Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
emellertid redan varit utsatt för många, missförstånd.
Det .till sina verkningar ödesdigraste är niåliiiiida.
förltortiiingen af dess namn.
DA föreningen bildades, skedde detta hufvndsakligen efter engelskt mön- ster, och namnet är en direkt öfversättning af urbildens,!
~ h e ' ~ l i a r i t ~ organi isa tio ii Society)) i London, hvilken dock i dagligt td .. allt.icl nämnes C. O. S. fore en inge ii för välgörenhetens ordnande)) blef allt- för tungt att ständigt säga, och F. V. O., såsom den ' brukar tecknas på centralbyriln, liar alliniiiiheteii ej antagit som benaiiiiiing, utan blef det i stället » Välgörenlieten », » Stora v5lgörenlietenw eller » Viil- göreiihetsbyrrotnw.
Det so111 ar hiiSyiid&amp;en, od~zam-€et, föll således bort ur namnet ocli iu.
iigpfattiiingen, och w valgörenlieten », efter gallila-.
begrepp lika med gifvandet af gåfvor, stod ' kvar.
Detta ar iibgontiiig svåråtkomligt och följaktligen svårt att utrota, inen af större betydelse. %n man vid första påseendet kan tanka.
Det synes .soni skulle nani- net göra föga till saken, men den soni gifvit akt på språkets makt 4fver tanken, och livilken roll titeln i allmänhet spelar, förstår att det ' 5 af stor vikt.
Ratt klart får inau det dock först, då maii p i byrån ständigt mötes af iittryck sådana som: » jag liar blifvit visad hft till- Viilgörenlieten för att få hjälps, » p&amp; Välgörenhetsbyi-Sn skall jag då ha någonting, liit som sklnkes sk mycket pengar », eller af.
icke hjälpsökande: » Om Stora Välgörenheten inte kan ge någonting, .sås etc. Arbetet vrides däraf lätt p&amp; sned, ty allmänlietens, shii1 ' den hjälpsökandes - som den hiinvisandes, fön~iintnin~ar af och for- dringar p % föreningen blifva andra an da borde vara, .och en ständig vaksamhet krafves för att ej dennss eientliga, ordnande, verksainliet skall löpa fara att skjutas i bakgrunden. '
Mången I i a ~ å de, fattigas vägnar funnit sig tillbakastött af P. V. 0: s fordran på iioggranii utredning af den hjälpsökandes för- li,2llandeii och iiiidrat, oin » polisförhör » kunde vara förenligt med krist- lig barmliartighet.
Vore det ett polisförhör.
so111 anställdes, så vore det visserligen i högsta inhtto olämpligt, men det ' bör det icke vara ocli, vi vaga säga, det liar det ej heller varit.
Oin vi fasthållan, att,
mhlet för al1 välgörenhets-strafvan i dess bästa betydelse är att hjälpa upp, så ar det klart a t t man borde käiiua allt angående den person frågan galler.
Det är af största vikt att veta ej endast, hus han nu har det, utan afven hans forntid, om man skall kunna uppgöra några planer för hans framtid, utan att löpa fara att totalt misslyckas i sina bemödanden.
Det a r ej nog att konstatera, att hans lämnade uppgifter äro riktiga, och att nöd.
rhder, utan man måste äfven lyckas utfinna orsaken till den iråkade nöden, samt hur denna orsak skall kunna undanrödjas, ty därförutan är ingen förbättring möjlig.
E n drinkares familj kan ej komma i ' bättre stallning, så länge mannen fortsätter sitt supiga lif och lefrer kvar hos familjen; alla försök till upph~älpande skola ovilkorligen stranda, såvida man ej lyc- kas antingen att rycka honom ur rusdsycksbegärets slafveri eller ock aflagsiia honom från hemmet; dar kan ju finnas nkgon annan, hustrun eller något af barnen, p&amp; livilken förhoppningen om upphjäl- pande kan grundas.
Detta är orsaken hvarför s&amp; ofta familjer måste af F. V. 0. lamnas ohulpna, nkgot som a v e n niissförståtts, ty, säger man, wvisst ar det s a m t att mannen super och att få honom att lata bli är nog ej möjligt, men det ar rysligt synd om hustrun och barnens.
J a, visst lir det oerhördt synd om dem, isynnerhet de sistnämnda, - hustrun a r ofta nog till en viss.
grad skulden till niannens förfall, - men hvarje hjälp som lamnas till hemmet ä r direkt eller indirekt en hjälp å t mannen att fortsätta sitt gamla lif.
Och man har för den nyktre, flitige arbetarens skull, om icke ' annat, ej rätt att sålunda hylla lasten.
~ M e r i skola de då förg&amp;s ?w frkgar man.
Nej, de f&amp; sitt nödtorftigaste uppehälle af allmänna fattigvården, hvilken kan, om den vill, låta mannen på arbetsinrattningen genom ett tvunget arbete %ter- bgtala till staden hvad den gifvit ut för hans familj, för hvilken han ej velat arbeta i frihet.
Och sålunda bli bide barmhärtighetens och rättvisans kraf tillgodosedda, hvilket ej skulle vara möjligt, on1 den enskilda välgörenheten toge saken om hand.
&amp; Iången g&amp;ng har F. V. 0. just genom det s&amp; ofta ' klandrade intran- gandet i den hjälpsökandes förhållande lyckats få tag i en möjlighet till upphjälpande, hvilken man aldrig skulle funnit det förntan.
Grann- laga, varsamt, mkste det ske, men att det sker far val den finna sig i, som vänder sig till främmande inenniskor med begäran om hjälp, och sällan vacker det förtrytelse hos andra hjälpsökande an hos dem, som hafva något att dölja. '
Vidare Iiör man stundoin sagas, att F: V. 0: s friiilliga besökare snart tröttna på sin uppgift,, emedan de intet få att ge&gt;.
Där liafva vi %ter den gamla uppfattningen, att gåfvor utgöra den egentliga väl- görenheten.
Hvad F. V. 0. bast behöfver är vamer till de fattiga, varmhjärtade och p&amp; sainma gång klart seende och tänkande kvinnor, Iivilka, sedan den första af den .s.
k. ordinarie besökaren gjorda utred- ningen ar ' färdig, vilja åtaga sig det grannlaga varfvet att handleda, råda, uppmuntra dessa fattiga och hos dem väcka ett ärligt striifvande till sjalfförsörjning.
Vänta de fattiga via ett besök af en bättre lot- tad blott p 2 att en.
gåfva s&amp; småningom s k d l krypa fram, tro de, a t t detta är det långa talets korta mening, så bli deras upplysningar och hela hållning en annan, än om de från början få klart för sig, a t t har är någon som kommit af verkligt intresse för dem, någon soin vill göra sig möda för deras skull, som iihör dem med sympati, som, ' med ett ord, kommer som en van till vänner i bekymmer.
Detta öpp- nar på ett helt olika satt vägen &amp; il1 deras hjärtan, den misstro som ofta lurar där, då de komma i beröring med personer ur en annan samliallsklass, skall så sinåiiingom försvinna, och bhökerskan f % e t t inflytande på deras vilja, något som oftast utgör hemliglieten i åvaga- bringandet af ett verkligt upplijiilpaiide.
Af denna orsak har det af F. V. O. .. ansetts lämpligt, att besö- karne ej direkt lainna ghfvor, ty litdelandet af sådana får ej vara.
anledningen till deras besijk och skall ej.
väntas af dem, då de kommfi.
Snarare då så småhingom motsatsen.
Vi mena, att dh skyddslingen kommit sig något upp ur de första svårigheterna, antingen ~ i u detta ' skett genom föreningens bemedling, genom enskildt anskaffande af arbete eller på annat satt, - alitid ilock till följd af besökerskans kärleks- fulla, oförtröttade arbete f ö r.
deii fattige vännen, - och denna må- hända kau börja spara några ören, besökerskan då koinrner t. ex. en gång i veckan, bär upp den lilla sparpenningen och insätter den i. postsparbanken.
P % detta sätt besöka i sival Englands som Amerikas stiicler Iiundratals kvinnor livarj e vecka f attiga h ein och mottaga till iiisiittiiing hvars och ens sparda penny, mera blir det ofta nog icke.
Det kan ju synas; som om den fattige kunde själf lika bra göra denna insättning, men då blir det intet af, och det ä r af vikt att f&amp;, alla il?
i vanan att spara, om ock aldrig så litet.
Besökerskans möda att gå den kaohanda långa vägen till familjen hvarje vecka är därför.
ej fåfäng, afven on1 det blott skfille vara ' ett 10-öre soin lämnades för livarje gång.
Naturliga anledningar att ofta besöka sin skyddsling finner v a n - D. '
nem sålunda ' lätt nog, ' de viinja sig alltmera vid hrarandra, besö- kerskan får ett måhända för dem bada omedvetet inflytande p % den fattiga familjen, och ofta finner hon, att hon å sin sida har mycket att lära af den taliga, sträfvande, försakande h i n n a n i det torftiga hem- met.
Så uppstår ett verkligt vänskapsförliillande, som för bilda par- terna och för sainhallet i dess helhet är till stort gapii, tinder det att det vanliga ahmose-systeliiet blott alstrar bitterhet B ena sidan, miss- tro och förargelse öfver otacksamhet och bedriigeri å den andra sanit vidgar den redan tillrlickligt breda klyftan mellan klasserna.
För att vara en verklig sidan &gt;vans fordras dock.
iriycket, det ä r sannt.
Mr Loch, sekreteraren och sjiilen i: &gt;The Cliarity Organisa- tion Society, i London, säger om detta iirnne i den afhandling:, How to help cases of distress,, hvarmed han inleder den stora uppslagsbok öfver välgörande stiftelser och föreningar i London, som af C. O. S. ntgifvits, följande: &gt; E n för sin uppgift läinpljg fattigbesökerska (friendly \ ?isitor) bör äga förmåga a t t lära den fatt.ige, bur han skall spara, h.ru billig och näraqcle föda tillagas och livar den Itan köpas, hnw be- sparingar kiinna.insättas m. in.
Hon bör vara en auktoritet i fraga om liush %llsgöromål, i s t h d att praktiskt inför den fattiges ögon kunna tillämpa sina lärdomar.
Hon borde vara bevandrad i det soin till allmän hälsolära Iiörer.
' Hon bör aga derma förening af bestiimdliet och mildhet, soin p&amp; samma g b g inger respekt och tillgifrenliet och manar till pliktuppfyllelse utan att sira.
Hon skall ej vara en all- mosegifvare utan en van.ra &gt;$å ingen låta sig afskrackas af dessa fordringar och tiinka, att sådan k m inan aldrig bliifva.
M&amp; livar och en i stallet söka allt-, mera bilda sig själf t-il1 ett kall, som kunde ge s % i n h g e t nn toiiit lif fullhet och rikedom, ett kall, hvars fyllande ar ett sidant oafris- ligt behof för det hela.
Ingen har riitt ' att lefva fös sig sjalf allena.
M å därför hvarje kvinna, som i sina biittre stunder ined otillfreds- stllaelse känner, att hon lefves ett alltför själfviskt lif, med allvar börja arbeta på sin egen utveckling för att kunna bli en rafriendly visitor », ocli må hon komma ihåg, att man i F. V. O. i Stockholiil eller annorstiides med längtan vantar på henne.
P .. V. 0: s öfriga medlemmar äro ej befriade fl % personligt del- tagande i fattigvårdsarbetet, darför att de betalt d n iirsafgift till för- eningen, lingt därifrh.
Vore det meningen, sknlle föreningen vara inne pk orätt väg, d&amp; det just gr allas niedverkan, som beliöfves för
ett verkli ' gt losande af svhriglieterna; föreningens: uppgift a r.
blott att s&amp; mycket som möjligt ordna och latta detta arbete för sina medlem- inar.
A t t siinda siim gamla, sedan åratal verk1ig.t kända fattiga tiii föreningens Byra, som några medleinmar gjort, under förmenande a t t de förbundit sig att ej ge nKgra giifvor utan Byråns hörande, ar e t t stort misstag.
Blott i det, fall, att Byrån b a n förmedla någon ansökan eller möjligen ge anvisning i något nfs ' ende, dar man sjiilf a r ur s t h d diirtill, kan det vara anledning att s ' ncla dem dit.
i: f: Det so111 vi nu antydt har varit sådana fall, d t missförstånd om F. V. 0: s mening iippstått; meii att afven många verkliga miss- grepp gjorts ligger i sakens natur, då föreningens verksamhet hittills ej kan ' betraktas annat iiii som de första osiikrs stegen på en oba- nad vag. '
Orclnandet af viilgörenheten ar i och för sig ett mycket svårt arbete, men cliibbelt svårt, innan en stark stamtrupp hnnnit bildas, hvilken s l genomtriingts af grundprinciperna för detta arbete och fått dess m i l s&amp; fast i sikte, att någon tvekan om riktningen hvariit man.
skall g % aldrig ifrhgakomnier.
Det ar har som i sii miinga andra fall den stora konsten att lara sig att aldrig med blicken slappa må- let och ändock ej alltför hiinsynslöst trampa ned det närmast varande, i sin ifver att nk detta m !d.
Gainla vanor, Iiiifdvunna ksikter och inhgahanda slags hänsyn iiro siiarjgriis, soni vid h v a j e steg slingra sig om ens fötter och vilja hindra frainatskridandet eller draga pii afvägar.
Det vore ej alltid ratt att utan vidzre afhugga detta gräs, ty mången nyttig planta,, som sedan ä r.
svår att ånyo plantera, kunde då pii sainma gång stryka med.
Därför mkste man försöks att varligt lossa slingorna, hvilket ej alltid ar så lätt.
Man borcle stiindigt öfversk8da hela arbetsfaltet, ocli andock liander det ej sällan, att blicken blir fastliangande vid en enstaka förgteelse, s t o i n vore den huf viidsqken.
Man störtar med brinnande ifver mot något som sparrar viigen och miste undanrödjas, men krafterna iiro för svaga, hindret för öfver- mäktigt, ocli man nödgas tillsvidare med svidande hjiirta g &amp; omk~ing det i stallet för att,.
som man borcle och ville, gå ratt frain., Må ingen l e ined föyakt eller hån it dessa fel och irringar, ntan i stället hjalpa till, .s&amp; ', val att sjalf söka f&amp; det i, fjärran hägrande, ' ' D ccqity.
malet i sikte, som att iiiidanrödja hindren p i viigeii dit.
Det Br och bör vara ett allas nrbete för alla, Iivarvid ingen far glömma sin egen ansvarighet.
Xågot som för F. V. O. och dess arbete ar af stor vikt, men soin s ' ynes blott mycket långsamt kunna Lviigabringas, ar sainlandet af uppgifter om en niangcl smärre iiiiderstödsföreningar och deras skyddslingar.
Xan har aniiii icke i allmänhet lart sig inse, hvilken Irjälp det skulle vara för alla parter, om alla hithörande uppgifter funnes tillgängliga p&amp; ett bestämdt ställe.
Vi upprepa, hvad vi förut sagt, att meningen ej ar att utöfl-a nagot tryck p&amp; dessa olika för- eningar vid deras användande af sina niedel; F. Q. O. vill i detta, som i alla andra fall blott vara en allas tjänarinna, %taga sig regi- streringen af de lämnade uppgifterna och p % begäran meddela upplys- ningar cläri~r åt dem, som för sin verksanihet beliöfva det. '
E n tjänst bt sig själf och det liela gör därför den, som till F. V. 0: s Central- byrå aliiiialer de siiiL föreningar han känner till, och ännu bättre är det iiatiirligtvis om förteckning på dessas uiiderstödstagare kan lämnas.
D9r det senare ej g i r för sig, är det emellertid nog, om blott P. V. Q far veta till livem den kan vanda sig för a t t få en sådaii förteckning.
Om det satt livarpå arbetsutskottet inom F. V. O. liandliigger livarje särskildt fall, om ' lins läinnande under vissa förhiillanden o. a. dyl. kunde mycket vara .att saga, som nog, efter livad vi hoppas, skulle aga intresse .för en och annan, men detta är ej platsen att ingå i sadaila detaljer.
Hvar och en, soin intresserar sig dadör, a r alitid viikommen att på föreningens Centralbyrå, 36 Stora Nygatan, taga närmare kännedom däroin.
Nu tdnker kanske - en och annan i sitt sinne, vore det nkgot nytt att saga om detaljerna, så hade det varit biittre att tala diisom än att duka upp allt detta gamla, som livar och en hört sk oandligt m h g a gånger förr!
Det ar sannt, att föga nytt här förekommer, men mycket af det sagda ar dock Iios oss jämförelsevis så nytt, att det ilnnn icke g i t t oss i blodet, utan man behöfver om igen och om igen repetera det för att hålla det lefvande för sin tanke; ktminstone ar det deras er- farenhet, som ständigt syssla med dessa saker.
Det ar soiii en fer-
nissa, soin strykes på nytt trB, den torkar hastigt in och .bestryk- ningen inåste så ofta förnyas, tills träet blir som impregi~eradt därmed.
Och det dröjer nog länge, innan liela vårt sa,n~hälle blir genointrängdt af den vissa öfvertygelsen, att viilgörenliet är blott det som syftar till att sätta livar och en, som vill arbeta, i stånd att reda sig själf utan främmande hjälp, och att allniosegifvandet blott ar ett konstladt dGfningsqlede1, som förvärrar sjukdoinen och alltmera förslappar hela organismen.
%Den, soin icke vill arbeta, han skdl icke heller äta,.
Om någon glöininer detta, så gäller det a t t lära denna olyckliga att Både vilja och kunna arbeta, och en sådan sträfvan pHgår lyckligtvis äfven på flera håll.
Friilspingsarmén, diakonissorna i inissionshyddorns, Elsa Borg genom.
sina olika Iieni och inånga .andra hafva särskildt tagit de eländigaste bland de elanda till, sitt arbetsfdt.
Men livad gör F. V. O. d&amp; för att skaffa dem arbete, som ingen- ting hellre vilja än arbeta?
Evad gör föreningen för att i prqk- tiken tillämpa sin sats: icke allinosor, utan arbete?
Så frågar inan Ii&amp;nande eller undrande .. Nkgot har ju föreningen iiträttat, nien den Hr lifligt medveten .om det otillräckliga .däraf.
Här ä r jnst en af dessa stors stötestenar, mot h i l k a den slår sig blodig under ' de f&amp;fäoga.försöken att rubba dem.
Riittvisaii fordrar väl dock det erkännandet från allmänhetens sida, att F. V. O. aldrig kac Btaga sig eller har åtagit sig att lösa alla sociala problem, en lösning, hvilken skulle vara så godt som gjord, om arbete kmde ska.ffas &amp; t alla.
Man niåste komma ihåg, att föreningen icke ar eller anser ' sig vara nigon inriittiiing, som kan aflijiilpa allt oiidt, den är ej * Stock- holms stads välgörenhets, som den i en skrifvelse benämnes, den $ir helt enkelt en af enskilda personer bildad förening.
hvars högsta sträfvan är att på ett gagnande sätt ordna den enskilda välgören-,
Miirkviirdigri, kvinnor af Ellen Eiries, fil.
Seilare delen: Sz; enska 7cz; imor.
1-5. o ' I företalet till denim senare del anger förf.
iindairiLdet ined sitt arbete vara a.tt iiiider biografiens form liiiniia ett bidrag till den sven- ska kvinnans historia.
Denna sin uppgift liar.
Iioii löst p % ett högst förtjänstfiillt sätt, och liar p&amp; saiiiina ging gifvit ett icke oviktigt bi- drag till vhrt lands kiilturliistoria.
Liksom i den förra delen liar förf.
liar sökt ' att vid valet af lef- n adsteckningar erh&amp;lla representanter f ör olika tidelwar f och f ör olika riktningar inom kvinnans verksainhet.
En viss förkarlek tyckes dock ha visds 1600-talets energiska adelsfruar, ' och detta af goda skgl.
Dels gjorde för11; O~llandena under vhr storhetstid, då iiiiiiinen ofta under hratal inkste vistas långt frBn lienimet i de långvariga krigen, att kviii- nornas duglighet och sjiilfst#ndigliet blefvo p&amp; .. ett alldeles exceptionelt sätt tagna i ansprllk och utvecklade och att darföre detta tidelivarf alstrade flera frainstående kvinnor än iihgot annat.
Dels liar förf., soiii bekant, shskildt gjort 1600-talets historia till föremal f o r grmidliga arkivstiidier.
Dock äf ven andra knltiirskeden &amp; * o representerade, och jaden af de svenska ' markvärdiga kvinnorna inledes, som sig bör, af den heliga Birgitta, den.
svensks inedeltidens märkligaste personlighet och Sveriges niåhanda inärkligaste kvinna.
Af lienne liimiisr förf.
en lif- lig och intressant framställning, da^ de olika sidorna af hennes lif ' ocli verksamliet belysas: hennes barndom - skildringen af denna ger dess- utom en god bild af lifvet p i en svensk landtgkrd iirider niedeltiden -, hennes religiösa utveckling, lieiines lif so111 Ulf Gudniarssons maka, som nioder %t åtta barn ocli Iiiisinoder på ett stort gods, lieiines vistelse vid Magnus Erikssons liof, den senare delen af liennes lif, da arbetet för religionen och mäiiskliglieten uteslutande upptog lienne.
Särskild iippmarksamhet agnas Birgittas författareskap - lion anses, som be- - ocli hennes be- kant, för svenska medeltidens främsta ~k~iftstallare tyaelse shsoin bot- och viickelsepredikant, sasom en n&amp;klig föregkn- gerska till 1500-talets stora religiösa rörelse frainliålles.
Biigittas frainstw lifsgiiming torde dock varit stiftandet af lien- lies nunneorden, liyariiied hoii iisyftade en reforiiiation a.f klosterlifvet.
233 Det mest ovanliga liiirvid var att Iioii i sin ordens kloster ville förena niaii och kvinnor i arbetet till Herrens tjänst.
Oin detta hennes företag yttrai förf.
: ~ B i r g i t t a s isikter inneburo en stor fraintidstanke kladd i medel- tidsdräkt: Geiioin dessa sina idder för hon det geinensanima arbetets talan, inannens och kvinnans gemensamma arbete, icke blott i hem, utan äfven i skola och lif.
Hon är f r t i sin ståndpiinkt sedd, en kvinno- eniaiicipatioiieiis förespr %kerska.
D I den andra representanten för medeltiden liar förf.
skildrat en kvinna med en lifsgiirn&amp;g, vida skild f r h i deii nordiska sierskans, ocli af en art, soni endast iindantagsvis tillfallit en niedlem af det svagare könet-.
Kristina Gyllqstiel-m, Sten Sture d. y: s adla maka, Kristian Tyranns il~ärcliga motståndare och Stockholms Iijaltemodiga försvarare, spelade icke blott en aktiv roll i Sveriges försvar, utan Iion var efter sin makes död själen ocli ledaren däraf 1 sin egenskap af chef för det fosterländska partiet,, Stiirepartiet.
Hon blef visserligen besegrad ocli fangen, inen detta förringar icke betydelsen af de tjiinster Iion gjort fiideriieslandet, och efter sedan Gustaf V a s a räddat Sverige från iitliinclskt förtryck, förstod hon att iiiiderordna sin egna ocli sina barns fördel iiiider landets intressen - ett bevis på förstand och pa- triotism, soin icke m h g a nianliga.
partiledare förmått aflagga.
I. skilclringeii af denna kvinna liar likväl det Biografiska elementet Ironimit at.t nkgot stå tillbaka för det politiska, liksoni vid deii psyko- logiska analysen ett bra fritt spelnim lämnats @ ssningai och anta- ganden.
Detta lir dock &amp; mska iiaturligt., d % det endast ar de yttre konturerna af d rist ha G-yllenstiernas lif historien bevarat; at per- sonliga minnen af henne finnes intet kvar, t. o. m. platsen, dar hennes stoft livilade, förstördes, d i Trosa gamla kyrka år 1773 nedbrann.
\ ' I den följande bilden i sitt kvinno-Pantheon liar förf.
fhtt en god representant för, das ewig weibliclie ».
Kcwin JIhsdotter, denna låg- ättade kvinna, som utan några stora snillegåfvor, utan några karak- terelis mer frainstående egenskaper, blott och Bart genom sin yttre fag- ring ocli den tjiisning denna utöfvade på hennes konung, förva$vat sig en plats bland Sveriges drottningar ocli genom sin godhet ocli ined- känsla för de olyckliga skaffat sig ett vackert eftermäle i hiifderna, %r representativ för ' många medlerninar af sitt kön, hvi ' lka aldrig aktivt inverkat 11 % lian~lelsernas gång, inen genom rent yttre tillfälligheter.
trots ' sin passivitet koininit att spela en roll inoni sin.
saintid och att g A till eftervärlden framom rninga oaiidligt mer begåfvade och !land- lingskraftiga systrar.
Det ligger nästan i sakens natur, att vid teckningen af dylika kvinnor oingifningen - accessoarerna blifra af större intresse &amp; n sjalfva hufvudfiguren.
Så af ven har, där skildringarna från konung Eriks hof iner fängsla läsaren an drottning Kaiins egen något bleka bild.
Helt olika är förhållandet i de följande biografierna.
H a r koii- centreras intresset på liufvudpersonerna, dhdkraftiga kvinnor från 1600- talet, fullödiga personligheter, hvilka af förf.
skildras med en verve och en ursprunglighet, som vida höja sig öfver allt hvad den för öfrigt ing ' cket förtjänstfulla första delen af dettasrbete hade att bjnda pk.
Man marker, att hon i deras egna bref, i samtida anteckningar ocli handlingar studerat och lärt kanna dem s % mycket, som ar möjligt p % ett afstånd af mer an tv&amp; årliundraden.
Och det intresse hon sjallf kanner fös sina hjältinnor bibringar hon också sina likwe.
Med livilket nöje laser man icke om den på en gång kloka och milda Katarifia af Pfalz, som genom sina filan- tropiska åsikter stod så l h g t före sin råa tid och i mycket hyllade 19: de b h ~ ~ n d r a d e t humanitära s åskådning, om den adla furstinnans förhal- lande till brodern, Gustaf Adolf, och sonen, Karl Gusttaf, om hennes blott allt för tidigt afbrutna verksamhet såsom uppfostrarinna å t ko- iiungabarnet Kristina.
Vi f % har lära kanna Ebba B~aite icke blott shom f6reinålet för.
Gustaf * 4dolfs korta ungdomskärlek, icke blott som den öfvergifna resignerade ungniön, såsom vi brakat tänka oss henne, utan som deii lifliga, iinpiilsiva kvinnan, den verksamma husmoderii, den omtanksamma och älskande makan och modern.
Med andå större nöje göra vi bekantskap ined hennes dotter, Maria SoJia de la Qardie, den inest mångfrestande affärskvinna Sverige någonsin ägt.
Det torde icke rara många länders eller tidehvarfs hi- storia, soin kan uppvisa exeinpel p i en krinna och därtill en dam af rikets förniimsta ätter, en öfverhofmastarinna, lirilken skött en si ' omfattande affarsverksainliet som hon.
nem a t t hon ägde och iitöfvade högen ledningen öfvei.