Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det bör villigt erkännas att de jernvägar, som på Statens bekostnad hittills blifvit anlagda, icke varit ämnade att bereda något hufvudsakligt gagn åt den industri, som näst landets modernäring, jordbruket, väl måste anses såsom den förnämsta, nemligen jernhandteringen, och det torde med skäl kunna sägas vara på tiden att en så vigtig näringsgrens billiga fordringar icke längre förbises.
Om den betydelse för Sveriges jernhandtering provinserna Westmanland och Dalarne ega, vittnar Kommers-kollegii årsberättelse rörande bergshandteringen i riket, hvaraf upplyses att utaf de qvantiteter bergs- och brukseffekter, som år 1863 inom hela riket frambringades, hade omkring 3/.-, af jernmalmsbrytningen samt nära '/3 af tackjerns och stångjernstillverkningen tillhört sagda provinser.
Det enda medlet för vidare utveckling af denna vidtomfattande och för hela riket vigtiga industri är lätta och billiga kommunikationer, och knappast torde man för närvarande kunna göra sig ett begrepp om de jättesteg jerntillverkningen skulle taga, i fall en jernväg med billig transportkostnad öppnades, genom hvilken
Dalarnes skogsrikedom kunde blifva till gagn för Westmanlands ymniga malmtillgångar, och må härvid nämnas att endast Norbergs grufvefält i Westmanland, som genom en bibana lättligen kan med här ifrågavarande stambana förbindas, år 1863 lemnat 1.183,775 centner malm, eller mera än '/o af hela rikets malmuppfordring, och allmänt känd är äfven den stora betydenhet, som
Bispbergets grufvefält eger i hvars närmaste grannskap jernbanan skulle framgå.
De qvantiteter bergs- och brukseffekter, som blifvit under loppet af de sednare 10 åren med vanliga fordon transporterade ifrån bergslagerna till Mälarehamn vid Westerås, uppgå, enligt bär bifogade uppgift, i medeltal till icke mindre än 187,182 centner årligen och under de. sednare 5 åren har, efter det Gefle—Dala jernväg blifvit öppnad, medeltalet af den årliga landtransporten utgjort 158,647 centner.
182 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Det är derjemte kändt att Westmanland af ålder varit
Dalarnes kornbod och de uppgifter, hvilka äro i denna motion bilagda, ådagalägga att förutnämnda provins ännu fortfar att vara det.
Ifrån den 1 Augusti 1864 till samma tid 1865 har 280,310 kubikfot spanmål varit föremål för forsling landvågen till Dalarne, endast från Westerås stad, deraf omkring 100,000 kubikfot afgått direkte till Falun, och då med visshet kan antagas att en minst lika stor qvantitet spanmål varit föremål för landtransport från södra och sydöstra delarue af provinsen, så kan den qvantitet spanmål som utgjort Westmanlands läns utbyte med Stora Kopparbergs län under sagda tid och å denna rigtning skattas till omkring 500,000 kubikfot.
Behofvet af en lättare förbindelse emellan Siljans och Mälarens vatten har, sedan längre tid tillbaka vunnit ett allmänt och lifligt erkännande och sex års erfarenhet har redan ådagalagt att Gefle—Dala jernväg, oaktadt den på ett tillfredsställande sätt löst sin förnämsta uppgift, likväl icke förringat behofvet af en jernvägsförbindelse emellan Dalarne och Mälarehamn.
Att en enda stambana skulle kunna tillfredsställa de norr om Mälaren belägna landskapernas behof, kan numera icke rimligtvis antagas sedan de norrländska provinserna uppträdt med starka anspråk på jernvägskommunikation med landet i söder.
Den vid sistlidne riksdag beslutade stambanan emellan Stockholm och Upsala antyder ofelbart den rigtning en jernvägsförbindelse med Norrland bör följa, och anläggningen af en stambana i denna rigtning var äfven af den år 1856 tillsatta jernvägskomitéen föreslagen.
Deremot måste försöket att uppdraga en jernvägslinie, som vore ämnad att på en gång betjena både Norrland och Dalarne ofelbart misslyckas, emedan ett sådant försök aldrig skall, med den utsträckning dessa landsdelar ega, förmå nöjaktigt tillfredsställa någonderas välförstådda intresse.
Det är nemligen uppenbart att om Norrland och Dalarne hänvisas till en och samma bana för sina varutransporter till Mälaren och hufvudstaden, så måste lika afseende fästas på båda provinsernas rätt, och banans rigtning med hänsyn dertill bestämmas.
Antages nu att 1859 års jernvägsundersökningskomité har uti jernvägsstationen Robertsholm, belägen på Gefle—Dala-banan med ungefär lika långt afstånd ifrån hafvet vid Gefle och insjön i Dalarne, rättvist träffat den rätta punkten der den gemensamma norra stambanan ansåges böra anknytas till Gefle—Dala jernväg, så må man med skäl fråga om det norrländska intresset på allvar må anses tillfredsstäldt med en sådan kommunikation, sorn. då raka vägen från Gefle öfver Upsala till hufvudstaden utgör omkring 15 mil. men linien Gefle—Robertsholm—Sala—Stockholm omkring 25 mil, skulle komma att tynga varutransporterna med ytterligare 10 mils frakt.
En sådan jernvägskommunikation vore i sanning icke mycket att tacka för.
Förlägges åter sagda stambanas föreningspunkt med Gefle—Dal; tanan närmare Gefle, så komme Dalarnas rätt att i samma mån lida.
Då söder om Mälaren och Hjelmaren förläggas t i stambanor, den ena på vestra och den andra på östra sidan om Wettern, och hv ;a banor komma att närma sig hvarandra på mindre än 7 mils afstånd, så kan det icke vara billigt eller ens klokt Motioner i B or g are-Stå,nå et 1865.
183 att antaga att Norrland och Dalarne kunna, inom en landsträcka af omkring 30 mils bredd, ega nog af en enda stambana för utvecklingen af deras industri, — deras för fäderneslandet högst vigtiga näringar.
Det stora bidrag af bruks- och skogseffekter dessa provinser lemna till landets export och den ofantliga trafik som deraf framkallas, måste gifva åt deras anspråk fullt lika stor giltighet, som må tillerkännas de fordringar, hvilka någon annan, hvilken som helst del af riket, kan framställa.
En jernvägsförbindelse emellan hufvudstaden och Siljans vattensystemer i hjertat af Dalarne, måste oemotsägligen vara den, som på en gång kan bäst befrämja samfärdseln emellan hufvudstaden och dess förnämsta handelsterritorium, och äfven bäst gagna de landsdelar den kommer att beröra, genom att underlätta den stora trafik, som der af ålder utbildadt sig, — en trafik, som eger sin grund uti beskaffenheten af de vigtiga näringar, som der bedrifvas, och hvilkas alster likaledes af ålder brutit sina oföränderliga naturliga vägar, så väl för export, som utbyte och konsumtion.
På alla dessa skäl och under afvaktan derpå att Kongl. Maj:t täcktes i ämnet göra nådig framställning till Rikets nu församlade Ständer, vågar jag föreslå, l:o) att Rikets Ständer måtte bevilja ett belopp af en million Riksdaler för påbörjande af en stambana, utgående från den under byggnad varande jernbanan emellan Stockholm och Upsala och sträckande sig genom Upland och ”Westmanland till
Dalarne samt vidare i rigtning åt sjön Siljan; 2:o) att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:t öfverlemna att, med ledning af vunnen utredning i tekniskt ock ekonomiskt hänseende, i öfrigt närmare bestämma de orter, sagda bana lämpligen bör beröra.
Om remiss till Stats-Utskottet häraf anhålles.
Engvall.
Uppgift på Bergs- och Bruks-eifekter, sorn transporterats ifrån Bergslagen och Dalarne till Westerås hamn under åren 1855—1864. 1857- 1858 1856 1859. 1860 1855 1861. 1862. 1863 1864.
1,442 5,862 Rödfärg 3,800 1,902 906 560 102 30 Malm . 803 5,265 12 5,811 1,396 14 313 Vitriol.
. . 82 16 730 13,944 Koppar och Messing . . Tackjern Stångjern Utan specifikation . . . . 16,464 10,651 20 9,925 44 53,558 52 119^710 8 13,371 6,914 7,588 55,115 54,657 25,721 28 26,825 34,299 62 27,099 27,244 11,687 42 14,043 10 152,423 175,163 162,419 167,506 52 125,664 134,809 132,389 10 120,603 143,128 65 Summa 246,749 204,947 222,924 30 214,595 90 189,365 , 16 14 172,689 171,453 64 60 159,633 134,646 154,815 Medeltal: 187,182 Centner.
Hör till Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 76. * Uppgift å de qvantiteter Span mål, sorn transporterats ifrån Westerås till Dalarne ifrån den I Augusti 1864 till samina tid 1865.
Ifrån Westerås stad transporterade Till Falu Stad.
Till Nedre Dalarne.
Till Vester-Bergslagen.
Summa. 1 v u b i k f o t. 98,910 91,980 89,460 280,350 Summarisk uppgift å uppbörd en vid Westerås ham n af Hamn-, Bro-, Mätare- oell Våg-afgifter under nedanstående år.
/ Hamn- och Bro-afgifter.
Mätare- och Våg-afgifter.
Summa Uppbörd.
År 1855 15,396 95 930 28 16,327 23 „ 1856 15,318 10 1,963 16 17,281 26 „ 1857 16,594 75 2,345 46 18,930 21 „ 1858 14,542 74 724 9 15,266 83 „ 1859 14,171 97 685 31 14,857 28 „ 1860 14,541 28 792 14 15,333 42 „ 1861 14,974 21 1,902 55 16,876 76 „ 1862 14,004 93 1,536 70 15,541 63 „ 1863 15,766 56 1,467 34 17,233 90 „ 1864 12,926 7 1,350 94 14,277 1 Förestående uppgifter, hvilka grunda sig på tillförlitliga anteckningar, äro samlade af Fr.
Cronstedt. 184 Motioner hos Borgare-Ståndet 1805.
N:o 77. N:o 77. Af Herr Bovin, J. Å., om befrielse för Eskilstuna stad samt Oster- och Vester-Rekarne härader från utgifvande af vissa genom Kongl. Brefvet den 20 September 1864 bestämda årliga ersättningsbelopp för kr ono-cellfängelset i Eskilstuna.
Sedan i Eskilstuna stad af 1841 års anslag till härads- och stadsfängelser blifvit uppfördt ett stads- och häradshäkte för nämnda stad samt Ö^ter- och Vester-Rekarne härader, hvars framtida underhåll skulle åligga staden och häraderna, samt genom särskilda sedermera meddelta beslut förordnats, att nämnda häkte skulle jemväl begagnas till straff-fängelse ej mindre för staden och häraderna än äfven för öfriga närgränsanda delen af Nyköpings län, har genom Kongl.
Brefvet den 20 September 1864 stadens och häradernas skyldighet i afseende på häktets underhåll blifvit sålunda ordnad, att staden årligen betalar i ett för allt en summa af 300
R:dr och häraderna en summa af 200 R:dr.
Då staden, i fråga om häktets användande såsom kronohäkte och straff-fängelse, gjort framställning derom endast för Eskilstuna stad samt Öster- och Vester-Rekarne härader, och i detta fall åtagit sig att jemte dessa härader underhålla fängelset och aflöna en fångknekt; då hvarken staden eller häraderna blifvit hörde öfver och för sin del bifallit Kongl. Fångvårdsstyrelsens förslag, att dessa skyldigheter skulle oafkortadt för staden och häraderna qvarstå, ehuru fängelset utsträcktes till begagnande jemväl för närgränsande delar af länet; då fängelset, till följd af nämnda förslag, numera användes jemväl för Thorshälla, Strengnäs och Mariefreds städer samt Åkers och Selebo härader, lärer det få anses blligt att detta kronohäkte ensamt af det allmänna underhålles.
Och då Eskilstuna stad icke annorledes medgifvit utbyte af sin förra skyldighet att underhålla häktet och aflöna en fångknekt, mot en viss summa årligen, än till dess befrielse derifrån kunde vinnas, får jag, enligt vederbörligt uppdrag, härigenom hemställa, att Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 78. 185 att Eskilstuna stad samt Öster- och Vester-Rekarne härader måtte befrias från vidare utgifvande af de genom Kongl.
Brefvet den 20 September 1864 bestämda årliga godtgörelsesummor för krono-cellfängelset i Eskilstuna, utan förändring i häktets nuvarande bestämmelse såsom allmänt kronohäkte och ransakningsfängelse för fångar från Eskilstuna stad samt Österoch Vester-Rekarne härader.
Afskrifter af åtskilliga, ärendet rörande, Kongl.
Bref bifogas och anhålles om remiss till vederbörligt Utskott.
Stockholm den 14 November 1865. J. A. Bovin.
Af Herr BOVill, J. A., angående Eskilstuna treklassiga Elementarläroverks utvidgning till femklassigt, samt anslag till ökad lärarepersonal derstädes.
Enligt uppdrag af vederbörande stadsfullmägtige, får jag härigenom föreslå att Eskilstuna treklassiga elementarläroverk måtte varda utvidgadt till femklassigt, såsom skäl för hvilken framställning endast torde böra anföras att lärjungarnes antal i läroverket för närvarande uppgår till 80, hvilket antal, till följd af årlig tillvext i stadens folkmängd, som nu utgör öfver 5,000 personer, med all säkerhet än ytterligare kommer att förökas, samt att det lätt inses att vid sådant förhållande undervisningen icke kan till lärjungarnes och det allmännas båtnad bestridas af endast trenne lärare.
Åberopande i öfrigt en härvid fogad
Pro memoria, anhåller jag att, med bifall till denna framställning, Rikets Ständer måtte anslå nödiga medel till aflöning åt ytterligare tvenne lärare vid Eskilstuna elementarläro verk samt detta blifva likstäldt med öfriga femklassiga elementarläroverk.
Prot. 1865 1866. 11 Sami 3 Afd. 24 186 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Af Herr Bovin, J. A., om tekniska söndags- och aftonskolans i Eskilstuna utvidgning till fullständigt tekniskt läroverk, samt anslag af medel dertill.
Som lärjungarnes antal uti den tekniska söndags- och aftonskolan i Eskilstuna, som för närvarande af Staten åtnjuter ett årligt anslag af 5,000 R:dr R:mt, på sednare åren så betydligt tillvext att detsamma nu utgör 76, deribland flere från omkringliggande landsort, får jag, enligt mig meddeladt vederbörligt uppdrag, härigenom föreslå, att nämnda skola måtte varda utvidgad till fidlständigt tekniskt läroverk, äfvensom att Rikets Ständer måtte anslå derför nödiga medel.
Då Eskilstuna samhälle är stadt i raskt framåtskridande och till följd af beskaffenheten af den rörelse, som i staden hufvudsakligen drifves, den stora nyttan af läroverkets föreslagna utvidgning icke lärer kunna bestridas, vågar jag så mycket heldre emotse bifall till denna motion, som med säkerhet kan antagas att antalet af de tekniska läroverken i riket icke motsvarar behofvet samt ett fullständigt sådant på få ställen skulle vara till så stort gagn, som inom Eskilstuna samhälle.
N:o 80. 187 N:o 80.
Af Herr BOVin, J. A., om anslag till aflöning vid Stockholms Veterinär-inrättning af en lärare för praktisk undervisning i husdjursskötsel utom inrättningen.
En läroanstalt, som är af stor vigt för landets ekonomi, är Kongl, veterinärinrättningen i Stockholm.
Det är från denna anstalt de män utgå, hvilka det tillkommer att lemna landets jordbrukare och öfrige djuregare råd och biträde vid inträffande sjukdomar bland husdjuren.
Billigtvis fordrar man ock derföre att veterinärläkarne skola, redan då de utgå från läroanstalten, ega tillförlitlig insigt och praktisk erfarenhet uti behandlingen af husdjurens sjukdomar, — men så har ty värr vanligen ej varit förhållandet; och något bättre är ej att vänta, så länge eleverne vid veterinärinrättningen ej få tillfälle att i större skala närvara vid och deltaga uti sjuka djurs behandling, än hvad nu är händelsen.
Det ligger uti sakens natur, att vid en i hufvudstaden förlagd veterinärskola skall tillfälle till praktik hufvudsakligast inskränkas till behandlingen af visserligen det ädlaste, men för landtmannen dock på långt när ej det vigtigaste bland husdjuren, nemligen hästen.
Skötseln och vården i friskt och sjukt tillstånd af de öfriga husdjuren, af hvilka landtmannen har att hemta största inkomsten och hvilka derföre af honom måste betraktas såsom företrädesvis förtjenta af uppmärksamhet och omvårdnad, kan ej under nu varande förhållanden blifva föremål för någon synnerlig praktisk undervisning vid Stockholms veterinärskola, och följden häraf är ock allmänt känd, likasom den äfven öppet uttalats vid de allmänna landtbruksmötena i Göteborg och Carlstad samt af Landtbruks-akademien, och äfven erkänts af veterinär-inrättningens målsmän, att de från denna inrättning utgående unge djurläkarne sakna praktisk erfarenhet i den egentliga husdjursskötseln samt uti sjukbehandlingen af andra djur än hästen.
Att detta åter skall ytterst menligt motverka landtbrukets fortgång i den rigtning som borde vara önskligast, såsom i allo fördelaktigast, nemligen boskapsskötselns förkofran, torde ligga för öppen dag, ty så länge som allmogen ej kan af sakkunnige veterinärläkare vinna ofta behöfligt biträde vid skötseln af dess dyrbaraste lösegendom, de husdjur som skola lemna honom inkomst och landet behållning, så länge kan ej det sägas vara väl bestäldt med det som i detta hänseende är för hela samhället ett af de vigtigaste önskningsmålen.
Till af - 188 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 81. hjelpande af den brist som i detta fall för närvarande förefinnes vid Kongl, veterinärinrättningen i Stockholm, och hvilken inrättning sannerligen förtjenar större uppmärksamhet och uppmuntran än hittills kommit densamma till del, får jag, i likhet med hvad Kongl.
Landtbruks-akademien och den af Kongl.
Maj:t i nåder nedsatta komitéen för ordnandet af veterinär-undervisningen hemställt, vördsamt föreslå, att Rikets Ständer behagade anvisa 3,000 Riksdaler Riksmynt till aflöning vid Stockholms veterinär-inrättning af en lärare för praktisk undervisning i husdjursskötsel utom inrättningen, med skyldighet för denne lärare, som på vanligt sätt efter ansökan skulle tillsättas, att sköta praktiken utom skolan, så uti hufvudstaden som uti dess grannskap, samt dervid lemna undervisning åt inrättningens äldre elever, hvilka turvis borde vara honom vid sjukbesöken följaktige, så att de härvid komma i tillfälle att vinna den praktiska insigt, att de efter vid inrättningen afslutad kurs kunde vara till fullt gagn och nytta för de landsorter, der de få anställningar.
Tillsättningen af en sådan lärare är för inrättningen oundgänglig; om organisationen af densamma, som nu är beroende af Kongl.
Maj:ts nådiga pröfning, må ske huru som helst, men med anställning af denne lärare kan ej dröjas, så vida hela landet ej fortfarande skall deraf hafva men.
Jag anhåller om remiss till Stats-Utskottet af denna min motion.
J. A. Bovin. fl:o 81.
Af Herr Waldenström, A., angående nordvestra stambanans sträckning från Christinehamn öfver Carlstad till Arvika och Charlottenberg, samt anslag af medel till denna banas byggande.
Under åberopande af hvad så väl de hållna undersökniDgarne ådagalägga, angående lämpligaste sträckningen för nordvestra stambanan genom Wermland, som hvad Kongl. Maj:ts nådiga Tropositioner till Rikets Ständer vid riksdagarne 1856—1858 och Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 81 189 1862—1863 derom innehålla, anser jag då mig, dessa handlingar med dertill hörande planer, profiler, kostnadsförslag och utlåtanden från vederbörande embetsverk finnas hos Rikets Ständer förvarade, så mycket heldre böra förbigå ett upprepande af deras innehåll, som jag är förvissad, att hvarken Rikets Ständer, eller dess Stats-Utskott lära underlåta deraf taga den kännedom, som är nödig för frågans utredande och bedömande.
Vid sistlidne riksdag bestämdes väl, att staden Christinehamn och köpingen Arvika skulle af stambanan beröras, men sträckningen deremellan lemnades oafgjord, emedan åsigterna inom Wermland voro stridiga om rigtningen.
Dessa stridigheter qvarstå ännu, och skola qvarstå så länge en hvar vill hafva jernvägen förlagd der den för honom är fördelaktigast och beqvämast, utan afseende på om dermed förenas Statens intresse.
Det torde derföre ej vara skäl att, af sådan anledning, än längre undanskjuta frågan, utan nu företaga den till afgörande.
Genom de innevarande år, på Statens bekostnad, verkställda undersökningarne af de ifrågasatta linierna, Christinehamn—Carlstad—Arvika och Christinehamn—Norum — Arvika, har det resultat vunnits, att den förra, eller så kallade södra linien öfver Carlstad, är: a) till längden 7,860 fot kortare, än den norra; b) till anläggningskostnaden 1,150,000 R:dr billigare; c) till kurvor och lutningsförhållanden vida förmånligare; d) till tunnelsprängning ojemförligt bättre, enär någon sådan ej förekommer på den södra, men deremot på den norra uppgår till 4,110 fot.
Tunnelsprängningen vid sjön Rinnen, af 1,850 fots längd, är gemensam för båda linierna, ehvad banan drages öfver Carlstad eller Norum.
Lägges nu härtill: att Carlstads-linien har vida öfvervägande personaltrafik, lika stor om ej större godstrafik, bättre läge i förhållande till provinsens öfriga kommunikationsleder, färdigbygges flera år före den norra, och derigenom förr lemnar inkomst, samt fordrar, till följd af bättre stignings- och lutningsförhållanden, mindre slitnings- och underhållskostnader, torde dessa skäl vara så öfvervägande, att, med full rätt, kan påstås, det både Statens och Wermlands rätt tillgodosedda intressen förenas och sammanfalla, derest nordvestra stambanan, ”hvars främsta ändamål är att åstadkomma en förbindelse emellan de förenade Rikenas hufvudstäder”, framdrages öfver staden Carlstad.
De handlingar, som närmare upplysa och bestyrka dessa förhållanden, äro redan, jemte Wermlands landstings yttrande i frågan, aflemnade till Kongl.
Maj:ts Civil-departement, derifrån de sannolikt komma att åtfölja den nådiga Proposition om anslag till denna bana, som Kongl. Maj:t, enligt Dess tal på Rikssalen vid riksdagens början, ämnar till Ständerne aflåta, men skola, i annat fall, af mig aflemnas.
Förutom dessa handlingar, anhåller jag vördsamt få till det Rikets Ständers U skott, som kommer att behandla denna fråga, framdeles och dessförinnan aflemna dels kartor, dels ock ”försök till utredning af fördelarne och olägenheterna af nordvestra stambanans 190 Motioner i Borgare-Ståndet 1866.
N:o 82. dragande från Christinehamn, södra linien öfver Carlstad och Harsäter, eller norra linien öfver Norum och Nilsby till Frykerud.”
På dessa skäl, och då med nordligare sträckningen sammanhänger såsom derifrån oskiljaktiga, tvänne bibanor: en från Filipstad till Norum och en derifrån till Carlstad, hvilka, omfattande en längd af minst 6 mil, fordra en ytterligare kostnad af minst fern millioner, deraf Staten förr eller sednare får tillsläppa största delen, enär, dem förutan, den påräknade trafik-inkomsten på norra linien uteblir; får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer, vid innevarande riksdag, bestämma nordvestra stambanans sträckning genom Wermland ifrån Christinehamn öfver staden Carlstad till Arvika och Charlottenberg i den rigtning, som blifvit innevarande år på Statens bekostnad utstakad, och derjemte anslår erforderliga medel till banans byggande.
Stockholm den 14 November 1865. A. Waldenström.
Af Herr Waldenström, A., angående lån till staden Carlstad, att användas såsom förlag åt de näringsidkare, hvilka genom der timad eldsvåda blifvit lidande.
Den beredvillighet, hvarmed Rikets
Ständer vid sådana olyckshändelser som den hvilken den 2:dre Juli detta år öfvergått staden Carlstad, då 9/i0 af densamma nedbrann, sökt lindra den deraf uppkommande nöden och, i hvad på Rikets Ständer berodde, afhjelpa den betryckta ställning, hvari näringsidkare vid sådana tillfällen alltid försättas, låter mig hoppas, att en sådan beredvillighet äfven nu skall komma staden Carlstad till del.
De som mest lida af dylika olyckor äro tvifvelsutan näringsidkarue, emedan, förutom den direkta förlust dem tillskyndas af uppbrunnen och skadad egendom, deras verksamhet förlamas och inskränkes för en längre tid.
Yäl erhålla större delen Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
191 af dem ersättning för den direkta förlusten af brandstodsbolagen för den der försäkrade egendomen, men åtskilliga, isynnerhet de mindre bemedlade, hafva icke iakttagit en sådan försigtighet och äro, i följd deraf, för längre tid hämmade i utöfningen af sin verksamhet.
De brandskadade hafva visserligen erhållit del af de rika bidrag, som den allmänna yälgörenheten insändt till nödhjelpskomitéen, men dessa medel hafva dock i första rummet måst användas till anskaffande af lifsuppehälle och uppförande af provisionela bostäder samt hafva derföre icke kunnat användas till anskaffande af förlag, nödiga för näringarnes bedrifvande.
Det är derföre, och då nu en stads uppkomst och tillvext hufvudsakligen beror af näringarne och deras utveckling, som jag, under åberopande af närlagda underdåniga memorial och stadens åtagande att gemensamt ansvara för betalningen af medlen, vågar vördsamt anhålla att, i likhet med hvad som skett vid de städerna Wexiö, Åmål, Christianstad och Jönköping öfvergångna eldsvådorna af vida mindre omfång och utsträckning än den ifrågavarande, Rikets Ständer behagade på sådana vilkor, som förut bestämdts för dylika lån i öfrigt, utom att betalningstiden med afseende på olyckans betydenhet, så vidt möjligt är, förlänges till tio år, bevilja staden Carlstad ett lån af 70,000 R:dr R:mt, att under stadens garanti och emot dess förbindelse utbetalas till Drätselkammaren för att till behöfvande näringsidkare i staden såsom förlagslån utlemnas.
Af Herr Akerblom, C. M., om tillägg i Bevillningsstadgan af vissa föreskrifter rörande bevillning af Bank-bolag.