Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utaf hvad nu blifvit yttradt torde få följa: att i stället för att dels hos utländningen upplåna värden i löst gods (silfver och guld) af t. ex. ett belopp utaf 50 millioner Riksdaler, hvarmed rörelsekapitalet ökas, förmedelst utgifvande, lör jernvägseller andra arbeten, antingen af sjelfva det lånla lösa godset eller ock af representanter af samma gods, och å hvilket lån ränta måste erläggas, måhända öfverstigande frukten af det använda lånet, hvilket äfven till hufvudstol omsider måste återgäldas; — och dels tillåta enskilda grupper eller bolag att öka rörelsekapitalet med utgifna representanter (tryckta eller graverade sedlar) af enskilda värden i löst eller fast gods, — Staten deremot sjelf bör successivt utgifva representanter af sina fasta värden till erforderligt belopp; hvarigenom Staten, d. v. s. alla rikets medborgare erhålla vinsten af det kapital, som blifver frukten utaf de af Staten utgifna representanterna (tryckta eller graverade sedlar) af Statens egande fasta värden, och hvilken vinst följaktligen hvarken kommer att gå till ulländningen eller blott lill en del af landets medborgare, nemligen till dem, som, i besittning af materiela kapitaler, förena sig till utgifvande af tryckta skuldsedlar.
Man kan häremot invända: att genom den successiva utgifningen af fastgodsrepre sentanter rörelsekapitalet kan blifva alltför stort och derigenom leda till stegrade varupriser, hvaraf följden blir industriens nedtryckning af oförmåga att täfla med utländska fabrikationen.
Härtill svaras först, att sådant ej är att befara, enär erfarenheten visat alt rörelsekapitalet, utan olägenhet, kunnat vidkännas högst betydliga tillökningar genom sednare tidens många kredit-anstalters sedelutgifning, utan att nämna de flera millioner i utländska lån, hvarmed rörelsekapitalet ökats, förutsatt att dessa lån verkligen inkommit i landet.
Vidare svaras, att folkmängdens ökning, tilltagande odlingar, industriens utveckling och lättade kommunikationer, med deraf följande starkare omsättning, äfvensom de nu en gång stegrade varuprisen dels hafva framkallat behofvet af och dels fortfarande kräfva tillökning i rörelsekapitalet.
Skulle dock symptomer visa sig dertill, att rörelsekapitalet blefve för stort i följd af dess successiva ökning genom utgifvande af fastgods-representanter, så borde dessas belopp småningom minskas med hvad som funnes för mycket förmedelst desammas indragning uti inkomsten af jernvägstrafiken.
Härvid förutsattes dock att enskilda banker hvarken må utgifva egna tryckta eller graverade skuldsedlar eller grunda sina kredit-anstalter på utländska lån, emedan dessa banker, i motsatt fall, skulle genom rörelsekapitalets ökning, förminska fördelarne Motioner hos Riddevslcapet och Adeln 1865.
267 och jemväl öka de möjliga olägenheterna för Staten af den rörelse-beloppets ökning, som Staten vidtog.
Rörelse-beloppets ökning medför alltid fördel för den (enskildt bolag eller Staten) som vidtager densamma; men dermed kunna äfven förenas olägenheter, hvilka, i afseende på omsorgen för myntrealisationens upprätthållande, drabbar Staten allena och icke de enskilda bolagen, hvilka derföre, i förenämnda tvänne hänseenden, icke böra tillmätas en rättighet, hvarmed de, utan att sjelfva äfventyra något, deremot öka Statens från tillfälliga förhållanden möjligen uppkommande förlägenhet uti dess financiela verksamhet.
Att denna åsigt rörande inskränkning uti enskilda bankers rättighet, på sätt som ofvanföre är utveckladt, befinnes vara grundad på ett billigt afseende å alla medborgares fördel, skall måhända tydligare visa sig då man besinnar, att delegare uti enskilda banker draga dubbel inkomst af de fastigheter, med hvilka de såsom delegare uti banken inträda, nemligen först den direkta landtbruksinkomsten af fastigheten och sedermera räntan på de tryckta eller graverade skuldsedlar, som de få utgifva och till låns utlemna blott derföre att de ega fastigheten.
Det torde äfven böra erinras att derest, genom sådan enskilda bankers skuld sedels-utgifning, hvarpå ränta erhålles i stället för att eljest ränta å skuldsedlar erlägges, rörelsekapitalet till den grad ökas, att sådant verkar stegrade varupris, så tillskyndas allmänheten derigenom ett lidande till enskilda bankernas fördel, då deremot, i händelse rörelse-beloppets alltför stora ökning vore en följd deraf, att Staten utgifvit för stor andel representanter af fastighetsvärden, fördelen af denna utgifning af fastighetsrepresentanter tillfölle Staten, d. v. s. alla medborgarne, och således i viss mån eller kanske helt och hållet uppvägde eller till och med öfvervägde olägenheten.
Blefve följden af enskilda bankers utgifning af tryckta eller graverade skuldsedlar vidare hastigt tilltagande lyx och större förbrukning af utländska artiklar än som kunde uppvägas af den för landet öfverflödiga delen af inhemska produktionen och förädlingen, så att införsel-värdet öfversteg utförsel-värdet, hvilket har till påföljd antingen skuldsättning eller silfver-export, så finge allmänheten, i sednare fallet till fördel för enskilda bankerna, vidkännas den förlust, som vore förenad med de åtgärder, hvilka erfordrades, för att återbringa värdet i löst gods eller metalliska kassan till det förhållande som bör bibehållas” emellan denna kassa och dess utelöpande representanter, nemligen bankens sedelmynt.
Statsverket eller de skattdragande i allmänhet förlora nemligen ej blott den vinst, som delegarne i enskilda banker draga till sig af rättigheten att utgifva tryckta eller graverade skuldsedlar, utan äfven hvad som för bibehållande af stats-bankens metalliska kassa vid viss proportion till utelöpande sedelmassan, måste uppoffras, till följd af det inflytande enskilda bankrörelsen utöfvar på rörelsekapitalet, som, då det hastigt tillvexer i låneväg, medförande, eller, till följd af hastigt tilltagande lyx eller öfverdrifven handelsspekulation på införsel af utländska varor, föranleder silfver-export; och om de enskilda kreditanstalterna till någon del äro grundade på utländska lån, så förlorar Staten den andel af frukten utaf produktionen, förädlingen och fliten, som årligen 268 Motioner hos Eidderskapet och Adeln 1865.
N:o 132. måste lemnäs till ränte- och kapital-afbetalning på dylika lån; hvilket i sin mån förlamar landets förkofran i välmåga och folkmängd.
Utaf hvad som nu är anfördt torde finnas följa först att det ingalunda är farligare hvarken för industrien eller för realisationens bestånd att öka utelöpande värde representanter genom Statens omedelbara åtgärd än att öka den medelbarligen genom inrättade enskilda banker, — vidare att icke något äfventyras i afseende på realisationens bestånd eller metalliska fondens säkerhet, så länge värdet af den för landets egna behof öfverflödiga delen af dess produktion och industri, hvilken från landet utgår till andra länder, uppväga värdet af hvad som från andra länder hit införes;— att hvad som i detta afseende möjligen kan äfventyras icke är beroende deraf att sedelstocken ökas omedelbarligen af Staten i stället för medelbarligen genom enskilda bankbolag; samt att den utländska skuldsättningen icke blott tärer på landets krafter och förhindrar en hastigare och kraftigare uppblomstring utan äfven kan innebära fara för myntrealisationen och, särdeles i förening med några års mindre gynnsamma konjunktursförhållanden, jemväl framträda uti en hotande skepnad af högst betänkliga dimensioner.
När man nemligen något närmare eftersinnar förhållandet med rörelsekapitalet och den utländska skuldsättningen, kan man icke undgå att finna att, derest de mångfaldiga millioner, för hvilka, efter sednast lyckligen tillvägabragt myntrealisation, dels enskilda föreningar och dels Staten utfärdat skuldförbindelser till utländningen i sjelfva verket,’d. v. s. i penningar inkommit i landet, dessa utländska penningar skulle hafva varit i rörelsen synliga, och rörelsekapitalet redan för flera år tillbaka hafva vunnit en så stor tillvext, att för de under sednare tiden behöfliga lån skulle hafva funnits riklig tillgång uti ett för rörelsen öfverflödigt belopp; — men då sådant utländskt mynt, åtminstone till något anmärkningsvärd! belopp, icke förekommit i allmänna rörelsen; och då för sednare tidens behof af lån, tillgångarne inom landet icke varit tillräckliga, oansedt enskilda bank-inrättningar ökat rörelsekapitalet med mycket betydliga belopp; — och då man derjemte af olficiela handlingar känner, att kontraherade utländska lån i hufvudsaklig mån, om ej helt och hållet, indragitsgenom utgifna vexlar;— och när man vidare ställer dessa förhållanden i jemförelse dermed, att, i bredd med låne-transaktionerna, tullintraderna mera än fördubblats, oansedt dels minskade tullsalser ech dels helt och hållet borttagen tull å vissa artiklar, så kommer man från dessa premisser lätteligen till den slutsats, att, för de af Staten eller enskilda föreningar till utländningen utgifna skuldsedlar, i landet icke influtit och qvarstadnat utländskt mynt eller ädla metaller, utan hufvudsakligen endast utländska varor; — hvaraf följer att, då vi hos utländningen antagligen icke ega några betydliga fordringar för utskeppade varor, importen ganska mycket öfverstigit exporten; — vidare att då sådant icke varit en följd af mindre gynnsam årsvext eller andra tillfälliga inre förhållanden, underbalansen i handeln skall fortfara så länge utländningen håller till godo med skuldsedlar i stället för varor.
Vidare finnér man häraf, att kapital-afbetalningar och ränteliqvider å upptagna lån antagligen Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
269 försiggått, åtminstone på indirekt sätt, förmedelst de tillgångar man beredt sig uti nya lån ; — men att sådant skuldsättningssvstem omöjligen kan fortsättas i oändlighet dels å utländningens sida, för hvilken det tilltagande financiela svaghetstillståndet icke kan förblifva obekant och dels å landets sida, då det kanske snart nog skall hafva hopat öfver sig en sådan tyngd af låneförbindelser, som det omöjligen förmår att bära.
Vid den tidpunkt, då låne-afbetalningar och ränteliqvider icke längre kunna verkställas förmedelst upptagande af nya lån, som då icke heller skola finnas att tillgå, för att förmedelst derför utfärdade skuldsedlar betala det importerade utländska varubelopp, som öfverstiger värdet af våra utskeppade varor, måste naturligtvis desto större svårighet för oss uppstå att kunna göra afbetalningar på den utländska skulden, som, då importen af utländska varor, till följd af oförmåga att desamma med egna varor betala, påtagligen minskas, sådant jemväl verkar minskning i de för Statsverkets behof påräknade tull-inkomsterna.
Häraf blir följden, att man å ena sidan måste inskränka förbrukningen af utländska lyx- och öfverflöds-artiklar samt å den andra söka uppdrifva de inhemska förförvärfskällorna — åkerbruket, boskapsskötseln, skogshandteringen, som ännu torde kunna anses befinna sig i sin första gryning — vidare bergshandteringen, som sannolikt innehåller högst betydliga tillgångar, samt fiskeri-näringen, hvilken förmodligen lärer kunna bringas till flerdubbel afkastning; hvartill kommer ökad omsorg för tillgodogörande af det ganska betydliga kapital vi ega i våra vattendrags drifkraft för mångfaldig industriel verksamhet.
Målet hvartill denna motivering leder, framträder, såsom jag förmodar, tydligen för en hvar, som deråt behagat egna någon uppmärksamhet, och kan ej vara annat än detta, nemligen, att Rikets Ständer måtte hufvudsakligen besluta: 4:o att enskilda bank-inrättningar hädanefter icke må ega rättighet att utgifva egna tryckta eller graverade sedlar (skuldsedlar) samt att sådana banker ej må grundas på utländska lån.
2:o att från Rikets Ständers bank skola utgifvas dels silfversedlar, såsom hittills, och dels statsfastighetssedlar.
3:o att statsfastighetssedlarne böra till utseende och valör vara fullkomligt lika med silfversedlarne blott med skilnad i afseende på innehållet, 270 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 132. hvaruti bör ingå att de inlösas med silfversedlar å det ställe, sorn sedeln tillkännagifver.
4:o att uti de flera, eller till en början, kanske endast färre städer, der desamma må finnas behöfliga, skola inrättas statslåne-kontor, grundade på fond af en million eller mera eller mindre, allt efter ortens behof, från hvilka kontor lån erhållas i statsfastighetssedlar.
5:o att dessa lånekontor förses med erforderligt belopp silfversedlar, för inlösen af statsfastighetssedlar, som möjligen ifrågakommer, men sannolikt icke i någon betydligare mån ifrågasättes, och att lånekontoren, i detta afseende, sättas i förbindelse med ränterierna.
6:o att, jemte det belopp statsfastighetssedlar, som för lånekontoren är nödigt, särskildt utgifves och ställes till Riksgälds-kontorets disposition, för jernvägsarbete! m fl. föremål intill nästa riksdag, en summa af t. ex. 30 millioner Riksdaler statsfastighetssedlar, hvilka, i afseende på deras inlösen emot silfversedlar, i den mån sådant möjligen ifrågasättes, lämpligen fördelas på statslånekontoren, som besörjer inlösningen.
Detta är hufvudsaken af hvad som kan vara erforderligt.
Detaljbestämmelserna böra naturligtvis lämpas efter särskilda omständigheter.
Skulle af skäl, dem jag nu ej förmår förutse, detta förslag finnas icke vara antagligt i sin helhet, utan enskilda bankerna anses böra få förblifva vid rättighet att utgifva tryckta eller graverade skuldsedlar, så synes dock intet hinder deraf uppstå för Staten att, bredvid de enskilda bankerna eller lika med dem, äfven utgifva sedlar, grundade, likasom de enskilda bankernas sedlar, på värde i fast gods; och i denna händelse försvinner blott 1:sta punkten af förslaget.
Derest, mot all förmodan, intetdera af dessa förslag kan vinna afseende, så torde, för att undgå alltför stor utländsk skuldsättning, tillgång böra beredas på det sätt, att
Staten upptager ett utländskt lån af t. ex. 5 millioner Riksdaler som i ädla metaller inlägges i bankens hvalf, och mot hvilken tillökning i metalliska kassan, banken utan Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
271 fara bör kunna utgifva sex gånger så mycket i myntrepresentativer; förutsatt att importen icke ständigt öfverstiger exporten; ty, i motsatt fall, kan ingenting annat än upptäckten och tillgodogörande af guld- och silfvergrufvor inom landet upprätthålla finansväsendet och förekomma en eljest omsider inträffande afgörande kris.
Tiden, som upptages hufvudsakligen af trägna embetsgöromål, har ej medgifvit hvarken att nöjaktigt ordna motiveringen eller att behörigen redigera förslagspunkterna; men härpå torde ej hvila synnerlig vigt blott ändamålet vinnes, hvilket afser dels att förekomma samhällets fördelning uti tvänne sådana klasser af dominerande och beroende medborgare, som ofvanföre äro antydda, och dels att tillvägabringa sådan anordning, att vi icke behöfva ständigt offra åt utländningen frukten af vår idoghet och våra mödor.
Af Herr Gyllenhammar, Carl Axel Napoleon, om beviljande af ett låneunderstöd å Fem och en half millioner R:dr, för anläggning af en jernväg från Frövi lill Falun.
Under en tid då man från flera håll inom landet klagar öfver betryckt penningeställning anser jag mig med skäl böra påpeka vigten af att tillgodogöra de skatter i ädla, jern och zinkmalmer, som nu ligga värdelösa i mellersta Sveriges rika bergslager, men, som exporterade, betinga högt pris i England och Belgien samt spridda till Sveriges skogsegande provinser skall väcka och underhålla en storartad jernverks industri, som skall mer än nägot annat i hög grad öka värdet på egendom och be reda tillfälle till arbete inom dessa provinser.
Då andra länder företrädesvis sträcka jernvägar till sina bergverksdistrikter hafva vi till den stora bergslag, som begränsas af städerna Falun, Sala, Linde, Nora och Filipstad, samt den sydliga delen äf Vester-Dalelfven, ännu ej jernvägsförbindelse med 272 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 133. mera än sydligaste ändan deraf, Nora bergslag, men Nora-banan har ej uppdragits till traktens spridda malmfält, hvarför dessa malmer betungas af en dryg landsvägsfrakt samt hindras i sin spridning af en tryckande taxa å Köping — Hults jernväg; detta oaktadt kan man finna vigten för landet att med banor beröra bergslagerna, i det denna station gaf förlidet år 998,000 centner gods.
Äsigterna om fördelarne att sätta sig i mer direkt beröring med bergslagerna synes allt mera börja göra sig gällande, att döma af de många dylika förslag som i detta syfte framlagts vid innevarande riksdag från Wermland, Westerås, Nora bergslag med flera, och som hvart för sig förtjenar all uppmärksamhet samt möjligt understöd.
Men genom sin mera begränsade malmtillgång och i allmänhet mindre rika malmer hafva dessa mer lokalt intresse och kunna ej, såsom genom beröring med Grängesberget samt denna trakts grufvefält, framkalla och för obegränsad tid gifva näring åt en indrägtig industri för större delen af landet.
Som en banbyggnad i denna rigtning icke är i en särskild orts, utan i hela landets intresse, vågar jag vördsammast föreslå: det Rikets
Ständer för anläggande af en föreslagen bredspårig jernväg från Frövi station å Köping—Hull-banan till Falun måtte såsom lån, på de vilkor, som för andra enskilda bolags banor inom landet blifvit bestämda, anslå en tredjedel af anläggningskostnaden med 5,472,432 R:dr 70 öre, eller, för att erhålla en jemnare summa, 51 millioner Riksdaler Riksmynt.
De Dna af mig nu föreslagna jernväg följer det stora malmfält, som hufvudsakligen ligger inom Nya Kopparbergs och Grangärdes socknar och framgår pä mindre än l:dels mil från alla dess större grufvefält, hvilka, enligt detaljerade kartor samt uppgifter granskade af framstående vetenskapsmän, visa att ur dessa med blott en famns afsänkning kan åstadkommas en malmbrytning utaf omkring 39 millioner centner jernmalm af 45 å 70 procent samt nära 3 millioner centner silfverhaltig blyglans, koppar och zinkmalm.
Då i dessa dagar till ledamöter af Riks-Stånden och samtliga ledamöterna af Höglofliga Stats-Utskottet lemnäs en brochyr rörande bemälda bana med tillhörande tabeller och kartor, sorn visar banans rigtning genom ett af jordens största malmfält och de fördelar hela landet skulle förvärfva sig, genom denna banas byggande, vill jag ej upptaga Höglofliga Ridderskapet och Adelns tid med upprepande af hvad i denna brochyr finnes anfördt, men jag bör på det varmaste rekommendera den utomordentligt vigtiga frågan till Rikets Ständers allvarliga pröfning och behjertande.
Nu må dock tillåtas mig påminna att; om Rikets Ständer, som jag önskar och hoppas, vilja och kunna anslå berörda öl millioner, blir deraf en följd alt det till hufvudsaklig del utländska bolag, som skulle komma att bygga denna jernväg, skulle för samma ändamål komma att i landet införa och använda ett nära dubbelt belopp, eller omkring Elfva millioner Riksdaler. . * Af Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 13å.
Af förslaget synes vidare, att när halfva banan hunnit blifva färdig, hvartill ej bör åtgå längre tid än 2 år, från ett enda malmfält kan inom kort exporteras 18 millioner centner rik jernmalm, hvilken, levererad vid Mälare- eller Östersjöhamn eller Göteborg, bör betinga ett pris af 60 öre per centner, men hvilken, om man endast beräknar den till 50 öre, dock i riket inbringar en summa af 9 millioner Riksdaler; om man derjemte tager i betraktande de stora tillgångar af zinkmalm, hvilken i ver/dshandeln villigt betingar ett pris af 3 R:dr per centner, torde man kunna antaga att för export af sådana malmer, för att ej tala om utförseln af bly och koppar, jemväl inom kort, några millioner skulle inflyta i landet; mot den jemförelsevis ringa uppoffringen från Statens sida af 1 h 2 procents årlig ränteförlust å 51 millioner Riksdaler, torde uppoffringen böra anses såsom en obetydlighet i förhållande till de fördelar, den skulle komma att bereda.
Jag anhåller vördsamt om remiss af denna motion till Höglofliga Stafs-Utskottet, dit jag önskar få inlemna de ytterligare upplysningar och beräkningar, hvilka kunna behöfvas för frågans bedömande.
Stockholm den 15 November 1865. C. A N. Gyllenhammar.
Af Herr Danckwardt, Carl Gustaf, om jernvägsfondens förstärkning medelst inhemsk kredit.
I den mån jernvägsanläggningar för Statens räkning, eller stambanor beslutas af Statsmagterne, utgifver Riksgälds-kontoret för utgifternas bestridande sedlar på 100, 50, 10 och 5 R:drs valör.
Dessa sedlar kunna ega följande lydelse: Rikets Ständers
Riksgälds-kontor för jernvägslånefonden inlöser vid anfordran denna sedel å (00) R:dr Riksmynt med Riksbankens eller privatbankernas sedlar af motsvarande värde.
Följden af denna Riksgälds-kontorets och jernvägslånefondens skuldsättning äro: 1:o.
Att den räntevinst och Statens garanti, som nu åtnjutes af utländska mäklare eller fordringsegare för jernvägsbyggnader, efter detta kommer hela samhället Bih. till R.
Prot. 1865 & 1866. 11 Sami. 1 Afd. 35 274 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N-.o 134. till godo, och det är icke pä annan säkerhet, sora de utländska länen erhållits. 2:o.
Att jernvägslånefonden har samma lätthet som priviatbankerna, att genom ömsesidigt utbyte af hvarandras sedlar hålla dem i omlopp. 3:o.
Att privatbankernas lånerörelse härigenom, utan de afbrott, som nu vålla så mycket enskildt lidande, kan mera jemnt bedrifvas. 4:o
Att privatbankernas bemödande, att uppfånga hvarandras sedlar, som föranledt vexlingskontors inrättande inom hvarandras naturliga område och verksamhet, kan till deras och allmänhetens belåtenhet upphöra. 5:o.
Ätt likaledes det nu brukliga utbytet emellan privatbanker, som ömsesidigt fördröjer omloppet af deras sedlar och åtkomligheten af rörelsekapitalet, kari försakas, då ett hastigare och kostnadsfriare utbyte med Riksgälds-kontoret är öppet. 6:o.
Att ett större belopp Riksbankens sedlar, som nu måste qvarhållas i kassa kistan hos privatbankerna, cirkulera i allmänna rörelsen, då Riksgälds-kontorets sedlar kunna och böra godkännas såsom Riksmynt i inneliggande kassan.
Privatbankernas vedersakare, om sådane ännu finnas, torde möjligen anse alltför mycken lättnad på förenämnda sätt beredd åt privatbankernas förvaltning; men dels måste det vara i elt lands intresse, som har ett alltför inskränkt rörelsekapital, att utan omgångar och afbrott befordra dess cirkulation, dels äro fördelarne fullkomligt ömsesidiga för privatbankerna och den föreslagna lånefonden, och de äro säkerligen aldrastörst på allmänhetens och de lånsökandes sida.
Amorteringen af dessa Riksgälds-kontorets sedlar tillgår på det sätt, att af det anslagskapital sora för årets beslutade jernvägsarbete af Statsmagterne blifvit bestämdt, hvarföre sedlar till fulla beloppet i Januari månad dateras; fem procent i sedelvärde vid derpåföljande andra årets slut förbrännes i Rikets Ständers Bank i närvaro af Finansministern och samtlige Fullmägtige i Rikets Ständers Bank och Riksgälds-kontor.
En lika förbränning sker alla följande år och då finnes efter 21 års förlopp ingen sedel qvar med inlösningsrätt af förstnämnda års byggnadsskuld; i likhet hvarmed fond för öfriga års arbeten å samma jern viig uppkommer och såsom räntefri skuld försvinner.
Det är med dessa sedlar som Jernvägs-styrelsen besörjer alla sina utgifter och som den sålunda sprider dem öfver hela riket och det är med de bankens och privatbankernas sedlar som inkasseras för trafik å de färdiga banorna, som den inlöser hos Riksgälds-kontoret för nytt utgifvande dess egna sedlar.
Kontoret bör dock beviljas ett kreditiv i Rikets Ständers Bank för tillfälliga behof och utöfver detta kreditiv bör det kreditivbelopp, som sparbankerna genom sista riksdagsbeslutet förunnades, öfverflyttas på jernvägs-lånefonden och derifrån i dess sedlar förbehållas sparbankerna, hvilka derigenom på ett alldeles ofelbart sätt befordra samma sedlars cirkulation och deras qvarhållande inom sparbankernas verkningskrets, såväl genom utgifvande lån som insättningar å sparbanksböckerna.
Då de understöd som kunna beviljas åt enskilda bo - Motioner hos Riddershapet och Adeln 1865.
275 lags jernvägsbyggnader hädanefter alltid böra utgå från jernvags-lånefonden, som i sådant afseende förstärkes efter samma ofvan föreslagna grunder, så sprides oeh uppehälles sedlarne likaledes bland sådana arbetande menigheter och de böra för samma andamål genom vexling med andra Riksgälds-kontorets fonder för andra of Staten understödda företag utlemnas och spridas inom orterna.