Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad påståendet om skol-lärarnes mindre skicklighet i skötandet af presterliga värf beträffar och hvarifrån man velat hemta bevis för behofvet af den ifrågavarande förändringen, så, om erfarenheten äfven någon gång visat, att personer, som utgått från skolverket, icke såsom Kyrkoherdar varit jemförlige med dem, som, inom kyrkan tjenstgörande, erhållit samma befattning, har det likväl, äfven å andra sidan, ganska ofta visat sig, att skolverkets tjenstemän, då de erhållil dylika platser, varit desamma fullt vuxne; äfvensom att församlingar, som sjelfva egt rätt att välja sig själasörjare, bland de sökande icke sällan derlill utsett skollärare.
Detta tyckes utvisa, att skollärarnes inträde i kyrkans tjenst icke är, för församlingarnes vård, så äfventyrligt, som man synes föreställa sig.
Beträffande yrkandet, att täflingsbanan till kyrkans bättre lägenheter hädanefter måtte lemnäs lika öppen och fri för hvarje prestman, får Utskottet fästa uppmärksamheten derpå, att, enligt nu gällande Skol-ordning, intet hinder finnes för ograduerade personer, hvilka ega dertill erforderlig skicklighet, att vinna inträde såsom lärare vid Elementar-läroverken.
Skol-ordningen fordrar allenast, att de skola hafva tjenstgjort en termin såsom vicarier, en fordran, hvilken icke skäligen lärer kunna synas obillig, då de icke haft tillfälle att på annat sätt documentera sin skicklighet för skollärarekallet.
Slutligen får Utskottet förklara, att det icke inser behofvet att, på sätt blifvit föreslaget, nu till Kongl. Maj:t aflåta en underdånig skrifvelse i ämnet, enär Kongl. Maj:t, uti sin till Rikets nu församlade Ständer aflåtna Nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, behagat meddela, dels att flera förändringar i Elemenlar-läroverkens organisation i allmänhet förestode, dels att en allmän löneförhöjning åt skolans tjenstemän, äfvensom emeriti-löner för åldrige skollärare, vore af behofvet högligen påkallade; hvarjemte Kongl. Majit förklarat
Sig vara betänkt på afhjelpandet af dessa behof samt, i följd häraf, till en början gjort framställning om erforderligt anslag till emeriti-löner.
Då Kongl. Majit sålunda tydligen visat
Sig känna och erkänna behofvet i omförmälte hanse - Allm, Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlätandej AT',o 114. 11 enden, och då sednaste Skol-Revisionens Betänkande, som upplager både frågan om förhöjda tjenslårs-beräkningens upphäfvande och om dermed förenade löne-förbättringar, tvifvelsutan kommer till föredragning, då Kongl. Maj:t förelager slutliga pröfningen af alla de frågor, som röra Elementar-lärovei ken, har Utskottet icke ansett sig nu behöfva ingå i serskild pröfning af hufvudfrågan, eller tillstyrka någon underdånig hemställan i ämnet till Kongl. Majit.
Af dessa skäl och då tvänne Riks-Stånd godkänt Utskottets i ämnet afgifna Betänkande, anser Utskottet sig böra i allo vidblifva detsamma.
Ank. till Exp.-Utsk, d. 3o Dec., kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af dterremiss af Betänkandet N:o 77, rörande väckta motioner om bestämmande af aflöning för Fjerdingsman', om Sätcriegares m. fl. skyldighet att deltaga i Fjcrdingsmannalestyret-, om ordningen för denna tjensts bestridande af Sockenboarne •, samt om utfärdande af ett Reglemente för Fjerdingsman.
Nämnde Betänkande har Höglofl.
Ridderskapet och Adeln återremitterat samt Högv.
Preste-Ståndet afslagit, men, då Vällofl.
Borgare-Ständet och Hederv.
Bonde-Ståndet detsamma bifallit och de af Höglofl.
Ridderskapet och Adelil anförde skäl icke förmått Utskottet att frångå sin förra menång, anser sig Utskottet böra vidblifva hvad, som i Betänkandet N:o 77 blifvit ytlradt.
Stockholm den 16 December 1844. 12 Allm, Besvärs- och Ekonomi-Utskotlcls Betänkande> N'.o v5, N:o 115.
Ank. till Exp.-Ulsk. den 3o Dec. , kl. half 5 e- na.
Betänkande, i anledning af vackt motion om fri Kolhandel.
Uli ett från Hederv.
Bonde-Ståndet till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remilteradt memorial, har Riksdagsfullmägtigen Anders Eriksson från Elfsborgs
Län anmärkt: att de Författningar, som hittills legat till grund för inskränkning af en fri kolförsäljning, i synnerhet utom Bergslagen, icke öfverensstämma med nuvarande tidsförhållanden; att de band, som derigenom äro lagde på den kolande allmogen, numera icke äro ändamålsenliga, utan tvertom, genom alt bruksegaren och koltillverkaren i strid med hvarandra, hafva den påföljd, att bruksegaren icke eger de koltillgångar, som utan detta tvång skulle erbjuda sig, samt att det syntes vara en bland de största orimligheter alt, om vid ett Jernbruks anläggande för århundraden tillbaka någre hemmansegare låtit anteckna sig för tillhandahållande af brukets kolbehof eller någon myndighet godtyckligt uppdragit en geometrisk skillnad emellan vissa landsträckor, som sedan hvar för sig skulle vara förbundne att afyttra sina kol till endast det Bruk, inom hvars så kallade frihetsmil, de blifvit indeldte, dessa hemman skola vara i en oändlig framlid af dylika tillgöranden bundne; och har af sådan anledning motionären föreslagit, att alla de Förordningar, Resolutioner, Domslut och Afhandlingar, som i någon del lägga band på den fria kolförsäljningen, utom Bergs- och Hyttelag, måtte till alla delar upphöra att vara gällande, och så väl de skattebönder, hvilka, enligt 1740 års Förordning, skola, i följd af ingångne contract, betjena Bruken med kol, sorn alla öfriga, komma i åtnjutande af fri rättighet att afyttra sin vara, hvarhelst de för godt finna.
I afseende å denna fråga får Utskottet upplysa: att Rikets sednast församlade Ständer, uti den lill Kongl. Maj:t om jernhandteringen i Riket aflåtna underdåniga skrifvelsen, hafva, rörande kolhandelns Ingifvande, yttrat, att det vore för denna, liksom för hvarje annan industri angeläget, att den, så fort som möjligt, befrias från de tryckande band, som ända till de sista tiderna förqväft omtankan för införande af en bättre hushåll - Allm, Besvärs- och Ekonomi-Ul skottets Betänkandej N:o itS, 13 ning, i afseende å denna för hela landet vigtiga näring; att förbud för egare af skog att få till sin största fördel, sjelf sköta och använda densamma, liksom all annan dess rättfångna egendom, ej annat kunde än förslöa hans håg att vårda den, och att detta utan tvifvef har varit samt ännu är den förnämsta orsaken till den liknöjdhet för ali bättre hushållning, som hittills dervid egt rum; att det välmenta syfte, som legat till grund för detta alltför länge följda förmyndaresyslem, sålunda alldeles förfelats, så att det vore hög tid att frångå detsamma öfver allt, der det lagligen kunde ske; att Rikets Ständer härvid icke förbisett, att hinder för ett allmänt lifgifvande af kolhandeln i vissa fall möta i lagligen contraherade förhållanden, uti hvilka det icke vore Rikets Ständers afsigt att åstadkomma en våldsam rubbning, utan att i dessa fall endast den åtgärd torde kunna vidtagas, alt, der ifrågavarande contracler äro så tryckande, att allmogen ej erhåller en emot skogsvärdet svarande ersättning, vilkoren genom frivillig öfverenskommelse, om möjligt är, mildras så, att väl skyldigheten till kol-lefverering fortfar, men kolen likväl betalas efter det i orten allmänna priset; att det i alla fal! derutöfver qvarstode en mängd förhållanden, der allmogens skogar i fordna tider blifvit i annan ordning, som icke har samma bindande kraft, underlagde jernverken, hvilkas innehafvare begagnat sig deraf, för att obilligt nedtrycka kolprisen; och vore rättelse härutinnan i första rummet nödig; samt att Rikets Ständer, sorn tagit kännedom om den åtgärd, Kongl. Majit, till följd af Bruks-Socieletens underdåniga anhållan i ämnet, anbefallt, nemligen att en allmän undersökning skall företagas, för att utreda alla härtill hörande förhållanden , ansett sig böra i underdånighet anhålla,
att, der inga laga hinder möta, kolhandeln må, så inom som utom Bergslag, så fort ske kan, förklaras fri, så att det för hvar och en må varå öppet lemnadt att sälja och köpa kol från och till hvilken inrikes ort och till hvilket belopp, som helst, samt att, der en sådan frihet, i följd af lagligen bindande skäl, ej kan för det närvarande beviljas, vederbörande måtte anbefallas, att, så vidt sig göra låter, söka, genom frivillig öfverenskommelse, bereda någon lindring i de beslående contracten och möjlighet för skogsegarne att erhålla sina produeter betalda med ett pris, som åtminstone i det närmaste motsvarade deras värde.
Utskottet, som fullkomligt instämmer uti hvad Rikets sednast församlade Ständer, i afseende å kolhandelns frigifvande, sålunda yttrat, tror likväl, alt, då frågan, med anledning af den vid sista Riksdag aflåtna un - 14 Allm, Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande , N:o 116. derdåniga skrifvelsen, blifvit, efter föregångne undersökningar och infordrade underdåniga utlåtanden från vederbörande Embetsmyndigheter, Kongl.
Maj:t i underdånighet föredragen och numera lärer bero på Dess Nådiga afgörande, det vid sådant förhållande icke är lämpligt att, innan det Nådiga beslutet blifvit fattadt och bekantgjordt, till Kongl. Maj:t med förnyad skrifvelse i ämnet inkomma; hvadan Utskottet hemställer, att Anders Ericssons ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 19 December 1S44- N:o i!6. Ank. till Exp.Utsk. dea 3o Dec., kl. half 5 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om utvidgad Smidesrätt inom Bergslagen.
Uti ett från Hederv. Bonde-Ståndet till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskoltets handläggning remitteradt memorial,, har Riksdagsfullmägtigen Anders Jansson från Westerås Län andragit, hurusom de vid Jernhandteringens första uppkomst inom fäderneslandet till densammas förmon stiftade lagar visserligen varit ändamålsenliga för denna tid, hvaremot de numera, sedan handteringen vunnit stadga och utveckling, inverka högst menligt på industrien och arbetsförmågan, samt förhindra näringsidkaren att använda de alster, som naturen för hans utkomst i ymnigt mått erbjuder.
I början hade nemligen de så kallade Bergslagens effecter blifvit afyttrade till utom landet varande afnämare, men, sedan man insett fördelen att inom desse orter förädla tackjernet, uppmuntrades slångjernssmidet, som den tiden var tillåtet för alla och efter en alltmer tilltagande afsättning anlades nya Slångjernsverk utom de egentliga Bergslagen, hvilkas tackjern erhölls för de nya verkens behof.
Härigenom blef tackjernslillverkningen så lönande, att de fleste bergsmännen nedlade deras smiden och anställde blåsningar för stångjernverkens behof, hvilket slutligen ansågs som en skyldighet och blef derefter en bestämd lag.
Allm. Besv.- och Ekon.-Utshottets Betänkandej IV.-o 116. 15 Bergsmännen hafva sedermera icke kunnat återfå deras fordna rättigheter, hvaremot malmanledningar blifvit upptäckte utom Bergslagen celi” flera masugnar anlagde i serskilde delar af Riket, så att en stor del bruksegare satt sig i oberoende af Bergslagens tackjern.
Länge hafva Bergslagen varit underkastade denna onaturliga lag, som väl medgifver dem rättighet att fortsätta sina lackjernslillverkningar, men förbjuder dem alt förädla råämnet eller föryttra detsamma på verldsmarknaden, hvaraf följden blifvit, att dessa orter äro på branten af deras undergång.
Sedan de flere gånger genom deras ombud sökt att, i likhet med andre näringsidkare inom landet, komma i åtnjutande af handels- och näringsfrihet, beviljade ändtligen Rikets sist församlade Ständer, att nya smiden skulle inom Bergslagen få anläggas vid de masugnar, hvarest tackjernsblåsningen under de 10 sistförflutna åren uppgått lill minst 2500 Skepp, tackjern.
Med anledning häraf och då högst få masugnar genom det föreslagna lillverkningsbeloppet skulle komma i åtnjutande af den beviljade smidesrätten, bar motionären anhållit om det ytterligare medgifvande, att, der 2:ne masugnar tillsammans under de sistförflutna 10 åren haft en årlig tillverkning af 2500 Skepp., de måtte berättigas att anlägga en stångjernshärd med oinskränkt smidesrätt.
Frågan om en i allmänhet utvidgad smides-rätt utgjorde under sistlidne Riksdag ett bland föremålen för Rikets då församlade Ständers öfverläggningar, hvilka föranledde till det beslut, att en underdånig skrifvelse i ämnet lill Kongl.
Maj:t afläts, hvaruti, bland annat, yttrades: att jernhandteringen inom fäderneslandet icke kunde bestå i striden med andra länders industri, om den icke tillerkändes samma frihet, som den utländska fabricationen åtnjuter, nemligen att, utan band af ett skadligt om också välment förmyndare-system, få använda alla de tillgångar, som landet i ymnigt mått erbjuder åt densamma, blott de rätt och efter vetenskapliga grunder anlitas och begagnas; att vid betraktande af förhållandet emellan jernbruks-rörelsen och tack jerns- lill verkningen företedde sig ytterligare skäl, som mägtigt talade för beviljande af frihet åt den inhemska fabricationen, på det vinsten och fördelen af jernförädlingen måtte stadna inom landet och ej till stort mehn för den talrika befolkning, som nu erhåller sitt uppehälle och sitt välstånd genom jern-tillverkningen, öfverfly ttas på andra länders fabrikanter; att afsättningen af den alltmer vexande tackjernsproductionen snart skulle blifva alltför mycket begränsad, om de band på jernförädlingen, som ännu finnas inom riket, fortfarande skola be - IG Allm, Besv, och Ekon.-Utskottets Betänkande, N.-o 116, stå, hvilket föranledt bergsmännens alltmera stegrade anspråk på frihet, dels alt sjelfva förädla sin prodtidion dels alt utföra den till andra länder; att billigheten af dessa anspråk, så snart tackjerns-lillverkningen öfverstege hvad, som inom landet kunde afyttras för ett pris, motsvarande kostnaderne, vore lika så obestridlig, som att tackjerns-utförseln, om den beviljades, skulle högst menligt inverka, ja måhända alldeles undergräfva och förtrycka den Svenska jernförädlingen, om icke, med undanrödjande af de tryckande banden, den lemnäs alla nödiga medel lill förkofran och sjelfbestånd; samt alt Rikets Ständer alltså ansett, att full frihet må förunnas åt jerntiiiverkarne inom fäderneslandet att bedrifva sin näring så, sorn de med sin fördel finna mest förenligt; under förklarande likväl, att, då en sådan frihet, på en gång medgifven, utan ytterligare förberedelser, skulle åstadkomma en måhända alltför hastig brytning i nuvarande förhållanden, byggda på gällande, om också till sin grund oriktiga, lagar, vore det nödvändigt, att inskränkningen endast successivt upphörer och att för öfvergången till friheten bestämmas vissa tider, på det livar och en må hafva rådrum för de nödige förberedelserna, genom utvidgande af sina verk eller genom andra åtgärder,
hvilka det förändrade förhållandet kunde påkalla; under hvilken öfvergångsperiod jemväl blefve nödigt, att den hittills gällande skillnaden emellan bruk inom och utom Bergslag, i någon nion bihehålles.
I öfverenstämmefse med dessa åsigter, anhöllo Rikets Ständer i underdånighet, att hvad de egentliga lackjerns-bergslagen beträffade, följande stadganden måtte blifva utfärdade, nemligen: l:o Under de första fem åren medgifves, att vid lackjernshytta, der tackjemsblåsningen under de sistförflutne 10 åren uppgått till minst 2500 Skepp, årligen, må begagnas en härd med oinskränkt smidesrält; 2:o
Under de derpåföljande 5 åren beviljas oinskränkt smidesrätt för alla inom Bergslagen befintliga verkstäder, äfven då de äro förenade med tackjernshyttor, så vida hytlegarne afsäga sig den för tackjernsblåsningens bedrifvande beviljade friheten från roteringen och vissa andra hemmansbesvär; 3:o Efter tio års förlopp medgifves fri rättighet att äfven inom Bergslagen anlägga jernbruk samt oinskränkt smidesrätt; dock att, då sådan anläggning förenas med tackjernshytta, hyttelaget afstår från bergsmansfrihelerna.
Till I Ålim, Besv,, och Ekon,-Utskottets BetänkandeN:o 116, UT Till alla delar instämmande uti de af Rikets sednast församlade Ständer yttrade åsigter, i afseende på fördelarne af en i allmänhet utvidgad smidesfrihet, så val inom som utom Bergslag, har Utskottet icke kunnat undgå att inse billigheten i Bergsmännens anspråk, att sjelfve få förädla det tackjern, de icke kunna få sälja eller ur Riket exportera, helst den befarade öfverproduetionen och bristande afsättning deraf redan inträffat; men, då likväl de betänkligheter, hvilka vid förra Riksdagen gjorde sig gällande emot en för hastig brytning i 1111 bestående förhållanden, äfven synas Utskottet vara af den vigt, att de icke böra lemnäs utan behörigt afseende, har Utskottet icke ansett sig kunna tillstyrka bifall till den af motionären yrkade utsträckning af Bergsmännens smidesfi ihet utöfver b vad Rikets Ständer då beslutade i detta afseende, eller att det måtte ske småningom och med bestämmande af vissa öfvergångsperioder, under hvilka de nuvarande inskränkningarne skola komma att successivt upphöra; hvadan och då Rikets Ständers förrberörde underdåniga skrifvelse angående jernhandteringen i Riket, jemte berättelserne om de, med anledning deraf, verkställda undersökningar samt af vederbörande i ämnet afgifne underdåniga utlåtanden, för närvarande äro under Kongl.
Maj:ts Nådiga pröfning, anser Utskotlet vid sådant förhållande det hvarken vara behöfligt eller lämpligt, att med förnyad underdånig skrifvelse i ämnet till Kongl.
Maj:t inkomma, och tillstyrker alltså att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständersåtgärd föranleda.
Stockholm den 19 December 1844-, Reservati one r. Af Herr von Ehrenheim, C. IV., som yttrade:
"Ehuru jag, lika med Utskottet, anser förevarande motion icke böra föranleda till någon åtgärd från Rikets Ständers sida, kan jag likväl icke biträda det af Utskottet gjorda förklarande: ”att till alla delar instämma uti de af Rikets sednast församlade
Ständer yttrade åsigter i afseende på fördelarne af en i allmänhet utvidgad smidesfrihet, så väl inom som utom Bergslag”, dels emedan jag anser Bergslags-skogarne, sorn redan äro mycket anlitade, hufvudsakligen böra användas för tack jerns-b låsning, som endast r grannskapet af de större malmfälten med fördel kan bedrifvas, och der anläggning Bill,, till R.
Prot, l844j 8 Sami. 1Q Raft. 3, IB Allm.
Bcsv. och Elon-Vtskottets Betänkande , JV.o 116r af nya hardar med oinskränkt smidesrätt skulle åstadkomma en alltför' kännbar minskning i tackjerns-tillgången för Bruken utom Bergslag, dels ock derföre att det är af högsta vigt för beståndet af vår stångjerns-tillverkning, att densamma med all omsorg skötes, och icke, såsom i sednare tider egt rum, utvidgas på bekostnad af dess halt och godhet, hvilket redan medfört så betänkliga följder och skulle blifva ännu mera vådligt om
Bergsmannen linge i större sea la befatta sig med Stångjerns-smide ” Af Herr Rådmannen Berglund, samt af Riksdagsfullmägtigen från Westmanlands Län Anders Jansson, som anförde: ”Inom vårt fädernesland linnes säkerligen ingen näringsgren, som är omgifven af en så oerhörd lagstiftning, som lackjernstillverkningen.
Man tillåter väl Bergsmannen alt, med svett och möda, ur jordens inre frambringa de alster, som naturen i serskildta delar af landet nedlaggt, men man förbjuder honom icke allenast att, på ett ändamålsenligt sätt, af sin skattlagdt och lagligen förvärfvade egendom få använda de tillgångar, som för haus utkomst i ymnigt mått erbjudas, utan man förbjuder honom oek ali sätta sina skatter i circulation på ver'hismarknaden, då en öfverproduction af hans tillverkning inträffar och afnämare saknas inom hemlandet.
Ständer medgåfvo visserligen en skvmt till frihet för de under oket längre nosr suckande Bergslagerne, då under vissa 00 o Ö 7 vilkor en stångjernshärd skulle få anläggas vid de masugnar, som under de Tio nästföregående åren i medeltal haft en årlig tillverkning af. 2500 Skepp., men häruti finner jag likväl ingen rättvisa ligga Lill grund.
Ibland nuvarande Bergsmans-masugnar inom Norbergs Bergslag, finnes visserligen en och annan, som i 25,å 30 år haft en årlig tillverkning af öfver 2000 Skepp., men likväl icke en enda, som under de tio sislförflutna åren kan beräkna 2500 Skeppts afverkning årligen, hvilket förhållande torde vara händelsen i flera af Rikets Bergslager, hvadan således den förmenta friheten icke på ett ändamålsenligt sätt synes uppfylla sin bestämmelse.
För att närmare komma till målet och i någon mån kunna lätta de band, som hitintills fjettrat vår jernhandtering, hade jag trott det Höglofl.
Utskottet borde vågat sig så långt ut på djupet och lemnat bifall till min framställning, samt tillstyrkt alt en Stångjernshärd fått anläggas vid de Masugnar, som tillsammans under de
Tio sislförflutna åren haft en årlig tillverkning af 2500 Skepp, och derutöfver.” STOCK. HOLM, tryckt hos L>.‘ G, Berg, 1844.
Besv.- ock Ekon.-ZJtshottels Betänkande, Nio H7.
1 N:o 117.
Ank. till Expi Utsk. d. 8 Jan. 1845, kl. 2 e. na.
Betänkande, i anledning af väckta motioner, rörande förändringar uti Rikets Element ar-Lär över k.
Följande motioner angående detta ämne hafva blifvit uti Riks-Stånden väckta och till Utskottet remitterade, nemligen: Hos Höglojl.
Ridderskapet och Adeln: af Herr Westerstrand j P., som anfört, att uppfostran till medborgare bör, efter naturlig ordning, föregå den till lärd, men att denna grundsatts icke följes vid Eiementar-Läroverken i Riket, der ännu den så kallade lärdomen utgör hufvudföremålet för ynglingarnes undervisning, ehuru i sednare tider rum der äfven måst lemnäs åt läroämnen, som äro för allmänna medborgerliga lifvet mera nyttiga och nödiga.
För att detta i någon mon skulle kunna förenas med den gamla skolformen, hafva Lärdomsskolorna val fått tillsatts af s. k.
Apologistclasser , samt på andra ställen blifvit förvandlade till Apologistskolor, men likväl vore ej saken härmed hulpen,utan qvarstode det olämpliga i detta förhållande, hvarigenom den enhet, som borde furnäs i allmänna undervisningen, alldeles gått förlorad, och hvarigenom lärjungarne vid den späda ålder, då de i skolan inträda, och då deras anlag ännu ej hunnit visa sig, tvingas att välja emellan de båda bildnings11 nier, som onaturligt uppstått; och har motionären ansett, att, till afhjelpande af dessa med flere olägenheter , både läroämnena och den ordning, hvari de vid undervisningen förekomma, borde förändras, samt äfven Elementar-skolorna, likväl med bibehållande af Gymnasierne, pi annat sätt inrättas, till en del i likhet med Nya Elementarskolan i Slockholm , och med Fem classer, hvari undervisningen meddelades af En Rector, Fyra Colleger samt En Dupplicant, i följande ämnen och ordning:
Första classen'.
Christendom efter catechesen, Välskrifning, Allmän Sattslära, använd på modersmålet, Arithmetik , Historia, Fäderneslandets; Geografi, Fysik samt Botanik, första grunderna; Andra classen'.
Christendom efter catechesen, Biblisk Historia, Välskrifning, Svenska språkets gram - Bih. lill R.
Pro t. 1845.
8 Sami. 20 Haft. 1 2 Ailm. Besv.- och Ekon.- Utskottets Betänkande, Nio 117. naatik och rättskrifning, Fransyska språkets innanläsning med brit jan till explication, Arithmetik och Geometri, Historia, Fäderneslandets, och början till allmänna:
Geografi likaledes, Botanik, Zoologi, första grunderna; Tredje classen:
Christendom efter c-techesen, samt Biblisk Historia, Svenska språkets rättskrifning, Fransyska språkets explication med grammaticaliska öfnrngar.
Tyska språkets innanläsning med början till explication, Geometri och Algebra, Historia och Geografi, Botanik och Zoologi, Mineralogi, första grunderna* Fjerde classen:
Christendom efter lärobok, Svenska skriföfningar, Fransyska språkets läsning och skrifning, Tyska språkets explication med grammaticaliska öfningar, Engelska språkets innanläsning med början tilt explication, Geometri och Algebra, Fysik, första grunderna.
Historia och Geografi, Naturalhistoria; Femte classen:
Christendom efter lärobok, samt Kyrkohistoria, Svenska skrif- och declamations-öfningar , Fra nsyska språkets läsning, med skrif- och tal öfningar deruti, Tyska språkets läsning, Engelska språkets explication med grammatiealiska öfningar.
Latinska språkets studium till de första grunderna, Geometri och Algebra , Fysik, Astronomi, första grunderna med Globlära, Historia och Geografi, Naturalhistoria.
— För de lärjungar, som ej öfvergå till Gymnasium , skulle dispens från Latinska språket tillåtas, men ej från något annat lät oämne.
Öfnirigarne i Musik och Sång samt Teckning och Gymnastik, skulle Blifva de förut vanliga, gemensamma med Gymnasium, der sådant fiunes , mea på andra ställen under serskilde, Skolan tillhörande , lärare.