Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var ni, som utförde faktorismedernas sak i Jönköping?
Också det var jag.
Jag hör att mitt namn är kändt; det gläder mig rätt mycket. A.
LÖFVENSTRÅLE (vänder honom ryggen.
Afsides till de öfriga).
Han är en inbiten demokrat.
Rikets förnämsta råd darra för den der karlen.
Bed honom dra för den och den.
Hvad vill ni här, min herre?
Jag söker en vän?
LÖFVENSTRÅLE (till Höppener).
Då måtte ni hafva gått vilse.
Här finner ni ingen.
Jag trodde att jag skulle finna vänner öfverallt: jag är Svenska folkets vän.
16 C.
Min kära Herr Höppener, ni torde kanske erinra er hvad salig Excellensen, Riksrådet, Grefven .... kanske kommer ni i håg namnet sjelf?
Nej, min Herre.
Jag har för ögonblicket också glömt det; men om ni erinrar er de oförgätliga orden, han yttrade, så torde ni inse att....
Att jag är en bomb, som fallit ned i ett lustläger.
Ni behöfver icke frukta att bomben skall krevera.
Bomben må gerna krevera, så länge Rikets Råd hålla i styret ... kunna vi säga med ... men det är detsamma det.
Men om Riksrådens tid vore förbi.
Ha, ha, ha, ha!
Förbi?
LILJEBORG. A. LÖFVENSTRÅLE.
HÖPPENER. C.
Inga förolämpningar.
Hvad menar ni med, att deras tid skulle kunna vara förbi?
Att krukan går så länge efter vatten, tills hon spricker.
Ni förolämpar våra slägtingar.
Intet annat än -- en revolution.
I hvilkens intresse?
17 HÖPPENER.
I Konungens och folkets.
Ni menar i Hattarnas.
Och Riksråderna?
Äro afskedade.
Det är icke möjligt, det kan ej vara möjligt.
Ni är en Riksförrädare, herre.
En upprorsstiftare.
LILJEBORG. FLERE.
I ordningens namn arrestera vi er.
Vi arrestera er.
Icke i mitt hus, mina herrar; jag ber att ni aflägsnar er.
Ni ser att ni ej eger några vänner ibland oss.
(Dörren på ena sidan öppnas.
Löfvenstråle stannar på tröskeln.
Höppener och han få se hvarandra och hasta i hvarandras armar, der de dröja en stund, under tystnad.)
Min unge, värderade vän.
HÖPPENER (till B.
Sände dig försynens allvisa magt hit i detta ögonblick?
Ditt friska, varma fosterländska sinne har då icke förpestats?
Du är ännu ung, glödande af sanningskärlek?
18 A.
Låtom oss aflägsna oss härifrån.
(De gå åt dörren.)
Dröjen ett ögonblick.
J betrakten mig såsom en upprorsstiftare, en rebell.
Bredvid pennan ligger visserligen mitt svärd.
I tider, som dessa, måste armen försvara, hvad hufvudet tänker: måste vara dess riddersman.
Svärdet är en skyldtvakt, en honörspost vid bläckhornet.
J egen rikedom, privilegier, häfdvunna företrädesrättigheter, allt ... folket allenast tryckfriheten.
Men då allmän upplysning gifver befallande ljud inom staten, darra de orättrådige.
Kom ihåg, att ni är i mitt hus. A.
Alla hus äro Herrans hus: ty öfver alla tak hvälfver sig himmelens blåa tak, och endast sanning bör herrska derunder.
Ni är mera än dristig.
Dristighet med förstånd fordrar eftertanka, och då tankekraften gifver ljus och ljuset gifver sanning och sanningen gifver bifall, är det mannens skyldighet att dristigt väcka och tala sanning.
(De i fonden stående tillkännagifva vrede och förtrytelse.)
Jag måste lemna detta hus.
Följ mig! B.
HÖPPENER. B.
Men min syster?
Följer dig äfven.
Min hustru skall vårda henne.
Stora händelser hafva timat, som påkalla min närvaro i hufvudstaden.
Låt oss uppsöka min syster!
(De aflägsna sig åt sidan.) B.
19 Nionde Scenen.
DE FÖRRE, utom B.
LÖFVENSTRÅLE och HÖPPENER. A.
LÖFVENSTRÅLE vandrar fram och tillbaka i fonden.
HAGELSKÖLD kastar sig i soffan.
De öfriga samla sig kring spelborden.
Om man ville skrifva en visa för gemene man om den här tilldragelsen, skulle titeln ungefärligen blifva på följande sätt: en lång och utförlig, mycket ömklig och sorglig historia om hurusom och på hvad sätt de yngre barnen lemna fädernehemmet, beröfvade af lag och författning all arfsrätt.
För sex styfver banko, per exemplar, skulle en odrägligt stor upplaga kunna säljas.
När mina herrar kussiners högstsalige herr far öfvertog all denna herrlighet, gick också min far i strumpsockorna härifrån.
Men, vänta bara, jag skall återtaga hela tutten ... åt mina barn, i fall jag får några.
Men det är detsamma det.
LILJEBORG (slår C.
Löfvenstråle på axeln). A.
LÖFVENSTRÅLE (för sig sjelf).
Hvad står du och funderar på?
På en historia, kära du.
Vill du höra den, den är förbaskadt rolig.
Jag kan skratta bara jag tänker på den.
(Man hör dansmusik utifrån.)
Låtom oss störta oss i det brusande, hör! det stormande, hvirflande dansmusikens haf, och sväfva fram med tritoner och najader, sjelfve såsom vingade, luftiga vindar.
(De hasta ut.)
Mina syskon aflägsna sig, det upprör mig; men jag var skyldig att upprätthålla min ställning.
De vilja ej böja sig för min vilja, de måste vika.
20 Elfte Scenen. A.
LÖFVENSTRÅLE. EN BETJENT.
Ett bref. BETJENTEN. A.
LÖFVENSTRÅLE (bryter brefvet och genomögnar det hastigt.
Betjenten stannar vid dörren.
Från Excellensen, Riksrådet Grefve Scheffer.
Ah, en revolution har verkligen omstörtat våra förhållanden.
Den gamla statsförfattningen har lemnat rum för en ny.
Aristokratiens välde är rubbadt.
Konungamakten herrskar ensam, stödd af folkväldet.
Hvilken förfärlig förändring.
(Blickar i brefvet.)
Rysslands och Englands inflytande är förbi.
Frankrike är allsmägtigt.
(Han ser återigen i brefvet.)
Den stolta aristokratiska byggnaden skulle då på en gång ha ramlat.
Mina förfäders mödosamma verk störtat för en ung oerfaren Konungs, en ynglings osäkra hand.
Ve och förbannelse! (Till Betjenten.)
Säg till mina vänner, att jag genast önskar tala vid dem.
(Betjenten går.
Efter ett ögonblicks fundering.)
En contra-revolution!
Spelet är högt, men vårt inflytande, vår magt står på spel.
Skulle väl aristokratien störtas ur sadeln för en enda lansstöt?
Konungar hafva böjt sig för vår vink, skola vi darra för deras?
Allt kan ännu icke vara förloradt.
Konungens seger skall förena hattar och mössor ... emot honom.
Med den gamla statsförfattningen till vår fana, bäfva vi icke tillbaka för strid med den nya.
Läs! A.
LÖFVENSTRÅLE (till Liljeborg).
Från Riksrådet.
21 A. LÖFVENSTRÅLE.
Revolutionen har upphäft distinctionerne mellan hattar och mössor.
Såsom två gemensamma armar måste de nu arbeta för ett gemensamt mål.
Scheffer är här om ett ögonblick.
Han följer brefvet tätt i spåret.
Han är Konungens vän.
Han tillhörde dock förr mitt parti.
Han vill förmå oss att öfvergå på Konungens sida.
Vi skola snart veta hvad vi hafva att göra.
Du känner mina åsigter: jag tillhör hattarne; misstager jag mig icke, måste de nu vara vid väldet.
Då lemnar jag er.
Lita på oss! DE ANDRE.
LILJEBORG (läser i brefvet).
Våra bemödanden skola snart omgifva dig med mägtiga bundsförvanter.
(Han går hastigt fram och åter.)
Mitt sinne vidgas, mina tankar lifvas.
Den, som stillatigande låter frukten falla ur sin hand, är värd att förlora den.
Böjde jag utan strid mitt hufvud under oket, vore jag ej värd de stolta anor, som ammat kärlek för frihet och sjelfständighet uti mitt bröst.
(En betjent infinner sig.)
Säg till att man tager emot
Riksrådet vid porten.
Låt musiken derute hälsa honom välkommen med glada, hyllande toner.
Paus.) A.
22 Trettonde Scenen.
DE FÖRRE, utom Betjenten. B.
LÖFVENSTRÅLE, GEORGETTE och HÖPPENER inkomma från sidan.
Farväl min bror.
Kanske vi aldrig skola återse hvarandra.
Vi skola en dag se hvilkens fideikomiss är bättre, ditt eller mitt.
Ditt?
Och det heter, om jag får fråga?
LÖFVENSTRÅLE (hånande). B.
Arbetsamhet.
Arbetet böjer ej den redliges rygg, men förädlar hans tänkesätt.
Mötas våra banor någon gång, skall det stå skrifvet på min panna, att jag är allt af och genom mig sjelf.
Från denna stunden är jag ... icke ditt ... utan endast den allsmägtiga försynens nådehjon.
Jag hör en vagn rulla.
Det är Riksrådet, Grefve Scheffer.
Han kommer kanske från Konungen -- för att inrullera oss i sina leder, köpa våra öfvertygelser, eröfra våra krafter.
Ah! -- eller kommer han för att bespeja oss, utforska våra tankar!
Han skall finna mig beredd.
Vill han förena sig med oss, äro vi vänner; vill han det icke ... må han falla...
(Man hör några glada, friska marchtakter.
Alla stå med blickarne vända mot dörren, under en stunds tystnad och med spänd väntan.
Med långsam röst.) ma han ... falla...
(Dörrarne öppnas och Riksrådet, åtföljd af Constans och flere balgäster, inträder.) ... falla ... i mina armar. (A.
Löfvenstråle och Riksrådet falla i hvarandras armar.) B.
LÖFVENSTRÅLE (som med Georgette och Höppener dragit sig något tillbaka). A.
Georgette, det är hon.
23 GEORGETTE. B.
LÖFVENSTRÅLE (visande på Constans). GEORGETTE. C.
LÖFVENSTRÅLE (betraktande Constans).
Den okända, som jag tillbeder, älskar.
Min Gud, hvad hon är skön, mild, intagande!
Kom! jag har brådtom!
Ja, ja! låt oss lemna detta ställe.
(Höppener bortför B.
Löfvenstråle och Georgette.)
(Ridån faller.)
En längre tid passerar mellan första och andra akten.
ANDRA AKTEN. (En gata.
I fonden synes Schefferska palatset; några fönster äro upplyste.
Det är mörkt och sent på aftonen.
Man hör en aftägsen fortepiano-musik från palatset. C.
Löfvenstråle och Hummer utkomma från en af sidobyggnaderne.
I fonden vandrar B.
Löfvenstråle fram och tillbaka.)
Er underrättelse, herr Hummer, var ypperlig; Den skall högeligen glädja vårt parti.
Var öfvertygad om vår eviga tacksamhet.
Ni beger er ju nu åter till ministern.
HUMMER. C.
Och märker ni ugglor i måssen ... är ni ju genast här.
Tyst! man spelar.
Ah, det är hon, som spelar, hon, Fröken Scheffer.
Ni är en hederlig, redlig, förträfflig, utmärkt man, Hr Hummer.
Af er bör det kunna bli någonting stort.
Mjuka tjenare!
(Hummer går.) HUMMER.
25 Andra Scenen. C.
LÖFVENSTRÅLE på avantscen. B.
LÖFVENSTRÅLE vandrande i bakgrunden.
Himmelen vet huru länge jag bott här och ej dess mindre står min historia på samma ställe.
Det lyckades mig att skilja brödernas hjertan åt; men ännu ha de ej stuckit ihjäl hvarandra.
Dit hän måste det dock gå, i fall jag skall bli fideikommissarie.
Låt se, jag har redan begagnat mig af arfsförhållanderna dem emellan, dito af deras olika politiska opinioner; men ännu endast kommit på halfva vägen.
Det är otacksamt.
Jag måste kasta ytterligare ett nytt brännbart ämne på brasan ... kärleken till exempel.
Kärleken är ett sådant der retnings- eller gallfebersmedel, en sådan der Xantippa, som sätter kött och blod i gäsning på en arm syndare.
Hvar skall jag finna en qvinna, som är i stånd att med sina ögon tutta en hel verld i brand?
Vid theatern studerar man den konsten aldrabäst, konsten att tända eld på herrarnas hjertan.
En aktris är rigtigt en Pandoras ask: tag locket af den, och verlden råkar i uppror: hoppet vinkar oss i asken.
Den Kongl. scenen har verkligen också nu en aktris, i hvilken alla menniskor blifvit galna.
Jag måste söka henne.
-- Min plan är eljest icke så dum.
Blir jag först blott af med de der två bröderna, följer deraf att jag blir en rik man, och blir jag en rik man, följer i sin ordning deraf att Excellensen, Grefve Scheffer skall finna sig smickrad af att skänka mig sin dotter.
Vore jag blott der!
Det var olyckligt att jag någonsin skulle få se henne!
De qvinnorna, de qvinnorna! (Går.)
Tredje Scenen. B.
Denna plats fängslar mig: ty det är här hon bor.
Dessa toner hänföra mig, ty de komma från henne.
Min själ ser henne, mitt hjerta hör henne.
Skola arbetsamhet och redlighet väl föra mig så långt, att jag någonsin vågar lyfta mina ögon upp till henne.
Bort med denna dröm, dess ljufva narkotiska doft förvirrar mitt förstånd.
Höppener
Pianomusiken fortfar. C. LÖFVENSTRÅLE.
26 dröjer.
Skulle min systers uppträdande misslyckats?
Min Gud, äfven hon oroar mig.
Skulle hon ha blifvit igenkänd, uthvisslad?
Hvilka förfärliga tankar!
Jag hade ej sjelf mod att se henne uppträda, nej, nej!
Men Höppener lofvade att komma hit.
Fjerde Scenen. B.
Musiken fortfar.
Man jublar, man hurrar, man är hänförd.
Man har ej igenkänt henne?
Jag känner ej sjelf igen henne.
Hon är beundransvärd; i sanning, ej mera densamma som förr.
Förr var hon blek, tyst, kanske stundom något häftig; nu är hon frisk och rödblommig, liflig och eldig, med själ och hjerta i den skönaste harmoni.
Konsten har fullkomligt methamorphoserat henne.
Under sitt nu antagna namn ... fru Augusti ... hänförd lydande sin egen genius, skall ingen ana hvilken hon är.
Säg mig upprigtigt, känner ni inom er ännu någon liten aristokratisk fåfänga, som ogillar hennes steg.
Icke det Höppener.
Mina tänkesätt böra vara er bekanta.
En orättvis lag har utstött min syster och mig från fädernehemmets alla tidigare förmåner; och omtanka och arbete äro nu mera våra enda tillgångar.
Ni vet att jag ville göra allt för henne, men hon tillät det icke, utan följde, trots alla anmärkningar, sin böjelse att ingå vid scenen.
Det är nu för sent att tala derom.
Måtte hennes beslut endast krönas med framgång.
Skall icke en qvinna också få bryta sig en egen bana?
Kan hon icke vara ädel och god, äfven som konstnärinna?
Skådespelarens uppgift är ju att i förädlad glans visa oss dygdens B.
27 strider, oskuldens triumpher, brottets följder.
Ingen bana är herrligare än hennes.
Inga lärdomar inpregla sig djupare i våra hjertan, än dem, som komma till oss i poetisk skön drägt, dramatiskt fulländad form.
Hon är af adlig börd, men hvilken är väl af ädlare börd än konstnären?
Konstnärens anor gå tillbaka till Olympen.
Jag tillbeder snillet, kraften, frihetskänslan, öfverallt der de utveckla sig till egna segrar.
Stolte, redlige, unge vän!
Den grefve-krona, som glänste öfver min vagga, har ej för mig haft några illusioner; jag ärar endast den osynliga, icke derföre mindre mägtiga krona, som försynen fästat på hvarje fördomsfri, hvarje fri panna.
En fri man kan aldrig taga sold under fördomarnes tjenstehjonsstadga.
Låt mig få trycka dig till mitt hjerta.
Då min syster och jag lemnade föräldrahemmet skakades våra hjertan af våldsamma, vulkaniska rörelser.
Hvad vi varit, sjönk till grus; hvad vi voro, kände vi djupt: vi voro intet.
Ni räddade oss.
Ni kom såsom läkaren kommer till den dödssjuke, och ert läkemedel var godt, det hette: arbeta och hoppas.
Och i samma ögonblick vi började att arbeta, började vi äfven att hoppas.
O, om statsvetenskapen, philosophien, med ett ord, om verlden, i stället för att laborera med fraser, blott befallte den sjuke: arbeta och hoppas, han skulle blifva frisk; blott ropade till den vanvettige: arbeta och hoppas, han skulle blifva klok; blott tillstyrkte den förslappade: arbeta och hoppas, han skulle blifva stark; blott rådde den late, den sedeslöse, den moraliskt uslige: arbeta och hoppas, och han skulle med egna krafter resa sig upp ur sitt förderf.
Följer du mig?
Jag återvänder till theatern.
Icke i afton.
Hör ni tonerna? B.
28 HÖPPENER. B.
Du älskar?
Djupt, varmt, lefvande.
Arbeta ... och hoppas.
Någon kommer.
Jag vill draga mig tillbaka.
(Båda aflägsna sig åt fonden.
Pianomusiken upphör.)
Femte Scenen. A.
LÖFVENSTRÅLE och LILJEBORG inkomma från hvar sin sida.
Om ursäkt, min herre, stöt ej omkull mig.
Halfva vägen hvar.
LILJEBORG. A.
Sedan vi sednast träffades hafva vi också i politiskt afseende varit sysselsatta med att stöta omkull hvarandra.
Och på den vägen äfven ropat: halfva vägen hvar.
Och det på sjelfva kungsvägen ändå.
Som nu har blifvit en allmän landsväg, eller riksväg.
Så länge vi, hattar eller mössor, bekämpa hvarandra, arbeta vi blott i Konungens intresse.
Har du ej ännu insett det?
29 LILJEBORG.
Låtom oss vara upprigtiga mot hvararandra: jo, jag har insett det.
Om adeln aldrig sönderfallit i tvänne partier, skulle Gustafs revolution tonat bort såsom ljudet af en barnskramla.
Det är partiernas egen oenighet, split, ovilja och afundsamhet, hattarnes och mössornas långvarigt fortsatta fiendtlighet mot hvarandra, som störtat oss.
Endast förenade skola vi åter på ett afgörande sätt kunna bjuda våra motståndare spetsen.
Du har onekligen rätt; men jag trodde icke att det var Gustafs mening, att...
Att tillintetgöra hattarne såväl som mössorna.
Jag trodde att han blott begagnade sig af hattarne, för att tillintetgöra mössorna.
Men du inser nu att han slagit det ena partiet med det andra, och det andra med det ena.
Segren tillhör ingendera af oss.
Utan endast Kungen ... och folket; men den stund torde icke vara långt borta, då äfven det blir kufvadt.
Friheten är i fara.
Riksrådet Scheffer har emellertid gifvit mig ganska vackra löften.
Han har äfven offrat på mitt altare, förstås, bara löften. A.
30 LILJEBORG.
En Riksråds-taburett är ledig.
Den har han lofvat mig.
Äfven mig.
Han bedrager oss båda.
Han har en dotter.
Äfven henne har han tillbjudit mig.
Mig också.
Du har då verkligen trott på honom.
Han har förbundit sig att lemna några af de först ledigblifvande Landshöfdinge- och Chefs-befattningarne åt mitt parti.
Med samma löften har han äfven sökt underhålla mig.
Men om jag nu....
Om jag nu träder öfver med mitt parti på din sida, det vill säga, om vi förena oss; hvad eger jag för garanti, att icke du slutligen behandlar mig och de mina på samma sätt, som Regeringen nu behandlar oss båda?
Min heder.
31 LILJEBORG.
I politik ar det en klen garanti.
Hvad fordrar du?
Jag skall säga dig det, helt öppet och utan omsvep.
Nåväl! A.
Jag fordrar din systers hand.
Min systers hand?
Jag önskar att gifta mig.
Med min syster?
Hvarför icke.
En sådan förening mellan oss skulle ingifva förtroende.
Du berör en ömtålig sträng.
Du känner kanske icke?...
Att hon öfvergifvit ditt hem.
Att hon följt sin yngre bror?
Du är hennes äldre bror, och såsom giftoman och sjelfskrifven förmyndare återfordrar du henne.
Det skulle väl kunna låta sig göra; men... A.
LÖFVENSTRÅLE (betänksamt).
32 LILJEBORG.
Du vill kanske säga, att jag icke känner din brors lynne, icke vet att han förenat sig med Höppener och uppträdt som skriftställare, till försvar för den nya statsförfattningen. A.
Jag ville säga det.
Hvad undseende kan du behöfva visa en man, som afficherat sådana tänkesätt, som han.
Har du läst hans sednaste skrift, om Svenska statsförfattningen.
Han är ingenting annat än en förrädare mot sitt eget stånd, en affälling.
Har du i denna sak considerationer, så saknar du den nerf, som en partichef bör ega?
Greker och Romare uppoffrade sina egna barn, då det gälde fäderneslandet; och du skulle icke ega mod att utfordra dina lagliga rättigheter af en förrädisk bror?
Intet ord mera.
Jag ger dig min syster.
Och hemgiften?
Du skall bli nöjd med den.
Mitt parti är ditt; ditt parti är mitt.
(De slå hvarandra i händerna.) A.
De förbundne samlas i morgon hos mig.
Du infinner dig också der?
Var öfvertygad derom.
Tyst ... en sång.
(Man hör en sång på afstånd.) Sjette Scenen.
HAGELSKÖLD. C.
LÖFVENSTRÅLE. m. fl. Sången fortfar under det följande.
Hvilken afton, ett fragment ur tusen och en natt, en skizz ur himlarne.
Hvilken hänförande njutning; jag är HAGELSKÖLD.
33 som om jag vore förtrollad af ljufva toner, bergtagen af englar och féer, bortförd från jorden af grazerna sjelfve.
Eller förryckt af galenskap. A.
LÖFVENSTRÅLE. C.
Löfvenstråle och Liljeborg).
Ni ha' ej varit på spektaklet i afton?
Dö då, arma syndare, utan att ej ha' lefvat.
Hvad hafven J sett, då J icke sett henne?
Jag har i alla mina dagar haft svarta starren, och först blifvit opererad i afton ... nu ser jag himmel och vår; himlen i hennes ögon, våren i hennes gestalt.
Förklara dig.
Hvilken menar du?
Hvem annan än Sveriges ära, Stockholms förtjusning, theaterns prydnad, scenens smycke, operans näktergal, den dramatiska konstens blomma, henne, som med ett leende intager allas hjertan; med en liten, den aldra som minsta drill eröfrar vårt förstånd, och med en geste ... o, ni skulle ha' sett denna geste ... kommer blommor att regna och lagerkransar att hagla.
Din förklaring är så beskaffad, min bror, att den påkallar ännu ytterligare en förklaring.
Hören J ej sången?
Tron J att man sjunger för roskull i natten?
Nej, mina herrar, det är enthusiasmen, som sjunger, det är förtjusningen, som jublar, det är hänryckningen, som i triumf hemför den lagerprydda segervinnerskan, aftonens drottning, Angelique Augusti. Förstån J mig nu, eller hur?
Den token!
Syskonen. A.
34 C. LÖFVENSTRÅLE.
Hon har öfverraskat alla.
Enthusiasmen var stormande.
Bifallsropen skallade från femte raden ned till parterren.
Jag skulle kunna tala om många historier jag, men det är detsamma det.
Hon gjorde furore.
Hagelsköld har rätt; och ni vet att jag alltid håller mig till sanningen.
Hvilken beundransvärd dårskap! A.
Dårskap?
Om du ej vore min vän, skulle jag träda upp dig på min värjspets; nu förlåter jag dig: ty du talar, som den blinda om färgen.
När lyckan en gång beskärt dina ögon att få se henne, skall din hårda dom dö på dina läppar och ditt hjerta brinna, likt ett annat Gomorrha; men icke för sina synders skuld ... utan ... hör, hör!
Hafva menniskorna mistat sitt förstånd?
Hör, hvilket jubel! LILJEBORG. Sjunde Scenen.
De på scenen varande draga sig tillbaka åt fonden. B.
LÖFVENSTRÅLE och HÖPPENER.
Hvilken lysande framgång, hvilken ärofull seger, hvilken lycka!
Konstnärsskapets kallelsebref ligger i de utvaldas bröst.
Hennes framgång berodde ej af lyckan: ty all lycka är en slump; hennes framgång måste inträffa: ty hon egde vilkoret derför: snille.
Hvad hennes seger gör mig lycklig. B.
35 Åttonde Scenen.
En talrik mängd folk inkommer.
Flere hafva facklor.
FRU AUGUSTI, klädd såsom Angelique i operan Roland af Piccini, bäres i en karmstol.
Sångare omgifva henne.
Svea har med krigar-svärden, Vunnit lagrar uti verlden; Men med pensel, ord och sång
Skall en gång Svea ock eröfra verlden.
Ah, det är han!
Hvad jag önskade att tala vid honom!
(Hon hoppar ned ifrån karmstolen och framträder på avantscenen, under det hon gör tecken af tacksägelse till höger och venster.) B.
LÖFVENSTRÅLE (afsides till henne).
AUGUSTI (afsides till honom).
AUGUSTI (får se B.
MARCH.
Tyst, någon kunde höra oss, ehuru ingen skulle taga det för annat än ett chevalereskt skämt.
I stället för min bror ... kan du hädanefter få blifva min ... inklination.
Ni ser så förundrad ut, min herre?
(Afsides till honom.)
Jag vill blott säga dig att allt har gått väl! O, hvad jag är lycklig! B.
Om jag ej visste hvem du vore... AUGUSTI (hon svarar honom, talande till alla).
Hvem jag är? det bör nu hela verlden veta: det står ju på affichen.
Jag är ... fru Augusti, anställd vid kongliga operan; och för i afton ...
Angelique, en ung, för sin skönhet, rygtbar Drottning öfver en del af det himmelska riket, som, ehuru älskad af Roland, den tappraste bland de tappre, flyr med den Afrikanske ynglingen Medor.
Er tjenarinna, min herre!
I sanning, jag tror nästan att du icke är min...
Ni blottställer mig.
Kom i håg hvar vi äro. (Högt.)
AUGUSTI (afsides till honom). B.
36 "Jag endast ärans lag från denna stunden följer, Från detta ögonblick min träldom bruten är."
Jag måste beundra er, min fru. AUGUSTI. B.
Ni är icke den ende, som gör det.
"Jag är Drottning och min heder
Mig ifrån all fruktan leder." (Afsides till honom.)
Se ej så allvarsam ut, då kan jag ej hålla mig ifrån att skratta.
(Deklamerar.)
"Hvad är som din förtviflan gör?"
Då jag såg dig här, flög mitt hjerta till dig.
När får jag träffa dig, för att uttömma glädjen öfver min framgång?
Georgette, min syster! B.
LÖFVENSTRÅLE (afsides till henne.)
AUGUSTI (ser sig omkring).
Ropar min herre någon?
"Att din förtviflan se, mig nästan ledsen gör.
Ack när jag fruktar er, jag er visst undfly bör."
Er framgång har varit stor och lysande.
Kärleken för konsten brinner med varm, helig eld inom mig.
Den öppnar för mig en ny, skön verld, och i anblicken af dess glans glömmer jag den tarfliga verkligheten.
Redan som barn drömde jag herrliga syner, omvexlande taflor, underbara scener; jag har nu funnit dem.
Hvad konstnärsbanan dock är skön.
Har jag orätt, herr Höppener?
Endast de modige och de frie äro något i verlden.
De öfriga äro intet. " Jag frihet andas, Mitt mod med nit för äran blandas, Och kärlek för hvar mensklig dygd.
AUGUSTI.
HÖPPENER. AUGUSTI. B.
37 Min förra svaghet gör min blygd.
Mitt bröst för konsten upptänd blifver Och på den lag, hon föreskrifver, Min lefnad snart skall vara bygd."
Ni hör att jag kan min role. (Afsides till B.
Låt mig snart få träffa dig!
(Hon uppstiger åter i karmstolen.
Man aflägsnar sig under sång.
Då facklorna lemna scenen, blir det åter mörkt. A.
Löfvenstråle, Hagelsköld, Liljeborg, C.
Löfvenstråle och deras följe framträda derefter på avantscenen. B.
Löfvenstråle och Höppener draga sig deremot åt fonden.) Nionde Scenen.
DE FÖRRE, utom AUGUSTI och hennes följe.
Hvilket löjligt och dumt upptåg, hvilket osvenskt och smaklöst narrspel.
En aktris!
Tiden är passionerad.
Det är lätt att kasta eld in i folkets sinnen.