Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna min framställning vann icke pluralitetens inom Ilöglofliga Utskottet bifall, förnämligast af skäl, att denna valör icke skulle vara passande för decimalräkningen, och att utgifvandet af denna nya sedelvalör skulle blifva ett nytt hinder för en önskad framtida indragning af alla sedelvalörer under 5 R:dr R:mt.
Huruvida dessa och dylika skäl kunna anses såsom fullt giltiga för afstyrkande af mitt omförmälda förslag, hemställer ja<£ härmed till behjertande af dem bland Rikets Höglofliga Ständer, som icke hysa någon fruktan för realisationens orubbliga bestånd, derföre att man i allmänna rörelsen i vårt vidsträckta land föredrager sedlar ända till 1 R:dr Runt framför det obeqvämare metalliska myntet, Bilt. till B.
Prot. 1862 & 1863. 6 Sami. 1 Åjd. 9 Haft. 3 18 Banko-Utskottets Memorial J\ä 27. och sorn önska att befrämja både en ökad beqvämlighet för allmänheten och en tillbörlig minskning i Riksbankens omkostnader.” af Doktor Almqvist: ”Fastän icke mer förtjente att i rörelsen qvarhållas. än skillingssedlarne, di{ de egentligen höra, hafva En Kiksdalers-sedlarne lyckats tillvinna sig Banko-Utskottets pluralitet, ur det enda hufvudsakliga skälet af allmänhetens beqvämlighet, oaktadt de af 1860 års Statsrevision blifvit till indragning föreslagne.
Under det jag för egen del gerna medgifver den lättnad, de synas tillskynda liqviderna man och man emellan, ehuru densamma förefaller mig mera värderad af gammal vana, än af brist på utvägar att på ett annat sätt bereda den, har jag icke ansett mig berättigad låta beqvämlighetsskäl afgöra ett beslut, som omfattar vigtigare och högre intressen, de der böra vara bestämmande för dem, sorn hafva uppdrag att bevaka Statens rätt och bästa.
Ibland dessa intressen förekomma, att de 5 å 6 millioner Ettor, som nu med särdeles betydlig kostnad för Banken hållas ute i allmänna rörelsen att förbrukas, under lugna tider så småningom förvandlade i silfver, skulle upphöra att öka Bankens sedelansvarighet, i brydsamma, icke trängas vid luckan och under alla, hvila bättre i allmänhetens fickor än i Bankens hvalf, hvarvid också den vigtiga omständighet. icke borde förbises, att den fattigare delen af befolkningen, med sina små behållningar lör dagen, aldrig kunde vara blottställd för en möjlig, om än nu icke trolig ansedd, myntförsämring, som värt land mer än en gång fått iära känna under namn af realisation.
Det blir, i min tanke, alltid ett financielt misstag att låta myntrepresentativer nedsjunka till så små valörer att de utgöra skiljemynt i hvarje land, som grundar sin kredit på klingande valuta, hvarmed det deltager i verldshandeln.
Derföre finna vi också i vära grannländer, liksom i Preussen och England, med ordnadt myntsystem papper endast i högre valörer förekomma, utan att någon klagan förspörjes af olägenheter i allmänna rörelsen, under det man öfver allt i österrike mötes af de, synnerligast i sednare tider efter Ungerska kriget, utspridda Kreuzer-sedlarne, sorn icke utgöra bevis pä finansernas blomstring.
Ehuru således jag måste ogilla dessa med ali siri beqvämlighet, dock i flera fall obeqväina Riksdalers-sedlar, hade jag åtminstone för närvarande icke kunnat biträda deras mening, som vill bestämma lägsta sedelvalören till 5 Kalr Runt och göra Riksbanken i denna del likställd med enskilda bankerne, utan önskat tills vidare antaga ett sedelmynt emellan 1 och 5 och beklagar derföre, att Ettornas bibehållande hindrat framgången af ett i denna syftning inom Utskottet motioneradt förslag.”
I Doktor Almqvists reservation hafva instämt:
Herrar von Hofsten, S. E., och Bogeman, C. A., den förre likväl ej i den del af reservationen, der utgifning af sedlar ä valör emellan 1 och 5 R:dr förordas; samt af Herrar Lagerhjelm, G. R., Törnebladh, C. E. och L. N. Eneqvist.
Herrar Wolffelt, M. C., Riks-arkivarien Nordström, H. Gahn, C. E. Ekman och G.
Lallerstedt hafva anmält, att de icke deltagit i Utskottets ifrågavarande beslut.
Banko-Utskottets Memorial JW 28 i 1 JW 38.
Ank. till Exp.-Utsk. den 6 Mars 1863, kl. 1 e. m.
Memorial, angående ifrågasatt eftergift till åtskilliga låntagare hos Stalslånefonden af skilnaden emedan 9 och 8 procent af erlagd ränta.
Vid redogörelsen för indragning af det tillfälliga Statslånet och utlåning af den s. k.
Statslånefonden anmälde liikets Ständers år 1858 församlade Revisorer i 8:de § af tryckta Revisionsberättelsen, jemte annat, att den af Banko-fullmägtige till Nio procent förut bestämda ränta och provision å lån, utlemnade från omförmälda fond, bibehölls till slutet af Mars månad berörda år, då Fullmägtige funno skäligt nedsätta samma ränta och provision till 8 procent att, efter år, beräknas för alla de lån, som från och med den 31 i nämnda månad komme att beviljas, och att, i sammanhang med denna ränte- och provisions-nedsättning, fråga hos Fullmägtige uppstått, huruvida icke redan varande låntagare i Statslånefonden, vid den dädanefter, hvar 6:te månad, dem åliggande inbetalning i förskott af ränta och provision, kunde få tillgodonjuta den lindring, som, enligt nyssnämnda beslut, skulle blifvande låntagare tillgodokomma och sålunda, vid nämnde inbetalningar, skilnaden emellan 9 och 8 procent eftergifvas; hvarvid, och då Fullmägtige, hvilka ansett sig förhindrade att den ifrågasatta eftergiften bevilja, likväl funnit densamma vara med billighet öfverensstämmande och derför förklarat sig framdeles vilja taga i öfvervägande, om någon framställning i omförmälda syftning borde hos Rikets då nästsammanträdande Banko-Utskott göras, bemälde Revisorer ansett sig destoheldre böra en sådan framställning till Rikets Ständers bifall förorda, som de äldre låntagarne i Statslånefonden icke syntes böra betungas med hårdare vilkor, än som drabbade dem, hvilka under en sednare tidsperiod undfått försträckning från samma fond, enär de förra kunnat undgå fortsatt erläggande af den högre räntan, derest de från början tagit försträckning på kort tid och sedermera, efter det räntenedsättningen skett, lån ånyo upptagit.
I den till Banko-Utskottet, vid sednaste riksdag, afgifna berättelse yttrade Fullmägtige, med anledning häraf, att då, endast i de fall, att lånen upptagits å tolf månader och derutöfver, särskilda ränte- och provisionsförbindelser ifrågakomma, antagandet af det väckta förslaget skulle föranleda dertill, att lindring i ränte- och provisionsvilkoren icke tillkomme de flere låntagare, hvilka undfått lån å kortare tid, än tolf månader, Fullmägtige funno sig böra tillstyrka, att låntagare i Statslånefonden må af rän Bih. till B.
Brot. 1862 & 1863. 6 Sami. 1 A/d. 16 Håft. 1 2 Banko-Utskottets Memorial 32 '28. tan och provisionen för dea iånetid, suni öiverskjuter sex månader, eftergifva» skilnaden emellan 8 och 9 procent.
Med tilikånnagifvande. att beloppet af den eftergift i ränta och provision, sora, genom bifall till Fulimägtiges berörda framställning, skulle ifrågakomma, uppginge: å den genom Fullmägtige omedelbart verkställda utlåning, till 586: 25.
” " utlåningen vid Banko-Diskontverket till 17,529: 3b. d:o vid Låne-kontoret i Götheborg 813: 46. d:o vid d:0 i Malmö 1,456: 50. d:o vid d:o i Wisby 95: 8. eller tillsammans till R:mt R:dr 20,480: 65. anförde Utskottet i 4 § af berättelsen N.o 6, under den 22 December 1859, att enär på bedömandet af frågan om den föreslagna eftergiftens beviljande det. mäste inverka, huruvida förevarande låneoperation kommer att för Statsverket medföra vinst eller förlust, men någon utredning i detta afseende icke kunde verkställas förr än Statslånet blifvit liqvideradt och alla hithörande förhållanden hunnit afslutas, Utskottet ansåg det vara förtidigt att till hufvudsaklig pröfning då företaga ofvanberörda fråga.
Sedan, efter hvad Utskottet inhemtat, Fullmägtige, vid slutet af December månad nä st lidet år, till
Riksgälds-kontoret aflemnat återstoden af kontorets kapitalfordran hos Statslånefonden i följd af verkstäld slutliqvid af det tillfälliga Statslånet, har Utskottet å nyo upptagit förevarande ärende till behandling; och får, i sådant afseende, till en början, dels tillkännagifva att, i ofvanberörda ersättningsbelopp, annan förändring ej inträffat, än att, vid Banko-Diskontverket, genom återstälda ränteförbindelser och af~ skrifven räntefordran, suiuman förminskats från R:dr 17,529: 36. med ■’ 148: 86. till R:dr 17,380: 50. och således det ifrågasatta ersättningsbeloppet, på det hela, från R:dr 20,480: 65. med » 148: 86. till R:dr 20,331: 79. och dels meddela följande utredning, angående Statslånets vinst- och förlusträkning.
I Fulimägtiges, vid riksdagens början, till Utskottet afgifna och jemte memorial N:o 1 till Rikets Ständer öfrerlemnade berättelse, är behållningen i berörda räkning uppgifven till R:dr 418,987: 99. denna behållning är sedermera ökad, genom vinst å utlåningen med ” 3,579: 53. till ZTlt:dr 422,567: 52. men deremot minskad genom påförd förvaltningsutgift 700: 91. och genom inbetalning till Riksgälds-kontoret af sista kapitalandelen 160,768: 28. 161,469: 19. till R:^6U098T33.
Berörda summa af R:dr 160,768: 28. motsvaras af på indrifning beroende lån : vid Banko-Diskont-verket i Stockholm 86,583: 06.
” Låne-kontoret i Götheborg 52,575: 22, d:o i Malmö 20,110'. — d:° i Wisby 1,500: — 160,768: 28. Banko-Utskottets Memorial 28.
Af dessa på indrifning beroende lån antagas högst 100,000 R:dr komma att ingå, och vinsten på utlåningen af Statslånefonden skulle följaktligen, i bankens räkenskaper, utvisa en summa af 361,098: 33.
Som likväl den föreslagna eftergiftens beviljande vore beroende deraf, huruvida låneoperationen komme att för Statsverket medföra vinst eller förlust; har Utskottet förskaffat sig officiel beräkning öfver de kostnader och ränteutgifter, Riks-gälds-kontoret måst vidkännas till följd af Rikets sednast församlade Ständers beslut, angående de för Statens jern vägsanläggningar under år 1860 utrikes upplånta medels användande till liqvid af då utestående delen af det tillfälliga Statslånet, hvilken beräkning slutar å ett belopp af R:dr 390,325: 57.
Häraf visar det sig att ifrågavarande låneoperation måste utfalla till förlust för Stats-verket och under sådana förhållanden lärer väl svårligen eftergift af erlagd ränta böra ifrågakomma.
Dessutom torde härvid icke böra förbises, att om ock, hvilket nu ej är händelsen, vinst å låneoperationen för Staten uppstått, anledning för den ifrågasatta eftergiftens beviljande ej förefinnas.
Derest nemligen räntan och provisionen i utlåningen från Statslånefonden, i stället att nedsättas, blifvit förhöjd, skulle de låntagare, för hvilka eftergift i ränta och provision är vorden föreslagen, icke kunnat tillförbindas, att under återstående lånetiden erlägga högre ränta och provision; hvadan, i sådant fall, åt dem beredts en fördel, som icke kommit andra låntagare till godo.
Det är ock antagligt att utdelningen af eftergiftssummorna skulle möta stora svårigheter, med anledning deraf att åtskillige eftergiftstagare under den förflutna tiden, aflidit och att andra råkat i obestånd; Och Utskottet anser sig således ega grundad anledning till den vördsamma hemställan, att den af Banko-fullmägtige väckta och af Rikets Ständers år 1858 församlade Revisorer understödda framställning om eftergift till åtskilliga låntagare i Statslånefonden af skilnaden emellan 9 och 8 procents ränta och provision måtte fä förfalla.
Stockholm den 3 Mars 1863. 4 Banko-Utskottets Utlåtande JVs 20.
Utlåtande, i anledning af Verkmästaren vid Tumba bruk F.
I en till Banko-fullmägtige ingifven, till Utskottet ställd skrift, har Verkmästaren vid Tumba bruk F. Bladin, jemte öfverlemnande af berättelse om en af honom nästlidne sommar företagen resa till expositionen i London och andra utrikes orter, för att inhemta upplysningar om papperstillverkningens framsteg och dermed gemenskap egande ämnen, anhållit, att, som berörda af honom företagna resa uteslutande haft för ändamål att söka gagna Tumba bruk, Utskottet täcktes af brukets medel tilldela honom ersättning med 900
R:dr för de i och för resan hafde kostnader; hvilken anhållan blifvit af Fullmägtige hos Utskottet till bifall förordad.
I afseende å denna fråga har Utskottet inhemtat: att, sedan Verkmästaren Bladin, i samband med en hos Banko-fullinägtige nästlidet år gjord ansökning om en månads tjenstledighet för företagande af en resa till expositionen i London och till Tyskland, anhållit om reseanslag för berörda resa, hvilken afsåge inheintande af kännedom om machiner, verktyg, materialier och arbetssätt i England vid tillverkning, synnerligen af banknot- och ritpapper, äfvensom angående nyaulagda pappersfabriker i Tyskland, så hade Fullmägtige, hvilka beviljat den sökta tjenstledigheten, sig yttrat, att, ehuru
Fullmägtige ingalunda förbisågo hvarken den omständighet, att, då Tumba bruks syftemål i främsta rummet vore åstadkommandet af ett ändamålsenligt sedelpapper, bruksförvaltningen borde vinnlägga sig 0111 tillgodogörande för bruket af nya uppfinningar och förbättringar i papperstillverkningen, hvilket inål borde vinnas, derest vederbörande bereddes tillfälle att, genom besök i fabriker, der ifrågavarande industri nått en jemförelsevis större utveckling, och genom muntlig beröring med sakkunnige personer, äfvensom genom att se och med hvarandra jemföra ej mindre de förnämligaste produkterna af samma industri, än dervid använda råämnen, machiner m. m., förvärfva sig större insigt i hithörande ämnen, hvartill verldsexpositioneu i London erbjöde bästa tillfälle, och ej heller, att Bladin, som redan år 1859 företagit en utländsk resa, af hvars resultat bruket dragit nytta, visat sig innehafva de egenskaper, som erfordrades för att Banko-Utskottets Utlåtande JV& 29. 5 kanna tillgodogöra bruket den i andra länder vanna erfarenhet, Fullmägtige likväl af Banko-reglementets föreskrifter funno sig förhindrade att meddela Bladin något reseunderstöd; att Bladin derefter från Stockholm afrest öfver Stettin genom Tyskland och Belgien till London, hvilken omväg Bladin tagit, för att vinna kännedom om de förändringar, som blifvit införda på några af honom år 1859 i Tyskland besökta fabriker, samt att Bladin, angående den af honom verkställda rosan och derunder gjorda iakttagelser om papperstillverkningens framsteg och de dels nya, dels förbättrade machiner och verktyg, som i och för densamma begagnas, sammanfattat den berättelse, hvilken är vorden till Utskottet aflemnad.
Ofver Bladins ifrågavarande ansökning har yttrande jemväl blifvit infordradt af Tumba bruks förvaltare, hvilken, under fästad uppmärksamhet derå, att en resa, såsom den af Bladin verkstälda, för iudustri-idkaren ej blott medförde den direkta nyttan af vidgade specialinsigter, utan äfven måste verksamt bidraga att utbilda hans smak och omdöme i allmänhet, hvilket vid yrkets framtida utöfning komme att hafva ett gagneligt inflytande, samt att den af Bladin i berörda hänseende vunna erfarenhet utan tvifvel skulle komma Tumba pappersbruk till godo, å ansökningen tillstyrkt bifall.
Vid öfvervägande häraf och då det med säkerhet kan antagas, icke allenast att Bladin under meranämnda resa, hvilken, enligt hvad Utskottet fått sig meddeladt, verkställts i sällskap med en för synnerlig skicklighet i papperstillverkning ansedd person, ganska betydligt utvecklat sin redan förut förvärfvade närmare bekantskap om papperstillverkning och om mekaniska anstalters ordnande, utan äfven, att Tumba bruk, åt hvilket Bladin fortfarande egnar sin gagnande verksamhet, skall komma att skörda frukten af Bladins vidgade insigter, förmedelst införande derstädes af sednaste tiders förbättringar i machinerier och arbetsmethoder, har Utskottet ansett bruket böra vidkännas Bladins, i och för berörda resa hafde kostnader, hvilka, vid betraktande af resans utsträckning och ändamålet för densamma, icke synas vara för högt beräknade, hvadan Utskottet får, i enlighet med Fullmägtiges hemställan, vördsamt tillstyrka, att Verkmästaren vid Tumba bruk F.
Bladin må af brukets medel tilldelas en resekostnadsersättning af Niohundra R:dr F :mt.
Stockholm den 3 Mars 1863. f) Banko -Utskottets Utlåtande 30. JW 30.
Ank- till Exp.-Utsk. den 6 Mars 1863, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af vackt fråga, att lån mot pant af fastighet hädanefter icke må. från Rikets Ständers Bank ut/emnas.
Med omförmalande af de flera väsendtliga fördelar, sorn skulle beredas Rikets Ständers Bank, derest den del af dess kapital, hvilken nu är lästad i utlåning påläng återbetalning, gjordes mera rörlig, har Herr A. W. Björck i en inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckt motion, N:o 70, uppå anförda skäl, föreslagit: l:o -att lån mot fastighet icke hädanefter utlemnas från Rikets Ständers Bank;” 2:0 'att Bariko-fullmägtige erhålla uppdrag att inleda och afsluta aftal med Allmänna Hypotheks-banken, om öfvertagande af bankens fordringar mot pant af inteckning i fastighet på landet, under vilkor, att låntagare tillgodonjuta den dem tillförsäkrade rätt, och att banken erhåller Hypotheks-bankens obligationer till belopp samt med ränta och förfallotid, som genom öfverenskommelse mellan Banko-fullmägtige och Hypotheksbanken kan varda bestämdt.”
Afven vid föregående riksdagar har fråga uppstått om indragning af bankens ifrågavarande utlåning och den af Kongl. Maj:t i nåder tillsatta kommitté för utredning af fäderneslandets ställning i ekonomiskt och finansielt hänseende samt för granskning af de lagar och inrättningar, som med penninge- och kreditväsendet ega gemenskap, hade i ett, under den 2 Februari 1860, till Kongl. Majit afgifvet underdånigt betänkande och förslag, angående förändrad organisation af Hypotheks-inrättningarne i riket, hvilket betänkande och förslag Kongl. Majit, medelst nådig skrifvelse den 13 derpåföljde April, öfverlemnade till Rikets Ständers pröfning, föreslagit att den i Rikets Ständers Bank till utlåning mot pant i fastighet på landet anvisade fond måtte öfverföras på allmänna Hypotheks-banken, under åtskilliga dervid fästade vilkor; men detta förslag, af Stats- och Banko-Utskottet vid sednaste riksdag till Rikets Ständers gillande hänskjutet, blef då icke af Rikets Ständer antaget.
Med fästadt afseende synnerligast å de kännbara olägenheter, som under då för handen varande förhållanden och intill dess Hypotheks-föreningarne kunde blifva i tillfälle atti betydligare mån nedsätta minimum för sina utlåningar, skulle tillskyndas de mindre jordbrukarne, om dem betoges utvägen att få i banken belåna sina fastigheter, har inställandet af denua utlåning tillförene ansetts icke böra ega rum, ehuru, under erkän - Banko-Utskottets Utlåtande ,1W 30. 7 nande af olämpligheten deraf, att Banken bedrefve en med dess ändamål så föga förenlig rörelse, som den förevarande, förminskning af densamma fortgått alltsedan år 1857.
Det för bibehållande i Banken af utlåningen mot pant af fast egendom på landet hufvudsakligen anförda, nyss omförmälda. skäl har likväl numera förlorat sin hela betydelse.
Genom Kongl. Maj:ts under den 26 April 1861 utfärdade nådiga förordning, angående de allmänna grunder, som vid Hypotheks-föreningarnes bildande och framtida verksamhet skola lända till efterrättelse är minimivärdet å jordegendom för vinnande af inträde i Hypotheks-förening bestämdt till 1,000 R:dr och lånebeloppet till 500 R:dr.
1 Banken är väl minimibelopp af fastighetsvärde och länesumma respektive 600 R:dr och 300 R:dr; dock som i Banken 185') års taxeringsvärde utgör grunden för Iånesummans bestämmande, hvaremot i Hypotheks-föreningar delaktighetsbeloppet rättar sig efter antingen bevillningstaxering eller särskild värdering af innehafvande jordegendom, så torde det utgöra ett sällsynt undantag om egendom, belånbar i Banken icke skulle berättiga till inträde i Hypotheks-förening.
Således och då hinder ej bör möta för Bankens låntagare mot pant af fast egendom på landet, att vinna inträde i Hypotheks-föreningar och sådana föreningar numera, äro bildade för Rikets samtliga provinser, återstår att undersöka, huruvida icke det mä vara för den enskilde mera fördelaktigt att upptaga lan i Hypotheks-förening, än i Banken.
Härvid förekommer, i afseende först å lånebeloppets storlek, att, såsom äfven är nämndt, fastighet, för år 1850 taxerad till 600 R:dr, vid sednaste taxering otvifvelaktigt i de flesta fäll uppskattats till vida högre summa, hvadan i Hypotheks-förening större lån kan derå erhållas, än i Riksbanken och, beträffande lånevilkoren, att i Hypotheks-förening ärliga inbetalningsskyldigheten understiger den i Banken töreskrifna med 1 procent samt hvad angår omkostnaderne, att dessa måste falla sig billigare i Hypotheks-förening, än i Banken, icke allenast vid lånets upptagande, utan äfven vid årsliqvidernas fullgörande, enär låntagarne i allmänhet kunna sjelfva besörja sina angelägenheter hos Hypotheks-förening.
Dessa omständigheter hafva väl ock föranledt, att innehafvare af lån i Banken mot pant af fäst egendom inbetala sådana lån och öfvergå till Hypotheks-föreningar, samt att nya låneansökningar mera sparsamt förekomma.
Utestående beloppet af dylika lån utgjorde vid slutet af år 1859 R:dr 7,460,807: 69. och 1862 » 6,801,386: 6. och har följaktligen nedgått med R:dr 665,421: 63.
Utom det belopp af 125,000 R:dr årligen, hvarmed fonden, enligt Bankoreglementets föreskrifter, blifvit förminskad under hvartdera äret 1860, 1861 och 1862, äro derifrån indragne 300,000 R:dr. och tillfälle till ytterligare indragning är snart att emotse.
Det torde ock kunna antagas att sedan allmänheten lärt sig inse fördelarna af låneunderstöden från Hypotheks-föreningarne och sedan dessa föreningar, genom Allmänna Hypotheks-bankens mellankomst blifvit och varda beredda en mera jemn tillgång på penningar för utlåning, Riksbankens ifrågavarande lånerörelse skall, under den för densamma anvisade form, befinnas obehöflig.
Under sådana förhållanden, och enär för belåning af stadsegendom flera låneutvägar redan finnas och andra äro i fråga att öppnas, hvadan denna belåning, derå Banken gjort och jemväl är underkastad förluster, med allt skäl bör kunna inställas, får Utskottet vördsamt hemställa: att den i Rikets Ständers Bank, på grund af 143 och 144 §§ i Bankoreglemeutet af den 30 Oktober 1860, nu bedrifua länerö - 8 Panko-Utskottets Utlåtande J\s' 30. reise mot pant af inteckningar i egendom på landet samt hus och jord i städerna må upphöra å tid, som Utskottet, i samband med reglementariska föreskrifterna för nämnde Banks förvaltning, har att för Rikets Ständer föreslå.
Då, i händelse af Rikets Ständers bifall till berörde hemställan, det icke kan komma i fråga, hvarken att förhöja den för omförmälda lånerörelse anvisade fond, eller att i något hänseende förändra de för samma lånerörelse gällande grunder; anser Utskottet sig härigenom hafva besvarat följande inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckta och till Utskottets behandling hänvisade motioner, nemligen af Riksdagsfullmägtige Nils Pettersson från Calmar län N:o 96, Ii. F. Gross från Calmar län N:o 108 och Fr.
Hallström från Stockholms län N:o 359, i hvad dessa motioner angå meranämnda lånerörelse.
Genom förslaget att lånerörelsen, mot pant af fast egendom, må upphöra afses hufvudsakligen, hvad Riksbanken angår, att de 6 å 7 millioner R:dr, som i denna låneväg blifvit utgifne på en återbetalningstid af 20 å 30 år, skola blifva tillgängliga, för att användas i sådan rörelse, hvarifrån medlen med lätthet kunna återtagas om och när, för Bankens säkerhet och myntvärdets upprätthållande, behof derå kan uppstå; och det måste således med Bankens fördel närmast öfverensstämma, derest med allmänna Hypoteksbanken aftal kunde afslutas om öfvertagande af Bankens fordrin gar mot pant af inteckning i fastighet på landet, i utbyte mot Hypotheksbankens obligationer, särdeles sådana, som kunna på utrikes ort afyttras; hvadan Utskottet skolat vördsamt tillstyrka, att Banko-fullmägtige må erhålla uppdrag, att inleda och afsluta aftal med Allmänna Hypoteksbanken, om öfvertagande af Bankens fordringar mot pant af inteckning i fastighet på landet, under vilkor att låntagarne tillgodonjuta den dem tillförsäkrade rätt, och att Banken må erhålla Hypotheksbankens obligationer till belopp samt med ränta och förfallotid, som genom öfverenskommelse mellan Banko-fullmägtige och Hypoteksbanken kan varda bestämdt.