Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man villfor hennes önskan, då den sista rufvan fallit bort, och med ifriga händer grep hon det skoningslösa glaset för att med ett vildt skrik åter kasta det ifrån sig.
» Jag vill dö, jag vill dö, » utbrast hon och borrade under konvulsivisk gråt ansiktet i kuddarna.
Man fick henne väl åter att lugna sig, men det var som om all hennes ungdom med ens stelnat bort.
Tyst, lik en antomat, vand- rade hon omkring i sjukhusets stora träd- gård för att hämta frisk luft, tyst åt hon hvad läkaren föreskrifvit, och tyst drack hon de stärkande viner, fru Brich tillsände henne, tyst och stel, de stora svarta ögonen rörde sig knappast i det affallna ansiktet.
Men så kom en dag ett nytt förtjusande porträtt af hennes Bubi, och då log hon för första gången, ett blekt återsken af hennes forna strålande leende.
Det blef bestämdt, att hon skulle hvila upp sig en tid hos fastern för att därpå återtaga sin tjänst hos fru Brich.
Och så gick hon en kväll upp för de gas upplysta trapporna till det ståtliga tvåvånings- huset, men med tyngre fjät än när hon första gången beträdde dera.
Fru Brich mottog henne med nästan mo- derlig hjärtlighet och försökte finkänsligt att ej visa, hur förändrad hon fann henne.
» Och Bubi, Bubi! » Lenko ilade full af längtan in i barnkammaren för att omfamna sin älskling, men den förskräckte gossen kände ej igen henne, vred sig ur hennes armar och sprang gråtande till modern.
» Men Kurt, det är ju Lenko. » » Nej, nej, gå bort, hon är stygg, Kurt är rädd, gå, gå! » Lenko kände hvarje hans ord som en~ knifstöt, men hon visade ingen rörelse, utan stirrade blott med en tom och tröstlös blick framför sig, alldeles okänslig för fru Brichs bön, att hon ej skulle vara ledsen.
» Det vet man ju, barn ha så dåligt minne, och Bubi kommer nog snart att bli lika kär i sin Lenko som förut.
Sitt nu ner och hvila dig litet, så skall jag laga, att du får litet varmt kaffe, » och matmodern lämnade med en vän- lig nick rummet.
Nej det var ej sant, att hennes Bubi kunde komma att tycka lika mycket om henne som förut, hon var som en otäck mask, alla skulle helst gå ur vägen för henne.
Och hon var ju bara sexton år; hvilket förfärligt långt lif kunde hon ej ha framför sig.
Om hon ändå finge d ö!
Hon gick fram till fönstret och skådade ut i den täta dimman.
Den lägrade sig som tjock vadd därute, det var något lockande, dragande i den som i en mjuk bädd.
En tanke skar blixtklart igenom hennes hjärna och växte nästan omedelbart till beslut.
Hon ville icke lefva, och med darrande häuder Ur pristäfling.
Förfrågningar ingå dagligen om tiden för afgörandet i Iduns Chicagotäfling; det bör emellertid vara klart för enhvar, att det sam- vetsgranna geuomläsandet och bedömandet af närmare 6000 täflingsskrifter, bland hvilka många äro synnerligen digra, måste taga en ganska rundlig tid.
Emellertid fortgår ar- betet med all flit och största möjliga skynd- samhet, så att den lycklige eveutuelle Chica- gostipendiaten bör kunna vara lugn för att i god tid, till den angenämaste sommarresesäson- gen, ha allt klart och afgjordt.
I » hushållspenningfrågan ».
1 huBhållspenningfrågan vill äfven jag yttra mig, törhända mina ord, grundade på sanning och er- farenhet, kunna blifva till någon nytta.
Först en förutskickning.
Nödvändigheten tvingar mig till denna sparsamhet, som här kommer att be- skrifvas.
Ingen dag sakna vi dock ett välsmakligt mål, jag merjar icke ett mål.
Vi sakna hvarken frukost, middag eller kväll.
Min man, åtskilliga år yngre än jag och enligt eget erkännande mycket bortskämd under sin ungkarlstid, är e. o. i ett verk, där be- fordringen visserligen är säker, men långsam.
Han uppbär och har hela tiden som vi varit gifta — snart 8 år — uppburit högst 60 kr.
Vi bo och lefva som det anstår en tjänstemanna- familj.
Vid vårt giftermål lofvade jag, utan att därför befinna mig på öfverblifna kartan, att med mina egna medel — vi hafva äktenskapsförord — betala hyran, liksom mina föräldrar helt och hållet möblerat vår våning, 3 rum och kök.
Vi äro väl- signade med 5 barn, af hvilka det äldsta är öfver 7 år.
En tjänarinna måste vi hafva.
Ingen hökare, kryddkrämare eller annan handlande har något att fordra af oss eller har förlorat något på oss.
Nu hören, hur jag får de 60 kronorna i månaden att räcka.
Hvarje aflöningsdag lämnar min man mig hela månadspenningen oafkortad.
Vi uppgöra då utgiftBstaten för nästa månad.
Af de 60 kro- norna får han för sina enskilda angelägenheter, cigarrer och ett glas utom hus, 6 kr.
reser- veras för bränsle och 4 kr.
för kläder, 7 kr.
till jungfruns lön.
Det återstående måste räcka, och hvad mer är, det måste äfven räcka till medicin och läkarearvoden — både manliga och kvinnliga.
Svårast är att få de.-sa kronor att räcka för några egentliga nöjen utom hus.
Hemma hafva vi aldrig brist på nöjen, de nöjen som ett godt hem, ett lyckligt äk- tenskap gifva i så rikt mått.
Så hör min hushållsmetod.
Af egna medel för- Bkotterar jäg hvarje höst mitt hushåll för uppköp af det nödvändigaste.
Sålunda uppköpas potatis och andra rotfrukter, finnkött, får och nöt, tvänne fläsk, kabiljo, sill och äfven litet ' strömming, mjöl och gryn af diverse slag, liksom ock kryddor och träd- gårdsalster.
Blod till paltbröd och korf köpes på lämpligaste tid.
Endast Lacave-vin använda vi, och det köpes på en gång fatvis.
Ölet likaså.
Anmärkas bör, att alla uppköp göras hos de solidaste här- varande handlande.
Färskt kött, en gång hvaran- uan vecka.
Allt bröd bakas hemma.
Tvätten verk- 93 ställer jungfrun.
Efter denna hushållsplan, i det närmaste öfverensstämmande med Sofi Nilssons förträffliga bok, kan man reda sig med 35 kr.
i månaden och reda sig väl.
Ingen må missförstå mig, att partiuppköpen göras utom dessa 35 kr.
Med dem amorterar jag månadtligea skulden och får vid räkenskapstidens slut alltid något öfver.
Skulle någon anse, att mina rätter blifva alltför enkla så se här ett exempel för denna vecks, sora i intet öfverträflär någon annan.
Söndag middag: Laxpudding med skirdt smör, fruktsoppa, järnvägs- kräm, öl, vin; kväll: stekt strömming, ölost, smör, rökt renstek.
O. s.
Vi Vår frukost är alldagligt lika och utgöres af hafre- mjölsvälling och ägg.
Min man behöfver oftast icke mer än 1 ägg, då jag i flesta fall använder 2; barnen få ett hvar.
Då maträtterna måste i betydlig grad omväxla efter olika förhållanden, anser jag icke nödigt upp- taga tidningens dyrbara utrymme med en för vec- kan genomgående matsedel, men lofvar att de bil- dade, men med små tillgångar sig rörande hus- mödrar, som önska närmare reda på min metod, kunna få skriftligt eller muntligt besked, om de vända sig till mig.
Då kanske de i sin ordning kunna gifva mig råd, huru mina 35 kr.
i månaden skala räcka till framdeles, då barnen skola bekostas skolundervisning och kanske — snart nog blifva flere.
Lovisa S —.
Till Alfhild från » Erfaren husmodern.
Det blir ju allt någon skillnad emellan 12 kr.
i veckan för ett hushåll, bestående af herre och fru med en jungfru, och 50 kr.
i månaden för herre, fru och en son, samt om ni också icke har någon stadigvarande tjänarinna, så dock antagligen en » hjälp- människa », som väl alltid tarfvar någon traktering, antingen af rätt mycket » kaffe med dopp » eller tro- ligen icke endast det.
Ett barn i familjen behöfver vanligen mera och oftare mat än äldre personer, för att nu icke tala om att man får se barn, som vant sig vid ett omåttligt ätande, utan att föräldrarne göra någon rättelse därvia.
Jag vill nämna, att äfven vi en och annan afton dricka kaffe och då vanligen med » småbröd », och att ett ägg äfven tidtals ingår i min mans frukost eller aftonmåltid, men som dessa tvänne saker ej höra till vår vanligaste diet, har jag ej därför redo- gjort; hufvudsaken är ju, att mina hushållspenningar räcka äfven då.
Hvad soppor angår, vill jag på- peka, att man erhåller en god buljong, äfven när man kokar det kött, som sedan ätes med pepparrots- eller dillsås, samt att man vid kokningen af fett nöt- kött får en god flottyr, som är utmärkt att dryga ut smöret med vid stekning af hvarjehanda saker.
Det stycke rimsaltadt fläsk för 25 öre, som vi koka i våra torsdagsärtor (då vi hafva sådana, men det hafva vi icke hvarje vecka), har varit fullt tillräck- ligt för oss att äta till denna supanmat, och våra pannkakor äro icke dåliga; vi hafva ibland en tjock pannkaka, hvartill ett mitt recept är: 3 knappa kvarter mjölk, hvaraf grädde för 15 öre, 1 kvarter mjöl, 3 ägg, några droppar smält smör, litet salt och rifven citron; stekes i ugn i låg panna.
Men män- niskors aptit är så olika, liksom sättet att utföra en sak — • den må vara af hvad slag som helst — är mycket olika.
Hvad fisken på lördagen beträffar, som gifver eder » Gubbe » anledning att uttrycka sin motvilja för sillen, så vill jag påpeka, att man under långa tider får köpa gädda ganska billigt och dessemellan har flere sorters rätt bra saltsjöfisk — däribland flere sorters flundra — att välja på.
Vi för vår del an- vända sällan sill, emedan min man ej tycker sig må väl däraf; men icke är väl annars detta en så för- aktlig mat, och jag känner flere fina och väl- bergade familjer, där det vanligen en gång i veckan ätes sill och potatis till middag.
Edert och eder gubbes tvifvel vill jag endast be- möta med den försäkran, att min ifrågavarande lilla redogörelse icke är någon humbug, utan fullkomligt sanningsenlig, och att vi under de många år vi fört denna diet, befunnit oss väl däraf; ja, efter hvad som synes, mycket bättre än många af dem, som lefvat på en mycket rikligare och läckrare kost.
På edert pikanta yttrande, att ni skulle vilja se min man och tala vid min jungfru vill jag icke svara annat, än att min man blef från barndomen i sitt hem, oaktadt hans föräldrar voro mycket väl- bergade och af en ansedd samhällsställning, vand vid en mycket enkel och måttlig diet, hvarför det är alldeles efter hans egen smak, som vi inrättat vår matordning.
Och hvad vår jungfru beträffar, som nu tjänat hos oss i mer än 10 år, så har hon tjänati flere familjer, innan hon kom till oss, och som hon med skäl kan räknas till den bättre sorten af tjäna-
IDUN 94 rinnor, är jag öfvertygad om (ja, jag vet), att många goda platser skulle stå henne till buds, om hon ville lämna oss.
Och slutligen vill jag påvisa, det vi ju alla böra veta, att det rinns ganska många familjer, äfven bland de s. k. bättre lottade klasserna, som äro nödsakade att lefva på jämförelsevis ännu mindre hushålls- penningar än de nu ifrågavarande, och detta oaktadt te vi, att medlemmarne i dessa familjer icke se mera klena ut än flertalet af de lyckans gun-tlingar, som kunna lefva huru lukulliskt de behaga, hvilket ju bevisar, att den dyraste och läckraste maten icke alltid är den sundaste.
Utan att vara vare sig » En erfaren » eller » Hus- moder » eller ens » Alfhild », utan rätt och slätt en skäligen oduglig fästmö, vill jag dock yttra några ord i den här saken.
Min mening är ej att inlåta mig i dispyt eller utredande af det möjliga eller omöjliga i att hushålla med 12 kr.
i veckan, ehuru otvifvelaktigt tusen och åter tusen hafva mindre, utan blott som en opartisk läsare säga mitt omdöme om dessa båda husmödrars olika uppfattning om sa- ken.
Den ärliga lilla husmodern röjer sin hemlig- het, hon skrifver sant och — en smula förläget.
Hon har i ett olyckligt ögonblick gifvit sig in på denna 12 kronors-affär, hon måste tala, ty hon har fagt sanning, men hon ville helst slippa.
Hon vet, att många, många skola anse henne småaktig och trivial, oaktadt man godt ser, att det är en god kvinna, som är sin man till » ena hjälp », och som har haft mod att mot vanan lefva efter husets till- gångar.
Vidare har hon, hvilket är ännu modigare, inför kalla ögon blottat sitt lilla hushålls stränga enkelhet.
För allt detta hembär jag henne mitt tack, ty det är godt och väckande att se en plikttrogen människa, som i ett oansenligt litet hem protesterar mot tidens lyx.
— Det är hjärtlöst att taga på skämt en annans djupaste allvar.
Då man frågar om en sak, bör man verkligen tacksamt önska att få upplysnin- gar och ej ka^ta bort alltsamman med de orden: » Då lefva vi allt för litet mera än den summan. » Det är ej vackert att tvinga en annan att öppna sitt hjärta och sedan skratta däråt.
Detta bafver jag skrifvit, på det att ej den lilla husmodern må tro sig felaktigt bedömd af alla Iduns läsarinnor.
Och jag, som går till ett fattigt hem, jag önskar att jag kunde, om än ej spara precis så grundligt, fastän det är prisvärdt, så att jag dock kunde taga mitt kall så modigt och så på allvar som hon.
1893 glas skummad mjölk.
Åtgången för veckan blir exempelvis: Uägg 0: 75 Mjölk, skummad, 9 liter a.
G öre 0: 54 Potatis 0: 25 En bit rofva 0: 05 Lefver 0: 20 1 st. Spickesill 0: 05 Färsk sill 0: 10 Hvetemjöl 0: 20 Rågmjöl 0: 20 | kilogr.
kaffe, Brasil 0: 60 Kaksocker 0: 15 Hästkött och skummjölksost 0: 75 Salt 0: 03 Smör 1: — Flott 0: 13 l 8 ' 5: — Ägg äta vi aldrig, ty dels äro de dyra och dels riskera vi att finna en kyckling i dem om somma- ren, och om vintern äro de ofta B k ä m d a.
Dessert få vi hos svärmor, öl dricka vi ej, ty vattenledning finnes i huset.
Då de andra täflande ej brytt sig om att upptaga bröd till maten, har jag ej velat göra det heller, men i det stället har jag satt upp ända till 40 öre mjöl för att vara li- beral.
Ättika och senap förderfva endast magen.
Alla veckor skola vi handla lika; vi äta lika myc- ket kött som fisk.
Vildt skola vi ofta äta under jakttiden, ty jag har några goda vänner, på hvilkas marker jag nog får jaga; gevär och ammunition låna de mig säkert, och i allmänhet delas villebrådet, äfven om jag ej skjutit något, ty jag är en dålig skytt.
Äfven funderar jag på att köpa ett metspö, ty då blir fisken billigast.
Vi slå bort endast potatisblad och sillben, men taga väl vara på benen i buljongsköttet, ty det kan malas till mjöl.
Vi göra bullar af all mat i likhet med den bekanta, för den tyska armén reglemente- rade, •ärtkorfven.
Vi använda blott salt, ty andra kryddor skada matsmältningen, och så slipper man vänta på dem vid bordet.
Jag finner ej alls genant att skicka madamen och köpa för 5 öre af den och 5 öre af en annan sort O.
Det ligger ingen misshushållning i det, ty hon talar i så ömklig ton om, att hon alltid får öfvervikt.
Som jag icke, som sagdt, är någon husmoder, kan jag ej gifva råd åt » unga oerfarna sådana », men jag har efter bästa förmåga velat visa, att man kan låta bli att lefva på så stor fot som » Erfaren husmoder » och » Hilda — gren ».
Erfaren husfader.
Rekord i besparingsfrågan!
Då det varit mig ett sant nöje att läsa » Erfaren husmoders » och » Hilda — grens » billiga recepter på god och närande föda, bar detta gifvit mig an- ledning, herr redaktör, att vända mig till Eder med begäran att få denna min lilla uppsats införd.
*) Äfven jag är gift och består mitt hushåll af tre personer, af hvilka en olyckligtvis ej är person, som går till och från, utan en lagligen stadd tjänarinna, och därtill kommer en liten mops.
Det måste dock vara en obeskrifligt god sak att ha en dylik madam, ty man kan ju då spara in åtskilligt, och som jag nu föresatt mig att jämte min familj slå ett rekord i den här 10-kronors-täflan med början den 27 april, har jag till denna tid uppsagt min lagligen stadda jungfru och vidtalat en hygglig person, som går till och från, utan att vilja ha kaffe eller dopp, men med det måttliga anspråket att få öfvertaga mina aflagda kläder och uteslutande monopol på min familjs tvätt, hvilken jag äfven med min makt som familjefader beslutat inskränka.
Innan jag nu går att för allmänheten utveckla min plan — ty jag har matematiskt satt system i den — ber jag att få upplysa, att jag lider af magkatarr, hvarför jag må- ste hufvudsakligen lefva af mjölkmat, och mopsen tror jag nog att min svärmor tar hand om under den här täilingsperioden.
Vidare inberäknar jag icke söndagarne, ty då går min hustru och jag an- tingen till min mor eller svärmor för att » äta upp oss » efter veckans ansträngningar.
Den i program- met upptagna sylten ha vi fått af svärmor, så att den ko&gt;tar ingenting; grädde dricka vi ej till kaffet.
Till frukost äta vi hvarannan dag välling och hvar- annan kaffe med smörgås och kallskuret, rökt häst- kött eller ost.
Till kvällen äta vi blott smörgås, med mycket tunnt smör och kallskuret jämte ett * Visserligen är Ni en elak vErfarne husfader », men Iduns sitt gamla anseende för att ej mån och för en gång släppa in » deras egen ».
skämtare, värderade redaktion vill häfda göra någon manna- Er bland damerna i Bref från en sömmerska.
I söndags var det samkväm i Stockholms Sömmerskeförening.
Kanske någon frågar,hvad det är för en förening, och då vill jag upplysa, att den är bildad af sömmerskor till ömse- sidig hjälp i sjukdom, liksom andra sjuk- kassor; men dessutom har man där många andra fördelar, såsom utsikt till fri sommar- vistelse på landet, ifall man kan få komma med på föreningens sommarhem, och så får man lära sig välskrifning och rättstafning på skrifkursen; badbiljetter får mau ofta gra- tis, och gymnastisera om aftnarne kan man också få, om man tycker om sådant, och det behöfs nog, när man suttit hela dagen med näsan öfver arbetet!
Det bästa af alltihop är likväl samkvä- men, som hållas en söndag i månaden hos någon af de fruar, som äro hedersledamöter i föreningen.
Det är så trefligt att få vara i ett fint hem, där det är ljust och vackert, och så få vi alltid höra något roligt, först Guds ord och sedan något annat, som kan vara nyttigt att veta, och som vi aldrig hört talas om förut.
Efteråt har man något att tänka på, när man sitter där igen lutad öfver sitt arbete, och så gläder man sig till nästa gång och undrar, hvad det då skall bli för nytt att höra.
Ja, nog är det roligt på samkvämen och bra att höra andra tala, men vi fruntimmer ha nog svårt att tiga så l ä D g e, det har allt våra styrelsefruar märkt, och därför laga de så, att vi ibland kunna få prata med; det kallas för diskussion, ska ' ni veta.
Visst händer det då, att flere prata på samma gång, så man har svårt att höra hvad de säga, men lifvadt är det i alla fall.
Nu i söndags så började de på igen med eu » fråga », som har varit före flere gånger, då det har varit tal om, hur vi sömmerskor skulle sköta vår hälsa, så vi inte blefvo rakt utslitna i förtid liksom en illa medfaren, utsliten sy- maskin.
Det talades om, hur nyttigt det skulle vara att gå ut och promenera en stund före middagen (för de flickor nämligen, som arbeta i familjerna).
Vår styrekefru, hon sa ', att både i Upsala och i Göteborg var det brukligt att flickorna fick gå en stund, och n u frågade hon oss, om vi gjorde så med.
D å blef det ett allmänt nej till svar.
T y c ker någon det, att en sömmerska, som ska ' sy en klädning på två dar (för det kan som- liga), har tid att förspilla en halftimme på sådant!
Ja, men ni skulle bli mycket kryare ef- teråt, sa ' styrelsefrun, och kunna ta ' ihop med ert arbete med dubbel fart, och så skulle ni få bättre aptit, för den är det nog klent med ibland, kan jag tro!
Det fick de då medge, för många af oss kan inte äta något till middagen af bara trötthet.
— Försök då att gå ut, sa ' styrelsefrun, så ska ' ni få se, huru- dan skillnad det blir.
— Men damerna, som vi arbeta åt, skulle aldrig tillåta det, sa ' vi allihop.
— Hur vet ni det, frågade frun då.
Har någon af er satt det i fråga?
— Ja bevars, var det en som sa '.
Jag bad om lof att gå ut häromdagen i ett fint hus, och då hånade de mej och frågade, om de inte skulle telefonera till hyrkusken efter vagn till sy- frökens middagspromenad!
— Och mig hände det, inföll en annan, i en familj att frun blef ond och sa ', att när hon kunde sitta stilla i tre dar (för hon försakade sin dagliga pro- menad för att så snart som möjligt bli af med den odrägliga sömmerskan), så kunde väl jag också hålla mig inne.
Hon tänkte inte på, at: jag håller på att sy dag in och dag ut på samma vis, som hon tycker är odräg- ligt, när det räcker i tre dar.
— En tredje berättade, att på ett af hennes bästa ställen sa ' frun, att hon gärna fick gå ut före mid- dagen, men då måste hon ta igen den för- spillda tiden på aftonen och sitta till kl. 10, och det ville hon då visst inte, för afton- stunden är den enda tiden man har att peta ihop lite åt sig själf.
Så det ser omöjligt ut att få saken att gå, det tyckte vi allihop.
Men det finns en utväg, sa ' styrelsefrun då, och det är att vända sig till pressen.
— Pressen, hvad är det för en, sa ' vi.
Press- järn kände vi nog till och tryckpressen, men bara pressen.
Jo, tidningspressen, sa ' frun då.
Jo, nu förstod vi hvad hon mente!
Men den e n e läser en tidning, den andre en annan, och inte kan vi skrifva i allesam- mans, tyckte vi.
Det finns likväl en tidning, som alla frun- timmer läser och hvars redaktör visat sitt in- tresse för sömmerskornas sak redan förut, sa ' ordföranden.
Ni vet, hvilken jag menar.
D å såg alla flickorna så glada och vade ut, och allesammans ropade med mun: lif- en i&gt; Idun! » Därför blef det beslutadt i den här diskus- sionen, att en af oss skulle skrifva till re- daktören af Idun och be honom ta saken om
IDUN 1893 hand, så skulle det nog gå, menade de.
Och jag blef den, som utsågs till att skrifva, för si jag brukar klottra ihop lite ' verser ibland i namndagsveckan, då det är så många kaf- febjudningar, och de andra tycker jag är så kvick att hitta på rim; men nu är det fråga om reson, och då är det minsann inte så lätt, som när man får skrifva poesi.
Men kom- mer vi bara in i Idun, så går alltsammans med glans, det sa ' vi allihop, och det hoppas äfven den som tecknar sig herr redaktörens ödmjuka En tjänarinna sömmerska.
- itié Ur notisboken.
En krigardotter gick ur tiden, då den 15 dennes änkefriherrinnan Marie Henriette Leijon- hufvucl afled i Sköfde efter en lång tärande sjuk- dom.
Hon var dotter till generalen af Malmborg, den ende svenske general som efter fredsslutet med Norge 1814 på något mera bemärkt sätt utomlands varit ställd i spetsen för svenska trupper.
Gene- ral M.
kommenderade som bekant de svenska och norska regementen, hvilka efter freden i Ber- lin 1849 mellan Preussen och Danmark besatte norra delen af Slesvig för att upprätthålla ord.
ningen där.
Marie Henriette gaf sin hand åt löjtnanten, se- dermera kaptenen, vid Skaraborgs regemente fri- herre Broder Axel Edvard Leijonhufvud och fram- lefde med honom, mesta delen bosatt i Sköfde, ett det lyckligaste äktenskap, tills maken under en utrikes resa år 1885 afled i Schweiz.
Äkten- skapet var barnlöst.
Efter mannens död har friherrinnan L. fortfa- rande varit bosatt i Sköfde, lefvat bland kära minnen och i tysthet lindrat nöd och bekymmer hvar hon funnit dem i sin väg.
Hon var mycket godhjärtad och därtill en upphöjd, ädel person- lighet, hvars minne troget kommer att bevaras i mångas hjärtan.
Belgiens första kvinnliga läkare.
I da- garne promoverades vid universitetet i Brussel till medicine d vktor fröken Clémence Everard, som med stor heder aflagt sina medicinska examina.
Fröken Everard ä 26 år gammal och bar i sju år studerat vid universitetet.
Det är första gången en kvinna aflagt medicinska examina vid ett bel- giskt universitet, ehuru ett fruntimmer, som i Bern vunnit doktorsgraden, för flere år sedan erhöll tillåtelse att praktisera i Belgien.
Fru Vendela Anderson-Sörensen fortfar att gastera.
Af de roller hon hittills utfört — då detta nedskrifves, hafva vi ännu ej sett henne som Adéle i » Svarta dominon » — står ovillkorligen hennes Zephyrine i » Diamantkorset » främst.
Hen- nes sång och spel, särskildt i andra akten, samman- smälta här till ett helt af synnerligen framstående värde, och prestationen i dess helhet måste tiller- kännas en hög rang i konstnärligt hänseende.
Att stämman genom så lång frånvaro från scenen för- lorat åtskilligt i fraicheur, är ju ej att undra på, men detta märkes föga på grund af det utmärkta sätt, hvarpå den användes.
Fru A.-S:s gästspel må- ste betraktas som ett af de intressantaste på senaste tiden.
Ett gästspel, som också motsetts med stort in- tresse, är fru Jungstedt-Lindens.
Hon uppträdde också för första gången i söndags i Frederics roll i » Mignon » och rönte i detta föga betydande parti mycken fiamgång.
Man torde kunna hoppas, att hon snart får framträda i någon mera betydande uppgift.
En annan gäst, som nog också af allmänheten skulle hälsas välkommen på k. operans scen, har i dagarne anländt till hufvudstaden.
Det är fru Ellen Gnlbranson, hvilken hitkommit för att biträda hr Tor Aulin på hans konsert.