Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag torde icke heller sakna skäl till den förhoppning, att Rikets Ständer skola bevilja de erforderliga medlen, då jag vet, att Stats-Utskottet vid 1856—1858 års riksdag, i anledning af då väckt fråga om anslag för båtledens utsträckning från sjön Asunden genom sjöarne Erlången, Juttern och Krön till Wimmerby-trakten, gifvit förslaget sitt varma förord och hos kommande Ständer rekommenderat detsamma till erhållande Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862.
383 af nödigt understöd vid utförandet.
I Stats-Utskottets den 10 November 1857 afgifna betänkande N:o 158, pag. 46, förekommer nemligen följande yttrande: »Med begagnande af de flera nära hvarandra liggande och nästan sammanhän»gande samt hufvudsakligen i samma rigtning sig sträckande sjöar, hvilka söder om »den midt i Östergötland belägna sjön Roxen genomskära denna provins och en del »af norra Småland, synes visserligen en både naturlig och ändamålsenlig kommuni»kationsled genom och mellan nyssnämnda landsorter böra åstadkommas, och Stats»Utskottet tror sig kunna antaga, att denna kommunikationsled inom en föga »aflägsen framtid skall vara både öppnad och allmänt begagnad för transporte»randet af samma orters naturprodukter.
Utskottet tager alltså för gifvet, att »Rikets Ständer, som under sednaste riksdag beviljade ett ingalunda obetydligt »bidrag af allmänna medel för att, jemte den sedermera påbörjade sänkningen »af några bland ofvan uppräknade sjöar, bereda en båtled mellan dem, framdeles »icke skola vägra att med ytterligare statsbidrag understödja samma kommunikations »utsträckning till dess nu uppgifna ändpunkter.»
Till följd häraf vöre det ock nödigt att det anslag, som beviljas, finge utgå, i mån af arbetets fortgång, helt och hållet under den instundande statsregleringsperioden.
På alla de skäl jag nu haft äran anföra, vågar jag hos Rikets Höglofliga Ständer vördsamt föreslå: att ett anslag utan återbetalningsskvldighet, stort 875,300 Riksdaler Riksmynt, motsvarande |:delar af den beräknade kostnaden, måtte varda bevil— jadt att successive under instundande statsregleringsperiod utgå till fullbordande af Kinda båtled medelst kanalisering af Stångån från sjön Rengen till Linköpings hamn, under vilkor att ett bolag varder bildadt, som förbinder sig att, emot åtnjutande af detta understöd, i enlighet med det kontrakt, som derom kan varda afslutadt, behörigen fullborda arbetet.
Stockholm den 28 November 1862. D. P. af Burén. 384 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
A/:o 148. m£:o 148.
Af Herr von Axelson* »Toltan Fredrik, angående förhöjning af det utaf Kongl. Maji äskade anslag till understöd åt Officerare, anställda i utländsk krigstjenst.
Uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, har Kongl. Majit till Rikets Ständer föreslagit, att de vid två sistförflutna riksdagar anvisade 9,000 R:dr årligen, att enligt Kongl. Majit disposition användas till understöd åt officerare af armeéns särskilda hufvudvapen, som kunde vara hugade att inträda i aktiv krigstjenst hos någon i vänskapligt förhållande med Sverige stående magt, hvars armée till större eller mindre del befinner sig på krigsfot, äfven för nästa stats— regleringsperiod, åren 1864, 1865 och 1866, må af Rikets Ständer beviljas såsom fortfarande extra anslag af 9,000 R:dr årligen, eller tillhopa för alla tre åren 27,000 R:dr, för att till dylika understöd användas.
N:o 3 till Kongl. Majit nådiga Proposition Nio 1, pag. 72.)
Otillräckligheten af detta anslag för det dermed afsedda ändamålet inses lätteligen, då för det närvarande elfva officerare, tillhörande arméens hufvudvapen, artilleri, kavalleri och infanteri, befinna sig i utländsk krigstjenst, fem i Fransysk och sex i Nord-Amerikansk, och då endast några få ibland dem hafva kunnat nådigt hugnas med större eller mindre andelar af anslaget, hvarjemte dessutom underdåniga ansökningar om delaktighet deri äro ingifna af ett större antal officerare, som, i följd af bristande tillgångar, icke derförutan kunnat söka en sådan anställning, helst någon aflöning åt främmande officerare icke beviljas annorstädes än i den Amerikanska tjen sten, der dock de öfverdrifvet höga priserna lära göra allöningen otillräcklig, äfven om den med säkerhet skulle utfalla.
Som således ganska få af de unga officerare, hvilka i aktiv krigstjenst redan söka eller önska att söka erfarenhet och bildning i det vapen de tillhöra, kunna vinna del af det nuvarande för sådant ändamål anvisade anslaget, vågar jag hos Rikets Ständer föreslå och begära, att detta anslag för den kommande statsregleringsperioden må höjas till åtminstone 15,000 Ridr årligen, eller tillhopa för alla tre åren 45,000 Ridr, i likhet med hvad som varit anslaget och äfven nu blifvit af Kongl. Majit äskadt Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
385 iiskadt till stipendier för officerare af flottans korpser under anställelse i utländsk tjenst.
N:o 4 till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition N:o 1, pag. 41.)
J von Axelson.
M:o 14».
Af Herr von Axelson? »lollan Fredrik? angående pension åt framlidne Majoren Pontus Lagerbergs enka, Charlotte Lagerberg, född Lilliehöök.
Till följd af Postmästaren i Hjo, Herr majoren och riddaren Pontus Lagerbergs, den 17 dennes timade död, och särdeles torftiga belägenhet för efterlefvande enka, jemte döfstumma son, Emil, och flera oförsörjda barn; helst den hädangångne, med utmärkelse tjent längre tid, derunder bevistat 2:ne fälttåg, och för flera år sedan nödgades till kreditorers förnöjande afstå sin egendom; vågar jag i ödmjukhet föreslå, Rikets Ständer för bemälda enka, född Charlotte Lilliehöök, bevilja årlig pensions erhållande af SOO R:dr R:mt.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 1 Afd. 49 386 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862 N:o 15'\ $:<> 150.
Af Herr von Hedenfterff* IjIhHIe Aiirus(, angående anvisande af medel till Westerbottens läns Pröfnings-kommitté, såsom tillskott för bestridande af de i 7 6 § B evil! ning s-stadgan omförmälda utgifter.
Af bilagde utdrag ur Westerbottens läns Pröfnings-kommittées protokoll visar sig att de, enligt 76 § 1861 års Bevillnings-stadga, för deruti bestämda ändamål anvisade sex procent af Bevillning-medlen för 1862 utgöra 1,982
B:dr 78 öre oell att sedan derifrån afgått ersättning för tryckningskostnad af blanketter till längder och sammandrag samt till krono-ombudet oell protokollslörnnden vid Pröfnings-kommittéen, icke mer än 1,665
R:dr 10 öre återstå att fördela till alla öfriga personer, som med taxeringen haft att skaffa och, enligt nämnda §, böra för sitt arbete någon ersättning åtnjuta.
Pröfnings-kommittéen skäligt funnit att tilldela ifrågavarande personer, uppstår en brist för detta år ef 550 å 600
R:dr och liar bemälde Kommitté derföre funnit sig föranlåten nedsätta ersättningarne till de belopp protokollet utvisar.
För de följande åren af nu gällande statsreglering, då endast tre procent af Bevillningsmedlen äro anslagna, blir bristen naturligtvis ännu större, hvarföre jag vördsamt föreslår, att Rikets Ständer, i enlighet med bestämmelsen i 118 § af 1858 års Bevillnings-stadga, behagade för Westerbottens län anvisa ett anslag för innevarande år af 600
R:dr och för år 1863 al 800 R:dr att, af blifvande Pröfnings-kommitté i länet, jemte det redan bestämda, fördelas; samt att, för nästa statsreglering, dylikt anslag antingen beviljas eller ock uti Bevillnings-stadgan förklaras att den brist, som, efter Pröfnmgs-kommittéens bedömmande, uppkommer å de såsom skälige ansedda ersättningarne får fyllas af andra Riksgälds-kontorets medel.
Såsom ett ytterligare stöd för min begäran får jag anföra det förhållande, som visar sig vid jemförelse emellan fördelningen af dylika medel inom andra län och Westerbottens; nemligen att då landskamerer och protokollsföranden i Pröfnings-kommittéen inom somliga län erhållit en ersättning uppgående till 300 å 500 R:dr, hafva desse tjenstemän i Westerbotten erhållit endast 45 R:dr hvardera.
Om remiss till vederbörligt Utskott af denna min motion, anhåller jag ödmjukast.
Stockholm den 29 November 1862. L. A. von Hedenberg.
N:o 151. 387 M:o 151.
Af Herr voin Hellen berg; Ijiidvis; Ausust, angående anslag för vidtagande af åtgärder till förekommande af Umeå elfs utskärningar vid Ytterhiske by morn Umeå socken.
Redan från äldre tider har Umeå eif åstadkommit utskärningar å de ställen af de höga stränderna, der jordmånen varit mera lös.
Förödelsen har dock på intet ställe varit så stor och de derigenom uppkommande förluster för de invid stränderna boende jordegare så hårdt drabbande, som för Ytterhiske byamän inom Umeå socken.
Elfven har nemligen vid Ytterhiske by, belägen på norra stranden af densamma och vester om
Umeå stad, bortskurit en betydlig del af byns odalåker samt förande den nedrasade jorden till Umeå fjärd, ungefär en mils väg, har, förutom den förlust som drabbat jordegarne, segelleden till Umeå stad derigenom årligen uppgrundats; och kan man ej på något sätt beräkna hvilka följder, så väl för ifrågavarande stad, som för Ytterhiske by, kunna uppstå af elfvens årligen tilltagande förödelser, om ej kraftiga åtgärder till desammas förekommande vidtagas.
Genom hällne undersökningar, såväl af Distriktchefen i norra Väg- och Vattenbvggnads-distriktet, Herr Majoren och Riddaren C. Adelsköld, som af Häradssynerätten, har blifvit utrönt, att bästa och lämpligaste sättet till förekommande af dessa elfvens skärningar vore genom en öfver 2:ne från motsatta stranden utskjutande mindre uddar upptagen kanal samt inlösande och raserande af ett invid den ena af dessa uddar liggande laxfiske; hvarigenom strömfårans yta skulle blifva mer än dubbelt så bred, som den nu är, och vattnets hastighet följaktligen mycket mindre.
Enligt upprättadt kostnadsförslag, skulle ifrågavarande foretag uppgå till en kostnad af 23,836 R:dr R:mt, och då Umeå härad ej mägtar af egna medel bestrida denna kostnad samt
Ytterhiske by ännu mindre dertill eger tillgångar, så får jag vördsamt föreslå: att Rikets Ständer behagade anvisa ett anslag af 23,836 R:dr R:mt för vidtaganda af de nödigbefunne åtgärderna till förekommande af ofta* nämnda utskärningar. 388 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
Handlingar, som styrka de förhållanden, jag här ofvan haft äran anföra, jemte karta öfver en del af Umeå eif, skall jag hafva äran inlemna till Stats-Utskottet, dit jag anhåller om remiss af denna motion.
Stockholm den 29 November 1862. L. A. Hedenberg. fto 152.
Af Herr Cederschjöld, Fredrlk Augnst, angående afskrifning af ett Apothekare-socieleten beviljadt amorteringslån emot öfverlåtelse till Staten af den för Farmaceutiska institutet a/sedda byggnad och samma instituts upptagande bland Statens läroverk, m. m.
Det är en känd sak att apothekens antal i riket alltjemt ökas, då flera nya apothek hvarje år måste inrättas för att motsvara den tillvexande folkmängdens behof.
Inrättandet af nya apothek håller temligen jemna steg med upprättandet af nya läkare-stationer, och detta af det enkla skälet att läkaren behöfver apothekaren, d. v. s. att läkaren ej kan, såsom sig bör, gagna den befolkning, bland hvilken han är verksam, såvida ej denna befolkning har tillfälle att lätt och hastigt förskaffa sig nödiga läkemedel.
Om på detta sätt blifvit tillräckligt sörjdt för folkets behof, hvad apothekens antal beträffar, så är det naturligtvis ej mindre vigtigt, att apotheken, på det de skola motsvara sitt ändamål och göra sig iörtjenta af allmänhetens förtroende, iunehafvas af bildade och i sitt yrke skicklige män.
Om ock apothekarebildningen hos oss, i betraktande af de ringa hjelpmedel till förvärfvande af kunskaper, hvilka hittills stått farmaciens idkare i vårt laud till buds, kan anses vara så god, som man kan hafva skäl att fordra och mångå andra länders ej underlägsen, så är det likväl äfven en sanning att, ej allenast i apothekarnes, utan äfven i allmänhetens väl— förstådda intresse, ännu åtskilligt återstår att göra för farmaceuternes undervisning.
En apothekares verksamhet kan vara och är äfven merändels ganska omfattande; ty utom skötseln af apotheksrörelsen, åligger honom dessutom att i rätts-medicinska fall biträda vederbörande läkare med anställande af kemiska undersökningar, då dessa äro af nöden, hvarjemte i aflägsnare landsorter apothekaren ofta är den ende, som i praktiska frågor, hvilka falla inom naturvetenskapernas område, kan meddela upplysningar.
N:o 152. 389 Behöttigheten för farmaceuten af en bildning och kunskaper utöfver dem, han innanför apotheksdisken ar i tillfälle att inhemta, har derföre längesedan blifvit insedd; och redan år 1822 började apothekarne i Stockholm att, för detta behofs afhjelpande, åtminstone till någon del, af räntan å ett af dem sammanskjutet kapital årligen utdela tvänne stipendier, hvardera belöpande sig till 300 R:dr R:mt, åt skicklige farmaceuter, för att sätta dem i tillfälle att genom studier vid något af rikets universiteter förvärfva en mera omfattande bildning, specielt uti farmaciens grundvetenskaper.
— Då likväl detta sätt att befrämja farmaceuternas bildning inom kort visade sig förfeladt, enär de fleste, som genom stipendierna kommit i tillfälle att vid universitetet studera, kastade sig från farmacien in på andra banor, och då i följd häraf nödvändigheten af en särskild för farmaceutens behof afsedd och ordnad läroanstalt allt mer och mer gjorde sig gällande, så indrogos år 1836 de ofvannämnda stipendierna och i stället inrättades af den, samtidigt organiserade, Apothekare-societeten en farmaceutisk undervisnings-anstalt med tvänne lärare, nemligen en i kemi och farmaci, samt en i natural-historia och materia medica, Denna läroanstalt, som fått namn af det Farmaceuliska institutet, underhölls sedermera ända till år 1845 uteslutande af Apothekare-societeten; men nyssnämnde år beviljade Rikets Ständer, på Kongl, Maj:ts nådiga Proposition, ett anslag af 1,500
R:dr att under tiden till nästföljande riksdag årligen utgå, mot vilkor att
Apothekare-societetens årliga bidrag för samma ändamål skulle uppgå till lika stor summa.
Samtidigt härmed, eller år 1845, erhölls äfven för att tillfälle till praktiska öfningar i kemi måtte beredas farmaceutiska institutets elever, tillåtelse för dem att på vissa vilkor begagna det Carolinska Mediko-kirurgiska institutets laboratorium, på de dagar och timmar, då det ej för Carolinska institutets eget behof var upptaget.
Det nyss förut beviljade statsanslaget gjorde det äfven möjligt att vid läroverket anställa en laborator för ledningen af de praktiskt-kemiska öfningarne, till hvilka dessutom den nödvändigaste materielen kunde för det nämnda anslaget anskaffas.
Det år 1845 beviljade statsanslaget förnyades sedermera under de följande statsregleringsperioderna, och farmaceutiska institutets årliga tillgångar förblefvo oförändrade ända till 1858, då Rikets Ständer, i anledning af en af enskild motionär framställd begäran, höjde institutets årliga statsanslag till 3,750 R:dr R:mt, mot vilkor att
Apothekare-societeten skulle med enahanda belopp årligen till institutets underhåll bidraga
Vid 1859—1860 årens riksdag beviljade sedermera Rikets Ständer Apothekaresocieteten ett amorteringslån, stort 50,000 R:dr R:mt, på det att
Societeten derigenom måtte sättas i tillfälle att upplöra en byggnad, i hvilken tillräckliga och tjenliga lokaler skulle för farmaceutiska institutet beredas.
Denna byggnad håller för närvarande på att uppföras och anses till nästa höst kunna blifva fullständigt färdig, så att farmaceutiska institutet då kan dit förflyttas.
Apothekare-societeten har äfven till det nya laboratoriets inredning sammanskjutit några tusende R:dr, hvilka likväl 390 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 152. ej torde vara för ändamålet tillräckliga.
Farmaceutiska institutet kommer dock ej att få denna lokal för intet; ty det är all anledning förmoda att Apothekare-societeten har för afsigt att af institutet fordra åtminstone 3,000 R:dr R:mt i årlig hyra för det nybyggda huset, för att med denna inkomst bestrida räntebetalning och amor tering å det erhållna statslånet.
Då detta lån i sådan händelse skulle komma att betalas med farmaceutiska institutets årliga tillgångar, vore det ock billigt att institutet, hvilket för närvarande lika mycket är ett Statens, som Apothekare-societetens läroverk, finge eganderätt till huset.
Detta (huset) torde ändock juridice helt och hållet blifva Apothekare-societetens egendom och måste följaktligen, i händelse institutet framdeles komme att alldeles skiljas från Societeten, från densamma inlösas.
På denna punkt befinner sig för närvarande det farmaceutiska institutet i afseende på sina materiela tillgångar.
Dess årliga inkomster uppgå sålunda, då man deruti inberäknar räntan å ett till institutet doneradt kapital, stort 3,000 R:dr R:mt, samt de afgifter, som af de studerande erläggas och hvilka kunna anses i medeltal uppgå till 430 R:dr Runt, till 8,100 R:dr R:rat, af hvilken summa, enligt nu gällande stat utgå: till lön åt läraren i farmaceutisk naturalhistoria och farmacognosi R:dr R:mt 1,000: — » » » » i kemi, med åliggande att tillika undervisa i elementerna af geologi och mineralogi » » » » i matematik och fysik » » » laboratorn 1,200: — och dessutom för åliggandet att undervisa i farmaceutisk författningskunskap 200: — till arfvode åt inspektor » lön åt en vaktmästare » hyra » ved och lysningsämnen
Då dessutom utgå till lön åt en laboratorii-dräng 400: — så återstå: till laboratoriets underhåll, anskaffande af för laborations-öfningarne nödvändig materiel, samlingarnes kompletterande, inköp af för undervisningen nödvändiga instrumenter, samt af böcker m. m. endast 300: — Summa R:dr R:mt 8,100:
Många skäl kunde anföras för behöfligheten af en särskild läro-anstalt för farmaceuter; men det bästa beviset derför hemtas dock från den förut i korthet lemnade framställningen af farmaceutiska institutets uppkomst och utveckling.
Af denna » 1,500: i) » 400: » » 1,400 » » 200 » » 400 » » 2,000 » » 500 » 700: — Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
391 synes nemligen, huruledes redan för tiotal af
Sr sedan behofvet af en för farmaceuter särskild afsedd och lämpad undervisnings-anstalt så kraftigt gjorde sig gällande, att apothekarne ansågo det alldeles nödvändigt att inrätta en sådan, ehuru de dervid voro helt och hållet hänvisade till egna resurser och för det afsedda ändamålet måst göra ganska betydliga uppoffringar, isynnerhet som de under en lång följd af år uteslutande på egen bekostnad fingo underhålla den af dem inrättade läro-anstalten.
Vidare visar farmaceutiska institutets historia att, sedan läroverkets verksamhet lemnat goda resultater och det i följd häraf blifvit i hög grad önskvärdt att densamma måtte utvidgas, apothekarnes berömvärda sträfvanden för institutets inrättande och underhåll, slutligen vuono Statsmagternas erkännande genom de bidrag till institutet, hvilka beviljades att af Statens medel årligen utgå.
För att gifva en föreställning om omfattningen af institutets verksamhet, må i sammanhang härmed nämnas, att innevarande hösttermin 54 studerande farmaceuter äro vid läroverket inskrifna och der åtnjuta undervisning.
Oaktadt institutets tillgångar, såsom vi hafva sett, efterhand ökats och dess verksamhet utvidgats, är likväl undervisningen vid detsamma behäftad med en väsendtlig brist, utan hvars afhjelpande det ej kan blifva hvad det bör, och icke kan så som behöfligt är verka för den farmaceutiska undervisningen.
Denna brist består deruti, att institutet, i saknad af erforderliga hjelpmedel, ej varit och ej heller är i tillfälle att bereda de vid detsamma studerande farmaceuter handledning i en, med afseende på apothekareyrkets behof tillräckligt vidsträckt praktisk tillämpning af de theoretiska insigterna; och denna brist är naturligtvis hufvudsakligen kännbar i den kemiska undervisningen, hvilken för den farmaceutiska bildningen är af så framstående vigt.
— Institutet eger nemligen, såsom af den ofvan anförda staten synes, för närvarande ej mer än 300 R:dr
R:mt årligen att använda till laboratoriets underhåll, anskaffandet af materialier för laborations-öfningarne, drogue- och boksarnlingarnes kompletterande, samt till inköp af för undervisningen nödvändiga fysikaliska instrumenter m. m.
Men inom kort, då hyran för institutets nya lokal högst sannolikt kommer att utgå med åtminstone 3,000 R:dr R:mt (således minst 1,000 R:dr R:mt utöfver hvad sorn nu betalas), måste likväl äfven dessa 300 R:dr
R:mt tagas i anspråk till att (till en del) fylla tillökningen i hyresbeloppet; och alldenstund de ej heller förslå härtill, kommer, utom det att alldeles inga medel blifva disponibla till anskaffande af för undervisningen nödvändig materiel, dessutom en brist a[ minst 700 R:dr R:mt att uppstå.
För farmaceutiska institutet är det för öfrigt af största vigt att vid detsam ma må fästas skicklige och nitiske lärare; ty af lärarnes skicklighet och nit beror läroverkets framtid.
Med de ringa löner, som för närvarande äro bestämda för iärarne vid institutet, kan man likväl ej hoppas att få der längre tid behålla någon lärare af mer framstående duglighet, huru stor oegennytta man hos honom än må förutsätta.
Tvärtom måste motses ett tätt ombyte af lärare eller ock att institutet 392 Motioner hos Ridderslcapet och Adeln 1862.
N:o 152. får åtnöja sig med lärare af mindre duglighet, — såväl det ena som det andra till stor skada för läroverket.
I sammanhang härmed bör äfven tagas i betraktande att Kongl. Maj:t i nådiga Brefvet till Kongl. Sundhets-kollegium af den 26 April 1861 anbefallt Kollegium »att inkomma med underdånigt förslag till ett sådant ordnande af det farmaceutiska institutet, att det deltagande i apothekare-examen, som tillsvidare måst tillhöra det Carolinska institutet måtte upphöra» och till farmaceutiska institutet öfverflyttas.
Ett sådant ordnande af farmaceutiska institutet förutsätter att dess tillvaro först måste vara mer betryggad, än hvad nu är händelsen, då Statens bidrag till institutets underhåll är beroende på apothekarnes tillskott och detta när som helst till större eller mindre del, ja t. o. m. helt och hållet kan komma att upphöra.
Det enda sättet att betrygga institutets framtida bestånd är derföre att det göres till ett Statens läroverk, som helt och hållet af allmänna medel underhålles.
Härvid göres utan tvifvel den invändningeu att då apothekarne äro en privilegierad klass af medborgare, de ock, för åtnjutandet af sina privilegier, böra anses skyldige att sjelfva underhålla det farmaceutiska institutet; eller, med andra ord, att detta institut ej förr bör af Staten öfvertagas och underhållas, än de säljbara apotheksprivilegierna blifvit afskaffade.
Utom det att Rikets Ständer, derigenom att de, ehuru vilkorligt, beviljat anslag till farmaceutiska institutets underhåll, redan frångått denna grundsats, är för öfrigt af densammas tillämpande intet godt att hoppas, hvarken för sjelfva institutet, ej helier för de säljbara apotheks-privilegiernas afskaffande.
Tvärtom skulle utan tvifvel apothekarne göras benägne till en uppgörelse om dessa privilegier, så vida Staten först gjorde hvad den i sammanhang dermed alltid måste göra, nemligen helt och hållet öfvertoge det farmaceutiska institutet.
Då, efter allt hvad man kan se, detta tvifvelsutan förr eller sednare kommer att ske, vore så godt att dermed ej längre dröjdes, ty derigenom skulle den farmaceutiska undervisningen lika mycket gagnas, som ett uppskof dermed komme att på densamma menligt inverka.
På grund af hvad nu blifvit anfördt, får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte: l:o besluta att det åt Apothekare-societeteu beviljade amorteringslånet, stort 50,000 R:dr R:mt, må afskrifvas, mot vilkor, att Apothekaresocieteten till Staten öfverlemnar det för farmaceutiska institutet afsedda nya huset i egendomen N:o 20 vid Rörstrandsgatan med tillhörande tomtdel, samt med all inredning i laboratorium och dertill hörande apparater; hvaremot Apothekare-societetens årliga bidrag till institutets underhåll i sådant fall komme att alldeles upphöra; 2:o likaledes besluta, att farmaceutiska institutet hädanefter måtte blifva ett Statens läroverk; och 3:o Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1802.
N:o 152. 393 3:o till ifrågavarande läroverks underhåll bevilja ett årligt anslag af 1,800 R:dr
Runt att bland de ordinarie statsutgifterna uppföras, af hvilket anslag skulle utgå: till lön åt en lärare i kemi och mineralogi » » » » » i farmaceutisk naturalhistoria och farmacognosi » » » » laborator 2,500: — och åt densamme för undervisning i apotheks-författningskunskap ....