Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:r 4a1 6e6 Best), och Ekart* Utslc. Betänkandet). anser Utskottet delta böra öfverlämnäs lé hvarje Stads polis och enskilda omtanka, att till vådors afvärjande vidtaga de tjenligaste medel. 2:o Under medgifvande af redan anförde ovillkorliga grundsats, att Brännvins-tillverknings-rättigheten endast stödjer sig på egandet af jord och kan med Statens förmån icke annorledes utöfva»; så lärer väl frågan angående Krono-Bränneriernaä upphörande vara hufvudsakligen afgjord. R, H.
Ständer tillstyrkas derföre, att i underdånighet yrka deras afskaffande, enär deras tillvarelse icke allenast strider emot den antagne grundsatsen, utan äfven erfarenheten visat, att de i samma förhållande tillfogat landtmannen skada, som de gifvit Staten ringa vinst, må hända i sednare tider ren förlust.
Detta besannas ytterligare af det erkända factum, att största delen af det Brännvin, som vid Krono-Brännerierna blifvit tillverkadt, ännu finnes osåldt, hvilket bevisar, att landtmannens tillverkning med de redan stadgade pannerymder fullt uppfyller äfven de största Städernas behof, utan prisets stegring.
Edvad åter beträffar deras bort-arrendering till enskilda personer uti Städerne Stockholm, Götheborg och Carlskrona, så följer af det föregående, att en dylik åtgärd icke vidare bör ega rum, hälst samma endast framkallat några få personers enskilda vinst Besil. och Ekon.
627 på hela landets bekostnad, men att den hjelp, som för jordbruket bör åsyftas, derigenom förminskats.
Skuile Riksens Höglofl.
Ständer antaga och Kongl, Maj;t lemna Nådigt bifall till denna framställning, kommer 3 mom. uti 2 §. ifrån författningen att utgå, och ingen annan brännvins^brännings-rättighet af hvad slag som hälst, eller sättet för dess titöfvande, att Städerna tillerkännas, än den, som i i mom. bärof* van föreslagen är. 5:0
Ett lika förhållande inträffar med den för
Qvarnegare yrkade rättighet till BrännVins-bränning.
I följd af den ahtaghé principen, kan ULskottet densamma ingalunda tillstyrka.
Qvarnegare producera icke den säd, som de disponera* och med samma skäl skulle Ämbetsmän med flere, hvilka ega sin lön I spannemål, och i allmänhet en hvar, som ej har jordbruk, men på ett eller annat sätt kan skaffa sig tillgång på tudimaterier, Sfven ega rättighet till förädling, hvilket aldrig kan blifva förenligt med jordbrukets fördel.
Beträffande åter Torpares yrkade rättighet att tillverka Brännvin, så synes den med något skäl kunna sättas i fråga, enär det icke kan nekas* att de äfven äro jordbrukare och någon gång innehafva mera jord än egare af de mindre hemmansdelar; men flere skäl tala deremot, de befarade olägenheterne synas blifva större än 620 Best), och Ekon.
Beiänkanäen. fördelarne.
Da en starkare prodnction af Spannemål och Jordfrukter, än man till sitt hushåll behöfver, bör ibland annat ligga till grund för Brännvins-tillverkningen; så kan icke rimligen åt Torpare tillerkännas rättigheten att förädla en vara, hvaraf de till brödföda sällan hafva tillfyllest.
De skulle oftast bränna med förlust, och deras arbetsförmåga kan användas med större fördel både för dem sjelfva och husbonden. ✓ Åverkan på hemmanets skog, Lönnkrögaranästens uppkomst samt i allmänhet minskad moralitet och arbetshåg torde af denna rättighet blifva gifna resultater.
Husbondens eller Hemmansegarens bifall, såsom ett föreslaget vilkor, synes väl kunna afhjelpa en del af dessa olägenheter, men undanrödjer icke de öfrige, hvilka framstå i all sin kraft.
Rika tillfällen för missbruk skulle derigenom troligen öppnas, så väl för olofliga bränneriers anläggning af Stadsboar vid de utom Städerna på deras jord belägne Torp, som äfven för hemmansegare å Landet och Possessionaten, att tillverka en mångdubbel qvantitet brännvin mer än hvartill de efter hemmansvärdet vore berättigade.
Torpares behof af brännvin och drank är för öfrigt så obetydligt, att de lätteligen af husbonden kunna sådant tillbyta sig emot Spannemål eller eprot arbete och dagsverken. Besv. och Ekon.
Utsk. Betiinkanden. 62.9
I följd häraf, och då det synes vara i sin ordning, att sådana Torp, hvilkas värden blifvit inberäknade uti Hemmanets, och hvars åboer ej hafva egande rätt till Torpen, icke heller få åtnjuta Brännvinsbrännings-rattighet, så tillstyrkas Riksens Höglofl.
Ständer, att till oförändradt bibehållande anmäla 2 morn. i 1 §. med tillägg, att de Torp, som äro afvittrade och vid Bevillnings-Taxeringen särskildt upptagne, må ega rättighet, att efter deras åsatte värden få bränna, hvarunder KronoTorpare äfven inbegripas, dock ej de, sorn sss på allmänningar och ännu njuta frihetsår.
Hvad åter beträffar utjordar och lägenheter, som äro bebyggde och med särskild åbo försedde samt uti extra Roteringen deltaga, så är deras rättighet efter nämnde moment gifven. 4:0
Om ändamålet, jordbrukets uppkomst, genom brännvinsbränningen icke skall förfelas, så måste den tillåtne pannecymden bestämmas sä, att större possessioner icke blifva i sin mån mera gynnade, än mindre lägenheter.
Häremot skulle uppenbart strida, om de på hemmansegor belägne Bruk, Qvarnar, Sågar, Fabriker och andra inrättningar. skulle ingå i hemmansvärdet, vid beräknandet af pannerymden.
Utskottet afstyrker derföre bifall till denna motion och anser den grund, som nu följes, äfven hädanefter böra bibehållas, nemligen att 63° Besv. och Ekon.
Betänhandcn, Brännvins pannerymden endast bestämmes efter hemmanets, hemmansdelens eiler lägenhetens värde, såsom orden lyda i högstberörde Nådiga författning. 5:0
Den nu gällande uti 3 classen gjorde fördelning af Pannerymden anser Utskottet uppfylla sitt åsyftade ändamål och följaktligen böra förblifva oförändrad, Beträffande åter den omständigheten, att, sedan författningen utfärdades, eller år 1815» £a* norn den allmänna pennirgeförlägenheten och bristande afsättning på Landtmannaproducter, hemmansvärdet nu blifvit nedsatt, och således rättigheten till en visa pannerymd äfven blifvit förminskad, så tror Utskottet, att detta till dato föga egt rum, då, oaktadt landtegendomarnes fall, bevillningens utsatta minimum för hvarje
Uän tillåtit en ringa minskning uti hemmanens åsätta Taxeringsvärde.
Men Utskottet finner likväl någon beständig norm vara nödvändig, emedan Bevillningsgrunder kunna ändras och, i följd deraf, den tillåtna pannerymden underkastas en lika förändring, högst menlig, ej mindre för Landtmannens beräkningar, än för bibehållandet af samma tillverkningskärl.
Utskottet tillstyrker derföre den underdåniga hemställning, att det för år 1822 uppskattade hemmansvärdet, hvilket, såsom redan faststäldt, nu mera icke kan genom öfverdrifne uppgifter förstoras, måtte intill nasta Riksdag Eesv. och Ekon, Utsk, Betänkanden.
631 tagas till grund för pannerymden, på sätt författningen i öfrigt stadgar med härefter förändrad redaction af 1 §. 6 morn.
Vidkommande motionerna, som blifvit gjorda deremot, att man blott till hälften af den i förhållande till jordens värde tillåtne pannerymden får begagna do så kallade Skottska brännvinspannor, eller i allmänhet sådane, hvilkas höjd understiger en tredjedel af deras diameter; så finner Utskottet dem ega mycken grund.
Igenom sådan redskaps förbud, eller rättare genom den förminskade pannerymden och de förökade afgifterne, synes en loflig industri hämmas, och uppfinningsgåfvan qväfvas, att bespara bränneämnen, tid och arbetskostnad, hvilket likväl »ti all slags hushållning bör yrkas och uppmuntras.
Utskottet tillstyrker följagtligen R.
Ständers underdåniga hemställning, att Brännvinspannor och de-till hårande redskap, af hvad form som heldst, må tillåtas med lika vilkor för alla, att kannerymden endast bestämmes efter hemmansvärdet, och att således 10 mom, 1 uti författningen uteslutes, 6:0
Man har påstått tillåtelse för åboerne på ett hemman eller uti ett byalag, att sammansatta deras brännyins-bränning uti ett eller flere bränneriet.
Utskottet anser detta sammanslående föga verkställbar^ och således högst sällan kunna komma i 6$ä Best)• och Ekon, Vtik.
Betänkatiden, fråga.
Men, om det någorstädes försökes, skulle sådant sannolikt leda till mycken split och oenighet allmogen emellan, samt föranleda kostsamma och förderfliga processer: och, emedan dessutom dessa Brännvins-bolags naturliga interessen skulle blifva, att till brännvin afverka ej blott den spannemål, de sjelfve kunna producera, utan äfven hvad de kunde få uppköpa och således, som nu i städerna tillgår, drifva Brännvinsbränningen fabriksmässigt; så får Utskottet afstyrka bifall å denna motion.
De 7 och 8 momenterne, innehållande väckta frågor, huruvida Brännvinsskatten skall utgå under annat namn, ellerhelt och hållet upphöra, samt i hvad mån och på hvad sätt nedsättning uti Bevillning för Brännvins - tillverkningen kan ega rum, lärer väl egentligen tillhöra Höglofl.
Bevillnings-Utskottet att upptaga och sitt utlåtande deröfver meddela.
Men allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet anser sig i allmänhet böra framställa sina åsigter uti ett ämne af så stort inflytande på ett af landtbrukets förnämsta yrken.
De gifvas, som hafva påstått, att Brännvins-bevillningen alldeles bör upphöra, emedan det strider emot ali slutkonst, att man måste betala till Staten mera, då man vill använda productionen, än till ett behof, än till ett annat.
Om säden förtäres genom @q kostsammare utfordring åt kreaturen Besv. och Ekon, Utsk, Bttankanäen.
€33 eller användes till dricka och bröd utöfver behofvet, eller ock förstöres utan ändamål, så är man fri från all afgift; men, om den användes på ett nyttigare och med god hushållning mera öfverensstämmande sätt, så kostar det penningar.
Utskottet kan icke instämma i detta påstående, utan utgår ifrån den grundsats, att all bevillning eller afgift till staten bör erläggas i mån af inkomsten.
Då nu denna ökas genom en afmätt och klokt beräknad brännvinsbränning, så bör visserligen derföre, likasom för all annan särskild näring, erläggas afgift, att förbigå det staten hehöfver densamma, och att den skulle annars falla för tung på andra föremål.
Men Utskottet anser denna bevillning, sådan den uti 1815 års stadga ar bestämd, vara för hög i förhållande till vinsten af brännvinsbränningen, och önskar derföre, att nedsättning uti denna afgift måtte lill Jordbrukets förmån medgifvas, i händelse en dylik nedsättning uti bevillningen i allmänhet kan ega rum vid närvarande Riksdag.
Men om Utskottet enhälligt yttrat denna öfvertygelse, hafva deremot tankarna varit delade, huruvida denna nedsättning blott i allmänhet borde gälla, uti ett lika förhållande alla classerna igenom, till de afgifter, som nu erläggas, eller huruvida den bör i synnerhet sträcka sig till den progressiva förhöjningen i de högre classerne.
Då vid den häröfver anställda omröstning aine Stånds 634 Bern, och Ekon.
Betänkandcn, ^Ledamöter stadnat emot de 2:ne öfriga Ståndens, får Utskottet till Riksens Höglofl, Ständer hemställa följande alternativer. j:o Att, enär den vinst, som fean erhållas genom brännvinsbränningen med störrepannor, arvida betydligare, än den, som kan beräknas af brännvinstillverkning med mindre pannerymd, någon ändring uti afgifternas nu stadgade inbördes proportion icke böra ega rum. gro
Att progressiv afgift väl bör bibehållas, men att, då skilnaden emellan 2 sk. och 2 R:d. per kanna uti pannerymd är för stor, bör, i händelse nedsättning i brännvinsbränningsafgiften kan beviljas, den progressiva afgiften nedsättas uti ett mera afpassadt förhållande till den vinst, som kan påräknas af brännvinstillverkning med större pannerymd. 19:0
Den olägenhet, man trott sig, i anseende tili fördelningen af bränningsrättigheten, linna uti olikheten mellan fardagsåret, som bestämmer tillträdet, och allmänna året, hvarefter afgiften beräknas, anser Utskottet icke vara af sådan betydenhet, att den föranleder någon härom skeende ny författning.
Utskottet befarar, att den kunde leda till mer invecklade beräkningar och större omgång, samt tillstyrker derföre, att dermed må förhållas såsom hittills, och få bero på öfverenskommelse emellan säljare och Jiöpare eller emellan af- och tillträdande, Bes v. och Ekon.
Betänknnclen. 635 10 och 11, Då erfarenheten visat, att processer och svårigheter någon gång uppstått vid brännvinspannors afmätning och stämpling, enär bråk af kannan tages i beräkning; så tillstyrkas Riksens Höglofl.
Ständer, att hos Kongl. Majitunderdånigstanhålla om den nådiga förklaring, att afseende ej må göras på öfverskottet af en gifven tillåtlig pannerymd, såvida detta uppgår till fullt en kannas belopp.
Men, beträffande påståendet, aLt den, som brännvinspannorna förfärdigat, äfven må de samma stämpla; så kan Utskottet icke sådant tillstyrka.
Enär vid sistförflutna Riksdag Riksens Ständer önskat, och Kongl. Maj:t sedermera, genom utgifven författning, behagat i Nåder stadga, att, utom vederbörande Justerare och Landtmätare, en Magistratsperson, i städerna, lemnäs frihet, att pannorna stämpla, så synes den öfverklagade olägenheten derigenom vara tillräckligen undanröjd. 12:0 Detta Moment innehåller Minimum äf det quantum, en tillverkare af brännvin, hvilken icke eger minuteringsrättighet, må försälja.
Författningen stadgår en kanna; men så väl vid denna som föregående Riksdagar har allmän rättighet blifvit yrkad, att få sälja ett mindre belopp.
Äfven utlät sig Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet vid sisth Riksdag, att, då hvarje jordbrukare eger tillverkningsrätt, och minuterings-ställeri finnas på alla Gästgifveriet och krogar, sä i 6§6 Be sv. och Ekon.
Betänkanden. städerna som på landet, hvarest dan vägfarande, eller den mindre förmögne, kan efter behof och tillgång få köpa ett mindre quantum, så synes måttet en kanna vara naturliga gränsen emellan det salu, sorn bör åtfölja tillverkningen, och det, som tillhör minuteringen.
Motionerna hafva icke heller nu framställt några nya skäl, som kunna föranleda ändring uti denna tanka, och derföre tillstyrker Utskottet, att med försäljning af brännvin för dem, som icke hafva utminuterings rättighet, måtte hädanefter förhållas efter hvad nu stadgadt är uti Kongl, förordningen af den 20 Dec. 1815 2 art. i §. i morn. 13:0
Uti 2 art.
Maj:ts nådiga förordning, under den 20 Dec. 1815, stadgas, att der gästgifvarahållningen är emellan flere åboer fördelad, brännvinsminutering endast må tillåtas
Ijos den äbo, hvilken efter tour densamma besörjer, samt uti 3 och 6 §. §. att alla de, som hafva minuteringsrättighet, må i minut försälja och utlåna brännvin till vägfarande och till andra personer, dock tili desse sednare endast, då da der sin måltid taga.
Mångå motioner hafva yrkat dessa tvänne stadgaadens upphäfvande; men Utskottet anser sig böra tillstyrka Riksens Höglofl.
Ständer, att derom hos Kongl. Majtt göra underdånig hemställan.
Deras Controll gränsar till det omöjliga, och Besv. och Ekon. XJtsk.
Betänkande/t, derföre äro de äfven sällan eller aldrig efterlefvade.
De hafva icke bidragit till det med dem åsyftade goda ändamål, att förekomma oordningar och öfverdrift, tvärtom hafva de till och med motarbetat hvad som igenom dem borde vinnas.
Sedan dessa stadganden utkommit, hafva Lönnkrogar uppvext rundtomkring de tillåtna minuteringsställen, hvarigenom ej mindre desse, som skattat för sin rörelse, blifvit på det högsta lidande, utan äfven den nödiga uppsigt uteblifvit, som Polisen och den styrande magten kan på de sednare ställen använda till oordningens utebiifvande.
De pålitligaste uppsyningsman emot lönnkrogen äro sjelfva de tillätne Krögare och Tractörer, emedan det ingår så naturligt i deras interesse, att ej tåla intrång uti sin rörelse, men, då da nu angifva en lönnkrögare, har denne genast angifvit dem, att hafva utminuterat brännvin vid andra tillfällen, än då mat tillika blifvit gifven: de hafva tegat med hvarandra, och det ena lagbrottet räckt det andra handen.
Man skulle kunna anföra oändliga bevis derpå, att hvad författningarne i detta hänseende föreskrifva, gifvit anledning tili de mest oblyga företag, hvilka uppmuntrat lönnkrögare och åstadkommit ett sedeförderf, sorn de mest rättsinnade och nitiske Ämbetsmän just igenom sjelfva lagens beskaffenhet icke kunnat hämma eller motarbeta* 638 Eesv. och Ekotii Utsk.
Betähkanden.
RiksdägsFullmägtigen Pehr Andersson från Södermanlands
Län har yrkat, att Kongl, Maj:ts förordning af den 4 1817, hvilken å alla ställen, der förtäringsvaror försäljas» förbjuder gästning utom Vissa timmar på dagen, skulle till sin kraft och verkan upphöra.
Så vidt Utskottet bar sig bekant, är icke någon sådan allmän författning
Utgifven, utan synes troligt, att motionären misstagit sig och menat Öfverståthållare - Ämbetets Kungörelse af samma dato, hvilken endast gäller för Stockholm om ordningen på alla de ställen inom hufvudstaden, der mat och drycker försäljas till arbetsfolk och deras vederlikar, i §. af denna locala författning bjuder, att näringsställen icke få hållas öppne mer än 2 timmar om morgonen, 2 om middagen, och 2 om aftonen Utskottet finner väl å ena sidan, att polisförfattningar för hufvudstaden Lunna och ofta böra vara afen särskild natur; hvarjemte det nyttiga stadgande aldrig någonstädes bör eftergifvas, att aila krogar och näringsställen måste vara tillslutna om näU terna, äfvensom alla Sön- och Helgedagar, utom måltidstimmarne, men äfven å den andra, att, hvad deöfriga dagarnebeträffar, mycken varsamhet synes böra iakttagas, att icke lagbrott må framkallas, dels genom sådane påbud, hvilka svårligen kunna controlleras, dels igenom sådana åtgärder, soot motverkas af det allmänna behofvet.
Besv. och Ekon, IJtsk.
Bctänkanderi.
Då Utskottets Ledamöter äfven här Varit af af olika meningar, hvarvid efter anställd votering tvänne stånd stadnat emot två* får Utskottet framställa följande s:ne alteriiativer. 1:0 Riksens Höglofl.
Ständer tilstyrkas hemställa till Kongl. Majits
Nådiga ompröfning, i hvad mån ofvanberördestadgande kan förmildras på ett sätt, som motsvarar den arbetande och mindre bemedlade classens behof, ej mindre inom sjelfva huvudstaden, an för deri vägfarande allmogen, sorn talrikt dit anlander, dels uti egna ätender, dels för att förse staden med nödiga förråd af landtmanna varor. 2:o Då Utskottet icke är i tillfälle att känna, huruvida meranämnde kungörelse är nödig för bibehållande af ordning inom Hufvudstaden, och dessutom denna stadga icke är af så allmän beskaffenhet, att den synes vara föremål för Riksens Höglofl.
Ständers pröfning, så kunna icke heller Riksens Höglofl.
Ständer tillstyrkas att å Pehr Anderssons motion fästa något afseende. 14 och 15.
Till de motioner, som yrkat npphäfvande, eller nedsättande af de böter, hvilka i 3 art. af Kongl. Förordningen af den 20 December 1815 stadgas, för olofligt begagnande af brännvin8-redskap utan föregången uppgift, för sådan redskaps innebafvande af dett 640 BesUi ock Ekon.
Betanhanden, sorn ej har tillverkningsrättighet samt för vägrad visitation, kan Utskottet lika litet tillstyr» ka bifall, som till indragning af brännyinsFiskaler och byordningsmän, hvaribland de sednare dessutom icke äro tillkomne för uppgiften a? brännvinsbränningen, utan till bevakande af sedlighetens fordringar i allmänhet, hvarföre de således icke tillhöra närvarande ämne, Författningens upphäfvande i dessa 2:ne nu anförda delar skulle gifva anledning åt mången, som dertill ingen rättighet eger, att till Jordbrukares förfång tillverka brännvin. 16:0
Beträffande slutligen den yrkade nedsättningen uti bevillningen i och för närings, och minuterings rättigheten, för Gästgifvare på Gottland, hvilken afgift påstås vara för hög, med lemnadt afseende deråt, att Gästgifvaregårdarne så sällan äro besökta, och följaktligen tillfällen till den taxerade förtjensten uteblifva, hvarföre föreslås, att det kunde få öfverlemnas åt Taxei in gsC o mmitteerna, som bäst känna loealerna och afsättningen, att hvar å sin ort pröfva och bestämma, om någon, eller huru stor närings* och minuterings afgift må kunna de inom Districtet boende Gästgifvare påföras; så kan Utskottet å en sådan framställning, hvaröfver BevillningsUskottet dessutom icke borde underlåta att hufvudsakligt utlåtande meddela, icke tillstyrka bifall.
Utsk, Bctähknnäen.
641 Bevillnings förordningen upptager den* na afgift under flere classer, och, då Gästgifvare på Gothland kunna hänföras tili den lägsta, så kunna de icke heller anses blifva för högt taxerade, heldst på flere orter i Riket finnas Gästgifverier, der afsättnin* gen och rörelsen troligen ej är större än på Gothland, hvarföre en medgifveri fördel för dessa skulle blott väcka andras lika anspråk.
Sedan Utskottet således punctvis och i ordning efter de sngifne aromenter, så vidt de kunnat till vissa resultater uppfattas, aflemnat sitt utlåtande, bör Utskottet yttra sina tankar, öfver de i ämnet gjorda allmänna framställningar, hvilka till ofvan upptagne momenter icke kunna hänföras.
— Riksdags fullmäktige» Anders Joachimsson, från Östergöthland,tillstyrker, att den i sednare tid stadgade reglering af brännvinspannerymden måtte upphäfvas; brännvinsbränning öfver hela Riket lemnäs öppen och fri med så stora pannor och af så olika former som behagas, samt att afgifteta derföre, som staten numera ej torde kunna undvara, bör utgå under annat namn.
Utskottet lemnar i sitt värde, huru vida en så obegränsad och fri tillverkning uti en framtid kan ega runi, i samma män som en full Bihang till Riks St.
Prat, 1Q23.
Q. de SamL flir 4i> 642 Besv. och Ekon.
Betänkan den. komlig frihet i alla andra näringsr hinner blifva stadgad.
Men uti närvarande ställning synes den blifva högst vådlig och kan ingalunda tillstyrkas.
Den skulle efter Utskottets öfvertygelse föranleda en skadlig öfverdrift och oändliga missbruk, oförenliga med samhällsfördragets första och allmännaste fordran af sedlighetens vård och likstämmighet emellan rättigheter och skyldigheter uti statens nu egande olika näringar.
Sist har RiksdagsFullmägtigen ifrån Jönköpings Län Sandsten yrkat, att 1815 års författning, såsom den bästa vi någonsin egt, ej blott borde nu orubbad bibehållas, utan äfven hos Kongl. Majit i underdånighet anmälas, att för framtiden varda fastställd, så att den ej vid hvarje
Riksdag åter kan till öfverläggning upptagas.
Om Utskottet ej allt för mycket misstager sig, vill detta påstående säga det samma, som att den blefve införd i Rikets grundlagar.
Någon sådan tanka har redan vid förflutna Riksdagar blifvit yttrad, och öfver den samma kan föga undras, enär man besinnar, huru täta förändringar blifvit föreslagna, och huru omöjligt det vill blifva, att genom några slags stadganden förena alla särskildta interessen; men, då detta ämne är af en fullkomlig ekonomisk natur, som följaktligen efter grundlagens bokstaf tillhör Riksens Ständer att, efter sig företeende omständigheter, till Besv. och Ekon.
Betänkanden. skärskådande upptaga och i underdånighet hemställa, samt Kongl. Maj:t, att med anledning deraf sitt höga beslut fatta; så synes något afseende pä denna gjorda motion icke kunna fästas.
Dock varder detta allt, jemte flere Ledamöters särskildta anföranden, Riksens Höglofl.
Stockholm den 31 Maj 1823. XJtdrag af Protocollet, hållet uti Riksens Högloft.
Ständers allmänna Besvärs-och EkonomiUtskott den 31 Maj 1823. S. D. Herr Prosten Grevillius och Herr Professor Bexell reserverade sig emot den Torpare betagna rättighet att tillverka Brännvin, hvilket de icke ansågo förenligt hvarken med billighet eller den för brännvinstillverkningen antagne princip.
Vid 5 morn., innehållande föreslagen frihet, att utan förökad afgift eller förmin - C i :■} Ecsv. och Ekon•
Dtsk.
Betänkan den. skad rättighet till pannerymden få nyttja! brännvinspannor af hvad slag och forin som heldst, reserverade sig Herrar af Borneman, Huldberg och Hederv.
BondeStåndets Ledamöter; Herr Huldberg af det skäl, att författningarne derigenom illuderas, då inan de facto medgifver ett större maximum för brännvinspannorna, än författningen de jura utstakar, och med förklarande deraf, att man gerna önskade de bättre pannornas införande, med iakttagande af modification i pannerymden.
Vid 12 mom. rörande minimum af det quantum, som hvarje tillverkare af brännvin, utan minuteringsrättighet, är tillåtet^att försälja, reserverade sig Herr Grefve Rosett och Herderv.
BondeStåndets samteliga Ledamöter emot det fattade beslutet.