans värdighet icke, genom vidtagande af den önskade förändringen, skulle trädas för nära, helst dess höga ståndpunkt lika litet vore i behof af något från religionstvång hemtadt stöd, som den genom ett sådant stöd kunde vinna i styrka och glans, hvaremot, om möjligt, sådant skulle ernås genom aflägsnandet af dessa kring-gärdningar, hvilka icke tyckas vara egnade att framställa henne såsom grundad på öfvertygelsens fasta klippa m. m. 6 Allm. Best.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 107.