Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Obestridlig vore Bih. till Ii.
Prut. m50 & 1S57.
4 Samt, 1 A/d. 3 Iland. 13 Haft. " 3 18 Stals-Utsknttets Utlåtande M lf>7. ock den förtjenst, som Artilleri-läroverkets lärare egde af både den vetenskapliga oell den iriilitäriska bildningen inom icke allenast Artilleriet och Ingeniör-korpsen, utan äfven General-staben och den öfriga Arméen.
Härtill komme, att läroverkets inflytande, som aldrig varit uteslutande militäriskt, numera, sedan undervisning derstädes lemnäs i civilingeniörs-yrket, omedelbart inverkade till förmån för alla tekniska företag.
För att läroverket skulle kunna gagnerikt verka, vore derföre angeläget, att det erhölle skicklige lärare, äfvensom, då aflöningen för dem är mindre betydlig, det syntes billigt, att de erhölle någon särskild vedergällning för en fortsatt längre tids tjenst.
Af dessa skäl är nu af Kongl. Majit föreslaget, att lärare vid högre Artilleri-läroverket, hvilken i denna egenskap tjenstgjort i 20 år eller derutöfver, måtte, på sätt för lärarne vid Krigs-akademien på Carlberg är vordet medgifvet, efter afskedstagandet från lärare-befattningen, under sin återstående lifstid, från allmänna indragnings-staten erhålla en årlig pension, motsvarande hälften af den aflöning, han vid afgången från läroverket i egenskap af lärare uppbär.
Då emellertid, genom en dylik reglering, den omsättning af lärare, som nu eger rum och som jemväl torde vara för denna läroanstalt nyttig, till stor del skulle motverkas; då de löner, bemälde lärare åtnjuta, icke äro å stat uppförda, och då för öfrigt det framställda förslaget saknar den fullständiga utredning, som för ett noggrant bedömande af denna fråga erfordras, finner Utskottet sig förhindradt att Kongl.
Maj:ts ifrågavarande nådiga framställning understödja, utan hemställer, att detta förslag icke må af Rikets Ständer bifallas. 38io.
Beträffande frågan om pensionsrätt för lärare vid rikets elementarläroverk, har Utskottet, genom remiss från Preste- och Borgare-stånden, fått emottaga följande tvänne motioner: a) af Professor Carlsson, som, i sammanhang med de af denne motionär gjorda framställningar, åsyftande en förbättrad löne-reglering för lärarne vid eleméntar-läroverken, hvaröfver Utskottet vid behandlingen af 8:de hufvudtiteln afgifvit yttrande, jemväl, med afseende å angelägenheten deraf, att skolläraren icke allenast under sin verksamma ålder komme i åtnjutande af en någorlunda tillräcklig inkomst, utan ock tillförsäkrades om att icke på ålderdomen blifva utsatt för nöd och bekymmer, föreslagit, att lärare, som vid elementar-läroverket oförvitligen tjenstgjort i 30 år och uppnått 60 års ålder, må vara berättigad att uppföras på allmänna indragnings-staten med sin fulla lön såsom pension; — och b) af Herr Wetterberg. S. G., som hufvudsakligen fästat uppmärksamheten på innehållet af 78 § af Kongl. Majits den 14 Augusti nästlidne år utfärdade nådiga stadga för rikets elementar-läroverk, deruti förordnas, att lärare vid fyllda 60 lefnadsår, sedan han 35 år varit i allmän tjenst och deraf minst 30 år vid elementarläroverk anställd, skall vara berättigad till afsked med åtnjutande af emeriti-lön eller, Stats-Utskottets Utlåtande JW 1G7. 19 om tillgång till sådan lön saknas, att behålla j af den lön, han vid afskedstagande innehade, dock med det vilkor, att, om lärare, som erhållit afsked med pension eller emeriti-lön, ingår i presterlig eller annan befattning med åtföljande löneförmåner, så stort belopp, som motsvarar dessa, skall å pensionen eller emeriti-lönen afräknas.
Då nu, enligt motionärens åsigt, det hvarken vore med skolans eller samhällets verkliga fördel öfverensstämmande, att lärare i 35 år qvarhölfes vid en tjenstgöring, sorn, vida mödosammare än de flesta andra, derföre äfven hastigare undergräfde helsa och krafter, hvadan det ock i allmänhet visade sig, att ganska fa skollärare kunde till 60 års ålder bibehålla den sinnes-spänstighet och arbetskraft, sorn erfordrades för att rätt kunna sköta detta vigtiga kall, har motionären föreslagit, dels att lärare vid elementar-läroverken må varda berättigade att efter 20 års tjenstgöring vid afskedstagande! erhålla J af lönen i pension och efter 30 års tjenstgöring lönens hela belopp, dels ock att ofvan anförda föreskrift om pensionens förminskande vid emottagandet af annan befattning ej vidare måtte komma att tillämpas.
Då Utskottet icke kan bestrida, att lärare-kallet, likasom det onekligen är ett af de mest maktpåliggande bland alla allmänna befattningar, äfven i högre grad än de flesta andra tjenster tager såväl själs- sorn kroppskrafter i anspråk, skulle
Utskottet visserligen i följd häraf anse önskvärdt, att lärarne vid rikets elementar-läroverk kunde, såsom motionärerne hemställt, vid en tidigare ålder, än den för tjenstemän i allmänhet föreskrifna, komma i åtnjutande af tillräckliga pensioner, på det de ej måtte tvingas att med denna ansvarsfulla verksamhet fortfara längre, än förmåga och krafter medgifva.
Men å andra sidan, och i betraktande af de inom elementarläroverken för närvarande allmänt rådande förhållanden, har Utskottet ansett det vara mindre vigtigt, om frågan rörande lärarnes pensionsrätt ej skulle erhålla en fullt tillfredsställande lösning under nu pågående riksmöte, då så betydliga anslag blifvit begärda och af Utskottet tillstyrkta för åstadkommande af en förbättrad löne-reglering åt lärare-staten.
Enär nemligen flertalet af äldre lärare vid rikets elementar-läroverk börjat sin tjenstgöring på den tid, då de voro berättigade till dubbel tjenstårs-berä^- ning, torde det ännu vara ganska sällsynt, att en sådan skollärare ej vunnit befordran inom kyrkan långt förr än pensionsrätt vid läroverket kunnat honom tillerkännas, hvaremot de, hvilka sednare blifvit vid skolan anställde, först efter en längre tids förlopp kunna ifrågakomma till uppförande å pensions-stat; och då det således kan antagas, att under nästa statsreglerings-period endast undantagsvis en eller annan skollärare kan uppnå pensions-åldern, har Utskottet ansett något annat stadgande i detta hänseende för närvarande icke erfordras, än att lärare vid elementar-läroverken må varda tillförsäkrade om samma rättighet, sorn civile embels- och tjenstemän, att, under de för desse i författningarne föreskrifne vilkor, uppföras på rikets allmänna indragningsstat, med åtnjutande af hela sin lön i pension.
Härigenom skulle äfven det å 9:de hufvudtiteln hittills uppförda anslag till emeriti-löner vid elementar - 20 Stats-Utskotte/s Utlåtande M 167. läroverken ej vidare blifva behöfligt, likasom de å delta anslag uppkomna besparingar torde kunna från Kongl.
Stats-kontoret öfverlemnas till Rikets Ständers Riksgälds-kontor.
I följd af hvad sålunda blifvit anfördt, kan Utskottet icke i vidsträcktare mån understödja ofvanberörde motioner, än genom följande hemställan, att Rikets Ständer matte besluta, dels att lärare vid rikets elementar-läroverk hädanefter skola, såvida de ej innehafva prebende eller annan presterlig lägenhet, komma i åtnjutande af ena luinda rättighet till pension å allmänna indragnmgs-staten, som, enligt fällande författningar, tillkommer civile embets-och 7 O O O ' tjenstemän, dels att något anslag till emeriti-löner vid elementarläroverken ej vidare kommer att å riksstaten uppföras, dels ock att de besparingar, som å nämnde anslag för närvarande förelinnas, böra från Kongl.
Stats-kontoret till Riksgälds-kontOret öfverlemnas; och torde, i händelse af bifall härtill, Rikets Ständers blifvande beslut hos Kongl. Majit i underdånighet anmälas. 39:o.
Ridderskapet och Adeln har till Utskottets behandling öfverlemna! en inom samma Riksstånd väckt motion, deruti Grefve C. A. Adlersparre erinrat, hurusom erfarenheten redan visat, att vid Gymnastiska Central-institutet anställde lärare, i anseende till de vid deras tjenstgöring fästade knappa vilkor, sällan kunnat länge dervid qvarstanna, utan hellre i fremmande länder sökt och vunnit en rikligare utkomst, för att icke', då krafterna en gång befunnes medtagna, nödgas i hemlandet sakna det nödvändigaste.
I betraktande häraf och då billigheten syntes fordra, att dé, som egnat sina krafter åt detta mödosamma värf, på ålderdomen icke måtte sakna sin nödtorftiga bergning, har motionären föreslagit, att hvarje gymnäslili-lärtirei', som i 3o års tid vid offentligt läroverk egnat sig åt det gymnastiska kallet, måtte vid fyllda^ 60 års ålder få åtnjuta hela sin då innehafvande lön i pension, samt att gymnastiklärare, som vid 50 års ålder efter 20 års tjenstgöring funne sig af sjuklighet eller minskade krafter föranlåten att begära afsked, skulle ega rätt att såsom pension uppbära hälften af den lön, han sednast innehaft.
Stats-Utskottet, som i sitt angående 8:de hufvudtiteln afgifna utlåtande erkänt och framhållit vigten för den offentliga uppfostran af ändamålsenligt ordnade kroppsöfningar, anser ock, lika med motionären, att gymnastiklärare, ej mindre än andra tjenstemän, böra, sedan de egnat sin verksamma ålder åt statens tjenst, genom erhållande af pensioner skyddas från nöd på ålderdomen.
Men då likväl härvid förekommer, att gymnastik-lärare först under de sednare åren och endast vid ett mindre antal läroverk varit anställde, hvadan de ej heller förr än efter flera års Slat»-Utskottets Utlåtande JM 107. 21 förlopp konny blifva tili pensioner berättigade, tinner Utskottet ej nödigt, att något anslag härtill vid denna riksdag af Rikets Ständer anvisas, helst detsamma under nästa slatsreglerings-period säkerligen ej skulle komma att för det afsedda ändamålet användas; och hemställer alltså Utskottet, att den härom väckta fråga, för närvarande, ej må till någon särskild åtgärd af Rikets Ständer föranleda. 40:ö.
Grefve Taube, Henning Edvard, har uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt och till Utskottet remitterad motion fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på de olägenheter och missförhållanden, som uppstode derigenom, att Häradshövdingar icke voro tillagde pensionsrätt på allmänna indragnings-staten, till följd hvaraf de nödgades i det längsta sjelfve förrätta sina embeten, ofta med högligen försvagade både själs- och kropps krafter, eller ock, på grund af läkarebetyg, söka sig tjenstledighet under längre tid, hvarunder tjensterna måste uppehållas, efter förordnanden, af personer, som ofta erhölle ringa ersättning för sin möda och som, i anseende till inträffande ombyten, föga kände ortens förhållanden.
För att undanrödja dessa olägenheter mäste, enligt motionärens åsigt, Häradshöfdingar medgifvas rätt till en, i förhållande till embetets vigt och deras egna lefnadsbehof bestämd, pension å allmänna indragnings-staten vid 65 års ålder, samt yngre män dymedelst öppnas tillfälle att sköta de mödosamma domare-befattningarne; hvarföre motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte besluta, att från och med år 1857 Häradshöfdingar, då de uppnått en ålder af 65 år och innehaft häradshöfdinge-embetet i minst 15 år, måtte ega rätt att vid afskedstagande å allmänna indragnings-staten erhålla en årlig pension af 4,000 Riksdaler Riksmynt.
Den vid pensionering i allmänhet följda grundsats, att bestämma pensions-beloppet i förhållande till den ordinarie lönen, skulle på ett högst märkbart sätt rubbas, derest den af motionären gjorda framställning bifölles, och Utskottet fruktar, att, om undantag från berörde grundsats en gång medgåfves, exemplet deraf skulle föranleda till ytterligare afvikelser; hvarföre, och då häradshöfdinge-befattningarnes innehafvare, genom de med desamma åtföljande extra inkomster, i förhållande till andra Statens tjenstemän, äro skäligen väl aflönade, Utskottet hemställer, att motionen icke må af Rikets Ständer bifallas. 41:o.
Under erinran om den ansträngande uppmärksamhet och den oupphörliga moda, som erfordrades af barna-lärarinnan, och hvilka så medtoge hennes själsoch kropps-krafter, att hon ej på ålderdomen kunde fortsätta sitt undervisningskall, samt om den ringa ersättning, sorn lemnades henne för hennes mödosamma arbete och det armod och bekymmer, som, till följd häraf, blefve hennes lott på gamla dagar. har Herr K. A. Almgren i Borgare-ståndet, med förnyande af en vid sistför— flutna riksdag väckt, men då utan afseende lemnad, motion, hemställt, att Rikets 22 Stats-Utskottets Utlåtande JW 167.
Ständer måtte för en gång anslå en summa af 45,000 R:dr R.mt-, såsom grundfond för en pensions-inrättning för fruntimmer, hvilka genom mångårig bärna-undervisning i alla dess delar gjort sig förtjenta af det allmännas välvilja.
Enär motionären ej heller nu meddelat några närmare upplysningar rörande ifrågavarande pensions-inrättmngs organisation, grunderna för pensions-beloppens bestämmande m. m., i saknad hvaraf hans vid sednaste riksdag väckta likartade motion ansågs icke kunna till någon åtgärd föranleda, finner Utskottet sig äfven å denna motion böra afstyrka bifall. 42:0
Uti en inom Bonde-ståndet väckt motion, som blifvit lill Utskottet re mitterad, har Per Mattsson från Wester-Norrlands län, med hvilken åtskillige ledamöter af nämnde stånd sig förenat, hemställt, att Rikets
Ständer måtte bevilja ett statsanslag af minst 200,000 R:dr R:mt till bildande af en pensionsfond för sådana jordbrukare, som, efter att i 30 år hafva egt och skött krono- eller kronoskatte hemman och under hela denna tid erlagt sina utskyIder till staten, fyllt 00 år och kunde förete vederbörande socknenämnds eller presterskaps intyg om en städse ådagalagd redlig vandel, flit och ordentlighet, men icke voro i stånd att utan anlitande af fattigvård sig försörja.
Den vidare utredning af detta ämne, hvilken Per Mattson i sin motion förbehållit sig att under riksdagens lopp få afgifva, har icke kommit Utskottet tillhanda; och jemte det
Utskottet icke finner något grundadt skäl förekomma, hvarföre egare eller innehafvare af fastighet skola på äldre dagar hugnas med pension af staten, anser sig Utskottet, med afseende å det outredda skick, hvari förslaget nu förekommer, icke kunna annat, än afstyrka bifall till denna motion. 43:o.
Herr Tham, Seb. Math., har uti en inom Ridderskapet och Adeln väckt och till Utskottet remitterad motion fästat Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att, derest icke Tull-statens pensions-inrättning erhölle understöd af allmänna medel, inrättningen skulle förr eller sednare gå sin upplösning till mötes, samt af sådan anledning hemställt, att af Tullverkets medel måtte åt Tull-statens pensions-inrättning beviljas ett årligt anslag af '15,000 Riksdaler Riksmynt.
Enligt hvad i denna motion upplyses, hade ifrågavarande pensions-inrättning, som vore bildad genom enskilda uppoffringar af dess delegare, för närvarande 2,126 delegare och 779 pensionärer.
Pensions-beloppen voro, jemförda med hvad andra dylika inrättningar utgåfvo till tjenstemäns och betjentes enkor och barn, högst ringa, utgörande endast 15 procent af mannens eller fadrens i lifstiden innehafda ordinarie lön på tullverkets stat.
Under det andra pensions-delegare vanligen bidrogo till pensions-kassorna med 2 procent af lönens belopp, skattade Tullverkets tjenstemän numera till sin pensions-inrättning med 3, 4 å 5 procent af lönen, utom den be - Ståls-Utskottets Utlåtande M 167.
23 stämda inträdes-afgiften, hvarförutan inrättningen erhölle inkomst genom innehållning af 3 procent å alla beslagare och åklagare tillkommande andelar uti konfiskationsoch bötesmål, äfvensom å auktions- och kustchefs-procenter
Dessa kassans inkomster, i förening med räntor å dess utlanta medel, hade icke desto mindre under en lång följd af år varit otillräckliga att betacka dess utgifter; i följd hvaraf inrättningen redan skulle varit upplöst, derest den för hvarje år uppkomna brist icke blifvit genom de af Kongl. Majt anvisade belopp ersatt.
Endast för år 1855 hade pensions-inrättningen utan att begära något särskildt understöd af tullmedlen kunnat fullgöra sina åtagna förbindelser, men härtill hade 2:ne särskilda tillfälliga omständigheter bidragit, nemligen inbetalning af så kallad bottenpenning å hufvudsakligen betjente, enligt Kongl. Maj:ts nådiga stat den 9 Mars 1855, tillagd löne-förhöjning, och ett erhållet testamenteradt kapital af 5,637 R:dr 17 sk. 4 r.st.
Banko; men dylika för kassan lyckliga omständigheter vore icke att för framtiden motse.
För öfrigt vore orsakerna till pensions-inrättningens ekonomiska ställning att söka dels deruti, att den talrika kust- och gräns-bevakningen genom dess tjenstgöring ofta ådroge sig sådana lidanden, att deras lifstid förkortades, hvarigenom pensions-tagarnes antal ökades, dels ock numera deruti, att genom den fria tullagstiftning, som under sednare tider inlrädt, en betydlig minskning komme att ega rum i inrättningens extra inkomster af procenter å beslagare- och aktorats-arfvode, m. m.
Af en Utskottet tillhandakommen, utaf vederbörande räkenskaps-färare författad, tryckt berättelse angående Tullstatens pensions-inrättnings inkomster oqh utgifter för år 1855 inhemtas, att pensions-inrättningens från år 1854 egande behållna fond R:dr 129,938: 24. 11. utgjorde, sedan bristen för samma år i pensions-kassans inkomster mot dess utgifter blifvit kassan af Tullverkets extra medel ersatt med 864: 4. 10, tillhopa Ii7dr130,802: 29. 9.
För år 1855 utgjorde inkomsterna, inberäknadt ofvan omförmälte testamenterade kapital 32,958: 11. 5. hvaremot utgifterna endast uppgått till . . 26,036: 29.
7. så att ett öfverskott för året således uppkommit af . . 6,921: 29. 10. som ökat kassans fond till R:dr 137,724: 11.
Enär det sålunda befinnes, att kassans ställning sistnämnde år förbättrats, samt Utskottet föreställer sig, att den rörliga bevaknings-personalen på landet numera kan utan fara indragas eller förminskas, hvarigenom, i samma mån pensionärernes antal blefve mindre, kassans fördel ytterligare befrämjades, anser sig Utskottet, under 24 Ståts-Utskottets Utlåtande M 107. åberopande för öfrigt af dte skäl, på hvilka Rikets Ständer vid 1847 ——1848 års samt sistförflutna riksdag funno sig förhindrade att till denna pensions-anstalt bevilja af Kongl. Majit då äskade statsbidrag, sig äfven för närvarande böra afstyrka bifall (ill nu ifrågavarande motion. 44:0.
Till Utskottet hafva blifvit remitterade 2:ne i Bonde-ståndet väckta motioner: a) af Guslaf Johansson från Kronobergs län, hvilken, då det pensionsbelopp af 12 R:dr Banko, som nu vid afskedstagandet beviljades gemenskapen vid arméen, vore, i anseende till varuprisens stegring, alldeles otillräckligt till det nödtorftigaste lifsuppehälle för soldaten, helst om han hade hustru och barn, hemställt, att underhållet för knekt vid afskedstagandet borde bestämmas till minst 30 R:dr B:ko årligen. b) af Måns Persson från Malmöhus län, sorn likaledes, med åberopande af otillräckligheten af nuvarande pensionsbelopp för afskedstagande manskap vid arméen, yrkat, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit anmäla, att de ansågO pensionerna till s. k. gratialister vid Krigsmanshus-kassan böra fördelas i 2:ne pensions-klasser, nemligen för den soldat eller ryttare, som oförvitligt tjenat i 20 år, till 25 R:dr, samt för den, som tjenat i 30 år, till 40 R:dr Rimt; hvarjemte denne motionär hemställt, att Utskottet, efter inhemtande af upplysning om hvad belopp, som ett för ändamålet behöfligt stats-anslag skulle komma att utgöra, måtte yttra sig, huruvida en kortare tjenstgöringstid kunde bestämmas för den värfvade arméens manskap; och hafva flere af Bonde-ståndets ledamöter uti denna motion instämt.
Ehuru Utskottet icke kan annat än erkänna, att den afskedade soldatens vilkor, till följd af varuprisens stigande, blifvit i sednare tider i betydlig mån försämrade, och att åtgärder följaktligen synas böra vidtagas för att häri söka åstadkomma någon förbättring, saknar likväl Utskottet tillräckliga materialier och upplysningar i detta ämne för att kunna bedöma så väl det belopp, som med hänsigt till de på olika lefnads- och tjensteår beroende högre eller lägre pensionerna skulle för ifrågavarande ändamål erfordras, som ock i hvad mån Wadstena Krigsmanshus-kassa, utan att dess C ' bestånd äfventyras eller grunderna i dess förvaltning rubbas, må medgifva någon förhöjning i nuvarande gratialist-understöd.
För att härom erhålla tillförlitlig kännedom och vinna det med motionerna afsedda ändamål, erbjuder sig, i Utskottets tanke, för närvarande ingen annan utväg, än att hos Kongl. Majit göra underdånig framställning om utredning af alla hithörande förhållanden och lämpliga åtgärders vidtagande för ett bättre ordnande af pensionsväsendet för gemenskapen af arméen.
Utskottet får derföre hemställa, att Rikets Ständer, jemte förklarande, att, i sakens outredda skick, något anslag uti ifrågavarande hänseende icke kan beviljas, måtte besluta Stats-Utskottets Utlåtande M 167.
25 besluta en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, med begäran, det Kongl. Maj:t täcktes låta i detta ämne verkställa erforderlig utredning samt med anledning deraf vidtaga de åtgärder, hvarigenom pensioneringen af arméens manskap må på ett lämpligt och verksamt sätt ordnas. 45:0.
Ridderskapet och Adeln har till Utskottet remitterat en af Herr Grefve von Platen, Ballzar, väckt motion om anvisande af ett förslags-anslag till förbättrande af pensionerna för gemenskapen vid Kongl.
Majlis Flotta.
I denna motion anföres:
Enligt det äldsta reglemente för Amiralitets-krigsmans-kassan af år 1681 erhöll en Kapiten, såsom förlamad, 180 och, såsom orkeslös, 144 daler silfvermynt om året, hvaremot all gemenskap tillädes, såsom förlamad, 36 och, såsom orkeslös, 24 daler s. m., eller i förra fallet |:del och i det sednare J af hvad Kapitenen beviljades.
Annu genom ett Kongl. Bref af år 1806 stadgades den grund för fördelningen af Kassans pensions-tillgångar, att 12.000
R:dr deraf anslogos till pensioner för afskedade embets- och tjenstemän, samt 6.000
R:dr till gemenskapen samt deras enkor och barn, eller hälften af hvad som bestämdes för de förra; dock skulle, sedan 166 R:dr 32 sk. blifvit afsatta till allmosor och 1,500
R:dr till fondens förökande, den möjliga återstoden af densamma användas till gratialer för aflidne embets- och tjenstemäns enkor och barn.
Sedan Amiralitets-krigsmans-kassan derefter år 1825 blifvit fördelad i pensions- och gratialsfonderna, hade emellertid förhållandena emellan de pensions- och gratials-tagande så förändrats, att år 1848 de från båda dessa fonder till embets- och tjenstemän utgångna pensioner utgjorde R:dr 38,206: 44. samt understöd till deras enkor och barn » 23,079: 30. summa R:dr 61,286: 26. då deremot de till gemenskapen utgifna pensioner blott utgjorde 12,072: 40. samt understöd till deras enkor och barn . . . 849: 16. 12,922: 8. eller endast nära femtedelen af ofvanberörde understöds belopp.
Enligt de sednast reviderade räkenskaperna, elier de för åren 1852—1854, vår åter förhållandet, att, per medium beräknadt, de till embets- och tjenstemän utgångna pensioner utgjorde samt understöd till deras enkor och barn ....
R:dr 47,414: — . . . . >» 26,954: — eller tillsammans . . . .
R:dr 74,368: — Bih. till R.
Prat. 1856 & 1857.
4 Sami. 1 Afd. 3 Band, 13 Haft. 4 26 Stats-Utskottets Utlåtande JV?
167 då de förra till gemenskapen voro ....
R:dr 13,523: — samt understöd till deras enkor och barn .
» 413: — eller tillsammans R:dr 13,941: -— Nyssnämnde räkenskaper utvisade, att, i medeltal, de inkomster till Pensionskassan ensamt, hvilka härflöto från embets- och tjenstemän eller »sådana förhållanden som med dem egde gemenskap» R:dr 20,456: — och från gemenskapen, eller »sådana förhållanden som med dem egde sammanhang» » 18,713: — x hvarjemte den upplysning meddelades, att förstnämnde år eller 1848, då båda fondernas inkomster i det hela beräknades till R:dr 49,237: 3. 8. utgjorde den andel deraf, som Staten under olika benämningar anvisat, ej mindre än R:dr 31,371: — — Vid jemförelse mellan fordna och närvarande förhållanden syntes således gemenskapen hafva under sednare tider varit i hög grad vanlottad; och staten måste anses så mycket mera skyldig att afhjelpa det uppkomna missförhållandet, i hvad på staten beror, som de förorättade voro genom reglementen uteslutna från rättighet att göra sin klagan hörd och icke hade någon del i förvaltningen af pensionskassan, som icke här, såsom vid Arméen, vore delad emellan befäl och gemenskap.
En af de mest verkande orsakerna till det anmärkta missförhållandet måste tillskrifvas en för långt drifven önskan att, genom starkare omsättning, bereda staten en mera tjenstbar officers-korps.