Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit ville derför i nåder bevilja honom ett arfvode af 6 procent å det belopp, som redovisades och le\ererades, pet för hvart år innehållas, och att Fréese för de sistförflutna tre åren måtte af statsmedlen få tillgodonjuta motsvarande ersättning, samt Kongl. Majit, sorn funnit berörda ansökning, i anseende till saknad af serskildt stadgande i ämnet uti gällande Bevillningsförordning, icke kunna bifallas, uti nådig skrifvelse af den 7 December nästlidet år, behagat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på billigheten deraf, att lämplig ersättning medelst viss procent å uppbörden eller på annat sätt blefve bestämd för den skeppsombudsmannen vid Stockholms sjömanshus uppdragna uppbörds- och redogörare-befattning, med rättighet för sökanden att deraf jemväl för den förflutna tiden komma i åtnjutande; så har, etter det denna nådiga skrifvelse blifvit af Borgare-ståndet remitterad till Stats-utskottet, men af de öfriga tre Stånden lill Bevillnings-utskottet, sistnämnda Utskott uti dess angående allmänna bevillningen afgifna betänkande, Nio 9, förklarat sig anse skeppsombudsmannen vid Stockholms sjömanshus, hvars befattning vore af alldeles enahanda egenskap med den, som åligger de i rikets öfriga sjöstäder befintliga sjömanshusföreståndare, böra för framtiden, lika med desse, tillerkännas samma förmåner, som äro andra dehiteringsmän förunnade och af dem åtnjutas, samt för sådant ändamål föreslagit ett härmed öfverensstämmande tillägg i 136 § af nu gällande bevilluingsstadga; hvaremot, beträffande den sednare delen af frågan, eller skepps-om - 4 Slats- och Berillnings-Ulskottehs Utlåtande, N:o 16. budsinannen Fréeses begäran att jemväl för den förflutna tiden varda tillagd någon ersättning för den honom i förrberörda måtto uppdragna uppbörds-och redogörare-befattning, Utskottet ansett denna fråga böra blifva föremål för serskild behandling.
I sådant afseende hafva Stats- och Bevfllnings-utskotten tagit samma fråga i gemensamt öfvervägande; men dervid, och enär beviljandet af skeppsombudsmannnen Fréeses nu framställda begäran om ersättning för den redan förflutna tiden möjligen kunde föranleda enahanda anspråk af Fréeses företrädare eller deras rättsjnnehafvare, hvilka med lika skäl kunde anse sig till en dylik ersättning berättigade, funnit sig böra å denna del af ansökningen afstyrka bifall.
Stockholm den 18 Maj -1848.
\:o 10.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 19 Maj, kl. 10 f. e.
Utlåtande, i anledning af väckta motioner örn folkskole-afgif/ens fortsatta utgörande samt om meddelande af närmare bestämmelser dervid, Hos Högv.
Preste-ståndet hafva af Herr doktor A. Sandberg blifvit väckta och till Bevillnings-utskottet remitterade två serskilda motioner, uti den ena af hvilka Herr doktorn föreslagit, att Rikets Ständer nu måtte uttryckligen förklara, att deras vid sisthållna riksdag fattade beslut och Kongl. Maj.-ts derpå grundade nådiga kungörelse af den 13 Mars 1846 om folkskole-afgiftens utgörande, hvilken afgift tillkom i sammanhang med den vid sednaste riksmöte beslutade nedsättning till hälften af personliga skyddsafgiften och bestämdes till ett emot samma nedsättning svarande belopp, icke vid riksdagarna erfordrade förnyelse, utan fortfore att derförutan vara för framtiden gällande, så länge behofvet af den ifrågavarande afgiften förefunnes och intilldess samma beslut blefve af Rikets Ständer i grundlags-enlig ordning upphäfvet; och har Stats- och B e c ill», in g s-L
Is kottens Utlåtande, N:o 16. 5 vidare, uti den andra af berörda motioner, Herr doktorn, under anförande, hurusom föreskriften uti föreuämnda Kongl, kungörelse, att i afseende u folkskole-afgiften skulle iakttagas hvad i öfrigt om undanlag från, lindring uti, samt afkortning utaf personliga skyddsafgiften finnes stadgadt, vållat villrådighet; i hvad mån folkskoleafgiften borde minskas med det afdrag, som föräldrar med ringare förmögenhet enligt 147 § bevillnings-förordningen egde åtnjuta för fyra eller flera minderårige barn, utåt hvilket afdrag de visserligen i allmänhet kunde vara i behof, men hvarvid dock förekom, att det ock vore dessa barn, som mest behöfde begagna sig af undervisnings-anstalterna, hemställt, huruvida något tillägg eller förtydligande härvid ansåges vara behöfligt, eller om föreskriften borde så förstås, att af sagda lindring i bevillningen, 4 sk. för hvart barn, hälften skulle afdragas på skvdds-afgiften till staten och den andra hälften på folkskole-afgiften; hvarjemte motionären, med anledning deraf, att sjömän, hvilka med hustrur och barn vore boende på landet, men för sina personer skattskrifne vid sjömanshuset i närmaste stad, der erlade så väl bevillning som folkskole-afgift, yrkat, att till rättelse härutinnan uti meranämnde Kongl, kungörelse måtte göras det tillägg, att folkskoleafgiften skall tillfalla den församling, der den skattskvldige med hustru och barn är boende, eller i hvars husförhörsböcker han finnes kyrkoskrifven, och att samma afgift af kronans vederbörande tjenstemän derstädes skall påföras och*uppbäras.
Likaledes hafva, inom Hederv.
Bonde-ståndet, motioner rörande folkskoleafgiften blifvit väckte, hvilka remitterats till Stats-utskottet, nemligen: af Erik Persson från Gefleborgs län, alt den vid sista riksdag anvisade tillgång för upphjelpande och understöd åt folkskolorna i riket, eller hälften af kapitationsafgiften, måtte äfven hädanefter få användas inom hvarje socken eller skoldistrikt på enahanda grunder och vilkor, som vid sisthållna riksdag bestämdes; af Per Sahlström från Stockholms län, att, då de vid sista riksdag beviljade anslagen för folkundervisningens befrämjande, nemligen det, som utgår till församlingarna genom anvisande för ändamålet af ett mot då beslutad nedsättning i skyddsafgiften svarande belopp, eller 12 sk. af man och 6 sk. af qvinna, utaf hvarje mantalsskrifven person, samt de till Kongl. Majis nådiga disposition å Riksgälds-kontoret anvisade belopp att årligen till och med det år, då innevarande riksdag slutas, utgå dels till understöd för folkskolelärares aflönande inom de socknar, der, enligt Kongl. Majis nådiga pröfning, statsbidrag för sådant ändamål, i följd af serskilda omständigheter och förhållanden, kunde blifva erforderligt, med 20,000 r:dr, dels till seminarierna för bildande af lärare vid folkskolor med 9,100 r.dr, och dels till stipendier för elever vid G Stuts- och Bevillnings- Utskottens Utlåtande, N:o 16. nämnde seminarier med 12,000 r:dr, ännu icke kunnat å ordinarie riks-staten uppföras, utan således borde för hvarje riksdag beviljas, så väl det förstnämnda anslaget för folkundervisningens befrämjande måtte fortfara, som ock de tre sistberörda beviljas och utgå för de med dem afsedda likartade ändamål till deras sammanlagda belopp 41,100 r:dr årligen; hvarjemte motionären hemställt, huruvida några andra åtgärder borde vidtagas för att åt anslagen till folkundervisningen bereda nödig stabilitet; hvilken motion äfven af andra medlemmar utaf Ståndet blifvit understödd; af Auders Eriksson från Örebro län, med hvilken flere af Stån dets ledamöter sig förenat, att, jemte fortfarande af det till lika belopp med halfva skyddsafgiften vid sista riksdag anvisade bidrag till folkundervisningens befrämjande, äfven den återstående andra hälften af kapitations-afgiften måtte för samma ändamål användas, på det sätt, att dermed besörjdes fattiga barns underhåll vid skolorna under den lid, de af undervisningen derstädes sig begagna; dervid dels Nils Strindlund från Wester-norrlands län, med hvilken flere instämt, yttrat, att fördelningen af medlen icke ovilkorligen borde ske på det sätt,
Anders Eriksson föreslagit, lita i att på skoldirektionerna måtte ankomma att om användandet, efter sig företeende omständigheter, ordna och bestämma, dels ock Ber Mattsson från Wester-norrlands län gjort det tillagg, alt medlen måtte ölverlemnas till skol-direktionens disposition inom hvart distrikt, för att efter eget godtfinnande användas dels till förhöjd lön åt de skollärare, som hafva ett större antal barn att undervisa, och dels till bidrag för inrättande af tn ändamålsenlig slöjdskola, äfvensom till kläder och föda för värnlösa och fattiga barn; kunnande af möjligen blifvande öfverskott bildas en kassa, att under noggran tillsyn vårdas och förräntas af bemälde direktion till framtida behof: af Matts Persson från Stockholms län och Lars Magnus Knutsson från Östergöthlands län, uti serskilda motioner, likaledes, att äfven den statsverket nu förbehållna hälft af skyddsafgiften måtte afstås, och allt framgent såsom en ständig inkomst få utgå till folkskolorna i riket, men på det sätt, att medlen icke först inginge till landt-räuterierna och sedermera öfverlemnades till skol-direktionerna, utan omedelbart efter uppbörden tillställdes dessa af kronofogdarne, hvaruti andra ledamöter af Ståndet ock instämt; af Tobias Lind från Götheborgs och Bohus län, att väl måtte med utgörande och lefverering af det nu till folkundervisningen anvisade bidrag förfäras på det sätt i de två sistberörda motionerna blifvit vrkadt, och att äfven den återstående Stats- och Bevillnings-Utskottens Utlåtande, X:o Iti. hälften af personliga skyddsafgiften matie utaf staten afstås, men att likväl icke herde bestämdt föreskrifvas, att den ovilkorligen skulle lill skolorna användas, utan att det linge öfverlåtas till hvarje kommun att dermed efter eget godtfinnande förfara, enär dessa alltid bäst vore i tillfälle all känna, hvilkendera inrättningen skolan eller fattigvården, hade största behof af bidrag, hvarigenom ock vunnes, att afgiften kunde komma att utgå, endast då omständigheterna sådant påkallade; af Lars Johan Gezelius, Lars Olsson oell Matts Mattsson från Stora Kopparbergs län, att då, enligt 148 § af Bevillnings-förordningen, allmogen i Öster- och Wester-Dalarna, nemligen Ofvan- och Nedan-Siljans samt Westerdahl fögderi inom nämnde län, är befriad till hälften från bevillning efter första och andra artikeln, hela den der utgående skyddsafgiften måtte anslås till folkundervisningen på det sätt. som om halfva denna afgifts användande hittills varit föreskrifvet; dervid af Anders Ersson från samma län det tillägg blifvit gjordt,
att äfven i de socknar af länet, der större eller mindre del af skjuts-afgiften är inbegripen under kolskatten till Stora Kopparbergs bergslag eller i den s. k. kungsgårdsbjelpen, icke destomindre hälften af skvdds-afgiften till det belopp, hvarmed den rätteligen skulle utgå, måtte anslås till folkundervisningens befrämjande, och att, derest hela skyddsafgiften dertill blefve anslagen, densamma, oberoende af dylika nedsättningar eller förvandlingar, malte i Kopparbergs och Näsgårds fögderier, likasom i andra orter, oförryckt komma folkundervisningen lill godo; af Jöns Ersson från Wermlands län, att enär äfven allmogen i Elfdahls och Frvksdahls finnskog inom berörde län njöte befrielse lill hälften uti personliga skyddsafgiften, deras folkskolor måtte komma i åtnjutande af allt hvad, sorn från dem i sådant afseende skulle utgå, eller att, i annat fall, motsvarande bidrag måtte dem af statens öfriga tillgångar tilldelas; samt af Sven Jonsson från Jemtlands län, att icke allenast, på sätt Rikets Ständer vid sista riksdag beslutit, halfva kapitations-afgiften borde få till skolans och lärarens underhållande användas, utan äfven serskildt stats-bidrag till lärarens aflöning nu anslås.
Stats- och Bevillnings-ulskotten, som ansett samtliga dessa motioner böra i ett sammanhang behandlas, hafva för sådant ändamål sammanträdt och tagit desamma, jemte hvad vid öfverläggningarna rörande dem i öfrigt blifvit anfördt, i gemensamt öfvervägande; och hvad först angår frågan, att den vid sista riksdag beslutade afgift för folkundervisningens befrämjande och de för densammas utgörande meddelade föreskrifter måtte fortfarande förblifva gällande, utan att vid hvarje riksdag hehöfva förnyas; så enär sagda afgift, hvilken med 8 Slats-orh Berillninijs-L Iskottens Utlåtande, N:o IG. personliga skyddsafgift icke eger annan gemenskap, an att densamma blifvit fastställd till lika belopp med den vid sista riksdag i den sednare beslutade nedsättning (ill hälften, icke lärer kunna hänföras till de allmänna bidrag, hvilka Rikets Ständer, enligt 60 § Regeringsformen, ega att hvarje riksdag såsom bevillning sig åtaga, och förnyelse af beslutet om folkskole-afgiflen följaktligen icke erfordras, men det likväl, sedan tvekan derom visat sig hafva förefunnits, icke må vara olämpligt, att Rikets Ständer sådant uttryckligen uttala, anse Utskotten sig böra hemställa, att, med bifall till hvad föreslaget blifvit, Rikets Ständer ville förklara, att den vid sista riksdag beslutade afgift af 12 sk. b:ko för man och 6 sk. banko för qvinna till folkundervisningens befrämjande bör, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers derom då aflåtna underdåniga skrifvelse och Kongl.
Majds derpå grundade Nådiga kungörelse af den 13 Mars 1846, utan att vid riksdagarna erfordra förnyelse, fortfara att i framtiden utgå, så länge behofvet af samma afgift förefinnes och intill dess Rikets
Ständer finna sig föranlåtne att beslutet derom i grundlagsenlig ordning upphäfva.
Beträffande dernäst yrkandet, att de å Riksgälds-kontoret till slutet af innevarande riksdag för folkundervisningen anvisade serskildta anslag å tillhopa 41,100 r.dr årligen måtte beviljas alt för framtiden fortfarande utgå, samt den i sammanhang härmed väckta fråga, angående åtgärder för beredande af nödig stabilitet åt dessa anslag och deras uppförande på rikets ordinarie stat; så enär Kongl. Maj.t, i Dess nådiga proposition till Rikets
Ständer angående statsverkets tillstånd och behof, äskat, att detta belopp måtte för berörde ändamål anvisas, att utgå under ytterligare tre år, med en sammanlagd summa af 123,300 r:dr, och denna fråga, som i sig innefattar den om anslagens uppförande å ordinarie eller extra stat, redan blifvit i den för regleringen af statsverkets utgifter vanliga ordning af Stats-utskoltet ensamt behandlad och Rikets Ständers pröfning underställd, lärer densamma nu icke böra till någon åtgärd föranleda.
■Vidkommande sedermera de framställningar, som blifvit gjorda dels der om, att äfven den återstående delen af personliga skyddsafgiften måtte blifva fiir folkundervisningens befrämjande anvisad, dels rörande de serskildta ändamål, hvartill folkskole-afgiften företrädesvis borde få användas, dels om sättet för densammas uppbärande samt afleverering till skolstyrelserna, dels derom, att Slats- och Bevillnings-Utskottens Utlåtande, N:o 16. 9 att i de orter, hvarest lindring åtnjötes i personliga skyddsafgiften, folkskoleafgiften måtte, oberoende deraf, utgöras till det belopp, hvarmed den å andra orter utginge, eller motsvarande bidrag af andra statens tillgångar anvisas, samt dels om serskildt anslag för Jemtlands län till skollärares aflöning; så och då den inkomst, som genom berörda, nu återstående, del af personliga skyddsafgiften påräknas, uppgår till närmare 300,000 r:dr årligen, men staten icke lärer kunna för dess allmänna behof umbära detta betydliga belopp; då redan genom Kongl, kungörelsen den 13 Mars 1846 är medgifvet, att i de skoldistrikter, som hafva folkskolor så fullständigt organiserade, som stadgan angående folkundervisningen af den 18 Juni 1842 ytterst påbjuder, möjligen varande öfverskottsmedel må i föreskrifven ordning få användas till fattige barns underhåll vid skolorna eller till slöjdskolors elter likartade anstalters inrättande, hvadan ytterligare stadgande i afseende å afgiftens användande icke synes vara af något behof påkalladt; — då den i samma nådiga kungörelse föreskrifna ordning för afgiftens uppbärande och inlevererande till ränterierna samt aflemnande derifrån till skolstyrelserna, onekligen, utan att kunna anses vålla någon egentlig olägenhet, medför större kontroll och säkerhet, än om den blefve omedelbart af uppbördsmännen tillställd skolstyrelserna; — och då, hvad angår de orter, hvarest den utgående folkskole-afgiften, vare sig i följd af de bidragandes ringa antal, eller deraf, att afgiften utaf dem utgöres till ringare belopp än annorstädes, eller af andra orsaker, icke blir för behofvet tillräcklig, serskildt anslag, på sätt ofvan är omförmäldt, af 20,000 r.dr varit anvisadt och äfven nu, uppå Kongl. Maj:ts derom gjorda nådiga framställning, blifvit af Rikets Ständer för de nästa tre åren beviljadt, att användas till understöd för folkskolelärares allönande inom de socknar, der serskilda omständigheter och förhållanden sådant påkalla; hafva Utskotten ansett sig icke kunna å berörda framställningar tillstyrka afseende, utan hemställa,
att icke heller desamma må föranleda till någou Rikets Ständers åtgärd.
Vidare och med hänsigt till stadgandet i nämnda Kongl, kungörelse, att, i afseende å folkskole-afgiften jemväl skall iakttagas, hvad om undantag från, lindring uti, samt afkortning af personliga skyddsafgiften finnes bestämdt, förekommer, att, enligt hvad ej mindre Herr doktor Sandberg i sin motion uppgifvit, än de upplysningar, som i öfrigt varit för Utskotten tillgängliga, skiljaktiga åsigter gjort eller kunnat göra sig gällande, huruvida afdrag för minderåriga barn bör ega rum endast å bevillningen, ulan att drabba folkskole Bih. till B.
4 Sami. 2 Afd. 3 Haft 2 10 Stats- och Bevillnings-Utskottens Utlåtande, N:o 16. afgiften, om än icke bevillningen uppgår till så stort belopp, som svarar mot afkortningen, eller om afdragel bör lika fördelas på bevillningen och folkskoleafgiften, eller ändtligen om, då halfva afkortningssumman öfverstiger bevillningsbeloppet, öfverskottet bör afdragas å folkskole-afgiften; och som med ändamålet med sistnämnda afgift icke lärer kunna finnas förenligt, att lindring deruti får åtnjutas i samma mån, som man eger ett större antal barn och således desto flera, som af den åsyftade undervisningen äro i behof, anse Utskotten sig böra tillstyrka Rikets Ständer, att i afseende å tillämpningen af de ifrågavarande stadgandena besluta, att det i 147 § Bevillnings-förordningen medgifna afdrag af 4 sk. banko för hvart af fyra eller flera minderåriga barn bör ega rum endast å den ålagda bevillningen, äfven om denna icke uppgår till fulla afkortningsbeloppet, och sålunda icke uti något fall kunna drabba folkskole afgiften ; Äfvensom och då det i samma motion anmärkta förhållande, att sjömän, ehuru med hustrur och barn bosatte å landet, likväl erlade folkskole-afgiften i den stad, vid hvars sjömanshus de voro för sina personer skattskrifne och utgjorde bevillning, synes påkalla rättelse, enär billigheten fordrar, att folkskoleafgiften må komma det distrikt, i hvars skola barnen njuta undervisning, till godo, Utskotten funnit sig böra tillstyrka Rikets Ständer att, med bifall till motionärens förslag, i allmänhet stadga, att folkskole-afgiften skall tillfalla den församling, der den skattskyldige med hustru och barn är boende eller i hvars husförhörsböcker han finnes kyrkoskrifven, och att samma afgift af kronans vederbörande tjenstemän derstädes skall påföras och uppbäras.
Och torde för den händelse, att Rikets Ständer bifalla hvad Utskotten sålunda tillstyrkt, besluten derom böra öfverlemnas till Kongl. Maj.t, med underdånig anhållan, att i de delar, verkställighet erfordras, nödiga föreskrifter måtte af Kongl. Maj:t utfärdas. Stockholm den 18 Maj 1848.
Siats- och Bevillnings-Utskottent Ullålande, N:o 17, 1 JM IT Ank. till.
Exp. Utsk. den 19 Maj, kl. 10 f. m.
Ullätande, i anledning af väckta motioner om afgifter lill fattigvården.
Sedan, på sätt i Bevillnings-utskollels betänkande angående allmänna bevillningen omförmäles, herr Doktor j*.
Sandberg hos högvörd.
Presteslåndet föreslagit, alt personliga skydds-afgilten efter l:sta artikeln, så vida den utgår till staten, måtte helt och hållet upphöra, har herr Doktorn, uti väckt och till Bevillnings-uLskotlet remitterad motion, hemställt, att då en sådan befrielse från personel bevillning blifvit af honom föreslagen endast i afsigt, att ett motsvarande belopp måtte till fattigvården utgå, och del syntes lämpligare, att de afgifter, som för delta ändamål erfordrades, blefvo af Rikets Ständer vid allmän riksdag bestämda, än att de skulle bero på beslut af de serskilda församlingarna, en afgift af hvarje mantalsskrifven person, som uppnått 20 års ålder, äfvensom af gemenskapen vid armeen och Holtan, målle komma att med 12 sk. b:ko af man och 6 sk. b:ko af qvinna till fattigvården erläggas, samt alt denna afgift, som borde debiteras och uppbäras på enahanda sätt som folkskole-afgiften, skulle ingå till landlränlerierna för att derifrån till vederbörande faltigvårdsslyrelser utlemnas och hvart falligvårdssamhälle återfå hvad derifrån utgått, för att användas till uppnående af faltigvårds-förordningens ändamål och redovisas på det sätt, densamma för^skrifver; och borde Rikets Ständer ingå till Kongl. Majit med underdånig anhållan om meddelande af de nådiga föreskrifter för vederbörande, som för verkställigheten erfordrades.
Derjemte har herr Doktor Sandberga uti ytterligare motion, som jemväl blifvit till Bevillnings-utskottel öfverlemnad, bland annat, som tagits i öfvervägande vid behandlingen af frågan om tillverkning och försäljning af bränvin, föreslagit, alt då möjligen, i folkrika socknar med stor fattigpersonal, ofvanberörda bidrag, om det bifölles, kunde finnas otillräckligt och behofvet af serskildt tillskott
Lill fattigvården alltså qvarstode, hvilket behof naturligen blefve desto större och mera o vilkorligt, om Rikets Ständer icke biföllo upphörandet af personliga skyddsafgiften eller beviljade en Bilt. lill II.
Brot. 184 7 dr 1848. 4 Sami. 2 Äfd. 4 Haft. 1 2 Stats- och Bevillning^-Utskottens Utlåtande, N:o 17. deremot svarande fatUgvårdsafgift, Rikets Ständer måtte, vid bestämmandet af den till stats-verket utgående pannerymds- eller mäskekars-afgiften för bran vinsbränning samt minuterings-afgiften för bran vinsförsäljning, hvilka handteringar tvifvelsutan i första rummet föranledde den tillvexande pauperismen och näringslösheten ibland de obesntna folk-klasserna, jemväl bestämma en lika stor pannerymds- eller mäskekars- sami minuterings afgift att utgå till fattigvården inom länet, hvilka afgifler borde debiteras och uppbäras i sammanhang med bran vinsbrännings- och minuterings-afgifterna till slaten, och ingå till ränterierna samt antingen fördelas till länets samtliga fattigvårdssamhällen efter hvartdei'as folkmängd, eller i händelse ett mot personliga skyddsafgiften svarande belopp linge till fattigvården, genom vederbörandes försorg, användas för tillvägabringande af större arbetsanstalter, uti hvilka de fattiga och näringslösa af länets invånare kunde med arbete sysselsättas och försörjas; och har motionären, som i berörda afseende föreslagit nödiga tillägg uti nu gällande bränvinsbränningsförordning, tillika hemställt, att uppbördsmän och redogörare måtte lör befattningen med dessa fattigvårdsmedel tillerkännas enahanda procent, som för öfriga bränvinsbrännings-medlen, samt att hos Kongl. Maj:t mätte göras underdånig anhållan om utfärdande af de för verkställigheten erforderliga föreskrifter till vederbörande.
Vidare hafva inom hederv.