Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med tonvigt.
THORA spritter till.
En af Sankey's sånger sjunges i köket till höger.
Har ni ännu qvar den der otäcka käTHORA.
ringen!
Madam Rask är min städerska.
En elak otäcka, som ingen menniska kan ha, som THORA leende.
blir utkörd hvart...
Var snäll och sjung inte så högt, madam Rask!
Är jag inte menniska, jag!
Tittar i dörren till höger.
ge henne 'massage' så det käns, det lofvar jag.
Ämnar ta på sig rocken.
Nå, blir hon för oregerlig, så säg åt mig.
THORA återtagande sin plats vid Adjö, doktor. sybordet.
Vet ni hvarför jag trifs så bra här?
Kanske derför att ni ingenstädes gör så mycket SANDÉN.
godt med ert besök som här.
rusar upp, när jag kommer, eller följer mig ut, när jag går.
Sådant der tål jag inte.
Tar fram ett papper ur rockfickan.
Inga fler besök, godt.
Nej, derför att jag får vara i fred.
Ni hvarken
tusan nu!
Jaså det är sant!
Det fins verkligen ringnad för tjufvar och andra »hedersmän».
Troligen bud från boden.
klocka, fast ni föredrar att ha dörren öppen, till lätt-
YNGVA.
Sedan RASK och ETT STADSBUD. YNGVA utanför.
Är mamma hemma?
Undan!
THORA skuffar till doktorn.
lidelsefullt armarna kring Thoras hals.
Barn, du!
Omfamnar Yngva.
Yngva kommer klädd i en enkel resdrägt.
Kastar nästan
Nej, men! -- -- Hvarifrån kommer hon?
Från bangården nu sist.
Så ringde jag för att spela
främmande.
Lägger hatt och resväska på en stol samt drar af sig sina handskar.
SANDÉN missbelåten.
Men jag sa' ju henne, att hon skulle bli borta i YNGVA.
tas ju bara tre veckor -- och jag ville bort -- hem, menar jag.
SANDÉN. YNGVA.
Se så, farbror doktor, var inte ond, nu.
Det fat-
mas ögon.
Lägre.
Jag har sett dem framför mig hela
Jag längtade efter mamma, eller rättare efter mam-
tiden medan jag varit borta.
Lutar kinden mot Yngvas hand.
SANDÉN puffar till Thora med pekNå, fru Thora? fingret.
henne sedan på ögonlocken.
Tänder eld under spritkokaren.
Thora ser Yngva länge och forskande in i ögonen, kysser
Yngva slänger förvirrad in handskarna i byråns öfversta låda.
Kålhufvuden?
SANDÉN pekar på Yngvas tornyr.
Usch, farbror doktor.
Jag tror, att jag har en festmiddag i YNGVA.
Hjelp mig på med rocken, är du snäll.
Yngva lyder.
hvar muskel! -- -- Hur mår min älskvärda fru syster?
Jo tack, mycket bra.
Hon bad helsa så mycket.
Hon kommer snart och helsar på.
Jag håller så mycket af henne.
Men det gör inte farbror doktor?
Jo bevars.
Hon är bara så förbannadt lik mig YNGVA leende.
SANDÉN belåtet.
Snusar.
Hon hvarken svär eller snusar.
Adjö, fröken hemsjuk.
Nej, de ovanorna har jag då ändtligen skaffat mig
Adjö, farbror doktor.
Beqvämt säga farbror doktor, hva'?
En vana se'n barndomen.
Med dold bitterhet.
-- egentligen är det onödigt att märka farbror så der.
Farbror är ju den enda farbror jag eger.
fru Thora.
Pekar på kokaren.
Sotig, usch! Går.
En, men ett lejon.
Glöm inte ungarna, THORA öppnar armarna.
Yngva Hvarför kom du hem, barn?
Är jag inte välkommen?
kastar sig till hennes bröst.
YNGVA gör sig lös.
hur jag skulle ha stått ut i tre veckor till.
Ser for-
Jo, till och med så välkommen, att jag inte förstår,
skande på Yngva.
Yngva vänder bort hufvudet.
Nu ska du dricka litet varmt kaffe.
Men först!
Öppnar dörren till venster.
Rycker upp sig.
Men hur går det nu med mammas nya vinterkappa?
Nya tapeter och gardiner!
Liknöjdt.
Tack, mamma!
må du tro.
Men kom nu och drick!
Du ser riktigt
Åh, bra.
Jag har varit flitig, medan du varit borta,
litet frusen ut.
Flyttar fram en bricka med kaffe och bröd.
Har du rest ensam?
Yngva tar under tiden af sig sin kappa i rummet till venster.
Nej, inspektorens fru for också in.
Nå, men hva' sa' din snälla värdinna om din flygt?
Åh, hon förstod mig så bra.
Hon längtade ibland YNGVA.
så efter sin dotter, att hon tänkte lemna allt och fara efter den.
RASK i fonden.
YNGVA drickande kaffe.
En karl med en koffert.
Hit in.
Rask går.
Bor madam
Rask här nu?
knarriga lynne.
Du vet hur svårt hon har haft det i Ställ den der.
En och femtio.
Jag hoppas, att du inte fäster dig vid hennes
grannskapet, och -- Stadsbudet kommer med en koffert.
STADSBUDET. THORA betalar.
Stadsbudet går.
Rask ämnar sig ut till höger.
Grod dag, madam Rask. YNGVA vänligt.
Jaså, fröken är hemma från sin -- lustresa -- nu.
Ja, som madam Rask ser.
Hur står det till med RASK. YNGVA.
RASK. YNGVA.
RASK.
helsan?
Jo, tack, nog mår jag bra.
Hvem är det, som inte mår bra, då?
Den, som behöfver doktorn hvar dag, antar jag.
YNGVA springer upp.
Uppblossande.
dörrarna!
Hur kan du tåla den der otäcka varelsen inom THORA.
stackars Rask, och misslyckades.
Det händer fler än vill du inte ha litet mer kaffe först?
De sätta sig i soffan.
Nå liten, har du haft roligt borta?
Hvad kommer åt dig, barn!
Hon ville vara qvick,
Men kom nu och sätt dig bredvid mig.
Mer än roligt.
Halkar ned på en pall vid Thoras fötter.
Dina bref ha varit litet korta, men när man har THORA.
för mycket att tala om, så spar man.
Väntar litet.
Om du visste hur tomt det varit efter dig.
det bättre utan mig.
Thora far smekande med handen öfver hennes hår.
Lågt.
Jag är inte alltid sådan jag bör vara.
Har det?
Jag trodde nästan, att mamma skulle ha
så få vi vara nöjda.
Men berätta nu litet om Sjöholm.
Der var mycket vackert.
Drömmande.
Så underYNGVA.
Bara vi äro sådana vi kunna vara,
bart vackert.
I sin vanliga ton.
Byggningen ligger alldeles invid sjön.
Det skref du.
Trädgården är fullkomligt praktfull.
Ja, det skref du också.
främlingar.
Jag var så rädd att -- Att, hvad?
Det kändes så underligt att komma ut så der bland THORA.
YNGVA spritter till.
THORA. YNGVA.
Att -- att jag inte skulle trifvas, menar jag.
Vet du, i vinter tänker jag slå på stort.
roa mig, jo, du, jag kan också behöfva komma ut litet.
Vi ha några hundra kronor sparda, som du vet.
Dem tänker jag röra på.
Vi ska' gå på spektaklet, på konserter, och i sommar...
Jo, det har kommit på mig ett riktigt behof att
Nå, hvad ska' det då bli af?
Ser ifrigt forskande på Yngva, som inte visar några tecken till glädje.
Nå, ja, det der få vi tala om sedan.
ÅtertaYNGVA. ger sitt arbete.
Var det mycket ungdom på Sjöholm?
Nej, bara jag.
Mamma vet ju...
Också menade jag egentligen i grannYNGVA.
YNGVA förvirrad.
Jo, då ska' vi fara till Norrland på några veckor.
skapet.
Ja, der fans en hel del.
Voro de älskvärda?
jag packar upp.
Springer upp, går fram till kofferten.
Men jag har inte tid att hjelpa dig.
Packar upp diverse småsaker.
Ja--a, mycket.
Men jag tror, det blir så godt att
så tomt der i hörnet.
Nå du, var det roligt att rida?
Jag tänkte flytta in byrån i ditt rum, men det blef
härligt det kändes, att när hästen sprang så fort han
Det tyckte jag var det allra roligaste.
Förtjusande roligt!
Mamma kan inte tänka hur
orkade, stegra honom med en enda kraftig ryckning.
Du hade väl någon kavaljer vid ridpartierna?
Nå, hvem.
YNGVA lutar sig ned.
dan som ofrivilligt.
Fast mest en.
Ibland den ena, ibland den andra.
Dröjer litet, seTHORA efter ett par ögonblicks väntan.
YNGVA med konstladt lugn.
Du som främling var väl litet tillbakasatt i början?
Alla voro utmärkt vänliga och snälla.
Det gläder mig -- för allas skull.
Kort paus.
YNGVA tvekar.
Sedan fort.
Du har således ingenting att berätta mig?
Vi ha haft stor bal.
Fick du dansa?
blef fulltecknadt genast, och sedan fick jag säga nej, bara nej.
Det var nästan lika roligt som att tygla in en häst.
Om jag fick dansa!
Skrattar muntert.
Programmet
Du hade naturligtvis din hvita klädning?
Ja, och tusenskönor i håret.
Men se här är en
fotografi af huset.
Jag fick den i går af tant.
Lemnar Thora en fotografi.
THORA ser hastigt upp.
YNGVA kort.
Fick du säga tante?
hem till mamma?
Nå, det var ju vänligt.
Och så längtade du ändå YNGVA på en gång lidelse- och ånDet fins ändå ingen, ingen sådan som mamma! gerfullt.
Kastar sig på knä framför
Thora och öfverhöljer hennes händer med kyssar.
De sitta tysta en stund.
THORA kysser Yngva på pannan, Se så, nu äro dussinen fulltaliga.
Lägger kragarna i YNGVA. stiger sedan upp.
Och nu måste jag gå ned till barnen.
Hvilka barn?
THORA kastar på sig en kappa
och en enkel hatt, som hon
Fru Bergström dog i morse.
har hängande i tamburen.
Stackars alla hennes små.
Ja, men tänk för henne att dö!
Drar som omedveTHORA.
tet Yngva intill sig.
Nej, jag måste gå.
Men först:
Kysser Yngva.
Nickar vänligt och går åt fonden.
välkommen hem, barn.
Det har jag bestämdt inte sagt.
Yngva drar ett djupt andedrag som af lättnad, skjuter
otåligt undan kofferten, pratar litet med fogeln, men är tankspridd och nervös. _________
RASK. Sedan ALLAN.
Jag går i bön.
RASK sticker in hufvudet.
YNGVA vid det större bordet.
jag tro.
Blef förbjuden nyss att sjunga.
Störde väl, kan YNGVA häftigt.
Madam Rask!
Kära hjertannes, inte rår fröken för...
Jag ska' tiga, ja, Gud bevars, hva' -- jag ska' tiga.
Var då så snäll och börja med det genast.
Åh, man får väl vara så lagom stursk -- -- Jag YNGVA befallande.
RASK. RASK. YNGVA högdraget.
är en ärlig hustru jag och -- -- Det ringer.
ljus ha brunnit ned förut.
Går ut i tamburen, lemnar dörren öppen.
ALLAN utanför.
Vänta, vänta.
Hennes tid kommer nog.
Så raka
Är fru Edlin hemma?
antar jag.
Var så god och stig på; var så god. och går.
Fru Edlin?
Nehej, men mamsell Edlin är hemma,
Släpper in Allan, tittar nyfiket in i rummet, skrattar belåtet _________
ALLAN.
ALLAN stannar häpen, när han får Ni! se Yngva.
De se på hvarandra.
YNGVA lika förvånad.
Hur -- hur kan ni vara här?
Jag kan göra er samma fråga.
Ni skulle ja stanna på Sjöholm i tre veckor till?
Och ni skulle ju komma tillbaka till er vän, SjöALLAN. YNGVA högdraget.
ALLAN. YNGVA.
holms närmaste granne, i dag.
Var det därför ni reste!
Herr löjtnant!
vågar inte säga ovänlig, den sista tiden, att man kan tro hvad som helst.
Men ni har varit så pass -- egen, jag
Jag kan inte be er sitta ned.
Min mor är inte ALLAN.
Men som det just är henne besöket gäller, så...
YNGVA hastigt.
altnog -- jag visste hur varmt ni älskade er mor, och för att inte bli allt för ovälkommen hos er, beslöt jag YNGVA.
ALLAN. att helt djerft göra visit och hemta färska helsningar.
Hur -- hur -- visste ni vår adress?
Ni hade berättat, att ni bodde på Kungsholmen i
Ja, jag -- jag menar -- ni hade en gång sagt --
ett litet gulmåladt trähus, som låg i en trädgård.
Lyckligtvis är det inte så godt om gulmålade trähus i trädgårdar nu för tiden. -- -- Ja, här är jag emellertid. sjelfbeherskning.
YNGVA med mödosamt tillkämpad, Men nu, när jag är hemkommen, bör ni kunna förALLAN.
stå, att helsningarna inte äro nödvändiga.
att det här är min tredje expedition i dag.
Kan jag inte få sitta litet ändå?
Ni vet inte, ni,
verkligen mycket trött.
Tillåter ni?
Gör min af att ALLAN lidelsefullt.
sätta sig.
Yngva samtycker med en stel böjning på hufvudet.
vet -- -- det var orätt, fegt -- -- att tiga -- -- jag borde ha sagt er -- ALLAN häftigt.
Jag ber er, löjtnant Eksköld -- -- gå -- jag --
Älskar ni en annan?
En annan, nej!
Nu förrådde du dig!
Älskling!
Öppnar armarna.
YNGVA kämpar emot.
Kastar sig En enda minuts lycka, komme sedan hvad det vill!
Min egen präktiga, bångstyriga flicka!
ALLAN. slutligen till Allans bröst.
Kysser henne.
aldrig, aldrig tänker släppa mig!
Nej, släpp mig inte, inte ännu.
-- Säg, att du ALLAN.
Det tänker jag heller inte.
Min lilla älskade hustru! Hustru! YNGVA drömmande.
lärde känna dig först.
Jag tror, att jag aldrig sett ett mera strålande ansigte än ditt.
Mer -- tala mer.
Min käcka, lyckliga lilla hustru, sådan som jag
Såvida du inte fortfarande vill köra ut mig.
Men först ska' vi sätta oss.
Säg, ska' vi inte?
Skynda dig nu och tala om vår kärlek.
Åh, vi ha hela framtiden för oss.
När blef du kär i mig?
ALLAN skrattande.
var genast.
På natten drömde jag om dig, och sedan dess har jag inte lyckats bli dig fri ur mina tankar.
A propos: vet du, hvarför min far stämde möte med dag och timme?
Det vet jag verkligen inte.
Jag fruktar, att det
mig här i Stockholm så der högtidligt på precis dato, YNGVA.
Jo, han ville gifta bort mig.
rik och nobel», som jag hoppas reser tillbaka till sitt land igen i morgon.
YNGVA plötsligt.
Med en kusin, en ganska täck flicka.
»En finska,
Tycker du, att jag är vacker, Allan?
Mycket vacker.
Älskvärd?
Åh ja, så der.
andra menniskor?
Tycker du, att jag talar, går och rör mig som ALLAN.
går och rör sig så bedårande som du.
Hurudan är din far?
Det fins ingen, som talar YNGVA efter en kort paus.
Du vet kanske inte du, att jag bara är hans fosterson?
Åh, han är den präktigaste karl jag kän-
det blef ett vallfärdande af slägten till Ellensborg, som min fars säteri heter, när det blef bekant, att hufvudmannen ämnade välja sig en adoptivson.
Men han lät den resa hem igen.
Han hade redan gjort sitt val.
Valet var jag, enda pojken till enkan
Fast med alla en sons rättigheter.
Du må tro, att
efter en barndomsvän med åtta döttrar och inga inkomster.
Och det gjorde han bara för att på ett grannlaga sätt kunna få sörja för hela familjen, som inom sjelf.
Sex af mina systrar äro redan gifta.
Så un-
parentes sagdt visat en otrolig energi i att sörja för sig derhåller han sin kusin, kaptenen, en älskvärd odåga, som alla tycka om, för att nu inte tala om hur han är mot sina underhafvande.
Då är han också troligen mycket fördomsfri?
Fördomsfri -- --?
Nej, det är han just inte.
Ser du, ALLAN dröjande.
hans hedersbegrepp äro så utpreglade, för honom är sin vilja blir sträng, ja, mycket sträng ibland.
Jag tål vid korta tyglar -- så ler dem, är god.
Kysser Yngvas hand.
det rätta rätt så utan alla inskränkningar, att han mot
mycket du vet det -- nota bene, när handen, som hål-
mig personligen värd, att bli hans sonhustru?
Tror du, att han skall anse mig värd, jag menar
bara...
I alla afseenden värd, lilla fästmö.
Jag önskar YNGVA.
tanken på ett giftermål mellan mig och min kusin.
Men det kommer nog att gå bra.
Han sätter visst börd hederligare än en enka, som försörjer sitt barn. högt, men heder högre, och kan det väl finnas något YNGVA vänder bort hufvudet.
Jo, att han inte så der bokstafligt förälskat sig i
Hur känner du till våra familjeförhållanden?
vår gemensamma vän, hade skrifvit till sin syster, hans syster...
Åh, källan är inte långt borta.
Doktor Sandén,
vår kärlek -- bara litet mer.
Ja ja ja, jag vet! -- Men tala nu litet mer om ALLAN.
Ellensborg är förtjusande, må du tro.
Ligger på en -- det är en gammal öfverenskommelse -- när jag gifter mig -- eller rättare, när vi gifta oss.
När vi gifta oss!
Nej, nu ska' vi tala litet om vår framtid i stället.
udde inbäddadt i björk och ek.
Det får jag arrendera
YNGVA med en half snyftning.
Din budoar ska' tapetseras i rödt siden med buketter af tusenskönor.
Det har jag redan tänkt ut.
Ömt.
Utanför det rummet ligger en terass med präktig utsigt åt sjön och skjutbanan.
Der ska' vi dricka kaffe.
YNGVA mekaniskt.
Vi bo i praktvåningen.
Ja, min far vill så ha det.
Der ska' vi dricka kaffe!
Och så ha vi de mest förtjusande gästrum för din mors räkning.
Hvarför rycker du till?
Gymnastiken, ja, den skulle du se!
Hejdar sig.
Jag rycker visst inte till!
Stiger upp. ALLAN stiger äfven upp.
Slår arOch ändå tviflar jag på, att vi ska' lyckas få nåmen kring hennes lif.
got rum, det skära inte ens undantaget, så harmoniskt så -- själfullt -- ja, det fins inte något annat uttryck -- som det här.
Det är verkligen förtjusande!
YNGVA kastar armarna kring AlSäg en enda gång till, att du älskar mig.
ALLAN. YNGVA. lans hals.
Och nu måste du gå.
Och så kyss mig en enda gång till.
Allan kysser
Jag vill naturligtvis genast tala med din mor.
Sedan -- inte nu.
Jag ska' skrifva -- förklara.
På Kung Karl -- men...
Fråga inte -- lyd bara -- om du älskar mig.
Men det är mig riktigt motbjudande att...
Sedan, sedan.
Du ska' snart förstå!
Allan gör min af att gå.
Yngva springer
fatt honom.
Nej, vänta litet -- inte än -- en enda minut till.
Med en snyftning.
Jag älskar dig så!
Thora höres i tamburen.
För sent! _________
Yngva, vi måste genast ta ned litet sängkläder...
ALLAN. THORA hastigt från fonden.
Blir varse Allan.
Främmande!
En beställning?
Egentligen käns det mycket besynnerligt att stå så här som en främling framför er.
Yngva har naturligtvis sagt er -- anförtrott er...
THORA tvekande.
Ja, en mycket stor.
Till och med så stor att...
Ni skulle vara -- --?
er en son, ja.
Den, som tänker beröfva er en dotter och skänka THORA uppmanande.
YNGVA presenterar kort.
THORA gällt.
Löjtnant Eksköld, min mor.
fyra år, frisk, kär, lycklig, inte värd att bli er svärson, men som ska' försöka göra allt...
Vid Nerikes husarer borde du ha tillagt.
Tjugo-
Svärson, ni!
THORA hest.
löjtnant vid Nerikes husarer.
Det har jag nyss haft äran säga.
Allan Eksköld, THORA.
Och ni friar till min dotter, ni!
Ja, egentligen har det hittills
ingenting varit att veta -- jag bara trodde, tänkte att...
Har du kysst honom i kärlek, Yngva?
YNGVA trotsigt.
THORA andlös.
Protokollsekreterar Georg Eksköld. Jaså.
THORA med ett andetag af lättnad.
Jag är visserligen bara hans adoptivson, men...
Hvem är er rätta far?
Svara, svara genast!
En barndomsvän till min fosterfar.
Men har då ALLAN förvånad.
verkligen inte Yngva...
ningen -- förvåningen...
Jaså -- jaså.
Jag ber er förlåta, men öfverraskALLAN.
sin mor -- nämnt -- anförtrott... THORA.
Jag antog för gifvet, att Yngva, som så håller af
för sin mor.
Jag -- ber er vara god och lemna oss
I fall, sådana som dessa, är man blyg till och med
ostörda nu.
Tacksam för ert anbud ber jag er att i förmår jag verkligen inte...
morgon klockan elfva vara god och besöka oss.
Nu ALLAN.
klumpighet men...
Ni är riktigt blek.
Jag ber er hjertligt förlåta min THORA.
Ni har ingenting att förebrå er.
Således -- i ALLAN.
bugar sig för Thora och går.
Vi träffas Yngva!
Kysser hennes hand, THORA mellan tänderna.
Hastigt till Yngva.
Hvar har du lärt känna YNGVA.
narna.
På Sjöholm.
Han var på besök hos en af granTHORA.
förnekat mig?
Vet han?
Yngva böjer ned hufvudet.
Du har således
Nej, men tegat.
THORA halft för sig.
YNGVA bittert.
THORA vaknar upp som ur en dröm.
THORA lägger armen kärleksfullt mot dörren till venster.
Han måste underrättas.
Kanske är det nog!
Åh ja.
Det är troligen nog.
Älskar du honom?
Mer än mitt lif.
kring Yngva och för henne
der nere i natt.
Gå in till dig, barn, du är trött.
Jag ska' vaka YNGVA.
Men det kan ju jag... O Gud, O Gud!
THORA vinkar.
Yngva går.
Samma dekoration. _________
åter på golfvet.
Vid ridåns uppdragande vandrar Thora nervöst fram och SANDÉN hastigt från fonden.
Är elden lös eller har Yngva fått messlingen?
Ni sjelf hos mig klockan sju på morgonen med begäran, att jag för själ och pina ska' komma hit före klockan tio.
Nå, säg ut.
men lita på den, det kan jag ju?
Att tala om er vänskap, doktor, det vill jag inte, SANDÉN.
Nedanför den graden tar frysregionen vid för alla menniskor -- och adjö då med vänskapen!
Ja, det kan ni -- till en viss grad, nota bene.
sarer?
Känner ni löjtnant Allan Eksköld vid Nerikes hu-
till för detta protokollsekreteraren Eksköld på Ellensborg i Östergötland.
Det är just det jag vill veta.
Han är adoptivson
Jaså den!
Skötte honom för en ledvrickning i fjol.
ligen oförderfvad, tror jag.
Han är kär i Yngva.
Joo. En hygglig pojke, litet bortskämd, men tem-
stälde som ett bestämdt vilkor, innan vi antogo er vänliga bjudning till Yngva?
SANDÉN generad.
Mins ni, doktor, hvad jag svarade, hvad jag upp-
Jo, att er syster skulle få veta allt.
Ni lofvade, men ni höll inte!
Behandlingen måste rättas efter patienterna.
Det SANDÉN.
var naturligtvis ohederligt, alldeles förbannadt ohederligt af mig att låta den der stackars ungen resa utan -- utan »packning». -- Hva' sa'?
ondt!
Ni menade väl, och ändå har ni gjort så mycket SANDÉN. THORA.
nom här.
Det tycks som om Yngva undflytt honom och som om han följt efter henne.
Alltnog, han begärde af mig hennes hand.
THORA häftigt.
I går, när jag kom hem från barnen, fann jag ho-
Inte ondt i det, tycker jag.
Inte ondt!
Lugnare.
Känner ni hans far?
Akademiekamrater m. m. m. m.
En riddare sans THORA.
peur et sans reproche.
ges val?
Tror ni, att han kommer att gilla sin arfvin-
träffa på en olämpligare svärpappa.
Han är utrustad THORA.
Nej-jo.
Ja, egentligen tror jag, att vi näppeligen kunnat
SANDÉN rifver sig i hufvudet.
med principer, ideelt anlagd och allt sådant der fanstyg.
Och att stå framför honom som en bedragerska!
Bedragerska!
Ja, Yngva uppträdde ju som en sådan.
Men den unge vet väl -- Yngva har naturligtvis THORA lågt.
SANDÉN. SANDÉN försåtligt.
sagt honom --
Yngva -- har tegat.
Och ändå har ni uppfostrat henne i sanning!
af sig, om den bara får vara i fred.
Är hon kär?
Menar bara, att sanningen just inte är så lifaktig
öfvergående tycke för den första unge man, som visat henne uppmärksamhet.
Ifrigt.
Säg, doktor, tror ni inte det?
Jag hoppas, nej.
Jag hoppas, att det är bara ett
Jag tror ingenting.
Det der partiet kan inte, får inte bli af!
Det är ni som nekar?
här ett bref, som jag fick i morse.
Lemnar Sandén ett bref. De sätta sig vid det större bordet.
»Högädla fru!
SANDÉN läser.
Ja, det är jag som nekar!
Sandén hvisslar till.
gon d. 16 Sept. klockan 12 i och för ett samtal angående en för oss båda vigtig angelägenhet.
Vore tacksam, om ni behagade taga emot mig i mor-
Högaktningsfullt Georg Eksköld.»
Högst magnifikt.
SANDÉN återlemnar brefvet.
THORA bedjande.
Vill ni taga emot honom?
skulle vara för mig.
Vill ni säga honom, att så vidt namn.
Ja, ni bör förstå hur plågsamt ett sådant samtal
det beror på mig, kommer Yngva aldrig att bära hans
Hör nu -- det är väl inte han som är...
SANDÉN puffar till Thora.
THORA rodnar djupt.
låghet, doktor.
Stiger upp.
Jag ger aldrig mitt samtycke, aldrig!
Nej, gud ske lof!
Men det fins flera slags
Förefaller mig, som om Yngva borde få afgöra den THORA förvirrad.
Ja, Yngva -- ja!
Jag ska' genast tala med SANDÉN.
till karl, så struntar han både i pappas principer och i hennes -- antipatier.
Ser på sin klocka.
Ni kommer ju?
För öfrigt ska' jag säga henne, att är pojken något
Visst tusan kommer jag.
Före tolf! Utan vatten!
SANDÉN pekar på en blomma.
ögonblick, ämnar sedan öppna Yngras dörr, men blir hindrad af hennes utträdande. _________
Thora går upprörd ett par slag fram och åter.
Tvekar ett
God morgon, mamma!
Tar upp några kragar från THORA.
sybordet.
Ska' jag sy dussinet färdigt?
paus. -- Klockan är snart elfva.
Ja, om du kan.
Yngva lägger bort kragarna.
Kort YNGVA.
Vill du, att jag ska' ta' emot honom?
Nej, jag vill ta' emot honom sjelf.
Det var fegt THORA lidelsefullt.
YNGVA, vänder på hufvudet med
att tiga, men det vore fegare att låta dig tala.
Hvarför var du inte sann?
samma snabba rörelse, som
Sann!
Åh, om du visste hvad jag afskyr det ordet!
ibland kännetecknar Thora.
THORA dämpadt och ångestfullt.
sa' också, att den som var sann och god hade rätt till menniskors aktning.
Ingen har visat mig aktning.
THORA stilla.
Grymma och hjertlösa ha de varit!
Åh, så grymma!
Du tror, att det är så lätt, du, att vara sann!
svälta och frysa, när jag var liten -- se'n dess har jag
Allihopa!
Tror du, jag inte mins hur vi fingo både
lärt mig förstå hvarför.
Och sedan!
»Mamsellens unge, mamsellens unge!» -- -- -- Ja, det var jag, det.
Mins skolan och som du var så snäll emot?
Vet du, hvarför du den der lilla flickan, som brukade följa mig hem ur hon följde mig hem?
Jo, det var till straff för sitt hög-
mod mot mig som hon var dömd att visa sig i mitt sällskap på gatan.
Skickade du mig ett ärende till en bod i att jag var den jag var.
-- Blef jag bortbjuden...
Åh, det var det värsta af allt! »Barnen skulle vara snälla också mot den der lilla flickan.» Alldeles som om jag hade varit en brottsling!
Sjelfva presten kände gade...
Åh, om du visste, hvad han frågade!
Och så begär du ändå, att jag ska' vara sann!
Hvarför har du ingenting sagt?
THORA lika stilla.
YNGVA knyter omedvetet händerna. grannskapet, togo herrarne sig friheter emot mig, derför
sig manad att ge mig särskilda förmaningar och frå-
ha dött.
-- Och så -- så blygdes jag så.
Åh, hvad jag blygdes lägre och blyges ännu.
Förr än de fått mig att beklaga mig, så skulle jag
Öfver mig?
YNGVA lågt.
De första dagarne på Sjöholm!
Om du visste!
Nej, men öfver mig.
Thora rycker till och vänder sig
Jag smög mig djupt in i skogen och bara skrek och
skrek.
Jag måste skrika -- det var som allt jag gömt på ville ut, men sedan skrattade jag -- skrattade till dess jag grät.
Jag kände mig så lycklig!
I en helt an-
nan ton.
Ja, jag vet -- att jag borde ha sagt dem -- sagt honom -- jag vet.
Thora ser på henne.
Häftigt.
Mamma får att jag ska' göra min pligt.
Det är inte mitt fel, att Förlåt mig!
Slår armen kring Thoras hals.
Mamma gånger bättre.
Jag är bara så olycklig, så gränslöst olycklig!
THORA trögt.