Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottets pluralitet tyckes ock hafva insett och medgifvit vådan af förbudens afskaffande under närvarande conjunclurer, då en tid af fyra år blifvit utstakad, efter hvars förlopp införselsfriheten försl skulle taga sin början.
Men hvilken kan i närvarande ögonblick förutse, om nuvarande handelscris då är ändad, eller om ej en ny c is redan åter inträdt?
Tillståndet af Amerikanska penningemarknaden, hvilken på den Europeiska varumarknaden utöfvar ett så ytterst väsendtligt inflytande, ger föga anledning, alt under en följd af år hoppas något jemt och stabel t förhållande i manufacturhandeln; och den allmänt erkända öfverproduetionen af manufacturvaror i Europas stora fabriksstater är dessutom, såsom äfven lika allmänt erkännes, ensamt tillräcklig att hvart tredje eller fjerde år medföra en ny handelscris.
Men utan afseende på förhållanden, sorn bero af conjuncturen, måste afskaffandet af förbuden emot införsel af kläde, gröfre bomullsväfnader, samt släta sidentyger och dukar; liksom ock, af raffinadsöckér ocli sirap, framställa sig såsom förkastligt, så länge reciprocitelsförhållandet med fremmande magier, i afseende på afsättning af Svenska produkter, ar så ofullkomligt, och så länge omständigheter här i Sverige ej blifvit af Statsmaglerna ändrade, de der ulan fabrikanternes förvållande omintetgöra åil tanka på beståndandet af författningar i och för näringarne.
Den höga inlorselstullen, som af Utskottets pluralitet blifvit föreslagen å all annan ull, än dell aldragröfsta, likasom den i Belgien och Holland existerande utomordentligt höga utförselspremie å raffinadsöckér, utgöra dessutom, alla andra förhållanden oberäknade, ensamme tillräckliga skäl för att å kläden och raffinadsöckér motivera införselsförbudens bibehållande; äfvensom andre lika gällande skäl för tillämpning af samma slags skydd för ålskillige andre artiklar.
I afseende på detaljerna i Taxeförslaget, anmärka vi, ibland den stora mängden af stadganden, som tarfva rättelse, för närvarande blott: alt under artiklarne helylle- och lialfylle-väfnader, rubriken ''alla andra slog”J hvilken gifver anledning till så många missbruk, blifvit bibehållen och alt tullvärdet å helylleväfnader ”alla andra slag’’, hvarunder inbegripes kamlott, merinos, tibeter, circassienner, m. fl. dyra och ytterst lätta väfnader, ej blifvit upptaget högre än 2 R:dr 2/; sk. per skålp.; vidare alt benämningen ”Doffel'’ blifvit bland helylleväfnader bibehållen; ytterligare alttullafgiftcn på raffinadsöckér icke blifvit salt lill högre än 8 sk. och på sira]) ej högre än 4 sk- per skål])., då likväl, i fall införselsförbudet emot all 14 Bil, lill Bevillnings-Utskottets Betänkandej N.-o 21. förmodan och billighet skulle upphäfvas, införselsafgiften på raffinadsocker minst bör bestämmas till 12 sk., på sockersirap till samma belopp och på brun sirap till 8 sk. per skålpund; vidare, så lull värdet som tullafgiften å ylle- och regarns-strumpor, vid en inkommande afgift å ull af 12 sk. pr skålp., blifvit bestämda allt för låga; att tullen på vin, för att än ytterligare uppdrifva ett öfverflödigt lefnadssätt och improductiv consumtion, blifvit nedsatt ifrån 24 till 16 sk. per kanna; ytterligare, att rubriken ”varor, som icke kunna hänföras under någon af de i taxan upptagne bestämmelser,” änskönt alldeles öfverflödig och endast framkallande missbruk och underslef, blifvit såsom en nyhet af eget slag, vid slutet af taxan intagen; samt ändteligen att, i de taxeförslaget åtföljande underrättelserne, rättighet till besvärs anförande emot General-Tullstyrelsens beslut blifvit orimligtvis endast tillagd varu-egarne, äfvensom mot innehållet af 7 § 2 morn., hvilken, sådan den nu befinnes, är overkställbar på alla ställen, delen större trafik råder, och att inskränkningen till tre hamnar af införselsrätten utaf hittills förbjudne manufactur-artiklar, icke blifvit utsträckt äfven till alla för närvarande tillåtne fabriks- och handtverkeri-tillverkningar.” Af Herr Edenh/elnij G.: ”Punktvis får jag vördsammast bär nedan reservera mig mot de af Utskottet fattade beslut, som jag icke ansett mig kunna biträda. 1:0 Ehuru
Utskottet icke funnit lämpligt borttaga den rättigheten, Kongl. Personer och Corps Diplomatique under åldriga tider innehaft att tullfritt inbekomma varor, så har Utskottet dock beslutat att, till undanrödjande af blotta misstankan, att underslef skulle kunna ega rum, trott sig böra föreslå, att, med upphäfvande af nu gällande ofvan åberopade föreskrifter i berörde hänseende, fatta det generella beslut, att de i taxan bestämda tullafgifter skola lika, och på enahanda sätt af alla utan undantag erläggas, med rättighet likvist, att hvad som kan styrkas hafva under loppet af hvarje år blifvit för varor, inkomna för de Kongl. Personernes egen räkning, eller för de utländske Beskickningarnes, i tullumgällder erlagdt, må, i händelse derom göres anmälan, i vederbörlig ordning restitueras. 2:0
Detta beslut anser jag icke vara af något behof påkalladt, utan endast föranleda til! förökade göromål och ogrundade misstankar mot personer, som deraf icke gjort sig förtjenta, helst man af Riksmarskalken blifvit upplyst, alt tjenstgörande Hofmarskalken inom hvarje hof, skall till
Riksmarskalks-embetet inkomma med skriftlig förteckning på de persedlar, sorn äro införskrifne, hvarefter Riksmarskalks-embetet aflåter skrifvelse till Bil. till Bevillning.i-Utskottets Beliinkandcj IV.-o ut. 15 Stats-Secreteraren, som sedermera föredrager ärendet i Stats-Rådet, der Kongl. Maj:t fulLar
SiLt beslut, om de begärda effecterne fa inkomma eller icke; hvarefter skrifvelse i ämnet expedieras från Stats-Secreteraren till Chefen för Tullverket.
— Som ytterligare bevis på de olägenheter, det fattade beslutet åstadkommer, är, att under de Kongl.
Personernes resor till och ifrån Norrige, under senare åren varit vanligt, alt för besparing af kronoskjutshästar de tyngre sakerne blifvit dit- och åter-skickade sjöledes öfver Götheborg.
Dessa saker skola således efter det fattade beslutet först lullbehandlas, som utgående ur Riket och derefter som inkommande från Utrikes ort, hvilket allt föranleder endast till onödige besvär och kostnader.
Hvad varor, som tillhöra Corps Diploinatique beträffar, så tyckes mig, att Utskottet bandlat mera billigt, om det beslutat, att reciprocitet fått egt rum, så att de länder, som lemna Svenske Diplomater fri införsel af sine varor, egde här samma rätt för sine Beskickningar, och att Diplomater från de länder, som det icke medgifva, icke må ega andra tullbehandlingsrättigheter, än alla andra resande personer. 3:o
Alt tullafgiften på kaffe blifvit ökad från 3 till \ sk. per skålpund, anser jag vara mindre val beräknadt, emedan jag är öfvertygad om, att ju högre tull derå sättes, ju större och allmännare blir tullförsnillningen.
— Att ett sådant förhållande föranledt Norska Storthinget att i Norrige nedsätta tullen från 5 till 3 sk., är all anledning att förmoda, 4:o
Att gnaf eller surmjölksost, som säljes i Rikets vestra orter för i R:dr 32 sk. lisp., och i Danmark för omkring i R:dr, blifvit belagd med 2 R:drs tull, anser jag lika illa beräknadt, som förhöjningarne med tullen å kaffe. 5:o I följd af Utskottets vid flera tillfällen yttrade meningar, att det vore mera principenligt att, i allmänhet nedsätta än att höja tullen å varor, så kan jag icke heller begripa, af hvilken orsak Utskottet höjt tullafgiften på den lina ullen från 2 lill 12 sk., utan, om tullförhöjning derå ansetts behöflig, hellre bestämdt den till 6, högst 8 sk. per skålpund. 6:0
Att resande, som sjelfve medhafva synbart brukade vagnar, utan tullafgift få införa dem i Riket, anser jag vådligt för handtverkerien, emedan personer, som blifva i behof af vagnar, behöfva då icke mer än att antingen sjelfve eller genom andra, som resa till utrikes orter på ångfartyg, återkomma landvägen med utländske vagnar, köpte för vida bättre pris än för hvad de inom Riket kunna göras, synnerligast då man nogsamt känner, att det på flere utrikes orter, serdeles i England, finnes förmögnare IG Bil. till Bevilltii ngs-Ut skottets Betänkande, N:0 al. personer som sälja vackra och fullkomligt brukbara vagnar för ytterst godt pris, för alt derefter vara i tillfälle köpa dylika af modernare beskaffenhet.”
Härmed förenade sig Herr M. Grapengiesser, i fråga om tullfrihet för resandes vagnar.
Af Herr Ribbing, B.: ”Hufvudsakligen instämmande i de reservationer, som Herrar Billberg, Lindström och Norin afgifvit, och då jag är förvissad, alt delta Betänkande blifver återremilteradt, vill jag ej nu belasta detsamma med en reservation, som blef nog vidlyftig, om den skulle vara fullständig, utan endast anföra följande:
Utskottet liar, efter min tanka, origtigt förfarit, då det företagit frågan om bestämmande af den tidpunkt, vid hvilken införsel af de nu förbudne varorna skulle tillåtas, innan införselstullen på desamma var bestämd.
Sådane varor, som beläggas med en högre tull och sådane, som icke inom landet kunna till den mängd tillverkas, att de svara mot behofvet, hade, efter hvad jag tror, bordt förr lill införsel tillåtas, än sådane, sorn blifvit belagde med lägre lull eller hvaraf tillverkningen inom landet någorlunda svarar mot behofvet.
Förgäfves har jag i Utskottet sökt göra den princip gällande, att fabricatet och dess rudimateria i sammanhang bordt behandlas, såsom t. ex. Art. ull, ullgarn och ylleväfnader, hvilket också alstrat den oformligheten, att ull blifvit till förtullning indelad i tvänne klasser, nemligen: ad) gröfre, såsom Isländsk och Jutsk och b~) all annan, hvaraf den förra blifvit belagd med 2 sk. och den senare med 12 sk. införselstull, men kläde der emot sammanfördt med en gemensam af 2 R:dr skålpundet, hvaraf följden blir, att en aln comisskläde om 1 | skålp. vigt, kommer att draga en införselstull af 2 R:dr 24 sk., utgörande fullt 100 procent af värdet.
Tullen på spetsar af silke har blifvit utsatt till 16 § procent af värdet, men på taft och levantin till 33|:dels.
Införselstull på ett lispund fläsk är bestämd till 1 R:dr 16 sk. och på ett lispund ost 2 R:dr 0. s. v. Ett skålpund ullgarn har blifvit uppfördt till 2 R:drs tullvärde; ett skålpund grof ull till 20 sk. och finare d:o till 1 R:dr, som gör ett medelvärde af 3o sk.
Spinnlön skulle således blifva 1 R:dr 18 sk. för ett skålpund, eller mer än 200 proc. varans värde, och för det gröfre garnet mer än 3oo procent.
Om det är nyttigt, att de hittills förbudne varorne endast få införas till vissa få stapelstäder, och som nu är föreslaget, endast till trenne, så synes också billigheten fordra, att desse trenne dela med sig till alla de andre af den för nämnde varor inflytande tolagen.
Att anföra alla de tullbestämmelser, som jag anser för höga eller illa af - Bil. till Bevillnings-Utskotlets Betänkande, N.o ut. 17 afmälte, blir för vidlyftigt, hvarföre endast anföres som exempel införselstullen på kaffe, ost, hängslen, redskap och machinerier, gång-, linne- och sängkläder samt på Svenska tryckte böcker.
Desse antyda åtminstone icke, att Utskottet grundal sine beslut pä hopp om en ordnad näringsfrihet, hvilken ja" alltid förutsatt vid fattandet af mina beslut.
— Ovissheten om ) u innehållet af en författning i detta hänseende och om tiden, då den till efterlefnad blifver kungjord, må emedlertid tjena till ursägt för denna mindre goda product af Bevillnings-Utskottets bemödanden, och jag skulle ej vilja biträda ett beslut om en på liberalare grunder uppgjord tulltaxa, innan en författning angående näringsfrihet i samma anda får läggas till grund, hvarföre jag vördsamt ville hemställa, om icke Bevillnings-Utskottet får, efter skedd återremiss, hvilken jag yrkar, uppskjuta med behandlingen af detta ämne, intilldess den efterlängtade näringsfrihets-författningen kommer i dagsljuset.
— Alt detta snart måtte inträffa, derom torde Rikets Ständer tilläfventyrs böra hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, alldenstund yrkande härom sedan i8a3 förgäfves blifvit fortsatt, och alla slags auetoriteter under tiden äro i ämnet hörde, hvarigenom ärendet befinnes fullt utred t lill handläggning.” Af Herr Contracts-Proslen Hallbäck: ”Emot Utskottets förslag, att Rikets Ständer skola hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, det in- och utförsel af hittills förbudne varor icke, förrän från och med den i Januari 1844, medgifvas, reserverar jag mig, emedan för Rikets Ständer, som det derpå följande året skola sammanträda, erfarenheten blir alltför kort att med någon säkerhet kunna bedömma, hvad verkan förbudets förvandling i skyddstull kan hafva på fabriksrörelsen och tullintraderna.
Likaledes reserverar jag mig emot det förslag, alt berörde varor blott skulle få införas i Stockholm, Götheborg och Malmö, emedan en sådan inskränkning lärer vara ett ingrepp i öfriga stapelstäders rättigheter.
Skulle den åter dermed kunna vara förenlig, så anser jag det likväl icke välbetänkt, att man lill ofvannämnde städer icke hänfört Helsingborg, såsom det enda ställe, der under flere månader af året trafiken med andra länder är möjlig.” Af Herr Contracts-Prosten Nibelius: ’’Emot Utskottets förslag, att Rikets Ständer skola till Kongl. Maj:t frambära den underdåniga önskan, att alla förbud för varors in- och utförsel måtte upphäfvas, reserverar jag mig.
Jag fruktar, att förbudels upphäfvande för utförsel af Svenskt tackjern skall till en stor del tillintetgöra den inhemska stångjernstillverkningen.
Jag anser närBih. till R.
Prot. 18/j.o. 5 Sami. 1 Afd. i3 Häftet. 3 IS Bil. lill Bevillnings-Utskottels Betänkande j JY.o 21. varande tidpunkt, då fabrikerna i Belgien och ännu mera i England besväras af en ytterlig öfverproduction, vara illa vald, för att yttra den opinion, att de förbud, som hitintills ansetts nödiga för att skydda de Svenska fabrikerna, böra borttagas.
I en sak, sådan som denna, synes det mig, att man borde rådfråga ej blott theorien, utan äfven de exempel, som andra länder lemna.
I de flesta länders tulltaxor är förbudet å in- eller utförsel af ett större eller mindre antal varu-artiklar ännu bibehållet.
Oagtadt sin rikedom och högt drifna industri, vågar icke Frankrike, undervisadt af en dyrköpt erfarenhet, blottställa sig för öfversvämningen af Engelska fabricater; och en stor mängd dylika artiklar, hvaribland kläde, är derföre i Franska tulltaxan till införsel förbjuden.
Det tyckes då vara mindre försigtigt att blottställa de Svenska fabrikerna för en täflan, som de Franska ej kunnat uthärda.” Af Herr L. Lagerquist: ”Sedan, i anseende lill några ledamöters tillfälliga frånvaro, Höglofl.
Utskottet med 2 rösters pluralitet inom sig afgjort den för näringarne och landets bestånd djupt ingripande frågan om definitivt afskaffande af alla förbud emot varors in- och utförsel i Riket, finner jag mig uppmanad att, emot detta beslutna tillstyrkande, vördsamt anmäla min reservation.
Ämnets vigt påkallar sjelfmant ett allvarligt och samvetsgrant begrundande.
Förtrolig med de fleste industriella intressen, känner jag mig både behörig och förpligtad att vid detta tillfälle uttala liela min öfvertygelse, i den förtröstan, att Rikets Höglofl.
Ständer skola upptaga mina skäl och åsigter till en oväldig och rättvis pröfning.
En absolut handelsfrihet är icke medgifven i något annat land i hela den kända verlden, utan förbud eller restriclioner existera öfverallt i mer eller mindre mon, allt efter nationernas industriella utveckling och ekonomiska behof.
Uti England finnas icke blott ganska många egentliga förbud, utan äfven mångfalldiga införsejsrestrictioner.
Frankrikes tulltaxa upptager icke mindre än 3g2 förbud.
Uti Österrike och Ryssland äro förbudens antal icke mindre, snarare flera.
Uti Preussen äro spelkort, salt och en mängd medicinska droguer förbudna att införas; äfven uti Norrige skyddas den enda industri, som der utvecklat sig, nemligen bränvinsbränningen, genom förbud mot utländsk concurrens.
Skall då ensamt det torftiga, af naturen vanlottade Sverige ifrån detta allmänna förhållande göra ett undantag?
I den omhvälfning af vår Tull-lagstiftning, som vid denna Riksdag blifvit försökt, bar man uppställt såsom princip den fråga, örn förbud Bil. till Bevillnings-Utskottets Betänkande, N.-o 21.
19 skola finnas eller ej?
Likväl innefattar denna fråga på intet vis en princip i denna lagstiftning, utan helt enkelt en controll, eller ett säkerhetsmått.
Utur en sådan synpunkt är den af vigt, ja af den nödvändighet, alt hos oss en vis lagstiftning aldrig bör afsäga sig dess tillämpning.
Att detta i Höglofl Utskottets Betänkande skett, att man för en tom abstraclion, för den lilia tillfredsställelsen, att utur tull-taxan hafva uteslutit ordet förbud — uppoffrat en verklighet, sorn ostridigt innefattade en garanti för inre och en underhandlingsgrund för yttre förhållanden, — deremot är min reservation egentligen rigtad.
Få länder gifvas, för hvilka egandet af denna garanti är af så stor vigt, som Sverige.
Detta lands naturproducter, af beskaffenhet att kunna ingå i den större handeln — äro till antal, mängd och värde inskränkte.
En, så vidt man blott afser inhemska behof, högt drifven industri, beroende mera af handslöjd och huslig flit, än af egentligt fabriksväsende, är i Sverige uråldrig.
Den har midt under landets naturliga torftighet jämnat tillgång och behof; den har uppehållit landet under vexlingar, som hotat med förstörelse.
— Försatt i nödvändighet att med små medel först hjelpa sig sjelf, har den Svenska industriens rigtning förnämligast varit vänd inåt; dess verkan utåt har varit och måste vara, och skall med nödvändigheten af en naturlag, alltid blifva mindre betydlig.
— Vi hafva få råämnen för den utländska handeln, och åt dessa hafva vi blott kunnat gifva den första bearbetningen; men äfven denna arbetsförtjenst kunna vi ej umbära, hafva vi ej råd att gälda utländningen.
I ett sådant land, i ett land, der den yttre sjelfständigheten ovillkorligen betingas af fasta grunder för det inre sjelfbeståndet, der synes blotta consument-intresset, eller rättare minuthandelns små fördelar, icke böra göra lag för landets hushållning; och likväl är det endast detta intresse, sorn påkallat det nya handels- och närings-system, hvars stora hemlighet och innersta syftning uttalar sig i orden inga förbud!
— Längre har ej segern sträckt sig denna gång; så snart man vidrört tillämpningen, hafva de abstracta grundsatserne blifvit bortkastade.
Fremmande intressen, — om sådane rört sig i denna fråga, — hafva förlorat sitt spel, så snart man kommit till verkligheten.
Det är blotta skenet, namnet af en seger, som man vunnit; men i detta namn, liksom i många andra, ligger en fara, hvilken ej länge skall dröja att träda fram i dagen.
Denna fara skall visa sig inifrån och utifrån.
— Inifrån, genom den osäkerhet och den misströstan, den skall väcka i företag, hvilkas första och enda villkor är trygghet och förtroende; utifrån, genom hemliga eller uppenbara , men oaflåtliga sträfvanden att ernå frugterna al en seger, som nu 20 Bil. till B evilla ing.?
- Ul skottets Betänkande, IV.-o 21. skilldras såsom elt blott skenbart framskridande, men hvilka frugter äro: den Svenska industriens undergräfvande lill förmon för utländningen.
Efter min åsigt är just Sverige det land, sorn framför många andra bör iagttaga försigtighet, och försvara sig med förbud mot utländsk öfverproduction, till bevarande af sin ännu återstående industri, och till förbättrande af sin inhemska production, — serdeles som en njugg natur, och ett hårdt climat i de fleste fall försvåra arbetena och öka productionskostnaden.
Ingenting är mera förvändt, än att uti Tull-Iagarne blott afse en inkomst för Staten, eller ett fält för enskild vinning.
Dessa lagars återverkan på ett lands hela inre hushållning är för stor, deras inflytande på myntväsendet och capital-förmcgenheten är så omedelbart, och ändtligen deras vigt för landets politiska förhållanden, ofta för dess oberoende, så ovedersäglig, att man är fullt berättigad antaga, att ofvannämnde tvänne omständigheter, eller tullinkomst och enskild fördel, äro af underordnad betydelse.
Då nu såsom gifvet måste erkännas, alt industriel utveckling och production inom landet är nyttig och välgörande, så följer, såsom ett oettergifligt villkor för frambringande af sådan production, äfvensom för producentens bestånd, från Stalsmagternas sida, att afsältningstillfällen beredas åt inhemska producenterne, antingen de idka landtmanna-näring, eller handtverks- och fabriksrörelse i stad, ty saknas en jemn och lönande afsättning, så aftyna näringarne, och landets ställning blir i samma nion brydsam, om ej vådlig, som näringsidkaren icke förmår upphålla sig, och bidraga till Statens uppehållande.
Det är derföre af högsta vigt för alla intressen, att Tull-lagarne blifva efter landets behof ändamålsenlige, för att befrämja jordbrukets, handelns och industriens utveckling, eller med elt ord landets förkofran, allmän välmåga och belåtenhet; ty det kan ej bestridas, att utan näringar kan intet land existera, än mindre förkofra sig.
Att det fria systemet, som i Tull-lagstiftningen sedan i8a3 utvecklat sig hos oss, icke befrämjat landets väl, derom har man för ögonen de ojäfagtigaste bevis uti våra handtverkeriers förfall, tilltagande fattigdom i städerne, och de skaror af gesäller och flere till arbetsklassen hörande, som öfversvämma våra landsvägar, saknande arbetsförtjenst, uti våra hårdt anlitade faltigförsörjnings-anstalter, uti våra fyllda fängelser och uti den rubbade säkerheten för lif och egendom.
Det är derföre tid att återvända till ett skyddande system, som säkrare befrämjar näringarnes utveckling och det helas väl.
Som afsättning är hufvudvillkoret för all production, vill jag försöka, så godt jag förmår, utreda, huru och genom hvilka medel en jemn och lönande afsättning skall vinnas. Bil. lill Bevillnings-Ulskottets Betänkande, N.-o 2t. 2t Genom andra iänders reslricliva eller prohibitiva Tnil-lagar, kunna vi icke påräkna någon varagtigare elier lönande export vid stundom inträffad, öfverproduction af vårt jordbruks alster; på samma sätt förhåller det sig med handtverks- och manufactur-varor, som öfverallt äro utestängde; utomdess är vårt läge och hårda climat, som inskränker sjöfarten till några månader af året, till hinder för att begagna en tillfällig conjunctur i andra länder.
På det hållet är således icke att finna någon jemn eller pålitlig afsättning, eller några fördelar att hop as, hvarken för den ena eller andra näringen.
Den säkra och lönande afsättningen måste derföre sökas på den inhemska marknaden, hvilken ock alla författare af värde i Stats-ekonomien, ifrån Adam Smith räknadt, anse vida vigtigare, än den utländska.
Men för möjligheten af en sådan afsättning (hvad landtmannen beträffar) fordras en stor industriel befolkning inom landet — fordras betydande folkrika städer, hvilka consumera mycket, o,*jh dessa kunna endast uppkomma genom skyddade slöjder, fabriker och handtverkerier, lifvade och underlättade af handeln, samt utbyte af varor.
Älskar man heldre att kläda sig i utländsk än i svensk tillverkning, föredrager man förbrukningen af utländska handtverkeri-varor framför svenska, om antili bättre pris, så undergräfves landtmannens bestånd i samma mon, som städernas befolkning sättes på förhoppning; ty i samma förhållande, som handtverkaren saknar afsättning för sin production, inskränkes consumtion af landtmannens alster, och denna välgörande vexelverkan upphör, som uppkommer genom utbyte af öfverflöd och behof.
Handeln, som bedrifves med utländska tillverkningar, sysselsätter ingen större befolkning, den tvärtom åstadkommer folkminskning i städerna, genom för hand varande slöjdegrenars undergång och utrotande.
Om nu städernas invånare på lika sätt låta utländningen förse sina behof af lifsmedel, hvilka äfven som oftast erhållas för vida bättre pris, än de inhemska, så är det klart att ingenting mindre än välmåga och belåtenhet för så den ena som andra samhällsklassen skulle utveckla sig af det fria systemet.
Med civilisationens framsteg uppkomma öfverallt ökade behof; industriens utveckling måste med dem gå i jämnbredd; blifver den efter, eller qväfves den genom en ovarsamt tillåten utländsk införsel, så följer nöden snart i spåren, helst i ett land, hvars naturalster äro få, och i afsättning osäkra. 22 Bil. till Bevillnings-Utskottets Betänkande, N.-o 21 Nationens oberoende hvilar i väsendtlig grad på landets egen kraft och förmåga att frambringa de genom ci vilissalionen ökade lefnadsbehofven, serdeles de första och angelägnaste, såsom kläder och föda.