Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På grund af hvad jag sålunda anfört, får jag vördsamt hemställa, att, förutom de vilkor i öfrigt, hvilka af Utskottet blifvit föreslagna för tillgodonjutande af det för öppnande af segelleden från Hattefura hamn till sjön Stora Lee beviljade statsbidrag, Rikets Ständer måtte besluta: att, sedan hvarje för sig fristående del af ifrågavarande kommunikationsled blifvit, i enlighet med af Kongl. Maj:t fastställd plan och afslutadt kontrakt, fullbordad, den behållna årliga trafik-inkomsten först, och innan någon utdelning må aktie-egarne tillgodokomma, bör användas till lånets årliga förräntning och amortering, hvaremot, om inkomsterna icke härtill blifva tillräckliga, aktie-egarne frikallas från all skyldighet att för sådant ändamål utöfver det inbetalda aktiebeloppet vidkännas någon utgift; samt att Riksgälds-kontoret skall, intilldess lånet blifvit till fullo betaldt, ega utse en ledamot uti direktionen för det till arbetets utförande bildade bolag, hvilken direktions-ledamot skall hafva skyldighet vaka deröfver, att behållningen af rörelsen varder på föreskrifvet sätt årligen använd till lånets förräntning och amortering, innan något deraf må till aktieegarne utdelas.
“ Häruti hafva instämt: Grefve Piper, Ch. Em., Herr Montgomery-Cederhielm, Rob., Biskoparne Annerstedt och Millén, Professor Selander, Doktor Gumcelius, Prosten Sondén, Prosten Ljunggren och Doktor Malmstedt samt Riksdagsfullmägtige Jonas Andersson från Östergötlands län och Daniel Danielsson från Jönköpings län. 78 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141. af vice Talmannen Anders Eriksson: “Då vid behandlingen inom Stats utskottet af frågan om statsbidrag till kanal-anläggningen från Hattefura hamn vid Wenern till sjön Stora
Lee uppmärksamheten ej blifvit behörigen fästad på beskaffenheten af de vilkor, som fästats vid det tillstyrkta anslaget, så måste jag, som erkänner mig äfven hafva förbisett detta, härmedelst framhålla omöjligheten att efterkomma ett af vilkoren.
Dessa vilkor äro desamma som stipuleras vid sjösänkningar, der delegarne i företaget deraf hafva en omedelbar vinst, och der deras såmedelst förbättrade jordegendomar erbjuda säkerhet för återbetalningen.
Vid anslag till kanaliseringsarbeten har hittills aldrig beviljats lån, men anslag utan återbetalning sskyldighet.
Detsamma är fallet med de flesta vid innevarande riksdag beviljade anslag för sådana ändamål.
Detta oaktadt, vill jag icke bestrida att då företagen fordra så betydliga understöd som det ifrågavarande, beloppet bör återgäldas, i den mån detta genom inkomsterna af kanalen kan ske, och intet tvifvel kan uppstå att icke jemväl detta kommer att sko, vid det ifrågavarande, hvars vigt för en icke obetydlig del af riket Utskottet insett och framhållit.
Men att, på sätt i de föreslagna vilkoren blifvit stipuleradt, ställa säkerhet för ett belopp af 800,000 R:dr under en tid af 31 år, är, detta torde en hvar inse, absolut omöjligt.
Ty hvem skulle godkännas såsom borgesman för en sådan summa under denna tidsperiod, förutsatt att någon funnes nog dåraktig att åtaga sig en sådan förbindelse?
eller hvilken annan säkerhet kan erbjudas?
eller hvem kan vara nog ädelmodig att, förutsatt det han egde motsvarande egendam ograverad, lemna denna i hypothek för ett allmännyttigt företag?
att föreskrifva sådant är att göra begagnandet af anslaget omöjligt.
Insigten härom är utan tvifvel hvad som förmått föregående riksdagsbeslut, att, ifråga om lån till jernvägsanläggningar, jernvägen skall utgöra säkerheten för lånet.
Då ifrågavarande kommunikationsled med afseende på den nytta den bereder åt en stor landsort, som icke kan komma i åtnjutande af jernvägar, lärer böra åtnjuta samma fördel som dessa, och företaget genom sin betydenhet och kostbarhet är fullt jemförligt med jernvägsanläggningar, så hoppas jag att Rikets Ständer anse skäligt att de lika behandlas, och får således vördsamt föreslå: att förutom de vilkor i öfrigt, hvilka af Utskottet blifvit föreslagna för tillgodonjutande af det för öppnande af segelleden från Hattefura hamn till sjön Stora Lee beviljade statsbidrag, Rikets Ständer må besluta på sätt Herr Friherre af Ugglas i sin reservation här ofvan föreslagit.
“ Emot 32:dra punkten, angående statsbidrag för Kinda båtleds fullbordande: af Friherre af Ugglas, Gust : “På de skäl, som finnas utvecklade uti min vid nästföregående punkt här ofvan anförda reservation, hemställer jag vördsamt, att Rikets Ständer, med godkännande i öfrigt af de vilkor, som blifvit föreslagna för tillgodonjutande af statsbidraget till
Kinda båtleds utsträckning måtte föreskrifva: att, sedan båtleden och kanaliseringen af Stångån blifvit, i enlighet med af Kongl. Maj:t fastställd plan och afslutadt kontrakt, fullbordade, den behållna årliga trafik-inkomsten törst, och innan någon utdeluing må aktie-egarne tillgodokomma, hör användas till lånets årliga förräntning och amortering, hvaremot, om inkomsterna icke härtill blifva tillräckliga, aktie-egarne frikallas från all skyldighet att för sådant Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141.
79 ändamål utöfver det inbetalda aktiobeloppet vidkännas någon utgift; samt att Riksgälds-kontoret skall, intilldess lånet blifvit till fullo betaldt, ega utse en ledamot uti direktionen för det till arbetets utförande bildade bolag, hvilken direktionsledamot skall hafva skyldighet vaka deröfver, att behållningen af rörelsen varder på föreskrifvet sätt årligen använd till lånets förräntning och amortering, innan något deraf må till aktieegarne utdelas.
“ Häruti hafva instämt: Grefve Piper, Ch. Em., Herr Montgomery-Cederhielm, Rob., Biskoparne Annerstedt och Millén, Professor Selander, Doktor Gumcelius, Prosten Sondén, Prosten Ljunggren och Doktor Malmstedt, Riksdagsfullmägtige Jonas Andersson och C. A. Loersson från Ostergötlands län samt Daniel Danielsson från Jönköpings län. af Herr Nordenfelt, L.: “Emedan hvarje kommunikationsförbättring ytterst afser att vinna nedsättning i fraktkostnaden för redan varande eller förväntad trafik och varuogaren eller trafikanten af denna nedsättning i fraktkostnaden har direkt vinst samt numera fördelarne af förbättrade kommunikationer börjat så allmänt inses att för sådana ändamål, ansökningar om lån af många millioner R:dr inför Rikets Ständer vid denna riksdag förekommit och sannolikt äfven framdeles lära förekomma, anser jag
Staten icke annat än undantagsvis, eller såsom nödhjelp, höra med anslag utan återbetaluingsskyldighet understödja sådana företag, utan heldre, såsom i sednare tider skott, med vattenaftappningar och jernvägs-anläggningar frikostigt understödja dem med lån, hvarigenom ock
Statens förmåga att befordra sådana arbeten blifver större och man får större säkerhet för att icke andra än ekonomiska och väl beräknade förslager komma till utförande.
Något skäl hvarför vattenkommuuikationer i allmänhet skulle erhålla anslag till större del af kostnaden under det jernvägsanläggningar endast understödjas med lån kan jag icke finna, enär, der en vattenkommunikation är fördelaktigare, denna fördel kommer trafikanterne till godo, hvarföre de väl genom motsvarande trafikafgifter kunna och böra gälda den möjligen högre kostnaden.
Isynnerhet då alternativa förslager om antingen kanal eller jernväg täflaom företrädet, synes det mig vara särdeles vigtigt, att icke genom kraftigare understöd för det ena af dessa förslager än för det andra, på ett konstladt sätt framdrifva det, som måhända i stats-ekonomiskt afseende är minst fördelaktigt.
En kanal är viserligen i allmänhet fördelaktigare än en jernväg för sammanbindande af tvänne redan befintliga vattenkommunikationer, men om, såsom här blefve händelsen, en kanal skulle kosta mer än dubbelt så mycket som en jernväg, borde man, enligt mitt förmenande, för att föredraga kanalen, åtminstone hafva stor sannolikhet för att kanalen i en icke alltför aflägsen framtid vid jemförelse med en jernväg giiver så stor besparing i underhålls- och trafikkostnader, att man i denna besparing har full ränta å det öfverskjutande af anläggningskostnaden.
Styrelsen för allmänna Väg- och Vattenbyggnader har väl förklarat sig anse en jernväg för den ifrågavarande lokalen mindre lämplig och en kanal vida fördelaktigare, men jag har icke funnit dessa påståenden stödda på för mig öfvertygande skäl, utan tvärtom af det för jernväg uppgjorda förslaget med 80 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 141. ritningar funnit terrängen fördelaktig för jernvägsanläggning, samt på de skäl som nedan anföras blifvit öfvertygad om, att jernväg emellan sjön Rengen och Linköping eller ock framförande af Kinda båtled till Hofvetorp och en jernväg derifrån till Linköping, såsom Major Grafström alternativt föreslagit, från ekonomisk synpunkt är mycket att föredraga framför den ifrågasatta kanaliseringen af Stångån, och det icke allenast om man betraktar den ifrågavarande kommunikationsleden uteslutande såsom en förbindelse emellan Kinda nuvarande båtled och Göta kanal, utan i ännu högre grad om man tillika antager att Statens jernväg i en icke aflägsen framtid kommer att anläggas genom Östergötland förbi Linköping.
Den ifrågavarande kanalen skulle nemligen hafva icke mindre än 14 slussar, hvilka fordra underhåll och betjening, och denna omständighet jemte hög anläggningskostnad och ringa trafik måste hafva jemförelsevis höga kanalafgifter till följd.
Jag har försökt att uppställa en jemförelseberäkning angående artikeln plank, som väl skulle blifva en bland de mest inbringande artiklar för denna kommunikationsled.
Enligt de uppgifter jag erhållit, äro kanalafgifterna för en tolft 0,25X0,75, 14 fots plank, å den färdiga delon af Kinda båtled med en sluss och tvänne korta kanalsträckor 12 öre, hvaraf för slussen 6 öre; å Göta kanal emellan Roxen och Östersjön med 16 slussar, 47 öre; å Seffle kanal med en sluss, 15 öre; å Strömsholms kanal med 26 slussar, 1 R:dr 55 öre.
Yid jemförelse med ofvannämnda afgifter synas mig kanalafgifterna å en kanal emellan Rengen och Linköping för en tolft samma slags plank icke kunna antagas lägre än 70 öre, oller 5 öro för hvarje sluss, hvarjemte frakt för samma kanalsträcka torde uppgå till 15 öre, eller summa trafikkostnad för en sådan tolft plank icke kunna antagas lägre än 85 öre.
Denna kostnad skulle, enligt det andra af Major Grafström framställda förslaget, med kanal till Hofvetorp och jernväg derifrån till Linköpings hamn, för samma tolft plank, enligt mitt förmenande, icke öfverstiga 83 öre, sålunda fördelade: kanalafgift till Hofvetorp 3 öre. omlastning 20 „ jernvägsfrakt för 1,] mil, enligt Statens jernvägstaxa . . ■ . • ■ 60 „ Summa 83 öre.
Således ingen fraktnedsättning vara att förvänta till betäckande af ränta å den del af kanalens anläggningskostnad, som öfverstiger jernvägens.
För att göra jemförelsen rigtig synes mig ränta under byggnadstiden böra tilläggas anläggningskapitalet så i ena som andra fallet.
Kanalen fordrar sex års byggnadstid, således böra 3:ne års upplupna räntor å 1,313,000 R:dr eller 207,000 R:dr tilläggas, hvadan kostnaden för kanalen färdig att begagnas uppgår till 1,520,000 R:dr.
Jernvägen med Hofvetorps-kanalen fordrar deremot endast 2:ne års byggnadstid och kostar med räntor under byggnadstiden 590,000 R:dr, hvilket gifver en skilnad af 930,000 R:dr eller efter 5 procents ränta en årlig ränteförlust af 46,500 R:dr om kanal anlägges i stället för jernväg.
Yid jemförelse med trafikoch underhållskostnader på åtskilliga korta Svenska jernvägar, som trafikeras endast - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141. 81 dast under sommarmånaderna med fullt lastade tåg i ena rigtniugen utan att gå med regu liera tåg (t. ex. Norbergs jernväg, med vida större trafik än här är att förvänta, uppgingo dessa kostnader år 1860 för ungefär samma väglängd till 17,000 R:dr), kunna omkostnaderna för omlastning, underhåll och trafik å en jernväg emellan Rengen och Linköping under flera årtionden antagas icke öfverstiga 21,500 R:dr årligen, hvilken summa fråndragen 46,500 R:dr lemnar en rest af 25,000 R:dr årligen, som alltså skulle tillika med den summa, hvartill kostnaden för underhåll, betjening och frakt på kanalen i andra fället uppginge och som jag uppskattar till minst 15,000 R:dr årligen eller tillsammans 40,000 R:dr årligen blifva vinsten af att anlägga jernväg i stället för kanal.
Oaktadt dessa siffror icke kunna göra anspråk på att vara utan fel, torde de dock utvisa hvaråt sanningen ligger.
Dessutom får jag anmärka att de fartyg, som skulle begagnas å den ifrågavarande kanalen, äro för små för att till lika låg frakt som do större Götakanal-fartygen, gå på de stora insjöarne, hafvet eller annars långa sträckor, hvarföre i de flesta fall för sådana transporter en omlastning ändock komme att ega rum, samt att å Hattefura—Lee-kanalen för undvikande af en vida mindre kostnad, än här är i fråga, föreslagits och godkännts att afbryta den direkta vattenkommunikationen med en jernväg.
Om man vid ifrågavarande jemförelse antager Statens jernväg fullbordad genom Östergötland och att jernvägen från Rengen till Linköping finge samma spårvidd som Statens jernväg, blefve företrädet af jernväg framför kanal ännu större, enär trafiken då utan afbrott kunde från Rengen fortgå till och från Norrköping samt andra stationer å stambanan samt sålunda större lättnad för denna trafik beredas.
Statens jernväg kommer att med nu gällande taxor, äfven om tunga varor med fördol kunna konkurera med vattenkommunikationen emellan Linköping och Norrköping och genom att företrädesvis understödja kanal emellan Rengen och Linköping i stället för jernväg, skulle Staten, emot sitt intresse såsom jernvägsegare, i donna konkurcus gynna Göta kanal med kostnaden för omlastning af Kinda båtleds effekter, hvilket premium måhända blefve afgörande i fråga om hvilken väg dessa effekter taga.
Dessutom måste, äfven om en kanal med mindre dimensioner bygges, för Statens jernväg ändock anläggas en bibana från stationen ofvan Linköping till hamnen, så att man må kunna lasta och lossa direkt i de större fartygen.
Denna bibana får sannolikt en längd af omkring 6,000 fot med en kostnad af omkring 100,000 R:dr.
Man vill att Staten för ifrågavarande ändamål skall skänka bort 437,500 R:dr och dertill för all framtid 2 procents ränta å en lika stor summa, som motsvarar ett kapital af 175,000 R:dr eller inalles uppoffra 612,500
R:dr, hvilkeu summa åter bör vara tillräcklig för byggande af jernväg emellan Rengen och Linköping med samma spårvidd som Statens jernvägars, fast med svagare öfverbyggnad och inskränkningar i öfrigt.
Tore det då icke vida bättre att för denna summa verkställa byggnaden för Statens räkning och behålla eganderätten?
Då det likväl för prejudikatets skull är vådligt att bygga bibanor helt och hållet på Statens bekostnad och en kanal har sina fördelar om man blott finner någon, som vill betala hvad kanalen kostar mera i anläggning än en jernväg, samt utom jernvägen väl åtskilliga anstalter för att underlätta omlastningarne och förbättrinBih. till R.
Prot. 1862 </ 1863. 4 Sami. 1 A/d. 3 Band. 3 Haft. 11 82 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141. gar vid hamnarne i sjön Rengen och vid Linköping behöfva åstadkommas, och man, genom att bestämma summan för ett lån fullt tillräcklig för att på ett sätt åstadkomma hela kommunikationsförbättringen, har större sannolikhet att komma ifrån bortskänkandet af en så stor summa som Utskottet föreslagit, får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer ville, för anbringande af en förbättrad kommunikationsled emellan sjön Rengen och Linköpings hamn, på det sätt som af Kongl.
Majit gillas, bevilja ett lån motsvarande hela kostnaden, dock högst uppgående till 700,000 Ridr R:mt, emot säkerhet som af Kongl.
Majit godkännes och på de vilkor i öfrigt, som för lån till bibanor vid denna riks dag blifvit stadgade.11 af Herr L. J.
Hierta, som förenat sig uti den af Herr Nordenfelt afgifua reservation med förslag, att ett lån af 700,000 Ridr måtte lemnäs till anbringande af en kommunikationsled mellan sjön Rengen och Linköping, på sätt i nämnda reservation linnes anfördt.
Lino t 33:dje punkten, angående anslag till Luleå elfs kanalisering: af Friherre af Ugglas, Gust.: “Vid behandlingen inom Stats-Utskottet af frågan om kanalisering al
Lidea eif, har jag funnit bekräftad den öfvertygelse jag länge hyst att detta företag, om också af gagn för den elfven närmast liggande orten, likväl eger sitt högsta och egentliga värde derutinnan, att det underlättar eller rättare möjliggör bearbetandet af de rika malmtillgångar, som nu ligga snart sagdt obegagnade i Gellivara malmfält.
I sammanhang med denna kanalisering och under förutsättning att denna skulle af Staten bekostas, har nemligen ett provisoriskt aftal med en utländsk ingeniör blifvit träffadt, dels om anläggande af en 8 mils lång jernväg från Luleå eif till Gellivara, dels om malmfältets bearbetande.
Framgången af denna allmännyttiga fråga kan sålunda anses vara beroende deraf, om anslag erhålles till elfvens kanalisering.
En högt aktad vetenskapsman har nyligen yttrat “att
Gellivara malmberg bär i sitt sköte en hel framtid af förhoppningar och löften åt vår inhemska jernindustri med dess särskilda utgreningar“.
Jag vill antaga att så är; jag vill medgifva att tillgodogörande af dessa rikedomar må anses vara ett föremål värdigt Rikets Ständers understöd; men jag vågar påstå, att om Rikets Ständer med så frikostig hand, som Höglofliga Utskottet förutsatt, bispringa detta företag, sådant bör ske endast under vilkor, att hufvudändamålet, bå vidt möjligt, vinnes.
Kan för en utgift af 852,000 R:dr Gellivara malmfält blifva tillgängligt för vår jernindustri, kan uppoffringen af en så stor summa försvaras, hvilket, i motsatt fall, svårligen torde lyckas.
Jag föreslår sålunda, att de medel, hvilka för anläggande af kanaler förbi Luleå elfs forssar, kunna af Rikets Ständer varda beviljade, må utgå endast i det fall, att aftal, sorn af Kongl. Majit förklaras giltigt, blifvit afslutadt om anläggande inom viss af Kongl.
Majk bestämd tid utaf jernväg emellan Luleå eif och Gellivara malmfält." af Grefve Piper, Ch. Em. af Herr Reuterskiöld, C. L. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141. 83 af Hen- A. A. Berger: “Sedan Luleå' stads borgerskap och åtskillige af Norrbottens läns innevånare genom utsedde deputerade, under omförmälande af “de stora fördelar och lättnader för rörelsen, som genom en jernväg förbi Hedens forssar i Luleå eif skulle brredas“, hos Kongl. Majit anhållit om nådig proposition til!
Rikets år 1859—1860 församlade
Ständer om ett låneunderstöd af 93,000 R:dr R:mt för berörda jernvägsanläggning och Kongl. Majit i nådig Skrifvelse af den 16
December 1859 härom till Rikets Ständer gjort framställning, anvisade ock Ständerna, på sätt den till Kongl. Majit i ämnet aflåtna underdåniga skrifvelse (Nio 188) närmare utvisar, för anläggning af en jernväg förbi Hedens forssar i Luleå eif ett mot tvåtredjedelar af den beräknade anläggningskostnaden svarande lån af 93,000 Ridr Ruut. «* Detta lån har emedlertid ej blifvit begagnadt — af hvad anledning känner man icke — men förmodligen derföre, att andra planer ifrågakommit och man gjort sig förhoppning att genom Statens medverkan få en kanal anlagd i stället för denna jernväg.
Att någon vanlig kanal här icke kan anläggas inhcmtar man af Väg- och Vattcnbyggnads-styrelsens utlåtande, der det, bland annat, förekommer: uDå fullständiga sluss-anläggningar vid Heden och Edie ansetts till följd af lokala omständigheter blifva nästan omöjliga att utföra, har tanken fallit på att använda kanaler med lutande plan etc.“
Det kostnadsförslag, som för kanaliseriugen af Luleå eif efter denna method blifvit upprättadt och som uppgifves blifva betydligt billigare än om en vanlig kanal skulle byggas, upptager dock för kanaliseriugen af Hedens förs Ridr 966,000: — „ „ „ Ede fors „ 312,500: — hvartill kommer för bogseringsångbåtar och pråmar .... „ 221,500: — Summa Ridr Rimt 1,500,000:
— Af handlingarne inhemtas vidare, att genom kanaliseriugen af den nedre, | mil långa, så kallade Hedens förs skulle vinnas en oafbruten kommunikationsled från hafvet af ll.1, mil att genom en kanal vid den öfre, \ mil långa, Edeforssen denna kommunikationsled skulle ytterligare förlängas med cirka 1| mil, så att hela sträckan från hafvet, enligt Väg- och Vattenbyggnads-styrelsens uppgift, blefve 13 mil.
Det synes påtagligt att kanaliseringen af den öfre eller Ede-forssen icke kan för orten hafva någon synnerligt stor eller omfattande betydelse, men att härmed hufvudsakligen afses att med cirka 1| mil förkorta den jernväg, som är ämnad att anläggas mellan Gellivara malmberg och Luleå eif samt följaktligen att ingen skada eller olägenhet kari uppkomma, om med denna del af företaget får anstå tills man erhållit full visshet derom att den förespeglade jernvägen från Gellivara till Luleå eif kommer till stånd.
Deremot synes mig för den del af Norrbottens län, som omgifver Luleå eif, vara af stort intresse att kommunikationen förbi Hedens forssar varder underlättad; dock förefinnas, enligt min tanke, inga anledningar att nu för detta ändamåls vinnande frånträda de åsigter och de önskningar, som förra riksdagen härutinnan gjorde sig gällande och högt uttalades från den ort, frågan närmast rörer.
Det kan visserligen icke nekas, att en kanal förbi Hedens forssar vore att föredraga framför en jernväg, om nemligen kostnaden för den förra stöde i något rimligt förhållande till kostnaden för den sednare.
Då emellertid en jernväg kau åstadkommas för 140,000 Ridr, men deremot kanaliseringen uppgår till 966,000 Ridr och således till 826,000 Ridr mera än hvad 84 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141. jernvägen kostar, hvarigenom skilnaden endast i räntor, beräknade å 5 procent, uppgår till 41,300 R:dr om året till jernvägens fördel, lärer man väl ej med de mest sanguiniska förhoppningar kunna påstå, att den lättnad trafiken å en kanal här skulle vinna, derigenom att omlastningar på jernväg undvekos, på långt när skulle kunna motsvara denna ränteförlust, utan måste det från ekonomisk och financiel synpunkt alltid blifva ett misstag att under sådana förhållanden anlägga en kanal, oberäknadt att den nya ännu föga bepröfvadc methoden med lutande plan icke kan här anses särdeles inbjudande; och hvar och en, som opartiskt vill göra sina beräkningar i detta hänseende, skall icke länge tveka att gifva jernvägen företräde.
Erfarenheten från andra landsorter ådagalägger dessutom att omlastningar af varor ingalunda är så farlig, som mången möjligtvis föreställer sig.
Exempel kunna anföras, hurusom i orter der varutransporten är lika stor eller större än den någonsin torde blifva å Luleå eif, omlastningar af 6, 8 ja ända till 10 gånger på ej längre vägsträcka, än hvarom nu är fråga, ombesörjas utan svårighet, och hurusom man i dessa orter skattar sig rätt lycklig, att på sådant sätt kunna få effekterna transporterade — och man må väl ej behöfva befara nu mera än förr att icke 2 omlastningar i Luleå eif skola rätt väl kunna gå för sig.
Med skyldigt aktgifvande på nödvändigheten, att ej onödigtvis bortslösa Statens medel eller använda dem på annat sätt än att motsvarande nytta derigenom åt det allmänna eller do enskilde beredes, hoppas jag att en hvar skall lätt finna den förbättring, som man önskar i kommunikationen å Luleå eif bäst vinnes genom den jernväg förbi Hedens forssar, hvarom Kongl. Maj:t, Rikets Ständer och ortens innevånare förliden riksdag voro ense; och, på det att orten må så snart som möjligt på det för densamma minst betungande sätt komma af dessa fördelar i åtnjutande, skulle jag vördsamt vilja föreslå, att den summa, som 1860 års Ständer beviljade såsom lån, nu måtte såsom anslag lemnäs; och hemställer jag alltså: att, med afslag å hvad Stats-Utskottet rörande Luleå elfs kanalisering tillstyrkt, Rikets Ständer för anläggning af en jernväg förbi Hedens forssar i Luleå eif, enligt det af Kapitenen C.