Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Derjemte har särskildt emot de i nuvarande tulltaxa befintliga tullbestämmelser för utförsel af vissa artiklar blifvit hufvusakligen anfördt, angående ben och lumpor: att hvarje export-tull å dessa varor komme att träffa just den alldra fattigaste och minst arbetsföra samhällsklassen, men att den vinst, som jordbruket och papperstillverkningen möjligen kunde göra sig tillgodo genom det lägre pris, hvartill dessa artiklar genom utförsels-atgifterna nedtvingades, icke, vore att jemföra med den skada de fattiga deraf ledo, hvilka med uppsamlandet af ben och lumpor förtjenade ett knappt lifsuppehälle; och då dertill komme att de Bcvillnings-Utskottels Betänkande N:o 8. 57 de höga magasinerings- och frakt-kostnaderna för varor af så voluminös och svårhandterlig beskaffenhet, som dessa, måste betydligt fördyra exporten, och att, till följd deraf, den inhemske förbrukaren i alla händelser egde företrädet af ett billigare pris, än det, som den utländske afnämaren måste betala, så att icke något skäl syntes tala för exportafgifternas bibehållande, borde tvärtom, genom deras bortskaffande, den fördel vinnas att ifrågavarande artiklar med långt mera omsorg och i långt större mängd, än som hittills varit händelsen, skulle hopsamlas och tillvaratagas; angående jern, koppar och malm: att då den sedan äldre tider för all näringslagstiftning gällande grundsats, att hvart och ett land borde i möjligaste måtto genom eget arbete förädla sina naturprodukter, äfven, i hvad den afsett bergverkens och jernhandteringens produkter, blifvit tillämpad inom tullagstiftningens område, så att man förbjudit utförsel af jernmalm och ännu sökte lägga hinder i vägen för densamma, på det att tackjerns-tillverkaren måtte få köpa malmen till bättre pris, och denne i sin ordning icke finge till utlandet fritt försälja sitt tackjern, på det att samma fördel äfven måtte beredas stångjerns-tillverkaren, i afseende på denna för honom nödvändiga råvara, den frågan framställde sig hvarföre, med dessa grundsatser, det vore stångjernstillverkaren tillåtet, att fritt få utföra sina produkter, hvarigenom manufakturoch det finare smidet äfvensom machinverkstäderna lemnades mindre omhägnad, än stångjernssmidet, hvilket åt dessa bereder tillverkningsämnet, och af hvilken anordning följden blifvit att malmbrytningen och tackjerns-tillverkningen i Sverige mäst i det närmaste inskränka sig till hvad som för stångjerns- och stålförädlingen varit behöfligt; — att visserligen icke kunde förnekas att den omförmälda grundsatsen så till vida egde något vackert och tilldragande,
som den syntes vid första påseendet i hög grad erkänna arbetets värde, men att dess giltighet dock vöre mera skenbar än verklig, framförallt då det gällde ett folkfattigt land, som befunne sig i ett stadium af raskt fortgående utveckling, och der man derföre hade att befara — icke brist på arbetsförtjenst, men väl brist på arbetskrafter; — att ehuru den allmänt gängse föreställningen att hvad den ene vinner skall en annan nödvändigt förlora utgjorde i ekonomiskt hänseende ett stort misstag, det likväl i verkligheten vore samma misstag som fick göra sig gällande då det ena landet såsom förlust för sig ansåge det förädlingsarbete, sorn ett annat blefve i tillfälle att nedlägga på dess naturprodukter; — att om det än borde erkännas såsom ett stort steg i framåtskridandets rigtning att alla exportförbud blifvit borttagna, det emellertid vore af föga betydenhet om ett eller annat skeppund malm eller tackjern härifrån blefve exporteradt, i jemförelse med den vigtiga frågan om jernmalm och tackjern böra få räknas bland de exportartiklar, hvilka för landet äro naturliga och derföre också böra vara fria, och att i ett fattigt land, sådant som Sverige, det endast vore genom tillgodoBih. lill R.
S Sami. 1 Afd. 6 Hafi. 8 58 Bevillning!-Utskottets Betänkande JY.-o S. görandet af de naturliga tillgångarna på råämnen, man kunde vinna en kapitalstyrka nog stor, att äfven åt förädlingsarbetet gifva den utveckling, som ensamt kunde betrygga dess framtid, hvaremot det ej vore med den rätta ordningen förenligt att söka framtvinga förädlingen innan man frambragt kapitalerna; — att om således samma statsekonomiska grundsatser fordrade att i allmänhet utförseln borde vara fri och ohämmad, en sådan frigörelse desto heldre borde vinna tillämpning å jernmalm, som utförseln deraf, i hvilken utsträckning den än kunde ega rum, icke komme att medföra någon fara för den Svenska jernförädlingen genom deraf föranledd nedsättning å dess produkter, enär utaf de svenska jernmalmerna, äfven de mest svafvel- och fosfor-fria, icke kunde, utan användandet af trädkol, produceras svenskt jern, då under denna benämning förstås en vara, som med den svenska tillverkningen kan konkurrera på verkismarknaden, men erfarenheten visat att annorstädes i Europa, der trädkol blifvit till malmens nedsmältning använde, det dervid producerade tackjern kommit till följd af det höga skogsvärdet att stå i samma pris, som en lika vigt stångjern kostar i Sverige; — att icke heller tackjernets befrielse från utförsels-tull kunde medföra någon menlig inverkan på svenska jernhandteringen, då numera af de nya tillverkningsmetoder för stål och stångjern, hvilka sedan några år tillbaka varit under utarbetning, en eller annan redan vunnit det erkännande, att icke blott på flera ställen sådana blifvit införda, utan äfven inom den närmaste framtiden en genomgripande förändring i hittills varande förhållanden vore att emotse och hvarigenom jernförädlingsverken vunne så betydande fördelar, att det skydd man velat finna i export-tullen å tackjern icke vidare kunde eller borde ifrågakomma, ty då den så kallade Bessetnerska tillverkningsmetoden afsåge att direkt ur malmen frambringa den förädlade produkten, och länge icke torde dröja innan det gamla tillverkningssättet af tackjern hufvudsakligen komme att ega rum med endast sådana malmer, hvilka för en finare förädling vore mindre lämpliga, syntes intet skäl förefinnas, hvarför icke detta sämre tackjern skulle få till utlandet fritt utföras, hvarförutan, och enär den nämnda Bessemerska metoden icke sällan lemnade ur samma smälta och under alldeles samma yttre form både de mest förädlade produkter och äfven sådana, som närmast kunde hänföras till vanligt tackjern,
det borde blifva desto svårare att för de sednare bestämma en tullafgift, hvilken icke jemväl komme att träffa de förra, som emellan dessa begge slag af produkter äfven flera mellansorter funnos, hvilkas hänförlighet till det ena eller andra slaget svårligen fölen tulltjensteman vore möjligt att afgöra, så att följaktligen de hittills varande, på äldre, förut brukliga, från hvarandra skarpt åtskiljda tillverkningssätt för det tullpligtiga tackjernet och den tullfria förädlade produkten grundade bestämmelserna, icke vidare passade för produkterna af omförmälda nya arbetsmetod, hvilken, om inga konstlade hinder finge lägga sig i vägen, syntes åt vår jernhandtering lofva stora, oberäkneliga fördelar; — samt slutligen, att den rätta tid - Bevillnimjs-Ulskollels Betänkande N:o 8. 59 punkten nu äfven vore inne för vidtagandet af en sådan förändring i afseende på tullbestämmelserna för jernmalm och tackjern, sedan genom Kongl. Förordningen den '20 September 1859 masugnar, hyttor, stångjernsbruk, manufaktur verk och alla andra inrättningar, hvilka afse tillgodogörande eller förädling af mineralrikets alster, numera äro att anse såsom fabriker, och således skola utan inskränkning i afseende å tillverkningsbelopp eller arbetsmetod endast vara underkastade de stadgande!), som för fabriker äro gällande, samt genom Kongl. Kungörelsen den 14 December 1860 äfven i afseende på beskattningssättet jernhandteringen i allmänhet blifvit ställd lika med all annan fabriksrörelse, med undantag endast af hyttor i bergslag, hvilka den förordade utförselsfriheten just borde lända till fördel, samt då så väl derigenom, som medelst tullbestämmelsernas förändring efter hand från förbud till först en afgift af 50 öre per cent ner och sedermera till en sådan af endast ‘25 öre, alla de förändrade förhållanden numera inträdt, hvarunder, enligt tidigare yttranden af fullmägtige i jernkontoret den svenska jernhandteringen »måste underkasta sig en fullständig konkurrens med andra länders jernproduktion på verldsmarknaden.” — Ett ytterligare skäl för afskaffandet af all export-tull å jernmalm och tackjern vore äfven, att den saknade stöd af rättvisa, ty sedan numera införseln af begge slagen vore fri från all tullafgift och något motsvarigt skydd för bergsnäringen mot utlänsk konkurrens således icke vidare förefunnes, skulle det innebära en uppenbar orättvisa mot de grufegande och tackjernstillverkande bergsmännen, att det oaktadt bibehålla tull vid utförseln; — samt vidare angående Koppar, att icke gerna kunde ifrågasättas att tillverkningen deraf skulle hotas af några vådor ifall fullkomlig utförselsfrihet beviljades äfven för rå och garad koppar,
hvilken likaledes, så väl som kopparplåt m. m., vore vid införsel tullfri, och att tullfrihet vid utförsel påkallades jemväl deraf att koppartillverkningen i riket ännu droge särskild beskattning; — och slutligen angående trädvaror, — såsom smärre furu- och grantimmer, sparrar, telegrafstolpar, spiror m. m,, hvilkas utförsel man genom höga tullsatser sökt förhindra för att derigenom freda ungskogen och förekomma skogsförödelse, — att erfarenheten, långt ifrån att bekräfta de framtidsfaror man fruktat af borttagandet utaf förutvarande band o*ch inskränkningar, tvärtom i nästan alla rigtningar gifvit vid handen, att en stigande upplysning måste allt mer och mer förminska antalet af de lall, der ett ingripande i de enskildes ekonomiska förhållanden är nödvändigt; — att då på den befarade skogsbristen i framtiden föga eller intet kan inverka om den redan nedhuggna skogsprodukten förbrukas inom landet eller exporteras, skyddet för ungskogen, om sådant behöfves, heldre borde beredas genom afverkningens inskränkande till endast mogna träd, än genom att hindra exporten; —- att, om utförselstullar eller utförseisförbud förmått att i afseende på skogarna åstadkomma det skydd, som man dermed afsett, man tillräckligt länge 60 Bevillninijs-Ulskoitels Belänkande i\:o 8. deraf varit i åtnjutande för att rimligtvis icke någon klagan öfver tillståndet med landets skogar borde kunna föras eller någon fruktan förefinnas för deras framtida bestånd, hvarföre och då samma klagan och fruktan vore för handen nu som fordom, med skäl kunde bestridas att skogsförödelse skulle genom exporthinder af hvad slag som helst kunna förekommas; — att tvärtom, och enär skogarnes framtida bestånd vore väsendtligen beroende på odling och vård, och benägenheten för en ordnad skogshushållning åter på skogsprodukternas pris, men införandet af denna vore förenadt med kostnader, hvilka man ej kunde fordra, att den enskilde skulle underkasta sig, om honom icke tillätes att till lindring i desamma, på det sätt han sjelf funne vara det fördelaktigaste, göra sig tillgodo skogens afkastning, deri i tulltaxan ännu förekommande inskränkningen i detta afseende motverkade all ordentlig skogsvård, hvilken icke kunde bedrifvas med mindre än att ungskogen gång efter annan gallras, eller, der trakthuggning infördes, med mindre än att omogna träd fällas, och hvilka ungträd, äfvensom toppar och gröfre grenar af fullmogen skog i allmänhet, om de,
i följd af hinder mot deras utförsel måste förvandlas till ved eller kol, betingade ett ytterst ringa pris i jemförelse med det, som på verldsmarknaden kunde erhållas för en motsvarande qvantitet småtimmer eller sparrar eller stolpar; — och att lagstiftaren desto heldre borde uppgifva hvarje försök att begränsa skogshushållnings, metoden till den enda att afverka endast grofva träd, som enahanda förfaringssätt omöjligen kunde vara lika lämpligt öfver allt i ett land med den utsträckning som Sverige, hvarest flerestädes funnes skogsmark, som ymnigt och jemförelsevis hastigt frambringar småväxt skog, men der denna aldrig uppnår en gröfre växt, äfvensom andra särskilda förhållanden kunde göra det ekonomiskt fördelaktigare att, i likhet med hvad annorstädes eger rum, ställa skogsafverkningen på en kortare cirkulationstid; hvarförutan genom borttagandet af exporttull på alla de ofvanomförmälda, sådan afgift ännu underkastade, artiklarna, åtskillige äfven för tullfria varor mer eller mindre betungande tullkontroller skulle komma att försvinna, hvilka, bland andra olägenheter, stundom kunde, särdeles för seglande fartyg, medlöra uppehåll, som icke vore mindre hindcrligt för rörelsen i allmänhet än sjelfva tullafgiften vore tryckande för den dermed belagda varan.
Och ansågs genom hvad sålunda blifvit i underdånighet anfördf böra finnas ådagalagdt, att de för vissa svenska varor gällande utförselsafgifter i hög grad försvåra möjligheten att på verldsmarknaden täfla med andra länders produkter af samma slag, — att samma afgifter i motsvarande mån hindra tillgodogörandet af landets naturliga rikedomar, — att inskränkningen i de flesta fall ej medför den nytta, som dermed varit afsedd, och i öfrigt endast gynnar vissa intressen på de andras och hela landets bekostnad, — samt att detta gagn i hvarje fall ej på långt när uppväger den skada, som vållas dels genom sjelfva Bevillnings-Utslcoltels Betänkande \T:o 8. 61 afgiften och dels genom det uppehåll och den kostnad, sorn drabbar rikets hela export till följd af de för tullen behöflige kontroller och inskränkningar; äfvensom att, hvad särskildt anginge den befarade skogsförödelse, som anses hota skogarnes framtida bestånd, en mångårig erfarenhet redan tillfyllest bestyrkt, att hvilka inskränkningar sorn helst i den fria utförseln af skogsprodukter äro lika olämpliga som vanmägtiga medel att i della hänseende vinna hvad man vill och förekomma hvad man fruktar.
Med föranledande häraf har föredragande herr Departementschefen åter, jemte erinran att icke med säkerhet finge förutsättas, att ju icke äfven frågan rörande utförselstarifen kunde blifva föremål för yrkanden från Fransk sida och således komma att ingå i den förestående traktats-underhandlingen, i underdånighet förmält, att i allt fall, och utan att taga i betraktande förlusten af den statsinkomst, — uppgående 1860 till 239,000 R:dr och 1861 till 132,000 R:dr — som skulle bli en följd af exporttullarnes afskaffande, borde dervid dessutom tagas i betraktande, dels att endast två år förflutit sedan utförselstullen för så väl tackjern som malm nedsattes till blott hälften af förra beloppet, och att en allt för stor eller hastig förändring och deraf möjligen följande brytning i sådana vigtiga näringsgrenar, hvilka under en lång följd af år, på grund af särskilda förhållanden, utbildat sig i vissa rigtningar, icke kunde vara önsklig, samt dels att innan det hinder mot besinningslös afverkning af ungskog, för att ernå en ögonblicklig vinning, hvilket borde anses ligga i en lämplig utförselstull å dylika trädvaror, blifvit, så vidt ske kunde, ersatt genom andra garantier mot skogsförödelse, nedlagda i sjelfva skogslagstiftningen, det borde vara betänkligt, att helt och hållet öfvergifva det i sådant hänseende hittills följda systemet; men hvarvid utaf en annan Stats-Rådets ledamot blifvit i underdånighet erinradt, att de skäl, som talade för borttagandet af all utförselstull icke syntes böra lemnäs å sido för det osäkra inflytande på vilkoren vid en traktat med Frankrike, som möjligen skulle kunna påräknas, om, hvad trädvaror egentligen beträffade, tullen för dem tills vidare bibehölles, och sådant destomindre, som den inverkan på underhandlingarne, som vore att vinna genom ett erbjudande i sammanhang med traktaten att borttaga utförseltullen för dessa, likasom för de få öfriga med utförselstull belagda varorna, borde vara af föga betydenhet, enär de trädvaror, hvilka företrädesvis äro att till byggnads-materiel hänföra, numera icke finnas vid utförsel tullpligtige.
Af Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen är uti deras ofta omförmälda utlåtande härom i underdånighet anfördt och hemstäldt: att de tullsatser, som utförselstarifen för vissa slag af trädvaror innehölle, hade sin grund i en statsekonomisk princip eller syftet att söka hämma sköflingen af ungskog.
Olika meningar hade i sednare tid låtit sig förnimma om denna tullbeskattnings nytta 62 Bevillning*-Ulskotlels Belänkande N-.o S. eller behöflighet från sådan synpunkt, och det vissa syntes vara att den icke vore af nöden i sådana länder, der en rationel skogshushållning blifvit allmänneligen införd.
Då emellertid embetsverken ansett sig nu icke böra ingå i pröfning af denna principfråga, hade man likväl trott det vara af vigt att tarifens bestämmelser så redigerades, att en konseqvent tillämpning blefve möjlig.
Under åren 1861 och 1862 hade såsom betydliga föremål för export förekommit så kallade grufstolpar, för hvilka, såsom i tarifen ej specielt nämnda, exportörerne påyrkat tullfrihet, och som jemväl, efter det frågorna i besvärsväg dragits under Kongl.
Maj:ts nådiga pröfning, med anledning af tarifens nuvarande ordalydelse blifvit dels hänförda till en lägre tullsats efter varans ringare värde, dels från tull befriade.
Det syntes ock böra medgifvas, att berörde stolpar, såsom i allmänhet varande af ringare dimensioner än »telegrafstolpar1; och »sparrar», med hvilka General-Tullstyrelsen vid tullbehandlingen ansett dem böra jemföras, icke utan svårighet kunde draga den tull, som för sistnämnde effekter finnes stadgad.
Men då för de ifrågavarande nya exportvarorna vanligen användas ännu yngre träd än som begagnas till spiror, telegrafstolpar och sparrar, hade Kollegium och Tullstyrelsen, under förutsättning af den ofvan anförda stats-ekonomiska grundsatsens vidhållande, funnit sig böra uppställa trädvaruartiklar i tarifen så, att de blefve vid utförsel underkastade en efter öfrige tullsatser för likartade varor lämpad afgift.
Den nu varande redaktionen af taxan i hvad den anginge »Virke, oarbetadt, sågadt eller tillhugget, alm, ask, björk, ek och andra ej specificerade sådana trädslag, som vexa inom landet», syntes ej vara fullt tydlig, då lagstiftarens mening otvifvelaktigt varit att till nämnda bestämmelse ej skulle hänföras annat virke än af löfträd, hvarföre nyssuppräknade särskilda benämningar, äfvensom tillägget: »af inom landet vexande trädslag», såsom ej behöfligt, borde få ur taxan utgå och rubriken erhålla följande förändrade uppställning: vFirke, oarbetadt, sågadt eller tillhugget, af annat trädslag än furu och gran», R:dr 100: 5 R:dr.
Och hafva, med åberopande af hvad nyss blifvit anfördt i afseende å s. k. »grufstolpar», Kollegium och General-Tullstyrelsen ansett lämpligast att dessa effekter blefve upptagne såsom en underafdelning af den bland åtskillige andra trädvaruartiklar i nuvarande taxa omnämnda, men i deras underdåniga förslag särskildt upptagna benämningen »Spiror och telegrafstolpar», samt belagda med en nedsatt tullsats, afpassad i förhållande till det mindre värdet hos förstnämnde stolpar, för hvilkas längd, vanligen icke öfverstigande 6 å 8 fot, vore bestämdt ett maximum af 14 fot, hvaremot spiror i allmänhet hålla minst 20 fot och telegrafstolparna 28 å 30 fot; och i hvilket afseende följande taxebestämmelser föreslagits: Bevillnings-Ulskollets Belänkande N:o S. 63 Spiror och telegrafstolpar: af ii fots längd och derutöfver . . ] st. 20 öre. af ringare längd, så kallade Gruf stolpar derunder in begripne 1 st. 5 öre.
Likaledes ansågs den med »furu- och grantimmer, otillhugget, af mindre än 8,3 tums diameter i lilländan», samt åtskilliga andra trädeffekter sammanförda artikeln Sparr ar höra i taxan särskildt upptagas med bibehållande af den der rörande dessa effekter nu förekommande anmärkning samt med en underafdelning, innefattande dels staketstolpar, hvilka, jemlikt nådigt beslut den 11 Juni nästlidet år, nu äro tullfria, då de icke hålla öfver 6 fots längd, men af 12 fot i längden böra såsom sparrar tullbehandlas, dels ock så kallade Sleepcrs af 9 fots längd, om hvilkas tullbehandling fråga nu jemväl blifvit väckt.
Och syntes, med afseende å sistnämnde tvänne trävärueffekters beskaffenhet, grunden för deras tullbehandling lämpligast böra hemtas från hvad som nu är stadgadt, för artikeln sparrar, med den modifikation, som betingades af det ringare värde, som sådane effekter af mindre längd ega, och i öfverensstämmelse härmed följande tullbestämmelser antagas:
Sparrar af furu och gran, af mindre tjocklek lin 6,e tum midtpå:
Af 12 fots längd eller deröfver ... 1 st. 20 öre.
Af ringare längd, derunder inbegripne så kallade Sleepers och Staketstolpar 1 st. 5 öre.
A Bands takar af furu och gran om 15 å 20 fots längd och 1,2 å 1,6 tums diameter i lilländan är nu bestämd en tullafgift af 50 öre per tolft.
Ämnade att sönderklyfvas till band å trädkärl, äro de, likasom spirorna, unga, ej afbarkade träd och kunna vara längre eller kortare, men äro af ringare diameterdimension än de förenämnda.
Det kunde derföre göra tillfyllest att bestämma skilnaden dem emellan efter diametern i lilländan, så att ifrågavarande trädvaruartikel, som nu är sammanförd med »läkten’) samt »båtshaksskaft och bärlingar», blefve, med uteslutande jemväl af orden: »af furu och gran», enär bandstakar af annat trädslag möjligen någon gång skulle kunna ifrågakomma till export, särskildt i taxan upptagen sålunda:
Bandslakar, af högst i,6 tums diameter i lilländan, 1 tolft 50 öre.
Af större dimension hänföras till Spiror, För båtshaksskaft och bärlingar innehåller taxan i afseende på längd och diameter enahanda bestämmelser som för bandstakar.
Dessa bestämmelser hade dock visat sig både besvärliga och tidsödande i tillämpningen samt ofta föranledande till tvist; och då ifrågavarande trädvaru-effekter, ehuruväl i den mån arbetade att de blifvit afskalade samt tillspetsade, mera sällan förekomme af större 64 Bevillnings-Vlskottets Betänkande N:o 8. längd än 20 fot samt ingen klagan försports öfver den nu gällande tullsatsen, hvarförutan exporten af dessa effekter varit utan nämnvärd betydenhet, syntes den nu föreskrifna kontrollbeliandlingen medelst mätning af längd och diameter gerna kunna upphöra, samt nuvarande tullsatsen utan undantag tillämpas.
Uti Herrar von Köchs och Murens ofvan omförmälda motioner angående allmän tullfrihet vid export har till stöd för bifall till deras derom framställda förslag blifvit åberopadt, af den förre, att då ben och lumpor i allmänhet uppsamlades af endast de mycket fattige, den derå stadgade utförselstull verkade till förminskad inkomst för dem, — att tullen å malm hindrade grufve- och jord egare att tillgodogöra sin egendom och ledde till minskad sysselsättning för arbetaren, samt qvarstode, jemte tullen å tackjern, såsom en qvarlefva af obehörigt, obehöfligt och godtyckligt förmynderskap öfver näringarna; •— att tullen å garud koppar icke kunde rättfärdigas, sedan den å stångjern blifvit borttagen, och att den höga utförselsafgiften å råkoppar, som äfven qvarstode från näringarnas omyndighetstid, borde falla med tullen å tackjern; samt slutligen att ut förselstullen å de trädvaror, som ännu vore med sådan belagda, icke heller hade annat berättigande än det i allmänhet nu alldeles onödiga förmynderskapet för näringarna, — med de flera skäl för borttagandet äfven af denna afgift, som af den tryckta motionen inhemtas; och har Herr Murén åberopat, hvad redan här ofvan förekommer, att den tull, som ålägges landets produkter vid utförsel, icke drabbar den utländska konsumenten, utan i stället utgör en skatt på den inhemska produktionen, och att de få hos oss ännu qvarvarande afgiftsbestäinmclser för varu-utförsel icke bibehållits i beskattnings-ändamål, utan endast utgjorde en lemning af den föråldrade föreställningen att medelst tulltaxan reglera industrien, — samt för deras borttagande ansett ytterligare skäl före finnas i den minskning uti bevakningskostnaden, som derigenom skulle beredas, och den tid, som besparades tullpersonalen till användande i stället å en omsorgsfullare bevakning af införseln.
Men utom hvad sålunda blifvit föreslaget och yrkadt om en allmän tullfrihet vid varuexport, hafva följande motioner blifvit väckta och till Utskottet remitterade rörande vissa af de i utförselstarifen såsom tullpligtige förekommande artiklarna nemligen: af G.