Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till boupptecknings förrättande ege slerbhuscn välja hvem helst de hafva förtroende för, och kalle gode män, som efter bästa förstånd egendomen värdera, samt skrifva uppteckningen jemväl under.
Motiven lill denna lagförändring anser jag öfverflödigt att här upprepa.
De finnes utvecklade uti min förra motion i ämnet, och jag lager mig friheten åberopa desamma med hänvisning lill 2 ulra bandel af Ståndets tryckta protokoller vid sist— förflutne riksdag, sidonie 169—202.
Af Olof Olsson fi ån Wermlands län, om ändring i sättet för utgörande af kungsskjuts.
Af alla de snart sagdl oräkneliga skattebördor, som lynga på jordbruket, är ändock skjutsningsbesvär^ den aldra tyngsta, och derom äro tankarne åtminstone inom della Stånd icke delade.
Man har lid efter annan hyst den glada förhoppning, att denna fråga en gång skulle få en rättvis lösning, medelst denna bördas skil jande från jordbruket, och i denna förhoppning står man ännu qvar.
Ingen, den der varit med om kungsskjuts, lärer kunna förneka, att af all skjutslunga kungsskjutsen är den ojemförligt svåraste hörda för dem som bo så lill, att delta onus årligen och flera gånger 0111 året förekommer, i följd af Kongl, personers nu mera ofta inträffade resor till Norrige.
Kungsskjutsen drabbar mer än annan skjuls ojemnt de skjutsskyldige, emedan endast de delar af landel, hvilka vägen till Norrige genomlöper, hafva att bestrida densamma; så' t. ex. är detta händelsen inom Wermlands län, der det finnes 16 härader, af hvilka endast 6 utgöra kungsskjuts, nemi. Wisnums, Ölme, Wäse, Kils och Jösse härader samt Carlstads tingslag.
Denna skjuts Motioner i Bonde- Ståndet 1862.
169 skjuts utgöres allmännast af hållskjulsskyldige, hvilka till stor elei bo så aflägset från skjutsstationerna, att de i anseende till alltför stor resekostnad, omöjligt kunna inställa sig der med egna hästar, ulan mäste genom ackord med de närmare boende fullgöra sin skyldighet, och få betala från 5 till oidi med 10 l»:dr R:mt, utom skjutslega!], för hvarje häst.
„ Lika med hvarje annan vördar jag högt vårt Konungahus och vill visst icke ifrågasätta, att de tillfällen, då Kongl, personer vistas ibland folket skilj.da från residenset, skola inskränkas, men delta hindrar mig ej alt i min mån söka bidraga lill en jemnare fördelning af en börda, som obilligt drabbar blott en del af allmogen, ty svårligen kan med skäl försvaras, att en så hård beskattning som kungsskjutsen skall drabba blott en ringa del af landels innevånare.
Derföre vågar jag föreslå alt, till fördelning deraf, det måtte stadgas: alt kungsskjuts skall utgöras af de personer och tili det pris, som genom vederbörande kronobetjening kan betingas, samt skilnaden emellan fast— slälda skjutslegan och det betingade priset godtgöras af allmänna medel.
Detta förslag, som äfven af mig framhölls vid sisllidne riksdag, vann då bifall af Sammansatta Slats- och Ekonomi-Utskottet i dess Betänkande N:o 8, men förföll vid slutliga afgörandet.
Stockholm den 19 November 1802.
Härmed förena sig: O. Olsson, Jonas Christophersson, Nils Andersson. från Slängserud. från Wermlands län. P. Persson, från Wermlands län.
Prot. 1862 ty 1863. 11 Sami, 4 Afd. 22 170 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Nio 119.
Af Sven Gustal’ Johansson från Jönköpings län, om den ändring i 3 och 4 SS af Kongl. Förordningen den 21 December 1857 rörande stängselskyldighet, alt denna må utgöras efter hemmantalet.
Förordningen af den 2 4 December 1857, rörande stängselskyldighet, uti 5 och 4 §§ föreskrifver att de, som hvarandra uti egoskilnaden mola, skola taga del till hälften hvar, i fall stängsel påyrkas och detta elter mill förmenande är en stor orättvisa mot de små hemmansegarne, så tager jag mig friheten föreslå, att orden till ”hälften hvardera” måtte utgå och i deras ställe orden ”efter hemmantalet” införas, i Det mäste väl höra anses för rätt och billigt, att hvarje hemmansegare deltager i slängselskyldigheten eller det hemmantal han eger; men enligt nu gällande stadgande i stängselförordningen skola de små hemmansdelarne i och lör sin stängselskyldighet blifva ruinerade på skog.
Antager man t. ex. all ^:del mantal gränsar med sina egor intill ett hell mantal, så är den mindre delen skyldig att till hälften deltaga i stängsel mot den större, oaktadt den förre blott har 1 :del så väl i skog som inegor, i jemförelse med den sednare.
Häraf följer tydligen, att en rättelse i stängselförordningen är af behofvet påkallad.
Om remiss af denna min motion till vederbörligt Utskott anhalles.
Stockholm den 49 November 4 862.
Sven Guslaf Johansson, från Jönköpings län.
171 N:o 120.
Af Sven Gustaf Johansson från Jönköpings län, att taxeringsvärdet må läggas lill grund för fast egendoms värdering vid bouppteckning, samt stämplade pappersafgiflen för bouppleckningar nedsättas lill hälften af nuvarande belopp.
Sorn i lag ej finnes föreskrifvet hvad värde, som vid boupptecknings förrättande bör eller skall åsättas fast egendom, ehuru en vanlig praxis är att lägga taxeringsvärdet till grund derför, så tager jag mig friheten alt., då taxeringsvärdet genom scdnasle bevillnings-förordning undergått en stor förändring, föreslå, alt i lag måtte stadgas det taxeringsvärdet lägges till grund för den fasta egendomens värde vid bouppteckning; och vågar jag derjemte föreslå: det Rikets Ständer för sin del måtte besluta att afgiften för karteringen af bouppteckningar må nedsättas till hälften.
Staten skall ändå bekomma större inkomst af stämpladt papper i och för bouppteckningar till följd af den förhöjning i taxeringsvärdet, som den fasta egendomen undergått, ty i den ort, som jag representerar, har den åsigt gjort sig gällande, att en hemmansdel, som varit taxerad till 800 R:dr, blifvit vid sednasle taxeringen uppsatt till 8000.
Genom en så stor förändring af fastighetsvärdet skola Statens inkomster således betydligt förökas, om än den stämplade pappers-afgiften nedsältes till hälften.
Häruti förenar sig Jöns Andersson, från Malmöhus län. 172 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Af Daniel Danielsson från Jönköpings län, derom att Smålands Husarregemente mätte få förändras till infanteri samt att Rikets Ständer mätte lill Kongl. Maj:t härom ingå med underdånig skrifvelse.
Då vid manga föregående riksmöten fråga varit väckt om Smålands Husarregementes afsilning och förändring till Infanteri, torde det vara mången bekant, hvilken svårighet rustningen medför för denna provins, som hufvudsakligen måste skaffa sina remonter från Wester- och Östergötland, till stor kostnad och svårighet för de rustande, hvilket torde vara tein!igen allmänt både kändt och erkändt.
Att rustningen för denna ort mer än .andra, utgör en hörda, horde väl ingen kunna bestrida, som åtminstone eger någon säkrare kännedom om provinsen, samt de försakelser och mödor den mindre rusthållaren måste utstå, för att till Konung och Fädernesland utgöra sina skyldigheter.
Redan vid 1840 och 1841 årens riksdag erkände Rikets Ständer behofvet af denna förändring och beslutade, alt Smålands Husarregemente, som utgöres endast al 500 man skulle förändras till Infanteii, i likhet med den redan afsutna delen eller Smålands Grenadier-bataljon.
Vid hvarje derefter inträffadt riksmöte har frågan varit väckt samt Rikets Ständer välvilligt omfattat den, ehuru den alltid fått mer och mindre förord.
Alt denna fråga redan härförinnan ej har vunnit Kongl. Majits bifall lärer komma sig af den stora nedsättning i kavalleriet, som från åratal egt rum, och hvilken nedsättning genom förnyade konlrakter allt hitintills bibehållits, fastän den utsträckta beväringen gjort större tillökning till Infanteriet på sednare tider.
Att de med Westergötlands- och Andra Lifgrenadier-regemenlet afslutade kontrakter om lläslVakans-spannmåls erläggande gå lill ända med år 1870 är mig bekant, saint alt Kongl. Majit till de Kommilterade, som lia sig uppdraget alt utarbeta förslag till ordnande af Landlförsvaret, hvad jag hoppas, tillkännagifvit svårigheten för provinsen Småland alt underhålla kavalleri, i följd hvaraf de provinser, som förse Småland med de liesta remonter, lämpligast och i främsta rummet borde ifrågakomma, i händelse kavalleriet ej kan förminskas, linner jag förenadt med största billighet och rättvisa, och jag vågar hoppas, att denna fråga vinner såväl Kongl. Maj.ts som de Kommitterades förord, och hvilket förslag jag förmodar blifver utarbcladl för all komma det Utskott tillhanda, som kommer alt behandla denna fråga.
N:o 122. 173
Det är på dessa grunder samt på de vid föregående riksmöten uttalade skäl jag härmed vördsammast vågar föreslå:
Det Rikets Ständer hos Kongl. Moj.l ville anhålla, att Smålands Husarregemente måtte, i likhet med den redan afsutna delen eller Grenadier-bataljonen, få afsitta och förändras lill infanteri, samt att Kongl.
Majit i följd deraf läktes vidtaga den reglering som för de rustande och fäderneslandet kan blifva lämplig och billig.
Om remiss härå tili vederbörligt Utskott anhålles.
Slockholm den 15 November 1862.
Häruti instämma: J. Ericson, Angust Petterson, C. J. Svensén, Johannes Andersson, från Jönköpings län. från Calmar län. från Jönköpings län.
Af Johannes Andersson från Jönköpings län, om rätt för (ihoer ä de lill Wisingsö gymnasium och skola donerade hemman all detsamma till skatte inlösa.
Under betraktande af de flerfaldiga fördelar för såväl det allmänna sorn den enskilde, hvilka vunnits, om en af Ledamoten inom delta Stånd, från Norra och Södra Wedbo Härader af Jönköpings län, vid 1812 års riksdag väckt motion vunnit fullständigt bifall, har jag sedan förhållandena numera i åtskilligt förändrats, ansell mig höra vid denna riksdag väcka motion i med den förenämnda likartad syftning.
Inom Kronobergs, Skaraborgs, Jönköpings och Östergötlands län, finnas nemligen tillhopa 5 l,j till 40r förmedlade, af Riks-Drotset Grefve Pehr Drahe och dess Hauptman J.
Lantzcnlelt på 1640, 1650 och 1660-talen skänkte, af Konung Carl XI år -1681 reducerade, men år 1693 återskänkte mantal till Wisingsö gymnasium och skola, hvilka mantal eller hemman numera, med undantag af 1 mantal Märby i Östergötlands och 1 mantal Gräshult Pukaregården i Skaraborgs län, hvilka äro af gammal frälse, genom Kongl.
Brefvet den 12 November 1819 blifvit 174 Motioner i Bonde- Ståndet 1862.
N:o 122. förklarade vara af ren Krono-natur samt få såsom sådana behandlas, med undantag af den för åboer å andra kronohemman medgifna rättigheten att lösa hemmanen till skatte.
En sådan rättighet för åboer med stadgad åborätt å ifrågavarande skolegods-hemman är det jag yrkar måtte blifva medgifven, och detta på följande skål: l:o Erhölles genom skatteköpeskillingen, hvilken borde erläggas efter beräkning af 10 års grundräntor, ett, om än ringa, kapital, af hvilket det Allmänna kunde draga årlig ränta. 2:o Finge hemmans-innehafvaren friare händer alt bruka gården och skulle otvifvelaktig! väckas tili högre intresse alt förbättra den, på samma gång ulvägarne att kunna förbättra den lättades genom den större garanti, hemmansinnehafvaren kunde lemna, om lian för nämnda ändamål sage sig i behof att upplåna penningar. 3:o
Förekommes en mängd nu förefallande tids- och penninge-ödande tvister om den bättre rätten till värdskap å sådana hemman. 4:o Kunde, genom dessa hemmans skatteköpande, den verkligen öfverflödiga skolcfogdetjensten vid desamma indragas vid nuvarande innehafvarens afgång, och de till nämnde tjenst såsom boställen anslagne 4 mantal Stenkilstorp och ett halft d:o Wettersmålen utarrenderas, samt Kronofogden inom fögderiet eller länsmannen inom distriktet åläggas utöfva den erforderliga tillsynen å dessa, likaväl som å andra dermed likartade hemman. 5:o
Finge vid arfskiften mellan flere barn alla barnen lika, och den äldsta sonen icke ensam uteslutande rätt framför de öfrige.
Med tillförsigt alt min, på nu anförda skäl, framställda motion icke allenast skall vinna Rikets nu församlade Ständers, såsom den vid 1812 års riksdag väckta, vann dåvarande Ständers bifall, samt blef af de auktoriteter, hvilka afgåfvo utlåtande i ämnet, nemligen Konsistorium i Wexiö, Konungens Befallningshafvande i förenämnde 4 län och Kongl. Kammar-kollegium lifligt understödd, med undantag af Konsistorium i Wexiö, hvars invändningar syntes mig vara af alltför underhaltig beskaffenhet, utan äfven Kongl Maj:ts nådiga stadfästelse, får jag föreslå: att, sedan Statsverket numera åtagit sig aflöningen till lärarne vid Wexiö och Jönköpings läroverk, på hvilka räntorna af dessa hemman öfverflyt tades år 1811, då Wisingsö gymnasium och skola indrogs, de inflytande skatteköpeskillingarne och arrendet för ifrågavarande skolefogdeboslällen måtte tillfalla Statsverket och icke blifva betraktade såsom en Wexiö och Jönköpings läroverks uteslutande tillhörighet.
Häruti instämmer : August Pettersson, från Jönköpings län.
N:o 123. 175 N:o 123.
Rundbäck från Götheborgs och Bohus län, om uppltäfning af 8 $ i adelig a privilegierna rörande befrielse för säterierna inom vissa län frän skyldighet alt deltaga i underhållet af vägar och broar samt utfärdande af ny lag i ämnet.
Uti Byggninga-balkens 25 Kap. 8 § stadgas: ”Alle, som å landet hemman ega eller bruka, skola vägar rödja och broar hygga.”
Och delta allmänna och rätt visa stadgande är konseqvent nog utsträckt så långt, alt icke blott alla boställen, utan till och med Konungens gårdar äro icke från väg- och brounderhållningsskyldigheten befriade.
Denna jemnlika och högst rättvisa anordning, all "alle skola vägar rödja och broar hygga,” grundar sig naturligt nog derpå, att alle behöfva vägar och broar begagna.
Något undantag från ett sådant, på den innersta rättsgrund hvilande, lagstadgande, borde väl knappast tänkas, myckel mindre ega rum i verkligheten ; men icke förthy, hafva vi just i delta fall ett undanlag.
Detta undantag igetrfinnes uti de adeliga privilegierne af den 10 Oktober 1725, § 8, och rörer säterierne i Skåne, Halland, Blekinge och Bolms län, hvilka enligt delta privilegium äro från bro- och vägunderhällningsskyldigheten fria.
Att en sådan befrielse från ett så svårt på andra hemman tryckande onus, skall åtnjutas af ett fåtal större egendomsegare inom några af Bikels provinser, andra hemmansegare derstädes till men ; detta är så mycket hårdare, som eli sådant undantag aldrig kan hvila på någon sann rättsgrund, eller af det allmänna medvetandet om rätt och orätt gillas och försvaras.
Jag behöfver väl icke här mycket orda om hvad hvar man känner, att dessa säteriegare, lika väl och lika mycket som andra, begagna sig af de allmänna vägarne ; men när så år, så höra de väl i likhet med andra underhålla dem.
Jag hoppas alltså, alt delta mitt påstående, det ofvanberörda säterier höra i vägunderhållnings,skyldigheten i likhet med andra hemman deltaga, skall vara så klart, billigt och rättvist, alt Rikets nu församlade
Ständer redan vid denna riksdag icke skola underlåta för sin del vidtaga en högst nödig och önskvärd förändring härutinnan.
Men på samma gång en sådan förändring yrkas, får motionären äfven, i full analogi med hvad redan rörande säterierne anfördt blifvit, före slå : det alla på landet varande fabriker, verk och inrättningar, som för inkomst af kapital eller arbete erlägga bevillning till Slaten efter 2:dra Ari., måtte kännas skyldige i vägunderhållningsskyldigheten deltaga.
En sådan skyldighet, för fabriker, verk och inrättningar å landet, är så mycket 176 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 123. mera rättvis och billig, sorn i alla de orter, der sådana äro belägna förefinnes alltid, just i och för dessa inrättningar, en lifligare trafik synnerligast med tyngre gods, hvarföre vägunderhållsskyldiglieten på sådane orter blir betydligt drygare, och bör väl derföre de, som mest förorsaka denna ökade kostnad, lill densamma också bidraga.
Beräkningsgrunden, hvarefter fabriker, verk och inrättningar böra i underhållet af allmänna vägar deltaga, torde lämpligast böra blifva den bevillningsafgilt, sorn erlägges enligt 2:dra Art. jemförd med medelbevillningen å mantalet inom häradet.
Att, när en så beskaffad förändring i vägunderhållningsskyldigheten inträder, ny vägdelning blir af nöden är klart, men ny vägdelning, grundad på hemmanens taxeringsvärde, är redan under nuvarande förhållanden af behofvet påkallad.
Alt emot en så beskaffad delningsgrund visserligen kan invändas, det taxeringsvärden på hemman och fabriker alltför ofta ändras och synnerligast hvad fabriker angår, äro deras vara och icke vara alltför lösligt, emedan en fabrik det ena året kan uppslå och blomstra, det andra icke linnas ; hvarföre alltid nya vägdelningar voro af nöden.
Mot dessa betänkligheter får jag som preservativ framställa följande förslag.
Sedan vägarne första gången voro af landtmätare och gode män uppmätte, graderade och delade, så borde icke liv vägdelning oftare ifrågakomma än hvart tionde år och då verkställas af länsmannen med biträde af 2 nämndemän.
Fordrades icke efter tio års förlopp ny mätning och gradering, så behöfde endast ny fördelning af väg ske efter dåvarande taxeringsvärde.
Under de tio år, som här äro föreslagne och borde förflyta emellan hvarje vägdelning, skulle ovilkorligen enhvar underhålla den väg honom vore tilldelad.
Komme ny allmän väg alt under tiden anläggas, eller fabrik t. ex. som hade vägunderhållningsskyldighet alt nedläggas, så skulle dessa vägstycken gemensamt af häradet underhållas intill dess de tio åren voro förflutne, då dessa vägstycken på väghållarne indelades.
Skulle emellertid delta förslag i tillämpningen icke anses blifva nog betryggande, eller nog fördelaktigt, så torde jag få framställa följande alternativ såsom ledande till något bättre : all väg indelas endast på jordinnehafvare, efter det taxeringsvärde hvarje hemman är åsatt och delta alltid på jemna 100 R:dr Runt.
Underhållningskostnaden af vissa, t. ex. 10 fot af lista gradens väg bestämdes af Häradsrätten, hvarefter fabriker, verk och inrättningar, allt efter det å dem åsätta taxeringsvärde, till de vägunderhållningsskyldige inom häradet betalade så mycket per år, som motsvarade kostnaden för den väg, de i annat läll skulle vara skyldige underhålla.
Med öfvertygelse derom, att hvad jag bär haft äran andraga stöder sig på en sann och billig rättsgrund, får jag vördsammast föreslå :
Det 8 § af adelns privilegier den 10 Oktober 1725, i hvad den rörer befrielse från väg- och brounderhållningsskyldigheten för säterierna i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län, måtte upphäfvas, likasom alla hitintills - Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
177 intills utgifna författningar, rörande delning och underhållningsskyldighet å allmän väg måtte förklaras ogiltige.
Öfverlemnande dock åt vederbörande Utskott, alt, i enlighet med de här anförda grunder, närmare stipulera uppställningen af ett lagförslag, huru en rättvisare och jemnare fördelning af vägunderhållningsskyldigheten hädanefter bör vara beskaffad.
Stockholm den 19 November 1862. J. Rundbäck, från Göteborgs och Bohus län.
Rundbäck från Göteborgs och Bohus län, angående ändring och tillägg i i § i Kap. Rättegångs-Balken, rörande Nämndemansval.
Uti 1 Kap. 1 § Rältegångs-Balken stadgas, bland annat: ”Underrätt å landet är Häradsrätt.” — — ”Der döme Häradshöfding med tolf bönder.” — — ”Då ledigt rum i Nämnden fyllas skall, varde i den eller de socknar, för hvilka ledigheten inträffat, val hållet af de derstädes bosatte bönder, å dertill fjorton dagar förut utlyst sockenstämma”, o. s. v. Utaf hvad nu anfördt blifvit inhemtas, hvarest och huru Nämndemän väljas skola; men som genom Kongl. Maj:ts nådiga Förordning om Kommunalstyrelse på landet af den 2 1 Mars 1862, Kongl. Maj:ts nådiga Förordning om Sockenstämmor i riket den 29 Augusti 1843 blifvit till all kraft och verkan upphäfd, så alt alla de ärender, hvilka förr handlades på Sockenstämma nu blifvit öfverflyttade på Kommunal- och Kyrkostämma, bör väl ett sådant stadgande som det, att Nämndemän skola väljas på Sockenstämma, icke längre qvarstå i allmänna lagen, för såvida man icke vill, alt det ena lagstadgandet skall stå i strid med ett annat.
Det ligger tyd ligen i öppen dag att, skola Nämndemän hädanefter väljas på Sockenstämma, som i förstberörda § stadgadt är, så måste ett så beskaffad! forum finnas; men då genom den nya Kommunallagen till och med namnet Sockenstämma blifvit annuleradt, så är Bill. till R.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 4 Afd. 23 178 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 124. väl också med detsamma val af Nämndemän derstädes upphäfvet.
Hvad nu åter beträffar rösträtt vid Nämndemans val, så heter det i den nya Kommunallagens 35 §: ”Om utväljande af Elektorer för riksdagsmannaval, samt om val af Nämndemän är särskildt stadgadt.” Och i i § af Ifältegångs-Balken är rösträtten vid Nämndemans val så bestämd, att vid detta val ege hvar bonde lika röst.
Vid val af Nämndemän är man således nödsakad hädanefter hafva särskild röstlängd, emedan icke alla, som hafva rösträtt vid Kommunalstämma, ega rösträtt vid Nämndemansval.
För att nu bringa dessa tvänne, om ej till andan, så till ordalydelsen stridiga lagslad ganden till öfverensstämmelse, får jag vördsammast föreslå, det 1 § uti 1 Kap.
Rättegångs-Balken hädanefter måtte erhålla följande lydelse:
Der dömer Häradshöfdig med toll män, som i Häradet bo och dertill valde äro.
Då ledigt rum i Nämnden fyllas skall, varde i den eller de socknar, för hvilka ledigheten inträffat, val inom Kommunaldistriktet hållet, vid någon af de 3:ne allmänna Kommunalstämmorna, i den ordning och af alla dem, som vid Kommunalstämma hafva rösträtt och talan; allt i enlighet med hvad som stadgas i Kongl. Maj:ls nådiga Förordning om Kommunalstyrelse pä landet den 21 Mars 1862.
Ej må annan till Nämndeman väljas än den, som är väifrejdad och tjugofem år gammal, och den som de fleste rösterna erhållit, vare såsom Nämndeman ansedd.
Uppstår fråga om den valdes behörighet, eller om valet rätteligen skett, gifve Häradsrätten Utslag deröfver, och gånge det Utslag i verkställighet, ändå utt klagan i nögre
Den sorn kallad varder att i Rätten sitta, på sätt nu sagdt är, vare pligtig att minst 2 år, och intilldess val af efterträdare vid nästa ordinarie Kommunalstämma, sedan han om afsked erhållit, försiggått, der tjenstförrälta, derest han ej från orten flyttar, eller eljest gitter visa sådana hinder, att
Rätten pröfvar skäligt honom dessförinnan endllediga; i thy fall utlyses extra Kommunalstämma, der nytt val anställes.
Ej skall dock den, som öfver 00 år gammal är, emot sin vilja till Nämndeman väljas; ej eller vare någon, som ur Nämnden afgått, skyldig alt låta sig åter inväljas förr, än ordningen ånyo till honom kommer, sedan de öfrige, som väljas kunna, för Kommunaldistriktet Nämndemän varit; icke heller må Embets- och tjenstemän, som af sine befattningar hindrade äro att uppdraget fullgöra, till Nämndemän väljas.
Rundbäck, från Göteborgs och Bohus lån.
N:ol25. 179 N:o 125.
Rundbäck från Göteborgs och Bohus län, om utfärdande af ett lagstadgande rörande skyldighet ali inom viss tid till domstol ingifva arfskiftesinstrument.
Det torde vara allmänt bekant, alt bland tvister, hvilka inom vårt land gifva anledning lill långvariga och invecklade rättegångar, intaga, tyvärr, arfstvister ett framstående rum.
För alt i någon mån få orsakerna härtill utredda och felen afhjelpte, bör man väl å lagstiftande maktens sida göra hvad göras kan.
Vi sakna visserligen i vår lag icke föreskrifter, om huru arf dölas skall, men vi sakna ännu i lagen en bestämmelse rörande arfskifte, den motionären anser vara särdeles vigtig, nemligen, att arfsskiften skola till domaren ingifvas.
Ett sådant stadgande att arfsskiften, i likhet med hvad för bouppteckningar stadgadt är, höra in dupplo till domaren ingifvas, det ena exemplaret, alt förvaras i Häradsrättens arkiv och det andra med domarens bevis försedt ålerlemnas, är så mycket vigtigare, som arfskiften äro i flera fall onekligen vigtigare än bouppteckningar, ty arfskiften utgöra, som hvar man vet, lagliga åtkomsthandlingar för ärfd fastighet, och slvrker således egande rätten till jord, likasom arfskiften i arfs- och bördstvister m. fl., ofta ligga till grund för en rättvis och möjlig utredning.