Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nyligen verkställd besigtning å domkyrkan hade ock ådagalagt behofvet af större understöd än den årliga inkomst af omkring 1,200 Ridr Biko, sorn kunde påräknas af oftanämnde fästmngs-lägenheter, men såväl Domkyrko-rådet, som Kongl. Majits Befallningshafvande hade likväl ansett anspråken i detta hänseende böra inskränkas till hvad Kongl. Majit och Rikets Ständer förut i anslags väg tillämnat domkyrkan, helst kassan med detta bidrag borde kunna utgöra ränta och amortering; af de lån, hvilka för större reparationer framdeles torde blifva erforderliga.
Domkyrko-rådet med intyg af vederbörande landtmätare styrkt, att de till begrafningsplats förut upplåtna åkerlyckorna vore alldeles otjenliga för detta ändamål, samt alltså förnyat sin af Kongl. Majits
Befallningshafvande jemväl förordade underdåniga ansökning, att ofvan uppgifna del äf den s. k.
Skansjorden finge till anläggning af ny kyrkogård upplåtas.
Då dessa omständigheter, jemte hvad motionären i ämnet anfört, enligt Utskottets tanke, fullständigt ådagalägga såväl behofvet för Calmar domkyrka af någon 8 Stats-Utskotlets Utlåtande As 224. tillökning i dess otillräckliga inkomster, som ock angelägenheten deraf, att Calmar stad, med dess vexande handel och industri samt betydligt tilltagande folkmängd, måtte erhålla behöfligt utrymme för stadens utvidgning, äfvensom en tjenlig begrafningsplats; och då alla dessa behof synas lämpligast kunna afhjelpas på det sätt, som nu är föreslaget och af samtlige vederbörande embets-myndigheter tillstyrkt, och hvilket icke heller föranleder till någon betydlig uppoffring för Stats-verket, har Utskottet följaktligen ansett sig ega grundade skäl att förorda frågavarande motion — Härrid bör dock tillses, att, på sätt Kongl. Krigs-kollegium och Chefen för Ingeniörkorpsen erinrat, 4:de hufvud-titeln tillförsäkras om ersättning för den bemälda Kollegium tillkommande inkomst af arrende-medlen utaf berörde fästningsvallar och lägenheter. hvilka, enligt hvad handlingarne utvisa, år -1854 uppgått till ett belopp af 1,084 R:dr 34 sk. 8 r:st B:ko; — men då regleringen af utgifterna under
Riksstatens 4:de hufvud-titel för den nu ingångna statsreglerings-perioden redan är af Rikets Ständer uppgjord och fastställd, anser Utskottet lämpligast att ett berörde inkomster motsvarande”belopp af, i rundt tal, 1,100 R:dr B:ko eller 1,650 R:dr-R:mt, för innevarande och 2:ne nästföljande år anvisas till utgående från Rikets Ständers Riksgälds-kontor; — och får Utskottet, i följd häraf, föreslå, det Rikets Ständer måtte, för sin del, besluta: 1:o att, med undantag af Calmar slott, med dertill hörande vall och graf, Grimskär, samt den till begrafningsplats föreslagna del af Skansjorden, alla öfriga Calmar f. d. fästning tillhörande vallar, jordar och lägenheter, må till Calmar domkyrka med full eganderätt för everldliga tider anslås och upplåtas, dock med tillåtelse att till Calmar stad öfverlåta eganderätten, såväl till de staden omgifvande vallar med deri befintliga eller dertill hörande lägenheter, som ock de mindre jordstycken, hvilka å upprättad karta betecknas med Niis 114 hälften, 144 a, 115 a, 116, 251 till och med 256, allt emot årlig afgäld till domkyrkan af så stort belopp i spanmål eller penningar, som för närvarande utgör dessa lägenheters afkastning; och 2:o att af den så kallade Skansjorden må till Calmar stads- samt slotts- och lands-församlingar, för anläggning af ny begrafningsplats, kostnadsfritt upplåtas 6 tunland 25,6 kappland, enligt å förenämnda karta utstakad plan; samt 3:0 att, såsom ersättning för de af ofvanberörde fästningsvallar och lägenheter härflytande arrende- och hyresmedel, som Stats-Utskottets Utlåtande M 224. 9 som hitintills ingått till Kongl.
Krigs-kollegii Fortifikations-afdelning, ett årligt anslag af 1,650 R:dr R:mt för innevarande och nästkommande 2:ne år anvisas att från Riksgälds-kontoret, enligt Kongl. Maj:ts nådiga disposition, utbetalas; Och torde Rikets Ständer, jemte anmälan om dessa beslut, böra i underdånighet anhålla, dels att, om någon del af de uti förestående mörn.
1 och 2 uppgifna jordar och lägenheter skulle anses erforderlig för Krigs-kollegii förvaltning eller för andra allmänna behof, Kongl. Majit måtte, på sätt i dylika fall tillförene iakttagits, vid upplåtelsen fästa sådane vilkor, hvarigenom
Kronans rätt till de för densamma behöfliga platser förbehålles, — och dels att Kongl.
Majit, så väl i afseende å de till domkyrkan nu anslagne inkomsters framtida bibehållande vid det afsedda ändamålet, som ock beträffande ordnandet och användandet af de tomter och lägenheter, som torde varda af domkyrkan till Calmar stad öfverlåtna, täcktes meddela sådane föreskrifter, som Kongl. Majit kan finna lämpliga och ändamålsenliga.
Bih. tiR R.
Prot. 1856—1858. 4 Sami. 1 Afd. 4 Band. 8 Haft. t 10 Stats-Utskottets Utlåtande M 225.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 16 Jan. 1858, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse i fråga om eftergift af f. d. Lands-kamereraren, Kammarrätls-rådet S.
Lindberg ådömd ersättnings
Uti högstberörda den 30 sistlidne Oktober tili Rikets Ständer aflåtna och af samtliga Riks-stånden till Stats-Utskottet remitterade nådiga proposition, har Kongl Majit behagat i nåder meddela, hurusom de från Nerikes regemente till Stats-verket indragne första och andra trumslagare-boställena Elfvetorp Niis 1 och 2, belägna i Ölme socken och härad af Wermlands län, blefvo af Kongl.
Majits och Rikets Krigs-.och Kammar-kollegier, mot viss årlig afgäld utarrenderade på 30 års tid till Bataljons adjutanten A. S. Ekendahl, bostället M 1 den 7 November 1822 att tillträdas den 14 Mars 1823, och bostället JYi 2, den 7 November 1827, med tillträdesrätt den 14 Mars 1828.
Båda kontrakterna, hvilka i afskrifter, genast efter afslutandet, öfversändes från Kollegierne till Kongl.
Majits Befallningshafvande i länet, innehöllo i 10 § att, utom till- och afträdes-syn, särskild syn hvart 10ide år skulle å boställena förrättas, vid laga ansvar för Kongl. Majits Befallningshafvande, om sådant försummades; i 12 §, att arrendatorn, som redan ställt godkänd borgen för arrendeskyldigheternas fullgörande under de 5 första arrende-åren, borde inom nämnde tids förlopp anskaffa för derpå följande 10 år en dylik borgen, hvilken sedermera för lika många år komme att på enahanda sätt förnyas; och skulle
Landshöfdingen hålla hand öfver verkställigheten häraf; samt i § 15, att Landshöfdingen, som fått del af arrende-kontraktet, borde med sorgfällighet vaka deröfver, att de betingade och aftalade vilkoren blefve efterlefda och fullgjorda.
Vid arrendatorn Ekendahls död den 27 Oktober 1835 befanns emedlertid dels att den nya borgen, som för Stats-Utskottets Utlåtande M 225. 11 bostället M 1 bordt till den 14 Mars 1828 och för bostället M 2 till samma dag 1833 anskaffas, icke blifvit af Ekendahl i lifstiden ställd, dels att under hans besittningstid någon särskild syn å bostället Jtä 1 icke egt rum, ehuru sådan, enligt kontraktets 10 §, bordt ske år 1833, dels ock att 1831 års ordinarie ränta af begge hemmanen samt både räntan och arrende-afgifterne för de följande åren vore oguldne.
När vederbörande kronofogde den 4:de
Maj 1836 tillkännagaf, att
Ekendahl aflidit och boställena derefter blifvit lemnade utan vård och skötsel, ingick Kongl. Maj:ts Befallningshafvande med anmälan derom till Kammar-kollegium, enligt hvars föreskrift nämnda hemman först af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande för Kronans räkning öfvertogos och derpå, efter auktion, utarrenderades; likväl med mindre inkomst för Kronan, än de af Ekendahl utfästa arrende-belopp; och dennes qvarlåtenskap fanns vara otillräcklig till gäldens betalning.
Såsom vållande till den förlust, hvilken Kronan lidit genom åsidosättande af behörig tillsyn öfver ifrågavarande boställs-arrende. blefvo, bland andre, f. d. Lands-kamereraren i länet, Kammarrätts-rådet Svante Lindberg, och f. d. Landshöfdingen derstädes, Stats-rådet m. m.
Johan af Wingård, hvilken sednare numera är afliden, inför Kongl.
Maj:ts och Rikets Kammar-rätt tilltalade af dess Advokatfiskals-embete.
I detta mål afgaf Kammar-rätten den 18 November 1850 det utslag, hvilket Kongl. Majit den 24 November 1852 i nåder fastställt, att, som Kongl. Majrts ofvannämnde Befallningshafvande, hvilken myndighet, enligt de, på grund af Kongl. Brefvet den 17 December 1816 i arrende-kontrakterna införda stadganden, ålegat vaka öfver de betingade vilkorens uppfyllande, likväl, för ny borgens erhållande af arrendatorn, icke tillgjort något vidare än att, med föranledande af skedd anmälan, åt kronofogden i orten gifvits uppdrag att sådan borgen infordra, dock ej förr, än genom skrifvelse den 29 Maj 1833, och utan att ens visas kunnat, att detta uppdrag haft till påföljd något föreläggande för arrendatorn, samt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ej heller i öfrigt vidtagit åtgärder till bevarande af Kronans i arrende-kontrakterna bestämda rätt förr än, till följd af Kronofogdens ofvanberörda framställning den 4:de
Maj 1836; alltså och emedan, vid betraktande i hvad mån den sålunda förelupna försummelsen borde tillskrifvas de tili Läns-styrelsen i Wermland då hörande embetsman, det förekom emot Kammarrätts-rådet
Lindberg i hans förra egenskap af Lands-kamererare, att, ehuru Landskontoret, till följd af Kongl Kungörelsen den 15 Oktober 1828, hvarigenom förordnats, att arrenden för de till Stats-verket indragna militie-boställen skulle dädanefter uppbäras och redovisas i sammanhang med allmänna uppbörden, egt ovilkorlig förpligtelse att, jemte kontrollen å denna uppbörd inom länet, hafva tillsyn derå, att arrenden för derstädes befintliga sådana boställen, hvartill hemmanen Elfvetorp hörde, blefvo behörigen erlagde och i öfrigt Kronans säkerhet för kontrakts-vilkorens fullgörande nöjaktigt betryggad, samt ehuru arrende-kontrakterna om boställena Elfvetorp blifvit, för verkställighet af åberopade stadgande, från Chefs-embetet för Nerikes regemente den 12 Juli 1829 öfversända till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och 12 Stats-Utskottets Utlåtande M 225. emottagna af Lands-kontoret, som sålunda jemväl kommit i tillfälle att, taed afseende å dessa boställen, sitt nyssnämnda åliggande uppfylla, Lindberg det oaktadt och fastän utfäste afgälder från hemmanen redan för år 1831 upphört att lemnäs samt borgen för ena kontraktet då jemväl saknats och för det andra med påföljde arrende-år gått till ända, underlåtit att förr än i anledning af vederbörande Kronofogdes år 1836 afgifna, ofvanberörda memorial, hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande göra hemställan om åtgärd till bevakande af Kronans rätt härutinnan, hvilken underlåtenhet desto mindre kunde af den omständigheten, att, såsom Lindberg erinrat, ärenden rörande militie-boställen skulle varit vid Läns-styrelsen fördelade till handläggning uti Lands-kansliet, lagligen ursäktas, som Lindberg derigenom, att han, efter arrende-kontrakternas erhållande, i Lands-kontoret expedierat en från Landshöfdingeembete! aflåten skrifvelse den 16 Juli 1829, hvarmedelst samma kontrakter, för det i 1828 års Kongl. Kungörelse afsedda ändamål, blifvit till uppbörds-förvaltningen i orten aflemnade, måste antagas sjelf hafva ansett och gifvit tillkänna att ärenden ahgåenden boställena Elfvetorp dåmera borde såsom utgörande föremål för Lands kamererarens tjenstebefattning, uti Lands-kontoret handläggas; ty och då sålunda Kammarrätts-rådet Lindberg, gemensamt med dåvarande Landshöfdingen, sedermera Stas-rådet af Wingård, hvilken ansågs i sin förra egenskap af Landshöfding hafva likaledes åsidosatt sin skyldighet att söka förhindra Kronans ifrågavarande förluster, genom försummade embetspligter vållat, ej mindre att förfallna arrende-afgifter och utskylder, som af Ekendahl bordt för hemmanet Elfvetorp gäldas, icke blifvit utsökte, än ock att Ekendahl, ehuru han ej anskaffat förnyad borgen för sina i arrendekontrakterna utfästa förbindelser, likväl fått hemmanen fortfarande under en längre tid innehafva,
utan att erforderlig åtgärd till betryggande af Kronans rätt blifvit vidtagen, samt Kammarrätts-rådet Lindberg, jemte Stats-rådet af Wingård, följaktligen icke kunde undgå att hvardera, i mån af sin försummelse, ansvara för den förlust å dessa hemman, som för Kronan uppkommit antingen genom vanhäfd under Ekendahl besittningstid eller genom uteblifven betalning af afgälden till och med det arrendeår, under hvars lopp Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande, på sätt ofvan är nämndt, föranlåtits att hemmanen å Kronans vägnar öfvertaga; blefve, jemlikt åberopade lagrum och författningar, i första rummet Lindberg och, derest tillgång hos honom saknades, Stats-rådet af Wingård ålagdt att ersätta ej mindre de oguldne arrendeafgifter och krono-utskylder, som, enligt kontrakterna, bordt, intill midfastan år 1837, utaf hemmanen Elfvetorp komma Kronan till godo och jemväl blifvit, sedan konkurs efter Arrendatorn Ekendahl yppats, till betalning fastställde, men icke kunde af konkursmassan gäldas, utan ock det belopp, hvartill blifvande nybyggnad, husröta eller annan vanhäfd å hemmanen, vid den tid de af Kronan på förberörde sätt öf vertogos, kunde vid laga syn hafva blifvit uppskattade, likaledes i den mån fastställd betalning derför af konkursmassan icke erhölles, hvilka samtliga ersättningar skulle, Stats-Utskottets Utlåtande M 225.
13 efter konkursens slutliga utredning, till siffran bestämmas genom behörig uträkning af Lands-kontoret i Wermlands län.
Sådan uträkning hade den 15 Mars 1853 blifvit afslutad och upptoge:
Utskylder och arrende-medel för åren 1831, 1832, 1833, 1834 och 1835, tillsammans utgörande, enligt Svea Hof-rätts dom i Ekendahls konkurs den 19 Mars 1838, B:ko R:dr 605: 42. 10. minskadt arrende för år 1836, enligt Ölme Ilärads-rätts utslag den 6
Maj 1847 129: 5.
2. nybyggnader, husröta och vanhäfd på begge boställena B:ko R:dr 2,072: 18. — för humlegårdars anläggande, ängsladors och hägnaders uppförande samt brunnars och jords iståndsättande, tillsammans 115: 40. 6. 2188' 10 6 Summa B:ko R:dr 2,923: 10. 6. hvaraf Kronan, i utdelning ur Ekendahls konkursmassa, erhållit blott 48: 47. 3. och således B:ko R.dr 2,874: 11. 3. ålåge Kammarrätts-rådet Lindberg och Stats-rådet af Wingård att gälda.
För sistnämnda belopp blef, på ansökning af Kammar-rättens Advokat-fiskal och efter Öfverståthållare-embetets beslut den 8:de April 1853, utmätnings-försök anstäldt, den 28:de i samma månad, hos Lindberg, som dervid befanns ega ingen tillgång; men sedan Stats-rådet af Wingård i lifstiden erlagt, i afräkning på Kronans ifrågavarande fordran, ett belopp af 1,000
R:dr, hade för återstoden, 1,874 R:dr 11 sk. 3 r:st b:ko, införsel blifvit, genom utslag af Öfverståthållare-embetet den 21 November 1856 och af Svea Hof-rätt den 16 Januari 1857, beviljad i Lindbergs pension på Allmänna Indragnings-staten, 1,200 R:dr, hvaraf, i den mån pensionen utfölle, halfva beloppet skulle af bemälde Advokat-fiskal eller hans rätts innehafvare, på Kronans vägnar, uppbäras, intill dess skulden blifvit till fullo gälden och på detta sätt hade Kronan, af nästlidet års första, andra och tredje pensions-qvartaler, utbekommit tillsammans 450 R:dr B:ko, så att till utkräfvande återstode 1,424 R:dr 11 sk. 3 r:st.
Redan förrän nyssberörde qvarlaler utfallit, hade Kammarrätts-rådet Lindberg hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att, då pensionen vöre för honom, den sjuttiotreårige familjefadren, efter 48 års arbete i Statens tjenst och deraf 37^ år såsom Lands-kamererare, den enda tillgång för anskaffandet af ett tarfligt lifsuppehälle och af den omvårdnad, som hans ålderdomskrämpor särskildt påkallade, nådig framställning måtte till Rikets nu församlade
Ständer aflåtas om eftergift af hela det ådömda beloppet, 2,874 R:dr 11 sk. 3 r:st b:ko, med undantag af den andel deraf, som åklagaren i målet tillkomma 14 Stats-Utskottets Utlåtande M 225.
Emellertid hade inträffat att, sedan vice Häradshöfdingen Gustaf Laurell, sorn, enligt kontrakt med Kammar-kollegium den 8 Februari d 8 4 4, arrenderat boställena Elfvetorp för trettio års tid, fått Kollega medgifvande att, i stället för en bostad å hvartdera bostället, uppföra en dylik gemensam för båda, och kostnaden för denna åbyggnad blifvit vid laga syn den 18 Augusti 1848 uppskattad till 1,466 R.dr 38 sk
B:ko (eller 605 R:dr 28 sk. mindre, än för begge gårdarnes bebyggande upptogs vid 1845 års syn och derefter fördes Lindberg till last), så hade Olme Härads-rätt, i tvist mellan Laurell och Kronan, genom utslag den 3 Januari 1855, förpligtat Kronan att till Laurell, såsom ersättning för nybyggnad, husröta och vanhäfd å ifrågavarande boställen, utgifva det belopp, hvartill byggnads-kostnaderne, enligt 1848 års syn, uppginge med B:ko R:dr 1,466: 38. — jemte det år 1845 stadgade beloppet för humlegårdar, ängslador hägnader och brunnar m. m 115: 40. 6. tillsammans Banko Riksdaler 1,582: 30. 6. i den mån medel dertill redan influtit eller framdeles kunde inflyta, jemte fem procent årlig ränta å de, vare sig af Ekendahls konkursmassa, Stats-rådet af Wingård eller Kammarrätts-rådet
Lindberg redan guldne medlen, räknad från stämingsdagen, fjorton dagar före början af 1854 års hösteting med häradet, intill dess betalning skedde; hvilket beslut blifvit genom Svea Hof-rätts laga kraftvunna dom den 6:te Mars 1856 faststäldt.
De medel, hvarpå ränta sålunda borde beräknas, vore, såsom handlingarne utvisade B:ko R:dr 39: 1. 3. af utdelningen ur Ekendahls konkursmassa, och de » » 1,000: som Stats-rådet Wingård i lifstiden erlagt, eller tillhopa .
B:ko R:dr 1,039: 1. 3.
Hörd Öfver Lindbergs ofvanberörde, efter hvad det vill synas, utom kännedom om 1848 års syn och 1856 års dom författade underdåniga ansökning om eftergift af han ersästtnings-skyldighet, har åklagaren, som i nyssnämnde dom funnit en anledning att afstyrka bi all till ansökningen, likväl icke kunnat vägra Lindberg det vitsord, att han, under sin långa tjenstetid, i allmänhet med både nit och skicklighet fullgjort de värf, som varit honom anförtrodda; och beträffande särskildt den försummelse, hvars för Lindberg olycksbringande följder nu liro i fråga, har åklagaren redan under sjelfva åtalets handläggning medgifvit, att denna försummelse kunde i viss mån ursäktas derigenom, att Lands-kontoret icke fått del af den till Läns-styrelsen med Krigs- och Kammar-kollegiernas skrifvelse den 7 November 1822, öfversända afskrift utaf arrende-kontraktet om Elfvetorp Jtä 1, jemte borgens-förbindelsen, utan ärendet i stället blifvit i Läns-styrelsens kansli-afdelning behandladt, äfvensom den med nämnda Kollegiers skrifvelse den 7 November 1827 till Lands-kansliet ankomna afskrift af arrende-kontraktet angående alfvetorp JV2 2, med tillhörande borgens-förbindelse i original, qvarstadnat i Lands-sekreterarens Stats-Utskottets Utlåtande Jri 225.
15 vård, anda till dess han den 24 Maj 1833 aflemna! dessa handlingar till Landskontoret.
Kammar-rätten har i underdånigt utlåtande den 18 sistlidne Augusti anfört, att, då Kammarrätts-rådet Lindberg, enligt egen uppgift, vid nu framskriden ålder, befunne sig med familj i mycket torftiga omständigheter, hvilken uppgift vunne stöd deraf, att han år 1853 saknat lösegendom till gäldande af Kronans fordran, samt Lindberg uti Statens tjenst tillbragt en lång tid, hvarunder han, enligt ofvan anförda vitsord, i allmänhet med nit och skicklighet fullgjort sina åligganden, syntes, vid betraktandet äfven deraf, att vid innevarande riksdag andra tjenstemän vid länsstyrelse beviljats eftergift af ersättning, likaledes ådömd i följd af underlåtenhet att tillse Kronans rätt.
Lindbergs underdåniga ansökning vara förtjent af behjertande; likväl sålunda, att all fråga om eftergift af de 1,000 R:dr, som Stats-rådet af Wingård betalt och hemmanen Elfvetorps nuvarande arrendator i husröte-ersättning redan uppburit, skulle förfalla och Lindbergs befrielse från betalnings-ansvar följaktligen, om den medgåfves, afse blott återstoden.
1,874 R:dr 11 sk. 3 r:st.
På de af Kammar-rätten anförda skäl och med afseende på hvad i målet för öfrigt förekommit, bland annat derom, att husröte-ersättning för hemmanen Elfvetorp blifvit Kammarrätts-rådet
Lindberg till last förd till högre belopp, än hvartill deras fullständiga bebyggande med nya hus. enligt numera förändrade föreskrifter, är vid sednare syn upptaget, har Kongl. Maj:t väl funnit skäligt, att
Lindberg befriades från någon del af det honom ådömda ersättnings-ansvar; men denna eftergift af Statens fordran borde likväl icke skäligen omfatta mer än hvad som skulle utgöra en behållen inkomst för statskassan, eller sträckas derhän, att nuvarande boställs-arrendatorns, genom laga kraftvunnen dom befästade rätt derigenom komme t att lida intrång eller ådraga Kronan rättegång och möjligen en kontant utgift, från hvars godtgörande Lindberg då vöre på förhand frikallad.
Majit har följaktligen icke i vidsträcktare mån bifallit den af Lindberg i förevarande mål gjorda ansökning. än att Kongl. Majit till Rikets Ständer öfverlemnat, huruvida icke anledning må förefinnas till sådan eftergift af kronans fordran hos Lindberg, att sedan han till Kronan inbetalt återstoden af de här ofvan omförmälda 1,582 Ridr 30 sk. 6 rist Biko, hvilka vice Häradshöfdingen Laurell, såsom nuvarande arrendator af hemmanen Elfvetorp, fått sig genom Svea Hof-rätts dom den 6 Mars 1856 tillerkända, äfvensom den derigenom stadgade ränta och sedan det åklagaren i målet tillkommande arfvode jemväl utgått, Lindberg måtte från erläggandet af det belopp, som derutöfver borde kronan tilfalla, befrias; och skulle, i händelse af sådan eftergift för Lindberg, äfven den ansvarighet, som för samma belopp borde i andra rummet drabba Stats-rådet af Wingård och blifvit i den efter honom uppkomna konkurs bevakad, komma att förfalla.
Då vid flere föregående tillfällen och äfven under innevarande riksmöte Rikets Ständer, när särskilda förhållanden påkallat ett skonsammare bedömande af de förseel - 16 Stats-Utslcottets Utlåtande M 225. ser, i följd hvaraf vederbörande embets- och tjenstemän blifvit till ersättnings-skyldighet dömde, funnit godt efterskänka Stats-verkets fordrings-anspråk å vida betydligare belopp än det, som nu är i fråga, har Stats-Utskottet. med afseende å de särdeles bevekande omständigheter, som förekomma till stöd för den af Kammarrätts-rådet Linaberg sökta eftergift, ansett sig böra till bifall hos Rikets Ständer förorda hvad Kongl. Maj:t uti ofvan anförda skrifvelse i nåder hemställt och föreslagit.
Reservation: af Herr Henschen, som ville till Rikets Ständers kännedom öfverlemna följande äfven å Inkomst-afdelningen uppsatta förslag till Utlåtande: »I betraktande af de särdeles bevekande omständigheter, som blifvit anförda till stöd för den af Kammarrätts-rådet landberg sökta eftergift, finner Utskottet väl den af Kongl. Maj:t derom gjorda framställning förtjena allt afseende hos Rikets Ständer; men Utskottet har emedlertid ej kunnat underlåta att fästa uppmärksamhet vid det förhållande, som af handlingarne i målet inhemtas, nemligen att Lindberg, i fall den sökta eftergiften icke beviljas i vidsträcktare mån, än Kongl. Maj.t föreslagit, deraf i sjelfva verket icke torde få åtminstone för en tid af 2:ne år, påräkna någon fördel, enär framlidne Stats-rådet af Wingård redan inbetalt 1,000 R:dr B:ko af ofvanberörde ersättnings-belopp, och följaktligen hans sterbhus eller rätts-innehafvare, på samma gång som Lindbergs pension å allmänna indragnings-staten blefve befriad från den Kongl. Maj:t och Kronan beviljade införsel, eger full rättighet att af samma pension utkräfva nyssnämnda belopp, för hvilket af Wingård ansvarat, dock endast i andra rummet, med rättighet således att af Lindberg erhålla ersättning, hvarigenom således Lindberg, som fortfarande saknar annan tiHgåag för sitt uppehälle än berörde pension, skulle komma att befinna sig i en lika utblottad belägenhet som hitintills.
Utskottet har derför trott sig böra taga i öfvervägande, huruvida icke detta för
Lindberg menliga förhållande kunde på något sätt förekommas; men då den rättighet, som i omförmälda hänseende tillkommer Stats-rådet af Wingårds sterbhus, är alldeles obestridlig, lärdr Stats-Utskottets Utlåtande JW 225.