Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers Lagutskott de?i 12 Augusti 1825. S. D. — — —■ — — -— — — Herr Häradshöfdingen Ribbing uppläste ett skriftligen författadt så lydande Anförande : ”De till LagUtskottets besvarande gjorde framställningar innefatta följande:
När Banken ur en Pant taeit hela sin O fordran, eger då Banken att nödga förre egaren, om han sjelf inropat Panten, att utbetala hvad sorn återstår på KöpeSkillingen sedan Panthafvare fått allt sitt, blqtt för att det sålunda uppburna sedan återlemna: att tvertemot Inteekningshafvares uttryckliga förklarande, att de vilja hafva sina fordringar orubbade qvarstående i den pantsatte egendomen, likväl lyfta desamme? —■
Om dessa förfrågningar synes mig» att det icke. borde finnas mer än en tänka, och att hehofvet af deras besvarande icke. borde uppstå, sedan ett omdöme blifvit fällt, så rigtigt och träffandej som Högste Domstolens, eller, att påståenden LngUtskotett Betrinkandctt. vstridande emot
Allmänna begreppet om egne fordringars utgifvande” icke kunde vinna bifall, och för min del kan jag icke med Herrar BanoRevisorer inse, att så beskaffade
Domslut gifva skälig anleda ning till fruktan för beständige Collisioner med Högsta Domare-magten, och att Banken med så beskaffade Lagförklaringar icke borde åtnöjas.
Banco- och LagUtskotten ansågo sisth Riksdag all förklaring öfverflödig i förevarande ämnen, nog klart och en gifven följd af varande stadganden, det Gäldenär, vid skeende inrop å Auction af sin dertill i Banken anslagne Egendom, icke kunde åtnjuta större förmåner, än hvarje annan blifvande Köpare deraf, och således fullgöra allt hvad angående Köpeskillings betalning samt uttagande af Köpebref med det mera är i Författningarne utstakadt: ”Men för det att Gäldenär, sora sjelf inropar sin egendom, ej kan erhålla större förmåner än andre Köpare, skall han väl icke eller vidkännas större olägenheter.” Gäld må mot gäld qvittas, heter det i 4 Cap. 7 §.
UtsökningsBalken; och sedan en Köpares förra egande-rätt är gifven, hvilket ingen-synes vara bättre i tillfälle att känna än Banken, som med hans egendom pantvis lagfarit, och sedan vederbörande Intecknings-egares rätt är lagligen styrkt, ser jag icke huru Banken kan sätta i fråga, om den skall, mot egarens eller inteckningshafvarenas vilja, SgS Lagutskottets Betänkandets, lyfta deras medel, så mycket mindre, som ett slikt tilltag af Banken icke kunde aflöpa ansvars- och ersättningsfritt för det förfång för Köpare och minskning i ränteafkomst för Panthafvare, sorn deraf nödvändigt skulle uppstå.
Detta står åtminstone icke tillsammans med 1789 års Författning, en af dem, som Utskotten till Instruction för Banken vid sistlidne Riksdag åberopat, innehållande till öfverflöd stadfästelse på en Inteckniugshafvares qvittnings-rätt å Köpeskillingen för en pant, som han sjelf inropar.
Egande-rätt måtte .vara så god som panthafvande-rätt.
Med förutsättande, att det är Bankens Tjenstemäns skyldighet, att vaka öfver ingifne handlingars och bevisnings giltighet, anser jag således den föreslagne
Författningen för det första öfverflödig.
Jag tror att man kail gå för långt i Bestämdhet vid Instructioners afgifvande, och att, med afseende på den fråga, sorn nu är vackt, man icke bör betaga Bankens Styresmän tillfälle af omdöme, medan tillfälle af skygd skulle lgmnas dem, under en på allmänna begreppets och tankarnes område för långt drifven form.
— Banken, under skygd af allmänna Lagen, må icke, isolerad, tänka sig såsom den der skall sanctionera Lagen.
För det •andra anser jag den föreslagna Författningen invecklad och otydlig, den lyder så: ”Att Gäldenär, som å Ban eoAuctiou inropar en honom förut tillhö - LagUtshottets Etidnknndcn, 899 rig egendom, må vara berätttgad, att vid Jiqviden använda sina egande-rättshandlingar sålunda, att de företes hos Kongl. Majrts Befallningshafvande, alt 1 i ({v i da lionell profva och verkställa, på sätt Kongl. Förordningen den 19 Augusti 1789 medgifver för Köpare, som förut varit innehafvare af inteckning i fastigheten; dåföljaktligen Gäldenär, sedan han erlagt hvad ej mindre Banken än öfrige Inteckningsliafvare tillkommer, sedermera må från nedsättning af det öfriga af Auctionsskillingen varda befriad.”
Men huru hänger detta tillsammans?
•— Skall då en Köpare likväl vara ovilkorligen skyldig, att erlägga hvad Inteckningsegare tillkommer?
•—.
Skall, enligt med 1789 års Författning, Konungens Befallnmgshafvandes laga kraftvunna Utslag på egande-rättshandlingar (yller fasta på fasta) inför Konungens Befallningshafvande företes, för aLt af Konungens Befallningshafvande (ej af Banken) pröfvas.
Emot hvad jag intet förstår måste jagreservera mig och anser, jemte hvad jag ofvan anfört, lill svar å de gjorde förfrågningarne, 110g med att Banken ställer sig Lagar och Författningar till efterrättelse. —.
Ex Protocollo, Joh. Jac. Kleman. 900 LagUtskottcts Betiir,handen, JN':o i5o.
Anliom d. 37 Aug. i8a3.
Utlåtande öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 113, angående yrkad ändring i 5 §. af 40 Cap.
Sedan Lagutskottet uti afgifvet Betänkande under den 3S sistlidne
Junii, på anförde skäl ansett sig icke kunna tillstyrka bifall å RiksdagsFullmägtigen Herr O. Hambraei Memorial, deruti blifvit yrkadt, dels att stöld till större eller mindre belopp af frukt ur Trä-, Krydd-, Humble, Kofve- och Kålgårdar, eller andre slags inhägnader, mätte beläggas med det uti 43 Cap. 1 §.
Missg.Balk. och Kongl. Brefvet den i Maji 1745, för stöld å åker och äng stadgade ansvar af dubbla TjufvaBöter, dels ock att den, som bryter sig igenom eller går öfver Plank till en med sådan hägnad försedd läst Trä- eller Kryddgård, måtte, ändock han allsintet funnit eller toge umgälla denna siiv förbrytelse, om ej med ansvar såsom för inbrott, åtminstone med Stockstraff , jemte skyldighet, att derunder hålla i handen en qvist med det slags frukt, hvaraf han ämnat stjäla; så har vid föredragning af detta Betänkande hos Vällofl.
BorgareStåndet, Herr Harn-, braeus anmärkt, att Utskottet syntes icke Lagutskottet!
Betrinknnden. got Stafva fattat innehållet af dess motion, som haft till föremål att visa, att det vore enahanda förbrytelse att stjäla frukt ur Trägårdar eller andre inhägnader, som alt stjäla säd, hö eller halm å åker och äng, och att det vore orimligt, att enahanda slags förbrytelser skola beläggas med olika straff; i hvilket afseende Herr Hambraeus vidare andragit, huruledes ofta händer, att inom en och samma inhägnad linnes frukt, ärter eller bönor på den ena Tegen, och säd på den andra; alt den som då stjäl af det förra slaget mindre än en mansbörda eller lass, dömes enligt 4o Cap. 5 §.
Missg.Balk. till SnatteriBot och att undergå enskild skrift; men den sorn stjäl af det sednare, om ock endast till 2/\. skillingars värde, ålägges, enligt 43 Cap. i §. samma Balk och Kongl.
Brefvet den 1 Maji dubbla TjufvaBöter och uppenbar Kyrkoplikt, hvilket icke skall stå väl tillsammans; samt att hvad angår det yrkade straffet för den som hr vter sig igenom eller går öfver plank till en med hägnad försedd fäst Trä- eller Krjaldgård i afsigt att stjäla, en bestraffning för sådant försök icke vöre orimligare, än de i 4Q Cap. Missg.Balk. stadgade straff af 9 par spö och 7 par ris för inbrott i rum eller hus under dylikt uppsåt, samt den föreslagne straffbestämmelsen af Stockstraff och att derunder hålla i handen en qvist af den slags frukt man 902 LngUtskottets Besånkanden, velat tillegna sig, vore fullt lämplig; oell hafva Herrar Ståhle, Bägge och Huldberg förenat sig med Herr Hambraeus i frågan om stralfet för stöld ur Trägårdar eller andre inhägnader; i anledning hvaraf Betänkandet blifvit till Utskottet åter-remitteradt.
LagUfskottett, som funnit dessa anmärkningar endast innefatta ett återupprepande af Herr Hambrasi Motion, anser för vederläggning deraf göra tillfyllest, att åberopa de uti det åter-remitterade Betänkandet anförde motiver , hvarigenom, i Utskottets tanka, tillräckligen blifvit ådagalagdt, att de af Herr Hambraeus jemförde förbrytelser äro af helt olika beskaffenhet, och följaktligen äfven böra olika bestraffas; och då Betänkandet dessutom, enligt ankomne ProtocollsUtdrag, blifvit af de öfrige trenne Resp. RiksStånden bifallet; lärer frågan dermed få anses vara afgjord.
Stockholm den ig Augusti 1823.
N:o i5i.
Ankom den 27 Augusti 1823.
Utlåtande ofver anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 10,0} an* Lagutskottets Betänkande», 903 gående föres Ingen ändring uti 9 Cap.
UtsökningsBalken och 25 Cap, Rutteg Balken.
BorgareStåndet och Hed er v.
BondeStåndejt hafva åter-remilteradt LagIJtskottets ifrågavarande Betänkande, i anledning af deremot förekomne anmärkningar, hvilka egentligen hafva till föremål att ådagalägga nödvändigheten af det Lagstadgande, som blifvit föreslagit, men Utskottet ansett sig icke kunna tillstyrka, att nemligen utmätnings verkställighet borde följa å första Domstolens Utslag i Skuldfordringamål, der krafvet blifvit erkändt, oagtadt Utslaget ej laga kraft vunnit.
I detta afseende äro hufvudsakligen åberopade de skäl Utskottets Ledamot Herr Arvidsson anfört, uti dess vid Utskottets Betänkande bifogade skrifteliga Reservation; hvarjemte Herr Nilsson, med hvilken Herrar Ullberg och Norström sig förenat, anfört att för den som bor i5 eller 20 mil från LandshöfdingeÄmbetet, det är ganska svårt att välja detta forum, och att om han det icke vill, är han blottställd för äfventyret att få afbida Excecution ett eller halftannat år, hvar emedlertid Gäldenären kan komma på obestånd derigenom, att han begagnar nu varande Rättegångsordning och genom vad med 12 sk., drager saken under LagmansRätten, hvarmed Gäldenären icke något äfventyrar, samt att detta icke obetydligt motverkar den enskilda Credi - 904 Lagutskottet!
Bctänkandett. ten, hvarföre Herr Nilsson begärt, att Utskottet måtte taga Herr Arfvidssons förslag under närmare granskning och tillse, om. icke Betänkandet må kunna ändras i så måtto, att en ostridig fordran, Som vid Häradsrätt ådömes, enär den icke uppgår till högre summa än 9 Cap, UtsökningsBalken utstakar, må emot Borgen kunna utmätas, antingen vad erlägges eller ej; och RiksdagsFullniägtigeil Anders Danielsson liar andragit, att om, söm han förmodar, den sats är vigtig att man bör så mycket möjligt är följa enhet i principer för Lagstiftningen, så kan han ej finna hvarföre icke Utskottgt ansett första Domstolens Utslag, i ett erkändt Skuldfordringsmål, lika utmätningsgildt som Konungens Beful 1 liiligshafvandes: att man väl med en klar och ostridig fordran kan vända sig till Konungens Befallningshafvande; men att om afslåudet gör det för sökande lättare, att anlita
Domstolen i Orten, bör utbekommandet af hans ostridiga fordran derföre icke bero på en kitslig eller oredlig Gäldenärs godty eko, att draga saken under andra Instantien, liéldst om tvänné fordringsegare med lika beskaffade Skuldsedlar utgifné af en och samma person, utsöka deras rätt, den ene hos Konungens Befallningshafvande och den andre hos Domaren, kan den sednare, som ej får slut på Rättegången förr än efter ett års förlopp, helt och hållet förlora på fordran; i fall den förre, som genast erhållit verk - I.ng UtskottetsBetänknndtn. 90? ställbart Utslag, till äfventyrs medtagit ali Gäldehärens tillgång. livad sålunda blifvit anfördt, bar Lagutskottet noga öfvervägat; men då emot förslaget, att enahanda verkställighet borde följa å första Domstolens Utslag i erkände Skuldfordiingsmål, med den Utskottet trott sig ega anledning tillstyrka, i afseende pä Konungens Befallningshafvandes i sådane inål meddelande Utslag* det liufvudsakliga skäl förekommer, att då den med Konungens Befall ni ngsliaf vandes Utslag missnöjde, är i tillfälle att genast efter af Utslaget erhållen del, sin klagan bos IIofRätten fullfölja, samt i tid söka, och om skäl dertill visas , erhålla inställning i den honom ådömde utmätning, den Gäldenär deremot sorn vid HäradsRätt blifvit betalningsskyldighet ålagd måste afbida flere månader, innan vadebesvären kunna bos LagmansRätten fullföljas och pröfvas, livar emedlertid utmätning kunde hafva honom öfvergått, för en fordran, som till äfventyrs sedermera blefve ogillad, utan ätt han egt någon utväg öppen att förekomma det lidande, som i sådant fall för honom in träffad t, samt härvid jemväl i betragtande komma bör, att om endast ovillkorligt erkännande af Skulden skulle grundlägga Borgenärs rättighet, att å första Domstolens Utslag, fastän ej laga kraft vunnet, erhålla verkställighet genom utmätning, ändamålet med det föreslagne Lagstadgandet, som vöre att förekomma det LagUtskottets fiettinkannen, icle Borgenär genom Gäldenärs vad emot första Domstolens Utslag, uppehölles i utbekommandet af en klar och ostridig fordran, i alia fall skulle förfelas, då Gäldenär, hvars afsigt endast vore att bereda sig längre betalningsanstånd, otvifvelagtigt skalle, med kännedom derom alt minsta invändning emot krafvets vigtighet verkade hinder för utslagets verkställighet, omfatta denna utväg för att vinna på afsigt; alltså och uppå de uti Utskottets Betänkande i öfrigt upptagne skäl, har Utskottet ansett sig böra vid detsamma oförändrad t förblifva;
och får derföre, med t il Jkännagifvande, att Betänkandet blifvit af Högloft.
PresteStåndet bifallit, å nyo vördsamligen öfverlemna detsamma till vidare pröfning.
Stockholm den 19 Augusti iSaö.
Ankom den 1 Septemb. 1823.
Betänkande öfver flere Memorialer, angående f öreslagne ändringar uti ConcoursLagen af den 18 Julii 1818- De Memorialer uti detta ämne, hvilka till LagUtskottets handläggning blifvit remitterade äro ingifne:
Hos LngUtskotttt!
Betanknnilen{ ifif Bos Högloft.
Ridder skåpet och Adelni i':ö
Äf Herr Grefve Hård C. G. sorn med -anmärkande af den stadeliga verkan Goncoursmassors fördröjde
Reaiisering och långsamma utredning medfört» andragit» att om någon gång en högre köpeskilling blifvit följden af en Uppskjuten försäljning, liar likväl förhållandet oftast varit motsatt» !och 1 förra fallet merendels vinsten förlorad genom kostnaden af en långvarigare Couratel.
För oprioterade fordringsegai^e, ■sorn icke få beräkna räntan efter Cessions•dagen, vore den fördröjde Realiseringen menlig, emedan den förlorade räntan sällan ersättes med någon högre dividend på Gapitalet; och den sorn liar full säkerhet för både Capital oell Ränta förlorar ändå i det afseende! ätt ingendera blir för honom tiilgängelig på flera år; i anledning hvaraf och då ConcoursLägen väl innefattar en föreskrift om tillgångarnes försäljande så snart de blifva ät Creditorerne öfverlemnade, men detta stadgande sällan skall efterlefvas i anseende till flerfaldigä Gonsiderationer, Herr Grefven alltså hemställt» om icke en Lag vore lämplig, som förordnade, att endast enhälligt beslut af Creditorerne finge verka uppehåll med försäljning af Concoursmassans tillgångar.
Herr Grefven har vidare ansett det yttra en il» ■faugUtskottets fietmkmdeni 56 9°8 Lagutskottet!
Bttdnkandett, la beräknad Lag, som vid Concours medgifver förmånsrätt för 3 års förfallen obetald
Ränta på intecknadt eller emot annat hype.tbek utlånt Capital, emedan derigenom beredes osäkerhet för sednare Inteckningsliafvare samt andre Creditorer, och åstadkommes den verkan, att
Egendom aldrig kan belånas till sitt fulla värde.
Den händelse, att en Egendom finnes derutöfver Intecknad, lärer ej inträffa oftare, än då Egarens befarande obestånd föranlåter flere Fordringsegare, att på en gång söka någon säkerhet, som den likväl icke medför.
Capitalisten sorn vill placera penningar måste alltid på förut intecknade Capitaler beräkna minst 3 års ränta, och ännu mera, då den äfven löper under Coneourstiden, således oftast 3o procent utöfver Capitalet, och en Egendom lemnar efter detta förhållande icke säkerhet för mer art tre fjerdedelar af dess värde, ofta mindre; och har Herr Grefven på sådane grunder föreslagit, att obetald ränta som ej är genom Lagsökningen infordrad inom 3 månader efter dess förfallodag, icke skulle ega någon förmånsrätt; genom hvilket stadgande, en Gäldenär blefve mera uppmärksam, att icke genom räntans åsamkande undergräfva sitt bestånd.
Hos Hogv.
FresteStåndet. 2:0 Af Herr Prefessor Fröberg, som %nsett ConccursLagen af den iSifulii 1813 LagUtskottets Bttiinkandtn.
909 viii vafa grundad på ideell örn ingåligrté förbindelsers och egande rättens oförkränkt ta helgd och derföre till mångå sine delar förträfflig; men i afseende på omöjligheten att handhafva och verkställa dess föreskrift ter, som erfarenheten redan under loppet af fem år tillräckligen skall hafva ådaga» lagdt, har Herr Professoren trott deil behöfva en Revision till ändring och jemlik» ning under innevarande Riksmöte, hvilken granskning Herr Professoreli begärt att Utskottet måtte anmodas företaga, samt att till Riksens Högloft.
Ständer uppgifva de Ställen eller föreskrifter, som erfarenheten eller allmänna omdömet visat vara otjen» lige, öfverdrefne och i utöfningen overkställbare.
För egen del har Herr Profes» sorén 1:0 anmärkt olämpligheten af stadgandet i 10 §. 4 Gap., att en Gäldbunden Tjensteman skall tills ConcoursDomeii är fallen, afstå halfva lönen till den sorn tjensten förrättar oeh sedan af den andra hälften afsätta så mycket som tarfvas till dess och dess famills underhåll, heldst om Lönell vöre hög såsom lo å 12,000 R:dl-, hälften deraf såsom vicariatsarfvode syntes
Va* ra ert öfverdrifven Gratificatioil till ganska stort och orättvist förfång för Creditorerne; mell om Lonell vöre ringa såsom t. e, 4oo R:dr de afsätte 200 R:dr vore en alltför otillräcklig summa till en må hända Vidsträckt famills äfvert tarfveligaste bärgning; 2:0 föreslagit att io 5 Cap. borde så andras, att tiden till inställelse uti gio LagUtskottets Betänkande»'.
Concourser viel HäradsRätt faststäldes till klockan 12 på' andra Rältegångsdagen i stället för kl. 7 eftermiddagen, såsom mindre lämplig, heldst händelser inträffat då 839 sådane Concourser denne tid skola företagas, och hvilka alla ej förr än långt efter midnatten kunnat afgöras, då en del af Borgenärerne, af sömn och starka drycker varit så öfverväldigade att de icke en gång kunnat efterstafva Eden. 3:o Då uti 6 §.
Ränta intill lyftnings och utrednings da ge 11 endast är faststäld för Pantocli Inteckningshafvare, men uti 17 Cap. 3, 4, 5, 6 och 7 §. §.
IlandelsBalk. flere fordringar anföras, som framför desse ega företrädesrätt, eller ock enligt 8 §. stå i samma Class, och således enligt billigheten och Lagens Esprit synas böra till samma tid för sine fordringar njuta Ränta, men emedlertid inträffat att Kyrkors fordringar för vinsäd och fromma stiftelsers medel uti Concourser, väl blifvit tillerkände företrädesrätt framför Inteckningshafvare; men deremot frånkände Ränteberäkning till lyftnings- eller utredningsdagen, och hvarigenom Kyrkorna för längre tid nödgas sakna all ränta för sine utestående fordringar; så har Herr Professoren förestagit, att 6 §. uti 6 Cap.
ConcoursLagen bör så ändras: att alla de som till och med 8 §. 17 -Cap.
IlandelsBalk. ega företrädesrätt, njuta Ränta till Lyftnings- och Utredningsdagen; och 4:o har Herr Professoren med afseende på Edens afläggare LaglJtskottéts B et dukande». gil de, i synnerhet för sådane Publike Cassors fordringar hvars Administration ur Ambulatorisk och der den moraliska öfvertygelsen om fordringens vigtighet således ej kan vara större hos Administratören än hos fullmägtigen, nemligen endast efter Räkenskapernes och Reversens ordalydelse, föreslagit att denne sednare, heldst i Concours-mål, som äro anhängige vid Domstolar, långt hort belägne från Cassans station, måtte medgifvas rättighet, att BorgenärsEden gå. 3:o Af Herr Theologie Professoren Doctor Lundblad, som under åberopande deraf, att den mängd Concourser, hvilka i sednare tider stört förtroendet medborgare emellan, otroligen ökat besväret och omsorgen, att från förluster försäkra fordringsägare: att detta i synnerhet erfarits vid bevakandet af Kyrko- och FattigCassors fordringar; att det härigenom förorsakade äfventyr blifver till sine följder oberäkneligt, i synnerhet då ej sällan den ena Concoursen griper in i den andra, då Couratorer i en föregående Concours, sedan de i flera eller färre år handhaft dess Massa, sjelfve cedera och påkalla egna utredningsmän, samt att en och hvar önskar att icke, såsom någon gång hittills skedt, förmodligen, all Domares nit och vaksamhet oagtadt, man måste till och med 12 år och deröfver förgäfves afbida ConcoursDomar och ConcoursMassors vederbörliga utredning, ansett ett dylikt för - gil LagUt skot tits Bttmknndtn, hållande väcka misstänka om obestämdhet och felaktighet å sjelfva Lagen, och derföre, utan att föreslå något Gorrectiv häremot blott hemställt, om icke Concours» Lagen må anses påkalla någon vid detta Biksmöte företagen granskning och förbättring, 4;o Af Herr Professoren Bexell, som vid det för Borgenärer i Concours-mål fö» reskrifne EdgungsFormuIair anmärkt, att detta formulair innefattar flere betänkligheter, hvartill anledningar böra af Lagstiftaren sorgfälligt undanrödjas, emedan de aldrig böra, med öfvertygelsens uppoffring öfverses; i hvilket afseende Herr Professuren fästat uppmärksamheten derå , att alla fördringsegare måste efterstafva?
Att jag för denne fordran fulla pennin» gar eller deras fulla värde redligen utgifvit m. m.
Äfvensom att JY.
JY,, sä vidt mig kunnigt är j å Räntan fulleligen fått tillgodonjuta de af honom qviiterade för oskrifne Bevillnings-afdrag, sä sant mig
Gud hjelpe till lif och själ; att denna Edsförpligtelse skall fullgöras af Förmyndaren för sin Myndlings fordran, af TJppbördsmännen för obetalte Kronoutskylder, af Cura torn i annan Concours, med flere i lika predicament; att de uti Edsformulairet förekommande ord, ”att fordran, på sätt de ingifne handlingar utvisa, rigtig är, icke minska utan öka betänklig» heteroe vid Edens form, enär, efter att; först genom ingifne handlingar hafva visat, Lagutskottets EttHnkaniin, qij att man ej sjelf är fordringsegare, man sedan måste framträda och med hand &
Bok svärja vid Gud och Hans heliga Evangelium, att af viig fulla penningar eller deras fulla värde derföre redeligen äro utgifne; att den Edgående måste hedyra, att Gäldenären å Räntan fått tillgodonjuta Bevillnings-afdragen, ehuru tillfällen kunna inträffa, då Gäldenären antingen försummat eller ej förmått, att inbetala räntan, i hvilket fall afdrag ej kunnat komma i fråga, äfvensom laglige fordringar finnas af den natur, att ränta icke ens kan komma i beräkning; i följd af hvilket allt Herr Professoren ansett Edsformulairet vid Concourser böra undergå nödig förändring och endast innefatta denna af Herr Professoren föreslagne enklaste förpligtelse: Jag N. N. svär vid etc., att den af mig nu bevakade fordran efter min samvetsgrannaste öfvertygelse rigtig är och icke till tredje mans förfång diktad så sant etc.
Och har Herr Prosten Wijkman Conformerat sig med Herr Professor Fröberg.
Frän Vållofi. B or gare Ståndet. 5:o Af Herr Borgmästar Monthan, sorn andragit, att vid Domstolarne ofta förekommo invecklade frågor, angående Boskillnad och afträde af död persons
Bo, samt att skiljagtige bedömanden derom l LagUtskottéts Betänkandett> nicola påkalla förtydligande elier för b ätta ring uti följande delar af ConcoursLagen nemligen: (i) Af y Cap. 9. ,ff., sorn stadgar, att, om Mannen gör Cession och Hustrun å» stundar Boskillnadeller, som det i i heter, rättighet att undan skifta enskild egendom och giftorätt för gäld, derföre hon förmenar sig ej bora svara, skall lion sist å inställelsedagen ingifva ansökning derom; uti hvilket stadgande
Mot i 0,11 a iren ansett deli förklaring nödig, om Hustrun förverkar rättighet tili enskild egendom* i fall hon ej vid Mannens Cession söker Boskillnad, och huruvida således .denna, ansökning är & hennes sida ovilkorligen nödvändig, för att freda sådan egendom* 5amt att förklaringen jemväl bör lämpas, till de i 6 §, Leskrifne BoskiLlnads-till->. fällen. by Af y Cap. 3 hvarvid rmmäiv kes, alt i fall Hustru söker Boskillnad in-, nan Mannen gjort Cession, bör rättegångs-, Sättet så förändras, att
Borgenärerne ej kallas förr än uppteckning sk ed t, och, der-, af visat sig att Boet är i det obestånd* $om förutsättes såsom vilkor för bevil jän» det af offentlig stämning.; c) Att föreskrift saknas huruvida vid' Boets befundne otillräcklighet att förnöja Hustruns Boskillnads-anspråk, målet skall i allo förfalla, eller en särskild Bodelnings» tvist Makarne emellan få fullföljas,. lagUtskottets