Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr finge utfärdas, har Utskottet i § 10 af sin angående Bankens tillstånd, styrelse och förvaltning afgifna berättelse tillkännagifvit sig vilja, vid granskning af Bankoreglementets föreskrifter, taga i öfvervägande, huruvida icke det må medgifvas jemväl d'e före sednaste riksdag oktrojerade filialbanker att å kreditivet i Riksbanken utfärda icke allenast assignationer, utan äfven till viss man eller ordres ställda vexlar.
Då emellertid Utskottet fått emottaga en af Herr A. O.
Wallenberg i Yällofliga Borgare-Ståndet väckt motion, N:o 213, deri föreslagits, att samtlige varande och blifvande filialbanker måtte tillstädjas utgifva vexlar. betalbara å \ ista, jemväl i* brutna tal på egande behållning å deras kreditiv i Riksbanken, samt att, om beslut härom fattades, detsamma måtte med det snaraste bringas till verkställighet, utan afvaktan af hela Bankoreglementets omredigerande, så har Utskottet ansett sig böra nu särskildt företaga denna fråga till behandling.
Utskottet får härvid erinra om de skäl, hvilka föranledde det i sednaste
Bankoreglemente intagna medgifvande för filialbank att å dess kreditiv i Riksbanken utställa äfven vexlar.
Utskottet anför nemligen att detta medgifvande komme-att medföra fördel icke blott för filialbank, som derigenom försättes i tillfälle att medelst en enda vexel kunna å kreditivet draga hvad belopp som helst utöfver 100
R:dr, då deremot den dittills tillåtna assigneringorätten medgifvit utställande af assignationer endast ä bestämda valörer af 100, 500 och 1,000 R:dr, utan äfven för den enskilde, som vid försändningar med posten af till viss man eller ordres ställda vexlar, hvilka icke skulle få in blanko transporteras, kunde undvika utgifter för assurans och rekommendation, men, enär assignationerna äro ställda till innehafvare!) och sålunda utan föregången transport gälla i hvars mans hand. ej skulle kunna vid deras försändande med posten undgå dylika kostnader, sä vida han ville vara mot möjliga förluster betryggad.
De sålunda antydda fördelarne torde finnas vara af en för den allmänna penningerörelsen ganska väsendtlig beskaffenhet, då i betraktande tages ej mindre den tidsutdrägt, som förorsakas för filialbank genom iordningställande af ett större antal assignationer och för den enskilde, som vill begagna desamma till liqvid på annan ort, i följd af de vid försändning af sådana med posten nödiga och af försigtigheten bjudna åtgärder, än äfven den kostnad, som för filialbank är förenad med utgifvandet af assignationer, hvilken kostnad till betydlig del besparas, när en liqvid å större belopp kan med en enda .vexel fullgöras, Banko-Utskottets Utlåtande J\@L 19. 9 fullgöras.
Härtill kommer, att det ifrågavarande medgifvandet torde innebära fördel jemväl för Riksbanken, enär vexlarnc sannolikt i de flesta fall ingå till densamma hastigare än assignationer, hvilka, i anseende till sin beskaffenhet, i landsorterna ganska allmänt betraktas och användas såsom sedelmynt samt, i följd deraf, ofta blifva under lång tid i rörelsen utelöpande.
Då något hinder genom de i afseende på äldre filialbanker i öfrigt gällande föreskrifter icke heller förefinnes emot tillåtelse att för dragning å deras kreditiv begagna vexlar, sä hemställer Utskottet, dels att stadgandet i 172 §, mom. 1 litt. d), af Bankoreglemente^ det filialbank eger att, efter behof, på sitt kreditiv i Rikets Ständers Bank utfärda icke allenast till viss man eller ordres ställda och vid uppvisaudet betalbara vexlar ä 100 R:dr och derutöfver, äfven i brutna tal, utan ock assignationer å valörerna 100, 500 och 1,000 R:dr, må, under de i samma punkt för öfrigt föreskrifna vilkor, tillämpas jemväl för de före sednaste riksdag oktrojerade filialbanker ; och dels att, i enlighet med punkten' e) i samma § och morn., räntan för de summor, som å kreditivet lyftas, alltid skall beräknas å högsta fulla 100-tal R:dr; skolande Utskottet, i händelse Rikets Ständer härtill lemna bifall, vid framdeles afgifvande förslag till bestämmelser rörande filialbanker iakttaga hvad så lunda blifvit beslutadt.
Stockholm den 15 Januari 1863. JW 19.
. Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Jan. 1863, kl. .12 midd.
Utlåtande,- i anledning af väckt motion om anslag till kreditiv för en tillämnad filialbank i Carlstad.
I en inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckt motion, N:o 222, har Herr C. Hullman föreslagit, att Rikets Ständer ville, till kreditiv från Riksbanken Bih. till B. S. Prot. 1862 & 1863. 6 Sami. / A/d. 5 Häft. 2 10 Banko-Utskottets Utlåtande JVs. 19. för cn filialbank i Carlstad, hvartill aktier å ett belopp af en million R:dr blifvit tecknade och hvars reglemente vore till Kongl. Maj:t för erhållande af nådig fastställelse ingifvet, bevilja ett belopp af 500,000 R:dr, pa de vilkor, som i nu gällande Bankoreglemente äro föreskrifna.
Då den ordning, som hittills utan undantag följts i afseende på meddelande af försträckning åt filialbank, att Rikets Ständer anvisat det belopp, hvilket dertill finge användas, men att åt
Banko-fullmägtigc öfverlemnats att bestämma om fördelningen deraf på de filialbanker, hvilka, efter uppfyllande af föreskrifna vilkor, sig till erhållande af försträckning anmäla, äfven för framtiden torde böra iakttagas; och då dessutom, efter hvad kändt är, oktroj för omförmälda filialbank ännu icke blifvit af Kongl.
Majit i nåder beviljad, så får Utskottet, på dessa skäl, afstyrka bifall till ifrågavarande motion.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS A. L. NORMAN 1863.
Hanko- Uhkollets Utlåtande A :o ‘20.
1 M:o 20.
Ank. till Exp.-Utsk. den IG Jan. 1863, kl, 12 midd.
Utlåtande, i anledning' af eli utaf f. d. Faktoren och Handlanden C. G. Schöldström gjordt ackords-anbud.
Hos Utskottet har f. <1.
Faktoren och Handlanden C. G. Schöldström, uti ingifven skrift, anhallit, att han, som vid sin år 185] iråkade konkurs hos Banko-diskontverket häftade för 2:ne lån, hvarå nu mera skulle i kapital återstå 840
R:dr, matte, mot erläggande af 420 R:dr, befrias från vidare betalning för dessa lån, enär Schöldström, hvilken allt sedan år 1853 innehaft enskild tjenst vid Strömsholm, icke egde annan tillgång, än den obetydliga löneinkomst samma tjenst förskaffade honom, och han saknade all utsigt att framdeles kunna fullgöra sin betalningsskyldighet i vidsträcktare mån, än det nu framställda anbudet innefattade.
Uti häröfver infordradt utlåtande har Banko-diskont-direktionen upplyst, att
Diskontverkets fordringsanspråk på grund af ifrågavarande, utaf sökanden der upptagna lån, nemligen: N:o 3,175, förfallet den 13 September 1851, å . . .
R:mt R:dr 600: — med borgen af f. d. Bruksidkaren J. F. O.
Sethlin, och Nio 3,241, förfallet samina dag, likaledes å » n 600: med borgen af bemälde Sethlin och f. d. Rådmannen A. P.
Lindblad, blifvit, efter det samtliga gäldenärerna nödgats till borgenärers förnöjande afträda sin egendom, bevakade och genom Norrbärkes Häradsrätts särskilda domar, af den 2 Augusti 1852 i sökandens, af den 23 nästpåföljde December i Sethlins Hilt. lill /{.
Prut. ISSI! & 1863. 6 Sand. 1 AfU. 6 Haft. 2 Banko-Utskottets Utlåtande N:o SO. och den 3 Februari 1853 i Lindblads konkurs till betalning fastställde; att, sedan slutlig utredning af konkurstnassorne egt rum och dervid såsom utdelning tillgodokommit
Verket af sökandens konkursmassa 44 R:dr 78 öre, af Sethlin» 300 R:dr 4 öre och af Lindblads 6
R:dr 25 öre, verkställighet af konkursdomarne är vorden sökt och beviljad; men att, vid tid efter annan anställda undersökningar, af hvilka den sednaste hos sökanden skedde den 17 Februari nästlidet år, ingendera af gäldenärerna funnits ega någon utmätningsbar tillgång, hvadan, efter afdrag af ofvanberörda inbetalningar, kapitalåterstoden utgör å lånet N:o 3,175, R:dr 423: 9 öre och å lånet N:o 3,241, R:dr 416: 84 öre eller tillsammans R:dr 839: 93 öre R:mt.
Då genom de mot så väl låntagaren som hans löftesmän, efter deras försättande i konkurs-tillstånd, vidtagna exekutiva åtgärder någon afbetalning &
Diskontverkets förevarande fordran hittills icke kunnat beredas, och anledning ej heller synes vara för handen, att godtgörelse derför skall genom fortsatta dylika åtgärder kunna vinnas, har Diskont-direktionen ansett antagandet af det nu gjorda anbudet, hvarigenom Diskontverket skulle utan uppehåll komma att undfå betalning för omkring hälften af sin återstående kapitalfordran, vara med Verkets fördel öfverensstämmande och alltså tillstyrkt antagandet deraf.
Diskont-direktionen sålunda yttrat, får, på grund deraf, vördsamt hemställa: att, derest f. d. Handlanden C. G.
Schöldström, inom en månad efter det Rikets Ständers beslut i ämnet blifvit honom delgifvet, till Diskontverket inbetalar 420 R:dr Runt, återstoden af hans kapitalskuld till Verket, tillika med derå upplupen ränta, måtte eftergifvas och utur räkenskaperna få afskrifvas.
Banko-Utskottets Utlåtande N'J' 2/„ 3 J\:o 21.
Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Jan. 1863, kl. 12 midd.
Utlåtande, i anledning af f. d. Klädeskramhandlaren G. Westlind J:sons ansökning om eftergift af skuld till Banko-diskon lverket. F. d.
Klädeskramhandlaren Guslaf Westlind J:son har till Utskottet ingifvit en skrift, deruti, jemte förmälan, att, sedan han vid Klädesfabrikören P. C.
Dihlströms år 1840 inträffade ekonomiska obestånd nödgats, i följd af de för honom ingångna betydliga förbindelser till Diskontverket, att till borgenärers förnöjande afträda all sin under 25 års tid med flit och omtanka förvärfvade egendom, samt Westlind, efter träffadt ackord med sina enskilda fordringsegare, af Diskont-direktionen leinnats tillåtelse att gälda sin skuld till Diskontverket medelst erläggande af 100 R:dr Banko årligen, dessa afbetalningar under loppet af 21 år blifvit af honom behörigen fullgjorda; men att, då han nu måst upphöra med den handelsrörelse, han allt från sin ungdom bedrifvit, och hans närvarande höga ålder af 74 år gjorde honom overksam och följaktligen oförmögen att, såsom tillförene, bereda sig någon tillgång till vidare afbetalning å de förbindelser, hvarför han ännu häftade till Diskontverket och hvilka blifvit af Westlind ingångna utan att han af dem haft någon enskild fördel, enär samtliga der upptagna lånen till hela beloppet af Dihlström uppburits och användts, — Westlind anhållit, att, på det han vid slutet af sin lefnadsbana må finna sig fredad frän de lagliga åtgärder, som, ehuru utan ändamål, kunde komma att mot honom vidtagas, hans återstående skuld till Diskontverket måtte få afskrifvas; hvilken anhållan blifvit af åtskilliga personer uti en af dem undertecknad, ansökningen bifogad skrift, med vitsordande af Westlinds här ofvan lemnade uppgifter, till behjertande förordad.
Direktionen öfver Banko-diskontverket har, i anledning häraf, uti infordradt utlåtande upplyst, att Westlind, då han år 1840 nödgades till sina borgenärer afträda sin egendom, häftade för förbindelser till Banko-diskontverket, på grund af följande der upptagna lån, nemligen: 4 Jianlio-Ulskoltcts Utlåtande N:o Ht. sl) i Allmänna Diskont-fonden: N:o 314, förfallet den 9 Juli 1840, å .....
R:dr 1,200: — upptaget af P. C. Dihlström, mot borgen af Gustaf Westlind J:son: N:o 4,684, förfallet den 16 Oktober 1840, å 750: —- upptaget af G. Westlind J:son, mot borgen af P. C. Dihlström.
B) i Handels- och N urings-diskonten: N:o 849, förfallet den 30 April 1840, å 1,950: — upptaget af C. G.
Cedervall, mot hypothek af G. Westlinds J:son revers å 1,950 R:dr; N:o 992, förfallet den 12 Maj 1840, å 3,750: - upptaget af P. C. Dihlström, mot hypothek af G. Westlinds J:son revers å Rulr 2,100: — C. G. Cedervalls d:o å » 600: — K. Theels & C:o d:o å » 1,050: — N:o 893, förfallet den 14 Maj 1840, å 4,200: —• upptaget af G. Westlind J:son, mot hypothek af C. G.
Cedervalls revers å R:dr 2,070: — Carl Sebardts d:o å » 1,200: — P. C. DihlstrÖms d:o å » 930: — N:o 241, förfallet den 2 September 1840, å 4,200: — upptaget af P. C.
Dihlström, mot hypothek af O. Forsslunda &
C:o revers å Rulr ....... 3,000: — C. F.
Söderströms d:o å » ....... 500: — G Westlinds J:son d:o å » 750: — N:o 126, förfallet den 27 Juni 1840, å 2,250: — upptaget af P. C. Dihlström, mot hypothek af G. Westlinds J:son revers ä 2,250 Rulr; N:o 868, förfallet den 7 Maj 1840, å 4,050: — upptaget af C. G. Cedervall, mot hypothek af G. Westlind* J:son revers å Rulr ...... 1,950: — P. A. Sprinchorns d:o å » ...... 2,100: — allt Riksmynt.
Direktionens ofvan omförmälda utlåtande, blefvo af förenämnda skuldförbindelser de, som voro utfärdade af Theel & C:o, Sebardt, Forsslund &
C:o och Söderström till fulla beloppet till Diskontverket inbetalda, hvaremot Westlind likasom hans i konkurstillstånd försatte medgäldenärer, Dihlström och Cedervall, i början af ar 1842, under förmälan, att de med sina enskilda fordringsegare träffat sådant ackord, att förlikningsdomar i konkurserna skulle kunna Banko-Ulskollels l'l låt ande i\'
:o 2/. 5 erli nilas, hos Direktionen framställde vissa erbjudanden med afseende å Iiqviden af deras ofvanberörda skulder.
Hvad härvid särskilt angick Westlind, hvilkens konkursmassa ansågs komma att lemna en utdelning af 34 procent, så anhöll han att, jemte ailemnande af berörda utdelning, få liqvidera den blifvande återstoden genom årliga successiva afbetalningar af 50 R:dr Banko å allmänna Diskontens och 100 R:dr Banko å Handels- och Närings-diskontens fordringar; och då de erbjudna 34 procent, enligt hvad sysslomännen i konkursen vitsordat, var den högsta möjliga dividend, som kunde af de realiserade blott af lösören bestående tillgångarne erhållas, hvilken utdelning tillgodokomme Verket utan det uppehåll, som en långvarig utredning af konkursmassan måste föranleda, och då endast en fri verksamhet kunde sätta Westlind i tillfälle att småningom godtgöra sin skuld till Diskontverket, fann Direktionen den 24 Mars 1842 godt antaga de af Westlind erbjudna betalningsvilkor, med äfventyr för honom att, i händelse af underlåtenhet att verkställa de årliga inbetalningarne intill dess full liqvid skett, hela återstående skulden skulle vara till indrifning förfallen; dock förelädes Westlind att till fullo inbetala sin då resterande egna kapitalskuld i allmänna Diskont-fonden af 307 R:dr 50 öre, hvilket den 27 nästpålöljande September af honom äfven fullgjordes.
I enlighet med Direktionens sålunda meddelade beslut har Westlind icke allenast den 26
Maj 1842 inbetalt 34 procent å Diskontverkets ifrågavarande fordringar, utan äfven från och med Februari månad 1843 till och nied 4:de qvartalet nästlidet år till
Diskontverket årligen erlagt 150 R:dr Banko med sammanräknad!
2,925 R:dr R:mt, hvarigenom Westlinds nu qvarstående kapitalskuld är vorden förminskad till 1,113 R:dr 75 öre
Runt på lånet N:o 126 och till 233 R:dr 91 öre Rmt på lånet N:o 868, hvartill kommer öfverränta å lånet N:o 314, R:dr 349: 64 öre, å lånet Isbo 4,684, R:dr 101: 85 öre, och ä lånet N:o 893, R:dr 992: 4 öre; varande i sammanhang härmed upplyst, att Westlinds reverser å 2,100 R:dr såsom hypothek för lånet N:o 992, å. 7 50 R:dr såsom hypothek för lånet N:o 241 och ä 1,950 R:dr såsom hypothek för lånet N:o 849 icke voro med ränta förskrifna.
Beträffande åter Dihlström och Cedervall, hade
Direktionen meddelat, att sedan bernälde gäldenärer under år 1842 till Diskontverket inbetalt de af dem erbjudna utdelningar och Stockholms Stadsnämnd i särskilda poster erlagt hvad
Diskontverket egde undfå af köpeskillingen för Dihlströms till Stadsnämnden försålda fasta egendom, äfvensom Cedervall med några mindre afbetalningar förminskat sin skuld, Dihlström och Cedervall i utblottade omständigheter allidit, hvarefter
Diskontverkets samtliga fordringar hos dem, med undantag allenast af här ofvan uppräknade, blifvit, i följd af Rikets Ständers beslut vid 1853 och 1854 årens riksdag, utur Verkets räkenskaper afskrifna.
Af förestående utredning inhemtas, att Westlinds förbindelser till Diskontverket, vid den tidpunkt då hans konkurs inträffade, uppgingo till ett samman - 6 Hanko-Utskottets Utlåtande N'.o 22. räknadt kapital af 15,150 R:dr, hvaraf numera återstå endast 1;347 R:dr 60 öre, förutom oguldna räntor; och då af
Diskont-direktionen jemväl blifvit såsom kändt uppgifvet, att Westlinds obestånd härledt sig från hans förtroende til! en jiå sin tid ansedd, verksam och driftig industriidkare, Klädesfabrikören
Dihlström, utan att Westlind sjelf lärer åtnjutit någon fördel af de lån, för hvilka han till
Diskontverket iklädt sig förbindelser; samt
Diskontverket af Westlind bekommit icke blott den utdelning, som på Verkets fordringar belöpt från hans konkursmassa, utan äfven i afbetalningar under loppet af mer än 20 år en summa af tillhopa 3,232 R:dr 50 öre, hvilka afbetalningar blifvit af Westlind punkt ligt fullgjorda, ehuru hans ekonomiska ställning under sednare tiden försämrats, så att han, efter hvad Utskottet har sig bekant, Hera gånger nödgats ånyo träffa ackord med sina enskilde fordringsegare, har Utskottet, i betraktande häraf och då Westlind vid nära 74 års ålder upphört med sin handelsrörelse och således icke deraf kan påräkna någon inkomst, samt vidtagandet af ytterligare exekutiva åtgärder mot honom endast skulle tillskynda Diskontverket kostnader, funnit Westlind böra från gäldande af sin återstående skuld befrias, och får alltså hos Rikets Ständer vördsamt hemställa, att så väl kapitalåterstoden å lånet N:o 868, Rrdr 233: 91 öre, samt å lånet N:o 126, R:dr 1,113: 75 öre, som samtliga af Westlind oguldna räntor till
Diskontverket mätte eftergifvas och utur räkenskaperna få afskrifvas.
Stockholm den 16 Januari 1863, M-o 22.
Ank. till Exp.-Utsk den 10 Jan. 1863, kl. 12 midd.
Utlåtande, i anledning af ett utaf Advokatfiskalen G.
Uti en till Utskottet ingifven skrift har Advokatfiskalen G.
Hörstadius förmält, hurusom han kommit i tillfälle erfara, att en ålderstigen, sjuklig och i följd deraf äfven orkeslös man, f. d. Viktualiehandlare!!
Weidenhaijn, hvilken under sednare åren uppehållit sig vid Kungsör, tid efter annan blifvit, i Hanko-Utskottets Utlåtande N:o 22. 7 sitt verkligen utblottade tillstånd, der hemsökt af Kronobetjening för nära 30 år gamla skulder till Banko-diskontverket; att då Weidenhaijn i fordna dagar, under det att helsa och krafter sådant medgåfvo, varit af sökandens nu mera aflidne farbroder, Öfver-direktören J. E.
Hörstadius använd till utförande af ilerfaldiga uppdrag och ombesörjande af åtskilliga bestyr, hade Weidenhaijn från denna bekantskap hemtat anledning begära sökandens mellankomst till mildrande af hans fattigdom och till undvikande af de exekutioner, som verkade störande på hans ålderdoms lugn, och att, efter det sökanden i anledning häraf hos Diskontverkets vederbörande Ombudsman förbundit sig att genast liqvidera återstående kapitalskulden, som skulle utgöra 1,079 R:dr 8 sk.
Banko, under vilkor att afskrifning af öfverräntan beviljades, men erhållit det besked, att en dylik eftergift vore beroende på Rikets Ständer, sökanden nu finge till Utskottet framställa detta sitt anbud, under det bestämda förklarande, grundadt på kändt sakförhållande, att Weidenhaijn aldrig kunde åstadkomma ringaste afbetalning.
Direktionen öfver Banko-diskontverket har, uti dess öfver ansökningen infordrade utlåtande, upplyst, att Weidenhaijns skulder till
Diskontverket grunda sig på tvänne särskilda förbindelser, den ena för ett af honom sjelf under N:o 8,052 upptaget lån å 1,500 R:dr Banko, förfallet den 15 Februari 1836, med borgen af Gelbgjutaren J. E. Lindbom, den andra för borgen, ingången af Weidenhaijn, jemte Bokbindaren A Swedberg och Målaren J.
Schagerborg för ett bemälde Lindbom under N:o 10,147 bcviljadt lån, likaledes å 1,500 R:dr Banko, förfallet den 15 April 1836; att sedan samtliga desse gäldenärer, före lånens förfallotider, till fordringsegares förnöjande afträdt sin egendom, Diskontverkets fordringsanspråk bevakades i deras konkurser, derifrån Verket i utdelning bekommit af Weidenhaijns konkursmassa 542 R:dr 24 sk., af Lindboms 270 R:dr och af Swedbergs 633 R:dr 16 sk.; att Weidenhaijn derefter år 1841 förandra gången gjort konkurs, som dock icke lemnat ringaste tillgång till utdelning å
Diskontverkets jemväl i denna konkurs fastställda fordran; men att, i följd af sedermera vidtagna åtgärder för verkställighet af konkursdomarne, under åren 1845—1854, i särskilda poster från Weidenhaijn ingått tillsammans 475 R:dr, allt Banko, afförda ä hans eget lån; hvaremot någon vidare betalning icke kunnat uttagas hos medgäldenärerna, hvilka aflidit, Lindbom 1838, Schagerborg 1852 och Swedberg 1855, utan att efterlemna några tillgångar
Vid 1854 års riksdag anhöll Weidenhaijn hos Banko-Utskottet, att som han genom några personers välvilja kunde blifva i tillfälle att å sin skuld till
Diskontverket afbetala 400 R:dr Banko, få, mot erläggande af detta belopp, vinna befrielse från gäldande af återstoden, då uppgående i kapital till 1,179 R:dr 8 sk.
Denna ansökning förordades äfven af
Diskont-direktionen, uti deröfver afgifvet yttrande; men ansågs af Utskottet icke böra till något afseende föranleda, emedan, enligt Utskottet meddelade upplysningar, anledning skulle vara 8 llanko-Vlskottels Utlåtande A’:o 22. förhanden att Weidenhaijn ej befunne dg i så medellös ställning, som han föregifvit.
Med föranledande häraf, och då de mot Weidenhaijn fortsatta utmätningsförsök ej ledt till åsyftad påföljd, väcktes den 15 November 1854 hos Stockholms Rådstufvu-rätt påstående om hans försättande i konkurstillstånd, för att såmedelst framtvinga de tillgångar, linn möjligen kunde ega till skuldens betalande; men emot Weidenhaijns bestridande blef detta påstående af så väl Rådstufvu-rätten som Kongl. Svea Hof-rätt ogilladt.
Weidenhaijn förnyade derefter vid 1856 års riksdag sin nyss omlörmälda ansökning, men med erbjudande af ett till 666 R:dr 32 sk.
Banko förhöjdt ackordsbelopp, å hvilken ansökning, ehuru af Diskont-direktionen tillstyrkt, Banko-Utskottet dock, af enahanda anledning, som vid föregående riksdagen hos Utskottet gjort sig gällande, icke fästade afseende; och hafva utmätnings-undersökningar sedermera tid efter annan hos Weidenhaijn egt rum, dels här i staden, dels vid Kungsör, efter hans afflyttning till nämnde ort, utan att någon tillgång kunnat hos honom upptäckas.
Jemte omförmälande häraf, har Diskont-direktionen, som, efter hvad ofvan är vordet upplyst, vid tvä föregående tillfällen till bifall förordat de af Weiden haijn gjorda ackords-anbud, ehuru genom desamma hans återstående kapitalskuld skulle endast till en del blifvit liqviderad, förklarat sig ega så mycket större skäl att tillstyrka antagandet af det nu inkomna anbudet å kapitalets fulla inbetalande, som af de hos Weidenhaijn förnyade undersökningar och af hvad i öfrigt förekommit, det nu mera torde med säkerhet kunna antagas, att Weidenhaijn sjelf icke eger några tillgångar, hvadan ock
Diskontverket genom detta anbuds förkastande, vid Weidenhaijns inträffande död, sannolikt komme att gå förlustigt hela sin fordran.
Utskottet, sorn delar denna
Diskont-direktionens åsigt, och således finner det vara med Diskontverkets fördel förenligt att det nu gjorda ackords-anbudet antaga, får, på grund deraf, vördsamt tillstyrka, att, derest Advokatfiskal Hörstadius, inom en månad efter det Rikets Ständers beslut i ämnet blifvit honom del— gifvet, till Diskontverket inbetalar hvad som i kapital återstår på ofvan om förmälda två lån, utgörande å lånet N:o 8,052, R:dr 928: 12 öre, och å lånet N:o 10,147, R:dr 690: 62 öre, eller tillsammans R dr 1,618: 74 öre R.mt, de å berörda lån upplupna öfverräntor måtte eftergifvas och utur räkenskaperna fä afskrifvas.
STOCKHOLM, typografisk a föreningens boktryckeri, 18 fi s. Banko-Ulskollels Ullålande A’;o 23 1 iV.-o 23.
Ank. till Exp.-Utsk. den i Febr. 186?, kl. 1 e. m.
Öfver väckta motioner om förhöjd försträckning från Riks banken till Orebro läns Filialbank samt Filialbankerna i Carlshamn, Wisby och Borås. Genom motioner, väckta i Vällofliga Borgare-Ståndet af Herr L. N. Eneqvist, N:o 93, och Herr R.
Trägårdh, N:o 262, samt i Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen C. G. Sköldberg från Nerikes län, N:o 173, är förslag framstäldt derom, att Filialbankerna i Örebro län samt i Carlshamn, Wisby och Borås måtte erhålla förhöjd försträckning från Riksbanken under de vilkor och förbehåll, som i Kongl.
Maj:ts nådiga Kungörelse af den 4 Maj 1858 äro be stämda, men inom belopp, hvarför säkerhet redan är vorden till Riksbanken aflemnad.