Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Plantor efter stora frön såsom Acasia och Canna behöfva ej omsko- las, utan kunna strax de uppkommit sättas hvar och en i sin egen kruka.
Erinras bör, att fröet af vissa växter såsom Acasia, Canna och palmer bör filas med en tre- kantig fil, eller skåres med en knif en öppning på det hårda skalet, sä att fröhvitan lyser igenom; uraktlåtes detta, åtgår ofantligt mycket längre tid till groningen.
Till sist något o m en metod, som jag funnit mycket bra vid uppdragning af krukväxter genom frö.
I stället för att så fröet direkt i jord, har jag lagt det emellan fuktadt mjukt papper, härtill läm- par sig bäst hvitt läskpapper genom siu egenskap att hastigt o c h lätt taga till sig vatten — pappe- ret kan torkas och nyttjas flere gånger.
På ett tefat läggas först några lagom stora vattendränkta pappersblad, mellan hvilka ej några frön läggas, sedan kommer papperet, mellan hvilket fröen ligga, ofvanpå dessa åter några tomma pappersblad och öfver det hela ett tefat för att trycka papperen intill hvarandra.
Är det frösorter, som fordra hög värme för att g r o, kan man ställa faten i spiseln.
Dagligen genomser man alltsammans för att fukta papperen med ljumt vatten, då de börja blifva något torra, samt efterser om någon frösort grott, då fröen upplockas och utläggas på vanligt sätt i iordninggjorda krukor.
Fördelen af denna metod är att man bättre än eljes är i stånd att hålla lagom fuktighet åt fröet.
I synnerhet vid mycket fina frön, hvilka eljes äro ganska kinkiga att få att gro, är metoden af värde.
Med en fin nål är det mycket lätt att i groende tillstånd öfverflytta de små fröen från papperet till jorden i krukan.
Att man på ett eller annat sätt måste vattna krukorna, sedan fröet ditlagts, säger sig själft.
Täckning af fröet och behandling i öfrigt lika som vanligt.
Genom sticklingar förökas med bästa resultat flertalet af de krukväxter, som kunna odlas i bo- ningsrum.
Lämpligaste tiden härför är äfvenledes tidigt o m våren, dock kunna äfven af många väx- ter sticklingar med framgång sättas på andra tider.
1894 U r n o t i s b o k e n.
Elise Hwassers jordfästning försiggick härstädes i tisdags middag under ett så allmänt och folkligt deltagande, att det knappast ägt något motstycke, sedan August Blanche slutade sina dagar.
Bland den till åtskilliga tusen personer upp- gående, till största delen sorgklädda samlingen, som fyllde Storkyrkan till sista plats, märktes fler- talet medlemmar af hufvudstadens artistiska och litterära värld samt framstående personer inom alla samhällslager.
Den enkla, men smakfulla ekkistan var place- rad i koret och pryddes endast af en lagerkrans på hyende af cypress, midt på locket ett stort kors af hvita hyacinter, hvilande på korslagda palmkvistar, minnesgärden af Elise Hwassers dot- ter, svärson och dotterson, en stor immortellkrans med sorgflor och bukett af hyacinter, från hennes syster och svåger vid hufvudet, lager och prakt- fulla gula rosor, från broder och svägerska, vid fötterna samt på sidorna krans och buketter från två den bortgångna nära stående vänner.
Mellan de svarta fransarne på kistan slingrade sig en guirland af frisk lager.
På katafalken närmast kistan lågo de många kransar och buketter, som ägnats den bortgångna af f. d. kamrater, släktin- gar och vänner, och nedanför densammas fot de stora och praktfulla lagerkransar, som sändts från kungl.
teatrarna och öfriga hufvudstads- och lands- ortsteatrar.
Medlemmar af k. hofkapellet utförde till en bör- jan under hofkapellmästare R. Hennebergs anfö- rande en af denne för det högtidliga tillfället sär- skildt komponerad fantasi.
Sedan de sista tonerna af denna gripande musikaliska afskedshälsning till den stora dramatiska konstnärinnan förklin- gat, afsjöngs från orgelläktaren första versen af ps.
4 5 2: » Jag går mot döden, hvart jag går ».
Därefter framträdde pastor primarius Fehr till kistan och framsade med kraftig, genom hela templet trängande stämma ett längre gripande griftetal, efter hvars slut jordpåkastningen förrät- tades och ceremonien afslutades med den vackra psalmen 481 och Integer Vita; för blandad kör a capella.
Stoftet fördes härefter till krematoriet vid Nya kyrkogården för att, enligt den aflidnas förord- nande, brännas.
På onsdagen nedsattes Elise Hwassers urna i familjegrafven.
De vackra kran- sarne pryda nu griften, men de många banden jordades tillika med stoftet.
* Kronprinsessan liar nu anländt till Rom på sin resa söderut.
Enligt hvad från tillförlit- ligt håll meddelas, ha kronprinsessans krafter un- der resan visserligen varit medtagna med åter- kommande svaghetsanfall, men dessa äro hufvud- sakligen att tillskrifva hennes försvagade nerv- system och blodbrist.
* En syster till frälsningsarmens kommen- dör, Hanna Ouchterlony, fröken Amanda Ouch- terlony, afled härstädes i söndags kl. 10 förmid- dagen efter ett långvarigt lidande.
Den aflidna, som var född 1843, hade gjort sig omtyckt i vida kretsar för sitt enkla, anspråkslösa väsen och sitt vänliga sinnelag.
Fröken Ouchterlony var sär- skildt de fattiges vän och brukade ofta besöka hjonen å Sabbatsberg och Grubbens gärde och till dem utdela både andliga och materiella håf- vor.
De fattige å dessa båda inrättningar skola ock för visso sakna sin nu bortgångna välgöra- rinna.
Den framstående träslöjdlärarinnan Therese Bergström, bördig från Karlstad, hvilken under sommaren besökt Chicagoutställningen, har i Chicago ingått äktenskap med professorn vid dervarande farmaceutiska institut Carl S.
N. Hall- berg.
1 DU N Kvinnliga löjtnanter torde snart ej längre höra till ovanligheten äfven utom frälsningsarmen.
Eleverna vid Gymnastiska centralinstitutet ha näm- ligen ingått till k. m:t med ansökan o m rätt för dem att ulan genomgående af volontärskola blifva befordrade till reservunderlöjtnanter, o c h då man vet, att vid nämnda institut äfven finnas kvinnliga elever, har man j u grundad förhoppning o m att få verkliga » löjtnantskors — för så vidt nämligen k. m:t finner skäl bifalla ifrågavarande ansökan.
En kvinnoutställning, afsedd att omfatta alster af kvinnlig verksamhet på alla områden, förberedes i Köpenhamn.
För närvarande agiteras lifligt för att från statens sida erhålla ett anslag af 20,000 kr.
I hufvudstaden arbeta 80 kvinnor dagligdags på förberedelserna, i Jylland ett 50 tal — kvinnor i de mest skilda ställningar, författare, konstnärer, skolfolk o c h handtverkare.
Någon be- stämd tid för utställningens öppnande är ännu ej fastslagen; knappast torde den hinna bli färdig till sommaren, då man önskar få Sverige o c h Norge med s o m deltagare.
Emellertid drifvas för- arbetena med stor energi.
operan uppförde i måndags Wagners här- liga opera » Tannhäuser » med i hufvudpartierna ny rollbesättning.
Det mycket fordrande titelpar- tiet innehades nu för första gången af hr Brat- bost, hvilken rätt förtjänstfullt löste sin uppgift, om ock här liksom i andra uppgifter det ansträngt skrikiga i hans höga toner ofta verkar störande.
Någon god representant för Tannhäuser har vår k.opera på länge ej haft, o c h svårt torde alltid bli att finna någon i detta parti fullgod sådan, hvars stämma på en gång äger ' det erforderliga omfån- get, den värmande glöden o c h det smekande väl- ljudet.
Hr B. skilde sig emellertid som sagdt ganska väl från sin uppgift.
1 Elisabets parti, som senast på det förträffligaste sätt utfördes af fru Östberg, uppträdde nu fru Brag.
Med vanlig samvetsgrannhet har hon sökt sätta sig in i den henne anförtrodda uppgiften.
Att hvarken hennes stämma eller hennes yttre fullt lämpar sig för ett så maktpåliggande parti s o m detta, rår h o n ej för.
Hon förtjänar emellertid erkännande för sina bemödanden, s o m kröntes med en viss framgång.
I Venus ' lilla parti debuterade med öfverraskande godt resultat fröken Gerda Peterson.
Hederspriset för aftonen tillkommer dock hr Lund- gvist, hvilken i Wolframs parti har en af sina allra bästa uppgifter.
Hr Sellergren som landt- grefven förtjänar ock att framhållas.
Ofriga roll- innehafvare gjorde sitt bästa.
En förändring hade vidtagits i första aktens Venusbergs scen, hvilken tillökats med en balett och prydts med nya dekorationer.
Operan gick i sin helhet mycket bra under hr Hallens anförande.
Salongen var fullsatt till sista plats af en lifligt intresserad publik.
D r a m a t i s k a t e a t e r n s senaste program gjorde föga lycka, o c h vi kunna så mycket hellre fatta oss i korthet om detsamma, s o m det redan torde vara för alltid begrafvet i glömskans natt, när detta n:r kommer våra läsarinnor till hända.
Den engelska pjäsen » Strejken i Arlingford » rörde sig, som namnet antyder, o m ett högst modernt tema, men detta var så gammalmodigt o c h långtrådigt behandladt, att hvarken fru Fahlmans eller hr Hillbergs nobla konst i ett par af hufvudrollerna förmådde rädda det.
Efterpjäsen, en tysk enak- tare: » Första middagen » af en hr Görlitz, täflade värdigt med föregångaren i intresselöshet o c h ba- nalitet.
Hr Personne.
och fröken Soanströtn hade här det otacksamma uppdraget att sauvera de klena apparancerna o c h gjorde visserligen hvad göras kunde.
Hela programmet var emellertid allt för mycket under teaterns värdighet.
Frid öfver dess minne 1 Professor I v a r Hallströms konsert hade i lördags så godt s o m till sista plats fyllt Musikaliska aka- demiens stora sal med en finfin publik, bland hvilken märktes konungen o c h prins Karl, hvilka tagit plats närmast estraden, samt hertiginnan af Dalarne.
Programmet upptog tvänne nummer, nämligen » Skaldens hämnd » (ny) o c h » Blommor- nas undran », senast uppförd för fem år sedan.
Af dessa båda kompositioner står nog den sist- nämnda främst i musikaliskt värde.
D e n första tousättningen har emellertid också att uppvisa flere 47 lyckligt funna pointer och anslående melodier.
Båda styckena fingo ett förträflligt utförande.
Men så hade konsertgifvaren också till sin disposition ej blott så goda solister s o m grefeinnan Taube, hvars härliga stämma o c h ypperliga sångkonst man tyvärr alltför sällan blir i tillfälle njuta af, fru Edling, fröknarna Ek, Piehl och Anderson samt hrr Lejdström o c h Lemon jämte en musikälskare med präktig basbariton, utan o c k en särdeles ut- vald kör.
Prof. Hallström skötte själf med v a n hand pianoackompanjemanget.
Det hela skulle nog hafva vunnit på, om orkester fnnnits.
Det lifligaste bifall samt blommor o c h lager belönade den aktade konsertgifvaren.
T v å Scholanderaftnar b a under den senaste vec- kan fyllt Vetenskapsakademiens hörsal till sista plats med en distinguerad publik, som knappast kunnat finna nog entusiastiska uttryck för sin be- undran af den originelle konstnärens sällsynta begåfning.
Om någon ägt förmågan att sjunga sig in.
i sin publiks hjärtan, är det i sanning Soen Scholander.
För alla stämningar har han toner, för alla känslor uttryck, o c h därför träffar han ung o c h gammal, den lifslustige o c h den tung- sinte, den sentimentale o c h den muntre, filosofen och drömmaren efter hand på kornet hos hvar och en af sina åhörare, så att ingen går ifrån utan en rent personlig behållning.
Hans reper- toar var redan förut stor, men han slår sig ej till ro på gamla lagrar, utan är ständigt ute på nytt förvärf.
D e gamla bekanta hör man så gärna åter, o c h de nya få genom hans framställning hvar o c h en också en alldeles ny fägring.
På den senare soarén — i tisdags afton — reciterade sångaren alldeles förträffligt en del af faderns, F. W.
Scholanders vackra ballad Den blö- dande sonen, hvilken som ett mellanummer mel- lan de förtjusande gammalfranska visorna o c h de oöfverträffligt föredragna Bellmansnumren gaf en behaglig omväxling åt programmet.
Svensk tidskrift, den af Frans v o n Scheele för tjänslfullt redigerade, innehåller i häftena 12 — 17 från föregående år (häften kunria få köpas sär- skildt) ett ytterst intressant meningsutbyte mellan fröknarna Eva Fryxell o c h Ellen Key.
Det rör sig omkring Anne Charlotte Edgren- Lefflers biografi öfver Sonja Kovalevsky och Ellen Keys skildring af fru Edgren-Leffler samt är å bägge sidorna framfördt med ett lif o c h en öfver- tygelse, s o m ovillkorligt rycka läsaren med sig, vare sig han delar den enas eller den andras åsikter.
Också tillråda vi uppriktigt Iduns alla vänner, hvilka utan tvifvel intressera s ' g för de bägge af- lidna, rikt begåfvade personligheterna samt den verkan deras diktning i vida kretsar utöfvat, att genom läsningen af fröknarna Fryxells o c h Keys inlägg i frågan iakttaga, huru ett par af våra da- gars bildade o c h intelligenta kvinnor äga både själfständiga åsikter o c h m o d att öppet kämpa för dem.
Huru olika härvidlag vapnen äro, o c h huru olika de förts — j a, det är till en stor del däri intres- set ligger, äfvensom orsaken till denna vår upp- maning.
som alltid logo och alltid lyste.
blifvit kär i dig, » När jag inte så blir jag det aldrig, var lugn för det. » Hon talade skolpojke ', och alltid till » lillebror » honom som till en fann sig utan in- vändning i sin roll.
Med Edvard Asp hade jag gjort bekantskap i Stockholm, vintern före denna sommar.
Han var en älskvärd och tilldragande man.
Det var något fint och nobelt, såväl i hans utseen- de som i hans sätt.
Han var tämligen tyst- läten och förbebållsam, utan att likväl förefalla dryg eller stel.
Han hade haft fiamgång, omtalades i tid- ningarna som en talangfull konstnär och sålde ofta taflor både till konstföreningen och till privatpersoner.
För ett par år sedan hade han gift sig med dottern till en lektor i Stockholm, en rätt vacker flicka.
Han syntes inte mycket ute i stockholmslifvet, ujtan tycktes ha uppgått i fa- miljen.
Hans fru hade åtskilliga bröder och systrar, alla yngre än hon själf, och föräldrarna voro kända för sin gästfrihet och hade en stor umgängeskrets.
Det var hvad jag visste om vår sommarko- lonis sista akvisition.
För att få sällskap tycktes han inte ka kom- mit hit — det dröjde flere dagar, innan vi stötte på honom.
Men då befanns han alls inte vara någon » tråkig janne », som Nisse be- hagat uttrycka sig, och inte heller var han i behof af att bli » uppskojad » — så att han behöfde inte Ajas omvårdnad.
Han var alldeles tillräckligt uppsluppen ändå, inte sig lik, sådan jag sett honom i staden — antingen det nu var naturen eller midsomma- ren eller känslan af frihet, som gjorde det — antagligen var det allt detta tillsamman.
Vi träffade på honom ute, och han drog oss med sig på ett flere timmars långt ströf- tåg hit och dit i trakten.
Han var lifiig och pajkaktig, klättrade upp och ner för bergen, sprang efter ekorrar, hojtade efter eko, hviss- lade Faust och var glad som en flyttfågel, när han återser det land, där han är hemma.
Att det fanns något, som kallades konst och som var något mycket krångligt, tänkte ingen på under den dagen.
V i tänkte i det stora hela på ingenting annat, än att det var härligt uppe på bergen och inne i skogar- nas svalka en sådan dag vid midsommartiden.
På hemvägen frågade Aja, om herr Asp ville följa med upp till gården och äta mat med oss.
Tack, men det kunde han inte.
Han måste skrifva bref till sin hustru.
» Jag får verkligen bekänna, att jag rymt från hu9 och hem.
Ingen vet hvar jag är — det är rent af skamligt, att jag inte skrifvit för länge sedan. » Berättelse af Georg Nordensvan.
|^h, han målar tråkigt, han är diisselfor- fare, » invände Nisse.
» Då skall du lära honom att måla bättre, » rådde honom Aja.
» Och så är han familjepappa, och det skall man inte vara, när man är målare.
Gift dig aldrig, bror! » Bror, det var Aja, det.
» D u kan vara så lugn, lillebror! » sade Aja och såg på honom med sina små bruna ögon, Han skrattade gladt.
» Ja, jag rymde.
Ingen annan än Emma, min hustru, visste att jag for min väg, och inte ens hon visste, hvart jag tog vägen.
Jag reste helt och hållet på måfå och steg af här, därför att här såg ut att vara vackert.
Men i dag är jag alldeles tvungen att skicka af bref.
I morgon skall jag komma på visit — tack för att ni har visat mig trakten. » Det var i själfva verket han, som hela ti- den varit före och som dragit oss med sig.
Dagen därpå blef det tal om konst.
Då var den store teoretikern Nisse med, och det
IDUN 4S dröjde inte länge, förr än han laddade ur sig den nyaste visdom, han fört med sig från Pa- ris.
Hur pass djupt han trängt in i de mo- derna idéerna och hur skarpsinnigt han upp- fattat dem, skall jag lämna osagdt.
Men ord fattades honom ej.
Aja sekunderade honom ibland, men med vida mindre säkerhet.
Asp hörde på dem med intresse — detta var tydligen nytt för honom.
Men d-l Nisse slutat, sade han, att det icke bör få finnas något » sätt » att måla.
Man bör endast se naturen utan alla förutsättningar och försöka ge ett sant och ärligt uttryck för det man ser.
Det var den enda regel, man hade att gå efter.
Men Nisse upplyste om, att det inte var så enkelt.
Han talade om itnpressionister och luminister och pointillister.
Till slut blef hans anförande så inveckladt och dimmigt, att Aja måste bita af det med ett skämtsamt ord.
Asp tycktes också ha fått nog af lärdom, han frågade, om Nisse hade några studier, som han ville visa, men Nisse hade den principen, att aldrig visa hvad han höll pä med — den principen var nämligen den enda riktiga, om man ville bevara sin ur- sprunglighet.
Men Aja bad oss stiga in, så skulle herr Asp få se det lilla, hon hunnit få färdigt.
Hon var alls inte rädd att förlora sin origi- nalitet.
struken öfver skog och sjö, och blå färg af- satt här och hvar ibland träden.
Den andra framvisade en liten linhårig flicka ute på en äng i solgass.
Häftiga färger, det hela rått och robust, men saftigt och kraftigt.
Den tredje: ett strandparti med en hvit båt i skug- gan under pilarna, och i båten en ung dam i skär klädning och stor halmhatt.
» Det här är skräp, » sade Aja.
» Det be- höfver ni inte säga, för det har jag sagt själf.
Den här lilla söta idyllen tänker jag skall passa för publiken — just en köptafla för grosshand- larherrskapet, när man flyttat in från landet på hösten.
Jag måste sälja och inte bara måla, därför att jag inte kan lefva utan mat. » » Det få vi underkasta oss litet hvar, » sade Asp.
» För mig har det aldrig varit annat än knog för brödbiten, » fortfor Aja.
» När jag var li- ten, var det morsgumman, som knogade, sedan blef det jag själf.
Det var att hjälpa sig bäst man det kunde. » (Forts.) R e d a k t i o n e n s b r e f v ä x l i n g.
Vi flyttade oss in i hennes rum, som hon medels draperier, papperslyktor, solfjädrar och allt möjligt godtköpskram gjort så modernt pa- risiskt som möjligt.
Den vanliga Sreflå- dans trånga ram blir emellertid härtill för knapp, och ämna vi därför under ofvanslående rubrik då och då anslå en särskild afdelning för denna brefväxling.
Hon hade redan fem, sex färska studier upp- satta på väggarna.
Asp stannade framför den första, ett aftoiilandskap med stark blå färg, E n b e u n d r a r i n n a a f A.
ber o s s med- dela den nyligen bortgångna författarinnans por- Bidrag mottagas med tacksamhet.
i l H A N o d d he ° a | a | a j a J a J a b i b i e | e 1 e | h h 1 h 1 r # | _ a „ c Ä a _ O Q &amp; # 11 » U l T n r » T r | r t t r | r j s | s r r r I t T Louise.
a Palindromer.
e Rättfram namnet på en skald, om- vändt namnet på två djur.
Om de tomma rutorna i ofvanstå- ende figur ifyllas, så bilda de särskilda raderna: 1) 2) 3) 4) 5) 6) 7) En matträtt.
En skogens spelman.
Medellid^bjälte.
Ett sällskapsspel.
En uppgift för skolbarn.
Ett bibliskt namn.
Ett religiöst öknamn.
Begynnelsebokstäverna bilda nam- net på ett medel för tidsfordrif och slutbokstafverna namnet på den, som i dålig mening för mycket hängifver sig däråt.
Emma L. Figurgåta.
Bokstäfverna i denna figur skola ordnas så, att i de h varan dra motsva- rande genomgående vågräta och lod- räta raderna samma ord bildas.
Dessa ord betyda: 1) fransk statsman, 2) skräflare, 3) stad i Indien, 4) fram- stående svensk uppfinning.
J C 1 e A O 1 11 k Säg mig nu hastigt ett adverb Af dröjande natur!
Och få imperativ af verb, Väl kändt ju — eller hur?
— • U 1 | r d En vikt, som var och blir och är Af mycket liten vikt; Hvarmed den icke falla lär — Det tros med tillförsikt; Hvarmed jag tänker, du ej lär H a dukat under än; TJppmaningsord, hvars syfte är Ej upphöjdt just, min vän.
Just ingen sinekur jag fått, Ty tårar, blod och svett Ha ymnigt fallit på min lott, Som du ju ofta sett.
I kärleksvärf jag äfven lär H a stor erfarenhet; Och den mig får, utkorad är; Det tror jag nog du vet.
L a r Hvarpå den rike hvilar ut I prakt och yppighet; Hvad för en köpman (utan prut!)
Ä r bäst af allt han vet; Hvad den person du sände ju Odisputabelt var; I brist hvarpå helt säkert du Ej minsta brödbit har.
Jag fager är och fin och lätt Som hitnleus ljusa sky.
Men äfven stundom rätt och slätt Som dragen upp ur dy.
Jag doftar ofta som en ros Från paradisets land; Men man kan frestas fly sin kos För doften min ibland.
U 1 ^ 1 a 1 a 1 k Hvad minsta lekkamraten väl Får vara, tänker jag, Ifall den stora börjar gräl Och önskar stifta lag.
Hvad skiljer ofta tvänne land?
(Du det helt säkert vet.)
Och hvp.d förenar dem ibland?
(Du vet nog äfven det.)
I lifvets mångahanda skift Jag gärna tager del: Vid dopfund, kullerstol och grift, Vid välkomst som farväl.
I väderlekens alla skift Jag tar ej mindre del, Och höst som vår är jag på vift Hvar stund — det slår ej fel.
Stockholm, N:r 3 (474).
Iduns Fredagen den 22 januari 1897.
Prenumerationspris pr å r: Idun ensam Iduns Modet-, fjortondagsuppl.
Iduns Modet., roänadsuppl.
» » » B y 5: 5: 3 3 rå: Redaktör och utgifvare: Klara södra kyrkog.
1 6, 1 tr. FRITHIOF Ö p p e n kl. 1 0 — 5.
A l l r a, telef.
Våra HELLBERG.
hvarje fredag F ö r » P l a t s s ö k a n d e » o. » L e d i g a p l a t s e r » 25 Öre f ö r h v a r j e p ä b ö r j a d t t i o t a l s t af v.
L ö s n u m m e r p r i s 15 Öre f l ö s n: r e n d a s t f ö r k o m p l e t t e r i n g a r.)
ministerfruar.
T ANNA RAPPE, i Sandal » ' .. CHRISTERSON, f. SmerliiiQ-.
CHARLOTTE WERSAXL, f. Lewerihaupt.
Aktiebolag 10:de årg.
Utgifningstid: in.
ANNA Tryckeri ROSA VON KRIXSENSTJERNA, f. Vult v o n Sievern.
IDUN 18 V e t du ditt mål, s å v e t du, h v a d det g ä l l e r!
Gå trygg din v ä g framåt — låt m ä n s k o r k l a n d r a!
1897 V a r glad, om » världens » dom ditt hufvud fäller, Din plikt och » världen » k ä n n a ej hvarandra.
Ellen djupt vid ministerfruar.
Våra Prinsessan Tusensl^öna.
y i bringa i dag våra läsarinnor de återstående fyra bilderna af r nisterfruar » ännu » våra mi- och följa därvid fortfarande den af s t a t s k a l e n d e r n f ö r k o n u n g e n s s t a t s r å d i a k t - tagna ordningen.
Friherrinnan såg dagens 1855 och karen, född — Sandahl, den den 16 maj kände lä- Th. Sandahl och hans Den San- unga fröken » förd medgifva ut — blef i världen ».
Re- nämligen var hon föräldrarne p å e n d e r a s r e s a till E g y p t e n, o c h första steg lärde h o n Marcusplatsen fostran lärare O. måste man 1856 följaktig hon föräldrarne tidigt d a n år född Rappe, Huss.
det ovanligt sina voro professor maka, dahl Anna ljus i Stockholm sig t a g a p å i Venedig S:t Ar 1875 ingick dåvarande m a j o r e n vid generalstaben friherre A.
R a p p e, hvilken 1892 är c h e f tementet.
för landtförsvarsdepar- Friherrinnan intresserad del i Rappe det, vårt lands kvinnokretsar åren lifligt af vårt bedrifna i tagit bland de till maka, styrelse- för och född äro C.
född är Smerling, hennes föräldrar S m e r l i n g o c h h a n s af- Lindskog.
År 1874 in- gick hon äktenskap m e d numera konterami- vid hvilken k. flottan sedan J.
1892 C.
Charlotte Wersäll, den maj föddes 12 fideikommiss i din kyss förrädisk som förhäxadt vin.
Då var du helt och hållet min allenast — ej jord, ej himmel ägde-dig — blott jag.
Och om jag bedt, du hade följt mig genast: din skygga smekning sade: tag mig — tag!
1858 Lewenhaupt, å Västmanland dragonkår Lewenhaupt hans Geddeholms af löjtnanten grefve maka C.
Ditt lif ej ville jag föröda, ditt blonda hufvud skulle storm ej nå, din hvita fot på stenar icke blöda — du var ju min — du var ju min ändå!
friherrinnan flyttade modern med s i n a d ö t t r a r år 1875 till e g e n d o m e n K a r l s b e r g i n v i d V ä s t e r å s, o c h i Västerås ' domkyrka 1879 vigselakten Lewenhaupt och f ö r s i g g i c k d e n 2 april emellan fröken dåvarande Charlotte löjtnanten vid k. Svea artilleriregemente, sedermera lands- höfdingen och dan chef för 1895 statsrådet C.
W e r s ä l l, s e - finansdepartementet.
Chefen för vårt justitiedepartement, stats- r å d e t P.