Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
som endast genoin en tiinn, oiii8lad hrld- vägg var skildt från det nästa, dar ett par engelsmän redan siirirkride af alla krafter.
Ett tvättställ och en väggfast säug med halininadrass och fyra yllefiltar - alla mycket beliöfliga i kylaii - utgjorde hela möbleringen.
Jag somnade ögonblickligen, trots de engelska tiniiiier- stockarna från ruininet bredvid.
Följande morgon blef det genast vandring af, men denna gliiiz vor0 vi ett sällskap pk 9 personer, daribland t r å kvinliga stiideiiter f r h Kristiania.
Den ena af dessa befanns rara ägarinnan till dit blå ögonen och de blonda lockarna, som Idragit sig niin uppmiirksaiii- het föregående kväll.
Hon och hennes systrar, som vor0 nied, roro afgjordt liögersinnade, trots det, att en deras bror var inedleiii af Steenska ininistaren.
Olikheten i %sikter frapperade inig; i Sverige bruka ju flickorna i politiska frågor varp elever af de inaiiliga familje- medleinmarna.
Att mina reskamrater roro stolta öfver sin bror, var i alla fall icke svårt att märka.
Äfven venstern hade dock en representant bland oss, och dartill en mycket betydande sådan.
Det Tar ingen mindre an dkraraiide formanden s i Kristiania vensterförening, professor H-d, en- svart - skäggig 50-irs pebersvend 8, livars ålder inte hindrade lioiioiii att vara fiillt ut så intresserad af flicksallskap, som någon iing herre kring de fem og tyve.
Han tycktes för öfrigt vara gammal va11 till de fyra systrarna i v %rt sallskap och behandlades af dessa med en viss noiiclialance, som i början förfärade min lojala Upsala-vördnad - 0
för professorer.
Medgifvas måste dock, att han inte såg särdeles rer spektabel ut med sin solkiga bomullshalsd~ik i stället för krage och sina långbyxor, som voro betydligt trasiga nedtill.
Men nog blef jag något förbluffad, när en af flickorila plötsligt utbrast:, De har så fillete Benklar, H-d!, Professorn själf tog saken lugnt och sade någonting om, att han glömt klippa af dem i kanten i morse.
Jag lyckades heller aldrig öfvervinna min motvilja mot det norska briiket, att flickor kalla herrar, som de icke lagt bort titlarlie med, vid tillnamnet, utan något n herr, framför.
Sedan vi kommit en bra bit, npphunnos vi af en iing engelsman, mr E., chapel-master .vid Holy Trinity Cliurch i London.
Någon ambetsvärdighet syntes lika litet till hos honom, som hos professorn.
Det är ju också helt naturligt, att man i fjällen slår ifrån sig allt » ex officio, och rätt och slatt blir människa.
En af de norska flickorna ansåg rent af, att man för några veckor borde Ila rätt att fh vara, glade, sunde dyrw.
Det ar heller inte möjligt att bli annat med det friliiftslif, vi förde.
Man går och man kliittrar, tills man, ~skriibsiiltenn och genomtrött, inte har någon annau tanke än längtan efter att få &gt;spise og soveb.
Ännii klingar lifligt för mina öron den oförställda Iiänförelse öfver ralld6les dejlig orret og multer, (laxöring och lijortro~l), hvarmed vi samtliga vid hemkoiiisten hälsade det välförsedda bordet i B spisestuen B.
Efter ett par timmars marsch hade vi n %tt en af världens allra liögst bellgna sjöar, Bessvandet.
Vid dess.
striiiider växa inga trad, och afven gräset inaste på de flesta ställen gi ' fva vika för reninossa och dylikt.
Litet längre upp har man nakna uren - stora stenblock - och liögst upp de tättpackade, fläcktals till is förvandlade snö- braerila.
Vi rodde nu fram till foten af Besshö, en af Jotunheimens högsta toppar, endast ett par hundra meter lägre an Galdhapiggen, iiien högre än Sveriges högsta berg, Kebnekaisse, som ar 2,136 meter öfver haf vet.
Uppe p&amp; uren Iivilade vi en stund, och så kom den varsta biten, snöbl %erna, dar nian m0ste hugga fast klackarna af alla krafter för att icke slinta.
Öfverst var snön nyfallen och kran].
Vi maste pulsa anda till knäna och voro ratt glada, nar vi hunnit toppen, so111 beteck- nades af en väldig stenhög, där en mängd turister i en gammal grön butelj nedlagt sina visitkort.
J a, här hade man nu framför sig nästan alla Jotunheimens gamla fjälljattar, d~inkelblå, delvis snötäckta och, vare sig de hette Glittertind eller ej, allesammans glittrande soni is- kristaller i kvällssolen.
Djupt ned i de gapande klyftorna syntes har
och dar en sj0 med siri klargröna eller blha yta alldeles skimrande i solskenet.
Länge hade jag stått dar iippe på Besshö, innan jag helt lyckades fiigöra mig från föreställningen, att hela landskapet endast var en faiitasiskapelse.
Vi måste emellertid tänka p % hemfarden för att kunna vara p % Gjendesheim före mörkrets inbrott.
Och nu följde en fard, soin jag aldrig skall glömma.
Solen liade med ens försrunnit fr %n fjälltop- parna ocli belyste med sin guldglans endast de afliigsna dalarna, soinliga belägna p&amp; nara 8 svenska mils afstand.
E t t tu tre fingo vi den vildaste snöstorm inidt i ansiktet.
Den medförde tillräckligt med vatten för att göra oss genomblöta, men var p&amp; samina gång så pass blandad med isbark, att det sved i skinnet rätt eftertryckligt.
Det var inte lätt att hålla ögonen öppna för att ej ga vilse, helst nigon stig icke fanns.
Nigra skidspår, som vi följt vid uppstigandet, voro snart försvunna.
T i hade .endast att springa och delvis glida ned för de andlösa snöbraerna, stödda på kiippar och paraplyer, föraren i spetsen och vi andra i gåsmarsch efter.
På det halaste och brantaste stället var det omöjligt att sta p % fötterna.
Vi måste satta oss ned ocll åka utför, af alla krafter bromsande med händerna.
annii nar jag vill, tycker jag mig se den lille tjocke, gr %skäggige professorn i denna värdiga stallning.
T i r elegante iiiige chapel-inaster, som hittills hjälte- modigt följt med, eliurii troligen under tyst förfäran, tappade allt kurage vid denna halsbrytande fard.
Föraren inaste taga honom under armen ocli leda liono111 ned för deii värsta sträckan.
Det var sedan komiskt att se-lians förlägenhet inför oss flickor, soin vagat oss ned utan hjälp.
Vi-d ' hemkomsten till Gjendesheiiii kl. 9 p&amp; aftonen rtkade jag min reskamrat från i gir, mo~lsieur Frank, som liela kviillen p i bästa ' satt iinderliöll sig med oss flickor dels på tyska och dels lik engelska.
Nar vi efter niåltideii samlat oss kring den öppna spiseln, s pejset~, med livar sin rykande kaffekopp, täflade belgiern och engels- mannen om att springa omkring med socker och grädde.
En gränslös munterhet uppväcktes därigenoni, att belgiern befanns rara okunnig om betydelsen af ordet sflirtation~, ehuru lian i praktigen visade sig ha saken på sina fem fingrar.
Följande dag reste lian ned till Kristin- nia, där han i egenskap af hckman skulle bevista en juristkongress.
Namnet Louis Frank hör för öfrigt vara vii1 bekant för Dzcgnp läsare.
Tidskriften har nyligen lämnat en längre redogörelse för tvenne franska arbeten, » La feinine dans les emplois ptiblics~ och,
~ E s s a i sur la Condition politique de la femme *, efter alla tecken att döma, författade af sainine ' man.
Kanske liar han också för.lange sedan i någon tidskrift i Ant- werpen skrifvit en reseskildring, dar lian troligen beskrifver de nor diska flickorna såsom Besynnerliga varelser, hvilka livarje sommar all- deles ensamma draga omkring i fjallen i pojkmössor och nied knölpåkar, utan att någonsin känna till livad nerver vill saga; Och ändå äro de inte mer barbariska, an att de samt och synnerligen aro studenter, tala flere friiinmande språk och veta, livad aflirtationx ar.
E t t bra kuriöst släkte, de där skandinaverna!
Nar jag lade mig på kvällen, stel i alla leder, var jag lifligt öfvertygad om, att jag knappast skulle kunna röra mig följande dag.
Icke desto mindre voro vi vid 12-tiden på inarsch för att bestiga Besseggmt.
Det ar denna fj allkam, som skilj eli essv vand et frin Gjende, och vi rodde nu fram till själfva kanten mellan sjöarna.
Det är en smal, gräsbevuxen strandremsa, dar ett större sällskap nätt och jamt får rum att slå ' sig ned.
På ena sidan tatt vid vkra fötter skvalpade det lugna, klara Bessvandet, inen p % andra sidan låg den .gröna ' Gjende djupt nere i en afgrund.
Den snida strandremsans genomskärande kunde liar åstadkomma ett vattenfall af ungefar samma höjd som Eiffeltornet.
Det skulle dock inte kunna vara så länge: snart skulle det nedforsande Beasvandet ha fyllt liela Gjeiide-dalen och öfversvammat alla de sinå turisthyddorna.
Utsikten ar emellertid till- rackligt märkvärdig sådan den är, utan alla Lessepska planer på konstgjorda förhdringar.
Det var nhgonting förunderligt att ligga så dar på kanten uiellan sjöarna och kasta sten ned i Gjende.
Man formligen liissnade, nar inail, dock först efter en stunds förlopp, hörde plasket mot vattenytan.
Här i nächeten var det, som en ung norsk student och en fröken f r h Kristiania en gång for några år sedan tillsammans klättrade ned i Gjeiidedalen.
Han hade klätt.rat förut och sökt fotfäste p i den tvarbranta bergväggen, och hon liade stigit pk lians axlar.
Nar de väl kommit .ned, var strandremsan inellaii fjället och sjön alltför smal för att tillåta någon vandring längs Gjende, och de måste skrika och hojta både länge och val, innan en båt kom och tog upp dem.
Och allt detta, bara för att kunna saga sig 11a gått ned för Besseggen på en väg, som ingen turist förr betradt!
Man vore frestad säga med- vår professor, att de inte förtjänt att lyckas så bra.
Händelsen karakteriserar norskt turistlif iifven därut- innan, Rtt de bida våghalsarina, så vidt jag vet, hvarken voro slak- tingar eller forlofvade.
a '.
För a t t vi ocksa skulle ha utfört nHgon bedrift, vigade vi oss upp for Besseggens brantaste ställe, frar?
bvilket resehandboken afrå- der hvar och en, som har anlag för svindel.
D e yngsta i sällskapet gingo upp med föraren i spetsen.
Delvis måste vi hjälpa oss fram afven med händerna, tills vi andtligen befrinno oss på ett smalt klipp- utsprång, dar vi flickor satte oss gränsle i en rad för a t t kunna saga, att vi verkligen ridit på Besseggen.
Höjden var svindlande.
Åt hvilket håll inan an fallit, hade man störtat ned i den vattenfylda af- grunden eller krossats mot klipporna.
Och just därför var det ' s$ förtjusande roligt att sitta dar uppe.
TTi inbillade oss också, a t t vi tagit oss högst imponerande ut dar på klippspetsen, men fingo endast höra, a t t vi sett ut som höns p % en pinne.
Och med den förklaringen måste vi nöja oss.
Följande dag kl. 9 p&amp; morgonen laninade jag Gjendesheirn och drog ensam på säterstigar och fjällsjöar ned å t Gansdal.
L-n 22011~,tl1tnitde liltdnr, Nyslaget hö För somntareits viitdar Sia vdiztkt strö.
Dn d~icker cd&amp; halsa i +@a dyag; Dzt dricker dig fyöja?
med huart n7tdetag.
Soizga dagnr Hastzgt forgå.
Siznrt skogar och hccgar Foröddn st&amp;.
Val dz?, O.IIZ da iiar i deiz kzllna höst B&amp; sortnnams skaiter i eget dröst.
Kvinnoarbetet i Finland.
Den 16 sistlidne maj firade Finsk Kviniloförening sin 10-årsfest och kunde därvid se tillbaka på en lifaktig och välsignelsebringande verksainhet.
A&amp;rsmötet firades med föredrag, mnsik~ocli diskussion.
En otfärd till statsrådet Topeliiis ' egendom Björkiidden samt en festmiddag af- slntade festligheterna.
Vid desamma utdelades en redogörelse ' för Finsk Kviiinoförenings verksamhet åren 1884-94.
- Då denna verksanihet emellertid för Dagnys läsare torde vara tämligen väl känd genom de täta iippgifter tidskriften daroin innehållit, vilja vi i stället i kort- het redogöra för ett annat arbete, som samtidigt med vårfesten ut- gifvits af Finsk Kvi nnoförening nämligen: Kalender ö fver kvimo- arbetet i Finland, en bok genom hvars utgifvaiide föreningen lämnat ett nytt bevis på det praktiska, varmhjärtade och lifaktiga sätt livarpå den niabetar.
*: i: ' Sedan längre tid hade nian i Finland verkat för erhållandet af en statistisk utredning angående kvinnoarbetet inom landet.
Men så kom missväxtåret 1892 och gaf sak&amp; ett nytt uppslag.
Man frågade sig namligeii: som det ej vore inöjligt att htadkomma en kraftig vac- kelse, sarskildt rörande den kvinliga hemslöjdens och sådana närings- grenars be frani j ande, genom hvilka kvinnan direkt ' eller indirekt kunde bidraga till hemmets utkoinst s.
I sådaiit ' syfte viicktes f örslag om en iitstiillning af kvinnoarbeten och såsoni förberedelse beslöts att in- lienita så fullständigt som inöjligt upplysningar om kvinnoarbetet i Finland.
Insamlingen underlattades genom ett af senaten lamnadt anslag af 1,000 mark och fr %goformular omfattande kända brancher af kvinnoarbete utsarides till alla kommuner i landet.
Svar ' erhöllos från 400 sådana.
D % emellertid förslaget om en exposition måste förfalla, beslöt Finsk Kviiiiioförening att ined stöd af de insamlade uppgifterna at.
gifva: kalender öf ver kvinnoarbetet i Finlanda.
Densamma afser efter livad i företalet påvisas förnämligast: satt för landets kvinnor imderlatta valet af förvarfskällor, genom att larnna en öfversikt af slöjd- och förvärfsgrenar, iindervisningsan- stalter ni.
» » att sprida kännedom om utöfvarinnor sarskildt af kvinlig hem- '
slöjd, yrken, konstindustri in.
m., sam?
sålunda verka förmedlande mellan arbetsgifvare och kvinliga arbetstagare och måhända gifva iin- pulser till ökad verksamhet på dessa omrhden; » att saniladt p % ett ställe gifva de möjligast fullständiga upplysnin- ga.r om den finska lcvi&amp;ans verksamhet pk olika arbetsomrgden, förr och nu, hvilka upplysningar eljest stå att f % endast genoin tidsödande forskning i äldre och nyare litteratur m.
:) Innan vi öfvergfi till en granskning af arbetet torde den an- märkningen böra förutskickas, att det jii ligger i sakens natur, att en utredning som grundar sig p % sbenaget insddelade uppgifter frbn 400 kommiiner~ i viss niån mkste vara påverkad af den individuella uppfattningen hos ombuden i de resp. försainlingarne.
Detta förringar dock enligt vår mening knappast något af bokens varde.
Om en ellei annan siffra i själfva verket borde satts nigot högre eller lägre bety- der föga i jämförelse därmed att en så grundlig och mångsidig utrecl- ning kommit till stånd.
Kalenderns första afdeliiing lamnar en intressant historik öfver den kvinliga Itenzslöjden, hvilken allt sedan urniinnes tid idkats i Fir.- land.
Redan Kalevala talar därom och historiska urkiinder iiamiia beställningar af .Åbo lärft r, r karelska lärftet r o. s. r.
De l %iigvariga krigen under 1500 och 1600-talen, d&amp; kvinnans armar måste ersätta den manliga arbetskraften, som förnöttes pik slag- fälten, vor0 ej gynnsamma för den krinliga hemslöjden.
Rårarorna måste exporteras obearbetade och återköptes förädlade till mangdubbelt pris.
Med krigens upphörande återtogo dock kvinnorna sin hemslöjd sk att om dem skrifves: &gt;Hela vintern sitta kvinnorna.
hemma och spinna och vafva, i livilka arbeten de äro ganska behändiga,.
Af ofantlig betydelse för den kvinliga husslöjden blef Finska Hushållningssällskapets stiftande %r 1797, och hemslöjden sydes under de följande Aren hafva snabbt utvecklats, om ock en farlig konkurrent uppstått o i de uppblomstrande linne- och boinullsfabrikerna.
Xan be- tänkte i början ej att billigheten ofta r a r endast skenbar och att p8 de köpta väfnaderna ofta kunde tillämpas ordsprfiket: slatt fanget, liitt förgångeta.
» Man ihågkom icker heter det vidare, » att de långa viut- rarna Iios oss, iivilka tvinga allmogen att hUla sig inomhus, sarskildt lampa sig för hemslöjd, ty där sådan icke bedrifves, där förnötes tiden ofta under hhglös lättja.
Ej heller insig man att T %-t land, som sa
ofta ar hemsökt af inissväxt, i lieinslöjdens höjande kan finna en biiiidsförvandt mot nöd och brist$.
Nödåren på 1840-, 50- och 1860-talen gåfvo finnarna bittra lar- domar och kalendern anför siffror, hvilka gifva en förträfflig bild af den betydelse kvinnoslöjden kan liafva i .nödens stund.
V i anföra därför oafkortadt kalenderns ord: » Hvilka oerhörda anst-rängningar v %rt folk dessa %r gjorde för att geiiom export af kvinliga hemslöjdsalster öka sina genom nödåren minskade inkomster från jordbruket, skola följande exempel utvisa - Af vadmal exporterades: 1867 ....................... 1,547 kg.
1868 ......................... 51,749 » De följande .&amp;ren sjönk siffran till några hundratal kg.
Af 7z.alfylle exporterades ': 1867 ........................ 1,012 kg.
1868 ........................ 13,005 De följande hren sjönk siffran till några liundratal kg.
Af lhgarn, exporterades:.
1867 ..................... 201,565 kg.
1868 ..................... 132,926 » De följande åren utfördes obetydligt lingarn.
Af ullstrumpor exporterades:.
1867 ........................ 11,320 par 1868 ........................ 25,361 N.
1869 ........................ 34,729 De följande åren nedsjönk siffran till en obetydlighet.
.Genom dessa exempg får ' man., fortsatteii arbetet, aen föreställ- ning om den ofantliga inkomst, som den kvinliga hemslöjden kali be- rada landet.
Men vart folk liar med Iiansyn till fabrikerna och liem- slöjden haft att genomgå samina skola, soin de flesta andra folk.
Här liksom annorstädes, liaf va fabrikerna sin ' aningom vunnit allt större terräng B.
Af de kartor, som äro bilagd; kalendern, framgår, a t t ' sp8nad stHr högt uti större delen af i inland, under .det vafnaden uti jiimfö- relsevis få kouii-nuner får samma goda.vitsord.
Såväl spinad soni vaf- iiad synes dock ännu utgöra en viktig sysselsättning för kvinnorna p&amp; landsbygden, under det bruket att hemma förfärdiga kläder till familjens behof synes.
hafva aftagit.
.Okunnigheten i tillklippning och sömnad af de enklaste plagg är., skrifves.
det,, bland allmogekvinnorna i allmänhet ' större än man
skulle tro, och yrkessömmerskan användes icke Mott till hälgdagsdräk- ternas, men äfven till hvardagsdräkternas förfardigande ».
Detta har så mycket större betydelse då i en del af Finlands kommuner kvin- nornas rikedom besthr i deras kläder.
Om kvinnorna i östra Finland säges, att bruket fordrar, att en kvinna skall hafva flera tiotal linnen och att kvinnorna därför allmänt i en del socknar, sy nedre delen af grof säckväf, medan öfre delen göres af finare hemväfd boinull- lärft - en sed, som för öfrigt förekommer afven annorstädes i landet.))
Sedan kalendern framlagt en förteckning öfver de socknar, där spanad, vafriad och sömnad utöfvas shsom liemslöjd, delvis ntöfvas eller icke utöfvas samt därjämte lämnat förteckning öfver de komniuner, som tillverka hemslöjdsalster till afsalu, redogöres för de önsknings- niål rörande ' åtgärder för den kvinliga hemslöjdens höjande, hvilka uttalats till svar p % gjorda förfriigningar.
De flestas önskningsrniil galla undervisning i niigon form, modeller m. in.
f endast fr %n de kom- muner, där af staten eller Iandtbrnkssiillskapen nndefikllna väf- och handarbetsskolor hunnit verka någon tid, uttalas önskningsm %l rörande arbetsgifvare och förmedling vid arbetsprodukternas försäljning,.
Afdelningen n Jordbruket och dess bitlaringar, är af stort intresse, synnerligast på grund af den betydelse kvinnans arbete, å dessa oin- rhden äger mot hvad fallet a r i de flesta trakter i Rverige.
A t t kvinnan från urminnes tider deltagit i jordbruksarbetet, visas af svärdotterns klagan i Kalevala:, Foder samlade om våren, Svängde grepens skaft om vintern.
- - l i e n uti min svärmors ghrdar Räckte man åt mig beständigt Sämsta slagan uti rian, Gröfsta bråkan uti badstm, Strandens allra tyngsta klappträd, Boskapsgårdens längsta grepe.
v Finnarnas äldsta jordbrukssätt var svedjandet.
J a k t och fiske var.
hufvudnäringen och naturligtvis i främsta rummet om icke ute- slutande männens sysselsättning.
, Kvinnorna däremot voro, » säger kalendern,, i följd af dessa näringsförli %llanden, hänvisade mest till hemsysslor, bland hvilka då måste räknas äfven skötseln af det obe- tydliga jordbruket, först svederna, sedermera de fasta aikrarna.
Härur
torde iirspriiiigligen seden liafva iippstått, a t t kvinnan Iios oss deltager Krigstiderna, hvarpå Finlands historia ä r ' s &amp; rik, och livilka, jämte sedermera utvandringen af män, har gjort, att kvinnokönets öfverskott öfver det manliga ä r större i vart land än i Eiiropa öfverhiif vud *) hafva i.
detta afseende gjort sitt till a t t kvinnan i vårt land ofta nolens volew nödgats ägna sig åt jordbriiket och äfven sida vid sida med inaiiiien deltaga i det nyodlingsarbete, som följde efter krigen.
Ehiirii de pk en del trakter synas ha varit för- skonade från det allra tyngsta arbetet, deltogo de daremot ph andra orter i alla, afven de gröfsta göromål.^ I hiirii stor iitsträckning kvinnorna deltaga i jordbruksarbetet framgår afven af fdjande siffror: 1890 funnos i Finland 8,580 kvinliga possessionater ocli.
bönder, 2,516 kvinliga arrendatorer, krono- bönder ocli nybyggare, 4,093 jordtorpare, 1,538 öfriga torpare, 76.,857 i jordbrukets tjiinst anställda kvinliga tjänare (mot 67,438 ' manliga).
Därtill koininer a t t den jordbrukande befolkningens kvinliga fainilje- medlemmar - iitom hiifviidpersonen - hvilka i regeln alla kiinna antagas deltaga i jordbruksarbetet, steg till 548,498 (mot 386,136 inanliga).
D Ingen läroanstalt ä r i Finland öppen för lwinnor, soin önska studera j ' ordbruk; däremot fiinnos Kr 1892 ej mindre än 1 8 inejeri- skolor.
Antalet kvinliga elever vid dessa var 159.
Angående niejerister- lias aiivandiiing skrifves: a t t » föriitoiii vid mejerierna viiiria dessa sysselsättning, därigenom a t t landtbrukssällskapen iinderliålla liins- mejerister och inej erskor, hvilka på kallelse besöka liigenlietsinneliaf - vare och undervisa kvinnorna i kreatiirs.
skötsel ocli injölkhandtering.
2 Ä.fven för iindervisiiing i trädgårdsskötsel a r väl sörjdt i Fin- land.
Så niimiias 4 trädgårdsskolor, dar kvinnor erhålla iinclei.visiiiiig.
Vid dessa skolor erlägges ingen afgift och vid tvk af cleni lämnas t. o. m. bidtag till kostpenningar.
Särskilda stipendier finnas ock.
i jordbriiksarbetet.
ICvinnans inträde på naringsverksamlietens oinråie befordrades, då fiillstandig näringsfrihet genoinfördes år 1879, inen det onktadt synes den finska kvinnan icke mycket liafva ägnat sig å t yrkesverk- samhet och den förklaring kalendern lämnar därför synes oss var: \ ") Vid 1890 brs slut utgjorde den kviiiligo befolkilivgen 1,208,699 per- soner och den nianliga 1,171,641.
Mot 1,000 miiu koninio sAliinda ~111,aefiir 1,032 kvinnor.
' uttryck för förhållanden, som afven galla i Sverige, hvarför vi direkte citera boken: ?&gt;Ingen lag hindrar handtverksmastare att mottaga kvinnor som lärlingar och låta dem iitbilda sig till gesäller, inen tills vidare h a h a endast få yrkesutöfvar ' e tagit ett dylikt steg.
Orsaken liartill torde vara att söka dels i gammal sed, dels dari att flickor i regeln ägna sig %t ett yrke vid en mera framskriden ålder an gossar, livarför deras iindervisning i själfva handtverket omedelbart föriitsattes rid- taga, medan lärlingarna få göra nytta för sig med allehanda i mästarens Iiiis förekommande sysslor, innan eller jämte det deandervisas i yrket.
Å andra sidan hafva de kvinnoim, hvilka hittills iignat sig åt handt- verk, ofta iiog betraktat sitt arbete mera som en tillfällig iitvag att förtjäna sitt bröd tills de blifva gifta, an som ett yrke, i hvilket de skola arbeta sig upp genom alla grader.
Detta har rerkat hämmande så väl p % deras egen energi, som på arbetsgifvarens beredrillighet att nedlägga arbete pk deras ntbildning.
Följden har ocksi ' t varit den, att de flesta kvinnor icke kommit längre an till handtverkets lägsta grader och afven om de kvarstannat däri, anvandts till imderordnade arbeten.
Seden utgör dock det väsentligaste, hin8ret för kvinnans in trade på yrkesverksamlietens område, ty så Iiinge mästare endast nndantagsvis taga kvinnor i lära, fordras det hos de kt.Uznor, hvilka vilja agna sig åt hithörande banor, långt mera energi och företag- sainliet, an hos de gossar eller p g l i n g n r, hvilka inträda i lara.9 SBsom bevis för befogenheten af de iittalanden, som Iiär gjorts nam- nes, att eliiirii kvinnorna jii sedan gammalt sköta bakning, korftillrerkning iii.
m., ar det dock männen som i bagerierna, konditorierna och korf- inakerimna sköta arbetet.
Likaså ar förhållandet i Sverige.
Bland öfriga afdelningar i kalendern, som synas oss af specielt intresse, vilja vi framhålla kapitlen om a~~deruistzingen.
Redan p5 en af de första sidorna finner man ett märkligt uttalande af U. Cygnzeiis, afgifvet 1856: ~ K i i n n a af finansiella skäl ej flick- och gosskolor samtidigt inrättas, anser jag de förra nödvändigare an de senare.