Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Borgare-Ståndet af Hr Halling, väckt motion, att Bevillnings-förordningen icke måtte vid hvarje riksdag helt och hållet omtryckas, utan endast de beslutade förändringarne i samma förordning uti serskild författning kungöras, har Utskottet, för närvarande och innan Rikets Ständer beslutat, i hvad mån förändringar i Bevillnings-förordningen komma att vidtagas, ansett sig icke kunna meddela något bestämdt yttrande; men får emedlertid, i likhet med hvad vid de tvenne sednaste riksdagarne blifvit af Bevillnings-Utskottet föreslaget och af Rikets Ständer beslutadt, vördsamt tillstyrka, att, då uti den föreslagna Bevillnings-stadgan förekomma så väl bötesbestämmelser, som åtskillige föreskrifter i afseende på verkställigheten, hvilka äro af den beskaffenhet, att de grundlagsenligt erfordra Kongl. Maj:ts nådiga godkännande, innan de till efterrättelse kungöras, Rikets Ständer måtte vid öfverlemnande! till Kongl. Majit af Bevillningsstadgan eller sammandraget öfver de deri vidtagne förändringar, i under - Rev i Ilning s-Utskottets Betänkande, N:o 4. 35 dånighet anhålla, att Kongl. Majit, efter öfvervägande af hvad i afseende å såväl bötes-bestämmelser, som öfriga föreskrifter, hvilka äro af den be skaffenhet att de grundlagsenligt erfordra Kongl. Majlts nådiga godkännande, blifvit föreslaget, må täckas låta allmän kungörelse i ämnet utfärda.
Slutligen och i sammanhang med hvad nu blifvit af Utskottet sålunda anfördt i afseende å grunderna för den blifvande allmänna bevillningen och föreskrifterna för deras tillämpning, har Utskottet ansett sig här äfven böra till besvarande upptaga: dels den af Nils Strindlund från Yester-Norrlands län gjorda, här ofvan förut omnämnda, hemställan, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om tillsättande af en kommitté, med uppdrag att undersöka och utreda de förhållanden, som borde läggas till grund för en riktig beskattning af städernas industri-idkande invånare, samt afgifva utlåtande öfver sättet att bringa städernas beskattning till ett jemförligt förhållande med landets, äfvensom att Kongl.
Majit derefter måtte täckas till Rikets Ständer aflåta nådig proposition i detta ämne; dels ock en hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln af Hr Rosenblad, R., likaledes väckt motion, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit ville låta utarbeta och till nästa riksdag förelägga Rikets Ständer ett förslag till bevillning lagd på all slags inkomst, så väl af fast egendom, som rörelse och penningeförmögenhet med de stadganden i afseende på verkställigheten, Kongl.
Majit kan finna bäst uppfylla ändamålet.
Som emedlertid Utskottet, genom dess nu afgifna förslag till allmänna bevillningens fördelning, anser sig hafva uppställt rättvisa stadganden i berörde hänseende, samt det icke torde vara med Rikets Ständers rätt att sig sjelfve beskatta förenligt att ho* Kongl. Majit göra någon framställning i den riktning motionärerne föreslagit, hemställer Utskottet, att ifrågavarande motioner icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS K. MARCUS, Bevillnings-Ulshotlets Betänkande, A;o 4. 1 Reservationer: l;o af herr grefve af Ugglas, Ludvig:
„Uti alla sedau 1834 utgifne Bevillnings-Förordningar har cn hög bevillning blifvit lagd å personer, hvilka nied karakters-fullmakter blifvit benådade, en bevillning, hvilken utaf Utskottet äfven är föreslagen att bibehållas.
Såsom skäl för denna bevillning åberopas statens skyldighet, att, vakande öfver sedlig utveckling, motarbeta fåfängans skadliga inflytande på densamma.
Vore detta det sanna skälet, måste man förundra sig öfver den kortsynthet, som tror sig genom ett enstaka stadgande kunna föräudra menniskonaturen; öfver den blinda ifver, som uti sedlighetens namn använder ett botemedel, som uti sig bär ett frö till undergräfvande utaf sjelfva sedlighetens idoe.
Ty är icke den lära moraliskt förnedrande, som främst ställer rikedomens vinning och hos denna monopoliserar utmärkelser, hvilka den, möjligen högre, men fattiga förtjensten, icke kan erhålla.
Man invänder, att äfven den sednare undfår sin rättvisa belöning uti den befordran, på hvilken hvarje förtjenst kan göra anspråk.
Detta är till en del sannt; men sammanställer man de tröga befordringslagar och förhållanden, som uti de fleste administrationens grenar äro gällande, med den ringa omsorg staten egnar åt tjenstemannens ekonomiska ställning, förringas icke obetydligt värdet utaf belöningen; och mången förtjenst, hvilken ser sin bästa kraft brytas, innan hans värde hinner erkännas eller hans verksamhet tagas uti högre anspråk, lemuar tröttad den otacksamma bana, på hvilken en lämplig uppmuntran, till statens nytta, kunnat qvarhålla honom.
Man främjar fåfängan genom dessa utmärkelser, tomma på medel till den gagneliga verksamhet redbarheten endast skattar.
Jag vill härvid först anmärka, att den fåfänga, som älskar, som är stolt öfver hvarje utmärkelse, hvilken är ett vedermäle utaf samhällets erkänsla, eller erkännande utaf detsamma bevisade tjenster, om den år en svaghet, dock torde vara förlåtlig.
Dessutom, då bredvid straffet, hvarje sund statslära alltid såsom en mäktig häfkraft ställt belöningen, måste Bih. till R.
Prot. 1850 1851. 5 Sami. 1 Afd. 3 Haft. 1 Bevillnings-Utskottets Betänkande, IV» denna belöning, om den skall blifva verksam, vara beräknad ieke för ideella varelser,, nian för menniskor, med deras egenskaper,, fel och svagheter.
Och då begäret elter utmärkelse är ett utaf de mest allmänna och outplånliga dragen uti menniskonattiren, är det äfven detta begär, hvilket, genom belöningar äggadt, af staten bör användas, för att i och för dennas ändamål befrämja den högsta och ädlaste verksamhet»
Af dessa orsaker nedlägger jag min reservation emot
Utskottets beslut att bibehålla ofvannämnda bevillning.
Jag finner äfven en ytterligare deruti, alt då grundlagen åt Konungen lemnat rättighet att tilldela utmärkelser, det, enligt min åsigt, är, om icke grundlagsstridigt, dock stridande emot grundlagens auda, att genom denna bevillning förringa Konungens rätt.
Mot Utskottets beslut, att bibehålla deri bevillning af 15 procent, sorn vid föregående riksdag blifvit pålagd delegare uti enskilda privatbanken, för all den utdelning de erhålla, som öfverstiger 6 för hundradet utaf inbetald aktie, nedlägger jäg min reservation.
Jäg förbigår härvid orättvisan af mången beskyllning för skada och förderf, som mot dessa bankinrättningar blifvit framkastade; orimligheten, att pä dem vilja lägga skulden för ett förstörande användande utaf låneunderstöd, sorn bordt och kunnat blifva fruktbärande.
Jag förbigår den stora olycka, som hotar hela landet, derest dessa banker, genom förtryckande åtgärder ifrån llikets Ständers sida, tvingas att inställa sina transaktioner, och det kapital, som de för närvarande hålla uti rörelsen, drages derur, då detta rörelse-kapital icke genom
Riksbankens försorg på länge torde kunna ersättas.
Meri hvad jag icke med tystnad kan förbigå, är den väld, som uti denna beskattning finnes, enär den tredubbelt öfverstiger hvarje annan, som uti Bevillnings-förordningen är bestämd; ty väld kan, enligt min åsigt, aldrig försvaras.
Dess frukter äro misstroende och osäkerhet;.tvänne förstörande' ele— menter för hvarje industriens utveckling, för hvarje samhälles trefnad,styrka och bestånd.44
Uti denna reservation hafva instämt: friherre Leijonhufvud, friherre af Schmidt, prosten Arosenius och herr Ekelund. 2:o Af hr grefve Klingspor, 31.
S. Ph.:
„En rättvis och billig klagan har uppstått med afseende på de ringa bidrag, städerna lemna till bestridande af statens behofver, och har Bevillnings-utskottet, med erkännande af detta förhållande, i sitt till Stånden ingående förslag till Bevillnings-förordning, sökt införa korrekliver, med ändamål att åstadkomma en bevillningens rättvisare fördelning melian stad och land.
BeviUnings-Utskottets Betänkande, N:o 4.
3 Enligt min åsigt har Ulskottet dock i vissa fall, genom att gå utom sitt mål, förfelat detsamma.
Då de verksammaste korrektiverna äro att söka, icke i lagStadganden, utan i stadsbefolkningens goda vilja, i dess ärligt uppgifna inkomstberäkningar, bör man omsorgsfullt undvika allt, som kan få sken af partiskhet och orättvisa, allt som framkallar motstånd å städernas sida, i stället för medverkan; och Utskottet hade icke bordt gifva efter för dessa larmande demonstrationer mot städerna, som haft sitt upphof i missnöjet med Borgare-ståndets politiska opinioner, och som sökt skafTa sig luft icke genom sak-åtgärder, utan genom ett tomt ordsvall.
Nu är sjelfbeskattningen en af de vigtigaste rättigheterne i ett konstitutionelt samhälle, och är anhängigheten för detta frihetens palladium icke blott orubbligen inrotad i svenska skattdragarens sinnen, utan äfven grundsatsen deraf nedlagd i hela vår politiska och statsekonomiska lagstiftning, serdeles i Bevillniugs-förordningen.
Taxerings-kommiltéen på landet utgöres af ledamöter af dels adel och ståndspersoner, dels bönder, men alla dessa representera vanligen samma intresse, nemligen jordbruksintresset, som således i denna kommittéens sammansättning finner allt möjligt skydd.
Städerna hafva äfven med hittills varande sammansättning af taxerings-kommittéerna icke varit gynnade i den grad, som landets; der stå nemligen Borgare-ståndets ledamöter mot ett lika antal ledamöter af adel, prester och ståndspersoner, då dessa sammanräknas, och hvilka sednare till största delen hafva olikartade beskattningsintressen.
Nu har man föreslagit, att helt och hållet rubba denna proportion, så att, med bibehållande af redan stadgadt antal af de andra klasserna, ståndspersonernas antal skulle ökas i hufvudstaden med 2, i de öfriga städerna med 1 ledamot af ståndspersons-klassen.
Man begår här en orättvisa; man gör en undantagslag för städernas befolkning; man jäfvar den sjelfbeskattningsanda, som genomgår hela Bevillnings-författningen, utan att, efter all anledning, åstadkomma någon förbättring i beskattnings-resultaterna för städerna; man har nemligen hittills inom städerna lagt föga vigt på huru ståndspersonerna varit representerade inom taxerings-kommittéerna, nu åter skola ansträngningar göras att sådana personer blefvc invalda, som anses benägna att gynna de borgerliga intressena, hvarigenom möjligen ett sämre i stället för ett bättre resultat blifver framkalladt.
Af här anförda skäl reserverar jag mig således mot den af Bevil!nings-utskottet i detta afseende föreslagna förändring.* 4 Bevillning^-Utskottets Betänkande, N:o 4. 3:o Af hr friherre von Kraemer, M. F.: ^Den minimi-tariff öfver värden a hem man, som dr vidfogad Bevillnings-förordningen, anser jag fordra en förändrad uppställning, mera närmande sig det rätta förhållandet af dessa värden inom de olika länen.
Att så väl Bevillnings-utskottet, som Rikets Ständer icke kunna, med rättvisa, häri göra någon förändring, så vida icke nödige uppgifter finnas att tillgå, är lätt att inse, äfvensom att dessa uppgifter icke kunna, med tillförlitlighet, erhållas, annat än genom regeringens försorg.
Ehuru visserligen så vål taxerings- som pröfnings-kommittéer äro oförhindrade, att bestämma hemmans vården, utan annat afseende å denna tariff, än det, att tillse det uppskattningen för hela länet ej understiger densamma, har dock tariffen ett icke obetydligt inflytande, i synnerhet inom pröfnings-kommittéerna, och borde således vara någorlunda rättvist uppgjord.
Alt så ej är förhållandet, lider intet tvifvel; så t. ex. är minsta värdet å heraman inom Stockholms län bestämdt till 18,398,380 r:dr och det för Malmöhus län till 19,215,855 r:dr, samt det för Östergöthlands län till 20,898,090 r:dr; ingen, sorn eger någon insigt om verkiiga förhållandet, torde kunna förneka, att häri ligger en orättvisa, föranledd troligen af de förändringar, som sedan 1810, då nu gällande tariff uppgjordes, inträffat.
Afsigten med det behöfliga omarbetandet af minimi-tariffen bör dock icke, efter min åsigt, vara att föranleda en högre beskattning å jordbruket i allmänhet, utan blott att åstadkomma en rättvisare fördelning deraf länen emellan, så att, om t. ex. total-beloppet af hemmanens värde skulle komma att ökas från 233,100,000 r:dr till dubbelt, borde Bevillningen af jordbruket, i sådant fall, nedsättas från 2 till 1 r:dr för hvarje tusende af det uppskattade värdet; hvaraf följer, att t. ex. för en egendom, nu uppskattad till 70,000 r:dr, men värd 150,000 r:dr, skulle bevillningen komma att ökas med 10 r:dr, då deremot för en egendom, uppskattad till 20,000 :dr, men värd 30,000 r;dr, bevillningen minskas med 10 r:dr o. s. v.
Ej heller tror jag så betydliga svårigheter skulle uppstå för uppgifters erhållande i detta afseende.
Om inom länen ett medelvärde uppgjordes å hemman, erfter deras olika natur, så som förhållandet var, då utrönas skulle, om hemmanens klyfning, med bibehållande af besutenhet, torde man derigenom kunna finna ett sam - Bemltnings-Utskottels Betänkande, S:o 4. 5 manräkuadt medelvärde å samtlige hemman inom ett län, hvilket värde derefter, med vissa procents nedsättning, skulle komma att utgöra miuimi-tariffen.
Åf nu anförde skäl anser jag att Bevillnings-utskottet bordt tillstyrka Rikets Ständer, att ingå med en underdånig skrifvelse till Kongl.
Majit, med anhållan : att Kongl. Maj.t täcktes, på sått lämpligast finnes, låta infordra och till Rikets näst sammanträdande Ständer nådigst meddela så beskaffade uppgifter, hvilka kunna tjena till ledning för uppgörandet af en förändrad beräkningsgrund för tariffen, inom hvarje län, öfver värdet å hemman, som innehafvas under egande rätt“.
Hås uti hafva hr grefve af Ugglas, frih.
Leijonhufvud och frih. af Sehmidt instämt.
Af hr friherre af Schmidt, C. J. G.: “Vid Bevillniugs-utskottets öfverläggning om tidningsskrifvares bevillning efter andra artikeln, erhölls upplysning om att staten, under de sistförfiutna 3:ne åren, gjort förlust å denna bevillning, derigenom, att ansvarige tidnings-utgifvarne antingen befunnits sakna tillgång eller icke kunnat anträffas, då utskylderna skolat uttagas.
Bland flera framställda förslag, att förekomma en sådan mistning af statens inkomster, ansågs antagligast och kom derföre under omröstning, men föll genom pluralitetens röster det, som * ålade den eller de Boktryckare, a hvilkas hyckert tidning tryckes, att, vid bristande tillgång, ansvara för tidningsskrifvarens bevillning efter andra artikeln.“
Man har invändt emot detta förslag, att det ålägger den ena medborgaren en obillig och rättsvidrig ansvarighet för den andra.
Denna åsigt delar icke jag.
Några tidningsskrifvare i hufvudstaden hafva vetat undandraga sig skatt till staten, så att förlust för staten måste förekomma s genom borgen eller annan ansvarighet; hvilken är då närmare skyldig, att ingå denna tvungna borgen, än den, som trycker tidningen och således, jemte författaren, skördar vinst på denna gemensamma produkt af deras arbete?
Hos de flesta andra dess medlemmar, har staten försäkrat sig om skatternas utbekommande, hos embets- eller tjeustemannen uti den lön, han åtnjuter; hos jordbrukaren uti den jord, han eger; för tjeuslehjonets utskylder ansvarar husbonden; borgaren, hvilken dessutom ställer borgen för 6 års utskylder till staden, innan hail blir borgare, förlorar sitt burskap, om han icke kan betala sina krono-ulskylder; en del näringsidkare ställa borgen äfven för kronoulskylderna Hvarifrån då denna be - 6 JSeviVningi-Vtskoltets Betänkande, N:o 4. fäaktighet i afseende på tidningsskrifvare? jag anser Bevillnings-utskollet hafva icke allenast befogenhet, utan äfven skyldighet, att föreslå stadgauden, sorn betrygga statens rätt i detta afseende och reserverar mig derföre emot det beslut, hvarigenom nämnde förslag förkastades. 2:o
Vidare kan jag ingalunda instämma i Utskottets beslut om riksdags-fullmäkligen N. Strindlunds motion, “rörande städernas beskattning*; jag har redan vid öfverläggningen derom öppet uttalat min åsigt, grundad på en liflig önskan, att lika rätt måtte vederfaras samhällets alla skattdragande medlemmar.
Denna motion är gjord äf en ledamot uti det riksstånd, som mest beklagar sig öfver tryckande skatter; den åsyftar en skatte-jemnkning, så mycket mera billig, sorn de förhållanden, eller rättare missförhållanden, motionären angifver, icke kunna annat än väcka hvars och ens förvåning, hvadan ett afstyrkande å motionen, efter hvad mig synes, gifver anledning till en ännu högre och rättvis klagan å deras sida, hvilka redan anse sig för hårdt beskattade.
Jag reserverar mig emot detta beslut och får derföre, instämmande uti motionärens framställning, vördsamt föreslår “att Ilikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om tillsättande af en kommitté, med uppdrag att undersöka och utreda aila de förhållanden, sorn böra läggas till grund för en riktig beskattning af städernas industri-idkande innevånare, deras egendom och den af dem idkade handel eller annan rörelse, samt att afgifva utlåtande öfver sättet att bringa städernas beskattning till ett jeinföiligt förhållande med landets; hvarefter Kongl, Majit täcktes till Rikets Ständer afgifva nådig proposition i detta ämne".
Uti sednare delen af-denna reservation hafva instämt: hr grefve Gyldenstolpe, hr grefve Wirsén, friherre Leijonhufvud, hr af Dalström och L. Gezelius från Stora Kopparbergs län. 5:o Af hr af Dalström, G. J. „Jag förenar mig med grefve af Ugglas i första punkten af dess reservation; men bör dock dervid tillägga, att jag anser föregående Bevillnings-utskott, och äfven det närvarande, hafva alltför lösligt vidrört frågan.
Man synes fästa sig vid missbruken och fåfängan, men blunda för ändamålet med utmärkelser, vare sig genom karakters-fulimakter eller på annat sätt.
Jag ser i Konungens nåd, vid tilldelandet af utmärkelser, ett gäldande, å samhällets si - Bevilliiings Utskottets- Betänkande, A’: o f. 7. dä, för ådagalagd» férlj.enster viii omsorgsfullt och väl utförda värf utöfver pligt, en ägge!ser en uppmuntran: till efterföljd hos andra,, att göra något utöfver hvad inom tjenstegradens begränsade krets föreskrifves, ett insegel uppå och ett värderikt minne af nedlagda mödor.
I andra länder finnas penningar, donationer a. d. i den styrandes hand till förijenstens belöning; har ej nog. att sådant saknas, man vill äfven beskatta nyttan och förtjensten mot fäderneslandet.
Hvad åter andra punkten vidkommer, biträder jag så mycket heldre grefve «[
Ugglas’ reservation, sorn jag anser att alla restriktiva åtgärder å Rikets Ständers sida lill rörelse-kapitalets förminskning, skulle, till betydlig skada, motverka åfterbrukels, fabrikers, näringars och handaslöjders i sednare tider stigande förkofran/4 (i:o Af hr komminister Beckman:■ Ehuru reservanten bör erkänna, att en och annan af honom yrkad förändring uti nu gällande Bevillnings-stadga har lyckats vinna afseende inom det högloft.
Bevillnings-utskottet, nödgas han dock emot åtskilliga punkter uti dess förslag i afseende på grunderna för den allmänna bevillningens utgörande nedlägga sin vördsamma reservation.
Utan att i hvarje enskild omständighet utmärka de beslut, hvilka af Utskottets pluralitet hafva blifvit fattade i strid med reservantens, den 14 sisth December till högv.
Prestc-ståndet ingifne och med öfrige högloft, Riks-stånden kommunicerade, vördsamma motion i afseende på en rättvis och hillig fördelning af den allmänna bevillningen, finner han sig af sin pligt uppmanad att uttala sin oförgripliga åsigt åtminstone med hänseende till åtskilliga allmänt insedda, erkända och serdeles omfattande missförhållanden, som icke genom Utskottets förslag hafva blifvit undanröjda, så godt som det vid detta riksmöte synes reservanten hafva bordt kunna ske.
Man har invändt, att den allmänna bevillningen, under sednare tid betydligt nedsatt, med afseende på rikets folkmängd och ett tilltagande välstånd, ej är serdeles stor och ej förtjenar allt det arbete, som deruppå offras.
Ehuru det förra medgifves af reservanten, måste det sednare desto mera bestridas, emedan allmänna bevillningen dels, ojemt fördelad, är högst betungande för de mindre väl lottade samhällsklasserne, lägre tjenstemän, borgare med ringa rörelse och fastighetsegare med små jordlotter, samt en del af arbetsklassen, och dels vanligtvis lägges såsom grund för utgörande af afgifterne till kommunen och andra föremål, t. ex. nu nyligen krigsgärden, och skall sannolikt blifva tagen såsom en beqväm mätare för de möj - 8 Bevillning)-Utskottets Betänkande, N;o i. ligtvis betydliga gärder, som kunna vara att befara under en kanhända icke serdeles aflägsen för fosterlandet bekymmersam framtid.
Sedan man under behandling af Bevillnings-förordningcn sä väl uti Utskottets tredje afdelning, som uti dess plenum intill den 28 sistl.
Mars, nästan vid hvarje i detta afseende förekommande fråga medgifvit, att uppskattningen så väl af fastighet, i synnerhet på landet, som af den förmånligare borgerliga rörelsen, icke vore i enlighet med det belopp, hvartill den borde uppgå, utan snarare vida understeg detta belopp; sedan orättvisan uti beskattningsväg var både insedd och medgifveu, föreföll det serdeles oväntadt, att man samma dag med stor röstpluralitet förkastade den utväg till undanrödjande af orättvisan, hvilken Utskotts-afdelningen, såsom det vill synas, ganska välbetänkt och ändamålsenligt hade föreslagit
Man insåg och medgaf sjukdomen, men man ville ej söka botemedel deremot.
Under arbetet på afdelningen hade nemligen reservanten icke endast i anledning af riksdagsfullmäkiigen Nils Strindhmds till Utskottet remitterade andra motion, rörande städernas beskattning och af högrespektivo
Konungens befallningshafvandes underdåniga femårsberättelser, utan äfven i anledning af någon, under flerårigt deltagande i taxeringsgöromålen vunnen, egen erfarenhet, haft tillfälle att fästa uppmärksamheten deruppå, huru i synnerhet de, som drifva den större handels- och fabriks-rörelsen m. m., ingalunda skatta uti ett jemförligt förhållande till åtskilliga andra medborgareklasser, i synnerhet embets- och tjenstemän.
Enahanda uppmärksamhet hade han så väl i anledning af omförmälde femårs-berättelser, som i anledning af inhemtade enskilda underrättelser ifrån flera landsorter, fästat både vid den större fastigheten i stad och på land, och de i detta afseende, serdeles hvad den större jordegendomen vidkommer, upprepade anmärkningar, att den i allmänhet icke var uppskattad utöfver ^ af sitt verkliga värde, men ofta vida derunder, blefvo lika litet inom Utskotts-afdelningen, som inom dess plenum till riktigheten bestridde.
Reservantens åsigt att, derest hvarje näring så väl af fastighet, som af handel, fabrik och handtverk m. m, blefve till förmånen rättvisligen bedömd, den nu varande bevillningen, 2 r:dr för 1000 rdr af fastighetsvärdet, äfvensom de emot densamma svarande 5 procent för borgerlig rörelse, skulle högst betydligt kunna och böra nedsättas, likasom i proportion der - Beuillnings-Vlskottets betänkande, JVio 4. 9 1 derefter, beskattningen på andra medborgareklasser, framställdes ofta inför Utskottet, och bör nu äfven framläggas inför de högloft.
Men då Utskotts-afdclningen likasom reservanten fann det vida öfverstiga dess förmåga att ingå uti alla de undersökningar, sorn borde läggas till grund för en fullständig rättelse af dessa erkända obilliga förhållanden, yrkade reservanten, att en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t måtte föreslås, hvaruti Rikets Ständer skulle begära att före nästkommande riksmöte det verkliga fastighetsvärdet pä landet uti alla län måtte på det sätt, som i nåder kunde piöfvas tjenligt, undersökas och bestämmas, samt tillförlitliga, rättvisa och jemna grunder föreslås för utgörande af den allmänna bevillningen inom alla samhällsklasser, hvarefter då sammanträdande Ständer egde att i anledning af det vidlyftiga ärendets utredning fatta de beslut, hvilka de funno för godt.
Reservanten erkänner, att detta hans förslag i begynnelsen icke syntes vinna ett större bifall inom Utskotts-afdelningen; men emot slutet af dess arbete, då så väl riksdagsfullmäktigen N. Strindhmds ofvan anförda motion med afseende på städerne, som hr kammarherren B.
Rosenblads äfvenledes till Utskottet remitterade motion i afseende på säkra och rättvisa grunder för bevillningens utgörande så väl för fastighet på land och i stad, som för handel och rörelse, äfvensom för penningeförrnögenheten skulle till besvarande företagas, lyckades den åsigt göra sig gällande, hvilken den sednare motionären hade framställt, eller att Kongl.