Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De ledamöter af Riks-Stånden, hvilka yrkat återremiss af förevarande fråga, hafva samtlige tillstyret indragning af en del utaf seminarierne för folkskole-lärare; och är i sådant hänseende föreslaget, dels alt hvarje seminarium skulle indragas, der antalet af lärjungar nedginge till ett visst minimum, dels att blott 4 ä 5 eller G å 7 seminarier skulle bibehållas, och dels att Rikets Ständer skulle inskränka sin åtgärd dertill, ' att fästa Kongl. Maj:ts
Nådiga uppmärksamhet på nyttan och behöfligheten af en minskning i seminariernas antal.
Ändamålet med den föreslagna indragningen bar uppgifvits vara att sålunda bereda tillgångar att fullkomna och förbättra dem bland ifrågavarande läroanstalter, hvilka kommo att bibehållas.
Då de till seminarierne nu anslagne medel endast lemnade 700 R:dr B:ko till hvartdera, och af nämnde belopp skulle utgå ej allenast aflöning till föreståndaren, utan ock hyra för rum, utgifter för undervisnings-medel och arfvoden för undervisning i sång och gymnastik, har man ansett aflöningen till föreståndaren blifva så'ringa, att denne ej kunde antagas med verklig förkärlek och odelad håg omfatta sin syssla, utan skulle vara nödsakad dels att emottaga någon annan befattning bredvid denna, dels att snart söka förflyttning till en fördelaktigare plats.
En följd häraf hade blifvit, att de skollärare, man erhållit, om ock ej egentligen saknande tillräckligt kunskapsmått, likväl icke egt de egenskaper, som fordras för att bibringa andra sedlighet och bildning, så att deras verksamhet såsom lärare inskränkts dertill, att meddela lärjungarne kunskap och färdighet i läsning, skrifning och räkning samt i de ölningar, som folkskole-sladgan föreskrifter.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, A':o lii. 1 öfrigt har blifvit föreslaget, att af de ökade tillgångar, som genom den ifrågaslällda indragningen bereddes, dels stipendier kunde anslås åt qvinlig» lärare-elever, hvilka ansetts behöfliga att meddela undervisning i sömnad och spånad, och derjemte i öfrigt mycket lämpliga för undervisnings-kallet, dels ock att bostäder åt seminariieleverne skulle beredas, för att sålunda kunna öfver desses lefnadssätt utöfva behöflig tillsyn.
Någon olägenhet af en del seminariers indragning har ansetts icke kunna uppkomma, enär folkskolorne nu mera äro med lärare försedde och antalet af lärjungar i seminarierne efter hand betydligen aftagit; hvarjemte slutligen erinrats derom, att sedan genom 1 §. 3 mom. och 6 §, 2 mom. i Kongl.
Kungörelsen den 29 September 1853 blifvit medgifvet, att lärare och lärarinnor, som ej genomgått seminarier, få i vissa fal! vid folkskolor anställas, behofvet af dylika seminarier nu mera vore mindre än tillförene.
I strid häremot har blifvit andragel: att det inom olika stift funnes olika förhållanden i afseende på språk, seder och bildning samt jemväl understundom i kvrkligt hänseende, och att, då en folkskole-lärare ej ulan olägenhet kunde vara i okunnighet om dylika förhållanden, hvarje stift följaktligen borde hafva sin särskilda bildningsanstalt lör dessa lärare; att den ifrågaställa indragningen åtminstone ej för närvarande borde ega rum, dels emedan antalet af seminarii-elever, 2G för hvarje seminarium, ännu vore allt för stort att medgifva någon minskning i antalet af lärare för dessa elever, dels ock derföre alt utaf barn, som äro i skol-åldern, ej allenast ett så stort antal undervisas i folkskolorne, att 75 barn belöpa sig på hvarje lärare, de oexaminerade deribland inberäknade, ulan ock ett betydligt antal finnes, som ej åtnjuter undervisning i allmän skola, hvadan skolväsendets fullständiga ordnande erfordrade en stor tillökning i antalet af lärare; och har slutligen uppmärksamheten blifvit fästad på den tillökning i resekostnader, som genom indragning af seminarier kan för skollärare-elever uppkomma.
Då tre Riks-Stånd återremitterat Utlåtandet i den syftning, att en indragning af skollärare-seminarier borde ega rum, under det flera olika sätt att dervid gå tillväga blifvit uppgifna, anser sig Utskottet böra i nämnde syftning meddela förslag.
Innan detta framställes, torde Utskottet, i anledning af de anmärkningar, som blifvit gjorda mot den ifrågasatta indragningen, böra lemna några faktiska upplysningar.
Beträffande den första anmärkningen, som grundas på de i afseende på språk, seder och kyrkliga förhållanden förhandenvarande olikheter emellan särskilda stift, anser sig Utskottet böra upplysa, all, enligt Folkskole-Stadgans 6 §., ansökningsrätten till folkskole-lärare-tjensler är fri öfver hela riket.
Om också Behof förefunnes af en särskild skollärare-bildning för hvarje stift, äro således redan genom ansökningsrättens utsträckning hinder lagda i vägen för vinnande af detta mål.1 Hvad dernäst beträffar den erinran, att en indragning ej borde ega rum, enär medeltalet af lärjungar för hvarje läroanstalt vore så stort sorn 26, så får Utskottet, då det mindre torde vara ett genom beräkning funnet medeltal, som ingenstädes motsvaras i verkligheten, än det faktiska antalet lärjungar i särskilda seminarier, som här bör afses, med afseende på detta sednare nämna, att i ett af dessa seminarier lärjunge-antalet endast stiger till 5, i ett annat till 12, i ett tredje lill 13, i ett fjerde tiil 15, i ett femte till 18 o. s. v., och således tvifvel torde kunna förefinnas, huruvida för ett så ringa antal lärjungar en särskild läroanstalt bör af Slaten underhållas.
Vidare är anfördt, att skolväsendets fullständiga ordnande ännu erfordrar en stor tillökning i antalet af lärare, och får Utskottet i anledning deraf vördsamt meddela följande.
Enligt de till Kongl. Ecklesiastik-Departementet ingångna berättelser om folkundervisningen, ökades, under de 3 åren som närmast föregingo sistlidne Riksdag, antaiét af examinerade folkskole-lärare med 775, och 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o lii. antalet af oexaminerade minskades deremot med 102.
Under det att något öfver 100 platser, i stället för att förut hafva haft oexaminerade innehafvare, fylldes med examinerade, anställdes således under denna, tid 673 examinerade lärare vid lärarebefattningar, som förut ej funnits.
Bildandet al nya folkskolor fortgick således då ännu temligen starkt; men under de tre aren 1850—1853 har antalet af examinerade lärare endast ökat sig med 219, under det att antalet af oexaminerade minskats med 67.
Det öfverskjulande antal, som mäste beräknas hafva fyllt nya platser, har således minskats fran 6/3 under de 3 nästföregående åren till endast 152, eller 521 mindre än Under de 3 föregående aren.
Man torde häraf kunna sluta, att den första uppsättningen af folkskolor inom landet nu är att anse såsom nära fulländad, och att, derest, i mån af behof, småningom nya skolor i en eller annan ort tillkomma, antalet af lärare, erforderlig/! för dessa nya platser, ingalunda kan anses jemförlig! med det betydliga antal, sorn vid folkskolornas bildande på en gång öfver hela landet först måst blifva behöfhgt.
Om således ett sa stort antal folkskole-lärare icke lärer hädanefter kunna komma i fraga att anställas, som tinder de näslförllutna åren, och i sammanhang dermed antalet lärjungar i seminarierne så högst betydligen sjunkit, torde något hinder för folkskoleväsendets vidare ordnande och behöflige folkskolors förseende med examinerade lärare icke kunna uppslå deraf, att seminariernas antal förminskas, hvarigenom deremot tillgångar kunna vinnas, att' bereda utvidgning och fullständigare organisation af de återstående seminarierna och sålunda sörja för folkskole-lärarnes förbättrade bildning.
Vid Uppgörande af förslag till underdånig skrifvelse uti ifrågavarande ämne, har Utskottet funnit frågan derom, hvilka seminarier böra företrädesvis indragas, i anseende till brist på nödiga upplysningar, icke kunna lämpligen göras lill föremål för Rikets Ständers framställning, utan böra helt och hållet öfverlemnas till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning; hvaremot Utskottet trott det ej böra lemnäs utan afseende att, såsom inom Riks-Stånden jemväl blifvit anmärkt, större resekostnad kan i följd af ifrågavarande åtgärd möjligen uppkomma för en del af de personer, som skola begagna undervisningen i seminarierna.
Utskottet får alltså vördsamligen tillstyrka, det Rikets Ständer må hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att en förminskning i folkskole-lärare-seminariernas antal måtte ega rum, och att de seminarier, som bibehållas, mätte varda utvidgade och fullständigare organiserade, ' så vidt befintliga tillgångar medgifva; äfvensom att, der så nödigt pröfvas, någon del af de till stipendier vid folkskole-Iärare-seminarierna anslagna medel måtte användas såsom reseunderstöd för lärjungar från aflägsnare orter.
Reservation al f. d.
Talmannen Nils Persson från Kronobergs län, som åberopade de af Hedervärda ^Bonde-Ståndet godkända skäl, på grund af hvilka Utskottet uti dess Betänkande N:o 67 afstyrkt motionen i frågan.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o US. 1 \iO 115.
Ank. till Exp.-Utsk. den 8 Äug. 1834, kl. 7 e. m.
Betänkande, i anledning af ruckle motioner, dels beträffande Elementarläroverken samt de s. k. pcedagogierne eller mindre stads sko lorné, och dels om tillägg lill föres krifterne i afseende på Student-examen.
De till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterade motioner, som röra omförmälde ärender och här nedan komma att behandlas, äro väckte af följande ledamöter af Riks-Stånden, nemligen: l:o af Herr Doktor Säve inom Högvördiga Preste-Ståndet:
Under tacksamt erkännande af de stora fördelar, som vunnits genom den, medelst Cirkuläret af den 6 Juli 1849, vidtagna tillämpning af den stora grundsatsen af Elementar-läroverkets gemensamhet och enhet och af det, genom ett vida större antal lärjungar ådagalagda, ökade förtroende, som delta läroverk derigenom vunnit, har motionären likväl ansett det beklagligt, alt denna reform pä många ställen blifvit så ofullkomligt genomförd, hvartill åter anledningen ansetts böra sökas deruti, att man i det Nådiga Cirkuläret endast gifvit planritningen till den nya organisationen, lemnande åt vederbörande sjelfva att, efter lokalstyrelsernas skiljaktiga åsigter, fullborda byggnaden, hvaraf följden blifvit, att hos Elementar-läroverket i det hela uppkommit en för den’riva organisationen vådlig olikhet.
Denna visade sig l:o) i afseende p k får arne, dels uti desses olika anställning, såsom varande ömsom Lektorer, Kolleger, Extra Lärare och Dupplikanter, dels i olika undervisnings-skyldighet, utgörande för en Lektor, som äfven upptages af Konsislorii-göromål, endast 10 å 12 timmar, men deremot för en Kollega ända till 32 timmar i veckan, dels i olika antal lärare, i förhållande till mängden°af lärjungar, så alt Östersunds skola endast hade 6 lärare och en dupplikant, under det alt Gymnasial-läroverket i Hernösand, för ett lika antal lärjungar, hade 16 lärare, och att uti lärdoms-skolan i Örebro 14 lärare voro sysselsatte med mer än 300 lärjungar, under det att Upsala kalhedral-skola för ungefär samma antal lärjungar hade 21 lärare.
Exempel derpå att arfvodena ej alltid stöde i förhållande till arbetet i skolan, vore alt dupplikanter i en skola med lägre arfvode stundom hade drygare ansvar och arbete, än lärare, som bade högre lön i en annan; att extra lärare i Upsala Bih. till B.
Sl. Brot. 1853 & 1854. 8 Sami. 28 Häft. 1 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 115. kathedral-skola hade 840 R:dr B:ko årligen, och åter i Örebro skola endast 400 R:dr B:ko, och att dupplikanter i Upsala åtnjöto 600 R:dr B:ko, under det lärare af till en del samma slag uti Örebro, Nyköping och Götheborg hade högst 300 R:dr B:ko; dels ock uti olika prof och befordringstur, så att t. ex. lärarne i moderna språk samt naturalhistoria, hvilka erhållit full lärare-lön, ehuru den minsta ej underkastades lika prof eller åtnjöto lika befordringstur, som de öfrige lärarne.
I allmänhet afhjelptes ej behofvet vid de med lärjungar öfverfylla skolorna endast genom tillförordnande af nya dupplikanter, emedan man icke kunde begära, alt en lärare med half eller fjerdedels lön skulle fullgöra alla de funktioner som en ordinarie lärare.
En nj och för läroverket i det hela fastställd stat vore derföre ett oafvisligt behof. 2:o) 1 afseende på Undervisning och Lärosätt har motionären anmärkt, att de begge bildnings-liniernas sammanslagning på flere ställen ej blifvit utförd så, som sig borde, såsom exempel hvarpå anförts, att i Upsala och vid ett annat äldre läroverk undervisningen fortgick på två af hvarandra oberoende linier; vissa läroämnen hade uti olika läroverk blifvit på olika stadier i skolan inlörde, så att t. ex. undervisningen i latin uti Wexiö hö^re lärdomsskola började redan i Järsta klassen, men i naturalhistorien först uti den /ferde, att i några skolor början skedde med ett modernt språk och med latin, och åter i andra med flere språk på en gång, af hvilka skiljaktiga methoder den, att införa latinet redan i förberedande klassen, enligt motionärens förmenande, ledde derhän, att flera lärjungar, än från början vore tjenligt, på den lärda linien intvingades, såsom förhållandet visat sig blifva uti Wexiö skola, der den reala linien redan i första klassen blifvit sammankrympt till blott 2 eller 3 lärjungar.
1 de äldre skolorna hade klassundervisningen i allmänhet blifvit bibehållen, och fri flyttning funnes i några skolor endast till namnet.
Slutligen har motionären anmärkt, alt, ehuru anslag åt gymnastiklärare uti den utfärdade öfvergångsstalen i allmänhet voro upptagne för gymnasierna och de högre elementarskolor, som hafva dimissionsrätt till Akademien, saknades sådana ansjag i samma aflöningsstat för de fleste Öfrige elementarskolor.
På sålunda anförde skäl och då denna brist på en fast ordnad författning, efter reorganisationen af den G Juli 1849, på många ställen inom det
Svenska elementarläroverket medfört osäkerhet och tillbakagående, så alt befaras kunde, att sjelfva den grundval af skolans gemensamhet och enbet, som utgjort vilkoret för det af Rikets Ständer år 1848 beviljade betydliga anslag af 90,000 R:dr B:ko, kunde varda rubbad, och att de så kallade »bespariiigarne på elementar-Iäroverkets anslag» med mindre plan användes på tillsättning af en mängd dupplikanter och extra lärare, helst medlen anordnades icke på grund af någon allmän, utaf Ecklesiastik-Minislern leinnad öfversigt, utan på Ephoral-styrelsernas blotta hemställande!!, samt enär motionären,'sorn väl med?
gaf^alt giltiga skäl för den fördröjda regleringen kunde vara för handen, likväl vore olvertygad att det provisoriska tillståndet icke längre kunde fortfara, helst nybyggnad af lärohus i flere stift förestode och det således vore behöfligt alt underrättelse?
tid vunnes om hvad man i afseende på den blifvande regleringen bade att vänta, har motionären föreslagit Rikets Ständer, att i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t påminna; l:o) alt en ny skolordning på de af Kongl. Maj:t, enligt Stats-Räds-protokollet för den 9 November 1847, i Nåder godkända hufvudgrunderna för det af Stats-rådet Silfverstolpe framställda förslaget, men med de jemkningar i afseende på aflöningsstaten, som en sednaie tids erfarenhet visat vara erforderliga, må i Nåder varda utfärdad; 2:o) att, för åstadkommande af denna reglering, Deparlements-chefen för Ecklesiastik-ärenderna mä kalla till sitt biträde sakkunnige män, enligt det Nådiga beslut af den 9 Juli 18o2, som Kongl. Majrl derom redan fattat; 3:o) alt antalet af lärare vid de särskilda läroverken må sättas i billigt förhållande till antalet af lärjungar, samt alt lärarne i na - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 115. 3 turalhistoria och moderna språk må, i afseende på undervisnings-timmar, prof, befordringstur och aflöning, ställas i lika förhållande med öfriga lärare; samt 4:o) alt då, genom olika tydning af Rikets Ständers sista underdåniga skrifvelse af den 30 Juli 1851, man på några ställen ansett latinska språkets studium icke nog tidigt kunna börjas, Rikets Ständers mening ej varit, att början dermed skulle ske redan i första eller förberedande klassen.
Slutligen har motionären anhållit, att Rikets Ständer måtte till arfvoden åt kommitterade, jemte ersättning för resekostnader, anvisa ett belopp att intill tiden för nästa statsreglering utgå med omkring 6000 R:dr årligen, antingen genom nytt anslag eller genom anvisning på möjligen blifvande öfverskott å besparingarne å Elementar-läroverkens anslag, enligt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 20 Oktober 1848. 2:o af Herr Löwenhjelm, Guslaf Samuel, hos Höglo!].
I öfverensstämmelse med hvad uti 3:dje punkten af nästförestående motion till en del blifvit föreslaget, har denne motionär hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj;t göra underdånig anhållan derom, alt den inskränkning till lägsta lönegraden, som för närvarande drabbar lärarne i lefvande språk och naturvetenskap vid elementar-läroverken, måtte upphöra, samt dessa få fortgå i lönetur lika med de öfrige lärarne vid de läroverk, der de äro anställde; men då häremot kunde invändas, att de gymnasiilärare, som för närvarande åtnjuta lönetur, i de konsistoriela göromålen hafva en tillökning i åligganden utöfver lärokallet, hvilken kräfde en tillökning i löneförmåner, har motionären tillika föreslagit: att såsom vilkor för åtnjutande af den här föreslagna löneturen, lärare i lefvande språk och naturvetenskap måtte åläggas ett så mycket större antal lärotimmar (antingen inom gymnasii-afdelningen eller skol-afdelningen) än de öfrige gymnasii-lärarne, som kan anses motsvara de konsistoriela göromålen; dock alt det finge stå hvarje redan anställd lärare i lefvande språk eller naturvetenskap fritt, att sjelf välja, antingen han, med bibehållande af sin nuvarande lönegrad oförändrad, vill undgå de ökade åligganden, som i sistnämnde moment stadgas, eller om han, emot åtagande af dessa, vill komma i åtnjutande af lönetur. 3:o af Herr Kontrakts-prösten Qviding inom Högvördiga Preste-Ståndet.
Denne motionär har hufvudsakligen anfört, att de åtgärder, hvilka efter reformationen vidtogos i afseende på Undervisnings-väsendet i Sverige, utvisade, att den lärda skolan, uppvuxen på kyrkans grund, redan då afsågs äfven för statstjenstens högre behof, men att bildningen för det lägre borgerliga lifvets behof ännu icke ingick såsom något sjelfständigt föremål i den lärda skolans syfte.
De båda bildnings-linierna voro således till en viss grad förenade i de gamla skolorna, men den lärda liniens bildnings-ämnen utgjorde de medel, hvarmed grunden Indes.
Då sedermera den åsigt började göra sig gällande, att Staten borde besörja och bekosta bildningen äfven för det borgerliga yrket, uppkom missnöje deröfver, att den s. k. realbildningen icke kunde fulländas i de lärda skolorna, utan måste sökas utom desamma, hvadan den åtgärd vidtogs, alt åtskilja de båda linierna och uti en särskild skola, Apoiogist-skolan, bereda tillfälle åt realisterna att, med förbigående af den lärda liniens bildnings-ämnen, genast från början få uteslutande sysselsätta sig med hvad behofvet för det borgerliga yrket mera omedelbart fordrade, en åtgärd, hvilken möjligen varit den enda riktiga, — då man icke ville föreningen på det gamla sättet, — så vida icke måhända bättre varit, om man derjemte stadgat att, före inträdet i Apoiogist-skolan, lärjungarne bordt hafva genomgått ett par klasser på den lärda linien.
Apoiogist-skolan lyckades dock ej, under sin korta tillvaro, att tillvinna sig förtroende och anseende, hvarefter man, i stället för att låta de båda 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-UtskottMs Betänkande, N:o US. bildnings-linierna förblifva alskiljda och, da så kunde beiiöfvas, reformera hvardera särskildt, försökt en sammangjutning dem emellan, dervid man dock så förfarit, att den laida linien blifvit gäst i realskolan.
De olägenheter och brister, som man tillskref detta nya system, vöre: föreningen af de båda bildnings-liniernas läroämnen i samma klass redan fran början; minskad tid för den lärda liniens hufvudämnen ; valfrihet för lärjungar ett ofelbart sätt att öka viljans slapphet; ambulatorisk läseordning för läraie tili och J*>ed i lägre klasser; minskning uti den nödvändiga omedelbara vexelverkan mellan lärare och lärjungar; i dess ställe monitör-systemet, hemtadt från Lankaster-nödfalls-mcthoden; öfvergång lill nya pensa, innan för de gamla kunde fullkomligt redogöras; ett ytligt hörande styckevis; mångläseri i stället för grundlighet; kunskapssamleri i stället för själskrafternas genetiska utveckling1; disciplinen snarare sämre än bättre; borttagande af klass-systemets paternela förhållanden emelian lärare och iärjungai ; öfveifyllnad i de lägre afdelningarne, samt de större själsgåfvornas nivellering till jemlik het med de lägre.
Att detta system endast skulle leda till ytlighet så väl 'i kunskaper som karakter, vöre motionärens öfvertygelse, men äfven om denna enskilda öfvertygelse lemnades å sido och uteslutande afseende lastades vid i andras vittnesbörd, så möttes man härvid af de mest stridiga Omdömen så väl om den skola, som här i hulvudstaden under mer än 20 ar varit särskildt egnad åt den nya läromelhoden, då somlige, fastande sig vid ett antal derifrån utgångne utmärktare lärjungar, det stora tilloppet till skolan m. m.,.anse densamma hafva lemnat det fördelaktigaste resultat, och a°dre deremot förklara skolan vara i lägervall, att itiånga lärjungar i förtid tagas derifrån o.^ s. v., sorn ock om det nya systemets tillämpning på läroverken i allmänhet, hvilken mange, och med dem motionären, ansåge hafva förorsakat eli tillstånd af vacklande och oreda i hela vårt elementar-läroverk.
Det bevis på förtroende till nya skolsystemet, som hemtades af det stora tilloppet af lärjungar, vore icke giltigt, emedan detta tillopp hade en tidigare början, än nämnde system, och kunde förklaras dels af en okad folknummer och dels deraf, att ett större antal lärjungar egna sig åt de af nya systemet gynnade realkunskaperne och derföre numera allmännare ingå i de offentliga skolorna, i stället att söka enskild undervisning.
Tilloppet bevisade således väl realskolans stora behöflighet, men ej fördelen af dess sammangjutning med den lärda sko an.
Vid denna sammangjutning, sådan den på de flesta ställen verkställts, hade icke tillbörligt afseende blifvit lästad t a den högre bildning, sorn Staten, kyrkan och vetenskapen fordra af dem, som egna sig åt deras tjenst, på samma gäng sorn den reala sidans fordringar förblifvit otillfredsställda.
Motionären yrkade intet förringande af den reala linien, endast att dess förening med den lärda icke skulle ske på ett sätt, som möjligen vöre skadligt för bada; derföre borde ock de båda bildnings-linierna redan fran lörsta klassen åtskiljas, såvida icke föreningen finge vara på gamla skolans vis, sa att realisterna blefvo endast gäster i den lärda skolan, som af dem begagnades såsom en förberedelse för inträde på den vid läroverket befintliga reallinien.
Slutligen har motionären ansett det ofta upprepade yttrandet, alt Ilikets Ständer skulle i denna fråga hafva bundit händerna på regeringen genom det vilkor, de fästat vid anslaget sistlidne Riksdag af 90,000 R.dr Banko, sakna ali befogenhet, enär detta vukor, så vidt af 1849 ars Cirkulär-Bref kunde inhemlas, ordagrannt lyder: »att vid hvarje särskildt läroverk skall meddelas så fullständig undervisning i de till allmän medborgerlig bildning hörande ämnen, som läroverkets omfång medgifver,» hvaruti motionären endast funnit uttryckt Rikets Ständers önskan alt tillförsäkra den reala bildningen tillräckligt afseende, men ingalunda att sådant skulle ske på den lärdas bekostnad.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskoltels Betänkande, N:o US.
Rå de grunder, som sålunda blifvit anförda, önskade motionären, alt förhanden varande »fusion» af de olika bildnings-linierna måtte upphäfvas; och har han i sådant afseende föreslagit, att Rikets Ständer mätte besluta: l:o »En underdånig skrifvelse lill Kongl. Majit, af innehåll, att, vid läroverkets slutliga reglering genom skollag, denna reglering mätte så ske, att hvarken den reala eller den lärda linien derigenom förnärmas, på sätt, som genom nuvarande förening skett; och 2:o att på de orter, der ett talrikare antal lärjungar erfordrar flera lärare, de nu utgående dupplikants-arfvodena måtte förvandlas till ordinarie Stats-anslag och tillfälle sålunda beredas till antagande af flere klasslärare.»
Uti hvilken motion Herr Prosten Runsten instämt. 4:o af Herr Ekholm inom Vällofliga Borgare-Ståndet.