Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Cigarr-rökaren behöfver cigarrer, men cigar- rerna fordra cigarrfodral, munstycke, snop- pare, eldon, cigarrkoppar.
Det är emellertid svårt att bestämma, hvilka de umbärliga sa- kerna äro, så mycket mera som man då kommer att beröra det sköna, som j u har sina berättigade kraf; men ett slags kur mot denna känsla af behof är det att träda in i skogstorpet och se med huru litet människor i denna värld kunna begå sig och trifvas.
Hvad fruntimrens smycken angår, befara vi, att de måste räknas till det, som kan und- varas; juveler m. m.
blifva i flertalet fall ett snobben, ty vill man vara fullt upprik- tig, måste man vidgå, att den ena lilla frun ofta bär dem för den andras räkning, d. v. s. för att reta hennes afund.
Nåja, de för- höja j u äfven skönheten, det måste erkännas, men en djup sanning ligger dock i efterföl- jande kända berättelse: En mandarin, hvilken var mycket svag för att hafva sin klädnad öfversållad med juve- ler, åtföljdes en dag af en gammal man, som allt emellanåt bugande tackade honom för hans juveler.
» Hvad menar du? » utbrast slutligen man- darinen, » jag har ju aldrig gifvit dig några juveler. » » Nej, » svarade den andre, » men ni har tillåtit mig att se på dem, ' och annat gör ni ej själf med dem, om icke det att ni har besväret att vaka öfver dem, hvilken föga af- undsvärda syssla jag slipper. » Det finns vidare något, som plägar benäm- nas dyra vanor — ofantligt lätt förvärfvade Jta-yelerare K A N D E R S O N 1 Jakobstorg: 1 och svårt aflagda — som slukar penningar och fräter på ekonomien.
Att männen härutinnan äro de som synda mest, är nog oomtvistligt, men äfven kvin- norna hafva sina dyra vanor, såsom t. ex. deras förmiddagsrummel hos sockerbagarne.
Men är det förkastligt att gifva ut sina penningar på konstlade behof, blifver det så i dubbel måtto, om de skola tillfredsställas me- dels anlitande af krediten, och i mångdub- bel måtto, om den, som åsamkar sig skulder- na, ej har någon säker utsikt att kunna be- tala dem.
Och låter man lättsinningt skul- derna växa genom att aldrig lägga band på sina begär, huru skall man egentligen då kunna vara säker på att en gång göra alla rätt?
Genom att icke noggrant emot hvarandra uppställa inkomster och utgifter och hafv.
: karaktärsstyrka nog att lefva så, att de gå ihop, utan genom krediten söka undkomma sina verkliga, kanske hårda lefuadsvillkor, kommer man ut på det sluttande planet, som heter: lefva öfver sina tillgångar.
Det låter ju icke så förskräckligt detta, orden halka så lätt öfver tungau, och det hviskas om myc- ket folk, som går och gäller för att vara he- derligt och bra, men om man närmare tän- ker på, hvad det innebär att lefva öfver sina tillgångar, skall man inse, att det är ingen- ting mindre än oskyldigt.
Ä r man en gång på utförsvägen, kommer man förr eller se- nare till gränsmarken, där obetänksamhet och lättsinne beröra » oegentligheternas », ja, sve- kets område.
För icke synnerligt många år sedan läste man i tidningarna bland rättegångs- och po- lissaker, huru ett fruntimmer i Stockholm af god familj och i förträffliga ekonomiska för- hållanden genom att låta sig behärskas af begäret att komma i besittning af nära nog allt hon såg och dåras af kreditens förförelse ej blott blef utfattig, utan, än värre, gjorde sig skyldig till bedrägerier af flere slag, hvar- igenom hon förorsakade medmänniskor känn- bara förluster och förskaffade sig själf kval- fulla år inom fängelsets murar.
Hon hörde till » the upper ten thousands » och hade kun- nat lefva ett angenämt och bekymmerfritt lif, om hon blott hade lärt konsten att tygla sina önskningar, hvilka, tillfredsställda, växte för hvar dag som gick.
V i sade, att det ligger en egen lockelse i att lefva på kredit, det är som finge man allt det goda gratis.
Tjusningen i stöld ' torde också vara den, att man öfverspringer alla mellanstationer af möda och arbete för att komma till den uteblifna mödans lön.
En- ligt fångpredikanters utsago är tjufven, näst lösdrifvaren, den segaste bland förbrytare.
Att lefva öfver sina tillgångar blifver faktiskt detsamma som stöld, ehuru det är en finare form däraf och i de flesta fall ej sker med uppsåt att stjäla.
Det är omoraliskt och neddragande.
Det är så mycket här i värl- den, som går under förskönande rubriker, men som i själfva verket kan återföras till mycket kärfva benämningar.
Föräldrar och äldre personer i allmänhet lära barnen att » se, men icke röra ».
Men handla de själfva icke mången gång i strid med den grundsats, de anse nödig att inplanta hos de små?
Det är ett verkligt karaktärs- prof att kunna försaka det, men ej har råd att köpa.
Vill man emellertid behålla akt- ningen för sig sjiilf och andras aktning, måste man kunna bestå profvet och ej af njutnings- lystnad eller fåfänga låta förleda sig att skaffa sig det quand méme.
1893 Må en hvar akta sig att lefva i förskott så till sågandes, att draga växlar på en oviss framtid.
Denna dag är min, men kan- ske icke morgondagen, och om jag än lefver ett år härefter, kunna mina ekonomiska för- hållanden visserligen hafva blifvit förbättrade, men de kunna äfven hafva blifvit sämre.
Kvinnorna inför kyrkomötet.
Kvin- nans underdånighet under mannen var i mån- dags föremål för kyrkomötets lifliga öfver- läggning.
Handbokskomitén hade föreslagit och kyrkomötets prästerliga afdelning till- styrkt ett nytt vigselformulär, i hvilket bl.
a. inforts Pauli bekanta ord i Efeserbrefvet: » I hustrur våren edra män, likasom Herren, un- dergifna, ty en man är sin hustrus hufvud, såsom ock Kristus är församlingens hufvud.
I män älsken edra hustrur, såsom ock Kri- stus har älskat församlingen och utgifvit sig själf för henne. » En mycket liflig debatt utspann sig.
Ähö- rareplatserna voro fylda af företrädesvis da- mer, som med ifrigaste deltagande syntes följa meningarnas omväxlande brottningskamp.
Striden inleddes af hr Ribbing, som talade å kvinnans vägnar mot detta attentat mot likställigheten inom äktenskapet.
Tusende kyrkans allra hängifnaste döttrar uppreste sig emot ett sålunda beskaffadt vigselformulär.
Talaren föreslog bibelcitatets utelämnande.
För bifall till handbokskomiténs förslag uppträdde under det följande meningsutbytet hrr Ullman, Bring, Kjellin, Norrby och Sun- delin, hvaremot hrr Staaff, C. Hammarskjöld, Rohde, Billing, Fehr, Ehrenheim, Rundgren, Rudin och Keijser biträdde hr Rihbings yr- kande på afslag.
Denna senare mening seg- rade ock, så att, hvad vigselformuläret angår, det framgent blir vid det gamla.
* En medarbetare i Idun gick den 1 0 dennes ur tiden, då postexpeditören C. O. Gumcelius afled i Sköfde, 5 1 år gammal.
Den bortgångne var en i vida kretsar varmt skattad personlighet, ovanligt musikalisk och lycklig novellförfattare.
Hans första bidrag i denna tidnings spalter var äktenskapshisto- rien » Hvems var felet », för hvilken han under år 1 8 8 9 förvärfvade pris under signa- turen Ottar.
Sedermera har han flere gånger bidragit, under signaturen C. O. O. och under sitt fulla namn, bland annat med följetongen » Småstadslif » under år 1 8 9 1.
Den bortgångnes jordfästning var myc- ket högtidlig, och hans minne hugfästes vid densamma bland annat genom vackra verser af hr H.
A. Rosén, som utdelades vid grafven ocb hvilka benäget tillsändts oss.
V i anföra ur dessa följande strof: Farväl, o broder!
Du, som mången annan, Fick uti prosan dränka poesin, Men uti hjärtat, under höga pannan Förkväfdes aldrig känslan, fantasin.
Det sköna var du trogen till det sista, Thy faller sorgen tung invid din kista.
* Hyllad lärarinna.
Måndagen den 9 dennes fyllde skollärarinnan Sofia Larsson i Tidaholm 50 år.
Samtidigt hade hon varit lärinna i Agne- torps sockens småskolor i 25 år.
Vid pass ett 40-tal af barnen och skolans vänner hade med anledning däraf på aftonen föranstaltat en sub- skriberad fest å Högbergs hotell, därvid till fest- J u v e l -, g u l d - och s i l f v e r a r b e t e n, passande till lysnings- och hederspresenter.
lägsta pris efter dagens kurs å silfver.
A r m b a n d, B r o s c h e r, Nålar, Ringar, K till billigaste p r i s ^ I H a i i i a n t r i n g a r m e d 1, 3 och 5 diamanter från BTF Reela varor.
— Bref besvaras B o r d s i l f v e r, eleganta mönster till e d j o r etc. i stort och modernt inval 20, 6 0 och 125 kr.
omgående.
" 99
IDUN 1893 föremålet öfverlämnades en minnesgåfva, som in- köpts genom frivilliga bidrag rundt o m i socknen.
Pä främmande jord.
I Baden-Baden afled den 10 dennes friherrinnan Catherine von Gayling, en syster tili landshöfdingen grefve Douglas.
Grefvinnan var född 1852 och dotter till öfverste- kammarjunkaren grefve Carl Douglas och hans maka, född grefvinna af Langenstein.
Den aflidna sörjes närmast af make, baron Heinrich Gayling von Altheim, och två barn.
Nu kvinnlig läkare.
Vid Karolinska insti- tutet aflades i lördags medicine kandidatexamen af fröken Berthu Skog, göteb.
Svenska, lärarinnornas pensionsfond har, enligt fröken Carolina Wilhelmina Lundströms testamente, erhållit en gåfva af 3,000 kr.
Mot gratisläsning af tidningar, en för vårt land säregen sjukdom, som de senare åren erhållit rent af häpnadsväckande utbredning, har i dagarne vidtagits en kraftåtgärd, som man hop- pas rätt snart skall hringa det onda ur världen.
Utgifvarne af alla i Stockholm utkommande dag- liga, vecko- och halfveckotidningar samt i huf- vudstaden mera lästa landsortstidningar ha näm ligen till samtliga tidningskontor och distributörer utfärdat förbud mot all slags uthyrning eller ut- låning af tidningsexemplar, som inlämnats till för- säljning.
Dessa bestämmelser komma dock — då man ej velat gå allt för brådstört tillväga — att träda i kraft först den 1 april nästa år, o c h öf- verträdelse mot desamma kommer att straffas med att inga tidningar mera öfverlämnas å kon- toret till försäljning.
Att » tjufläseriet », som i hufvudstaden urartat till ett verkligt » nationalfel », på detta sätt kommer att stäfjas, kan ej vara annat än till gagn för så väl publiken som tidningarna själfva, och framför allt är det en akt af rättvisa att likställa den litterära produkten med hvarje annat arbete ge- nom att göra den till en saluvara och ej till ett långods.
operan har återupptagit Maillarts komiska opera » Villars ' dragoner », hvilken ej gifvits under de senaste sex åren.
Rollbesättningen är alltige- nom ny med undantag af R o s e Friquefs parti, hvilket nu liksom vid förra reprisen innehafves af fru Sterkg, som här då hade sin debutroll.
Af den unga debutanten har nu blifvit en mogen konstnär.
Både i spel och sångkonst har den in- telligenta sångerskan gått betydligt framåt.
Och om rösten fortfarande förefaller något tunn, så är därmed ej sagdt, att den ej vidare kan utvecklas och blifva fylligare.
I nu förevarande opera höjer sig emellertid fru S. i alla afseenden öfver sina medspelande.
Närmast henne stå fröken Karlsohn (Georgette) och hr Lundmark, för hvilken Sylvains parti tyckes ligga synnerligen fördelaktigt.
Men äfven hrr Grafström (Thibaut) och Johanson (Be- lamy) förtjäna erkännande.
Operan går med ett ord i sin helhet bra under hr Hallens anförande, och publiken tyckes intresserad af att hafva för- nyat bekantskapen med den nätta o c h melodiösa operan.
I morgon lördag gifves » Aida&gt; med anledning af hr C. F. Lundqvists 25 årsjubilum med operan.
Som bekant har hr L., hvilken nyss återkommit från sin Amerika-turné, i denna opera ett af sina förnämsta partier.
Första Melbaföreställningen har blifvit framflyttad till den 28 dennes, emedan den berömda divan till dess är förhindrad infinna sig.
F ö r s t a abonnementsföreställningen gafs i onsdags, hvarvid uppfördes » Leonora » med hufvudsakligen ny rollbesättning.
Dramatiska teatern är redan färdig med ännu ett nytt program, nämligen » Kusin Jacques », lust- spel i 3 akter af Ernst Lundquist.
Det nya pro- grammet gifves första gången på måndagen i nästa vecka.
S ö d r a teatern har med sitt senaste program be- redt hufvudstadspubliken en viss öfverraskning, 385 för öfrigt en sådan af ganska angenäm art. Från den repertoar af farser o c h lustspel, som man vant sig betrakta som denna scens egentliga, har nu direktionen gjort ett undantag — visserligen dock ej det allra första — o c h frestat en repris af Zumpes täcka operett » Farinelli ».
Man måste erkänna, att denna slog lyckligt ut.
Samtliga de förnämligare rollerna voro nämligen godt före- trädda, och den sceniska uppsättningen vårdad och vacker.
Den nybildade kören lämnade nog på premieren rum för åtskilliga berättigade an- märkningar, men härom är mindre att säga, då man bör kunna hoppas att ytterligare vunnen öf- ning under en så skicklig dirigent s o m hr B. Hattdén snart afhjälper de värsta bristerna, i titelpartiet debuterade en ung hr Svensson, s o m befanns inneha ej just så alldagliga förutsättningar för att med samvetsgrant arbete kunna bli något framstående inom operettfacket: en jämn, klang- full tenorbaryton, goda ansatser i så väl det mu- sikaliska som det dramatiska föredraget o c h ej oäfvet, ehuru ännu något ungdomligt omoget yttre.
Publikens varma bifall bör vara h o n o m en upp- muntran till allvarligt fullföljande af detta akt- ningsvärda uppslag.
Fröken Lindsén fängslade i Manuelas roll oemotståndligt med sin täcka appa- rition, sitt graciösa spel och en behaglig liten kammarröst, s o m verkade fågelkvitter.
Några näktergalstoner visserligen icke, men hemtrefliga lärkdrillar — o c h det är vackert så!
E ' röken Lindegren — donna Elisabeth — har operatradi- tioner o c h häfdade dem med heder; kanske nästan något för mycket af » storstil » för att gå in i ope- rettramen.
Fru Fornells drastiska öfverhofmästar- rinna väckte mycken munterhet liksom hrr Änder och Wagner som teaterdirektören o c h hans re gissör.
Den yngre hr Wagner gaf en god bild af den olycklige kung Fernando.
F ö r s t a k a m m a r m u s i k s o a r é e n i tisdags var besökt af så många åhörare, som Vetenskapsakademiens hörsal bekvämligen kunde rymma.
Det alltigenom synnerligen intressanta programmet, upptagande Beethovens mästerliga stråkkvartet (a-moll), Ber- walds genialiska pianokvintett (a-dur) och Verdis pikanta stråkkvartett (e-moll), erhöll af den Aulin- ska kvartetten ett på det hela taget förträffligt ut- förande, missödet i Verdis svåra fugasats från- räknadt.
Bifallet var ock lika lifligt som hjärt- ligt.
Fröken Sigrid Pettersson förtjänar särskildt erkännande för sitt delikata utförande af piano- stämman i BerwaMs komposition.
Grefvinnan Mathilda T a u b e, f. Grahow, gifver tors- dagen den 23 nästkommande november en musi- kalisk soaré, en underrättelse, som säkerligen skall glädja hela den musikaliska allmänheten.
F r u T e r e s a Carenno hitkommer i början af n o - vember och gifver den 6 s. m.
konsert i Musika- liska akademiens stora sal.
F r u Marcella Sembrich gifver som bekant i mor- gon lördag sin första konsert i Musikaliska aka- demien.
Vi taga för gifvet, att våra läsarinnor i hufvudstaden ej skola försumma tillfället att få höra den celebra artisten.
Af Helena Nublom.
3^indarne stodo fulla af blommor, o c h bien svär- ^ made osynliga omkring däri o c h frambragte ett beständigt enformigt surrande, som ljöd likt en dämpad orgelton.
Då o c h då sköt en solglimt in genom löfvet, men försvann igen o c h efterläm- nade en dämpad, doftande skymning i den be- skuggade allén.
Tony gick sakta fram o c h tillbaka.
Hon var klädd i en hvit klädning med korta ärmar och till hälften urringad.
Öfver axlarne hade hon kastat en liten ljusblå långsjal, som vecklade sig kring hennes armar med de långa, gula handskarna.
På hufvudet bar hon en m y c - ket stor halmhatt, som var uppvikt framtill och visade en mängd små lockar, som krusade sig kring hennes panna.
Hon gick med nedslagna ögon och plockade blad på blad af en prästkrage, som hon höll i handen, i det hon sakta rörde läpparne och hviskade: » Il m ' aime, pas du tout, beacuoup, passionné- ment! » 6.
£aa er ström ^S^TJ - oeh Hon tänkte egentligen ingenting vidare därvid.
Det var blott som o m hon ännu hade kvar orden af de tankar, som så länge hade sysselsatt henne och tärt på hennes hjärta, o c h medan hennes små fingrar plockade af allt flera o c h flera blad, fortfor hon att hviska: » Il m ' aime, — — il ne ma ' ime pas. » » Passionnément! » sade en främmande stämma bakom henne.
Hon vände sig om med ett halfkväfdt rop och fick se en underlig figur, som stod i den öppna dörren, hvilken ledde ut till fälten.
Det var en kvinna med svart hår, ett stort huckle öfver hufvudet, klädd i kjol o c h sjal o c h med en korg hallon på armen.
I första ögonblicket trodde Tony, att det var en sigenerska eller kanske en trollkvinna.
Men hon tyckte, att hon sett dessa ögon förr, den krokiga näsan o c h munnen, som var klädd med ett par mörka mustacher.
» Gaston, — hur har ni kommit hit? » hviskade hon ängsligt.
— » Hvar är grefven? » » I Stockholm, » svarade han och räckte fram hallonkorgen, för att, o m någon på afstånd obser- verade dem, det skulle få utseende af, att det var en bondgumma, som handlade med Tony.
» Hvarför skrifver han aldrig? » frågade Tony, som med skälfvande, händer lyfte de gröna bladen från korgen.
» Aldrig?
— Han har skrifvit bref på bref, för- säkringar och böner.
Han älskar er till vanvett; han dör hvarje dag af längtan efter er! » » Jag har intet bref fått, » svarade Tony.
Hennes hjärta upprördes af vrede o c h hat emot dem, som bedragit henne.
» Och nu, — hvart skall han nu resa?
Hvad tänker han nu göra? » » Han måste tillbaka till Frankrike.
Posthästarne äro redan beställda till i morgon natt.
Men han reser denna väg förbi.
Klockan tio i morgon afton stannar hans vagn utanför denna dörr.
Var då här nere.
Jag skall se till, att ingen är i närhe- ten.
Det gäller nu endast att fly; — fly från dem allesamman!
Får j a g säga honom, att ni kommer? » Tony skakade öfver hela kroppen.
Nu, i detta ögonblick, skulle hon bestämma hela sin framtid, skulle hon våga ett steg, hvars följder hon icke hade begrepp o m.
» Jag skall försöka, » svarade hon sakta.
» Jag skall försöka att få mod.
— Men o m j a g inte skulle kunna komma.
» » Så dör han, » svarade Gaston.
» Han har lidit afgrundens kval. » » Jag kommer! » svarade hon plötsligt med be- stämd röst.
» Jag kommer säkert! » » Och hvilken hälsning får j a g m e d?
Får jag säga honom, att ni ännu älskar h o n o m?
» » Passionnément! » svarade Tony o c h räckte ho- nom prästkragen, hvaraf hon plockat det sista bladet.
Det syntes någon därborta i allén, och Gaston försvann genom dörren i muren.
Fru Elisabeth kom med sin majestätiska gång och bad Tony komma upp o c h känna, o m det var tillräckligt med fjäder i sängdynorna.
Den dag och den natt, som nu följde, tillbragte Tony i det mest upprörda o c h hjälplösa tillstånd.
Hon tänkte också nu ett ögonblick på att anför- tro sig till onkel Jonas, men det var endast ett ögonblick.
Han var nu mera så säker på sin sak, o c h ville hon rymma, måste det också ske utan hans vetskap.
Hennes tankar kastades fram och tillbaka i en evig kretsgång.
I ena ögonblicket fann hon, att det skulle vara henne omöjligt att nu bedraga onkel Jonas, o c h hon slöt ögonen och kved in- värtes vid föreställningen o m all den sorg och förtviflan hon skulle bringa öfver sina föräldrar, sina syskon o c h alla, som hade älskat henne i hemmet.
Men så tänkte hon på, huru de hade bedragit henne; huru man hade hindrat henne mottaga de bref hennes älskade sändt henne, och hon före- ställde sig all den smärta oeh ångest hennes ögon- skenliga likgiltighet måtte ha förorsakat honom.
Onkel Jonas hade icke varit med om att narra henne.
Honom misstänkte hon icke ett ögonblick, och hon hade orsak till sin obegränsade tillit till h o n o m; — men fadern, modern, kanske systrarna!
Hvem kunde veta, huru de med listiga konster hade bevakat henne och uppspårat och förstört de bref, som voro bestämda till henne, — ja, kanske läst de dyra kärlekseder o c h ö m m a för- säkringar, som endast voro skrifna för hennes ö g o n!
Vtd dessa tankar uppstod i hennes hjärta något, som hon aldrig känt förr, något, som lik- nade hat.
Hon ville hämnas, hon ville för alltid 18 Humlegårdsgatan - t t » " m 18
IDUN 336 lämna dem, som så grymt hade skiljt henne från den hon älskade.
Och så tänkte hon på h o n o m!
Han, som dock alltid var den förste, den ende, som ägde hennes hjärta.
Hon tänkte på hvarje ord han hade sagt henne, på alla de lyckliga ögonblick de hade tillbragt i hvarandras närhet.
Hon såg hans ögon, hörde hans röst, som tycktes kalla henne, o c h då reste hon sig o c h gick med lätta steg omkring för alt samla ihop de nödvändigaste saker, s o m hon måste taga med på flykten.
Allt hvad hon ägde af smycken, hade hon fått af onkel Jonas, och ingen af hans gåfvor ville hon behålla.
Icke ens den lilla klockan med pilen genom de båda hjärtana ville hon bära mera.
Hon lade den i sin låda för att kunna se timmen, då hon skulle gå bort.
Sedan kunde den gärna få stanna.
Det var icke svårt för henne alt på själfva da- gen, som var bestämd för hennes flykt, förklara sig sjuk.
Hon hade icke sofvit en blund natten förut.
Hon var blek som alabaster med blå ringar under ögonen, kunde hvarken äta eller dricka o c h dar- rade på benen, när hon gick.
Cordelia ville nödvändigt, att hon skulle gå i säng och dricka fläderte, men hon försäkrade, att hon icke alls hade någon feber, hon kände sig endast så trött o c h önskade att vara ensam så mycket som möjligt.
Modern kom ett par gånger på dagen o c h såg till henne, men sade henne godnatt, innan hon gick ned till aftonmåltiden.
Cordelia bar upp té till henne på hennes rum och sade, att hon strax efter aftonbönen skulle komma upp till henne.
Tony rörde läpparne till tack, men kunde icke tala.
Men då hon såg denna sin mest älskade syster gå bort emot dörren, greps hennes hjärta af en förkrossande ångest.
» Cordelia! » ropade hon och sträckle armarne efter henne.
Systern vände om och böjde sig öfver sängen, där Tony låg påklädd.
» Cordelia, håller du af m i g?
Bidrag mottagas me.d tacksamhet.
Hela världen är det arbetsfält, där jag trägen flitens slända ställt.
Hyddorna, palatsen måste lämna platsen där i hast jag spänner upp mitt tält.
Jag är hemma uti mark och skog, och vid sjö och strand jag finnes nog, styr för fulla segel öfver hafvets spegel: hemmastadd i hvarje vrå och fog.
Jag i listens skickligt spunna nät är en medelpunkt i hemlighet, lägger, full af ränker, säkert mina länker: världen vill bedragas, som du vet!
Men när lifvets lag ju järnhård bjöd, att den enes död en ann ' ger bröd: kan man väl ej säga, att jag går tillväga annorlunda än som var af nöd.
Verket mitt nog lofvar att bli rundt, men, gunå ' s, det håller likväl tunnt; hur jag det må smycka, skall man ändå tycka, att det bara är besvärlig strunt.
Du nu tycker nog på samma sätt, se ' n du fann min dolda gömma lätt.
Hvad jag sökt förvärfva, vill du strax fördärfva, ty du har, tyvärr, ej bättre vett.
Men ditt eget slarf, min värda vän, ger mig stoff till nya värf igen.
Ingen tid att sörja!
Jag vill genast börja sätta hop midt i förargelsen.
— » Ej mer likt en förlorad son Jag drifs kring fjärran länder, Min själ, som längtar här ifrån Till fadern glad hemvänder!
Han möter mig » — — Systern svarade endast med att kyssa henne upprepade gånger.
» Och du skall alltid hålla af mig - alltid? » » Hur kan du tvifla på d e t?
» sade Cordelia mildt.
» Hvad som än kommer att hända mig? » fortfor Tony o c h såg på henne med underliga, förfärade ögon.
» Du är inte frisk, min lilla syster. » sade Cor- delia ömt.
» Lofva mig att genast klä af dig och gå riktigt till sängs; — jag skall snart vara hos dig. » Tony slog armarne kring hennes hals och lade sin kind upp emot hennes, så släppte hon henne och sjönk tillbaka i sängen.
Sä snart hon hörde systerns steg förtona i trap- pan, var hon uppe med ett språng.
Under sin hufvudkudde tog hon fram det lilla bylte med to- alettsaker, som hon samlat ihop.
Längst inne från sitt klädskåp tog hon ned en lång, vid kappa och en liten hatt, som hon gömt där inne.
I skymningen, s o m nu brutit in, såg hon, huru tjänstfolket bar upp supéen från flygeln, där köket låg, I ill hufvudbyggningen.
Hon måste vänta, till dess den åter hade blifvit buren ned.
Dä läste baronen aftonbön i matsalen för barnen o c h allt tjänstfolket.
Det hade regnat smått hela dagen och var kallt o c h rått i luften.
Icke en stjärna syntes på himlen, och fuktiga, söuderrifna skyar gledo hastigt öfver den lilla bleka månen, som icke spred något ljus.
Nu skulle hon således bort!