Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna omständighet ökade för departements-chefen svårigheten att, utan ett underlydande Ecklesiastik-kollegii biträde, sammanhålla och sköta den allmänna undervisningen, hvars vård vore ännu mera -söndrad mellan skiljda och olika myndigheter, än kyrkans.
Utan tvifvel vöre detta orsaken, hvarföre de siste departements-cheferne, ehuru de varit skolornas och universitetens män, icke medhunnit mera än att upplösa elementar-läroverkens gamla organisation samt att provisoriskt utdela de anslag, som Rikets Ständer för nära sex år sedan beviljat.
Emellertid och änskönt några departements-chefer kallat till sitt biträde lärare vid elementar-läroverken, att frågorna närmare utreda, saknade ännu dessa läroverk, som utgjordeJiufvud-stammcn för de öfriga, både stadgad skol-ordning och ständig stat.
Öfver läro-verkens tillstånd hade inspektioner, likasom öfver kyrko-väsendets tillstånd, uteblifvit.
Blott en departementschef hade inspekterat skolorna i Norrland och i de öfriga landskapen ingen, om ej en eller annan spridd skola blifvit besedd.
Universiteten hade af några departements-chefer blifvit besökte, dock utan att man vet om dessa tagit närmare kännedom af undervisningens gång eller behandling.
Funnes ett Ecklesiastik-kollegium, så borde hvarken för kyrkans, läroverkens eller fattigvårdens ärenden, behöfvas flere eller större kommittéer, än i andra förvaltnings-grenar.
Då skulle äfven ibland Kollega ledamöter inspektörer kunna finnas, utan att departements-chefen sjelf behöfde att dertill, annat än undantagsvis, påräknas.
Hvad derefter faltigvårds-urendena angick, har motionären anfört att, emedan det oförskyllda armodet vanligtvis härrörde från sjukdom, hade, ifrån de aflägsnaste tider, fattigvård och sjukvård varit förenade samt bägge ställde under kyrkans skydd.
Redan under katholska tiden hade hospital upprättats bredvid kyrkorna eller under deras hägn, och äfven efter reformationen, i följd af det inre sambandet emellan religionen och fattigvården, blifvit dervid bibehållna.
Också hade Gustaf II Adolf haft för afsigt att ställa hospitalen under 6 Allm. Best.- ock Ekon-Utskottets Betänkande, N:o 117. det Öfver-konsistorium han ämnade inrätta; men dä något sädant icke blifvit tillsatt, hade hospital och barnhus i 1626 års Kansli-ordning blifvit hänförde, under Kansli-kollegium, hvilka stadganden förnyats år 1661.
Sedermera hade år 1663 sjukvården i andra instansen blifvit afsöndrad till ett Collegium Medieum; men genom 1686 års kyrko-lag ställdes sjuk-stugorna, eller de egentliga fattigstugorna, jemte hospitalen, under landshöfdingarnes och biskoparnes samt lägre verldsliga och andliga myndigheters, eller ock hvarje församlings, särskilda vård, hvarvid det alltsedan förblifvit.
Hospitalen och barnhusen, hade, meri bibehållande af den närmare styrelsen i landsorterna, på samma fot som kyrkolagen utstakat, år 1763 ställts under öfverinseende af en Rikets Ständers förordnade deputation, som dock vid 1765 års riksdag upphört, hvarefter år 1766 förordnats att hospitalen och barnhusen i riket samt förmyndare-kammaren och husfattigkassan i Stockholm skulle ställas under en Kongl. Ofver-direktion, hvilken borde inför Ständernas ombud vid hvarje riksdag redogöra; men efter statshvälfningen år 1772 hade öfverstyrelsen af hospitalen och barnhusen i allmänhet uppdragits åt två Seratimer-riddare för hvilka instruktion utfärdats den 29 Mars 1773.
Sådan förblef styrelsen intill år 1787, då Konungen stiftade ett Serafimer-ordensgille hvilket, enligt dess ännu gällande instruktion, skulle hafva öfverinseende öfver alla hospital och barnhus, Stockholms stads barnhus likväl undantaget.
Serafimer-gillets befattning, vid fattigvården kunde dock numera anses obetydlig, emedan blott 3:ne barnhus, nemligen Malmö, Lidköpings och Gustafsbergs vid Uddevalla, för närvarande stöde under dess inseende.
I landsorterna lät visserligen Gillet genom landshöfdingarne utdela uppfostringshjelp åt fattiga barn, men för öfrigt vore dess befattning inskränkt egentligen till sjukvården, förnämligast den som rörer sinnessvaga.
De egentliga fattigvårdsärendena från församlingarne hade sedan gamla tider i l:sta instansen algjort* af Konungens befallningshafvande, hvarifrån de, i fråga om landet, fullföljts hos Kammar-kollegium och, i fråga om städerna, omedelbart hos Konungen.
Genom fattigvårds-stadgan af den 25 Maj 1847 harle blifvit förordnadt. att man egde fullfölja alla fattigvårds-ärenden omedelbart hos Konungen, hvarigenom inträffat att fattigvårds-målen blifvit för Konungen så många och tidsödande, att de åter måst afsöndras till ett underordnadt centralverk; och stadgades derföre genom Kongl. Förordningen den 13 Juli 1853, att besvär öfver Konungens befallningshafvandes beslut i fattigvårdsmål kunde fullföljas hos Kammar-rätten.
Pröfningen af fattigvårdens ärenden syntes dock motionären vara främmande för Kammar-rättens granskande och skoningslösa uppdrag.
Ansåges likväl fattigvården ej längre i grunden vara ett barmhertighetsverk, utan helt enkelt en beskattningsfråga; så borde den äfven i högsta instansen behandlas så som sådan och förflyttas från Ecklesiastik- till Finans-departementet.
Emellertid finnes endast för tvister om fattigförsörjning en centralmyndighet i 2:dra instansen; men blef - Allnt. Bese.- oeh Ekon.-Utshottets Betänkande, N:o 117. 7 ve det fråga om stadfästelse af fattigvårds-regleinenten eller stadgar för fromma stiftelser af hvarjehanda slag, der fattiges försörjning, undervisning, sysselsättning och sjukvård understundom i förening förekommo, så funnes icke någon myndighet, som departements-chefen kunde rådfråga.
Kammar-rätten, som vore en domstol, kunde icke lämpligen anbefallas att yttra sig' öfver sådane frågor.
Att detta oaktadt ålägga denna Rätt afgörandet af tvister om dithörande författningars tillämpning, vore att åtskilja hvad som borde vara förenadt.
Om der. som tillstyrkte fattigvårds-stadgarnes innehåll, icke sjelf finge erfara, huru val eller illa de verkade, så kunde lian ej iakttaga nödig varsamhet, när de skulle uppgöras, eller föreslå nog riktiga åtgärder, när de måste rättas.
Beträffande helsovårds-ärenden har af motionären blifvit yttradt, att erforderligheten af ett Sundhels-hollegium, som redan funnes i 2:a instansen för dessa ärenden, vore af erfarenheten tillräckligen ådagalagd; men att motionären an-mg sig böra visa huru detta embetsverk lämpligen kunde dels ersätta Serafimer-ordensgillct och dels sammansmälta med det nya Ecklesiastik-kollegium.
ITelsovården hade, ännu mer än fattigvården, blifvit splittrad genom Serafimerorden.
I statuterna för densamma af år 1748 hade riddarnc blifvit förpligta— de, att åtaga sig öfverinseende! öfver sjukhus och på allt sätt vårda sig om deras bästa.
År 1751 hade Lasar cl (s-inrättningen i Stockholm ställts under en Kongl, direktion, bestående af två Riksens Råd och Serafimer-riddare.
Enligt beslut vid 1762 års riksdag skulle uppbörden och dispositionen af Lasaretts-medlen, samt styrelsen af det hela. förvaltas genom en direktion al Rikets Ständer.
Men då man vid 1765 års riksdag förmärkt, att lasarettet i hufvudstadcn icke kunde uppfylla ett af sina ändamål, nemligen att vara ett gemensamt sjukhus för personer äfven från aflägsnare delar af riket, så hade genom Kongl, brefvet den 10 Oktober samma år tillåtits, att under landshöldingaines och biskoparnes gemensamma ledning upprätta lasaretter i länen; den 17 Juli 1776 förordnades att de begge Serafimer-riddarne, som hade hufvudstadens lasarett under sin vård, skulle i samråd med landshöfdingarne föra Öfverstyrelsen öfver dessa lasaretter, men derjemte utnämndes tillika en Generaldirektion lifver sjukskötseln vid lasaretterna i riket.
Sådan hade styrelsen förblifvit, intilldess Scrafimer-ordens-gillet stiftades, hvarefter detta 1791 fått öfverinseende jemväl öfver lasaretten, hvilka, der det sig göra lät, borde sammanfogas med hospitalen.
Lasaretten i orterna hade blifvit ställda under Konungens befallningshafvandes inseende; betjening och läkare skulle förordnas af Gillet, o. s. v. Sedan Rikets Ständer år 1815 gjort anslag till veneriska smittans hämmande samt läns-lasarettens utvidgande, och önskat att dessa inrättningar måtte få af direktioner, utsedde i orterna, förvaltas, hade Kongl.
Maj:t den 17 December 1817 tillåtit att de finge öfverlemna* till landshöfdingarne, »arnt läns-deputerades vård och styrelse.
Dessa sjukyårds-anstalter stodo dock 8 Allm. Best>.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o i 17. fortfarande under förbeinälde General-direktions Öfverinseende; berättelser om dårhusens, eller de s. k. hospitalens, och lasarettens förvaltning afgåfvos af Serafimer-gillet icke till Sundhets-kollegium eller till Ecklesiastik-departeinentet, utan omedelbart till Konungen i Ordens-kapitlet, och detta oaktadt hvarken de förre eller de sednare fullständigt voro under Gillets vård.
Det äldsta och med anslag af Staten mest försedda, nemligen Danviken, hade en egen, af Serafimergillet oberoende, styrelse, hvilken egde vända sig omedelbart till Konungen genom Ecklesiastik-departeinentet.
Det förnämsta lasarettet eller Seralimer-ordens i hufvudstaden, vore, såsom förut är niimndt, lydande under en egen direktion, hvilken ginge både Sundhets-kollegium och Serafimer-ordens-gillet förbi, vändande sig omedelbart till Konungen, antingen genom Ordens-kapitlet med sina berättelser, eller genom Ecklesiastik-departeinentet, med sina ansökningar.
I sjelfva verket vore således sjukvården, ehuru ett Sundhets-kollegium finnes, jemväl splittrad i 2:dra instansen emellan flera af hvarandra oberoende myndigheter.
För att afhjelpa bristerna i denna förvaltnings-gren, och från osammanhang bringa den till enhet inom sig, har motionären föreslagit, att, i stället för Universitets-kanslererne, Serafim er-gillet oell Sundhets-kollegium, måtte till samfäldt förmanskap för de mångfaldiga kyrko-, läroverks-, fattig- och helsovårds-styrelserna, i 2:dra instansen, inrättas ett Ecklesiasiik-kollesium, bestående af: l:o en Kyrko- och Läroverks-af'delning. 2:o en Fattigvårds-afäelning, och 3:o en HelsovårAs-n(dehling.
Utom presidenten, som skulle vara en lagfaren och lärd embetsman, men hvarken prest eller läkare, borde lista afdelningen bestå af en biskop och en kyrkoherde, eller af 2:ne kyrkoherdar och 1 verldslig professor vid Universiteten, lektor eller rektor vid elementar-läroverkon.
Ledamöterne skulle, på presidentens förslag, af Konungen förordnas för 6 år hvardera, dock ombytas så, att en af de tre hvartannat år afginge.
Ledamöterne behölle under tjenstgöringen i Kollegium sina innehafvande ordinarie löner, med lämplig tillökning för att godtgöra sina vikarier och för att sjelfva lefva i hufvudstaden.
Kyrko- och folkskole-ärendena skulle föredragas af de båda kyrkoherdarne, och läroverks-målen af professorn eller skolläraren.
Fatligvårds-afdelningen skulle, utom presidenten, bestå af 1 juridiskt bildad embetsman, som vore ständigt föredragande af fattigvårds-ärendena och af de kameral-mål, som öfvertagandet af Serafimer-gillets fastighets- och medels - Allm. Rese.- och Eken.-Utskottets Betänkande, K:o 117. 9 dels förvaltning kunde medföra, samt af en .Edie eder <?:de ledamot, vare sig prest, läi o verks-tned lein eller läkare, som. efter fattigvårds-må'ens sammanhang med kyrkan*, läroverkens elier sjukvårdens inrättningar, inträdde från Kollega öfrige afdeiningar.
H elsovärds-afdel ningen skulle bestå af presidenten och 3rne läkare, samt. när sä behöfdes, af någon ledamot från de ö.riga afdelningarne.
Skälet hvan öre motionären fö re.-loge blott 3:«e medlemmar pä helsö värds-afdelningen, ehuru han vid innevarande riksdag yrkat löneföihöjning ät de fyra nu befintliga ledamöterna af Sundhets-kollegium, vore, att de racdiko-legala målen, hvilka för närvarande upptaga en betyd] g del af Kollegii lid, .-kulle kunna, genom en bättre organisation, afsöndra» fiån det förvaltande em bets-verke t, Kollegium, till de vetenskaps-idkande professorerna vid Karo.in ka Institutet, eller ock någon af dem för sådana fall adjungera».
Akademi-kanslerernes och Serafimer-gillets samt Sundhets-kollegii befattningar överflyttades på Eckl«»iastik-b »llegium, hos hvilket besvär öfver domkapitels, läroverks-direktioners och andra ecklesiastika myndigheters åtgärder, samt öfver Konungens befallningshafvande» beslut i iätfigvårds-mål. skulle anföra". och till hvilket, de egde att, både om kyrko-väsendet, läroverken, fattig— och helsö vården, afgifva sina em bets-berättelser.
Universitetens Prokanslerer kunde, med bibehållande af deras nuvarande ringa befattning, fä Kanslerers namn.
I stället fiir Serafimer-gillets advokat-fiskal, skulle en sådan anställa* gemensamt för Eckledastik-kollegii tvänne första afdeiningar, samt vid den tredje bibehållas den ombudsmans- och iiskals-tjenst, sorn lör närvarande finne* i Sundhets-kollegium.
Inspektions-resor skulle, både i hänseende till kyrkoväsende!, läroverken, fattig- och helsovården, årligen anställas af Kollegii ledamöter, och vikarier för de frånvarande förordnas bland kyrkoherdar, lärare vid elementarläro verken, läkare och embetsman i hufvudstaden.
Kanslers-befattningen vid Universiteten skulle först vid nu varande innehafvare» afgång öfverflyttas på Ecklesiastik-kollegii Irsta afdelning.
II) af hr Bibbing, Arvid.
Denne motionärs förslag, hvilket åsyftar inrättande af ett Eckiesiastik-kollegium fiir kyrko- och undervisnings-ärendens behandling, är grundad pä samma skäl, sorn, i fråga om nämnde ärenden, blifvit af hr ron Hartmansdorff fullständigt utvecklade; och har hr Ribbing, ti’l ådagaläggande af bchofvet utaf en E c kl e.-ia-tik-ö fversty reis e, särskildt fästat lith. lill R. «/.
Prat 1853 $ 1854. 8 Sami. 29 Höft 2 10 \Allm.
.Bese.- och Ekon.-Vtskottets Betänkande, JV:o 117. uppmärksamheten på angelägenhet en att förbättra folk-undervisningen, hvilken, oaktadt de betydliga anslag, som derför blifvit anvisade, enligt sakkunnigt» mans vitsord, vore i särdeles bristfälligt skick; hvarjemte hr Ribbing åberopat att föredraganden för Ecklesiastik-ärenderne funnit ett sådant embetsverk nödigt, enär chefen för Ecklesiastik-departementet uti ett deni) November 1847 till Kongl. Maj:t aflåtet underdånigt memorial, bilagdt Kongl. Maj:ts i samma månad till Rikets Ständer äfgifna Nådiga Proposition om Stats-verkets tillstånd och behof, föreslagit inrättande af en centralstyrelse för undervisnings-ärenden, hvilken framställning Kongl. Maj:t låtit
Sig föredragas, men förklarat
Sig då ej vilja till Nådig pröfning upptaga.
Herr Ribbing har i sin motion föreslagit: »att en central-myndighet, under namn af Ecklesiastik-kollegium, eller något dylikt, inrättas, bestående af en lagfaren ordförande, en universitets-, en skol-lärare och två andra ledamöter, eller måhända bättre, efter Konung Gustaf II Adolfs och hans •
Rikskanslers eget förslag, med ledamöter, hälften andlige och hälften verldslige.» Utskottet, sorn tagit noggrann kännedom om förevarande motioners innehåll, anser det genom desamma vara tydligen och fullständigt ådagalagdt, att ett central-förvaltnings-verk äfven för Ecklesiastik-ärendena, är af största behof påkalladt, ej allenast för vinnande af nödig enhet samt tillsyn och kontroll i denna förvaltnings-gren, utan ock för att bereda departements-chefen erforderligt biträde vid utredandet af de till hans handläggning hörande ärenden; hvadan Utskottet finner sig böra tillstyrka, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:t aflåta underdånig framställning om ett sådant embetsverks in rättande.
Beträffande åter frågan om detta embetsverks organisation, anser Utskottet, som icke varit i tillfälle att inhemta alla för organisations-frågans fullständiga bedömande erforderliga upplysningar, lämpligast, att förberörde framställning jemväl komme att innefatta underdånig anhållan om utarbetande af förslag i nämnde hänseende.
Utskottet får alltså vördsamligen föreslå, det Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta utarbeta, och till Rikets näst sammanträdande Ständer afgifva förslag till inrättande af ett embets-verk, sorn kan handlägga och i andra instansen besluta öfver de till Eeklesiasfik-departe mentet hörande ärenden, och å hvilket de Universitets kanslererne, Serafimer-ordens-gillet och Sundhets-kollegiuiu nu tillkommande ärenden således skulle öfverflytta*.
Allni. Bett.- och Eken.-Utskottets Betänkande, N:o 117. 11 Reservationer:
Åf herr professoren Carlson: »Att både så beskaffade ärenden, som tillhöra kyrkan och sådana som tillhöra staten, föredragas af Ecklesiastik-departementet, har sin riktiga grund deri. att Konungen är pa en gång statens och kyrkans öfver-hufvud.
Men deraf följer icke, att dessa båda slag af ärenden skulle kunna rätteligen sammanföras i ett och samma embets-verk i en lägre instans.
Om så skulle ske. komme utan tvifvel en ännu strängare sammanblandning af hvad som tillhör stat och kyrka att ega rum, än den, som redan nu är för handen.
Huruvida fattigvårds-ärendena numera med rätta tillhöra Ecklesiastik-departementet. torde med skäl kunna sättas ifråga.
Efter den natur af rättsfrågor. dessa ärender numera antagit, torde deras öfverflyttning till ett annat departement vara det riktigaste.
Ingen väsendtlig fördel synes uppkomma deraf, att Sundhets-kollegium, i stället att bära sitt förra namn, med i öfrigt oförändrad organisation, förvandlas till en afdelning ^f ett nytt kollegium.
Al dess fortfarande, såsom särskildt embets-verk kan icke större olägenhet uppkomma än deraf, att under andra departementer höra flera särskilda embets-verk, såsom t. ex. under Fi■ans-departementet Kammar-kollegium, Kammar-rätten, General-tulI-styrelsen och Post-stvrelsen, utan att departementets enhet deraf ansetts rubbad.
På dessa grunder har jag, då behofvet af en fullständigare organisation svnes mig vara af motionärerne på ett öfvertygande sätt ådagalagdt, velat bitalia motionen under den form. att Utskottet skulle hafva hemställt, det Rikets {Ständer måtte i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes låta utarbeta förslag till organiserandet af en särskild myndighet för behandlingen af de kyrkliga ärenden, som skola genom Ecklesiastik-departementet föredragas, äfven» »om af en styrelse öfver läro-verken; med underdånig anhållan tillika, att den befattning med helsö vårds-ärenden, som nu är Serafimer-ordens-gillet uppdragen, måtte på Sundhets-kollegium öfverflyttas.»
Af herr professoren Bring: »Oaktadt jag hyser den största aktning för den ädla afsigten med de motioner, hvilka Utskottet i förestående betänkande hufvudsakligen bifallit, måste jag dock mot detta bifall mig reservera.
Att här inrätta ett Ecklesiastik-kollegium, på sätt Utskottet föreslagit, vore nemligen i min tanke, icke blott onödigt, utan till och med ändam åls-vidrigt.
Det vore onödigt: ty all den enhet uti, och den tillsyn och kontroll öfver den ecklesiastika förvaltningen, äfvensom all den beredning af de ecklesiastika ärendena, 12 Allm. Bfsv.- och Ekon.-U tekottet» Betänkande, A:o 117. soia åsyftas, kan genom redan bestående institutioner fullständigt åstadkommas.
Den ringa besparing af tid oell möda, som den högsta ecklesiastika styrelsen skulle vinna derigenom, att ett eller annat besvärsmål kunde' i Ecklesiastikkollegium såsom andra (eller rättare: tredje, då auktoriteterna inom församlingen ju utgöra den första) instans blifva slutligen afgjordt, skulle mer än uppvägas af den tids-utdrägt för målens slutliga afgörande, son; inrättandet af en ny instans öfver hufvud taget skulle välla, och af den tillvext, hvilken det nya kollegiets utlåtanden och memorialer m m. skulle åstadkomma uti den massa af handlingar, sam nu ingå till Eckiesiastik-departementet.
Men inrättningen vore ock andam als vidrig, enär densamma i betydlig män skulle tillintetgöra den relativa sjelfständighet i förhållande till staten, hvilken vära kyrkliga institutioner hittills ega, och hvilken utgör en af vår kyrko-författnings inc-t utmärkande egenskaper.
Förvaltningen af kyrkans inre angelägenheter skulle nemligen, om Utskottets förslag godkändes, blifva koncentrerad hos ett underordnad! statens embetsverk och derigenom skulle
Svenska kyrkan i sjelfva verket vara förvandlad till det hon redan nu af mången, ehuru lyckligtvis till stor del med orätt, beskylles vara —- en blott stats-institution.
Blefve nu dertill Univcrsitets-kanslerernes och Sundhets-kollegii åligganden på det nya embetsverket öfverflyttade, och blefve det sistnämnda ej fördeladt uti sinsemellan så sjelfständig» afdelningar, att hela den a-yftade föreningen blott egde rum till namnet, och således lika gerna kunde uteblifva, så skulle inom kollegium ledamöter af så heterogena egenskaper komma att arbeta tillsammans, att vit1 hvarje ärendes afgörande städsp flera af de röstande skulle deruti sakna erforderlig insigt.
Huru otjenligt ett sådant förhållande skulle vara, behöfvei icke anmärkas.»
Häruti instämde hr hofpredikanten Wensjoe, med det tillägg, att han ansåg, a*tt det af Utskottet förordade förslaget till upprättande af ett Ecklesiastik-kollegium, under hvilket åtskilliga, nu befintliga institutioner, skulle såsom särskilda afdelningar subordinera, skulle i verkställigheten möta många och oöfvervinnerliga svårigheter, saint förorsaka kostnader för staten, så stora, att de ingalunda skulle motsvaras af den ganska problematiska nytta, ett dylikt embetsverk anses kunna medföra.»
Uti det hufvudsaklig» af herr professor
Brinks reservation instämde herr doktor Hjurling och herr doktor Söderharg.
Af h err Henschen, sorn instämt i herr professor Carlsons förslag till underdånig anhållan, hvilket, i afseende å den särskilda myndigheten för behandlinycn af kyrkliga ärenden, motiverats med uppgifter om förhållandena i Preuss#». Allm. lieie - och Ekan.-Utskottet* Betänkande, K:o 118. 14 N:o 118.
Jknk. till Exp.-Ufsk. d. 15 Äng. 1854, kl. t e. » Betänkande, i fråga om anläggande af telegra ['-Unior till alba vigtigare kandels-orter i riket.
Sedan Ut-kottet, i anledning af en utaf herr E. D. Grape väckt motion, att telegraf-linien från Stockholm till Upsala mätte, så fort omständigheterna kunde medgifva, varda till Gefle fortsatt, uti Betänkande Nio 11 sig yttrat, att, enär antagas kunde, det Kongl.
Majit vore i Nåder betänkt, att i den mån medel dertill kunna blifva att tillgå, låta fortsätta anläggningen af telegraf-lin ier i alla de sträckningar, der sådant såväl till fördel för den enskilda trafiken,-sorn till statens nytta, kunde pröfvas vara af vigt, samt Rikets Ständer ej vore i tillfälle att efter någon omfattande plan bedöma hvilka orter dervid böra företrädesvis ihågkomma*, Utskottet ansåg sig icke böra tillstyrka Rikets Ständer, att hos Kongl. Majit göra underdånig anhållan om tillvägabringande af sådan kommunikations-anstalt till förmån för en eller annan ort, hvarigenom rubbning j den af Kongl.
Majit lör telegraf-liniers inrättande i Nåder godkända plan skulle kunna uppkomma, hvadan Utskottet hemställt, att någon åtgärd, i anledning af nämnde motion, icke måtte vidtagas; hvilket Betänkande blifvit godkändt af tre Riks-stånd; så har herr Hasselrot, under åberopande af 56 § lliksdags-ordningen, inom välloflig» Borgare-ståndet den 21 sbtlidne Januari, väckt ny motion, innefattande det förslag, att Rikets Stander måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att telegraf-linier må. så snart som möjligt, varda anlagda till alla vigtigare handels-orter i Riket, särdeles utmed landets kuster, hvilket förslag motionären förmält sig afgifva, såväl i handelns och ekonomiens, som strategiens intresse.
14 Allm. Bes».- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 119.
I anledning af denna motion får Utskottet i hufvudsaklig öfverensstämmelse med dess öfver herr Grapes motion afgifna yttrande, vördsamligen an föra, att då kändt är, att åtskilliga elektriska telegraf-linier blifvit tillvägabragta, sedan motionen väcktes, och att Kongl. Majit har för afsigt att låta fortsätta dylika telegraf-liniers anläggande, så att det icke är behöfiigt att Rikets Ständer derom till Kongl. Majit frambära någon underdånig önskan,'samt enär, hvad angår frågan om de rigtningar, i hvilka sådane anläggningar företrädesvis böra ega rum, Rikets Ständer icke torde vara i tillfälle att, med tillbörligt afseende ej blott på handeln, utan på alla med telegraf-inrättningen åsyftade ändamål, samma fråga med sak-kännedom bedöma, anser Utskottet sig böra hemställa, att någon åtgärd i anledning af herr Hasselrols omförmäld» motion ej må af Rikets Ständer vidtagas.
JN:o 119.