Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I fråga åter om Rådstufvurätts-Ledamöters ansvarighet befmnes, att åsigterna inom Hofrätterne äro väsentligen olika, då det händt, att, fastän dessa Ofverdomstolar i allmänhet ansett sig böra frikalla de icke lagfarne
Rådmännen från ansvar för dröjsmål med Konkurs-sakers afgörande, de likväl någon gång, tvifvelsutan på olika afdelningar eller till följd af inträffadt ombyte af Ledamöter, dömt äfven de s. k. borgerlige
Rådmännen för slik försummelse till ansvar såsom för tjenstefel.
Någon tvekan derom, att äfven borgerlige Rådmän böra ansvara för orätt dom lärer icke finnas.
För dröjsmål med insändande af handlingarne i mål som skola underställas högre
Rätts pröfning eller utaf renoveradt exemplar utaf intecknings- m. fl. protokoll, för försummandet hvaraf dagaböter äro bestämda, dömas väl äfven Rådstufvurätts alla Ledamöter; och någon verklig rättsgrund, hvarför lika röstberättigade icke skulle vata lika ansvarige för jemväl annat slags fel eller försummelse af Domstolen, torde svårligen kunna uppgifvas.
Icke heller har konkurslagen, då den bestämde, det målen skulle lottas, uteslutit de borgerliga Rådmännen från deltagande i lottningen.
Den enda grund, som kunde sökas, för att göra allenast en af Ledamöterne ansvarig för dröjsmål med en saks afslutande, synes mig vara den, att saken blifvit lottad på honom; men äfven under sådant förhållande kan med skäl ifrågasättas, om det är rätt och för samhället nyttigt, att de öfrige Ledamöterne i Domstolen blifva helt och hållit ansvarsfrie.
Vill man deremot anse nog strängt att de borgerliga Rådmännen ställas till ansvar för uraklåtenhet af förevarande art, hvilket, om saken betraktas endast ur billighetens synpunkt, må kunna försvaras, huru mycket mera olämpligt blifver det då icke att döma dessa Rådmän till ansvar för felaktighet i sjelfva Domslutet.
Detta har dock, så vidt jag vet, alltid och utan undantag skett och öfverensstämmer med Lagens bud i 1 Kap 12 § Rättegångs-Ralken.
Egentliga grunden till denna olika lagtillämpning ligger uppenbarligen deruti, att Ledamöter, som icke äro lagfarne, få såsom Domare i kollegiala Rätter deltaga.
Dessa så kallade illiterate Rådmän kunna deremot vid många tillfällen bättre än de lagfarne gagna såsom Ledamöter uti Städernas Magistrater.
I hvad fall som helst är det angeläget, för både Domares och rättssökandes skull, att genom lag klarligen bestämmas omfånget och beskaffenheten af hvarje Domares ansvarighet.
Oaktadt jag således ej är öfvertygad om lagligheten af de beslut, genom hvilka icke lagfarne Ledamöter i Rådstufvurätt undgått att deltaga i ansvaret för Rättens fel och för R.
Emb.-Berättclse för år 1857.
3 I — 18 — summelser i vissa fall, har dock jag, lika litet sorn mina företrädare, ansett nödigt att i slika mål, hvaraf ett redan under den korta tid, jag utöfvat Justitie-Ombudsmans-Embetet, förekommit, draga denna tvistepunkt under Högsta
Domstolens pröfning, hufvudsakligen af det skäl, att hos Kongl. Maj:t alldeles lika beskaffade frågor äro beroende på afgörande, och afsigten härvid naturligtvis icke bör vara att en eller annan
Domare mera må till böter fällas, utan att ordning, stadga och klarhet i en vigtig men olika bedömd principfråga omsider tillvägabringas.
De mångfaldiga olika sätt, på hvilka
Domstolarne tyda nu gällande konkurslag, likasom många deruti förekommande stadgandens verkliga brist på klarhet och fullständighet samt andra föreskrifters olämplighet,— alla dessa förhållanden, hvilka under sednare tiden, i följd af inträffad rubbning i den fmanciela ställningen i allmänhet, mera än förut visat sig, och föranledt olika beslut i likartade fall, påkalla högeligen en förbättrad konkurslagstiftning, helst som den för handeln och näringarne så vigtiga allmänna krediten deraf väsentligen beror.
Det är ock all anledning att förmoda, att Kongl. Maj:t med nådigt afseende å Rikets sednast församlade Ständers i detta ämne gjorda underdåniga framställning låter utarbeta och för Rikets Ständer framlägga förslag till ny konkurslag, äfvensom till ändring uti de delar af lagstiftningen i öfrigt, som dermed stå i oskiljaktigt sammanhang.
CARL WESTER. N. A. Fröman. — 19 — BILAGA.
Enligt Justitie-Ombudsmans-Expeditionens
Diarier hafva under tiden för undertecknads embetsförvaltning, åren 1848—1857, varit anhängiggjorda 3,262 mål, deraf 186 blif - vit till åtal öfverlemnade; dessa åtal hafva angått följande ämnen:
Oriktig förvandling eller sammanläggnigg af straff • 31.
Oriktig verkställighet af straff 17.
Obehörigt dröjsmål angående häktade personer 23.
Obehörigt dröjsmål angående afgörande af anhängiggjorda mål samt utlemnande af expeditioner 34.
Olagligt förfarande vid måls och ärendens handläggning 19.
Orätt dom 13.
Utfärdande af oriktiga eller obehöriga betyg 4.
Underlätet eller fördröjdt vidtagande af äskade åtgärder 8.
Betungande med obehörig afgift 4.
Olaga spärrning 3.
Ofullständiga domböcker 15.
Olaga häktning 6.
Brott emot Tryckfrihets-lagen 5.
Andra åtal * 4. 186.
Häraf hafva före min afgång från embetet 110 åtal blifvit genom laga kraft ägande beslut afgjorda, dervid uti 90 min talan vunnit bifall, men uti de öfriga 20 blifvit ogillad.
Af de återstående 76 åtalen hafva åtskilliga efter inhemtade ytterligare upplysningar under rättegången blifvit med mitt begifvande nedlagde, hvaremot de öfrige ännu vid min afgång från embetet voro beroende på domstolars handläggning.
Någon gång har jag dessutom funnit mig böra gifva Konungens Justitie-Kantzler del af en inkommen angifvelse, hvilken jag för min del icke ansett böra till vidare åtgärd föranleda.
Detta har dock icke skett i annat fall, än då klaganden sådant påyrkat.
Att vid annat förhållande hänskjuta till Herr Justitie-Kantzleren saker, dem jag kunde sjelf handlägga, har jag ej funnit åligga mig, eller kunnat begripa hvartill det skolat tjena, ehuru jag vet, att det enligt Instruktionen skulle låtit sig göra.
Från dessa förhållanden torde kunna hämtas upplysning om halten af den tillvitelse, som under riksdags-förhandlingarna blifvit mig gjord, »att hafva åtalat,» såsom det heter, »likt och olikt, väckt munterhet med mina anklagelser, i stället att mina företrädares »varit sådana, att den tilltalade Vanligen ansågs förlorad; att större delen af mina varit »af den beskaffenhet, att de ej kunnat af domstolarna annat än underkännas.»
Jag vet mig icke i något fall hafva handlat godtyckligt, och hade för ingen del väntat, att någon, som tagit kännedom af berättelserna, skulle säga sig deri hafva funnit saker åtalade, sorn före min tid varit ansedda alltför ringa att beifras. — 20 — Härmed vill jag icke säga, att ej någon gång ringare mål blifvit till domstol hänvisade, hvilka kunnat rätt väl vara opåtalta, men då hafva i stället omständigheterna varit sådana, att genom dem rent nödtvång uppstått.
Jag har t. ex. tagit för regel att i frå gor om rigtig bötesförvandling, hvilka torde hafva utgjort de ringaste af åtalens föremål och visserligen icke före min tid varit obruklige, ej beifra de mindre förseelserna i sådana fall, då den felande godvilligt åtog sig att förnöja målsägarne och godtgöra Kronans förlust i fångvårdskostnad.
Så snart deremot min anmärkning besvarades med felaktighetens förnekande och försök att visa dess rättsenlighet, ansåg jag mig icke kunna undgå att låta frågan komma till lagligt urskiljande.
Antalet af aktioner för felaktiga bötesförvandlingar har dock inskränkt sig till det ofvan upptagna eller 31, och således på hvartdera af de nio åren icke varit betydligt.
En annan regel, som jag trott mig böraNorubbligen efterlefva, har varit den, att ingen klagande, som visat sig hafva genom domares förvållande lidit verklig förlust, bordt förgäfves anlita mig om ett åtal, som varit enda utvägen att förskaffa honom skadestånd.
Jag skulle i annat fall ansett mig sjelf vållande till den öfverklagade förlusten, hvilket jag ingalunda funnit med min pligt förenligt.
Så har händt, att jag en gång för serskil da utan giltig stämning ådömda vitesböter för uteblifvande fört talan instantserna igenom och slutligen endast lyckats förskaffa den lidande godtgörelse för den ena, ej den andra vitesboten, och således visserligen endast vunnit en del af ett ändamål, hvilket i mångas ögon torde i sin helhet vara obetydligt, såsom röraude endast ett ringa penninge-belopp.
Lyckligare har jag varit i frågor om större ersättnings-summor, dem vederbörande rättvisligen blifvit förpligtade att gälda.
Med en kanhända oväntad stränghet, hvdken jag dock ansett ingalunda öfverdrifven, har jag behandlat alla frågor om olagligt häktande eller qvarhållande i häkte.
Den del af samhällets medlemmar, som befolka fängelserna, må i allmänhet betraktas med huru välförtjent förakt som helst; dess rättigheter kunna dock icke föraktas, om man ej vill förblanda den oskyldiges rätt med den skyldiges.
Svensk lag är härutinnan allvarsam, och jag har icke trott mig tillständigt att af dess fordran någonting efterskänka.
Flera åtal hafva härrört från öfverträdelse äf föreskriften, att ransakning med den, som blifvit i häkte inmanad, ej får af domaren, efter derom erhållen underrättelse, fördröjas längre än en vecka i stad och tre veckor på landet.
Denna lag utgör hos oss den enda trygghet, som är den häktade lemnad, att icke blifva godtyckligt qvarbållen, utan att ens veta hvad brott honom tillvitas; Och för den som tilläfventyrs vid första förhöret kan visa sin oskuld, ligger utan tvifvel vigt derpå, att detta första förhör icke länge dröjer.
Skulle nu så vara, att mina aktioner i dylika fall räknas bland de obetydliga; så beklagar jag, att i denna del tadlet ej kunnat undvikas, utan att frångå mitt begrepp om pligter, som voro bland de mest befallande.
Ett ämne af onekligen mindre vigt och sålunda snarare förtjent att räknas bland småsakerna, är den af mig beifrade långsamhet i dornaregöromålens gång.
I mina ögon deremot har detta ämnes vigt varit fullt tillräcklig att påkalla de åtgärder jag vidtagit.
Hvad jag beklagar är endast den försummelse, som jag sjelf härutinnan låtit komma mig till last.
Det var först under de senare årens embetsresor, som jag vid domböckers granskning började egna synnerlig uppmärksamhet åt de långa tidsrymder, hvilka hos Kådstufvurätter esomoftast förflutit emellan rättegångsmålens utagerande och deras afgörande.
När jag då företog mig att beifra en sådan försummelse; fick jag väl erfara, huru man ursäktade sig dels med göromålens öfverhopande mängd och dels dermed, att ingen klagan öfver dröjsmålen försports och ingen skada skett; men jag kunde icke af sådana ursäkter öfvertygas.
Göromålens mängd blir icke mindre derigenom, att man försummar dem; och om arbetskrafterna ej äro tillräckliga; så måste anstalt fogas om deras förstärkande; men då härtill ledande utvägar ej ens varit ifrågabragta, har jag ej kunnat finna, det något afseende på det föregifna hindret borde göras.
Hvad åter angår de rättsökandes klagan; så skulle den visserligen icke uteblifva, om den kunde föras utan — 21 — farhåga att ådraga sig sina domares missnöje; men denna farhåga utöfvar desto större inflytande, som den förenar sig med den ännu rådande fördomen, att obenägenhet hos domaren verkar på sakens utgång; och följden är, att man verkligen ganska sällan klagar öfver de domares förfarande, hos hvilka saken ännu är anhängig.
Att skada måste genom tidsutdrägten vållas, är väl alltid klart, då sakens afgörande oundvikligen tillskyndar ena parten någon vinst och den andra förlust.
Om alla dessa handlingsgrunder har man lätteligen kunnat sakna kännedom, då man så litet känt embetsberättelsernes innehåll att man kunnat uppgifva, det större delen af de fullföljda åtalen blifvit af domstolarna ogillade, en uppgift hvilken eljest förmodligen skulle vikit för den sanningen, att 20 är mindre än 90.
Att imedlertid äfven den s. k. allmänna opinionen nemligen den litterära, lyssnat till dylika föregifvanden, i stället att rådfråga berättelsernas, synes icke otroligt, då man sett publicister, som för öfrigt icke röjt någon mot mig obenägen sinnesstämning yttra sig ogillande öfver denna gren af min embetsförvaltning såsom t. ex. att »mina fiskaliska åtgärder blifvit något för småaktigt utsträckta, » att dessa således »hvarkeu kunde vinna bifall och kanske ej heller höra till Justitie-Ombudsmanna-kallet.»
Att jag haft mycken motgång bör jag visserligen icke förneka, och utan tvifvel hade det varit vida bättre, om jag alltid fått rätt, då det bordt förutsättas, att jag äfven haft rätt.
Då så icke skett, måste visserligen deremot förmodas, att jag haft orätt; och svårligen kan jag vänta, att granskande sakkännare gifva sig mödan, för att pröfva vigten af de skäl, hvaraf jag varit föranlåten till de steg, jag vidtagit.
Jag hoppas dock, att i fall denna lycka någon gång mig vederfares, man åtminstone icke skall kunna tillvita mig något verkligt ofog eller anställande af talan i andra fall, än då giltiga anledningar dertill visat sig, eller då slutliga utgången berott af omständigheter, hvilka först under målets utförande kommit i dagen och för öfrigt må gälla hvad de kunna.
Imellertid bör jag vara beredd derpå, att hvad jag här anfört till rättfärdigande af mina åtgärder, icke kommer att mycket uträtta, och att den prägel af småaktighet, som i opinionen blifvit påtryckt min fiskaliska verksamhet, icke genom mina försvarsskäl utplånas.
Jag får då nöja mig åt tillfredsställelsen af den tanken, att man åtminstone icke tillvitat mig hafva för småsakerna försummat, hvad vigtigare varit; och jag hoppas, att om än man ej kan förlåta det någon förment obetydlighet blifvit beifrad, man dock icke häri skall finna en pligtförgätenhet, sådan som den skulle varit, att hafva lemnat någon rättmätig klagan utan afseende eller något upptäckt groft fel opåtalt.
S. L. THEORELL. i?
Emb.-Berättelse för ur 1857. 4 RIKETS H0GL0FL1GE STÄNDERS JUSTIT1E-OMBUDSMANS EMBETSBERÄTTELSE till Riksdagen år 1859, a t fö/j it af IBerätlelse frun Trychfrihets-ttLomitén.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS E. WESTRELL, 1859.
Inledning 1.
Redovisning för åtal, anstälda emot 1) förre Riksdagsfullmäktigen Ola Månsson från Christianstads län, för det han såsom Direktör vid Lånekontoret i Malmö icke allenast i egenskap af kommisionär tagit befattning med låneansökningar hos nämnda Lånekontor utan ock dervid egennyttigt förfarit 11. 2) Tillsyningsmannen vid Alingsås kronohäkte, för det han, utan hemställan till Konungens Befallningshafvande i länet, förordnat om häktad persons frigifvande 79. 3) Krigsrätten vid Norra Skånska Infanteri-Regementet, för oriktig samman läggning af straff 81. 4) Borgmästaren i Lindesberg, för dröjsmål med boupptecknings aflemnande . 84. 5) Kongl. Styrelsen öfver Fängelser och Arbetsinrättningar, för öfverträdelse af Tryckfrihets-förordningen (forts, från 1856 års berättelse) 87. 6) Kämnersrättens i Gelle Ordförande, för ofullständigheter i 1832, 1833,1834 och 1835 årens Saköreslängder — 7) Konungens Befallningshafvande i Christianstads län, för dröjsmål att foga anstalt om inventering af Rådstufvurättens i Cimbritshamn arkif och underlåtenhet att redovisa för orsakerna till nämnda dröjsmål ..... 88. 8) Konungens Befallningshafvande i Jemtlands län, för ogillande af en utmät nings-auktion (forts, från 1853 och 1856 årens berättelser) 89. 9) En tillförordnad
Domhafvande i Lysings härad, emedan han oriktigt förvand lat böter, ådömda för bruk af lifsfarligt vapen 98. 10) Rådstugurätten i Söderköping, för dröjsmål med rättegångsärendens behandling 100.
11) Rådstugurätten i Lidköping, för obehörigt dröjsmål med anhängiga måls af görande (forts, från 1856 års berättelse) 101. 12) Rådstugurätten i Ekesjö, för dröjsmål med anhängiga konkurssakers behandling — 13) Rådstugurätten i Marstrand, för oriktig sammanläggning af straff .... 102, 14) En tillförordnad Ordförande i Svartlösa Häradsrätt, för oriktig förvandling af böter k* 104. 15) Rådstugurätten i Westerås, för dröjsmål i handläggning af konkurssaker . 105.
16) Magistraten i Grenna, för underlåtenhet att insända ett infordradt utslag . 108. 17) Domhafvanden i Wallentuna härad, för det han olagligen förordnat om en persons efterlysning och häktande 109. 18) Domhafvanden i Långhundra härad, för oriktigt gravationsbevis 113. 19) Rådstugurätten i Jönköping, för dröjsmål i rättegångsärendens behandling . 120. 20) Rådstugurätten i Sköfde, iör dröjsmål med anhängiga rättegångars afgörande 122. 21)
Domhafvanden i Seminghundra härad, för öfverträdelse af Expeditionstaxan. 124. 22) Stockholms Rådstufvurätt, för ett i lag bestämdt urbota straffs nedsättande i enlighet med de för förvandling af böter stadgade grunder (forts, från 185(5 års berättelse) 126. 23) En tillförordnad Domhafvande i Södra Möre, för oriktig förvandling af böter 127. 24) Rådstugurätten i Westerås och Konungens Befallningshafvande i Westman lands län, för det att ett underställningsmål icke blifvit Kongl. Ilofrättens pröfning hemstäldt och det ådömda straffet icke desto mindre till Sid. verkställighet befordrats 128. 25) En tillförordnad Ordförande i Södra Möre Häradsrätt, för oriktig förvandling af straff 129. 26) Tillförordnade General-fälttygmästaren, för öfverträdelse af Tryckfrihetsförord ningen 131. 27) Konungens Befallningshafvande i Jemtlands län, för det ett såsom stulet an hållet fickur blifvit till innehafvaren, så snart denne visat sin fångesman, återstäldt 138. 28) Consistorium Academicum i Lund, för Magister Munck af Rosenschölds rele gation (forts, från 1854 och 1856 årens Berättelser) ........ 141. 29) Domhafvanden i Hellesta och Tjellmo härader, för orätt dom om ansvar för våld, deruti flere varit delaktige 149. 30) Rådstugurätten i Umeå, för dröjsmål med konkurssakers afgörande och underlåtenhet att i dem hålla upprop 152. 31) Rådstufvurätten i Sundsvall, för oriktig förvandling af böter 153. 32)
Domhafvanden i Botheå tingslag, för oriktig tillämpning af Kongl. Förord ningen d. 16 Nov. 1841, i fråga om fylleri i kyrka 33) Konungens Befallningshafvande i Skaraborgs län, för dröjsmål med häktad persons befordrande till ransakning 154. 34)
Domhafvanden i Selångers tingslag, för bränvinsutskänknings-afgifts förvand lande till fängelse 155. 35) En tillförordnad
Domhafvande i Östra härad, för oriktig bötesförvandling . . 157. 36) Rådstufvurätten i Sundsvall för oriktig förvandling af böter, ådömda qvinna för tredje resan lönskaläge — 37) Domhafvanden i Bollnäs tingslag, för oriktig bötesförvandling 158. 38) Rådstufvurätten i Carlshamn, för oriktig förvandling af böter 159. 39)
En tillförordnad
Domhafvande i Bräkne härad, för oriktig bötesförvandling . — 40) En tillförordnad Domhafvande i Hanebo tingslag, för oriktig förvandling af - böter 160. 41) Rådstufvurätten i Götheborg, för dröjsmål med ett tvistemåls afgörande . . — 42) Rådstufvurätten i Skeninge, för ofullständiga domböcker 163. 43) Domhafvanden i Näs härad, för oriktig sammanläggning af straff .... 165. 44) Rådstufvurätten i Wenersborg, för dröjsmål med afgörande af anhängiga mål (forts, från 1856 års berättelse) — 45) Borgmästaren i Thorshälla, för ofullständiga domböcker (forts, från 1856 års berättelse) . äiu. 168.
Om sättet att redovisa åtalen 17'2.
Allmänna reflexioner i fråga om lagskipningens tillstånd jemte några förslag till lagförändringar, åsyftande lagskipningens skyndsammare gång — Yttrande angående dels tillämpningen af nyare författningar, tillhörande brottmåls lagstiftningen, dels ock behofvet af närmare bestämmelser hvad med månad bör förstås i fråga om straffarbete, äfvensom huru afdrag å sådan bestraffning skall ske, då densamma i enrum verkställes 180.
Något om den akademiska undervisningen för inträde i Rättegångsverken ....
Iakttagelser under embetsresor åren 1858 och 1859 183.
Anmälan om Ivommitén för afgifvande af stadganden i ordnings- och polis-mål i städerna 185.
Om domstols skyldighet att förskjuta kostnader i konkursmål, der tillgång till ersättning saknas 188.
Anmälan att sedan sistförflutne riksdags början icke några lagförklaringar blifvit meddelade Tillkännagifvande om en stöld i Justitie-Ombudsmannens arkiv
Om en annan Embetslokal och nytt arkiv för Justitie-Ombudsmannens expedition BILAGOR:
Uppgifter från Kongl. Statsdepartementen på Rikets Ständers underdåniga skrifvelser och i anledning deraf vidtagna åtgärder
Be i föregående uppgifter förekommande ännu oafgjorda ärenden Särskild uppgift angående fyra äldre vid 1856 års riksdag oafslutade mål, tillhörande Kongl. Finans-departementets föredragning
Tabell öfver uppgifterna från Kongl.
Statsdepartementen Berättelse af Kommiterade till Tryckfrihetens vård.
Rättelser: idan 15 rad. 29 står G. W.
Stridds lä. s; G. W. Striddes » » » 36 B åberopade § anmälan, derom » åberopade §, anmälan derom )» 19 » 2 B angåeende » angående )) 22 » 1 B Dels ock » dels ock » 65 » 7 påföljden, att att, » påföljden, att, » 75 » 30 B Videmeras » Vidimeras » 77 » 2 B i ställe för » i stället för n 79 » 5 B 77:de § af » 78:de § af » 82 » 16 B göres motsvarig » göras motsvarig » 89 » 20 B län för » län, för n 90 » 7 B denna fnnnits » denna funnits » 93 » 28 B den omständighet » den omständighet » » 36 B var obetaldt » var obetald w 115 B 40 M emna gång » jemna gång » 12 » skuldebref 4000 » skuldebref å 4000 » 117 » 8 » med någotdera » med någondera » 118 » 11 )> bestred, allt » bestred allt » 122 b 17 )) eftersattes; att » eftersattes.
Att )) 127 b 15 » jemte deten » jemte det en » 143 b 25 » voro Consistorium n vore Consistorium » 159 b 28 » Domhafvanden y> Domhafvande » 161 » 13 » blifvit tillstäda n blifvit tillställda j* » )) 19 » desse fem » desse, fern » 162 b 18 » han likväl » likväl » 166 » 22 » de de der *» de der » 167 » 26 » förjente )> förtjente » )) » 34 » straffförvandlingen » sti afförvandlingen 168 b 18 » Råhstufvurättens » Kådstufvurättens » 170 b 17 » 7 Kap. Rättegångs-Balken » 17 Kap.
Kättegångs-Balken n O » 36 » Befallningshafvanae » Befallningshafvande » 172 » 34 » han för sitt » han om sitt I Bilagorna: Sidan 2 rad. 36 står: af djur. läs: af djur (92). a 27 b 19 » tabelllkommissionen b tabellkommissionen b 30 a 8 » densama » densamma b 38 b 39 » erfodras » erfordras Sid. 191. 192. 1. 48. 51.
Justitie-Ombudsmans-embetet, för hvars förvaltning under den tid, som förflutit efter September månad 1856, då senaste Berättelsen till Rikets Höglofl.
Ständer afgafs, det nu åligger mig att redogöra, har funnits till ett halft århundrade; ty ehuru det val, hvarigenom Rikets Höglofl.
Ständer första gången tillsatte embetet, icke inträffade förr än den 1 Mars 4810, hade likväl Kongl. Majit genom nådigt påbud den 27 nästförutgångna Februari förklarat, att, »i öfverensstämmelse med Rikets Ständers underdåniga hemställan, tiden, från hvilken Justitie-Ombudsmannens befattning skulle taga R.
St. Just.-Ombudsmans Embets-Berättelse till 1859 års Riksdag.
1 2 sin början, borde räknas ifrån samma dag, då den regeringsform antogs, i hvilken Embetets tillvaro stadgades, eller från den 6 Juni 1809.»
Under det sålunda förflutna halfva århundradet har Embetet varit anförtrodt åt:
Expeditions-sekreteraren, Kommendören med Stora Korset af Kongl. Maj:ts Wasaorden, Friherre Lars August Mannerheim, från den 1 Mars 1 810 till den 1 \
Augusti 1 823; » vice Landshöfdingen, Expeditions-sekreteraren och Riddaren af Kongl.
Maj:ts Nordstjerne-Orden, Casper Ehrenborg, som dock afled kort efter det han blifvit vald; » Häradshöfdingen, sedermera En af Rikets Herrar, Justitie-statsministern m. m., Carl Petter Törnebladh, från den 15 Oktober 1823 till den 6 September 1834; » Revisions-sekreteraren och Riddaren af Kongl. Maj:ts Nordstjerne-Orden, Pehr Nils Poignant, hvilken valdes sistnämnde dag, men afled dagen derefter; » Hofrätts-rådet, sedermera vice Presidenten och Kommendören af Kongl. Maj:ts Nordstjerne-Orden, Carl Ludvig Landin, som, efter att hafva nyssnämnda den 6 September blifvit utsedd till Suppleant, den 17 i samma månad tillträdde embetet, hvilket han innehade till den 1 Mars 1848; » Häradshöfdingen, Kammarrådet och Riddaren af Kongl. Maj:ts Nordstjerne-Orden, Sven Lorentz Theorell, från den 1 Mars 1848 till den 21 Januari 1857; » Professoren i National-ekonomi, Närings-, Finans- och Politi-rätt vid Upsala Universitet, Riddaren af Kongl.