Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarken doktorerna i Paris eller Berlin hade kunnat bota det skrofulösa, med engelska sjukan behäftade barnet.
I sin förtviflan vallfärdar då fadern till Loreto.
Och se — huru outransakliga äro ej Guds vägar!
— när grefven återkommer hem, är gossen bättre; ett fenomen, som af de förvånade läkarne ej kunde förklaras, endast enhälligt kon- stateras.
Barnet är räddadt och skall, om ingenting oför- utsedt inträffar, växa upp till en jämförelsevis kraftig och frisk man och vittna om vår Herres godhet att ej ens i våra syndiga dagar tröttna att bevisa människosläktet sin faderliga nåd.
Bertarelli har beslutat sig för en vallfärd till Loreto, ty endast ett underverk kan numera hin- dra hans lycka från att gå i kvaf.
Hvilket kallt afsked har ej hans hustru egnat honom, hon som annars, äfven när det gällde den kortaste resa, plägade slå armarna o m hans hals och knappast vilja släppa honom ifrån sig, liksom o m hon fruktat att han aldrig mer skulle återkomma.
Nu hade hon däremot helt frånvarande räckt honom handen o c h antydt, att hans bortavaro blefve mycket läglig, enär hon finge i ro styra om utflyttningen till sommarvillan och kunde ha allting i ordning, när han vände tillbaka.
Den eleganta lilla villan vid Possilippo var en gåfva åt Elena på hennes första födelsedag, sedan hon blifvit hans hustru.
De hade då varit gifta ett hälft år och ännu tyckt sig vara i smekmånaden — ja, deras smek- månad hade egentligen ej slutat förrän Ereole hade kommit i huset, sänd af mörksens afund- sjuka makter.
Bertarelli är således nu på väg till det under- görande Loreto, sliten emellan hopp och tvifvel.
Tåget ilar åstad med blixtens snabbhet.
Det susar öfver berg och dalar, framåt, alltjämt framåt i mörkret.
Hvad tiden är lång!
Icke ett ögonblick har Bertarelli sofvit, fastän han nästan oaflåtligt legat med slutna ögon.
Nu slår han dem upp, och ser ändtligen dagsljuset skymta fram igenom den nedfällda gardinen.
Hvisselpipan ger upprepade signaler; tåget när- mar sig alltså en stor stad.
Nu står det stilla,
man hör spring och jäktande, och däremellan lju- der konduktörernas r o p: » Roma, Roma! » Bertarelli, som ämnar sig till Ancona, måste byta om tåg, men har en stunds uppehåll.
En kopp kaffe skall smaka utmärkt efter de långa genomvakade timmarne.
Bankiren kastar en blick in i den stora restaura- tionsspegeln, och med ett stygn i hjärtat varsnar han de djupa fåror, den sista tidens naggande själskval där ha gräft.
Åter sitter han i kupén, biljetten är klippt, dör- rarna smällas igen, och tåget sätter sig sakta i rörelse för att lemna Roma, det gamla Roma, med sina gigantiska ruiner, som tala till oss om all- tings förgänglighet och huru enligt naturens lagar hvad människor skapat skall ödeläggas och förgås.
Men se, de gamla vattenledningarna från den lysande kejsartiden!
De åldriga murarna äro rikt betäckta med en späd grönska; de vänliga slingerväxterna tyckas liksom vilja skyla deras skröplighet.
Där är den vågformiga Campagnan; i vårsolens strålar förefaller den smyckad som en brud med tusentals brokiga blommor.
Man kan nästan tro marken betäckt med en purpurväfnad, så tätt fro- das den mörkröda vallmon.
Bröstet vidgar sig vid anblicken af all denna prakt, och hoppet åter- vänder äfven i den mest bedröfvades bröst, ty all denna naturens herrlighet innebär j u, att det gifves en Gud, som är god.
Campagnan i sin blomsterskrud ligger snart bakom de resande, tåget börjar stiga uppåt ber- gen, hvilkas toppar visa sig allt vildare o c h kalare.
Bertarelli är ej mera ensam.
En ung man sit- ter snedt emot honom.
Han är blond och ser bra ut samt har ett par trovärdiga, uttrycksfulla blå ögon.
De båda herrarne vexla då o c h då en vanlig höflighetsfras.
Bertarelli är så upptagen af sina egna tankar, att han ej önskar stifta bekantskap med den unge mannen, som ödet kanske endast för några få timmar fört i hans väg.
Och då ynglingen å sin sida tror sig märka, att den dystert blickande mannen framför honom bär på en tung sorg, är han allt för grannlaga att med sitt prat vilja störa honom.
Man är nu vid den en gång så betydande sta- den Narni.
Pittoresk ter den sig där uppe på bergshöjden, som dominerar floden, öfver hvilken resa sig i stympadt skick väldiga, gamla brohvalf från kejsartiden.
Om de ändå kunde tala, dessa stenkolosser!
Huru mycket skulle de ej förtälja oss om alla de generationer, som här en gång ha lefvat och åter försvunnit.
Om många af jordens mäktige, som passerat dessa brohvalf i ståt och herrlighet, utan att de väl någonsin betänkt, huru de för länge sedan skulle vara till stoft och deras klingande namn förglömda, medan den döda stenen, som de ej beaktade, skulle kvarstå.
Fromma processioner med helgonbilder och brin- nande vaxljus ha säkert ofta tågat här öfver un- der afsjungandet af heliga hymner.
Och i aftonens skymning eller vid månens ma- giska sken har här nog svärmat månget kärleks- par, som blickat ner i den forsande floden, me- dan de hviskat till hvarandra de mest glödande eder om evig kärlek och osviklig tro — eder, kanske alla sedermera brutna — ty finnes det väl hos jordens ombytliga släkte en evig kärlek och en osviklig t r o?
Uppåt går sedan banan emellan kala klippor, lokomotivet arbetar mödosamt i den sista stig- ningen, därpå kommer en lång, mörk tunnel, o c h så bär det åter neråt till dalar med grönska, blommor och leende boningar, som bada sig i middagssolens skarpa strålar.
Dalen slutligen klippor.
alltjämt slingrar passet.
blir därpå trängre, bergen brantare, och tyckes hvarje väg afspärrad genom höga Men nej, den lilla floden, som banan har följt, letar sig fram och med den sig också tåget igenom det smala klipp- Tåget passerar ännu en tunnel och rullar så ut i ett fruktbart, välodladt slättland.
Man ge- nomilar det hastigt, och för de resandes tjusta blickar ligga nu det djupblå hafvet o c h Ancona.
Då Bertarelli stiger i den utanför stationen vän- tande hotellomnibusen, ser han före sig reskam- raten från tåget.
Stockholm, Fredagen den 18 september 1896.
N:r 38 (457) Prenumerationspris pr.
år: Idun ensam Iduns M o d e t.
&gt; » • 5; 5: 3: 3: Byra: Redaktör och utgifvare: Klara södra kyrkog.
: J. helgfri Tryckeri Aktiebolag.
Lösnummerpris I S öre Nordling.
Aiinonspris: 35 öre pr nonpareillerad.
70 öre pr nonp- rad Hedvig Holmström, född Nordström.
Men 23 september 1867 väckte Ola Andersson från N o r d a n ö — B r e d a l ö f i Bara landtbruksklubb förslag om inrättandet af en högre folkskola i Bara härad, Malmöhus län.
E n komité nedsattes att utarbeta förslaget o c h i den invaldes bland andra herrarne Ola Andersson, nu bankdirektör, o c h fil.
d:r O.
Pehrsson-Bendz på A l - narp.
D e n 29 januari 1868 låg deras förslag till inrättandet af en folkhögskola färdigt.
Trettiosex personer, nästan uteslutande till- hörande hemmansägareklassen, tecknade sig som medlemmar af en förening till skolans un- derstödjande, o c h den 17 april (svenska folkhögskolans födelse- dag) konstituerade sig förenin- gen o c h beslöt skolans öpp- nande.
Tanken på folkhögskolan fram- kallades af det m e d represen- tationsförändringen kända be- hofvet af ökade insikter i kommunallagar, statsförfattning m. m.
samt i allmänhet i de ämnen, som vidga blicken o c h stärka karaktären.
Skolans u p p - gift är därför att företrädesvis meddela undervisning i Sveriges historia, modersmålet, statsför- fattning, statsekonomi, natur- kunnighet m.
D e n ställer som sitt högsta mål en allvar- lig, men dock glad oeh frimo- dig kristendom, o c h vid sidan af denna fosterlandskärlek, kär- lek till hela vårt nordiska folk, parad m e d hälsa o c h man- nakraft, som man söker stärka med kroppsöfningar, alltid i förening med trohet m o t den öfverhet, som är, ty hon är af Gud.
I styrelsen för den nya sko- lan hade bland andra äfven in- valts de ännu kvarstående her- rarne Ola Andersson o c h O.
Pehrsson-Bendz, o c h deras första o m - sorg var att välja en föreståndare, som kunde utföra det ofvannämnda programmet.
V a l e t föll på docenten v i d L u n d s universitet, fil.
d:r Leonard Holmström, o c h hur lyckligt detta var, icke endast för M a l m ö - hus läns folkhögskola, utan o c k för vårt lands öfriga o c h Finlands folkhögskolor, har en tjuguåttaårig erfarenhet visat, ty från första stunden förstod d:r H o l m s t r ö m att skaffa sig de bästa med- hjälpare o c h när dessa, den ena efter den andra, tog upp eget folkhögskolearbete i andra län, ersätta dem m e d lika goda krafter.
J ä m t e omsorgen o m att skaffa goda lärare hade också styrel- sen den att få en passande l o - kal.
E n sådan erbjöds i den gamla landsvägskrogen H v i l a n, belägen ungefär midt emellan Malmö o c h L u n d.
H ä r öppna- des skolan den 2 november 1868 och fortgick till 1874, då en eldsvåda förstörde det gamla huset.
Tack vaie styrelsens energi o c h allmänhetens välvilja uppbyggdes snart ett nytt o c h ändamålsenligare, o c h under de sedan gångna åren har detta utvidgats o c h förbättrats.
Svenska folkhögskolan i all- mänhet, o c h äfven Hvilan, har haft mycken fördom af utanför stående att strida emot o c h mången gång en hård mark i unga sinnen att genombryta, men styrelse o c h lärare ha här arbetat gemensamt, garantiföre- ningen o c h den allmänhet, som varit i tillfälle att se den på nära håll eller själf fått njuta dess frukter, ha dagligen om- fattat den m e d liftigare intresse och växande förtroende.
IDUN E t t bo är g o d t, F a s t det är litet; H v a r man är herre h e m m a; F a s t t v ä n n e getter endast Och halmtäckt sal man äger, Det bättre är än tigga.
Havamal.
A r 1873 började den kvinnliga kursen sommar- månaderna maj, juni o c h juli, o c h sedan sko- lans början t. o.
detta år har den varit besökt af 2066 elever, däraf 858 flickor.
Folk- högskolan inskränker dock icke endast sin verk- samhet till sina elever.
Universitetsutvidgnin- gen tillämpades i vårt land först på Hvilan 1893, 2 4 — 2 9 juli, o c h tanken att för skolans elever eller en större allmänhet akademiska lärare o c h andra därtill kompetenta måtte hålla enskilda föredrag eller föredragsserier hade redan under skolans första 25 år varit så för- verkligad, att lärare från Lunds universitet och Alnarps landtbruksinstitut där hade hållit 216 sådana föredrag o c h andra personer 345, alla utan ersättning.
A f dessa 561 föredrag hade 347 haft åhörareskaror, uppgående till flere hundra personer.
E n af skolans forne lärare, d:r A.
Bååth, har i sin dikt » H v i l a n » (krog o c h folkhög- skola) skildrat, hur vinterkvällen lyktades i den kvafva, rökuppfyllda kroglokalen o c h hur den slutades i den ljusa, luftiga skolsalen.
Han säger: » D u stanne en stund.
D u stige s o m förr att rasta ut inom stugudörr.
Här lyser det klart.
M e d friska tag man lyktar en leende arbetsdag.
Här möter din blick friskkindad släkt m e d öppna drag o c h m e d öga käckt.
Snart ljuder en visa, varm o c h fri, o c h unga hjärtan jubla däri. » I dessa ord har skalden gifvit oss resulta- tet af det f e m månaders långa arbetet under nordens mörka vinterdagar, o c h öfverraskade, nästan tviflande på riktigheten af hans upp- fattning, fråga vi, hur har detta tillgått?
D e n svenska folkhögskolan kan lämna ge- digna kunskaper, o c h dock är det icke hennes närmaste uppgift att undervisa, utan att dana karaktärer, o c h hon använder för den skull ett sätt olikt andra skolors.
Svenskar, som besöka A s k o v s folkhögskola i Danmark, kunna icke nog förvånas öfver den stämning, som där breder sig öfverallt, men o m de i stället för att resa förbi skolorna i sitt eget land äfven där ville sitta ner en stund, skulle de finna samma stämning oeh samma metod, ty äfven här äro föredragen di- rekt ställda till åhörarne, o c h ämnet belyses från så allmänt mänskliga synpunkter, att det på någon punkt kan verka väckande på den lyssnande, hvilken samhällsställning o c h hvilka förutsättningar denne än har.
Men skolan stannar icke vid att väcka per- sonen till lif, hon vill ock försöka dana h o - nom, o c h hon gör det genom att gripa fast i hjärtesträngarna och försöka att stämma dem i den rätta tonen samt genom att nära o c h uppfostra fantasien; o c h härtill begagnar hon allt det bästa litteraturen äger, skaldens ska- pelser o c h tonsättarens melodier.
Tanken öf- vas flitigt på våra folkhögskolor, icke minst på Hvilan.
Folkhögskolan vill hjälpa sina elever att bilda goda hem, o c h den är själf det bästa.
Familjförhållandena där, husbondens o c h tjänarnas exempel stå som de härligaste minnen för de unga, o c h de ha sett d e m på nära håll, ty föreståndaren, hans familj o c h gäster ha lefvat ibland dem.
Man prisar detta i Danmark o c h vet icke att detsamma sker i Sverige, längst dock kan- ske genomfördt på Hvilan.
Där, då middags- kloekan ljuder, samlas föreståndaren med sin familj, lärare, elever o c h gäster i den stora, smakfullt dekorerade matsalen.
Där lä * er han själf bordsbönen, o c h som husfader i det till nära hundra personer uppgående hushållet ut- delar han med hjälp af de vid hvarje bord sittande värdarna eller värdinnorna den rikliga och väl- smakande kosten.
O c h när måltiden är slut, kanske dock först i kvällsstunden, samlas an- tingen i det trefliga läsrummet eller under de skuggiga lindarna på gården en skara unge män eller unga kvinnor, sjungande o c h lyss- nande till saga, dikt eller lefnadsskildringar o c h föredrag.
Folkhögskolan är ett h e m, o c h modersväl- det är som i alla goda sådana det bästa; det är det kugghjul, som drifver maskineriet, är den kärlekens röda tråd, som löper igenom det hela.
N ä r d:r H o l m s t r ö m erbjöds .föreståndare- platsen på Hvilan, var det icke mer än en af hans fränder o c h vänner, som rådde honom att mottaga den, o c h denna enda var H e d v i g Gustafva Nordström, född på egendomen Öveds kloster den 27 juli 1846.
Föräldrarna voro landtbruksinspektoren där, herr A n d e r s N o r d - ström, o c h hans maka Christine Rosenqvisfc.
I detta musikaliska o c h på litterära intressen rika hem uppväxte H e d v i g med en stor syskon- skara o c h under den ömmaste o c h utmärkta- ste föräldravård.
Sin första skolundervisning fick hon i Helsingborg, där hon under tiden bodde i sin frändes, P.
Wieselgrens, hus, och fastän H e d v i g då ännu var ett barn, ha aldrig de intryck hon där fick kunnat utplånas.
Från Helsingborg kom hon till Eggerska pensionen i L u n d, hvarest hon afslutade sina skolstudier o c h sedan återvände till föräldrahemmet.
H ä r delades hennes tid mellan de yngre systrarnas undervisning o c h hushållsbestyr.
F ö r dessa arbeten glömde H e d v i g dock ej sin egen ut- veckling.
Bland hennes älsklingsförfattare voro Geijer o c h Fredrika B r e m e r, två personligheter mäktiga nog att kunna hjälpa till att dana en kvinna till det värf H e d v i g Nordström var kal- lad att utföra.
D å hon rådde d:r H o l m s t r ö m att antaga föreståndareskapet vid Hvilan, anade hon icke, att hon med honom där skulle dela arbetet.
D e t var o c k nära tre år efter folkhög- skolans invigning, som hon den 20 september 1871 blef hans maka.
E t t i allo lyckligare val kunde ingen af dem göra.
M e d sin varma känsla, sitt lifliga o c h glada lynne, sin fina musikaliska o c h litterära bildning, sin goda smak o c h praktiska duglig- het förmådde hon skapa det angenämaste hem- lif.
O c h då därtill k o m m o gedigna kunskaper, en öppen blick för samhällsutvecklingen o c h ett lätt o c h behagligt sätt att uttrycka sig muntligen o c h skriftligen, var hon den lämp- ligaste att som föreståndarinna för den kvinn- liga kursen undervisa o c h leda de unga.
U t o m allt detta har fru H o l m s t r ö m stor administrativ duglighet oeh är kanske en af de utmärktaste husmödrar i vårt land.
Hennes undervisning i skolan har varit i hälso- o c h hushållslära, litteratur o c h tidtals musik, men dessutom håller hon en mängd föredrag öfver sådana ämnen, som närmast ha afscende på hemmet och dess mångskiftande behof m.
för kvin- nan särskildt af intresse, samt berättar o c h läser högt.
Ä f v e n för de unge männen har hon då o c h då hållit föredrag rörande hemmet och dess förhållanden samt haft uppläsning.
P å folkhögskolan examineras aldrig, o c h det kan därför ibland uppstå det spörsmålet, o m man blifvit förstådd o c h o m arbetet burit frukt.
V i d ett stort nordiskt m ö t e framställ- de o c k fru H o l m s t r ö m den frågan, o m folk- högskolan haft något inflytande på landthus- hållningen.
Svaret k o m ej från manliga läp- par m e d en lång utredning af frågan, utan från blyga yngre o c h äldre husmödrar i ett hviskande j a.
D e t är så i det tysta, i handlingen folk- högskolan skall bära sina frukter, o s h v i d be- sök ute på landet hos forna elever, som byggt hjonelag, har fru Holmström sett välsignelsen af sin verksamhet, välsignelse som gladt hen- nes modershjärta, ty mor är hon icke endast för de egna barnen, som m e d vördnad o c h in- nerlig tacksamhet se upp till henne, utan o c k för den ungdom, som samlas i skolsalen, en ärlig m o r, som utan tvekan säger ut sin me- ning, o c h hvars ord kunna omskapande gripa in i ett människohjärta, ty b a k o m d e m står en personlighet.
E n sådan, hvilken för lifvets stora uppgift glömmer sitt eget lilla jag, o c h därför äfven, när krafterna svikta, får nåd att hålla ut.
Folkhögskolans flickor äro öfverallt vana att i nöd o c h lust väDda sig till » frun » o c h be- gära råd, men få fruar äro i husets ekonomi så förfarna som H e d v i g H o l m s t r ö m.
I långa år har hon med sällspord noggrannhet o c h öf- versiktlighet fört räkenskaperna, o c h det an- tingen hushållet inskränkt sig till familjen eller som nu antagit jättedimensioner.
H o n kan därför icke allenast ge de bästa råd, utan kan ock genast upptäcka ett öfverfiöd o c h göra in- besparingen på rätta stället.
Detta förlänar henne ett lugn, som eljes vore oförklarligt.
A r 1890 samlades i slutet af augusti på H v i - lan nordens folkhögskollärare o c h vänner till ett stort möte.
Trehundrafjorton personer intogo där dagligen sina måtider.
Anordningarna på alla o m - råden voro utmärkta, öfverallt gjorda m e d beräk- ning o c h m e d smak, » sådan s o m, » sade mig en danska, » endast den svenska kvinnan kan utveckla. » Värdinnan var ständigt närvarande i föredrags- salen o c h visade under sällskapsstunderna hvarje gäst ett intresse o c h en uppmärksamhet, som vore hon eller han den ende.
M ö t e t slutade m e d ett festligt samkväm o c h sedan herrarne hållit en mängd utmärkta tal på vers o c h prosa, tackade fru H o l m s t r ö m • norrmän o c h finnar o c h danskar, för att de kommit, o c h uttalade på samma gång ett tack för hvad de olika landen gifvit till hennes egen utveckling.
I den stora salen var så tyst, att en myggas surr kunnat höras, o c h ännu efter sex år ser jag den blida, själfulla kvin- nan o c h hör hennes tal, en dikt i obunden form, harmoniskt ljuda i mina öron.
D e t var en Hvilans högtidsdag.
Nu o m söndag den 20 dennes firas där en
annan, Då gick jag närmare.
Jag fann, hvad ej jag drömt att finna: Den tid som ej gjort mig till man, gjort dig till mogen kvinna- Albert Eriksson.
då fru Holmströms döttrar på den äl- skade m o d e m s hjässa få fästa silfverbrudens krona.
I sådana stunder träder i c k e främlin- gen öfver det gästfria hemmets tröskel, men då gro de korn, som skola blifva då knytas fastare de band, kommande släkten till väl- signelse.
* Amanda Leffler.
En omhuldad klenod, * — — » Ett flickportrått ~Jfär jag for hemifrån i fjol, jag såg dig blek och mager och långbent i din korta kjol, och blott din blick var fager.
Den tindrade, den lyste blå, och i dess djup stod skrifvet: Du Gud, hvad det är skönt ändå, det morgon) ' viska lif vet l Till evigt kvinnligt fanns ej än hos dig en gryning vaken, men väl en öfverlefva, sen den tid då man gick naken.
Den lek vi lekt i sol och snö var munter barnlek bara- När sist jag kom och tog adjö, du neg och lät mig fara.
— Jag kom igen, jag fann dig kvar, men ej densamma var du.
Fast tiden ilat lätt och snar, en annan prägel bar du.
Den bruna locken, som spreds ut för vinden förr i tiden, den lag nu i en grekisk knut i nacken vackert vriden- Och midjan, som du fordom gett en obekymrad lutning, hölls nu med tillhjälp af korsett i rak och spänstig gjutning.
Det låg en stämning öfver dig af ljusa junidagar, då det är sol på våg och stig och blom i alla hagar.
Du fått en trollmakt, hvilken sög mitt blod ur hjärtedjupen och dref upp pulsen feberhög och sammansnörde strupen.
Jag var beredd på spratt och gräl, men som i farans närhet förvirrad bäfvade min själ inför din anblicks skärhet.
Af snärtan ifrån forna dar i ystert korta kjolar blott blicken än densamma var ur samma ögonsolar.
Den tindrade, den lyste blå, och i dess djup stod skrifvet: Det är ju jag från topp till tå, gå mig blott in på lifvet!]
n t e f ö r a t t d e d ä r s p ä n n e n a j u s t äro, A vidare v a c k r a, » sade farbror g o d m o - digt o c h tittade i sin brorsdotters schatull m e d alla d e s s h ä r l i g h e t e r.
» D e d ä r!
» utbrast Ellen, » m i n a yppersta klenoder, mina ögonstenar! » » J a, d e t är j u e g e t.
N å, i n t e t o n d t i d e t.
V ä r r e är att g ö m m a r e n t af f a r l i g a k l e n o - d e r o c h g ö r a d e m till s i n a ö g o n s t e n a r.
» » Hvad sådana? » menar farbror?
Har » A h j a, n o g skulle j a g k u n n a s o m d u är f a s l i g t r ä d d o m.
» » O c h det jag några nämna en, är? » » Ditt stygga lynne. » Ellen slog ihop händerna.
» D u m i l d e — j a g s o m är så.
» » Snäll o c h präktig, j a!
M e d g e s, m i n un- g e, i d e t s t o r a h e l a s e d t.
M e n af d i n o m - h u l d a d e k l e n o d vill d u ä n d å i n t e s l ä p p a b o r t så m y c k e t s o m e n e n d a l i t e n flisa. » » Farbror t o r d e förklara sig n å g o t n ä r m a r e, » u p p m a n a d e Ellen o c h såg ut s o m en djupt s å r a d k v i n n a m e d ä d e l t ö f v e r s e e n d e i för- väg.
» D u m i n n s, » sade farbror, » att din y n g r e b r o r f ö r e n t i d s e d a n s t ä l l d e till s p e k t a k e l o c h af p a p p a o c h m a m m a fick v e d e r b ö r l i g n ä p s t, så att d ä r m e d b o r d e h i s t o r i e n v a r i t all.
M e n d e t b e h a g a d e i n t e lilla h e n n e s o n å d i g a n å d fröken Ellen, u t a n d u skulle också skipa rättvisa, förstås.
Mamma bad d i g l å t a b l i att r ö r a i s a k e n v i d a r e, d å d e t k u n d e bli sju resor värre.
Det insåg du n o g också, Ellen, neka inte!
M e n — n e h e j!
D u skulle n ö d v ä n d i g t p å d e n syndaren, o c h d u m o t i v e r a d e det m e d din alldeles obe- gripligt storartade rättskänsla — se, den m å s t e h a s i t t kraf, o m o c k s å allt r e d a n v a r försonadt!
M e n hade d u varit sanningsen- lig, s k u l l e d u n ö d g a t s e r k ä n n a: j a g är v i d d å l i g t l y n n e, s o m m å s t e h a e n afledare, o c h h e l l r e ä n att j a g afstår från e n s t u n d s u p p k r y a n d e g r ä l, d å j a g får r i k t i g t l a d d a ur m i g, m å det g å hur s o m helst!
Jag ger i n t e efter e n t u m p å m i t t o n d a s i n n e — o c h j a g h a r s k e n e t af r ä t t p å m i n s i d a.
» » A h, d e t är g e m e n t, t r o r f a r b r o r, att j a g r ä k n a r u t d e t så d ä r p u n k t f ö r p u n k t?
» » N e j, inte precis.
M e n o m d u ransakade d i t t s i n n e efteråt, s k u l l e d u finna, att p å b o t t e n ä n d å legat en sådan t a n k e g å n g, fast d u ej g j o r t d i g r e d a f ö r d e s s d e t a l j e r.
» » H a r f a r b r o r n å g o t m e r a i k l e n o d v ä g att t a f r a m?
» f r å g a d e E l l e n sur m u l e t.
» D e t k a n d u lita p å, » l o g d e n g a m l e herrn s o m en vänlig spjufver.
» D u måste m e d g e, att d i n ä l d r e s y s t e r o c h d u i c k e d r a j ä m n t, f a s t ä n h o n är l u g n a r e o c h m e r a ef- tergifven.
» » V i måtte väl vara så g o d a v ä n n e r.
» » J a b e v a r s, i själ o c h h j ä r t a h å l l a n i af hvarandra, m e n d u är j u s t i n t e s k o n s a m mot henne i hvardagslifvets småfuttiga frågor.
D e t är m e s t i s å d a n a f o l k t ö r n a r ihop m e d hvarandra.
— D u minns balen hos grosshandlare X?
» » J a, o c h i s y n n e r h e t d e t trefiiga f ö r s p e - l e t h ä r h e m m a, d å s y s t e r A d é l e m e d sitt o r ä t t v i s a g n a t r e t a d e u p p m i g så f ö r f ä r l i g t.
» » Sant.
D u b l e f v e r k l i g e n ö f v e r all m å t t a uppretad.