Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Länets innevånare sammanstämma deri, att, i fråga om besutenhet, skillnad borde göras i bergslagsort eller skogsbygd samt landslaget eller slättbygd; å den förra att, i likhet med Kongl. Brefvet den 9 Februari 1802, rörande klyfningar i Stora Kopparbergs län, ingen åbo å mindre hemmansdel i Örebro läns skogsbygd borde anses besuten, som icke kunde med bemmansdelens egen foder-afkastning framföda antingen en häst och 3:ne kor, eller ock ett par oxar och 3:ne kor, och dessutom i begge fallen 5 å 6 får eller getkreatur.
Att å slättbygden åter borde till hvarje besuten hemmansdel finnas 6 tunnland öppen jord, eller 2:ne årgångar om 3 tunnland hvarje omgång samt föda för en häst eller ett par oxar och 5:ne kor, jemte några så kallade småkreatur; dock med undantag, hvad åkerjorden angick för den mest fruktbara trakten af länet, såsom Stora Mellösa och Wiby socknar, der, efter domstolens bepröfvande, åboen kunde anses belåten med fyra tunnland öppen åker.
I denna tanke har äfven Landshöfdingen för sin del instämt, med anhållan alt all hemmansklyfning utöfver denna gräns måtte förbjudas samt att domstolarne måtte förständigas, alt hädanefter icke meddela uppbud och fasta å mindre eller derunder sönderstyckade hemmansdelar, eller å sådane salu-afhandlingar, hvarigenom vissa jordstycken med åsatt godtyckligt hemmantal blifvit afstådde.
Länets innevånare hafva nästan enhälligt deruti instämt, att hemmansklyfningen de sednare åren blifvit för långt utvidgad; att den således medfört verklig skada och olägenhet; samt alt den följaktligen borde bestämmas inom vissa gränser; men i hvilket sednare afseende meningarne funnits i någon mån skiljaktige; i afseende hvarå Landshöfdingen föreslagit iy 1 <» mantal med en areal af tio tunnland bördige till åker och äng, odlingsbar eller uppbrukad jord på slättbygden samt 15 tunnland jordrvmd i skogsbygden eller der jorden är af sämre beskaffenhet, endast med Kronobergs län.
Malmöhus län. 22 Sammansatta Lag- samt Allm. Best.- och Ekon.-Ulsh.
N:o 27. undantag deraf om enahanda jordrymd kunde vinnas till utklyfning af 24:de- eller 32:de-delar.
På sätt detta nu meddelade sammandrag innehåller hafva Gefleborgs, Elfsborgs, Götheborgs och Bohus, Norrbottens, Ölands, Wester-Norrlands, Stockholms, Upsala, Nyköpings, Skaraborgs, Kalmar, Hallands, Jemtlands, Christianstads, Westmanlands, Westerbottens, Östergöthlands, Kronobergs, Örebro och Malmöhus läns Landshöfdingar och fleste invånare således sammanstämt uti den önskan och tillstyrkan, dels att de då gällande författningar för hemmansklyfning mätte äfven för framliden till behörig efterrättelse varda bibehållne, dels ock, att, med dessa författningars bestånd, närmare måtte blifva bestämdt hvad belopp af jord-område och lägenheter till åker och kreaturs födsel samt på vissa ställen det minsta hemmantalet, som borde fordras och finnas, för alt en åbo skulle, i anseende till dess och sitt hushålls nödiga underhåll, samt alla af hemmansdelen utgående utskylders och oneras behöriga utgörande, anses fullkomligen besuten, och detta allt genom anställande af undersökningar och pröfning af vederbörande domare och embetsman, dels i den ordning förfaltningarne redan utstakade, dels ock på ett för vissa orter föreslaget särskildt sätt, efter olika belopp af lillhörigheler och afkastning; varande detta allt grundadt på den förklarade ölvertygelsen, att då förra författningar icke nog bestämdt utsatte hvad till besutenhet rätteligen borde fordras, utan sådant ankommit på undersöknings-männens samt domarens eller embetsmannens olika åsigter och pröfning, hemmansklyfningen i följd deraf ock blifvit för långt utsträckt, hvaraf flere olägenheter, såsom brist på nödig utkomst, saknad förmåga till allmänna utskylders och prestationers ordentliga utgörande samt i synnerhet skogarnes öfverdrifna medtagande till särskilda byggnader, stängsel och vedbrand hade förorsakats.
Uti ett lika beskaffadt yttrande instämde Gottlands läns innevånare och Landshöfdingen i Jönköpings län; hvaremot Blekinge och Carlstads läns både Landshöfdingar och innevånare samt Landshöfdingen på Gottland och Jönköpings läns innevånare föreslagit rättighet till en oinskränkt och obegränsad hemmansklyfning.
Bergs-kollegii och Kammar-kollegii underdåniga yttrande i ämnet blefvo infordrade ; dervid föreslog Bergs-kollegium: att de bergsmans-hemman, som genom misshushållning med skogen och allt för starka hemmansklvfningar m. m. kommit utur tillstånd att idka eller deltaga uti bergs-handteringen, borde utläggas till landslaget och, i anseende till sådana hemman, de författningar tillämpas, som angående hemmansklyfning för hvarje ort kunde blifva gällande; hvaremot
Bergs-kollegium för alla andra bergsmans-hemman föreslog bibehållande af principen uti de i ämnet utfärdade bergs-författningar, elier Kongl. Brefven den 25 Februari 1703, den 24 Januari 1704, den 13 Januari 1705, den 29 Januari 1712, Kongl.
Förordningen om stångjerns-smidet och hushållnings-mål i bergslagen den 19 April 1740 samt sednast Kongl.
Bergs-kollegii Bref till Bergmästarne den 24 Maj 1780, så vidt desse Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
N:o 27. 25 författningar medgåfve hemmansklvfningar; men att sådant icke måtte tillåtas i för små delar; alt hemmantalet dervid icke måtte tagas till grund, utan vid undersökning af bergmästare och tvänne ojäfvige män borde pröfvas, huruvida vid klyfning åboen såsom bergsman till utgörande af både vanliga hemmans onera och de prestationer, som höra till bergs-handteringen, kunde anses besuten; samt alt detta äfven måtte iakttagas med krono-bergsmans-hemman, innan Konungens Befallningshafvande beviljade klyfning eller delning deraf.
Kammar-kollegium åberopade i hemmansklvfnings-frågan sitt ofvan omför mälda, den 19 Oktober 1812 rörande Wermland afgifua betänkande, och fann i den andra frågan icke något att tillägga till hvad Rikets Ständer yttrat.
Vid 1817 och 1818 årens riksdag förevar icke någon hemmansklyfning eller jord-afsöndring rörande fråga, men vid 1825 års riksdag hemställde Rikets Ständer hos Kongl. Majit, dels om den förändring i dåvarande författningar om hemmansklyfning, att ändring i Lagmans-rätts dom rörande hemmansklyfning å skattejord finge sökas och fullföljas till högre rätt, dels att egare af enstaka hemman, hvars egorymd genom sitt naturliga läge befunnes i ett sammanhang samt från angränsande hemman lagligen frånskild, måtte njuta samma rätt till afsöndring under full eganderätt af ouppodlad jord, som genom 15 § i 1807 års Enskiltes-förordning i allmänhet blifvit innehafvare af enskiftadt hemman tillagd; hvilket sednare förslag Kammar-kollegium och Öfver-direktören vid iandtmäteriet, derom hörde, i afgifna utlåtanden tillstyrkte.
Efter sådana förberedelser och sedan Landshöfdingarne, hvilkas yttranden 0 7 J blefvo infordrade, i allmänhet ansett jord-afsöndringar enligt Enskiftes-förordningen, såsom gagneliga, böra tillåtas, öfverlemnades förslag till förordning i ämnet till .granskning al Högsta Domstolen, som enhälligt tillstyrkte iörslagets utfärdande såsom lag, likväl med den utsträckning, att lägenheter linge på viss tid upplåtas till huru ringa jordrymd som helst och emot lösen vid besittnings-tidens slut; och den 19 December 1827 utkom Kongl. Förordningen, angående grunderna och vilkoren för hemmansklyfning samt afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman.
Denna förordning föranleddes således af ett lemligen allmänt insedt behof, och en i följd deraf lill Kongl. Majit framställd underdånig önskan, att hemmans klyfningen och jord-afsöndringen måtte genom en särskild författning ordnas på ett sätt, som försäkrade den tillvexande folkmängden om utvägar till sjelfständig bosättning och på samma gång genom hämmande af klyfningens öfverdrift betryggade samhället för en farlig förökning af fattigklassen.
De hufvudsakligasle stadganden i 1827 års förordning, genom hvilka man trodde sig kunna vinna detta dubbla ändamål, äro: alt klyfning af krono- och skalte-hemman tillätes, om åbo å den ulklufna delen är besuten; att till besutenhet fordras ej blott att hemmanet kan beslå och utgöra utskylder, utan äfven åboen hafva 24 Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
N:o 27. sin bergning af hemmanets afkastning.
Såsom vilkor för besutenhet är, för ali sätta en gräns för den förut, oinskränkta préfnings-rätten derom, uttryckligen bestämdt: att minst tre arbetsföra personer böra af hemmanets behållna afkastning kunna underhållas.
Äng och betesmark böra ovilkorligen vara af den vidd och godhet, att, med tillhjelp af halmfodret från åkern och löftägt, en häst eller ett pär drag-oxar, två ä tre kor, och fern å sex får eller getter deraf kunna vinter- och sommarfödas (t kap. 2 §); att om hemman är sa beläget, att en åbo kan hafva säker och ständig förtjenst af andra binäringar, då bör sådant, i fråga om besutenhet, i särskild beräkning dertill ingå (1 kap. 5 §); att inom bergslag bör särskildt afseende fästas derå, om klyfning kan ske utan skada för ortens bergs-handtering, och äfventyr för utgörandet af de hemmanen i denna del åliggande skyldigheter, hvarom bergmästaren skall höras (1 kap. 4 §); att vid frågor om klyfning af rusthåll, indeldt till kavalleri-regemente, som ej för beständigt afsuttit, krono- och regements-ombud skola bevaka Kronans rätt i afseende på rustningens utgörande (1 kap. 8 § 2 niom.J.
Om klyfning af lols-hemman gäller hvad särskildt i afseende derå är förordnadt i Kongl. Förordningen, angående lots- och båk-inrältningen i riket af den 10 Maj 182 7, samt i Förvaltningens af Sjöärendena och Kammarkollegii Kungörelse den 15 September 1825 (1 kap. 5 § 2 morn.).
Stadganden äro gifna om lösnings-rätten till obesuten lott, sålunda att om tvänne eller flera ega del i sådan särskildt bebygd och besuten hemmansdel, som eller de i 2, 3 och 4 §§ stadgade grunder icke vidare klyfvas får, vare då största lott-egaren i den hemmansdel berättigad, att obesuten del till sig lösa.
Äro delegarne likloltige, varde lösnings-rätten genom lottning bestämd.
Dernäst vare andre delegare i hemmans-numret, den minste delegaren först och den störste sist, till lösnings-rätten berättigade; dock må ingen, hvars egor äro så belägne, alt den obesutne lotten ej med dem kan sammanläggas, af denna lösnings-rält sig begagna (1 kap. 6 §).
Laga-kraft-vunnet utslag om nekad hemmansklyfning får ej hindra ny pröfning, om henunans-delen blifvit förbättrad eller andra omständigheter derå inträffat (1 kap. 7 §).
Tvister om hemmansklyfning lä fullföljas till högre instantier, och icke, såsom förut, stadna vid Under-rätts beslut (1 kap. 8 § 1 morn.); och slutligen lemnades Landshöfdingarne öppet, alt hos Kongl. Maj:t föreslå jemkning eller förändring i dessa föreskrifter, om sådant för något särskildt län, i följd af lokala förhållanden, kunde anses nödigt (1 kap. 9 §.).
Andra kapitlet af 182 7 års förordning afhandlar, afsöndring af jord elier andra lägenheter från hemman, och bibehåller hufvudsakligen samma stadgande för afsöndringar, som enskiftes-förfaltoingarne.
Dock har arealen i så målto förändrats, att den för Gefleborgs, Wesler-Norrlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län blifvit bestämd till sex tunnland duglig jord, som icke beslår af odal-åker eller äng, Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
N:o 27. 25 äng, äfvensom »let medgafs alt Irån hemman, beläget inom en mil från stad eller köping, kunde afsöndras sådan lägenhet af minst 1/2 tunnland under besittning på viss tid; hvarjemte stadgats, atl lägenheten skall lill sina gränser vara noga bestämd i en enda formlig, till afhägnad beqväm, sami från hemmanens egen åbyggnad afskild loll (2 kap. 5 §); och innehåller dessutom 2 kap. 4 § föreskrift derom, att den årliga afgäld, som skall läggas i spanmål, dagsverken eller annan ränte-persedel. som allmännast i orten är att tillgå, skall af Konungens Befallningshafvande, lill hvilken upplåtelse-afhandlingen för sådant ändamål ingifves, pröfvas, så att den ej får blifva mindre, än att den motsvarar hvad af hela hemmanets räntor och öfriga allmänna utskylder, vid jemförelse af egornas storlek och beskaffenhet, å den afsöndrade lägenheten belöper.
Vid 182 B års riksdag blef, med anledning af då väckta motioner, 1827 års förordning granskad af Rikets Ständer och godkänd, endast med här nedan omförinälda tillägg och ändring.
Bonde-Ståndet ingick särskildt till Kongl.
Majit med begäran om den förklaring, alt författningen icke måtte hafva retroaktiv verkan på redan gjorda afsöndringar, deröfver en särskild Kongl. Resolution af den 29 Januari 1851 meddelades.
På delta Stånds tillika gjorda begäran skedde ock då, genom Kongl. Kungörelsen den 29 Januari 1831, ett tillägg till förordningen i afseende å rättighet till afsöndring af aflägset från hemman belägna utjordar, urljällar eller andra egor.
På grund af Adelns oinskränkta dispositionsrätt öfver säteri och frälsehemman, och då klyfning of sådana hemman samt jords afsöndring derifrån icke ansetts, för säkerheten i de deraf till Staten utgående utskylder, äfventyrligt, hade hittills gällande författningar om hemmansklyfning icke angått säteri-, rå- och rörs- och lrälse-hemman, utan sådana hemman endast med den inskränkning vid frågor om arf, 12 kap. 6 och 7 §§ Ärfda-Balken innehålla, obehindradt fått i mindre delar sönderklvfvas, äfvensom något hinder af förfaltningarne icke ansetts förekomma, att, från säterier-, rå- och rörs- samt insockne frälse-hemman jord utan afgäld till stam-hemmanet afsöndra, enär sådana hemman icke efter 4 kap. 9 § Jorda-Balken blifvit under egenskapen af skattskyldig jord hänförde.
Rättigheten alt allmänligen och utan särskildt tillstånd få förvärfva frälse-hemman uppkom mot slutet af förra århundradet; men säterierne lingö först efter 1809 äfven af ofrälsemän besittas.
Uti en Nådig Proposition till Rikets år 1828 församlade Ständer förmäles: att det dittills icke synnerligen försports, att säteri- och frälse-hemman i allt för små delar blifvit sönderstvckade, men deremot hade den utvägen alt från säteri-, rå- och rörs- samt insockne frälse-hemman, utan all afgäld till sjelfva stam-hemmanet, torp och jord-andelar afyttra, så mycket mera, särdeles under den sednare tiden, vid de då skedda många fastighets-köpen samt styckningar af egendomar blifvit begagnad.
Trot. i856 f i857. 7 Sami. 2 Afd. 8 Haft. 4 26 Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Under en tilltagande jordens odling och folkstockens förökande skulle efter hand fråga mer och iner förekomma om säteriers och frälse-hemmans sönderdelande, hvarpå Skåne företedde exempel och der på vissa ställen klyfning af frälse-hemman gått nog långt; och då det i allmänhet ansetts nödigt att bestämma vissa gränser mot en för vida sträckt hemmansklyfning, samt säterier, men i synnerhet frälsehemman, vid de numera förändrade förhållanden i afseende å dessa hemman, vidlåda betydliga allmänna skyldigheter och besvär, deraf det syntes lika nödigt, att sådana hemman icke öfver höfvan sönderdelades, så borde ock förhållandet i denna del, hvad nämnde hemman anginge, äfven under de i allmänhet meddelade föreskrifter inbegripas.
Genom de allmänna besvär, sorn dessa hemman i sednare tider måst vidkännas kunde de i vissa fall jemföras med skattskyldig jord, och om de för jordafsöndring för andra hemman i 1827 års förordning stadgade grunder äfven på dessa hemman blefvo tillämpade, endast med den utsträckning, att, under skäligt afseende å deras vanligen innehalvande större egorymd samt ringare utskyhler och allmänna onera, ända till en femtedel af hemmanens hela jordrymd linge derifrån skiljas, ansåg Kongl. Majit all skälig och nyttig frihet härutinnan vara beredd.
Med afseende härpå föreslog Kongl. Majit Rikets Ständer de stadganden, att 1 kap. i 1827 års förordning måtte gälla äfven för säteri-, rå- och rörs- samt alla slags frälse-hemman, hvad säteri anginge utan ändring af hvad allmänna lagen vid frågor om klyfning af sådana hemman vid arftägt eller börd innehåller; och att hvad i 2 kap. af nämnde nådiga förordning var föreskrifvet i afseende på fräls eoch krono-skalte-hemman, äfven måtte blifva gällande för säteri-, rå- och rörssamt insockne frälse-hemman, endast med den skillnad, att af hemmanens jordrymd till och med en femtedel finge afsöndras, samt att de dittills från sådana hemman skedda jord-afsöndringar, hvilka ej stridde emot förra författningar, icke måtte derigenom rubbas.
Majit i Nåder sålunda föreslagit blef, liksom en, på grund af enskild motion, gjord inskränkning i 2 kap. 5 § af 182 7 års förordning, genom Kongl.
Förordningen den 14 November 1829 lag.
Då, enligt 182 7 års förordning afsöndring på viss tid fick, inom en mil frän stad eller köping ske till ett halft tunnland, stadgades genom förberörda inskränkning, alt från hemman, beläget inom en mil från Stockholm och Götheborg samt städerna af första och andra klasserna och en half mil från öfriga städer och köpingar, vallt frän städernas eller köpingarnes staket räknadt”, kunde under besittning på viss tid afsöndras lägenhet af minst ett halft tunnlands vidd.
Riksdag förekommo äfven inom Ronde-Ståndet några få motioner rörande ifrågavarande förordning.
Åtskillige ledamöter af detta Stånd ansågo, att förpantningar och jord-afsöndringar medförde menliga följder håde i anseende till skogens förödande och derigenom, att de, medelst lättade utvägar till Sammansatta Lag- samt Allm.
N:o 27. 27 bosättning, inskränkte hågen bland den fattigare klassen, att hos andra med arbete söka sin bergning; hvarförutan klagades, öfver det lidande hemmanen tillskyndades genom dryga undantags-aftal och backstugors uppförande; och som Kongl. Maj:t, i anledning af en året förut af dåvarande ordföranden i Fångstyrelsen gjord anmälan om angelägenheten till närmare föreskrifters meddelande för nödiga kontroller på efterlefnaden af 182 7 års förordning, med uppmärksamhet på de betänkligheter, som af bristande stadganden härutinnan föranleddes, i Nådigt Cirkulär-Bref den 26 Oktober 1833 till Landshöfdingarne i länen, med undantag af Stora Kopparbergs län, befallt, att en af vissa personer sammansatt kommitté skulle meddela vissa uppgifter och afgifva yttranden i ämnet, föranledde de gjorda framställningarne icke till någon annan åtgärd, än att Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse anhöllo, att, sedan yttranden inkommit från de kommittéer, hvilka sålunda blifvit tillsatta, Kongl.
Maj:t täcktes låta utarbeta förslag till de ändringar, förklaringar och tillägg i 1827 års Kongl. Förordning, som af dessa kommittéers afgilna yttranden kunna föranledas, vare sig i hänseende lill hela Riket eller till vissa delar deraf samt att Kongl. Majit täcktes i Nåder derefter lemna Rikets Ständer del, så väl af dessa förslag, som af kommittéernas yttranden, på det Rikets Ständer måtte få tillfälle, att med förnyadt utlåtande i ämnet inkomma.
I Nådiga Cirkulär-Brefvet till samtlige Konungens Befallningshafvande, utom Stora Kopparbergs län, af den 26 Oktober 1855, behagade Kongl. Majit, i anledning af olvanberörda underdåniga skrifvelse, och för att förekomma missbruk af den i Kongl.
Förordningen af den 19 December 1827 gifna tillåtelse till hemmansklyfning och afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman, förordna, ätt en kommitté, bestående af Landshöfdingen, såsom ordförande, Lands-Sekreterarne och Häradshöldingarne i hvarje län samt sex af Landshöfdingen dertill anmodade, för klokhet, nit och redlighet kända personer från särskilda delar af länet, nemligen 2 jordbrukare af Adel och Stånds-personer, 2 af Preste- och 2 af Bonde-Ståndet, skulle, efter inhemtande af de lokala upplysningar, som kommiltéen, för sakens utredande kunde anse sig behöfva, till Kongl. Majit afgifva fullständigt underdånigt utlåtande i följande omständigheter: l:o 1 hvad mån klyfningar at hemman, med åtföljande mantal och utskylder å de utklufna delarne inom länet under de sednare tjugu åren, och särskildt sedan ofvannämnde förordning utkommit, blifvit verkställde; om de kunde anses hafva skett emot förordningens föreskrift, så att åbo icke å de utklufna delarne varit besuten och i följd deraf icke kunde anses derå hafva sin bergning; i hvad mån verkningarne af dessa hemmansklyfningar lingö anses vara till nytta eller skada i allmänt eller enskildt afseende, d. v. s. vid betraktande af folkmängdens tillvext och jordens uppodlande å ena, samt folkets utkomst och bestånd eller fattigklassens ökande å andra sidan; och om, i anledning af detta allt, angelägenheten syntes fordra några närmare föreskrifter, för att för framtiden hindra mot berörda författning 28 Sammansatta Lag- samt Allm. Best., och Ekon.-Utsk.
N:o 27, stridande hemmansklyfningar, och i sådant lall hvad lämpligen derom horde stadgas; 2:o enahanda uppgifter rörande afsöndringar af jord eller andra lägenheter från hemman, med afgäld derå till stam-hemmanet; i hvad mån de skett; om de verkställts emot de i nämnde förordning stadgade vilkor, egentligen i afseende å egorvmden och afgälden; verkningarne af dessa afsöndringar; samt om och hvad sladganden för en närmare efterlefnad af förordningen i denna del kunde anses nödige, allt på sätt i förra punkten funnes anfördi; 3:o om förpantningar af jord från hemman, såsom tillförene i allmänhet inom Riket skett, verkställdes, eller hvad andra sätt lill jordafsöndringar begagnades, deras allmänna beskaffenhet och viikoren dervid samt verkningen deraf, såsom i föregående punkter upptages; och 4:o i hvad mån mindre torp och backstugor med ringa eller ingen jord på hemmans egor de sednare 20 åren tillökats; verkningarne deraf såsom ofvan anfördi är, och särskildt vid jemförelse emot dem af hemmansklyfning, afsöndring eller jordförpantning från hemman; och om nödvändigheten ansåges kräfva någon inskränkning i hemmans-egarnes räll, att dylika torp och backstugor anlägga, eller några särskilda vilkor dervid borde lästas, onh i sådant fall hvilka föreskrifter derom lämpligen borde meddelas.
Läns-kommittéerna till besvarande och utredande af dessa omständigheter anförde, inhemtas hufvudsakligen, alt, i frågan om hemmansklyfning, de sednare 20 åren räknade tillbaka från 1835, klyfning af hemman i mer eller mindre mån lortgått och tilltagit inom rikets alla län, ehuru icke med visshet kunde antagas, att proportionen i tillökningen under denna tid varit betydligt större än förut, utom i Wermlands, Malmöhus och Christianstads län; att hemmansklyfningen ytterligare tilltagit elter år 182 7 uti Gottlands, Götheborgs och Bohus, Kronobergs, Hallands, Gefleborgs, Westerbottens och Norrbottens län, och särdeles inom Wermlands, Malmöhus och Christianstads län; alt deremot i Westmanlands och Skaraborgs län, åbo-delarnes antal, genom skedda sammanläggningar minskats, och inom
Stockholms län antalet af ulklufna hemmansdelar ej ökats; alt klyfningar i allmänhet icke sträckt sig öfver den gräns för besutenhet, 182 7 års författning bestämde, uti Stockholms, Upsala, Södermanlands, Östergöthlands, Elfsborgs, Götheborgs och Bohus, Gefleborgs, Jemtlands, Wester-Norrlands och Westerbottens län; men uti Örebro, Wermlands, Gottlands, Calmar, Blekinge, Malmöhus och Christianstads län blifvit verkställde med fullkomligt åsidosättande af berörde föreskrifter, ocb der i allmänhet skett icke Irån hela, halfva och Ijerdedels mantal, hvilka kunnat tåla klyfning, ulan från mindre redan klufna hemmansdelar, så att inom åtskillig?» län, och särdeles inom Malmöhus och Christianstads, en mängd ulklufna hemmansdelar förekomma, hvilkas egor innefattade mindre område, än som i egenskap af särskild lägenhet, ulan hemmantal och besutenhet linge afsöndras samt ofta icke utgjorde fullt ett tunnlands areal; alt kommittéerna för Malmöhus och Christianstads
Ian velat uti 1827 års författning finna en medelbar grund till den ökade hemmansklyfningen, i så måtto, Sammansatta Lag- samt Ålim. Besv.- och Ekon.-Utsk.
29 som det förra stadgandet om visst hemmantal derigenom blifvit upphäfdt; men enligt hvad öfriga kommittéers yttranden dels bestämdt innehålla, dels ock synas antyda, hafva hemmansklyfningarne, äfven efter 1827. fortgått ulan allt afseende på före skrifterna i samma års författning, hvilken således dervid varit utan allt inflytande; hvaremot de egentliga orsakerna till ökade klvfningar borde sökas i en tilltagande befolknings behof af bosättning, jemte ett allmännare sträfvande efter oberoende.