Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
(Slats-Ulsk:s Ull, N:o 109). S. A. K. Medelst Nådig Remiss af den 2 September förlidet år, har E. K. M. behagat till Rikets Ständers Stals-Utskott öfverlemna handlingarne, rörande den af f. d. vice Kronofogden /. P.
Lundqvist i underdånighet gjorda anhållan om afskrifning af dess upphörds-baiance, till belopp af 2,317 R:dr 12 sk. 10 r:st.
Af de remitterade och öfriga till målet hörande handlingar hafva Riket?
Ständer inhemtat, att, efter det, enligt af Lands-Contoret i Hallands
Län upprättad balance-räkning, den uppbördsbrist, Lundqvist sig åsamkat under den tid, han hestrid t Kronofogde-t jensten i Halmstads fögderi, eller ifrån November 1816, då Kronofogden J. H.
Hofling från ulöfningen af samma tjenst skiljdes, intill Maj månad 1819, blifvit upptagen till 4,242 R;dr 2 sk. 11 r:st, samt E. K. M:s Befallningshafvande i nämnde Län, medelst Utslag den 21 October 1828, ålagt Lundqvist alt berörde uppbördsbrist
Kronan godtgöra, så hade densamma af Kammar-Rätten, hvars pröfning beslutet härutinnan är vordet understäldt, blifvit, genom Utslag den 25 November 1829, fastställd, såsom en genom tillgrepp och förgörelse af Lundqvist åsamkad proprie-balance, i följd hvaraf han icke allenast förpligtades att nämnde summa återgälda med 6 procents ränta från de uppbördsårs slut, hvarifrån medlen sig härledde, till den dag, då målet hos E. K.
M:s Befallningshafvande blifvit anhänggigtgjordt, ulan ock förklarades ovärdig att i Rikets tjenst vidare nyttjas samt kändes skyldig att umgälla sitt brott med åtta års arbete å fästning, i hvilket ansvar K. M:t likväl, under den 2 April 1830, af Nåd beviljat den mildring, att det ådömda fästningsstraffet finge förkortas till två års fängelse å Warbergs fästning, utan arbete: varande sedermera genom förnyad utredning utröndt, att förevarande uppbördsbrist rätteligen uppgick lill endast 2,317 R:dr 12 sk. 10 Expcditions-Ulskottcs Förslag till und.
Skrifvelse, JY-0 q5. 2i5. rist, 11 v i 1 k c 11 summa jemväl blifvit af vederbörande Embelsmyndigheter fastställd, såsom utgörande baiancens rätta belopp.
Hvad sålunda och i ölrigt i detta mål förekommit, hafva Rikets Ständer i behörigt öfvervägande tagit; och då, enligt hvad E. K. M:s Befallningshafvande i Hallands Län vitsordat, förre vice Kronofogden Lundqvist befinner sig i den utblottade belägenhet, att någon afbetalning å den ho-* nom lill godtgörande ålagda balance-summa nu icke kan verkställas, samt, i betraktande af den ringa lön, han såsom Lands-Contorist åtnjuter, ingen sannolikhet förefinnes, att Lundqvist i framtiden torde kunna bereda sig utväg till fullgörande af nämnde betalningsskyldighet, hafva Rikets Ständer ansett det fortsatta balancerandet i räkenskaperne af Stats-Verkets omförmälda fordran i sjelfva verket vara utan ändamål.
Å en annan sida synes det äfven kunna antagas, att Lundqvist, genom undergående af det honom ådömda fästningsstraff och förlusten af rättigheten till framtida befordran å den tjenstemannabana, åt hvilken han sig egnat, tillräckligt fått umgälla den förseelse, han, i hänseende till baiancens åsamkande, låtit komma sig till last, helst denna balance, på sätt Kammar-Rättens Advocat-FiscalsEmbete antydt, tillkommit, i följd af ett alltför stort förtroende för Lundqvists företrädare i tjensten, Kronofogden Hofling, och då härtill kommer, att Lundqvist, vid inträffad ledighet af Länsbokhållare-tjensten i Hallands Län, blifvit af E. K. M;s Befallningshafvande i första rummet å förslaget uppförd samt undfått dess förord till tjenstens erhållande, hvaraf kan slutas, att Lundqvist till förmäns tillfredsställelse förrättat ej mindre nyssnämnde befattning, hvilken han under ledigheten förestått, än ock sin ordinarie Lands-Contorist-befattning; så hafva, med afseende å dessa förhållanden. och enär så väl Kammar-Rälts-Rådet Lindberg som Häradsskrifvaren Halldin, genom Rikets Ständers vid 1834—1835 årens samt sistförflnlna Riksdag fattade beslut, fått sig medgifven afskrifning, den förre till bela beloppet och den sednare till trefjerdedelar af de skulder, hvarföre de, i följd af Lloftings balance, hos Slals-Verket häftade, Rikets Ständer pvöfvat skäligt jemväl förunna Lundqvist eftergift af det honom ådömda ifrågavarande balance-belopp, 2,317 K:dr 12 sk. 10 r:st banco.
Hvilket Rikets Ständer få härmed, till svar i ämnet, hos E. K, M. i underdånighet anmäla.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 15 Februari 1845, ai6 Expediiions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o q6. N:o 96.
Preste-Ståndet den 12 — — Borgare-Ståndet den |5 — — Bonde-Ståndet den i5 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej angående förlängning af arrendet å Sundbyholms Kungsgård i Södermanlands Län. (Stats.-Utsk. Ull., N:o 110.) S. A. K. Hos E. K. M. har, uti ingifven skrift, en af Rikets Herrar, f. d.
Presidenten m. tn.
Herr Friherre Salomon Löfvenskiöld} jemte framställning af det betydligen förbät!rade skick, hvaruti den åt honom på arrende upplåtna, i Sundby socken af Öster-Rekarne Härad och Södermanlands
Län belägna, Sundbyholms Kungsgård nu befunnes, i jemförelse med densammas tillstånd då den af Herr Friherren tillträddes, i underdånighet anhållit, att E. K. M., täcktes i Nåder förunna Herr Friherre Löfvenskiöld och dess Fru, om, vid Midfastan 1850, då nuvarande arrende ginge till ända, begge eller endera af dem lefva, fortsatt arrer.derätlighet till Kungsgården under deras återstående lifstid; hvarvid sökanden, under nyssnämnde förutsättning, förklarat, att, i fall den sökta förlängningen af arrendet bifölles, icke allenast den af Herr Friherre
Löfvenskiöld med betydlig kostnad uppförda caracters-byggningen, utan äfven alla öfriga honora enskildt tillhöriga hus, byggnader och anläggningar samt dessutom åtskilliga serskildt specificerade möbler och husgerådssaker skulle vid nämnde tid till Kungsgården afträdas.
Sedan, i enlighet med sökandens tillika gjorda underdåniga anhållan, undersökning blifvit på stället förrättad af E. K. M:s Befallningshafvande i Länet, jemte tillkallade Gode män, hvilka, uti en till E. K.
M. insänd berättelse, i hufvudsaklig målto vitsordat de uti Herr Friherre Löfvenskiölds ansökning uppgifna förhållanden, och derjemte i underdånighet tillstyrkt
Nådigt bifall till hvad i nämnde hänseende blifvit begärdt, har E. K. M:s och Rikets Kammar-Collegium, uti ett den 8 Aug. förlidet år på Nådig befallning afgifvet utlåtande, under anförande af de så väl å ena som andra sidan sig företeende omständigheter, och med stöd af hvad ofvanbemälde besigtningsman - Expeditions -Utskottets Förslag till uriel.
Sk' ifvelsej N.-o q6. 317 män yttrat, jemväl för sin del underslödt Herr Friherre Löfvenskiölds underdåniga ansökning, såsom innefattande ett både för Kronan fördelaktigt och på billighet grundadt anbud; hemställande Collegium likväl, att, om dea sökta förlängningen af arrendet blefve beviljad, det uttryckliga vilkor dervid måtte fästas, att sökanden vidmaglhölle de honom enskildt tillhöriga byggnader, anläggningar och inventarier, dem han uppgifvit såsom ämnade att till Kronan framdeles afträdas, samt att sökanden ställde vederhäftig borgen för fullgörandet af förbindelsen, att, när arrendet upphör, samma byggnader, anläggningar och inventarier, tillika med det nya oaractershuset, varda i fullgodt skick till Kronan afleinnade, utan ersättning eller afräkning på den, enligt lag och Syne-Rätts beslut, arrendatorn åliggande byggnadsskyldighet, utom hvad anginge det nya boningshuset, hvilket, såsom caractershus vid Kungsgården, i det nedrifnas ställe komine att anses.
Efter öfvervägande af hvad i denna fråga blifvit i underdånighet upplyst och yltradt, har E. K. M., som funnit allt skäl vara för handen till bifall å Herr Friherre Löfvenskiölds förrberörda anhållan, på sätt och med de vilkor, Kammar-Collegium i underdånighet föreslagit, af sådan anledning och med hänsigt till det härvid från Rikets Ständers sida erforderliga medgifvande, jemte Nådig skrifvelse af den 17 September nästlidet år, till Rikets Ständers Stats-Ulskott öfverlemnat de till målet hörande handlingar.
Enär Rikets Ständer af berörde handlingar inhemtat: att ej mindre vederbörande besigtningsman, än Kammar-Gollegium vitsordat, det flere af ofvan omförmälde, sökanden enskildt tillhörige, byggnader och anläggningar äro för hvarje arrendator, som vill på behörigt sätt bruka och sköta egendomen, nyttige och några jemväl nödvändiga; att den nuvarande af sökanden uppförda caractersbyggnad vida öfverträffa!’ en sådan byggnad, som honom åligger att i stället för den borLtagna uppföra; att sökanden, ej mindre genom denna byggnads uppförande, än medelst nybyggnad eller ny inredning af Kungsgårdens alla hus samt bonings-och ladugårdshus å utlägenheterne, fått vidkännas ansenliga kostnader, äfvensom att under sökandens arrendetid å Kungsgårdens egor åstadkommits odling af icke mindre än 109 tunnland 25 kappland oländig ängsmark; så och då Herr Friherre Löfvenskiöld, genom ofvanberörde i hänseende till jordbruk och åbyggnader å Kungsgården verkställda förbättringar, hvilka vida öfverstiga dem, som enligt lag och arrende-contract honora ålegat, och hvarigenom äfven otvifvelaktigt kommer, att i framtiden beredas en förhöjning af den till Kronan nu ingående arrende-afgift, förvärfvat sig ett billigt anspråk på erhållande af den sökta Bih. till R.
Prot. 184$- to Sami. 1 Afd. 28 Expedilions~Utsk.ottets Förslag till lind.
Skrifvelse, IV.o
Qj. förlängda arrende-rättigheten, hvars beviljande ock, under det af Herr Friherren erbjudna vilkor, måste lör Statsverket medföra en obestridlig fördel, hafva Rikets Ständer funnit godt för sin del medgifva, att, efter utgången af det rörande Sundbyholms Rungsgård nu gällande arrende-contra c t, Herr Friherre Löfvenskiöld och dess Fru, eller, i händelse af enderas frånfälle, den efterlefvande må, under sin återstående lifstid, fortfarande bibehålla arrenderätt till nämnde Kungsgård, jemte derunder hörande hemman och lägenheter, emot de i nyssberörde contract stadgade vilkor, och med för behåll derjemte, att sökanden dels vidmagthåller de honom enskildt tillhöriga byggnader, anläggningar och inventarier, hvilka han uti sin ifrågavarande ansökning uppgifvit såsom ämnade alt till Kronan framdeles afträdas, dels ock ställer vederhäftig borgen för fullgörande af förbindelsen, att, när arrendet upphör, samma byggnader, anläggningar och inventarier, jemte det nya caractershuset, varda i fullgodt skick till Kronan aflemnade, utan ersättning eller afräkning på den, enligt lag och synerätts beslut, arrendatorn åliggande byggnadsskyldighet; med undantag likväl i afseende på det nya boningshuset, hvilket, såsom caractershus vid Kungsgården, i det nedrifnas ställe, kommer att anses.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 15 Febr. 1845.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 12 Fehr. i845.
Preste-Ståndet den 12 — — Borgare-Ståndet den i5 — — Bonde-Ståndet den i5 — — Rikets Ständers underdåninga Skrif velse> angående förändringar uti Rikets Elementar-Läroverk.
Bes v.- och Ekon.-Utsk;ns Bet., N.'o 117). S. A. K.
Då hos Rikets Ständer till pröfning förekommit åtskilliga inom Riks - Expedilions-Utskottets Förslag lill und.
Skrifvelse, N.o g*j. 219 Stånden framställda förslag, åsyftande förändring i elementar-undervisningen, hafva Rikets Ständer, med erkännande af svårigheten att, under mängden af hopade göromål, såsom sig bör, intränga i ett ämne af sådan omfattning och grannlagenhet, likväl trolt, att, sedan frågan under mer än 20 år vai it offentligen behandlad och den nya skolrnethoden under tiden med framgång blifvit använd, det icke må kunna anses för tidigt, att äfven Rikets Ständer derom uttalade sin öfvertygelse.
Redan vid 1823 åis Riksdag anhöllo Rikets Ständer i underdånighet hos K.
M:t om en undersökning af Elementar-Läroverkens tillstånd och ändamålsenlighet i deras dåvarande skick, med anledning hvaraf K.
M;t år 1827 täcktes sammankalla en Comité till verkställande af en sådan granskning.
Denna Comi'é tillstyrkte väsendtliga förändringar i de allmänna Läroverken, samt inrättande af en skola, der de nya förslagen borde underkastas erfarenhetens pröfning och dom.
Denna skola, som år 1828 trädde i verksamhet, har rättfärdigat de förhoppningar, det nya skol-systemels vänner hyste, samt tillvunnit sig allmänhetens förtroende.
Äfven den sednaste Skol-Revisionen har vitsordat ”det hedrande sätt hvarpå idéen af en ”enda skola i den nya Elementarskolan blifvit ställd i verket.”
Förbättringarne i vår skol-inrä!tning synas således nu från folkombudens sida påkalla ett lifligare deltagande.
Dock anse Piikets Ständer, med förbigående af alla detalj-frågor, sig härvid endast kunna och böra uttala de allmänna grunder, på hvilka Rikets Ständer i underdånighet önska fästa E. K. M;s Nådiga uppmärksamhet.
Att en betydligare förändring af skol-imättningen i landet är af behofvet påkallad, synes vara teraligen allmänt antaget; derför lala ej blott Rikets Ständers redan för längesedan uttryckta och ofvan anförda önskan, liksom de motioner, hvilka inom trenne Riks-Stånd i detta hänseende vid innevarande Riksdag blifvit väckta, utan äfven flerfaldiga yttranden och förslag i den sednaste skol-revisionens berättelse.
Ett sådant förhållande kan ej eller vara oväutadt.
Vår skol-inrättning härleder sig nemligen från tider, då kunskapsmedlen voro få, då den så kallade classiska lärdomen uteslutande herrskade, och då den allmänna uudervisningen hufvudsakligen a^såg bildandet af Kyrkans tjenare.
Bristen på tjenliga läroböcker påkallade lärarens omedelbara biträde, hvaraf utariläxor och class-läsning måste uppkomma.
Sednare tiders förändrade förhållanden hafva väl föranledt partiella jemkningar, men den af ålder antagna formen och del gamla lärosättet samt de från början framhållna läro-ämnena hafva dock allljemnt 220 Ejpcduions-L Iskallets Förslag till uticl.
Skrifvelse, N;0 gj. bibehållit sia öfvervigt.
Ea naturlig följd häraf har blifvit, alt skolan ej numera rätt passar för tiden, alt dea är för mycket en föreläsnings» och förhörs-anstalt och befrämjar för litet sjelfverksamheten, hvarföre oek lärjungarne efter inträdet i allmänna lifvet ej sällan sakna förmåga att använda de förvärfvade kunskaperne.
Den allmänna undervisningen bidrager nemligen i väsendtlig mån till samhällighet, liksom till kännedom om sig sjelf och andra, samt förebygger ensidighet.
Den offentliga skolan bör derföre ej blott stå öppen för alla; dess undervisning bör äfven vara lämpad efter allas behof af allmän bildning, den bör utvisa kunskapernes hufvud■vägar.
Hitintills har den vetenskapliga sidan stått alltför mycket tillbaka för den linguistiska och på denna sednare de lefvande språken för de döda.
Läroämnen föredragas, som endast gagna på vissa platser i samhället, under det andra, för allmän bildning beböfliga, eftersättas.
Skolans form hindrar ej mindre en noggrannare disciplin, än de individuella anlagens utveckling, och de lärjungar, sorn afgå på olika stadier, hafva ej erhållit de i allmänhet mest behöflige kunskaperne, t. ex. den yngling, som ur Lärdoms-skolan afgår till ett närande yrke.
Efter att sålunda hafva sökt att i korthet antyda de orsaker, hvarföre en reorganisation af Elementar-Läroverket måste anses vara af bebofvet påkallad, få Rikets Ständer i underdånighet framlägga de åsigter rörande ifrågavarande reorganisation, hvilka hos Rikets Ständer gjort sig gällande och afse nedannämnde omständigheter, nemligen: l:o Skalornas förening.
Våra Elementar-Läroverk bestå af 2:ne väsendtligt skiljda delar, Lärdoms- och Apologist-skolan, af hvilka den förra åter är afdelad i den så kallade Nederskolan och Gymnasium.
Hvad först beträffar de båda huf\ ud sia gen af skolor, så härflyta af deras åtskiljande betydande olägenheter.
Gossen insattes nemligen redan i spädare ålder, ut in möjlighet för målsmannen att då rådfråga hans förmåga oeh fallenhet, af til ifäliiga an ledningar, i den ena eller andra skolan och fortsätter der sin väg längre elfer kortare tid, dock alltid för länge, om han blifvit införd på en för sig olämplig bana.
Månget lofvande anlag går sålunda förloradt, eller tvingas att, efter missledda studier, återbörda, ehuru ofta alltför sent, på en annan väg.
Expeditions -Utskottets Förslug till und.
Skrifvelse, N:0 22 1 Wängen yngling fram föres åter utan anlag oell tillräcklig förmåga på iar— domsbanan, ej sällan d i t förd endast af lyckligare ekonomiska förhållanden, eller det större anseende, Lärdomsskolan förmenas ega, och bidrager i framtiden alt öka trängseln på embetsmannabana!!, till föga båtnad för sig och Slaten.
Då dessutom den första allmänna bildningen inhemtas i skiljda slag af Läroverk, utbildas ståndsinteresse och skråsinne, som stämmer de blifvande raedborgarne mot hvarandra, eller åtminstone motverkar den samhällighetsanda, som för hvarje Stat är af så stort inflytande och hvilket inger en föreställning om egna eller sitt Stånds företräden, ej om den sanna förljenstens.
Förenas åter de skilda skolorna, undvikas dessa olägenheter och, då läro-ämnena lämpligen ordnas, inhemta!’ gossen den första tiden sådana kunskaper, sorn, på hvilken 1 i nea han sedan /ortgår, blifva honom af verklig nytta, och hvarje skola, äfven den närmast belägna, erbjuder honom tillfälle dertill.
Först vid mera utvecklad ålder, sedan hans anlag och förmåga af Lärarne och honom sjelf hunnit inses, behöfver han eller bans målsman bestämma det blifvande lefnadsyrket, och skulle äfven lia ett misslag begås, kan han, utan olägenhet, när som helst återvända på dea lemnade vägen.
När och hvar lärjungen nödgas afbryta sina studier, innebal’ han ett, oin än litet, förråd af för alla förhållanden och lägen nyttiga kunskaper.
Statens alla bildade medlemmar hafva åtnjutit sin första intellectuella vård i samma skola och längre eller kortare tid fortgått tillsammans under lika förhållanden; de hafva från barndomen lärt känna och agta hvarandra och knutit fortfarande vänskapsband.
På dessa grunder anse Rikets Ständer Lärdoms- och Apologist-skolornas förening, såsom tvänne bildningsalinier i en skola, vara af synnerlig vigt.
Hvad åter föreningen af Läidomsskola och Gymnasium angår, så kunde fordom möjligen något giltigt motskäl anföras, då Gymnasierne voro ett slags landsorts universiteter eller prestseminarier, och ej sällan upptogo ynglingar vid tjugo års ålder, hvaremot nu, då Gymnasisten vid sin afgång till Academien sällan uppnått denna ålder, nämnde läroverks åtskiljande medförer väsendlliga olägenheter.
Ingen betydligare olikhet i ålder eller kunskaper eger numera rum emellan skolans äldre och Gymnasii yngre lärjungar.
Gymnasium behöfves ej såsom en serskild öfvergångslänk till Academien, ty hela skolan bör utgöra en småningom dertill ledande förberedelse, hvilken otvifvelaktigt i den fö.mada skolan med ämnesläsning säkrare vinnes genom vanan alt vara montleur och ordningsman.
Lärjungen sluter sig derigenom i stadga gradvis allt närmare tili lärarne och mognar efter hand för det academiska iifvet och studierna, samt vinner häruuder Exptdilions-Ultkotlets Förslag till und.
N-o 97. en nyttig öfning i all handleda andia.
Uti ingen händelse synes ett så tvärt afbrott i lärosätt och disciplin vara tjenligt, som det vid inträdet på Gymnasium nu rådande, hvarigenom ofia längre tid. erfordras, innan ynglingen hinner göra sig hemmastadd i sitt nya läge, och hvarigenom han, ehuru löga äldre eller kunnigare än skolgossen i högsta classen, på en gång tyrcker sig hafva tagit ett stort steg framåt, hvilket hos honom så lätt väcker ett falskt frihels-begrepp och tro på förmenta företräden, tillräckliga anledningar atl göra honom lill öfversittare mot yngre kamrater och underordnade, trotsig mot lärare och förmän, samt ofta i förening dermed försumlig i att lära och verka.
Calhedralskolorna visa redan möjligheten af en sådan förening, äfven med bibehållande af den gamla undervisningsmethoden.
Slutligen måste äfven tagas i betraktande, att, genom förening af Apologist- och Lärdomsskolan samt Gymnasium, det nuvarande lärare-antalet kunde, utan mehn för undervisningen, förminskas, hvilket torde inses deraf, att, enligt Skol-revisionens uppgift för år 1843, då funnos 98 lärare för 519 lärjungar vid Gynuusierne i Gefle, Linköping, Skara, Strengnäs, Westerås, Wexiö, Götheborg, Calmar, Hernösand, Carlstad och Wisby, s.rnt 79 lärare för 1,645' lärjungar vid skolorna i nämnde städer, eller tillsammans 177 läraré; men att, efter skedd beräkning, i enlighet med dels den utaf Skolrevisionen godkända grund, i afseende på lärjungarnes antal i förhållande till lärarues, och dels de uppgifter, som blifvit Rikets S!änder i berörde hänseende från nya Elementar-skolan meddelade, vid de förenade skolorna endast skulle erfordras 115 lärare för ofvannämnda antal lärjungar och således en minskning af öfver 60 uti det nuvarande lärare-antalet komma att genom skolverkens förening ega rum.
Serdeles i ögonen fallande blir denna besparing, då man besinnar, dels att härigenom undvikes den stora tillökning i nuvarande lärare-löiaerne af öfver 11,000 tunnor spanmål, som skol-revisionen ansett nödigt att föreslå, utom hvad för Stockholms läroverk kunde blifva af nöden, och dels att det gamla skol-systemet, enligt hvad redan visat sig, ovilkorligen fordrar talrika dyrbara real-skolor, hvilka, med antagande af det nya, blifva öfverllödiga.
Den kostnad, hvartill lämpliga localers anskaffande skulle föranleda, förmoda Rikets Ständer ej blifva så betydlig, då de flesta, nu begagnade, skolhus för ändamålet säkerligen lätt låta aptera sig.
På dessa förenade skäl hafva Rikets Ständer vunnit öfvertygelse om vigten och fördelarue af sko - Expeditions-U tskotte.ls Förslag till u d.
Skrifvelse, N.o 9j- 22 "5 lans förening med Gymnasium, och få således, med anledning af hvad nu blifvit anfördt, till E. K.. IM. i underdånighet frambära den önskan, att E. K. M. vid den i Nåder utlofvade definitiva organisationen af Rikets uudervisnings-anstaller, täcktes förordna om en sådan förändring af Elementarläroverke', att nuvarande Apologist- och Lärdoms-skola samt Gymnasium lomme att utgöra en enda fullständigt sammanhängande skola med tväuue bildnings-linier. 2:o Införande i våra skolor af den så kallade Ambulatoriska och Ämnes-läsningen. o) Hvad först angår den ambulatoriska läseordningen, eller ämnesläsningen för läraren; så medför den för honom sjelf den fördel, att han får egna sig åt det läro-ämne, som han med förkärlek omfattat, och hvaruti han eger största skicklighet, äfvensom omvexlingen emellan de högre och lägre delarne deraf, genom undervisandet af äldre och yngre lärjungar, på honom måste verka mera underhållande, än ett ständigt framställande af samma delar för samma ålder.
Dessutom måste läraren erhålla en närmare kännedom om, samt större interesse och kärlek för sina lärjungar, då han genom hela Elementar-läroverket följer hvar och en af dem, i stället for att snart öfverlemna dem åt andras ledning.
Läraren tvingas äfven for sin egen skull att uppbjuda sin förmåga, då han annais i de högre, classerna sjelf får känna olägenheten af hvad han i de lägre försummat.
För lärjuugarne beredes härigenom en bättre och mera lefvande undervisning och genom längre sammanvaro med läraren uppstår större förtroende och kärlek till honom, hvarigenom han sättes i tillfälle att med den närmare kännedom, han om hvarje lärjunge eger, kunna lemna honom tillförlitligare råd och ömare omvårdnad.
Endast i skolans förberedande dass torde möjligen undervisningen af en enda lärare böra meddelas, då de ur föräldrahemmet nyss utgåugne barnen ännu ej blifvit vane vid fleres ledning, och den serskilda fallenhet, som hos en sådan lärare erfordras, ej alltid hos i öfrigt skicklige män anträffas.
Större vigt synes ock i denna barnens tidigare ålder ligga på väckandet af deras håg för studier, än på betydligare framsteg i kuuskapernes olika arter.
Genom den ambulatoriska läsningen blir ett jemnt fortskridande i studier möjligt; vid classläsningen kan den nye läraren sällan vidtaga, der den förre slutat, åtminstone måste större eller mindre olikheter i methodén inträffa, och således lika många afbrott i undervisningen uppkomma, som classer finnas.
— Slutligen böra ock goda läroböcker häraf blifva en följd, då de utgöra resultaten af skicklige lärares långvariga 224 Expcditions-Utskotlels Förslag till tind.
Skrifvelstj N.-o Qf. och hvarje amne i ett helt omfattande bemödanden.