Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Noréus anmärkt, att Utskottet underlåtit att i samma Betänkande föreslå de Lagförändringar 1 afseende på Morgongåfva och Testaments-rätf, hvilka syntes böra blifva en följd af hvad Zjog-Utsiottets Utlåtande 3N:o Il4. 45 Utskottet för öfrigt i Betänkandet tillstyrkt, hvilken anmärkning äfven blilvit , genom serskild remiss, till Utskottet öfverlemnad.
Efter att hafva tagit dessa frågor i of' vervägande, får Utskottet, hvad Testaments~ rätten angår, med åberopande af de i Utskottets Utlåtande, N:o 12a, anförda skäl» hvarföre Utskottet icke i Betänkandet N:° 68 upptagit detta ämne, hänvisa till det förslag, Utskottet redan i sitt Betänkande JN;o 7a, öfver samma ämne afgifvit.
Beträffande åter frågan om Morgongdf~ va\ så ehuru, i fall Utskottets, i Betänkandet N:o 68, gjorda förslag lill ändring och upphäfvande af Allmänna Lagens stadganden om giftorätt och arf efter Landsrätt, varda antagne, och qvinnans arfsrätt och giftorätt således komma att blifva sådane de nu äro efter Stadsrätt, det af sig sjelft följer, att med Morgongåfva äfven alltid kommer att förhållas efter Stadsrätt, finner dock Utskottet det vara, till förekommande af misstydning, gagneligt, att den del af 3 §. i y Cap. GiftermålsBalken, sorn i den förutsatta händelsen blifver öfverflödig och utan betydelse, värr der borttagen; hvarföre Utskottet tillstyrker, att, i sammanhang med de i Betänkandet N:o 68, furealagno Lag-: 44 2L,cg-U/sAo.'/€.'s Utlåtande N:o 125. förändringarne, 3 i 9 Cap. GiftermålsBalken måtte erhålla denna lydelse :
Morgongåf va skall tagas af mannens enskilda lott i boet.
Dur hustrun förr ciri mannen; vare dd Morgongdfvan ock död.
Har hustrun, der hon mannen öfverlefver, barn efter honom, tage dä ej eller Morgongåfva.
Stockholm den 527 October 1829; N;o 125.
Utskottet den 31 October 1829.'
Betänkande öfver RiksdagsfuIImägtigen Herr P.
Winbladhs motion om stadgande, att den, som i tvistemål är af Underrätt fälld till Vites- eller Ensaksböter, skall, om han vill hos Öfverrätt söka ändring, nedsätta böter ne eller derföre ställa godkänd borgen, vid äfventyr, att hans talan eljest LagZhsiöttets Betänkande N:o 125^.'
45 icke v arder af Öfverrätt till pröfning upptagen.
Af den anledning, atti 5g punkten af Kongl.’ Förklaringen ilen ?3
Mars 1807 är stadgadt, att ilen, sorn i brottmål vill söka ändring i Underrätts Utslag, hvarigenom han blifvit till böter fälld, skall de ådiimde böterne nedsätta eller derföre ställa borget), men deremot icke funnes någon Lag, sorn föreskrifver, att vites- och ensaksböter, sorn genom Underrätts beslut i tvistemål parter åläggas, skola, innan ändring i beslutet må sökas, vederbörligen nedsättas eller borgen derföre ställas, har Riksdagsfullrnägtigen Herr P.
Vinbladh, enär det vore lika angeläget, alt böter af sistnämnde slag behörigen indrifvas, hos Vällofl.
Borgare-Ståndet, i afgifvet och till Lag-Utskottets åtgärd öfverlemnadt memorial löreslagit, att den, som af Underrätt blifvit till Vites, eller Ensaks-böter fälld och vill i beslutet söka ändring, må förpliktas att böterne nedsätta eller för deni ställa borgen i likhet med hvad om
Treskiftesböter är uti 38 punkten af of vanberörde Kongl. Förklaring förordnadt ; vid det äfventyr att; om sådant icke fullgöres, all klagan öfver Underrättens beslut i den delen f örfaller och målet såsom desert anses.
Genom en sådan
Lag skulle, efter Motionairens tan - 4 6 LagVtskotlets Betänkande N\ö 125. ka, Kongl. Maj:ts och Kronans andel af ifra» gavarande böter närmare försäkras, en del a t de efterlysnlngar och andra för Konungen* Befallningshafvande besvärlige åtgärder, sorn nu erfordras, undvikas, samt enhet i lagskipningsgrundeine befordras.
Utskottet, som instämmer i Motionairens yttrande om
Lagstiftningens ofullständighet i detta afseende, och som tillika anser stadgande af skyldighet att nedsätta viii Underrätt ådömde böter, eller för dem ställa borgen, utgöra ett nödvändigt säkerhetsmått till bevarande af Kronans rätt och de vederbörande*, åt hvilka böterne äro anslagne, finner angelägenheten fordra, ätt en sådan skyldighet, hvilken nu endast i brottmål är föreskrifven, ålägges jemväl den, sorn vill i tvistemål hos Öfverrätt föra klagan.öfver Underrätts beslut, hvarigenom han blifvit till vite eller ensaksböter fälld.
Då alla de skäl, som föranledt ofvanberörde punkt i 1807 års förklaring, så vidt den angår säkerhet för ådömde böter i brottmål, äro tillämplige i afseende på vites- och ensaks-böter i tvistemål, lärer det vara tillräckligt att för tillstyrkande af Motionairens förslag åberopa de af honom anmärkte omständigheter: att en sund Lagstiftning kräfver enahanda stadganden för enahanda förhållanden; att Konungens Befallningshafvande och andra Embets - LagTJiskotlets Betänkande N.-o 125.
47 män, i och för indrifvande samt redovisning af sistbeiörde böter, nu ofia besväras med åtskilliga bestyr, som håde böra och kunna undvikas; samt att förlust af dylika böter, oaktadt all omsorg för bevakandet af StatsVerkets och öfrige vederbörandes rätt, ofta, i synnerhet under långvarigare rättegångar, äfventyras.
Utskottet tvekar derföre icke att till Rikets Ständers pröfning vördsamt framlägga följande Förslag till Förordning om hvad iakttagas bör af den, som, genom Underrätts
Dom eller Utslag i tvisterna 1 till vites- eller' ensaks-böter fälld, vill hos Öfverrätt i det beslut ändring söka :
Den som af Vnderrä/t, genom Dom eller Utslag i tvistemål, blifvit lill vites- eller ensaksböter ] ålid, och vill hos öfverrätt i det beslut ändring söka, fullgör hvad i 38 punkten af Kongl. Förklaringen den -2 3 Mars 1807, angående brottmål är stadgadt, i afseende på klagande parts skyldighet att antingen nedsätta ådåmde böter, el - 48 fagVtskönels Betänkande N.o u5» ler får dem stalla vederhäftig borgen, eller, om han är sa Jaltig, att han ej Iean boterne nedsätta eller borgen ställa, vid ändringssokandet hos Öfverrätten bevis derom förete.
Försummas det, varder ändringssökandet, sd vidt det angar boterne, till pröfning ej uppf taget.]
Stockholm den 27 October 1829. STOCKHOLM, Elméus och Granbergs Tryckeri, 1829, Lag-Utskottets Utlåtande N:o ijfl. i N:o 126.
Utskottet olen 3l O c lo b, 1829.
Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 46, öfver väckta motioner om ändring af 5 i 23 Cap. Ärfda-Balken m. m.
Från Högloflige Ridderskapet och Adeln,'
Välloflige Borgare-Ståndet samt Hedervärda Bonde-Ståndet har ofvanberurde Betänkande blifvit återremitteradt , på grund af dervid gjorda anmärkningar , i hvilka dels, i anled ning af Herr Friherre Hermelins i Betänkandet intagna förslag, förnyade framställningar äro gjorda om nödvändigheten af mera bestämda och ändamålsenliga säkerhetsmått till betryggande af omyndiges rätt och förmyndares förpligtande att fullgöra deras i Lagen stadgade redovisnings-skyldighet, dels ock, i afseende på den af Utskottet tillstyrkta ändringen af 5 <§. i 23 Cap.
Arfdallalken, blifvit erinradt, att motionen ingalunda åsyftat borttagande af den mening, Utskottet skall från berörde §. uteslutit 1 "eller att betala den del i skadan, sorn hos den andra kan Bih. till Riki-St.
Prot. 1S28 och l8m> 7 Samt, I Afj, j, 2 ulra Eidet. 16'.de II:t, % IjasXJtsiotuis VtliitanJ* N.o I96, brista att, då sålunda tillräcklig tydlighet saknades, den följd kunde uppkomma, alt förmyndare finge vidkännas ersättnings-skyldighet för skada, hvartill hän ej varit vållande; att det i §-n förekommande uttrycket samnad hand borde förtydligas, och till den ändan, samt för att bestämdt utmärka, det man ej i något annat fall är fri från samfälldt ansvar, än då roan hvarken tagit del i förseelsen och vårdslösheten eller kunnat den förekomma , den af Utskottet föreslagna redactionen ändras till denna lydelse: ”Eljest soaré de *’för förvaltningen alla för en och en för ”alta; utan sd är, alt förseelse eller vdrds”löshet blifvit begången, som endera ej färe”komma kunnat.
I thy fall vare denne ej ’’skyldig att umgälla hvad annan felat hvilken mening borde i Lagtexten införas i stället för den, som börjas med ordéo: ’*Hafva de barnagodset under samnad hand och slutas med orden : ”sorn hos den andra kan brista och slutligen, att Utskottet bordt föreslå ny redaction af hela 5 §,, helst visshet derigenom vunnits, huruvida Utskottets afsigt varit, att de här ofvan såsom uteslutne anmärkte orden skulle bibehållas el-* ler icke.
Hvad sålunda blifvit anfördt har Utskottet till granskning förehaft.
Och hvad först angår frågan om tuera bestämda före» Ziag-\JiskotttiS Uiltiiahtle Nio lifi. $ skrifter och kraftigare säkerhetsmått i ahren, de på förmyndares så, enär de härom gjorda anmärkningar ejin* nefatta någon så beskaffad framställning, sorn icke redan genom de i Belänkandet anförde skäl finnes Vederlagd Och besvarad , finner Utskottet sig så mycket mindie befogad! att frångå sitt härutinnan afgilna Utlåtande, sorn detta är af Högvördige Preste-Ståndet och af Hedervärda Bonde-Ståndet i denna del pil Inrit, i följd hvaraf motionen är att anse såsom förfallen!
Beträffande åter senare delen äf samina Betänkande och hvad emot »leri deri föreslagna redactions förändring nu blifvit ah* hiärkt; så, ehuru Utskottet håller före, att, om de tillstyrkte forändringarne införas i §., i stället för de förändrade meningarne , och § derefter läses i ett sammanhang , det skall finnas vara bestämdt och tydligt Uttryckt atf> om flere förmyndare hafva myndlings egendom under gemensam förvaltning , och den ene förskingrar större eller mindre del deraf, utan att den andre dertill bidragit, eller ens kunnat sådant förekomma, deh senäte icke kan till ersättnings-sky Idighet förpligta* ; fiå får likväl Utskottet, som anser det i nyttjade Uttrycket "sarn/latl hand" omijstydligen utmärka gemensam förvaltning, och derföre ej behöfva fotändras, här till gransk - 4 LngUlskotiets Utlåtande N:o 126. ning framställa hela §. i ett sammanhang , sådan den, med de föreslagna förändringarne, efter Utskottets mening bör lyda, nemligen :
Äro flere förmyndare än en , oell vilja ilie dela förvaltningen sig emellan , tage thertill Dornarens bifall, och gÖre sedan hvar för sig redo och räkenskap.
Hafva de Jiarnagodset under samnad hand ; svare thc dd för förvaltning gen, en för alla och alla f ör en, och upp fylle allan skada ther then omyndige något ther af lidit: dock vare then ene ej skyldig, att umgälla then andras förseelse eller vårdslöshet, theri han ej tagit del eller sorn han ej för ek omma kunnat, eller att betala then del i skadan, som hos then andra kan brista.
Then förmynderskap väl och troliga förestått, njute then lön och vedergällning, som Rätten profvar skälig, ulan han sig annorledes åtnöja later-,” förmodandes Utskottet den större tydlighet^ som anmärkningarne åsyftat, nu vara tillvägabragt.
Stockholm den 27 October 1829.
Laglltskottets Betänkande N.o 127.
5 N:o 127.
Utskottet den 7 Nov. 1829.
Betänkande, i anledning af väckta frågor om ändringar och tillägg i Allmänna Lagens och ser skilde Författningars stadganden angående bysättning.
H os Högloft, Ridderskapet och Adeln hafva i nedan örn förmälde Memorial, som, tillika med åtskilliga inom Ståndet deröfver afgifna och här jemväl kortligen upptagna yttranden, blifvit til Lag-Utskottet öfverlemnade, följande af Ståndets Ledamöter,' hvar för sig, anfört och yrkat: 1:0.
Herr P. G. Cederschjöld, som aflemnat 2:ne serskilda anföranden , i det ena: att, om äfven, för allmänna creditens skuld, bysättning icke aldeles kan afskaffas,bra-: ket deraf likväl borde betydligen inskränkas.
Det vore, efter Herr Cederschjolds tanka, onaturligt, att en gäldenär, som till borgenärerne afslår allt hvad han eger, ändock, skall kunna sedermera i häckte qvarhålla*, och rysligt, att detta qvarhållande kan till lifstiden utsträckas.
Utom det, att Lagen i sig sjelf syntes nog hård, skall den än yt«* 6 LiigUtskrWets fåeiiinknnde '17. tcjlig re i vissa orter egenmägtigt skärpa» derigenom , att kostnaden för den bysattes underhäll tillägges ylen ursprungliga »koldén.
Och da hysåltning icke borde vara ett stral?
för gäldenär» ofmmaga att betala, eller ett medel för en uppretad borgenär att tillfredsställa en lag hämdlys.tnåd , utan endast en utväg att hindra gäldetiären att komma pä flykten, och att tillhälla honom att till gäldeps betalning använda siria tillgångar, hemställdes, om icke Lag-Comiténs, på sådana principer grundade förslag till 7 Cap, Utsöknings-Balken "om, bysättniug och reseförbud' samt till 2Q Cap. fdandels-Balken "om säkerhet å gäldencirs person, och om haus underhåll, medan Concursen varar 1 så. och om hans ansvarighet för golden"' kunde af Ftikets nu församlade Ständer till pröfning företagas, så vida Lag-Utskottet icke fynne nödigt , att derutinnan utarhet» ett annu mindre Strängt lagförslag; varande likväl, för förra händelsen, följande anmärkningar emot ofvanherörde Capitel a£ nya Civil-Lagförslaget af Mötiopairen fram-’ stälhte, nemligen; a) gtt pa enahanda grunder, sorn bysättning ansetts höra upphöra, då gäldenär afträder all sin egendom till concurs, borde ock hysättning för löpande skuldsedlar upphöra , om gäldenär genast erbjuder egendom LagUtskottets Betänkande N:o 1*7. 7 till skuldens fulla belopp; till hvilken ända i i J. 7 Cap. Utsöknings-Balken borde stadgas, att gäldenär »kall fran bysättning varda befriad, derest han till borgenärerne genast af (räder tillgänglig egendom, till ett värde af gäldens belopp 5 b) att i ta 5. af nyssnämnde Capital och Balk ordet ”förskjute hvilket tyckes antyda ansprik på återbetalning, borde utbytas mot det tjenligar^ uttrycket: ’’erlägge pd förhand c) att, om bysättningstvånget anses icko kunna umbäras för löpande skuldsedlar, dylika sedlar likväl borde, för att vara bysättningsgilde, uttryckligen innehålla, att de vid anfordran eller på bestämd tid skola inlösas, vid äfventyr af bysättning efter lag i och i det andra: att, då de författningar,' enligt hvilka bruksegare och fabriksidkare kunna hindra hos dem skuldsatte arbetare att alflytta , innan deras skuld blifvit betald, föranleda mångfalldiga missbruk, enär en egennyttig husbonde deraf kan förledas att söka få en god tjenare hos sig skuldsatt, för alt kunna mera godtyckligt behandla honom, berörde Författningar måtte sålunda ändras, ”a/t ingen tjenare skall kunna för skuld 0
Herr Friherre Jacob Cederström andragit, att det vore »ör allmänna crediten angeläget, att icke upphäfva by~ sätlningstvånget för personer, som möjligtvis annars söka undandölja sin egendom, samt att det endast genom missförstånd af Författningens anda kunde hända, att kostnaden för bysatt persons underhåll blefve honom påförd, helst det fastmer syntes billigt, att den bysatte, lika med en för brott till fängelse dömd person , finge afsitta visst om dagen å sin skuld. 2:0).
Herr Carl von Qvanten : att sorn rättigheten alt bysätta lagstadt tjenstehjon ingriper i annan mans rätt, och stundom tvingar husbonden att betala ett oumbärligt tjenstehjons skuld helhe, än att det förlora; si borde stadgas t a) att bysättning a tjenstehjon veil må beviljas, men icke sältas i verkställighet förr, än tjenstedret lupit till ända; hvarföre ock i Orlofssedel, till efterrättelse, utsättas bor, huruvida något utslag derom finnes; Lag-Vtskoitets Utlåtande N:o 137. 9 b) att borgenär, som bysätter medellös gift man, skall vara pligtig att, vid behof, skäligen försörja dea bysattes hustru och barn; c) att by sättning för svek i cone urs, som noga borde skiljas fran annan by sättning, skall, om ock full tillgång finnes, sedan sveket blifvit upptäckt, oförhindrad för sig gå, derunder gäldenären bör, likasom alla andra bedrägliga gäldenärer, sig sjelf underhålla ; hvaremot mera skonsamhet kunde beviljas andre bysatte, sorn borde ega att genom bysättningen aftjena sin skuld, i stället att, på sätt nu sker, öka den.
I sammanhang härmed har Herr Friherre Fredric Ridderstolpe föreslagit såsom ett tillagg, att Torpare ej må by sättas förr, än han, efter åtnjuten laga fardag, afirädt torpet; i hvilket afseende jordegaren bör, vid förstinfallande uppsägningstid, efter det fordringsegaren sin af gäldenären erkända fordran inför jordegaren behörigen styrkt, ifrån torpet upp sagu Torparen, vid påföljd, att hinder eljest icke mötter för dennes by sättande, efter det laga fardag infallit. 3:o Herr C. V. Uggla : att, då ändamålet med bysättning måste vara alt tvinga io DagU' skofets Uttänkande N:o 137* »ig lil! valuta f«r något utborgadt, penningar eller hvad som helsi, i det fall, all gäldo isren, oaktadt fo 1 n.?ga, icke god viii gt fullg<ir sin, betalnings skyldighet, men icke alt gynna och befrämja harndén» laga afsigter ellar att sätta en med borgare utom lagen, i beroende af en hård borgenärs, ofia tillika en fiendes, godtycke . så borde by sättning, hvars bibehållande för allmänna creditén och säkerheten i vissa transactioner ändock vöre nödvändig, icke få ega ruin i andra, fall, din dd gäklenären tredskas i sin betalnings - skyldighet; till h vilken ända ansökning om hans bysättande kunde ske hos vederbörande executor, sorti hade att, sedan gäldenären blifvit hörd, ålägga, honom.
, att för sig ställa personlig borgen, vid äfventyr, att eljest deteneras, intill dess •ytterligare beslut i målet meddelas, hvilket senare beslut skulle fällas af en Jury, vald och sammansatt efter samma grunder, sorn får Jury i tryckfrihetsmål ära stadgade.
Denna Jury skulle, efter tagen kännedom af målet, på samvete besvara frågan *om den tilltalade gäldenär en genom treds bande gjort sig till bysättning skyldig, hvarvid samma pluralitet, sorn för Jury i tryckfrihetsmål är bestämd, skulle ega att fälla eller fria den tilltalade gäldenären; och borde, i förra fallet, gäldenären, såsom dömd förbrytare, njuta I.ag Uiskntteis Retänkonrte N'.<> 1J7.
11 fån <gl råd amenie af allmänna medel, men, i del senare* borgenaren ändock icke förlora sia rätt, att af den egendom gäldeuären dd eger, eller sedan ärfoer eller forvärfver, utkräfva sin fordran i genom hvilken behandling hysät1 n i ngsstadgander förmentes skola återgå till sin första bestämmelse, så art en motsträfvig gäldenär icke skulle undgå ett förtjent tvång, men ej eller någon, »om af oförutsedda, ej sjelfvållade, olyckor blifvit urståndsatt att fullgöra sin betalningspligt, af enskildt godtycke ryckas ur samhället och sättas ur tillfälle att genom arbete å nyo förkofra sig.
A gäldenär , som genom bedrägligt förhållande eller lättsinnigt slöseri af lid eller egendom sig skuldsatt , bestämde åhagen annat ansvar, så att bysatt— ping, såsom straff, icke kunde dit lämpas. 4:0) Herr JV, TV. af Grubbens: att, till vndanrödjande af åtskilliga anmärkta missbruk, sorn al nu gällande Författningar rörande bysättning skola följa, måtte varda Stadgadt; a) att sängliggande, eller med smitta* sam eller obotlig sjukdom behäftad person aldrig får bysättas, eller i bysättningshäckte qv ar hållas ; 12 LagUtskottets Betänkande N:o 127. b) att bysättning, efter hittills gällande grunder, väl ma. framgent ega runi, meri lill en början, icke på längre tiel, än en månad, efter hvars förlopp, om skulden dessförinnan icke blifvit betald, målet skall förvisas till vederbörlig
Domstol, som har att undersöka, huru skulden tillkommit, och om gäldenären eger förmögenhet eller lön , hvarmed han kan betala; och borde med gäldenären, om han genom bedrägligt förhållande skulden sig åsamkat, efter Lag och omständigheter förfaras; c") att fordringsegare skall, för hvarje dag gäldenären hålles bysatt, erlägga till gäldenär ens underhåll 12 sk. och, om gäldenären insjuknar, 16 sk.
B.co, utom nödige läkemedel, samt till Staten i slitningspenningar m. m, 24 sk. samma mynt ; d) att bysatt person må vara berättigad att, för helsans vårdande, under bevakning utgå en eller högst två gånger i veckan, 3 ä 4 timmar hvarje gång, utan att Läkaren behof ver derom rådfrågas eller yttrande deröfver afgifva, samt ulan serskild betalning till vakten , som kunde derföre lönas af de, enligt förra punkten, till Staten ingående medlen ; LagUtskotlets Betänkande N:o 127.
13 e) att det md vara fordringsägare öppet lemnadt att, inom första månadens utgång, till vederbörlig
Domstol instämma gäldenären och antingen söka sin betalning genom försäljning af gäldenärens egendom, eller ock visa bedrägeri i skuldsättningen och såmedelst befrias frän skyldigheten att bekosta gäldenärens underhåll i häcktet ; f) att, sorn » fh i 7 Cap. VtsökningsBalken bjuder, alt de, hvilka af Konungens Befallningshafvande i bud och ärenden nyttjas, skola vara edsvurne och beskedlige, men så kallade Slotts- CancellieBetjente, om de än äro edsvurne, likväl inga« lunda, efter Motionciirens omdöme, kunna anses beskedlige; så borde en sträng lag stiftas till motande af dylike betjentes ilska och vinningslystnad och dem förbjudas att åtaga sig stä/nnings-commissioner, derigenom de blifva på en gång fördringsegare och verkställare ; /ivarföre en instruction borde för dem utfärdas, som bestämmer deras rättigheter och skyldigheter samt ålägger dem skickligt uppförande; äfvensom 1749 års Kongl. Förordning, om förbud för Betjente vid Domstolar att mål utföra, borde, hvad Öfver-Ståthållare-Embetets Cancellies Betjening serskildt angar, till kraft och verkan f örnyas ; |4 I.agZltsknttels Betänkande S‘.n 127. c) att samma formaliteter skola iakttagas i skuldfordrings/nål hus öfver-Ståthållare Embetets Cancelliet sam vid andra eXecillions såten, så att åtminstone 8 dagars förklaringstid jer gulde när en nid egd runi, samt h) att Taagens stadgande i 1 jf. 8 Cap. och 10 /.
Utsöknings-Balken md npplifvas, i den man de öfverensstämma med Motionaireris rnt anförde förslag % hvarförutan Herr af Grubbens, uti ett serskildt anförande, dervid han fogat en tryckt afhandling under titel : ”Hura skola Bankrutter förekommas, vingleriet och ockret utrotasyrkat, att denna afhandling, hvilken ej allenast upplyste, hvarföre »756, 1798 och 1815 års Kongl. Förordningar tillkommit, samt ådagalade de olägenheter, som deraf uppstått, utan ock innehölle förslag till förekommande af ocker och vingleri, matte, ehuru icke fullt öfverensstämmande med Motionairens förslag, varda, till ledning vid dessas behandling, till Lag-Utskottet öfverlemnad.
Deremot hafva, å andra sidan, Herrkort Hartmansdorff, med hvilken Herr Bernhard Rosenblad sig förenat, samt Herr Gustaf Hjerta anmärkt, att upphäfvandet af nu galande Författningar om hysättning skulle fot» tjtig Utskottets Betänkande N:o 157, r5 minska långifvares säkerhet och således i «lt på capit it fattigt land menligt inverka pä crediten for sadan a lånesökatide , som icke kunna erbjuda annan säkerhet , än sin Ordentlighet och arbetsförmåga ; I hvilket afseende Herr von Hartmansdorff fastar uppmärksamheten på unge Embetsman*, och Het r Hjerta på nybörjande näri ögsidka 1 t-s vanliga belägenhet.
Dock har Herr Hjerta ant— Sett den inskränkning kunna göras i bysattHingst vänger , att det fran hy pot heks - anstalt förvandla* lill sraff för dem , sorn kunna men ej vilja betala ; hvaremot Herr Cederschjöld hestrid! bysättningst vinget egenskapen att vara eli nödvändigt vilkor för medellöse ynglingars Credit; äfvensom Herrr Friherre Ludvig Boije erinrat* att ehuru, i riU gällande lbag, hfstidsfängelse är stadgadt endast för ganska gröfva brott, så kän dock en fordringsegare för tlag liten summa hålla sin gäldenär bysatt i hela dess lifstid, hvilket uppenbart bevisade, att för bysättningstvång^ behöfver sättas en gräns, den Friherren förmodade Lag Utskottet skola föreslå.
Derjemte har hos Vällofl. Borgare-Stå ndet Riksdagsfullinägtigen Herr Bergelin, uti Memorial, sorn till Lag-Utskottets behandling äfven blifvit hänvisadt, i sammanhang sned yrkande, att så kallade ”ArbetsdomaU* l6 LagUtskottets Betiinkaiide N:o 127. mitte ater upplifvas, (hvaröfver, jemte flerd i samma ämne väckta motioner , Utskottet i serskildt Betänkande denna tlag sig utliter) /föreslagit, att bysättning icke ma, derest borgenären det ej uttryckligen fordrar, ega rum för andra skuldsedlar, än löpande, i händelse, emot Motionairens förmodan, desse icke varda alldeles förbudne.
Hvad salunda blifvit anfördt och yrkadt j har Utskottet i öfvervägande tagit.