Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jemväl under närvarande förhållanden det ansetts möjligt åstadkomma dess uppgörande inom vida kortare tid, än nu finnes bestämd, bör således med berörde förändringar och ett derefter lämpadt nytt formulär detta ännu lättare låta sig 187 göra.
Comiterade anse derföre, att, i nämnde fall och om SpecialRäkningarne inkomma vid de tidpunkter, som ofvan blifvit föreslagna, LandsBoken skulle kunna fullbordas inom den l October året efter det, hvarför redovisningen afgilves, eller nio månader tidigare än hittils, då ändock LandsContoret för dermed förenade göromål egde fem månaders rådrum.
Afven med beräkning af den för transporten till KammarRätten erforderliga tid blefvo LandsBöckerne derigenom tillgänglige för RiksBokslutet vid ungefärligen samma tid, som SpecialRäkningarne för närvarande erhållas.
I fråga om SpecialRäkningarnes upprättande skulle, enligt hvad äfven uti Afdelningen angående debiteringen är anmärkt, af den förändring med Häradsskrifvarnes befattning, som Comiterade i underdånighet föreslagit, den följd uppstå, att detta åliggande inom Fögderierne framgent komme att tillhöra Kronofogdarne.
Med den enkelhet, redogörelsernc derefter erhöllo, kunde de ock utan svårighet fullgöra detta åliggande, helst, då Kronoulskyldernes debitering verkstäldes vid LandsContoren, redogörelserne i alla dessa delar endast behöfde grundas pä de handlingar, som för dylikt ändamål blefvo Kronofogdarne tillstälde.
I sådant afseende gjorde det tillfyllest, om nämnde Uppbördsman, jemte Uppbördsboken, erhöllo förteckning å ej mindre deruti upptagne utskyIder, än de räntor, som endast böra under behöriga titlar i Räkenskaperne upp- och af-föras, hvilken förteckning borde vara så fullständig, att den innefattade alla omständigheter, som uti Räkningens Debet borde inflyta; Och skulle det sedermera åligga HäradsBokhållarne att, efter det Räkningarne inkommit till LandsConloren, bilägga de handlingar, som grundlagt debiteringen samt till bestyrkande deraf, enligt derom meddelte föreskrifter, erfordras. 12:0.
Om prcescription för Skattskyldiges och Redogörares ansvarighet.
Vid behandlingen af detta ämne hafva Comiterade ansett deras 5S- 2- Angående underdåniga utlåtande böra inskränkas till hvad, som rörer Allmänna s?a'g \ ^ninet. f°' KronoUppbörden och Redogörelserne derför, och få lill en början i underdånighet upplysa hvad, de till Comiterade öfverlemnadc handlingar i denna fråga innehålla.
Genom Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 24 Maj 1825 anbefaldes KammarCollegi um, StatsContoret och KammarRätten att gemensamt öfverse då gällande Författningar angående de olika tider, inom hvilka faststälde anmärkningar vid allmänna Räkenskaper medföra betalningsskyldighet ej mindre för Redogörare och Uppbördsmän, dem debiteringen och uppbörden af de anmärkte medlen ålegat, än 24 * 188 de enskilde, som bordt dem erlägga, samt att uppgöra förslag till sådane förändrade föreskrifter, angående Redogörares och Skattskyldiges ansvar i anmärkningsväg, som med vården af StatsCassans behöriga rätt förenade
Tjenstemäns och enskilde personers billiga anspråk på skydd emot på tiden utdragna efterräkningar.
Uti det underdåniga Utlåtande, som, till följd häraf, den 26 November 1827 afgafs, tillstyrktes hufvudsakligen: l:o.
Att någon inskränkning uti den tid af tre år ifrån Uppbördsårets utgång, som finnes stadgad för reservationskraf hos de Skattskyldige i anledning af anmärkningar rörande för ringa påförde eller aldeles oberäknade Kronoutskylder, icke vore lämplig, men att, med ändring och förklarande af Kongl.
Kungörelsen den 20 Januari 1824, borde stadgas, att, oaktadt reservationskraf inom laga tid blifvit anstäldt, betalningsansvar för Skattskyldige i anmärkningsmål icke kan ega rum, så vida de icke för hvad, som blifvit ådömdt, sökas inom fem år från slutet af det uppbördsår, hvarför anmärkningen skett, de händelser endast undantagna, då, genom concurser eller andra rättegångar eller Kongl. Majtts Inhibitorial, verkställigheten, efter sakens serskilda natur, måste uppehållas; 2:o.
Att för anmärkningar emot Uppbördsmän angående afgifter, som, i händelse de i rätt tid blifvit påförde, skolat af de skattskyldige erläggas, borde fastställas en prsescriptionstid af tre år från den dag, Räkenskaperne för öfver-revisions undergående inkommit; 3:o.
Att för anmärkningar, som röra icke de skattskyldige, utan räkenskaps- och vårdnads-fel samt fördröjd eller försummad leverering, indrifning och redovisning, prrescriptionstiden måtte bestämmas lill fem år, ifrån det Räkenskaperne till ÖfverRevisionen inkommit; 4:o.
Att i afseende på tillfällige Redogörare för extra medel samt enskilde Verks Redogörare, så vidt Kronans rätt för uppbörd och bevillningar m. m. derunder kan komma att bero, den uti Kongl. Brefvet den 17 December 1810 samt KammarCollegii och KammarRättens Kungörelse af den 18 Februari 1811 stadgade praescriptionstid af trenne år, att räkna ifrån det Räkenskaperne aflemnas der, deras granskning bör verkställas, må varda bibehållen; 5:o.
Att den eller de, som vållade, att Räkenskaper så sent inkommo, att Kronans talan icke kunde inom praescriptionstiden bevakas, borde, utom serskildt bestämd påföljd för fördröjd redovisning, blifva Kronan i ersätlningsväg ansvarige för hvad af faststälde anmärkningsmedel icke kan, i anseende till utlupen praescriptionstid, hos vederbörande utgå; 6:o.
Att i fråga om åtal för tillgrepp och förskingring af allmänna medel, brottsliga förhållanden, eller sådana embetsfel, hvilka icke i de föregående punkterne blifvit omnämnde, borde, enligt Allmänna Lagen och flere åberopade stadganden, någon praescription icke ega rum.
Ifrån berörde yttranden voro likväl StatsContoret och en af KammarCollegii Ledamöter i så måtto skiljaktige, att de ansågo praescriptionstiden uti de fall, andra mom. upptager, böra, likasom enligt första morn., räknas ifrån Uppbördsårets utgång; 189 och yttrade trenne Ledamöter i KammarCollegium den åsigt, att för de i tredje mom. omförmälde anmärkningar den redan stadgade praescriptionen af tio år, ifrån det Räkenskaperne inkommit, borde förblifva gällande.
Sedan pröfningen af detta ärende blifvit uppskjuten, fann Kongl. Majit, under den 22 Augusti 1843, nödigt i Nåder anbefalla KammarRätten att, med ledning af vunnen ytterligare erfarenhet och med hänsigt till hvad i afseende på ej mindre debitering, uppbörd och redovisning af allmänna medel än sättet och tiden för serskilda Räkenskapers afslutande och granskning för det då närvarande vore till efterrättelse gällande, eller än vidare kunde anses lämpligt föreskrifva, med förnyadt underdånigt utlåtande inkomma.
Detta utlåtande afgafs den 23 Maj 1844 och innehåller, i hvad som rörer Allmänna KronoUppbörden, följande underdåniga framställningar: a) Att gällande stadganden, i fråga om praescriptionstiden för Kronoutskylders utfordrande hos de Skattskyldige och för anmärkningar vid extra Redogörelser, för Kronans medel, och enskilda Verks Räkenskaper, så vidt de, i afseende å Kronans derunder beroende rätt, till granskning aflemnas, borde bibehållas. b) Reträlfande anmärkningar angående oberäknade eller för ringa påförde Kronoutskylder, så hade betalningsansvar vanligen icke blifvit
Redogörarne ålagdt i annat fall, än om de, fastän praescriptionstiden för dessa utskylders utfordrande hos de skattskyldige vid anmärkningens utfärdande ännu varit öppen, underlåtit att Kronans rätt genom anställande reservationskraf bevara, hvadan desse Redogörare njutit betydlig förmån framför öfrige, hvilka fått ansvara för alla, inom stadgad praescriptionstid vid deras räkenskaper förekomne anmärkningar.
Hvad angick den för berörde anmärkningar gällande praescriptionstid af tio år, så vore densamma väl enahanda med den, som för fordringsanspråks bevakande i allmänhet är stadgad; men, enär stor skilnad förefinnes emellan dessa sednare och anmärkningar emot
Redogörare för origtig tillämpning af utfärdade författningar och meddelte föreskrifter, samt tillika i öfvervägande tages den inskränkta tid af ett år, hvarinom enskild sysslomans räkning, enligt 18 Cap. 9 §.
IlandelsRalken, må klandras, samt huruledes Kronan förbehållits förmånsrätt till sina fordringars godtgörande af Uppbördsmäns egendom, hvilket för desse sednare under hela den tid, deras ansvarighet fortfar, medför betydliga olägenheter, ansåg KammarRätten billigheten fordra, att tiden för efterräkningar i möjligaste måtto inskränkes; Och då all ordinarie revision bör vara verkstäld inom ett år, efter det Räkenskaperne inkommit, samt en derutöfver utsträckt praescriptionstid således endast erfordras med afseende å anmärkningar, som vid efter-revision upptäckas, men hvilka likväl, i den mån förstnämnde revision med behörig noggranhet verkställes, icke böra blifva af betydenhet samt äfven, enligt hvad erfarenheten visat, mindre ofta förekomma och då van - 190 ligen föranledas af ordinarie revisionen af något påföljande års Räkenskap, syntes derföre ifrågavarande praescriptionstid kunna till fern år inskränkas, i synnerhet som Staten äfven för derefter uppkommande anmärkningar eger att fordra ansvarighet af den, som granskningen verkstält, så framt försummelse dervid blifvit begången.
Dock borde ifrån berörde prrescription, hädanefter som hittils, undantagas frågor rörande balance eller bristande redovisning för uppburne medel eller tjenstefel, hvilka ej innefatta sådana misstag, som vid Redogörelsernes granskning kunnat och bordt anmärkas. c) Då lika grunder böra följas i afseende å samtlige Uppbördsmäns och Redogörares ansvarighet, samt vid anmärkningars pröfning bör urskiljas, huruvida åtalad felaktighet är af sådan beskaffenhet, att den, med behörig uppmärksamhet å gifne föreskrifter, icke bordt inträffa, eller om den icke kan tillskrifvas Redogörarens uppenbara försummelse, ansåg KammarRätten, att, i förra händelsen, vederbörande Uppbördsman eller Redogörare borde i första rummet vara Staten ansvarig för hvad genom hans förvållande förlorats, med rättighet för honom att, bäst han kan och gitter, söka sitt åter, hvilken rättighet likväl, hvad anginge Kronoutskylder, hvilkas uttagande på Redogörarne sjelfve ankomme, ej borde medgifvas i sådane fall, då de skattskyldige icke äro pligtige alt medlen erlägga. d) Då genom 24 <§. uti den för KammarRätten gällande Instruktion stadgas, att Utslag uppå anmärkningar, för hvilka reservationskraf hos de skattskyldige anställes, skall vara meddeladt inom tvänne år, efter det sådant kraf egt rum, tillstyrktes i underdånighet den Nådiga förklaring, att dermed afses Utslag, innefattande hufvudsaklig pröfning af anmärkningsmålet.
Härvid voro likväl trenne Ledamöter i det afseendet skiljaktige, att de ansågo den under mom. litt. b. omförmälde praescriptionstid för Redogörares ansvarighet böra i fråga om anmärkningar vid alla Räkenskaper blifva lika med hvad för närvarande finnes stadgadt angående extra Redogörelser, eller tre år, ifrån det Räkenskaperne blifvit ingifne till KammarRätten, eller om de af serskildt förordnade personer böra granskas, till dem öfverlemnade. 39.
Comitera-
Vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit, anse Comiterade, des förslag. lika med hvad af förut omförmälde Embetsverk blifvit yttradt, hittils gällande prajscription af tre år för efterräkningar hos de skattskyldige af för ringa påförde Kronoutskylder böra bibehållas, och hvilken tid äfven öfverensstämmer med den, som är stadgad för återfordrande af i Kronans Cassör orätt inllutne medel; dock att, i händelse af bifall till Comiterades i det föregående gjorda underdåniga hemställan, att Räkenskaperne för Allmänna KronoUppbörden framgent måtte afslu - 191 tas för Calenderår, i stället för Uppbördsår, berörde praescriptionstid beräknas ifrån slutet af det år, hvarför de ifrågakomne utskylderne belöpa.
Beträffande ansvarigheten för de Tjenstemän, som med Kronoutskyldernes debiterande, uppbärande och redovisande hafva befattning, så anse Comiterade, lika med hvad uti KammarRättens sednaste underdåniga utlåtande blifvit anfört, billigheten fordra, att prcescriptionstiden för anmärkningar i delta afseende i möjligaste måtto inskränkes och att således, fastän icke kan medgifvas, att den granskning af Räkenskaperne, som bör vara verksläld inom ett år, efter det de inkommit, skall medföra decharge i alla delar, som då blifvit utan anmärkning lemnade, nämnde tid icke bör, endast med hänsigt till möjliga anmärkningar vid efter-revision af de redan granskade Räkenskaperne, för långt derutöfver utsträckas.
Då tiden för efterräkningar hos de skattskyldige är bestämd till trenne år, synes ej heller längre tid böra fastställas för anmärkningsåtal emot vederbörande Tjenstemän; dock att den beräknas, ifrån det Räkenskaperne inkommit, hvarigenom denna praescriptionstid blefve lika med den, som för närvarande gäller i afseende å anmärkningar vid extra Redogörelser.
Genom ett sådant stadgande erhöiles ändock, utöfver den för ordinarie revisionen beräknade tid, tvenne års rådrum för efter-revision.
Det må jemväl i underdånighet anmärkas, att äfven med ett dylikt stadgande kan inträffa, att vederbörande Tjenstemän, om anmärkningar väckas, sedan tiden för medlens utfordrande hos de skattskyldige lupit till ända, måste godtgöra medel, som, derest anmärkningarne tidigare blifvit väckta, kunnat hos de sistnämnde indrifvas, hvadan ytterligare förlängning skulle i detta afseende för Tjenstemännen medföra ökade svårigheter och lidande, egentligen härrörande af de granskandes underlåtenhet att anmärkningarne genast vid första, eller ordinarie, revisionen utfärda.
Hvad åter angår grunderne för Tjenstemäunens ansvarighet, så hafva Comiterade redan i det föregående i underdånighet hemstält, att, i händelse af bifall till föreslagen förändring med Iläradsskrifvaretjensterne, de Tjenstemän, som å LandsContoren kommo att besörja debiteringen, borde derför ansvara och Kronofogdarne endast vara ansvarige för dem till indrifning anförtrodd uppbörds behöriga redovisande.
Det med Häradsskrifvarne och Kronofogdarne nu förekommande förhållande, att de äro för uppbördens beräknande och påförande gemensamt ansvarige, hvilket legat till grund för KammarRättens nyssnämnde förslag om Redogörarnes skyldighet att i första rummet ersätta anmärkte medel, blefve således förändradt.
Med afseende härå tro Comiterade sig böra i underdånighet hemställa, att de Tjenstemän, som det ålegat att anmärkte medel påföra, väl böra, i händelse felaktigheten vid anmärkningsmålets afgörande pröfvas vara af beskaffenhet, att den kan anses af bristande uppmärksamhet tillkommen, vara Kronan för ersättningen ansva - 192 rige, dock, i fall medlen böra af de skattdragande gäldas, först sedan sig visat, att de icke kunnat hos dem utfås.
Slutligen och då angelägenheten fordrar, att väckte anmärkningar, hvarför reservationskraf blifvit anstälde, med möjligaste skyndsamhet varda afgjorde, så att icke de skattskyldiges ansvarighet blifver för långt på tiden utdragen, tillstyrka Comiterade underdånigst, ej mindre att, på sätt KammarRätten föreslagit, den förklaring af 24 g. uti detta Embetsverks Instruktion måtte i Nåder meddelas, att dylike anmärkningar böra inom två år efter reservationskrafvet vara hufvudsakligen pröfvade, utan ock det tillägg till samma förordnas, att Utslaget skall inom tre år ifrån nämnde kraf den skattskyldige delgifvas; allt vid äfventyr, att, om något deraf försummas, verkan af reservationskrafvet förfaller.
Sedan sålunda underdånigt yttrande blifvit afgifvet i alla de ämnen, som bordt utgöra föremål för detta Betänkande, hafva Gomiterade, för att bereda en lättare öfversigt, ansett sig slutligen böra i ett sammanhang upptaga alla de framställningar, hvartill Gomiterade, på sätt i det föregående blifvit närmare utveckladt, funnit sig befogade, nemligen: l:o.
Gomiterade anse sig icke böra i underdånighet tillstyrka en allmän jemkning i grundskatterne, vare sig med afseende å olikheterne i jordnaturerne eller de skiljaktigheter i skattebeloppet, som emellan jordegendomarne i öfrigt förefinnas; hvaremot Comiterade uppgifvit serskilda förslag, huru förstnämnde olikheter i hvad, som rörer utgörandet af andra onera och besvär, möjligen skulle kunna, i mer eller mindre mån, undanrödjas, i händelse åtgärder för delta ändamåls vinnande finnas lämplige. 2:o. Att Comiterade ej heller kunna i underdånighet tillstyrka, det Mantalsräntan, på sätt BondeStåndet ifrågastält, må upphäfvas. 3:o. Att Eders Kongl. Maj:t, genom proposition till Rikets Ständer, måtte i Nåder föreslå, att Krono Rusthäll, Säterier och Bergsmanshemman samt andra sådana, under åborätt upplåtna Krono hemman och lägenheter, hvilkas åboer af Eders Kongl. Älaj:ts Befallningshafvande antagas och som, enligt hittils gällande stadganden, emot till Staten ingående afgift, kunnat lill skatte köpas, må utan lösen erhålla skattenalur, under iakttagande, att denna skattemannarätt lör hvarje egendom tillfaller den person, som vid förändringen innehar lagligen befästad besittningsrätt, eller pröfvas vara dertill berättigad; dock att den afgift till Wadstena KrigsmanshusCassa, som af icke berustade kronohemman, i händelse af skatteköp, bordt utgå, skall dervid erläggas, beräknad till det belopp, som uppkommit, i händelse lösen 193 efter tio års räntor blifvit godtgjord; samt att Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande må ega att, sedan behörig utredning för sig gått, förordna om ifrågavarande hemmans och lägenheters omföring i Jordeboken, hvarefter Eders Kongl. Maj:ts Befallningshalvandes vederbörande innehafvare meddelte Besolution, som emot vanlig lösen bör utfärdas, men charteras lika som för skattebref är föreskrifvet, kommer att utgöra den handling, hvarmed skattemannarätten bestyrkes. 4:o. a) Att de på skattläggning grundade ordinarie räntor måtte i alla delar af Riket bestämmas att för framtiden utgå i penningar till ett, för hvarje i Jor deboken serskildt upptagen egendom sammanfördt belopp, hvarvid iakttages, att den andel deraf, som af markegång beror, beräknas efter medium af det för Kronans räntor gällande markegångspris för de tjugo åren 1824—1843, likväl med jemkning till fullt skillingtal på det sätt, att till och med sex r:st. uteslutas, men högre runstyckstal beräknas till full skilling; börande dock den sålunda uppkommande nya räntan endast utsättas i Riksdaler och skilling samt öfverskjutande mindre tal försvinna. b) Att,
i händelse det likväl icke anses lämpligt att de räntor, som hittils varit i persedlar och tjenstbarheter utsatta, till bestämd penningeskatt fastställa, med deras förenklande må sålunda tillgå: att, sedan desamma efter enahanda grund, som uti föregående mom. omförmäles, blifvit uträknade, såsom ränta i penningar upptages ej mindre sammanlagda beloppet af hvad hittils på sådant sätt, oberoende al markegång, blifvit godtgjordt, än äfven hvad af öfriga, efter markegång förvand lade andelen öfverstiger fullt Riksdalertal; dock att vid summans utförande mindre tal än skilling uteslutas, samt att återstoden af sistnämnde, eller af markegång beroende ränteandelen förvandlas till persedlar; att, till vinnande af möjligaste enhet, lika persedlar för hela Riket bestämmas och dertill antagas Spanmål och Smör, den förra beräknad uti Norrland i Korn, men i öfriga delen af Riket tili hälften Råg och hälften Korn, med den proportion emellan berörde olika varupersedlar, att spanmålen motsvarar ungefärligen två tredjedelar af värdesbeloppet; att, på det allmän grund för denna förvandling måtte erhållas, för hvarje
Län uträknas huru stor qvantitet af nämnde persedlar, som efter förutomförmälde medelpris för tjugo år belöper på En Riksdaler enligt nya myntfoten, dock att den andel, som icke utan svåra bråk skulle kunna sålunda i persedlar beräknas, upptages såsom fyllnadspenningar i contant; varande förslag i detta afseende af Comiterade upprättadt; Och bör, efter Comiterades åsigt, till vinnande af möjligaste förenkling i Jordebok och Räkenskaper samt med fästadt afseende å hvad om sättet för ifrågavarande utskylders liqviderande med penningar i underdånighet föreslås, denna förvandlingsgrund (Bil. lill K.
If. Nåd.
St. är r84y.) 25 194 gälla för all ordinarie ränta af ej mindre Jordegendom än Qvarnar, Sågar och Fisken. 5:o.
Att, då uti Herjeådalen bland ordinarie räntan upptages Ost, beräknad efter hvad som erhålles af en dags mjölkning af hvarje ko, Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Länet må erhålla Nådigt uppdrag att, efter menigheternes hörande, i underdånighet afgifva förslag, huruledes denna skatt, förvandlad till penningar lika som öfriga hemmansräntor i provinsen, må kunna till visst belopp för hvarje hemman bestämmas. 6:0.
Att Presternes, bland ordinarie räntan upptagna utlagor i de få fall, då desamma äro bestämda i persedlar, som efter markegång utgöras, äfven om sednare alternativet för hemmansräntornas förvandling antages, efter förut omförmälde medelpris för tjugo fir böra till bestämdt penningebelopp förvandlas, samt för öfrigt alla dessa utlagor för hvarje pastorat framdeles i en summa utföras, med iakttagande af hvad i det föregående, om uteslutande af mindre tal än skilling, är vordet föreslaget. 7:o.
Att, då uti St.
Län hemmansräntorna utgöras af Kol. som till största delen disponeras af Fahlu Bergslag, verkställigheten af ränteförvandlingen i detta Län måtte uppskjutas, intilldess, i anledning af derom serskildt väckt fråga, berörde dispositionsrätt, kan komma att upphöra; samt att, om detta inträffar förr, än nya Jordeböcker i den af Comiterade föreslagne ordning kunna uppgöras, densamma med afseende å det i nämnde
Län förekommande förhållande, att räntorna icke erläggas af hvarje hemman, på sätt Jordeboken upptager, utan efter serskild jemkning och fördelning emellan samtelige hemman i hvarje socken, provisionelt sålunda tillvägabringas, att de gamla räntorna, för hvarje socken sammanräknade, förvandlas till ny ränta, efter den grund som antages, och beräkning i enlighet dermed fortfar, intilldess, i den mån nya Jordeböcker hunnit upprättas, räntorna för hvarje hemman kunna bestämmas. 8:0.
Att, då den så kallade Fahlu Kungsgårdshjelp, hvilken, på sätt i det föregående blifvit närmare utredt, utgöres af vissa socknar och sockneandelar uti St.
Län, innefattar en servitut till Fahlu Kungsgård utöfver de ränteskyldigheter, som i allmänhet åligga hemmanen i orten, hvadan ock Rikets Ständer funnit skäligt bevilja dem, som utgöra densamma, lindring i bevillningen, denna ränta måtte upphäfvas och deremot nyssnämnde lindring försvinna; att, enär en del af berörde ränta är anslagen till Landshöfdingen, som deraf äfven skall bekosta Embetsrummens eldande, och den redan beslutade indragningen af detta anslag icke kan verkställas förr än vid nuvarande Landshöfdings afgång, Eders Kongl. Maj:t ville i Nåder inhemta yttrande, huruvida han emot ersättning efter den grund, som för indelta löners godtgörande, i händelse af-deras indragning, kan varda be - 195 stämd, skulle vilja densamma frånträda, så att förändringen genast må kunna till verkställighet bringas; samt att, då en del af räntan är afsedd till LandshöfdingeBoställets underhållande, med detta underhåll för framtiden, och sedan till äfventyrs befintlig besparing af dessa medel blifvit använd, förfares lika som med öfriga dylika byggnader.
Att den afgift, som under namn af Näs Kungsgårds reparationsmedel, utgöres af Näsgårds och WesterBergslags
Fögderier till underhåll af byggnaderne å Näs Kungsgård, såsom likaledes innefattande en serskild skattskyldighet utöfver hemmanens räntor, jemväl måtte vid nuvarande boställsinnehafvarens afgång försvinna och med boställets underhållande derefter enligt gällande Författningar tillgå. 10:o.