Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på vilkoreu i öfrigt för valbarhet till ledamot eller suppleant, äfvensom angående rättighet att uppdraget sig afsäga, gälle hvad i §§ 13 och 14 om ordförande i kommunalstämma stadgadt är.
Beträffande de ordinarie ledamöternas tjenstgöringstid och afgång galle hvad i § 30 sägs.
Suppleanterna omväljas till hela antalet hvartannat år. § 55.
Då det stundom lärer inträffa, att cn person, som af Nämnden kallas till inställelse, håller sig undan enkom för att undgå kallelsen, har Utskottet ansett denna § böra innehålla något stadgande om huru i sådant fall bör förfaras.
Allmänna lagen föreskrifver för dylika händelser uti 11 Kap. 7 § Rättegångs-Balken , att om någon håller sig undan, förthy att han väntar stämning och veterligt är, att han i häradet eller staden vistas, varde då stämning fästad å husdörr hans.
Detta förfaringssätt torde äfven här kunna anses lämpligt, hvadan Utskottet i §:n intagit en hänvisning till åberopade lagstadgande.
Kommitterades förslag är don kallade skyldig att komma tillstädes två dagar efter kallelsens delfående.
Denna beredelsetid synes vara något för kort, helst nu gällande såväl Sockennämnds som
Kyrko-råds förordningar i detta afseende medgifva åtta dagar.
Utskottet föreslår derföre fyra dagar såsom en måhända lämplig medelväg.
Paragrafen torde således böra lyda som följer:
Kallas någon, som inom kommunen bor eller sig uppehåller, till inställelse inför kommunal-nämnden, för att höras i ordningsmål, eller i ärenden, för hvilka han inför nämnden redo skyldig är, vare han pligtig kallelsen hörsamma, såvida han minst fyra dagar förut deraf erhållit del på sätt om stämning i 11 Kap. 7 § Rättegångs-Balken stadgadt är.
Uteblifver etc. § 58.
Erån skyldigheten att bidraga till kommunens tarf, äro enligt denna §, sådan den af de Kommitterade föreslagits, fritagne alla som innehafva anställning i enskild mans tjenst, såvida de ej tillika tillhöra någon annan skattskyldig kategori.
Då emellertid det måste antagas att de kommunala inrättningarne, såsom tör fattig- och sjukvård, egendoms skyddande, ordnings vidmagthållande Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. 21 o. s. v. bereda äfven dessa personer, hvar i sin män, fördel och nytta, samt bland dem finnas sådana, som i afseende på inkomster innehafva en ojemförligt bättre lottad ställning än mångå, hvilka äro underkastade utskylder till kommunen, anser Utskottet, i likhet med den särskilda mening Borgmästaren Stolpe i Kommittéen yttrat, riktigt, att do äfven bidraga till kommunens allmänna behof.
Häremot har hufvudsakligen blifvit invändt, att, genom ett sådant stadgande, samina inkomst skulle få vidkännas en dubbel beskattning, nemligen först hos husbonden och derefter hos tjenaren.
Men då, såsom Borgmästaren Stolpe äfven erinrat, alltid vid uppskattning af fast egendoms värde äfvensom af inkomst genom näring och rörelse afräknas i förra fallet bruknings- och förvaltnings-kostnad samt i det sednare kost och lön till arbetare och biträden, har Utskottet ej trott sig böra vid denna invändning fästa vidare afseende.
En annan af Ivommittéens ledamöter, Landshöfdingen v. Troil, har i sin reservation anmärkt, att det i §:s sista moment förekommande uttrycket ”bevillning, som pålagts utan hänsigt till motsvarig inkomst” vore obestämdt, oklart och lätteligen föranledande till olika tolkning.
Benna mening delas äfven af Utskottet, som derföre uteslutit de anmärkta orden.
Slutligen har Utskottet, till förebyggande af det vid §:s nuvarande ordalydelse möjliga missförstånd, att kommunal-utskylder för utarrenderad jord böra erläggas både af jordegaren och arrendatorn, vid slutet af paragrafen tillagt ett nytt moment med uttrycklig bestämmelse i nämnda hänseende,’ Utskottet tillstyrker således att §:n erhåller denna lydelse:
Skyldig att till kommunens i § 5 omtörmälda gemensamma utgifter bidraga, är en livar som inom kommunen, ehvad han derstädes bosatt är eller ej, eger eller brukar hemman, hemmansdel eller annan i mantal satt jord eller från hemman under full eganderätt afsöndrad eller till allmän bevillning för sig taxerad fastighet, eller derstädes idkar bergsbruk, fabriksrörclse, handel, handtverk eller annan till bevillning taxerad näring, äfvensom en hvar, som inom kommunen sitt rätta bo och hemvist häfver eller hafva bör, och antingen af Staten eller af kommunen eller på annan grund sådan lön, pension eller inkomst åtnjuter, att derför bevillning till Staten såsom för inkomst erläggas skall.
Bidrag som från ett eller flera af nu nämnda föremål för beskattning inom kommunen kunna upptagas, kallas kommunalutskylder.
Be särskilda afgifter, som utgå lör tillverkning eller försäljning af bränvin eller andra brända eller distillerade drycker, må vid bestämmande af kommunal-utskylder ej i beräkning tagas.
Jordegare eller boställshavare, som ät landbo eller arrendator upplåtit sin jord eller sitt boställe, vare från erläggande af kommunal-utskylder derför befriad, enär dessa utskylder enligt denna §:s T.sta mom. skola af brukaren erläggas. 22 Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Utskottets Utlåtande N:o 161. § 63.
Om hvad som rätteligen hör förstås med uttrycket ”i god tid” kunna möjligen kommunal-nämndeu och de särskilda styrelserna vara af olika meningar, hvadan Utskottet, för att förebygga hvarje olägenhet häraf, tillstyrker att, i enlighet med hvad Landshöfdingen v. Troil föreslagit, orden ”i god tid” i denna §:s sista moment utbytas emot orden "före den 1 September.” § 64.
Afven här förekommer ett dylikt obestämdt uttryck, som kan föranleda missförstånd, hvilket deremot undvikes, om början af §:n erhåller följande lydelse:
Utgifts- och inkomst-förslagen skola uppgöras före den 1 Oktober hvarje år; skolande på den i nämnda månad sammanträdande ordinarie kommunalstämma, särskildt de etc. § 66.
Till förekommande af oriktigheter och efterföljande missnöje, är det af synnerlig vigt att hvarje skattskyldig verkligen på förhand får del af skatteöressamt debiterings- och uppbördslängdcrna innan desamma å kommunal-stämman fastställas, helst enligt § 70 de anmärkningar deremot, som då ej blifvit framställ da, sedermera icke i besvärsväg kunna föranleda någon pröfning.
De stadganden, som de Kommitterade i denna syftning föreslagit, synas ock Utskottet i allmänhet tillfyllestgörande.
Dock skulle, enligt Utskottets tanke, det af de Kommitterade begagnade uttryck, att längderna böra å kommunal-stämman ”till allmän granskning företagas” möjligen kunna så uppfattas, att, såsom för närvarande i dylika fall ej sällan tillgår, granskningen inskränkes dertill, att Stämmans ordförande frågar de närvarande huruvida någon af dem har anledning att mot längderna göra anmärkning, och om denna fråga besvaras med nej eller lemnäs obesvarad, utan vidare antager längderna hafva blifvit godkände.
Tore det verkligen säkert att hvar och en, såsom han onekligen bort, under de föregående fjorton dagarne gjort sig underrättad om huru han blifvit af Nämnden taxerad, så skulle det ock vara riktigt att antaga hans tystnad såsom ett godkännande.
Men då erfarenheten i andra enahanda fall visat att personer, särdeles af de mera enfaldige och okunniga klasserna, ofta icke förstå eller ej anse mödan värdt att genom en sådan föregående granskning se sitt eges intresse tillgodo, har Utskottet trott det böra på något sätt utmärkas, att ofvanantydda förfaringssätt ej bör här ega rum, utan att längderna skola å Stämman ordagrannt uppläsas och först derefter, ifall någon anmärkning på efterfrågan ej afhöres, anses godkända.
Ett sådant förfarande skulle, såsom Utskottet föreställer sig, tydligare påpekas genom begagnande af termen ”justering”, hvadan ock Utskottet hemställer, att orden ”till allmän granskning företagas”, måtte utbytas emot orden ”till justering företagas.” § 72.
Af skäl, som här ofvan vid §§ 63 och 64 äro angifna, tillstyrker Utskottet antagande af Landshöfdingen v. Troils förslag, att sednare momentet af denna § må erhålla följande lydelse:
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. 23 Särskilda af stämman tillsatta Styrelser skola före elen l5:de Januari hvarje år till kommunal-nämnden aflemna redovisningför de medel, desamma under nästföregående år omhänderhaft.
Nämnden upptager denna redovisning i kommunens allmänna räkenskaper, hvilka årligen böra, före den lista Februari af nämnden tillställas kommunalstämmans Ordförande. § 73.
Till följd af Utskottets förslag om ändring af § 17, torde äfven i denna § ”Februari” böra förändras till ”Mars". § 81.
Till beredande af en enklare procedur för uppbörden af böter ocb vitén som kommunal-nämnden ådömt, men hvilka icke uppå anfordran frivilligt inbetalas af vederbörande, har Utskottet ansett
Kronofogdarne böra åläggas att — i likhet med hvad i § 71 är stadgadt, angående uppbörden af resterande kommunalafgifter — uppå anmälan af Nämnden, och utan afvaktande af särskilda ordres från Konungens Befallningshafvande, meddela erforderlig handräckning till sådana böters och vitens indrifvande.
Och tillstyrker Utskottet således, att denna § ändras sålunda:
Böter och vitén, som enligt denna Förordning ådömas, uppbäras af den person Kommunalnämnden dertill utser.
Erläggas de ej frivilligt skola desamma på Nämndens anmälan af Kronofogden i orten genast uttagas, såvida icke den skyldige kan visa qvitto å redan erlagd betalning.
Yid bristande tillgång till dessa böters och vitens gäldande aftjenas de med arbete till kommunen.
I Förslaget till Förordning om Koiniuiinalstyrclsc i stad. § 2.
För att komma i öfverensstämmelse med motsvarande § 3 i Förordningen om kommunalstyrelse på landet, torde början af denna §:s andra moment böra erhålla följande lydelse:
Der likväl en sådan gemensamhet i ett eller annat afseende nu eger eller anses böra ega rum, åligge det etc. §§ 3 och 4.
En af de hufvudsakligaste bristerna i städernas kommunalväsende, sådant detsamma för närvarande är ordnadt, ligger, såsom redan är antydt, deruti att i 24 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. följd af den privilegierade ställning, det egentliga Borgerskapet innehar, hela den öfriga stadsbefolkningen är utesluten från allt deltagande i stadens vigtigaste kommunal-angelägenhetor, såsom förvaltningen af stadens egendom, tillsättandet af de municipala embetsmännen o. s. v., likasom å andra sidan Borgerskapet, ensamt eller i förening med fastighetsegarne, har att draga mångå särskilda kommunalbördor, från hvilka stadens öfriga medlemmar äro befriade.
Också hafva Rikets Ständer uti den underdåniga skrifvelse, som föranledt nu förevarande lagstiftningsarbete, med anledning af detta förhållande bland annat yttrat, att den reform af städernas municipalväsende, som vore af verkligt behof påkallad, borde fotas på grundsatsen af alla stadsinnevånarcs likställighet i kommunala rättigheter och skyldigheter.
Kommitterade hafva doek i denna del icke följt den af Rikets Ständer lemnade antydning, utan hufvudsakligen, på grund af 31 § i Regerings-Formen, ansett sig förhindrade att i de burskapsegande stadsmedlemmarnes särskilda rättigheter och skyldigheter göra någon rubbning.
Men Borgmästaren Stolpe har uti sin reservation angifvit en utväg, hvarigenom det åsyftade målet kan ernås, utan att någon ändring af 31 § i Regerings-Formen blifver nödig, nemligen att utflytta råmärkena för den stadsborgerliga kategorien så långt, att alla de stadsinnevånare, som anses höra deltaga i Borgerskapets rättigheter och skyldigheter, komma derinom.
I detta afseende föreslår Borgmästaren Stolpe, dels att borgarerätt i stad hädanefter skall tillkomma ej blott dem, som särskildt förvärfvat burskap å handel, handtverk eller annan näring, utan äfven hvar och en inom staden bosatt välfrejdad mansperson, som har rösträtt å allmän Rådstuga, d. v. s. som är myndig Svensk undersåte och i bevillning efter Andra Artikeln betalar åtminstone 1 R:dr Runt, och dels att samtlige dessa borgare skola deltaga i alla de kommunala rättigheter och skyldigheter, som för närvarande äro innehafvare af burskap särskildt förbehållna.
Detta förslag har synts
Utskottet så mycket mera förtjent af bifall som, utom det att detsamma är egnadt att på lämpligt sätt afhjelpa ofvannämnda missförhållande i städernas kommunal väsende, det tillika i sjelfva verket ieke är någon nyhet, utan endast ett återställande af urgamla, ehuru i tillämpningen missförstådda grundsatser.
I ett afseende torde det dock höra ändras, nemligen deruti att detsamma utesluter qvinnor från borgarerätt.
Då qvinnor lika väl som män kunna utöfva rösträtt å allmän Rådstuga, finner Utskottet ej något giltigt skäl hvarföre de icke äfven skulle kunna innehafva borgarerätt, och tillstyrker derföre att ordet ”mansperson” i Borgmästaren Stolpes ofvananförda förslag utbytes emot ”person”.
I sammanhang med den ändring af § 4, som i följd af hvad sålunda anförts blir nödig, lärer ock § 3 böra förändras till öfver ensstämmelse med § 2 uti Borgmästaren Stolpes särskilda förslag, hvadan ifrågavarande §§ torde böra lyda som följer: § 3.
Medlem af stadskommunen med skyldighet att till dess gemensamma utgifter bidraga, samt rättighet att i behandlingen af kommunens angelägenheter deltaga, efter hvad derom i denna Förordning vidare säges, är en hvar i staden eller på dess område bosatt, som der är för inkomst af fastighet, näring, lön eller pension till allmän bevillning taxerad, äfvensom hvar och en som, utan att vara i kommunen bosatt, derstädes är för fastig het eller näring till bevillning lagd. § 4.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. 25 § 4- Borgarerätt i stad tillkom/me hädanefter utom dem, som särskildt förvärfvat burskap å handel, handtverk eller annan näring, jemväl hvar och en i staden bosatt välfrejdad person, som, enligt de i § 10 stadgade grunder, har rösträtt i allmän Rådstuga.
1 såväl de kommunala rättigheter, hvilka hittills uteslutande tillkomrdit bur skapsegande borgare, som de särskilda skyldigheter af nämnda art, hvilka sådana borgare ålegat, ega jemväl de, hvilka, på grund af hvad nu, är sagdt, borgarerätt i stad innehafva att hädanefter taga del.
I följd af den utvidgning, som begreppet ”samfällda Borgerskapet” skulle erhålla, derest den af Utskottet förordade ändring i § 4 vinner bifall, torde ock andra momentet af förevarande §, för att bibehålla sin åsyftade mening, böra för ändras till denna lydelse:
Den egendom, som särskildt tillhörer det bur skapsegande Borgerskapet, eller någon annan viss klass af stadens medlemmar, skall till dess annorlunda varder förordnad!, förvaltas och användas i enlighet med de föreskrifter, hvilka härutinnan gällande äro. § 7. De Kommitterade hafva i denna § föreslagit, att städer med en befolkning af öfver 2,000 personer, skulle vara förbundna att uppdraga sin beslutanderätt i kommunala ärenden åt Fullmägtige; att deremot städer med mindre folkmängd, skulle i detta hänseende ega samma valfrihet som landtkommun erna; men att, om en gång i en stad af sistnämnda slaget fullmägtigskapet blifvit infördt, det sedan icke finge åter afskaffas.
Detta förslag innehåller bestämmelser, som, enligt Utskottets tanke, ej stå väl tillsammans med den frihet och sjelfbestämningsrätt i egna angelägenheter, som en kommun rätteligen bör tillkomma.
Hvad först angår det ovilkorliga åläggandet för städer, hvilkas befolkning stiger öfver 2,000 personer, att i sin kommunalstyrelse använda den representativa formen, så nekas visserligen icke att det blir nästan omöjligt för större städer att utöfva sin sjelfstvrelse, genom omedelbara sammankomster af alla röstberättigade å allmän Rådstuga, men det bör då ej heller kunna betviflas att sådana städer skola sjelfmant begagna sig af utvägen att införa fullmägtigskapet, äfven om intet lagbud ålägger dem det, och säkerligen skall fullmägtigskapet då af dem omfattas med mera kärlek och intresse, än om detsamma blifvit dem genom lag påtrugadt.
Dessutom måsto hvarje bestämmande af någon viss folkmängdssiffra, der fullmägtigskapets nödvändighet skulle börja eller sluta, blifva fullkomligt godtyckligt, och torde det derföre äfven ur denna synpunkt lämpligast kunna åt hvarje stad öfverlcmnas, att sjelf efter egen erfarenhet bestämma hvad som i detta hänseende för densamma är fördelaktigast.
Beträflände dernäst förbudet för städer, som engång antagit fullBih. till R.
Prot. 1859 1860. 8 Sami. 32 Häft. 4 26 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. mägtigskapet, att åter afskaffa detsamma, så befarar Utskottet att ett sådant förbud, hvarför de Kommitterade icke anfört något motiv, skulle direkt motverka fullmägtigskapets införande i sådana städer, som i afseende derå ega valfrihet.
Man skulle icke utan skäl tveka att försöka en inrättning, hvars fördelar man icke af egen erfarenhet känner, men som har den bestämda olägenheten att man, äfven om den skulle befinnas aldrig så olämplig, icke åter kan blifva densamma qvitt.
Utskottet anser derföre rådligast, att äfven i denna del lemna stadskommunerna lika fria händer, som dem på landsbygden.
På grund bäraf tillstyrker Utskottet, att paragrafen, hvars rätta plats torde vara, icke här, utan i början af Kap. III, erhåller följande lydelse:
Vill staden åt
Fullmägtige öfverlåta att den staden i kommunala angelägenheter tillkommande beslutanderätt utöfva, må sådant kunna ske.
Till beslut i thy fäll erfordras mer än hälften af stadens hela röstetal efter röstvärdet, och skall be slutet hos Konungens Befallningshafvande ofördröjligen anmälas.
Är sådant beslut fattadt må förslag om dess upphäfvande icke väckas, förr än 5 år derefter.
För bifall till sådant förslag erfordras lika beskaffad röstöfvervigt, som nyss sagdt är, och skall jemväl detta beslut hos Konungens Befallningshafvande anmälas. § 9.
Då Utskottet redan, genom sitt beslut vid § 7, tillagt allmänna Rådstugan i sådana städer der Fullmägtige äro tillsatta, den befattning, utom val af Fullmägtige, att besluta om fullmägtigskapets afskaffande, der så nödigt aktas, samt det dessutom icke torde vara lämpligt att stänga hvarje utväg såväl för allmänna Rådstugan att, vid fullmägtigskapets införande, förbehålla sig afgöranderätten i vissa ärenden, som för Fullmägtige att i frågor af särdeles vigt, till stöd för sitt beslut, inhemta allmänna Rådstugans tanke i saken, hemställer Utskottet att denna §, mom.
1, så lydande: ”1 stad der Stadsfullmägtige äro tillsatta, insltränkes allmänna 'Rådstugans befattning till val af Stadsfullmägtige,” må helt och hållet utgå. § io.
På grund af de skäl, som dels vid 8:de och dels vid 5S:de §§ i Förordningen om kommunalstyrelse på landet blifvit anförda och jemväl här ega tillämplighet, torde denna § böra erhålla följande lydelse:
En hvar myndig Svensk undersåte, som, enligt § 3, är medlem af en stadskommun, samt i staden antingen innehar burskap eller der blir för hus, tomt eller jord, handel, fabriksrörelse, handtverk eller annan näring, eller för lön eller annan inkomst, enligt sednast upprättade och vederbörligen fastställda bevillningstaxeringslängd, påförd minst 1 R:dr R:mt bevillning till staten och icke är på restlängd öfver oguldna stadsutskylder uppförd, eger, i enlighet med föreskrifterna i denna Förordning, vid allmän Rådstuga deltaga i öfverläggningar och beslut i alla de staden rörande angelägenheter, hvilka icke, enligt Allmänna, Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. 27 rikets grundlagar, privilegier eller särskilda förordningar, äro vissa klasser af stadens medlemmar särskildt förbehållna.
Do särskilda afgifter, som utgå för tillverkning eller försäljning af bränvin eller andra brända eller distillerade drycker, medföra ej rösträtt. § U. Då Utskottet i allmänhet sökt tillämpa den grundsatsen, att hvarje åtskilnad i afseende på rätt att deltaga i kommunalstyrelsen emellan de burskapsegande och stadens öfriga medlemmar, bör försvinna, tillstyrker Utskottet ock på grund häraf att punkten: ”Burskapsegaude borgare tillkommer likväl alltid minst en röst”, må helt och hållet utgå ur denna §. §§ 12 och 13.
Dessa §§ motsvara alldeles 11 och 12 §§ i Förordningen om kommunalstyrelse på landet, hvadan de äfven, med iakttagande af de ändringar och tillägg, som Utskottet vid nämnde §§ tillstyrkt, torde böra erhålla följande lydelse: § 12- Enka, frånskild hustru eller ogift qvinna, som myndig är, ege vid allmän Rådstuga rösträtt utöfva.
Ej må för samfälld egendom flera än en person talan vid allmän Rådstuga föra.
För näring eller rörelse, som under borgenärers förvaltning står, må ej röstas. § 13- Röstegande vare berättigad att sin talan och rösträtt i allmän Rådstuga på annan man öfverlåta; dock må ingen pä grund af fullmagt föra talan för mer än en röstberättigad.
Fullmagten skall vara antingen skrifven och underskrifven af utställaren samt med dennes sigill försedd eller ock af utställaren underskrifven och med två vittnens underskrift bestyrkt. § 16.
Bestämmelsen, att i städer som icke hafva Fullmägtige, allmänna Rådstugans första ordinarie sammanträde, då beslut böra fattas i anledning af berättelsen om föregående årets räkenskaper och förvaltning, skall hållas i Maj, hvilar på den förutsättningen att, enligt de Kommitterades förslag, räkenskaperna redan före den 1 Mars blifvit afslutade och aflemnade till Revisorerne.
Af skäl, som vid § 85 finnas anförda, har dock Utskottet ansett tiden för revisionens början höra fram - 28 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. flyttas en månad, i följd hvaraf äfven tiden för Rådstugans första sammanträde torde böra förändras från Maj till Juni.
Ett ärende som i de städer, hvilka ej hafva Fullmägtige, bör förekomma å denna Rådstuga, i Juni månad, är äfven val af Landstingsman, hvarom en erinran i denna § ej torde vara öfverflödig.
Början af § skulle således lyda som följer: Allmän Rådstuga skall hållas i stad, der Stadsfullmägtige finnas, uti December månad de år, då Fullmägtige böra väljas; och i stad, der Stadsfullmägtige icke finnas, hvarje år uti Juni månad, för att besluta i anledning af berättelsen om föregående årets räkenskaper och förvaltning samt för val af Landstingsman; uti Oktober etc. § 18- För närvarande lärer kallelse till stadsmenighets sammanträde vanligen kungöras fjorton dagar före sammanträdesdagen och då Utskottet icke finner skäl till afvikelse från denna sed, har densamma ansetts böra bibehållas såsom regel.
Men fall kunna inträffa, som undantagsvis fordra ett sammanträde af allmän Rådstuga inom kortare tid, ja! redan nästa dag; hvadan Utskottet trott en möjlighet äfven till så snara sammanträden böra medgifvas.
Då emellertid i sådana fall kallelsen måhända icke kan införas i någon tidning och ett offentligt anslag icke lärer vara tillräckligt att på så kort tid göra kallelsen bekant, anser Utskottet att kallelsen tillika bör kungöras på något annat sätt, såsom genom budskickning, uppläsande på stadens gator och torg eller dylikt, hvars bestämmande för hvarje stad lämpligen synes kunna öfverlemnas åt dess Rådstuga.
Slutligen torde äfven vara nödigt att här intaga 16 §:s i Förordning om kommunalstyrelse på landet stadgande att å sådana sammanträden, hvilka hållas efter kortare kallelsetid än den i allmänhet föreskrifna, icke få fattas beslut om utgifter eller uttaxering af nya utskylder.
Med iakttagande häraf och med någon förändring dessutom af l:sta momentets redaktion till öfverensstämmelse med den af Borgmästaren Stolpe föreslagna, skulle således denna § böra erhålla följande lydelse:
Kallelse till allmän Rådstuga utfärdas af Magistraten samt kungöres minst fjorton dagar förut genom offentligt anslag.
Utgifves tidning i staden varde kallelsen ock der införd.
Kallelsen bör innehålla förteckning på de ärenden, som vid sammanträdet skola till öfverläggning förekomma.
För ärende, som fordrar så skyndsam handläggning, att kallelse icke medhinnes så tidigt, som nu är föreskrifvet, må allmän Badstuga kunna hållas efter kortare kallelsetid, men icke förr än dagen efter den, då kallelsen kungjordes, hvilket i sådana fall må ske genom offentligt anslag och på annat lämpligt sätt, som vid allmän Rådstuga på förhand blifvit bestämdt.
Bock må beslut om utgift eller uttaxering af nya utskylder vid sålunda utlyst allmän Rådstuga ej fattas.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. 29 § 28.