Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De ämnen, som ingå i medicine kandidat-examen, äro följande: l:o Anatomi och Histologi; 2:o Physiologi; 3:o Medicinsk och Physiologisk Kemi; 4:o Pharmacologi; 5:o Medicinsk historia, allmän Pathologi, Therapi och allmän Patliologisk Anatomi; 6:o Allmän Kirurgi; 7:o Physiologisk Obstetrik ; 8:o Propedeutisk medicinsk kirurgisk klinik.
De åter, som ingå i Medicine Licentiat-examen, äro: l:o Speciel medicinsk Pathologi och Therapi; 2:o Pediatrik; 3:o Psychiatri; 4:o Läran om Syphilis och hudsjukdomar; 5:o
Speciel kiurgisk Pathologi och Therapi; G:o Ophthalmiatrik; 7:o Obstetrik och Gynsekologi; 8:o Speciel patliologisk Anatomi; 9:o Toxicologi och Pharmacodynamik; 10:o Medicina forensis.
Begge examina omfatta således aderton ämnen; och då medicinska fakulteterna hafva sig uppdragen så väl undervisnings- som examensskyldighet för Bih. lill R.
Sl. Prot. 4862 & 4863. 8 Sami. 21 Hafi 3 18 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 9A. båda dessa examina, äro .alltså de aderton ämnena fördelade vid Upsala på tio lärare och vid Lund på sju.
Det ville då synas rättare och för undervisningens bästa mera fruktbringande att fördela <1 e aderton läroämnena på de aderton lärare, som Carolinska institutet eger, än att fördela dessa aderton ämnen, såsom t. ex. i Lund, på sju.
Om det måste erkännas att
Institutets öfverlägsenhet i lärareantal och materiela resurser ligger lif verv ägande inom det praktiska gebitet, så har Utskottet dock ej kunnat finna giltig grund för det påståendet, att Institutet är underlägset medicinska fakulteterna i förmåga och lärarekrafter till att meddela undervisning och anställa pröfning i de theorefiska ämnena.
Af den förteckning på lärare vid de olika läroverken, som motionär erne meddela, synes nemligen, att
Institutet äfven i detta hänseende är bättre lottadt än fakulteterna.
Om än i afseende på vilkoren för ernåendet af lärareplatser vid de olika läroverken någon olikhet förefanns derutinnan, att till kompetens för det ena ej kräfdes lika prof på lärareskicklighet, som vid det andra, så är denna olikhet undanröjd genom de för Institutet utfärdade nådiga stadgar, som derom lemna föreskrifter, hvilka synas tillfredsställande, såvida man icke vill på förhand antaga det orimliga, att lärare vid det ena läroverket ovilkorligen skola vara eller blifva underlägsna dem vid det andra.
Men att bibehålla lärare i ett ämne, som tillhör den theoretiska examen, utan att lemna honom i behåll rättigheten att examinera, och att sålunda fortfarande kreera professorer i physiologi, i anatomi, i kemi etc. med föreläsningsskyldighet men utan lärjungar, synes Utskottet innebära ett förbiseende lika mycket af vetenskapens anspråk, som af det allmännas rätt att ej se Statens medel gagnlöst använda.
Utskottet fattar ock lätt den ifver, Carolinska institutets lärare visat för att få behålla den theoretiska undervisningen, hvars borttagande från Institutet kastar på detsamma icke blott misstanken utan beskyllningen för otillräcklig vetenskaplighet; och Utskottet vill icke hafva undanhållit det omdöme om denna deras strid för hvad som blifvit benämdt Institutets förlorade rättigheter, att densamma just synes innebära en borgen för de förhoppningar, man vore berättigad att bygga på den fria täflan emellan de olika läroverken, enär det i sjelfva verket icke är rättigheter, utan skyldigheter, Institutet vill återvinna; och man bör kunna förstå, att det gifves pligter, lika dyrbara och oafhändliga som rättigheter.
Förlusten har emellertid, efter Utskottets omdöme, hårdast drabbat den medicinska undervisningen och på samma gång samhället.
På de mindre medicinska läroverken hopas en alltför vidsträckt undervisnings-skyldighet, då man deremot hindrar det fullständigare läroverket, att begagna de krafter, som det eger till undervisningens fromma.
Genom att monopolisera vid fakulteterna den theoretiska undervisningen och examen, inskränker man den fria vetenskapliga täflan med sina goda följder, och vållar dymedelst, att de tvänne minst fullstän - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N.-o 94.
19 diga läroverkens smärre krafter tagas i ett onaturligt stort anspråk, under det att lärare vid Institutet i afseende på undervisningen i theoretiska läroämnen, sä att säga. sättas på indragningsstaf.
I afseende på den fria täflan, motionärerne påyrkat, har man påstått, att det vore omöjligt och obilligt att begära det de tvänne läroverken, eller universitetens medicinska fakulteter, med betydligt mindre lärareantal skulle kunna täfla med det tredje, eller Institutet, som eger flere lärare än de båda andra tillsammans.
Men om än universitetens medicinska fakulteter ega mindre lärareantal än Institutet, åligger det likväl, så som den medicinska kursen för närvarande är ordnad, minst åtta af Institutets lärare att under en viss tid af studiikursen äfven lemna fakulteternas lärjungar klinisk undervisning på de större sjukvårdsanstalterna i hufvudstaden, hvarigenom den förespeglade orimligheten af täflan helt och hållet försvinner, enär dessa lärares undervisning således är gemensam, eller hvad man kallar ett commune bonum, för alla tre läroverken.
Om likväl berörda farhåga egt grund, hade det, så vidt Utskottet kan inse, åtminstone varit bättre, att man befriat de mindre läroverken från en del af undervisnings- och pröfningsskyldigheten i de ämnen, som tillhöra den medicinska kursen, till exempel från de praktiska ämnen, som ingå i licentiat-examen, än att fråntaga den starkaste läroanstalten hela den theoretiska undervisningen.
Häremot invändes dock från förstnämnda läroverks sida, att det vore i hög grad skadligt att skilja de praktiska läroämnena från de theoretiska, isynnerhet uti medicinska vetenskapen, der alla ämnen så nära och intimt sammanhänga med hvarandra.
Dessa läroverk skulle dessutom genom ett sådant ordnande lätteligen blifva ensidiga, theoretiskt spekulativa skolor.
Men det är just detta skäl man förbisett, när man åt
Institutet anvisat en uteslutande praktisk verksamhet.
Härigenom är denna läroanstalt dömd till ensidighet och man framtvingar derigenom just det hulvudfel, hvars undanrödjande med den medicinska undervisningens ordnande åsyftades, och hvilket bestod deri, att såsom kommitteradc yttrat, åtskiljdt var, hvad sorn aldrig utan olycksbringande följder kan åtskiljas i en vetenskap sådan som medicinen, nemligen theori och praxis; och hvilket äfven var anledningen dertill att universitets-fakulteterna kunnat tillvitas ensidighet i theoretisk rigtning, Carolinska institutet åter i praktisk, hvilket i sin ordning alstrat brist på samverkan.
Genom Kongl. Maj:ts förenämnda nådiga Bref till Sundhets-kollegium är numera förklaradt, att de läkare, som tillförene genomgått fullständig studiikurs vid Carolinska institutet och aflagt såväl Kirurgie-magister-examen som dittills stadgade embetsprof, äro kompetente att söka och vinna förslag och befordran till alla läkarebeställningar i Statens tjenst, för hvilka ej särskilda kompetensvilkor genom samma Kongl. Bref fastställdes, såsom akademiska lärarebefattningar m. 11. 20 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 9i.
Härigenom måste anses vara erkänd t, att de läkare, som danats uteslutande af .Carolinska institutet, ega tillräckliga kunskaper och skicklighet för att kunna ernå den likställighet i afseende på rätt till befordran, hvarom så länge tvistats.
För att likväl till sist undanrödja allt tvifvel om Carolinska institutets förmåga att äfven i sitt nu nydanade skick bibringa tillräckligt vetenskaplig undervisning äfven i de ämnen, som äro företrädesvis theoretiska, torde det vara nog att påpeka, hurusom de samma lärare, hvilka frånkännes rätt att i den theoretisk-medicinska examen bedöma elevernas kunskapsprof, tillmätes behörighet att bedöma lärdomspr of, aflagda af dem, hvilka söka anställning såsom professorer i just samma theoretiska ämnen.
På grund af hvad Utskottet nu anfört, tvekar Utskottet ej att såsom en väsendtlig brist i sednast vidtagna anordning beträffande den medicinska undervisningen och såsom icke öfverensstämmande med de afsigter, Rikets Ständer vid särskilda tillfällen tillkännägifvit i fråga om en sådan organisation af Carolinska medico-kirurgiska institutet, att skicklige läkare för alla grenar af medicinalverket för Statens behof der kunde danas, anmärka det förhållande, att den theoretiska och praktiska undervisningen vid detta läroverk blifvit åtskiljde; i anledning hvaraf Utskottet ock vördsamt tillstyrker bifall till de i ämnet väckta motioner sålunda, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes medgifva Kongl.
Carolinska medico-kirurgiska institutet rätt att, i likhet med universitetens medicinska fakulteter, anställa såväl den theoretisktmedicinska, eller så kallade medicine-kandidat-cxamen, som den praktiskSmcdicinska eller mcdicine-licentiat-examen, samt att Kongl.
Stadgan för bemälda Institut den 26 April 1861 måtte i öfverensstämmelse härmed varda ändrad, och de åtgärder i öfrigt vidtagas, som för beslutets befordrande till verkställighet må finnas nödiga.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 94. 21 Reservationer: af Friherre Cederström, B.: »Uti en af regeringen så nyligen pröfvad och afgjord fråga, som denna, har jag trott någon anhållan om ändring icke böra, utan synnerligen tvingande skäl, af representationen nu aflåtas.
Efter min uppfattning äro de till stöd för yrkandet om den ifrågavarande förändringen andragna förhållanden icke af sådan beskaffenhet.
Vore läkarebildningen i vårt land, under efterlefnad af gällande föreskrifter, af den bristfälliga och mindre fullhaltiga art, att lärokursernes omreglering syntes, af sådan anledning, vara utaf verkligt behof påkallad, då finge visserligen alla formela betänkligheter vika.
Men den läkaregeneration, som uppvext under åtnjutande af det hos oss stadgade undervisningssätts fördelar, är i obestridd och säkerligen välförtjent besittning af allmänhetens aktning och förtroende.
Jag inser således ej, att detta undervisningssätt, under ömsesidig inverkan af anbefallda, omsorgsfullt på de respektive läroverken fördelade, theoretiska och praktiska lärokurser, kan anses otillfredsställande.
Rikets Ständer hafva tillförene önskat en »samverkan» emellan rikets universiteters medicinska Fakulteter å ena sidan, samt Carolinska Institutet å den andra.
Likasom för en fullständig läkarebildning praktiska öfningar i hufvudstaden äro föreskrifne, likaså torde den theoretiska universitetsundervisningens vigt ej böra förbises eller underskattas.
Allt hvad som till fullständighet i dessa ömsesidiga fordringar, kan, medelst nödiga anslags beviljande, lända, det böra Rikets Ständer, efter pröfning af landets tillgångar, beredvilligt åt de Medicinska undervisningsanstalterna förunna.
Men någon rubbning af de respektiva läroanstalternas stadgade rättigheter synes ej häraf föranledas.
Läroverken samverka nu till ett gemensamt mål: den svenska läkarebildningen.
Denna samverkan synes, såsom nyss är antydt, lemna de mest nöjaktiga och för dessa institutioners värde talande resultat.
Jag har ej blifvit bringad från min öfvertygelse om gagneligheten för den unga läkaren af hans vistande, någon del af sin studiitid, vid ett universitet, der, genom umgänge med studerande af jemväl andra studiifack och under åhörande af en och annan bland de utmärktaste lärare, tillhörande öfrige Fakulteter, han måste vinna i mångsidig bildning, till gagn och icke till mehn för hans hufvudsakliga vetenskapssyfte, enär erfarenheten på det mest hedrande sätt tillräckligen ådagalagt verkställbarheten af en sådan, hos samma individer, tillhörande vår högt aktade läkarekorps, lyckligen förenad grundlighet och flersidighet.
Den med hvarje år ökade snabbheten af våra kommunikationer underlättar ock, medelst tids och kostnadsbesparing, i väsendtlig mån de resor, som af nu stadgade lärokursers fördelning föranledas. 22 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande Pi:o 94.
Af ofvan antydda förhållanden föres jag till den åsigt, som jag äfven trott mig härmed vördsamt böra utsäga, att de i detta ämne afgifna motioner synas mig för närvarande icke böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.»
Häruti instämde Friherre af Schmidt, C. J. G. af Friherre Alströmer, G. J. O.; »På det anledning icke måtte förefinnas till det inkast att likställigheten mellan universitetens fakulteter och Carolinska meclicokirurgiska institutet icke blifvit i Utskottets förslag tillbörligen iakttagen, har jag, som i öfrigt biträdt samma förslag, ansett deri böra inflyta, att stadgandet i Kongl, brefvet till Kanslern för rikets universiteter af den 26 April 1861, så lydande: »egande dock Kanslern att på anmälan af Carolinska medico-kirurgiska institutets lärare-kollegium förkorta den vid hufvudstadens kliniker föreskrifna tjenstgöring för »medicine-kandidat, hvilken tjenstgjort såsom underläkare vid större sjukhus eller »utöfvat läkareverksamhet på egen hand och sådant med behörigt intyg styrker», borde undergå den förändring att sådan dispens jemväl må på anmälan af universitetets fakulteter kunna medgifvas.» af Biskop Hultman, Kontraktsprostarne Janzon och Palmlund samt Doktor Runsten ; af Doktor Landgren: »Det beslut, hvartill Utskottet i medicinska frågan nu kommit måste leda till samma resultat, sorn af Ständerna förordades vid 1856 års riksdag, nemligen att medicinska bildningen om ock småningom drages ifrån akademierna och koncentreras i hufvudstaden, utan att man vill beqväma sig att ditflytta de öfriga fakulteterne; ty det synes mig ej möjligt för medicinska fakulteterne att i längden kompetera med Carolinska Institutet, om detta eger åtminstone jenmgoda theoretiska läkarekrafter, sedan Institutet blifvit alldeles sjelfständigt, men fakulteterne framgent måste hos detta supplicera om klinisk undervisning för sina alumner.
Att under sådana förhållanden säga det man ställer fakulteter och Institut på samma fot, liknar mera ironi än allvar.
Men invänder man. akademiska lärare påstå ju sjelfva att fakulteterna ingenting hafva att frukta.
Mitt omdöme bestämmes dock ej af hvad som å ena eller andra sida påstås, utan af hvad som synes mig till följd af tingens natur ovilkorligen komma att inträffa.
Hufvudfrågan gäller således: kan det vara helsosamt i socialt hänseende att naturvetenskapernas studium i vårt land rifves lös från den lefvande vexelverkan med de öfriga bildningsgrenarne som vid ett universitet förefinnes?
Och är det ej en känd sak att läkarekorpsen är den enda, som drifver detta studium till någon höjd och således kan anses här i landet representera detsamma?
Är det ej en känd sak att vetenskaper likasom individer lätt utveckla en samhällsskadlig ensidighet, då de isolera sig och skilja sig från den dagliga lefvande vexelverkan med andra.
Om någon skulle göra försök att upprätta en prestbildningsinstitution i hufvudstaden eller annorstädes alldeles afsöndrad från all beröring med andra vetenskapliga institutioner, så skulle utan tvifvel hela verlden genast befara uppkomsten af en Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotlels Betänkande N:o 34.
23 munkaktig eller pietistisk anda, som inverkade skadligt både på presterskapet och den theologiska vetenskapen.
Hafva då naturvetenskapernas idkare något privilegium derpå, att i tidens längd den materialistiska ensidighet, som hos dem någon gång uppenbarat sig, ej i en isolerad institution skulle kunna få öfvertaget?
och skulle en sådan rigtning hos en i öfrigt så aktningsbjudande och inflytelserik del af samhället som läkare-korpsen icke medföra någon skada och skulle sjelfva naturvetenskapen derigenom icke förlora något af sin allmänna, upplyftande och förädlande inflytelse på samhällslifvet?
Jag ser i läkare-koi’psen icke blott ett verktyg för sjukdomars botande utan en af nation albildningens vigtigaste stödjepelare.
Med anledning häraf och om en sådan fördelning af medicinska undervisningen som regeringen beslutat, och som jag i min reservation 1857 förordade, skulle lägga något hinder i vägen för meddelande af den bäst möjliga läkare-bildning, hvilket jag ej kan inse, så återstår intet annat, än att i hufvudstaden upprätta ett fullständigt universitet med nedläggande af universitetet i Upsala.
Att juridiska studiet skulle bedrifvas med mera lif och lust inom hufvudstaden, torde nog vara möjhgt.
Att en theologisk fakultet i hufvudstadeu, skulle mägtigare inverka på det religiösa lifvet i hela riket torde väl ock kunna förmodas.
Men anse sig Rikets
Ständer till en så genomgripande åtgärd ej ega tillgångar, som nog är ett afgörande skäl, så är det väl ock ej rätt klokt att tillstyrka åtgärder, som dock skola föranleda nya och ännu mägtigare agitationer för just en sådan flyttning.» af Kyrkoherden Ternström: »I Utskottets tillstyrkande kan jag icke instämma.
Vore det endast frågan om medgifvandet åt Carolinska medico-kirurgiska institutet af en examensrättighet, som det saknar, så kunde derpå måhända ligga föga vigt.
Men för inig åtminstone är det klart, att hvad man här söker att vindicera åt sagda Institut, endast är första steget till större förändringar.
Ingens rättigheter böra utvidgas på andras bekostnad: — den grundsatsen skulle hvar och en hålla på, om det gällde honom sjelf.
Inrymma Rikets Ständer för sin del Carolinska institutet rättigheten, att, såsom här är begärdt och föreslaget, examinera i medicinsk både theori och praktik, således att i sjelfva verket kreera medicinedoktorer, så ströfvar man för långt in på medicinska fakulteternas område och gör inskränkningar i deras hittills och ännu innehafvande rätt.
Man invände ej att afsigten blott är att framkalla en likställighet, hvarigenom ej betages medicine studiosis friheten att söka promotion på hvilketdera stället de vilja.
Ty tydligt är, att, då de i allt fall skola taga den kirurgiska graden vid Institutet, de då, med den nu beviljade rättigheten, heldre absolvera hela den medicinska kursen derstädes, än för det öfriga återgå till fakulteten.
Deri kan ock vistelsen i hufvudstaden ingå såsom ett underordnadt lockande motiv.
Följden skulle således i sjelfva verket blifva en medicinska fakulteternas tillintetgörelse, en utbrytning från universiteterna, ett lmderande af universitets-idéen och af de akademiska konstitutionerna.
Men huruvida sådant skulle vara helsosamt och leda till bildandet af dugliga läkare, må öfverlemnas till deras prof 24 Allmänna Betvärs- och Ekonomi Vtikollels Betänkande N:o 94. ning och bedömande, som veta, i huru nära samband det medicinska studium står med de filosofiska, naturvetenskapliga och språkstudier, som endast vid universiteterna kunna med framgång bedrifvas.
Universitetssammansättningen af fyra fakulteter har för sig, om möjligt, en ännu bättre grund än våra riksdagars sammansättning af fyra stånd.
Denna universiteternas ledfogning vittnar om de gamles vishet och har historisk kontinuitet samt hela fornålderns häfd.
Men konseqvenserna af den medgifna rättigheten kunna och böra dragas ut ännu längre.
Det är mycket taladt och skrifvet om Upsala universitets förflyttning till hufvudstaden; dertill vore ock det nu af Utskottet tillstyrkta bifallet till motionerna i ämnet ett första steg; ty hvar man sticker in hufvudet, der följer gerna kroppen med.
Här behöfver förutseendet icke vara särdeles skarpt.
Hvad man icke kan på en gång åstadkomma, det söker man med ihärdighet att undan för undan tillvägabringa, tilldess brytningen med den gamla tiden, som dock fostrat och bildat oss till hvad vi äro, blifver fullständig.
Man har icke här uttalat ordet: icke ens med den lättaste häntyduing påpekat den af mig framhållna följden, och jag är derigenom frikallad från vidare diskuterande af universitetsflyttningen; men behåller jag för ögonen de för mig otvifvelaktiga följder, som förr eller sednare skola inträda; betänker jag, att Carolinska institutets bestämmelse aldrig varit den nu föreslagna; tager jag i betraktande, att en öfversigt och måhända reorganisation af hela medicinalväsendet lärer komma under Kongl. Majds pröfning, och har jag ej funnit anledning till klagan öfver oskickliga läkare med våra nu varande bildningsanstalter, så saknas icke skäl för den reservation, som jag vördsamt utber mig måtte få åtfölja Betänkandet.» af Professor Agardh: »Att Rikets Ständer skulle utan särdeles tvingande anledningar söka rubbning af ett nyss förut fattadt regeringsbeslut, har jag för min del icke kunnat tillstyrka.
Man kan utan tvifvel vara förvissad derom att Regeringen i en fråga, som blifvit ifrån så många olika håll skärskådad, icke utan moget öfvervägande fattat sitt beslut.
Är nu dertill detta beslut i full öfverensstämmelse med en föregående Rikets Ständers skrifvelse, om det stödjer sig på alla förut hörda auktoriteters yttranden, månne det kan vara lämpligt att Rikets Ständer på grund af ett, om också högljudt uttaladt, missnöje på ett håll, genom en ny skrifvelse söka ändring i detta beslut, mot hvars ändamålsenlighet den korta tid, som efter dess fattande förlupit, icke ens kunnat lemna någon erfarenhet.
Regeringen hade trenne förslag att välja emellan: l:o
Det af komiterade för den medicinska undervisningens ordnande framställda hufvudförslaget, åsyftande alla läroverkens sammanslående till en enda medicinsk läroanstalt i hufvudstaden; 2:0
Att göra hvart och ett af de trenne läroverken till ett sjelfständigt, eller med rättighet att utan samverkan med de andra utbilda sina elever; 3:o
Att antaga det af komiterade framstälda s. k. interims-förslaget, åsyftande att fördela undervisningen mellan fakulteterna och Institutet.
Att Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskotlels Belänkande N:o Si. 25
Att antaga hufvudförslaget kunde väl svårligen komma i fråga, enär Eikets
Ständer sjelfve i sin skrifvelse uttalat »att den medicinska undervisningens fördelande på dera läroverk visserligen vore af vigt till förekommande af ensidighet oeh för undervisningens fullkomnande genom tädan mellan dera lärare i samma vetenskap.»
Hufvudförslaget hade dessutom blifvit afstyrkt af universiteternas fakulteter och Konsistorier, af Kanslern, af Sundhets-kollegium, och således af alla sakkunniga myndigheter, med undantag af Carolinska institutets professorer.
Att göra alla tre läroverken till sjelfständiga och af hvarandra oberoende läroanstalter torde icke heller kunna komma i fråga, enär Rikets Ständer i sin skrifvelse uttalat »att en ändamålsenligare samverkan emellan dessa läroverk borde tillvägabringas för vinnande af deras gemensamma syftemål: en så fullständig läkarebildning som möjligt.» Äfven komiterade afstyrka denna utväg.
Återstod således endast att antaga komiterades interimsförslag med de modidkationer, som enligt deröfver afgifna utlåtanden möjligen kunde anses nödiga.
Enligt interimsförslaget skulle theoretiska (eller kandidat-) examen anställas inför endera medicinska fakulteten i Upsala eller Lund; hvarefter lärjungen skulle tjenstgöra 4 månader på universitetsklinikerne och 12 månader på klinikerne i hufvudstaden, samt derefter undergå praktisk (licentiat-) examen i 2 afdelningar: den föregående muntlig inför en af fakulteterne, hvilken derefter skulle ega att af honom taga läkare-ed och meddela honom -rätt till läkarekonstens utöfning; den efterföljande bestående af praktiska prof vid läroverket i Stockholm, inför en examens-kommission, sammansatt af de tre läroverkens dekaner och lärarne i de ämnen, hvari profven skulle afläggas.
Då de komiterade för medicinska undervisningens ordnande i första rummet förordat sitt hufvudförslag, så kunde de naturligtvis endast tills vidare föreslå interimsförslaget.
Men redan en af de kommiterade ansåg att interimsförslaget borde såsom definitivt antagas.
Carolinska institutets professorer, hörde öfver komiterades förslag, förorda väl hufvudförslaget, men framställa, för den händelse att, innan detta antages, en provisorisk åtgärd skulle vidtagas, det förslag att den theoretiska examen skulle endast tagas vid fakulteterne, den ‘praktiska uteslutande vid institutet.
För den händelse Kongl. Maj:t skulle pröfva lämpligt att för längre tid sätta i verket interimsförslaget, så anmärka de deremot, att läkare-ed icke borde afläggas, ej heller rätt till läkarekonstens utöfning meddelas, förrän den praktiska examen i sin helhet vore tagen.
— Då detta betänkande afgafs hade således Institutets professorer iugen invändning deremot att kandidat-examen endast inför fakulteterna aflades.