Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
zr P&amp; det humanitiira o m i d e t har hon iifven rastliist verkat mod arbeten om slafveriets afskaffande i kolonierna, om forhbllaiiciet inellan arbetsgifvwe och arbetare, mot diidsstraffet och offentliga afriittnin- gar, om follrnndervisningen o. s. v.
Sbsom litter&amp; kritilcer har hon publicerat en studie om realis- men inom konst och poesi och sin slcaldiska begtifning har hon afven stdlt i hnmanitetens tjgnst genom ett stort antal poemer, d k amnena hufvudsakligen utgora hat mot tyranni, karlek till fosterland och frihet, kamp for humanitet.
Concepcibn Arenals tankar i kvinnofrAgan finnas strodda i nii- stan alla hennes slrrifter, men knnna sagas vara koncentrerade i tvk PA slcilda tider utgifna; La nzzcjer del poruenir (Framtidens kvinna) och den tretton &amp; r senare publicerade La !nzzcjer cle su casa (Hemmets kvinna).
I den forsta af dessa slcrifter anser hon Irvhnan synnerligt agnad for det priisterliga lrallet.
)) En kvinna)), siiger hon,)) kan nh det hogsta, hon lcan vara Gnds moder, hon kan bli martyr, helgon och mannen Bgnar heme sin dyrlian frarnfor altaret, men anser heme pH sarnnla gAng ovgrdig att beldiida ett priisterligt %inl~ete.
Ja, hon mB ej ens djgrfvas soka den lggsta kyrkligs tjiinst.
DB kvinnan af naturen &amp; r mera deltagande, Inera religios, lnera kys1.c an mannen, synes hon scS, mycket mera clanad for prastlmllet, frain- forallt inom den lcatolskn Isyrhan, som foreskrifver celibat och oron- bikt.
2 I frdga om det borgerliga omrtidet, s5i.ger hon:, Officielt er- kiinnes kvinnans lhplighet son1 statschef och boc~f6rest$nclersl~a, men h a d som ligger diiremellan vore absnrdt af henne att strafva till.
Det mest retsamma ti den riittsliga olikheten Br, att ~nedan civilratten st %rnplar Irvinmn stisom moraliskt och intellelituellt nnderlliig- sen mannen, &amp; bigger strafflagen samma straff f8r bAda Iconen.
Hi ?ipnads- vaclrande inots5igelse!
Den ena siiger: dn ar en underlggsen varelse; jag lsan ej bevilja dig rattigheter.
Den andra: jag betra1rta.r dig som lilannens like och 818gger dig sanlma plikter; om du brister dkntinnan, Bdrager dn dig sanlnla straff.))
Betraffande de bida Ironens intellelctnella forhbllmden, tillbaka- visar hon Galls teori om hj8rnans vilit och volyln sAsom inhttstock for intelligensen.
Hon anser, a.tt den mindre volyrnen af kvinnans hjiirna s t h i forhAllancle till den mindre volymen af hennes kropp och att organets mindre ofning hos levinnan gor att det n5istan atro- fiersls.
Hos barn finnes ingen slcillnad mellnn konen i afseende pB hjarnvolymen.
NBr borj8r ofverlagsenheten hos lnannen i detta han- seende?
frbgar hon.
Lidrare-, apotelcare- och advolratyrket anser hon for kvinnnn lampliga, hvareinot hon icke vill se henne som domare, enar hon '.
vill befria heme frbn afkunnandet af en dodsdom.
Riistriitt vill hon ej heller medgifva heme i betraktande a£ de demoraliserande in- flytelser, som det politiska lifvet medfor.
Moraliskt sedt, stiiller hon Icvinnan hogre Hn mannen, ty hon ar mera god, kanslig, t&amp;ljg, deltagande, mindre benagen att brytu mot CSuds bud och miinskliga lagar och sjiilfmord fiirekomma mindre af kvinnor iin nf mlin.
Foljderna af kvinnans okunnighet och ofrihet aro odesdigra for heme sjillf,.
for mannen, for samhiillet, diirfijr, att liimnad Ht sig sjdf och kt okunnighet, det for hennc ar omojligt att p % hederligt satt forsorja sig, hvilket leder till fattigdom, som slutar med fhgelse, fattighus eller prostitution, eller till ett aktenskap utan kklek, in- g %nget endast for att icke falla mder nlgon af de andra tre kste- gorierna.
Och inom detta iiktenskap saknar hon helt och hdllet moralisk auktoritet och for diirfor en tom, sorglig tillvaro.
For ~nannen iir den basta foljeslagersl.ia den som vet mest och giiller mest och for barnen den samsta nloder den son1 af hristande kanne- dom om hygienens enklaste sanningar fiirstiir sitt barns hdsa, s o n nf bristande kunskaper ej lcan leda dess uppfostran o. s. v. Under de tretton Ar som ljgga emellan publicerandet uf detta arbete och llennes andra bok ofver samma Bmne La mujer de szc casa hade Concepcibn b e n d s bsikter i nigon mtin undergitt fiirandringar.
Oppen och %dig som alltid erkanner hon ocksb detta i fijretalet till detta senare arbete, d&amp; hon sager: sAktningen for sanningen tilltiter ej att vidhdlla bsikter, som vi borjat tvifla pa.
XH andra eftelatriifva epitetet ofelbar, jag nojer mig med att vnra oppen och iirlig.))
I C v i ~ n n ar nu ej liingre lgmplig for det prasterligct kdlet och betriiffande intelligensen haler Concepcibn Arena1 nu icke sH staxkt pti likstalligheten mellan konen och detta p % grund af erfarenheter.
Diiremot yrkar hon numera p % likstalligheter i politiska rattigheter.
Det sannskyldiga hindret for krimans ~ztreckling bestbr uti att hon fortfarande uppstiilles som ideal, hon iir ~hemmets &amp; gels, uteslutande husmodern och &amp; nnu hores den utnotta klassiska frasen: shon mH ej t h k a pb a ~ a an t sitt hem, sin man, sina harm.
Nen det ideal af fullkomlighet, som gomdes inom det feodala slottets murar, passar i ingen mAn i det moderna samhdlets boningar, dar krafves frihet, luft, och kvinnan hnr tid till annat, om hon fAr nt- veckling och frihet, ty nu soker hon doda tiden, forslosar den i fri- volitet.
De, son1 ej ha tid till nigot, aro ytliga, lattjefulla, okunniga,
uppfylla sitt hem med flkd och ' lyx, dar ddrig prageln af hem- trefnad spg.ras, d k huslighetens poesi saknas.
Surnrnan af hennes analys ar, att lrvinnan ar kanske i afseende pA hogre intellektuell begBfning underlagsen mannen, men sA lingt hennes begAfning racker, bor hon f B komma, ty om inannen genorn att odla sitt forstAnd fnlllroiunar sig, bor kvinnan aga samma rattig- het.
Geni och talang iiro icke exceptionella for mannen och det iir lojligt, a.tt massor sf inedelmAttiga man, blott diilfor att de aro miin, hafva ansprAk pfi foretrade framfor kvinnor, vore dessa an sfi ofver- kgsna pA hj5irtats och hufvudets viignnr.
Concepcibn Arends lifsmAl har varit hogt, hennes arbete rast- lost och vdsignelsebringnnde, hennes sinne odmjukt.
wTiden iir Irort w, sager hon, &gt;den hvarken skattas, mates eller gagnar efter det antal gAnger som minutvisaren passera ' ijfver nrtaflan, ntan efter magden och djupet af de intryck vi 1nottsga.o DB for nfigra k sednn ett f8rslag vacktes att resa hennes staty, svarade hon: wStatyer bBra endast resas At liil.de, martyrer och hialtar, jag tillhor ingen af dessa Inategorierw.
De hyllningar, sorn efter hennes dod agnats hennes minne, hafva varit lika valfortjanta som upprilntiga och mer $in en staty har blifvit rest, for att hedra minnet af Concepcibn k e n a l, hvil- ken glomsk af sig sjalf, utofvat en verksamhet till ga.gn for man- slrligheten, till trost ocll viilsignelse for sitt land.
Om henne kan med smning sagas: hon slaef och tankte som en 15ird, kande och lefde soin ett helgon.
Adolf Hillman.
En Juvel.
E n liten s t r a n d b i l d f r h Visby.
De lago diirnere vid hafsstranden ocll letade i sanden efter petrifikater.
En skon syn for Kneipp, barbenta, och med nppkaf- lade slcjortiirmar, sA l&amp;ttkliidda att de mycket v3il kunde tjana till nlodeller for Irupidoner och sB fria i sBtt och Atborder, som hade cle lefvat sitt lif fram 11 % en obebodd o, inte p % Gottland med bad- anstalt och medeltidsrniner.
Ah, dessa smB, friska, brunhyade gynnare!
Deras anleten lilrnade vackra, solgyllne Bpplen och hafvets slriftblB farg tycktes
ha smugglat sig in i deras ogon.
Diir visade en liten lycksokarc triumferande up11 en vacker zoofyt, formad som en griiddfiirgad lilja, och en annan kom stickzbndes med ett lzlingt, fint h u m - horn af lergrl sten, en tredje hade upytiickt en petrificerad grd- sugga, prCJrtigt exemplar, alla benen syntes s&amp; klart aftecknade.
De hade haft afgjord tnr i Byall.
Just i solnedghgens stnnd haiie inan ockss sHdan lust att leta.
Brisen kom s5 sval ocli nfkplde kindens glod, och niir hlicken stundom lyftes frfin p u s och t h g, kunde den folja det lysmde ljnsklotet, som sjonk likt en stor g~ild- skold i liafvet: Det sakta v&amp;g~rallet srnelrte dessutom orat ocll mssarne sntto ej liingre p i stename, ororliga som liade de w r i t huggna i inarmor, ntau flog0 med rackra, hvita ringslag 1iin.g~ vattenbrynet.
Badgiister ocli tillfi-illiga resande gingo ocli njoto: tf den liar- liga anblicken och en kvinlig artist.
som flyttat nt s i t t stilffli i skuggan af ruinen, lade bort penslar ocli palett fiir att teckun i: f barngruppen i sin skissbok.
~Gruppens, nej, det var egentligeii bara eu af purfinrnc, soin b o g hennes blick, en brunlibrig, liurtig pilt, som trallade lialfliijgt for sig sjalf och hade rnijssa utan skiirm.
Han gri-ifde iinnn cftcr skatter och tycktes ha f4tt 1iela oturen pb sin lott, ty dd dc, aizd1.a liopsamlade sina fynd drog hall endast npp en rund glusliki~andc sten, rid lirars gsyn kamraterna utblwsto:;) Det iir en plasbit, ingenting annat an en gla.sbit.
!&gt; 3Ieu drt.
gossen torkude stcntii rued skjortiirmen rent af gnistrade d e f ~ r h alla kanter, ingen rille dock erkiinna dess skijnliet utan den ene som andre ropade: ~ c n vanlig glasbit, sliing den i liafret !n Wen gossen efterfoljde ej maningen.
aRTej, det ar den alldeles for vacker till;:, forklnrrde Lan,, den ar som det renaste vatten, aldrig har jag sett maken, jag maste visa den for nlgon hiir.
:), Den f8r du inte ett ore fiir:), sade en af kamraterna, som s visade tydliga anlag for ' geschiift ' och redan Sgde en ~ i s fiirdig- Bet i att tala fijr sina petrifikater, nhrem tror dn d l ge pengar for en glasbit?
a sMen det ir ' r ingen ranlig glasbit., upprepade han envist och lat stenen spela mot ljuset, ~ d e t syns viil!:.
DDU iir en dunlboms, sade kamraten helt iippenhjartligt ocli knuffade till lionom s l att glasbiten slnngades mot en sten.
Xen gossen tog upp den lika klar och liel, och dB pojkskaran skingrades
hit och clit for att bjuda ut sina fynd, foljde han eget r i d och gick bort till den gamle herrn, som dlticl, lcv %ll efter kvall, satt och liiste vicl hafsstrmden, ofverskyggacl af ett stort linneparaply.
Han var en siclan d&amp;r besgnnerlig lcurre, som gick och spa- nade efter insekter och han hade en stor hif, dari han f h g a d e flngor och fjarilar, nastm pS sanma sgtt, hvarpi fiskarne fBngade stromming.
Pojkarne hscle ~nnderstundom tjiinat sig en styfver rned att bitriida honoln vid jczliten och gossen i friga hade sj5ilf en gbng letat up]?
en stor, metallgron skalbagge, sorn visat sig viird en he1 tjugofemoring.
)) En vanlig en, men ovanligt stor, en riktig liten kriifta ...
B hade han sagt mecl ett leende af ljus tillfredsstallelse.
Men for petrifikater: snackor, zoofyter, koraller och dylilzt hade han intet sinne.
DB man nalkades ~ n e d ndgot i clen vagen, gjorde han en rorelse med handen, hvilken i sin afvisande kold sade lika tydligt som ord, Kom ej med skrapet!
w Ingen torcles heller vara pitrugande, ty han hade en viss bister min i sitt ansikte och man fick snart klart fb; r sig, att han ej gaf bort &amp; a smi, hvita slmtar for so skull.
Till lionom var clet son1 gossen kom med sitt fynd, Gud .vet hvarfor, det mitte ha varit ren instinkt eller skiclzelse.
Men han tiinkte ganslra forstindigt: &gt;den soln j8mt sitter och laser och cliirtill kiinner till allt, som flyger och Bryper, mitte vB1 begripa mer 5in jag och mina gelikar:), och niir gubben utan att lyfta ogonen f r h haftet, gjorde sin nfvisande Btbord, lBtsacle han sig ej nBgot ~niirka utan.
rackte i tigancle envishet fram slzatten.
DA den g a d e herrn fick syn p&amp; den lilln flatn handen med cless striilande l~alfrnnd., llit han hora ett utrop nf glad forundran.
)) Hvar ficlc dn clen ifrkn, pojke, hvar i all vklden fick dn tag pii rnin clianlant !~ Och h m tog stenen, betrtdctnde den frHn alla sidor och 11011 lorgnetten s i nBra som skulle hwn ~lndersoka den mikroskopislrt.
~Junst densamma)), sacle han fornojd till sig sjglf, ~ s i f~runderligt, en sidan oclets lek eller forsynens skickelse.
J a g 8r alldeles forbryllad.
For ett Br se ' n forlorade jag den h8r pB hafs- stranden och se ' n dess har regn och sno och blist och pojkar hn- serat vildt i gruset, men forr an nn slrnlle den ej komma i dagen.
J a g trodde slntligen niistan att jag forlorat den i Klintehmn, det var sant .. Ah, en sidan tnr .. .D Hczn lossade en nigp, som hangde vid urlzedjan, en guldring, hvars sten vczr bortfallen och i hvars tolnrnnl den lilla halfminformiga stenen nu forsiktigt inpassades.
)) Precis som i en saga, hvad var det for en tomtegubbe, som kom och gaf dig konl pb den har, hade han eldrod hiitta, och mnllgrB.
0 '
kApa!
hur sAg han ut, srara du unge Tjelvar, du lyckans guldgosse, du p&amp;hittige bl %ijgde lilla gottliinning, svara !w Gossen shg pH honom med leende min och svarade, alldeles som hade han viintat denna losning af gdtan: jag hittade den dar- borta pii stranden under t %ng och sten, pojkarne sade att det var en vanlig glasbit, men jag pdstod tvartom.~)) Du sag inte felt, lille gottliinning w, sade vetenskapsmannen och faste sin skarpa grH hokblick p % gossens ansikte, som i sin ut- trycksfidla regelbundenhet piiminde om en finskuren kamB.
Det lbg en vaken intelligens i de stora, hafsblh ogonen och ett drag af slum- rande viljelrraft kring de smH klarroda lappame.
Artisten bade ej pB m %fi tagit honom midt ur gruppen for att gomma bilden likt en sallsynt parla.
)) Jag hade &amp; ndB ratt,), upprepade han strtllande, d e t Far ingen vanlig glasbit a.
)) Ingen vanlig po jke heller w, tiinkte entomologen forundrad, D annu har han inte frlgat efter slanten, han glader sig bt sin upptackt ... besynnerligt, att det just skulle vara den ddr pojken, som jag en gang forut hapnat ofver.
Niir han fick tjugofem ore for ett pralc- tigt exemplar aE en skalbagge-art, stod han och ~ a n d e pa slanten och fragade om det inte var ett misstag, om han inte fiitt for mycket, wDu ar inte £odd till kopman eller bonde eller tiggare eller embetsman i den vanliga stilen~, tankt.e jag stras, och nu mlste jag tanka den tanken om igen.
Hrem vet, kanske finns diir frot till nAgot stort eller itminstone nilgot dugande och arligt i denna unga sj3.
Inte frlgat efter slanten - det I r alldeles forunderligt!))
Han satt en stund tyst och tankfidl, daefter lade han stenen i portmonniin och fi. %gade rned plotslig barskhet:, X i, hvad viintnr du p l y byting ?w)) Tala om n %got om d$ir st en en^, bad gossen frimodigt, utan att fasta sig vid minen, m i som vet sb mycket, kan nog saga hvar den kommit ifr5.n.
Finns dar mdhands l h g t, lingti borta en hafg- strand, diir s %dana dar klarcl, stenar iiro lika vanliga som snackornii h&amp;.
a wSatt dig, min gosseB, ljod det viilvilliga svaret, * jag skall tala rned dig, bide om de klara stenarne och mer till.
Nen till att borja rned, m h t e du underratha rnig om hvad du sjalf iir for en juvel.
Hvsd heter du och hvar bor d u?
~ Gossens historia var snart berattad.
Hans far och mor voro doda och nu bodde han hos en faster, som var gift med en skeppare.
Sju iir hade han lefvat, t v l terAiner hade han g %tt i folkskolan och mlnga roliga dar hade h m tillbragt hiirnere vid hafsstranden och hvad han hade att va.nta af franltiden tankte han troligen ej mer pB an den hvite mAsen,, som satt och solade sig i aftonglansen dar inidt emot.
)) Du minns siledes hvarken far eller rnor?))
fortfor den gamle herrn med en viss fornojelse och gossen svarade u t m en gnista till kiinslororelse: ~ N e j, inte ett grand!
D, Och din faster har sjtilf barn eller bur?,)) Js db, f e n stycken, de aro tvH flickor och tre pojkar.
Faster siiger alltid, att hon tycker sl bra oin inig, diirfijr att jag inte ar sR storaten som ile andra.))
) &gt;Sllii.
- J a det forklarar hela situationen)), tiinkte han, ~ d e t siiger mig just hnr pass alskad han ar.
Mor min kunde ju aldrig proppa nog i mig, jag minns att hon var rent, lijiirtangslig nar jag inte hade nptit.
Ran ar sii ensam som hade han regnat hit ... J a g undmr om ban har hgg for jnsekter.))
Och lilrsoin etb underbart svar p&amp; tnnkefrigan, ropade pojken:)) Se, en sii vacker fjaril)), och jngade se ' n ogonblickligen efter den brokiga flnddraren.
Ett beltitet k j e smog Bfver den ~iirdes torra aosikte och hsn sade for sig sjiilf: %En vacker och vaken pojke, inte den vanliga typen, siillsynt esemplar, en oslipad diamant.
Om jag skulle gora mig besvlir att slipa honom?
Om jag sknUe fostra honom for vetenskapen, lgta kunskapens ljus lysa fram genom lrlaraste facetter ...
Se, hur han springer dar ined flygande hiir och blossande kind, vacker som vAr apollofjlril, en riktig bild af sjalen och lifvet, det vackm, rena lifvet, som inte bara fikar efter pengar ...
' Inte storaten ' ...
jag tror jag tar mig llonom an - dar finns inte skymten af ett hinder, ingen frBgar efter honom, det ar alldeles som nled mig, hvem i all ~iirlden tanker pB mig - utom ntigon ging, dii man tiinker p l arf - men,, har log han ett skallcens loje,)) annu lefver Lnsse lille!))
Medan han, pb enstoriligars vanliga vis, satt och smiipratade for sig sjiilf, kom gossen tillbaka och framliimnade en sacker, dubbel- vingad insekt: ~ K a n herrn saga lnig hvarfor han ske ha fyra vin- gar,, frHgade han leende, .de flyga - ju lika bra, de sorn ha t v b.
&gt;En forrnodan, en iakttagelse)), murnlade han med stegrat in- tresse,)) nej, det ar inte den vanliga tjockhufvade sorten)), och dar- vid borjade han pH lattfattligt satt inviga den nnge i naturens fina hemligheter.
Hiir sutto de tva, liirande obh lyssnande, iinda tills det blef blaskumt ofver hafvet och kvallsrodnadens varma purpurstrimma ofvergick till blekaste topasgult.
Och iiterigen intriiffade undret.
NZir pojken gick bad han ej om niigon slant, hrarken for sten eller fjaril.
&gt;) Han glomde naturligtvis af det)), sade mannen for sig sjidilf,)) men det var storartadt, riktigt mhkviirdigt storartadt, att Icunna giomma ndgot dylikt.
Den piiten har fiirsgnen tydligt kastat i min viig och jag ginge va1 ej ostrafTad, om jag ej tog vara p % honom.
Hvad gor det att han inte ar min, inte heter Gyllenskijld, inte 5r a£ mitt kott och blod - adeliga blod, gud bevars.
Hvad gjorde min stamfar for bravurer m h n e eftersom han blef adlad, slog ihjal en hop danskar eller tyskar, brande L p r, rofrade kyrkor ...
eller forstod han sig kanske p B att passa viil upp n l g m kriint liitting, Drottning Kristina, den markattan, adlade bade skraddare och sko- makare, och uppriktigt sagdt, jag ville heller ha funnit upp ett tref- ligt plagg an ha satt sabeln i en medmiinniska.
J a g hoppas stt ruin stamfar var hofskraddare - Men hvart tog det nu ragen med pojken?
Jo, han skall bli min fosterson, v l r Herre har satt sitt adelsmarke p i hans panna, jag laser ndgonting riktigt rackert pg detta oskrymtade hvita blad.
Han skall bli min andes barn, arfrin- gen af mina kunskaper och idBer och hvarfor inte slantar med.
Thjelvarson skall han heta, ka.llas upp efter den gamle gottlanske hjiilten, h a.
, som enligt sii.gnen kom med elden, snillets och hjiirtats ma&amp;, och foimldde den sjunkande la~ld~emsan att st; p l fasta grundvalar och blifva en af hafvets viilsignade oar.
Lille Thjelvar- son, ingen skall neka mig dig, nej, de skola tacka Gud att jag tar dig.
Storaten - stackars liten krake.
Xin gamla hushdllerska sku gora stora ijgon till att borja med och kmske knarra oher familjens tillolming, men det ger sig med tiden.
Ron ska ' snart omhulda honom som en liten prins, han ska ' bli rod som en ros och trind; ryggen s o n en U.
Nina slgktingar bli v&amp;l topy tmnor rasande, men det biyr man sig ej om, hade jag gift mig, s i hade ju fiir- lusten varit enahmda.
Jag har ju sjalf knogat ihop stiirsta delen af min formogenhet och ingen frlgar minnsann efter mig for annat Bn for de snoda pluringarne.
Jag ser nog och forstar nog, iir inte sH illa gammal och durn heller, sextiofem iir bara, kan godt lefva tjugo A trettio till ...
rned min vigor ... n Han gick rask, rak och med atrUande min den knaggliga gatan framiit, tills ha.n uppnidde den lilla anspr&amp;sliisa b y g p s d,
dar ban boclde under soinmarmknnderna.
S m k t &amp; wins stktliga ruin 1A.g i narheten och de af yppig gronska ofverholjda tornen afteck- uade sig s&amp; vackra not den blekt guldgl3inscmde luften, att han msste stailna och beundl: a.
En stor, klnr stjarna stod likt ett himmelskt 6ga rrilit Bfver den vittrande halfbigen.
.Ah, hvad allt 61. fii fangligt och f 6rgangligt)), snckade den galnle entornologen,)) allt vittrar, multnar, winner, slakten g6, slakten koinma.
En sl~nddrom iir det mesta, sii smktt, a8 efemerislct smRtt, ' 11181~1iski~ den malen ', sager en af de dar garnle hebreislre forfattarne, just ett passande epitet ...
&amp; titer, frater och fossvinner, pA det heln bara ett skadedjur., Hail giclr vidare och innan han oppnat gorten till sitt tillfiilliga hem, hade han kominit in i en annen tankegiing.
)) Iianske gor jag clet jag Bngrar, men det iil.
n3ista.n battre att i all vQlm.enthet gora en clnmhet Hn att i lcall egoism g6ra ingenting dls.
&amp; !en - om jag lyclcas, I~vjllret iir myclzet mojligt, sB m&amp; jag alclrig fordra tack for mitt besviir, aldrig forclra nggot for egen ralcning.
For sam- hallet, for vetenskapen och diirmed nog.
Gamle C+yllenskold, gor sorn den lille gottl~ianingen, begar ingenting for din juvel, tank inte p&amp; betnlning.
Aszlza Kszutson. '
Kvinnans rostr8t-t infor engelska underhuset.
V5ra lgsare to] &amp; erinra sig den nrtilrel rorande ofvanstgende Binne, soin 3: dje haftet nf vBr tidslzrift inneholl.
DBri lamnades en kort ofversilzt af rostrattsfr5gans - cl.
v. s. the Women ' s Suffrage Bills - behandling i engelslra parlamentet, clar clen sedan 30 Ar till- baka 3ir ett p&amp; clagordningen tidt och ofta Aterkommande stridsgpple.
Den 3 februari detta %r hade billen 0111 ntstriickaing a.f rostratt afven for kvinnor, efter en inycket het debatt, for hvilken ofvan citernde artikel redogor, vunnit en stor seger, namligen den att vid audrct 1Bsningen bif allas af underhnsets majoritet.
Denna framgAng innebar einellertid ej ett omedelbart anta- gancle Lzf rostrattsforslaget.
Dess ode skulle, enligt det engelslza parlamentnriska forfaringssiittet, forst afgores i den komitk, som tre mhnder ef ter billens f orsta framlaggande iigde att i underhuset
diskutera ErBgan.
~ f v e n den mest sangviniske viin af the Suffrage Bill torde ej ha gjort sig ndgra ofverdrifna forhoppningar om att billens forkampar redan nu skulle lyckas fora sin rattvisa sak fram till seger.
Ett aktningsfullt bemotande af forslaget hade de likviil all ratt att rakna pb, hvarfor det ogentlemanlika siitt, hvai-pb herrsr lagstiftare denna g&amp;ng g&amp;tt till viiga for att blifra kvitt den hesvar- liga w kvinnofrBgm D, lander de f o r h a d e engelsmannen foga till berom och med ratta framkallat en allman harm inom skilda poli- tiska lager.
For att ratt uppfatta den snopliga u t g h g motstlndarne till kvinnans rostriitt beredt Women ' s Suffrage Bill den ' 7 sistlidne juli i underhuset, mHste man kiinna nfigra af de ywlamentariska for- merna i England.
Onsdagarne iiro namligen de da.gar, som aro anslagm till de frfigors behandling i komitd, hvilka g&amp;tt igenom i andra lasningen.
De forsta onsdagarne af parlamentstiden Hro anslagna till enskilda motioner, de sista till regeringens.
Genom intriger hade rostriitts- forslagets motsthdare lyckats fii den sista af de for enskildn motio- ner beraknade onsdagarne anslagen till behandlingen af billen om kvinnans rostriitt, hvmforutom de fdtt denna frdga stiilld sist pii dagordningen.
Ryktet harom spred sig till de lrrinliga r~striittsvanne~na, som skyndade att tisdagen den 6 juli genom Mi- Courtney till nnder- huset inlamna en ndgot oformell petition, nhlllens, sisom talmannen uttryckte sig, si ordalag, hvarvid huset ej ver ranta.
Betitionen uttryckte den ovilja och oro, hvarmed petitionarerna betraktade underhusets ofta forelcommande satt att g i till vaga, ~hvilket redu- cerade lagstiftningen till ett simpelt lotterin, och anhollo de, att huset mhtte Bndra sin)) procedure D, sd att hadanefter D den uppmiirksamhet, det agnade allmanna frSigor, mhtte st&amp; i nQot slags forhdllande till dessa frHgors v i k t ~.
Till slut anholls i bevekande ordalag, att huset prista onsdag m&amp;tte lfita Women ' s Suffrage Bill ej blott behandlas i komitbn, utan Bfven g&amp; igenom i tredje liisningen.
Efter en tamligen bullrande disknssion ofver petitionens inne- h i d beslots, att ingen vikt skulle fiistas darvid.