Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
70 öre pr nonp.-rad Drottning Louise af Danmark.
t dessa dagar firar som bekannt ansett tillfället lämpligt det danska att veckans nummer konungaparet en be- meddela guldbrudens bild.
tydelsefull fest i och i vacker den lysande kret- Drottning Danmark sen af närmare o c h fiär- den mare under anhöriga ner; till Köbenhavn - samlats från o c h vän- ha representanter Europas snart sagdt samtliga furstehus, och i Louise 7 september 1817 föräldrarnes landtgrefve Hessen — Vilhelm och Charlotta sök af föddes i Kassel hans — af maka sommarbe- på deras gods i H e s - hamnen vid Sundet gunga sen.
flaggsmyckade flottiljer ingick hon äktenskap med mäktigaste prins Kristian af Gliieks- från världens stater.
D e t är den fem- tioåriga dagen af ett lyck- ligt äktenskap, hugfästes, som där konung Kri- borg, blef jare.
träffade Kristihimmels- färdsdagen den 26 dennes.
Nära vänskaps- släktförbindelser vårt eget med tinga ett konungahus det danska äfven och på- här allmännare för tresse kan ej den lifgardet nio utsedd år till tronföl- V i d Fredrik blef alltså drottning till senare VILs Louise af D a n m a r k.
Hennes äldste son, Danmarks nuvarande tron- följare, Karl är förmäld X V: s dotter, med hvar- igenom Sverige k o m m i t in i den annat än förstärkas känsla tiden ryttmä- hemma O c h detta in- ytterligare som intresse guldbrölloppet i K ö - benhavn.
maj 1842 på den vid och död och förena som stare häst stian o c h d r o t t n i n g L o u i s e s in- 26 tjänstgjorde guldbröllopsdag, som Den af afbrödrasam- talrika så att säga äfven barnakrets, som nu närmast hyllar moderns hedersdag.
kan det inbördes O c h m e d skäl sägas, att det kärleksförhållan- hörighet, s o m väl d o c k i det grunden aldrig upphört att hennes barn lefva äfven hos de skan- gifvit hennes l i f dess ri- dinaviska Prins kaste folken.
Karl har ning afrest havn och vårt land gående Idun med till uppvakt- Köben- representerar under de på- mellan henne och är det, s o m innehåll.
S o m en tillgifven o c h klok hustru har måls med hon stått vid sin g e - sida, stödt honom råd o c h dåd i m ö r k a festligheterna.
tider o c h delat hans lycka har därför också i de ljusa, men under allt
Gå ut i lifvet!
Se, hvad vrångt där gifves, Men när bland dy och grus du skåda fått, Hur skönhetsblomman äfven trifves, Tänk då, att lifvet är på både ondt och godt!
fs .. detta ha hennes barns väl o c h ve legat henne närmast o m hjärtat från den första dag, hon tog dem i famn; hon har offrat dem sina flesta och bästa tankar, hon har älskat d e m m e d en moders ömmaste kärlek.
Men hon har o c k fått en rik lön därför i deras genkärlek.
D e n hängifvenhet, med hvilken de alla äro bundna vid föräldra- o c h barndomshemmet, är sällsynt att träffa i borgerliga kretsar o c h än mer i furstarnes.
Rysslands kejsarinnekrona, grekiskt konungaskap, den engelska tronföljdens lockande storhet — intet har kunnat försvaga denna barnakärleks innerliga glödl Men har o c k makans o c h moderns glada pliktuppfyllelse så att säga utgjort hjärtpunkten i drottning Louises lif, har hon likväl funnit både tid o c h krafter för äfven andra intressen.
H o n är hedersledamot af D e sköna konsternas akademi, detta ej blott på grund af sin höga ställning.
D e t är en känd sak, att hon från ungdomen med intresse dyrkat målarkonsten, och ännu i sin h ö g a ålder sysslar hon lifligt därmed.
Många af sina släktingar och vänner har hon gladt med alstren af sin pensel o c h skaffat basarer o c h välgörande syften en extra intäkt genom gåfvor af taflor eller föremål, som hon dekorerat.
H o n har också målat flere altartaflor, mest kopior, o c h skänkt dem till kyrkor rundt landet, som förut saknat sådana.
sidan af målarkonsten lägger musiken i synnerhet beslag på drottning L o u i s e s intresse.
H o n är närvarande vid nästan alla större kon- serter i hufvudstaden, o c h i sitt hem samlar hon omkring sig musikens utöfvare till intima små soaréer.
En främmande virtuos k o m m e r sällan till K ö p e n h a m n, utan att b l i inbjuden till hofvet o c h vänligt mottagen af drottningen.
H o n spelar själf piano, o c h det är ett a f h e n - käraste nöjen att deltaga i ett m e d någon duktig pianist ur hennes närmre eller fjärmre omgifning.
^STRINDBERG.
H v i l k e t ä m n e är v ä l för en gift k v i n n a intressantare o c h o u t t ö m l i g a r e än d e t o m hennes b a r n?
Ä f v e n den mest tyst- l å t n a tinar u p p, l o c k a s att d e l g i f v a sina er- farenheter rörande b a r n a u p p f o s t r a n, h v a d h o n iakttagit, hört o c h sett h o s sina barn, s o m j u mestadels (naturligtvis!)
äro d e k l o k a s t e, snällaste o c h mest f ö r s i g k o m n a a f alla.
O c h så är konversationen åter i full g å n g.
[Ang vår öfver gamla lärdomsstaden Med spelande vind och solskenshåg.
I knopp stå kastanjerna, hela raden, Och lifvet vimlar i Promenaden, Där Fyris spränger mot Islandsdammen B ö r i så fall valet a f samtalsämne ej i sig Till glittrande skum sin gula själft våg.
anses förkastligt, b ö r d o c k så m y c k e t större försiktighet iakttagas, d å det g ä l l e r valet a f person, till h v i l k e n frågorna ställas.
G å till d i g själf, k ä r a läsarinna, forska i Jag mötte just nyss den glada ditt flocken m i n n e: h a r det ej h ä n d t d i g, att d u, Från sista » pluggningen » för k a n termin: s k e a f omständigheterna därtill förledd, Sju unge män och så midt i skocken tillgripit s o m första bästa den frågan: » H u r u m å n g locken a b a r n har N i?
» o c h fått till svar — • En ljushyllt flicka, som bar på en b r ä n n a n d e r o d n a d, en fuktig b l i c k, ett Sin käcka, hvita studentskemössa Så visst som hvar af de andra dröjande, sin.
l å g m ä l d t: » V i hafva intet b a r n.
» H a r d u ej k ä n n t d i g till m o d s d ä r v i d, s o m o m d u ofrivilligt t r a m p a t p å, tillfogat smärta åt en försvarslös v a r e l s e?
O c h d o c k g ö r sig så m å n g e n, s o m skulle anse det s o m den största hjärtlöshet att, g å n g p å g å n g, endast f ö r att stilla sin nyfikenhet, blotta o c h rifva u p p ett omsorgsfullt f ö r b u n d e t sår, moraliskt taget s k y l d i g till ett d y l i k t f ö r f a r a n d e!
Kunde b l o t t d e n t a n k l ö s a h o p e n fatta eller k ä n n a ens hälften a f det l i d a n d e, den b a r n l ö s a har att utstå, så m y c k e t djupare s o m det måste lidas i tysthet!
Nej, sannerligen — jag måste stanna En smula häpen och vända mig om: Då äro ju sagorna ändå sanna, Att mån och kvinnor ä likadana ...
Nå, huru som helst, den vackra synen Den täcktes mig väl, som här den kom!
» Den tyngste Sorg og Möda Hon var så frisk som den unga våren, Er den, som ingen ser; Och kinden blommade åppelskär.
Det verste Mein te Gröda som inkje ter, Att de ska finnas där, nog förstår Er Aa, en, det, seel er den, som klaga foer, Men fåfängt sökte jag efter spåren Og ventar Hjelp og Raad Mot den, som löynleg draga foer Af den där » bristande kvinnligheten- », å quatre mains Som är på tal både här och där.
Og aattar Spot og Haad! » Drottningen utvecklar äfven, liksom vår egen landsmoder, en betydande verksamhet i välgö- renhetens tjänst o c h till fromma för närliggande sociala intressen såsom förbättring af sjukas och svagas ställning o c h särskildt af mindre lyckligt lottade barns.
H o n har i sin tid tagit initiativet till stiftandet af Danmarks diakoniss- anstalt, som nu utvecklat sig till en omfat- tande betydelse, o c h hon står personligen som beskyddarinna för en mängd asyler o c h barn- h e m, de där alltid kunna påräkna hennes nit och inflytelserika hjälp.
E t t vackert drag, som ock må beröras, är det trofasta intresse, hvar- med hon omfattar alla, som höra eller hört till hennes eget eller hennes föräldrars hus.
H o n släpper d e m aldrig helt ur sikte, gör sig underrättad o m deras omständigheter o c h villkor o c h är alltid glad att se o c h tala vid d e m.
Denna vackra egenskap har gått i arf till hen- nes barn.
D e t danska folket är också med kärlek o c h vördnad nära fästadt vid sin drottning, o c h de hyllningar, som nu omskalla silfverbruden, ha helt visst en sannare o c h hjärtligart klang än många gånger bullret af de ovationer, som äg- nas denna världens uppsatte.
D å u p p h ö r d e n o g o c k s å alla p l å g s a m t när- g å n g n a frågor, allt det o g r a n n l a g a g y c k e l, f ö r h v i l k e t den barnlösa n u ständigt är utsatt.
Tänk, om de komme ändå till H slutet v e m känner v ä l p å förhand, o m ej en De gamla lärorna blott på skam!
fråga sådan s o m: » M å n n e i c k e er m a n bra gärna s k u l l e — vilja hafva en a r f v i n g e?
» åter Ett ögonblick, ett så snabbt förflutet rifver u p p d e d a m m a r, s o m det krafts års- Ett flickansikte, ett solomgjutet — l å n g t b e m ö d a n d e att u p p f ö r a f ö r att h ä m m a En spelande blick ur blåa ögon v i d a r e framfarten a f en b å d e h ä l s a o c h Ha lockat sällsamma tankar l den fram,.
y c k a undergräfvande s o r g; h v e m k a n beräkna, Johan Nordling.
att ej den i de flestes t y c k e o s k y l d i g a f r å g a n: Den barnlösa.
» «$ \ Äh!
verkligen? » — » I c k e ett e n d a?
» ® * - — » J a s å, 3 år, o c h i c k e ä n n u?
» — » N e j d e t k a n d å i c k e vara möjligt. » — » T ä n k så l e d s a m t!
H v a d er m a n måtte sörja öfver att ej h a f v a n å g o n arfvinge, » o.
i o ä n d - lighet.
H v e m känner ej till dessa o c h m å n g a an- d r a d y l i k a i tanklöshet framkastade frågor o c h utrop, s o m oftast uttalas, utan att dikteras a f ett verkligt, sannt k ä n d t intresse, men v ä l fastmer s o m ett slags n ö d f a l l s f y l l n a d i det t y n a n d e samtalet eller s o m första u p p s l a g vid närmandet tränne k v i n n l i g a varelser emellan, d å m a n v a n l i g e n tar till det till hands l i g - g a n d e ämnet f ö r att gifva bättre fart åt k o n - | versationens trögt flytande ström.
» H u r u m å n g a barn har N i?
» k o m m e r ett af saknad o c h sorg ä n n u s k ä l f v a n d e modershjärta att flöda öfver vid t a n k e n p å ett barn, h e n - nes enda, h o n n y l i g e n f ö r l o r a t?
F ö r att ej tala o m sådan o g r a n n l a g e n h e t o c h brist p å hjärta att f ö r den b a r n l ö s a helt k o r t o c h kategoriskt förklara, att b a r n l ö s a ä k t e n s k a p aldrig k u n n a förblifva l y c k l i g a, h v i l k e t j a g e n g å n g h ö r d e yttras till en u n g k v i n n a, h v a r s enda, stora sorg j u s t var, att hennes äkten- s k a p blifvit utan frukt.
S j ä l f sörjde h o n djupt däröfver, äfven för sin egen del, t y hon v a r innerligt fäst v i d b a r n, m e n ännu så m y c k e t mer därfore, att hon t r o d d e, det hen- nes m a n, ehuru h a n visade sig l u g n o c h n ö j d m e d f ö r h å l l a n d e n a, d o c k i djupet a f sitt hjärta äfven k ä n d e s a m m a s a k n a d.
— H v a r f ö r taga d å de b a r n l ö s a i c k e u p p f o - sterbarn, k a n v ä l n å g o n härtill i n v ä n d a.
D e t sättet tillgripes j u o c k rätt ofta f ö r att fylla tomheten, m å n g e n g å n g till l y c k a för den lilla stackare, som s å l u n d a räddas
från att g å under i elände o c h f a t t i g d o m.
Oftare s k u l l e n o g o c k s å u p p t a g a n d e a f foster- barn f ö r e k o m m a, såvida ej den till barmhär- tighetsverket redan hälft utsträckta handen f ö r l a m a d e s a f fruktan för, att ett upptaget barn aldrig helt o c h fullt s k a l l k u n n a intaga den t o m m a platsen, utan alt n å g o n händelse under ett eller annat s k e d e i dess l i f möjligen k u n d e f ö r b y t a till själfförebrående ånger den kärlek, s o m från fosterföräldrarnes sida b o r d e k o m m i t barnet till d e l.
T a g e r ett barnlöst par, h v i l k e t m a n ej så sällan ser, till s ä l l s k a p o c h l e k s a k ett hus- djur, v a r e sig h u n d eller katt, visst ä r o d å åter ogrannlagenheten o c h taktlösheten framme m e d uttryck s å d a n a s o m: » A h l S e där, h a vi j u herrskapet X.
m e d familj? » eller » H u r u m å r er herr s o n?
» eller annat i s a m m a stil.
D e n barnlösa m å sluta sig i n o m sig själf huru m y c k e t s o m hälst, alltid är hennes brist en n a g e l i ö g a t p å andra, s o m g e n o m s. k.
g o d a råd, v ä l m e n t a antydningar o c h b e k l a g a n - den å n y o röra u p p sorgen o c h k a n s k e störa för l å n g a tider det t i l l k ä m p a d e l u g n e t g e n o m ett ö g o n b l i c k s tanklöshet.
tio H a n g a f mig en k y s s o c h s k ö t m i g så ifrån sig.
» S å vacker du ä r l » allvarsam » S ä g O t t o; klär m i g f o u l a r d k l ä d n i n g e n bättre än min h v a r d a g s k l ä d n i n g?
» » I n t e bättre, J u l i a, men p å ett a n n a t v i s.
» J ä g såg bort till min s v ä r m o r; h o n l o g föinöjd o c h h ö l l fram min k a p p a åt mig.
J a g kysste henne p å pannan o c h h v i s k a d e henne i örat: » J a g tackar d i g snälla m a m m a för rådet; j a g l o f v a r säkert att bättra m i g.
M i n a m e d m ä n n i s k o r s k o l a hädanefter inte k u n n a b e k l a g a sig öfver, att j a g l ä m n a r d e m obe- aktade för min herre o c h m a n s skull. » och k i k a r e — o c h j a g är färdig!
minuter är den toaletten k l a r.
» M e n lilla m a m m a s k a k a d e m e d min o g i l l a n d e sitt hvita h u f v u d.
» Ä r d u inte a f s a m m a mening kära m a m m a, » frågade j a g leende.
E n h v a r d a g s k l ä d n i n g är d a g s k l ä d n i n g o c h ingen passande teatern. » På som j a g, en hvar- dräkt för » M e n k l ä d n i n g e n är j u ä n n u riktigt s n y g g, » i n v ä n d e j a g; » d e n sitter bra, ser inte alls sliten ut, o c h O t t o — tro m i g m a m m a — ser inte en g å n g, att j a g inte är teaterklädd. » » J a, j a, det kan j a g n o g t ä n k a; han är ännu alldeles för betagen i d i g för att g e akt p å din toalett; men låt n u o c k s å så v a r a, den tid s k a l l k o m m a, d å h a n vill se d i g v ä l k l ä d d ej b l o t t för sin egen skull, utan äfven för sina vänners, o c h d å skall det v ä l för- tryta d i g, o m han först b e h ö f d e g ö r a d i g u p p - m ä r k s a m p å n å g o t, s o m hvarje fru är skyl- d i g sin m a n o c h sig själf.
D u lefver ä n d å m e d i v ä r l d e n o c h får g ö r a d u s o m alla andra människor, annars v ä c k e r d u uppseende. » » H v a d b r y r j a g m i g o m andra människor, b a r a j a g är O t t o till b e h a g!
» H ä r o m någonsin behöfves en h ö g grad a f finkänslig grannlagenhet för att ej g ö r a h v a d » D e t säger d u nu, d å d u bokstafligen b a r a o n d t är värre.
I l y c k l i g a kvinnor, s o m v u n - lefver för din k ä r l e k; m e n så k a n det inte nit den h ö g s t a vinsten p å lifvets lotteri, alltid förbli.
D e t är ett stort fel, s o m låder m o t d e m, s o m ej få k ä n n vid a d de e n flesta u n g a fruar; hela v ä r l d e n är f ö r renaste, den största a f jordelifvets fröjder, mo- d e m ingenting, de h a bara en, sin herre o c h dersfröjden!
m a n, s o m d e d y r k a, o c h b e k y m r a sig platt barmhärtiga M i n toalett s l o g an o c h b e u n d r a d e s, det märkte j a g väl j men j a g såg o c k s å n å g o t annat, n å g o t riktigt m ä r k v ä r d i g t, j a g såg — att min herre o c h m a n g l a d d e sig däröfver.
Thesi Från lidandets oeh våren K — a.
Min herre och man.
§ a g satt i all ro framfor min b r o d e r b å g e o c h arbetade p å en v a c k e r tidningsport- följ, en g å f v a ä m n a d min herre o c h m a n.
B r e d v i d m i g h a d e j a g visserligen o c k s å en intressant b o k l i g g a n d e, i h v i l k e n j a g d å o c h d å tog en titt, o m till fördel för broderiet vill j a g lämna osagdt.
J a g vet b l o t t, att detta d u b b l a arbete till fullo sysselsatte m i g.
M i d t e m o t m i g satt min snälla s v ä r m o r m e d sin oskiljaktiga s t i c k s t r u m p a o c h likaledes m e d en b o k.
M e n i svärmorsåldern är en b o k inte längre i stånd att helt o c h hållet fängsla lä- sarinnans k ä n s l a o c h t a n k a r o c h låta henne g l ö m m a allt annat.
M a m m a slog o c k s å igen sin b o k o c h lät b l o t t d e otröttliga strump- stickorna taktmässigt rassla m o t hvarandra.
O m en stund såg h o n u p p.
» Julia! » » H v a d v i l l d u, m a m m a, » for j a g u p p, tämligen förströdd, d å j a g ännu till hälften lefde m e d min romanhjältinna.
» S a d e d u inte i m i d d a g s, att d o k t o r G r u b b e h a d e s k i c k a t er billjetter till o p e r a n?
» » Jovisst m a m m a, det har han g j o r t.
» » J a, d å tänkte j a g, det k u n d e vara tid för dig att g ö r a d i g i o r d n i n g.
» » Ä r k l o c k a n redan så m y c k e t?
« » Strax sex. » » Å h, då b r å d s k a r det i n t e.
O t t o är här i rappet, o c h då har d u ä n n u inte gjort din toalett. » » G j o r t t o a l e t t?
H v a r f ö r s k u l l e j a g det, mamma? » » D u kan väl ä n d å inte sätta d i g p å par- kett i din h v a r d a g s k l ä d n i n g!
» » I min hvardagsklädning — j o, bevars! » utbrast j a g, r o a d a f den g a m l a d a m e n s för- våning.
» J a g tar b a r a a f m i g förklädet, tar p å min svarta spetsjabot, ett halsband, svarta handskar, d e passa till alla k l ä d e r; solfjäder intet o m sina m e d m ä n n i s k o r, utan att betänka, att de g ö r a sig löjliga d ä r i g e n o m.
O c h her- ren o c h m a n n e n låter helt l u g n t tillbedja sig, han är en m y c k e t efterlåten härskare o c h inser t y v ä r r oftast för sent, hur efterlåten han varit. » J a g skrattade.
» Men m a m m a, Otto tycker j u o m enkelhet, det vet d u v ä l.
» » M y c k e t riktigt, j a g sätter o c k s å v ä r d e där- p å o c h skattar den äfven h o s d i g, mitt b a r n; men e m e l l a n det e n k l a o c h det o p a s s a n d e är en ofantlig skillnad.
H a d e d u ingen annan k l ä d n i n g än den där h e m m a k j o l e n, skulle d u n o g k ä n n a det bittert o c h anse för en stor förödmjukelse, o m d i n a b e k a n t a skulle se d i g med den. » » M e n m a m m a, j a g afstår så gärna från att bli b e k i k a d; j a g går v ä l inte för toalettens skull p å teatern. » » K ä r a barn, f ö r v e x l a inte b e g r e p p e n; man går inte p å teatern för toalettens skull, men m a n g ö r toalett, o m m a n går p å teatern; o c h b e k i k a d b l i r d u alltid i den enklaste s o m den elegantaste d r ä k t; det är n u så e n g å n g seden p å teatern.
D e n d ä r enkelheten i d i n a tänke- sätt är en slags sport o c h alls inte att u p p - fatta s o m n å g o n d y g d; tvärtom är d e n en försumlighet m o t din omgifning, o c h inte så litet b e k v ä m l i g h e t spelar o c k s å sin roll.
O m d u fortfar s o m hittills m e d den sporten, s k a l l O t t o snart stöta sig d ä r p å.
» J a g h a d e stött a r m b å g a r n e m o t b r o d e r b å g e n o c h såg b e g r u n d a n d e framför m i g.
D å föll min b l i c k p å k l o c k a n — Vä 7!
M e d ett raskt beslut " s p r a n g j a g u p p o c h in i mitt r u m.
S å r a s k t h a d e j a g än i hela mitt l i f inte gjort toalett.
J a g t o g p å m i g m i n n y a lax- f ä r g a d e f o u l a r d k l ä d n i n g, en g å f v a a f O t t o, o r d n a d e mitt hår till en g r e k i s k k n u t o c h h a d e j ä m t o c h l a g o m tid att k n ä p p a ett arm- b a n d o m min h a n d l o f v e, d å j a g h ö r d e O t t o fråga i r u m m e t b r e d v i d: » Ä r J u l i a inte färdig ä n?
» J a g inväntade inte m a m m a s svar, j a g s l o g u p p dörren o c h flög m i n herre o c h m a n i famnen.
» M i n hjärtans ä l s k l i n g, är d u f ä r d i g?
D e t är h ö g tid; j a g h a r försenat m i g en s m u l a.
» Bohrn.
b a r m h ä r t i g h e t e n s v ä r l d.
N å g r a S t o c k h o l m s b i l d e r af Cecilia Bddth-Holmberg.
ör mången allvarlig svensk mans o c h kvinnas föreställning, står S t o c k h o l m hufvudsakligen som en tummelplats för öfverdrifna, hvarandra ständigt af- lösande nöjen, icke alltid af bästa o c h renaste slag.
Jag har äfven träffat mer än en utländing, som skarpt klandrat det » cancan- l i f », af hvars berusning den glada hufvudsta- dens innevånare tyckas fängslade.
Sanning ligger det otvifvelaktigt i dessa o m - dömen, men det är dock endast en sida af Stockholmslif, som af dem träffas.
Ty det gifves äfven ett beundransvärdt Stockholm — icke blott på grund af det vackra, som naturen o c h konsten hafva att bjuda, utan än mer af det goda, det uppoffrande, som lyckligtvis finnes, om det också icke är det första, som J u s t därför är S t o c k h o l m icke blott landets tänkande hufvud, utan äfven dess klappande hjärta.
synes.
I S t o c k h o l m, liksom i andra storstäder, ligga lifvets motsatser hvarandra så nära; den re- sande, som beundrat det nya S t o c k h o l m vid Stureplan, Esplanad oeh Strandväg, skulle studsa, om han såge in i Södermalms kyffen eller i de usla hålorna i stadens andra ut- kanter.
F ö r många af dem, som befolka denna nö- dens o c h brottets värld, äro straff-fängelset o c h » G r a b b e n s g ä r d e » i bokstaflig mening central- punkterna, o c h af dessa torde det senare vara mera fruktadt än det förra.
Omkring dessa båda stora anstalter för de » e l ä n d a », inrättade af stat eller k o m m u n, gruppera sig dock en mängd smärre, hvilka för sin publik icke bli » inrättningar » — ett namn med en viss frånstötande klang — utan » hem ».
Många af dessa hem hafva tillkommit pä grund af rent enskilda initiativ, o c h många förestås ännu af enskilda personer samt helt och hållet frivilligt.
E n del af d e m hafva satt till sin uppgift att erbjuda skydd o c h huld åt de olyckliga, som redan fått en mer eller mindre tillfällig
annonseras af vaktmästaren.
Vi hälsa därpå pä en serligen ej läsa sig till; de vinnas endast ge- af värdinnorna, den berömda talarinnan mrs Wyn- nom direkt besök i asylen eller genom delta- ford Philipps.
Längsmed rummets fönstersida är gande i dess verksamhet; m e n kanske kan ett buffeten anordnad, och här serveras té, kaffe, té- skrifvet ord åtminstone hos en o c h annan A l l a dessa skyddsbärdar äro dock lika i bröd och tékakor samt lemonad.
Vi begagna nu tillfället att taga i betraktande väcka en önskan att personligen göra denna ett: i drifkraften, som förlänar tålamod och några af de vackra taflor af årets utställning, hvilka bekantskap, lika m y c k e t värd som allt det styrka i detta stora, svåra arbete.
I hvarje fylla väggarne i alla de stora salongerna.
Som sköna vår hufvudstad har att bjuda på — j a, räddningshem, det må heta skyddshem för fri- bekant står akvarellmålningen mycket högt i Eng- långt mera, ty när det senare i de flesta fall gifna fångar, härberge för husvilla, Magdalena- land, och många utmärkta alster af denna konst finnas utställda här.
äger endast eller öfvervägande intelligensens hem m.
, i hvarje sådant hem skall man, Och så måste vi beskåda gästerna något, skönhet, är den förra präglad af hjärtats sanna, hur olika formerna o c h uppgifterna för öfrigt hvilka ungefär till två tredjedelar utgöras af damer.
ovanskliga fägring o c h skänker därför o c k en ställa sig, alltid möta samma anda: den rent Här, liksom på dylika tillställningar i England, helt annan, varaktig värme, lifsglädje samt håg ser man den märkvärdigaste blandning i toalett- kristliga barmhärtighetens, den som drifver att själf verka i » kärlekens tjänst », äfven om väg.
Alla grader, från de enklaste promenad- människor med varma hjärtan o c h klara tan- kostymer — med flor, hattar och kappor — till man ej fått tiil sitt lifskall att arbeta kar att ägna l i f o c h kraft åt den olyckliga, de elegantaste supétoaletter, äro representerade.
och som i en kristendom också framför i en eller annan asyl, väcker lust att vara en Mer än vanligt förekomma dock kanske promenad- hjälpare, om o c k på afstånd o c h så att säga allt ser den praktiska kristendom, som en gång dräkterna, ty här äro många » businessladies », många hårdt ar ' ietande kvinnor, som sätta sig i reserven.
blifvit så uttalad: » jag var hungrig, o c h I gåf- öfver sådant som aftontoaletter, under det dock de ven mig äta; jag var törstig, o c h I gåfven mig D e hem, o m hvilka jag i all korthet äm- förnämsta förkämparne för kvinnofrågan uppträda dricka; jag var husvill, o c h I härbergeraden nar berätta, äro — delvis — från början in- i sådana dräkter, ytterst eleganta o c h smakfulla.