Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan detta 1853 blifvit, fullbordadt och på Kongl. Maj:ts befallning till trycket befordradt, utdelades det lill samtlige Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och deras underlydande, med lemnad tillåtelse att deröfver inom viss tid till Kongl.
Civil-Departementet skriftliga anmärkningar ingifva.
Öfver anmärkningarne, som uti icke ringa mängd inkommo, afgaf Landskamreraren Gasslander sedermera påminnelser och yttranden.
Pä anmodan af Chefen för Kongl.
CivilDepartementet och under hans inseende företogo derefter de vid sista Riksdagen i Hufvudstaden församlade Landshöfdingarne en ytterligare revision af förslaget ; och på uppdrag af de öfrige utarbetade Landshöfdingen f. d. Stats-Rådet Sandströmer ett nytt förslag, hvilket slutligen, jeinkadt och ändradt under förberedande öfverläggningar mellan Stats-Rådets Ledamöter, blef af Kongl. Maj:t, på Siats-Rådets underdåniga tillstyrkan, gilladt.
Den vägledning och den stora mängd af upplysningar och anvisningar, som i dessa många förslag och yttranden blifvit lemnade, synas ej hafva blifvit med nog sorg Bih. lill Ii.
Prot. i856 & 1857. 3 Sami. 7 Haft. 2 10 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o ii. fiillighet begagnade.
I dessa yttranden är uppmärksamheten mera än en gång fästad pä svårigheten, eller lill och med omöjligheten, att kunna fullständigt uppgifva omfånget utaf Konungens Befallningshafvandes så vidsträckt i alla samhällsförhållanden ingripande verksamhet.
För att undvika denna ofullständig het har man yrkat nödvändigheten att i allmänna drag antyda de olika hufvudarterna af denna verksamhet och alt, jemte uppgiften å de särskilda göromålen, för hvarje afdelning deraf lemna allmänna hänvisningar till den gällande lagstiftningen.
I den förut gällande Landshöfdingeinstruktionen af 1734 är ock i delta hänseende ett efterdöme gifvet, som hade förtjent efterföljd.
Oaktadt denna Instruktion torde lika mycket i detalj, som den nya, uppgifva de olika göromålen, är den långt allmännare hållen och hänvisar, med en af sakens beskaffenhet så klart fordrad försigtighet, oftast till de rörande de särskilda ämnena utfärdade lagarne.
Dessa försigtighetsmått äro i den nya Instruktionen stundom uraktlåtna och omfånget för Konungens Befallningshafvandes verksamhet har derföre blifvit inskränktare, än afsiglen kan hafva varit.
Sä har man uraktlåtit att någorstädes i allmänhet angifva en af Konungens Befallningshafvandes vigtigasle och vidsträcktaste embetsegenskaper, nämligen den att vara samhällsmaktens hufvudsakliga verkställighetsorgan.
Derom talar dock 1734 års Instruktion flerestädes och föreskrifver, att Landshöfdingen skall ”elter yttersta krafter så laga, alt hvar och en utan anseende till perhson (ill ett prompt bistånd och exsecution befordras och förhjelpes uti det, som han ”igenom dom eller eljest är berättigad lill;” — alt "Landshöfdingen skall föranstalta om ”ali rätts fullbordan, utmätning och exsecution;” — att han skall "alla Kongl.
Maj-.ts "undersåtare, som uti länet äro boende, högre och lägre, andlige och verldslige, häfla ”och handhafva vid Sveriges Lag, laga Stadgar och Förordningar,” m. m.; samt att han skall ”uti alla exsecutions-mål, så criminele, som civile rätta sig efter Lag och ”Exseculions-förordningar.”
Hvad härom i den nya Instruktionen förekommer, har endast afseende pä speciela fall, ty det allmännaste stadgandet, eller det i 13 §, kan rimligen icke omfatta andra mål, än dem om hvilka Utsöknings-balken i Allmänna Lagen handlar; och vid uppräknande af de särskilda målen äro flere fall, då den förut gällande lagstiftningen ålagt Konungens Befallningshafvande att förhjelpa den enskilde till åtnjutande af en klar och obestridd lätt, alldeles förbigångna.
Såsom exempel på sådant ulelenniande kan anföras, all ehuru i de af de underordnade mvndigheterne uppställde förslagen bland Konungens Befallningshafvandes åligganden omtalas "utur tjenste ”afvikne tjenstehjons behandling,” har dock den nya Instruktionen alldeles förbigått Konungens Befallningshafvandes i Tjenstehjons-stadgan och Byggninga-balken föreskrilna skyldigheter i afseende på tjenstehjon och landbo.
Då nu den allmänna bestämningen saknas, skulle, om Instruktionen bokstafligen tolkades och eflerlefdes, mången gäng det biträde för rätts-tillståndets handhafvande, hvilket staten är skyldig lemna hvarje medborgare, komma att saknas.
— Enahanda ofullständigbet förefinnes äfven i afseende på Konungens Befallningshafvandes, i 1734 års Instruktion flerestädes angifna, skyldighet att iakttaga och bevaka all kronans lätt inom länet.
Den är ingenstädes i den nya Instruktionen uttalad.
Men att uppräkna afla de särskilda i verkligheten förekommande fallen, då kronans rätt kunde behöfva bevakas, är en omöjlighet; och det försök, som i den nya Instruktionen blifvit gjordt, är på långt när ej så fullständigt som det kunnat vara.
Som bevis derpå kan anföras, att en så vigtig sak, sorn tillförordnandet af krono-ombud vid skiftes-förrättningar å krono-jord, är utelemnad.
Genom ett motsatt fel har deremot omfånget för Konungens Befallningshafvandes verksamhet understundom blifvit allt för vidsträckt.
Uti siri sednast afgifne embetsberättelse har Rikets Ständers Justitie-ombudsman fästat uppmärksamheten på tvenne dylika, nämligen i fråga om Konungens Befallningshafvandes skyldighet i afseende på Konstitutions-Utskottets Memorial N.-o ii. 11 Lois- och Båk-inrätlningen och i afseende på hemtning af väglagnings-ämnen å skog och utmark.
Om man ock icke torde behöfva befara att i allmänhet de genom århundradens häfd stadgade hufvudriktningarne af Konungens Befallningshafvandes verksamhet skola blifva rubbade genom Instruktionens nu utvisade brister, så kunna dessa brister dock förorsaka dels en menlig och betänklig missaktning för en af samhällets högsta myndighet utfärdad författning, dels i ålskillige fall ovisshet, huruvida verkligen en förändring uti de lörut bestående förhållandena blifvit genom Instruktionen afsedd eller icke.
Denna ovisshet* skulle troligen i betydlig mån blifvit undanröjd, om man iakttagit ett godt och ofta följdt bruk, att förse den nya författningen med en inledning och deruti såväl uttalat författningens ändamål, som angiIVit de delar i den bestående lagstiftningen, hvilka genom den nya författningen komme att upphäfvas, eller ändras och rättas.
— Del är ock troligt, att, om man vid Instruktionens författande verkligen för sig gjort klart dess ändamål och dess förhållande till den förut bestående lagstiftningen, så skulle inånga af dess nuvarande brister hafva undvikits.
I sin ofvanberörde embels-berättelse har Rikets Ständers Justitie-ombudsman redan fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på tvetydigheten och olämpligheten af den i 10 § af förevarande Instruktion åt Konungens Befallningshafvande upplåtna rättigheten att uti sådana fall, der ansvar icke är i lag bestämdt, stadga erforderliga vitén ; och Utskottet anser sig endast böra hänvisa till Herr Justitie-ombudsmannens välgrundade anmärkningar.
(Se berörde Berättelse sidonie 2—4).
Utskottet tillägger dock ett af Herr Justitie-ombudsmannen icke omnämndt förhållande, det nämligen, att ifrågavarande föreskrift är införd i den paragraf, som handlar om upprätthållande af allmän ordning och säkerhet, men icke i den, som handlar om allmänna hushållnings-ärenden.
Konungens Befallningshafvandes rätt att stadga vilen har derigenom erhållit en förut obekant, utsträckning.
Lag vet ej af någon Konungens Befallningshafvandes rätt alt genom utfärdande af allmänna vitesförbud stifta nya lagar; den tillerkänner Konungens Befallningshafvande endast den inskränkta rätten att förelägga vite för enskild person, som tredskas att fullgöra .hvad honom i ett eiler annat afseende kan åligga.
Detta är naturligtvis icke någon lagstiltnings-makt, utan endast ett åt Konungens Befallningshafvande anförtrodt medel för fullgörande af dess uppdrag såsom samhällets verkställande organ. 1734 års Landshöfdinge-instruktion nämner ej ens ordet vite, och endast i några få fall yttrar den sig på sådant sätt att
Landshöfdingen derigenom kunde anse sig berättigad alt genom straff-hotelser uttvinga lydnad för de i de särskildt uppgifna lallen meddelade föreskrifterna.
Det blef dock brukligt att Konungens Befallningshafvande utsatte vitén; men det hände ock stundom att Domstolarne ansågo sig icke böra tillämpa dylika lagar, utfärdade af dertill oberättigade myndigheter.
Då ålades Domrarne, genom Kongl. Brefvet den 14 December 1781, att ali Ekonomi- och Politi-mål, utom den i Lag och Kongl. Förordningar stadgade plikt, äfven ådöma de af Konungens Befallningshafvande, med stöd af Lag och Kongl. Förordningar, utsatte och behörigen kungjorde vilen.
Härigenom blef alltså rätten att utfärda vitesförbud Konungens Befallningshafvande tillerkänd, men likväl uti ganska inskränkt omfång.
Den gällde endast Ekonomi- och Politi-mål, med hvilka man då förstod sådana, som nu pläga kallas allmänna hushållnings-ärenden.
Derjemte förutsattes att plikt enligt Lag och Förordningar skulle blifvit ådömd, genom hvilken förutsättning den ifrågavarande rättigheten blef inskränkt till sådane handlingar, som redan förut voro i Lag och Förordningar såsom brottslige ansedde.
En mot denna förutsättning alldeles motsatt åsigt gjorde sig gällande 1815, då genom Kongl. Brefvet den 10 Maj Konungens Befallningshafvandes rätt att stadga vilen hänvisades till de fall, då ansvar i Lag och Författningar icke 12 Konstitutions- Utskottets Memorial N:o il. vöre bestämdt*
Man synes likväl icke, då man gjorde delta sista stadgande, hafva haft bestämd al-igl att derigenom göra en ändring i den beslående lagstiftningen, hvilken man för öfrigt i afseende på målens art bibehöll.
Viii nämnas i del Kongl. Brefvet endast Politi-mål, men, då en del sådana uppräknas, synes klart af de uppräknades beskaffenhet, alt man med Politi-mål förstod allmänna hushållnings-mål. 1 de förslag till Landshöfdinge-instruklion, sorn af Konungens Befallningshafvande i länen och af Kongl. Kammar-kollegium uppgjordes, är Konungens Befallningshafvandes befogenhet att stadga vitén alldeles förbigången.
Den upptogs törst i del pä Chefens för Kongl.
Civil-departementet föranstaltande af en landtslals-tjensleman 1853 fullbordade förslaget.
Den infördes der i den paragraf, som handlade om allmänna hushåilningsmål och, med en öfverflödig tydlighet, nyttjades uttrycket: ”vitén uti ekonomi- och politi-mål.”
Det kan således icke vara genom någon ovarsamhet vid uppsättningen, utan måste vara med full afsigt, som i den utfärdade Instruktionen Konungens Befallningshafvandes ifrågavarande lagstiftningsmakt blifvit flyttad inom ett nytt område af statens verksamhet, nämligen det, som afser förekommande af det allmänna rättstillståndets kränkning.
Derigenom har denna makt ännu mera, än förut, erhållit karakteren af kriminallagstiftningsmakt.
Konungens Rådgifvare hafva alltså tillstyrkt
Konungen att åt en underordnad myndighet uppdraga ett lagsliftnings-bestyr af d-en art, att del är ganska tvifvelaktigt, huruvida ens Konungen sjelf eger att ensam detsamma utöfva.
Genom de i 66 och 67 §§ .införda sladganderna har så väl Landshöfdingens som Konungens Befallningshafvandes makt alt skilja landtslats-tjenslemännen från deras tjenster på obestämd lid eller för alltid blifvit betydligt utvidgad.
Äfven i detta afseende gillar och åberopar Utskottet hvad Rikets Ständers Justitie-ombudsman i sin merberörde berättelse (sidorna 9, 10) anfört.
Maktutvidgningen svnes
Utskottet ej allenast derföre vara klandervärd, att deii ej va rit af behofvet påkallad, utan äfven och isynnerhet derföre, att den dels är stridande mot den Svenska statsbyggnadens öfriga fria, men lagbundna skick, clais ofelbart skall medföra menliga följder.
Den suspensionsrätt. som enligt 24 § af 1734 års Instruktion var Landshöfdingen mot underordnade medgifven, var ganska inskränkt.
Den gällde endast Landskamrerare!!, Fogdar och Häradsskrifvare.
Den afsäg endast det tillfälle, då Landshöfdingen för sådan vårdslöshet i tjensten, att Kronan derigenom lidit förlust, hos Kammar-revisionen till åtal anmält någon af nämnde tjenstemän, och hela suspensions-åtgärden var ej definitiv, utan hade på visst sätt egenskapen af ett underställningsmål, i det deri borde af Landshöfdingen anmälas hos Kammar-revisionen, hvilken alltid skulle bestämma om suspensionen skulle fortfara eiler icke. 7 § af 1 Kap. Ulsöknings-balken af allmänna Lagen berättigar Konungens Befallningshafvande att för tjenstefel antingen med ord och varning näpsa dem, som af Konungens Befallningshafvande i hud och ärenden brukas, eller i böter af dem taga 2 eller 3 månaders lön, elier ock, der brottet svårare vore, det hos Rätten angifva.
Men i afseende på alla öfrige iandlstats-tjensternän, utom Landskamrerare, Fogdar, Häradsskrifvare samt dem, som kunna anses tillhöra de i sistnämnde laerum åsyftade krono-betjente, hade före den nya Instruktionen hvarken Landshöfdingen ensam eller Konungens Befallningshafvande någon suspensionsrält; och det varingen af alla sina underlydande, som Konungens Befallningshafvande kunde alldeles från tjensten skilja.
Vä! har i afseende på länsmännen det bruk mångenstädes blifvit vedertaget, alt de tillsättas medelst konstitulorialer och derföre när som helst kunna, utan ransakning och dom, från sina tjenster skiljas.
Men i öfrigt har den nu nämnda lag stiftningen i 120 år egt bestånd och varit följd utan någon olägenhet.
Ulan behof har den nu blifvit ändrad lill en beskaffenhet, som påminner om den styrandes palriarkaliska makt under ett outveckladt samhällstillstånd, eller om krigareväldet i sådana Konsti/utions-Utskottets Memorial N:o ii. 13 slaler, der borgerlig ordning genom organiseradt våld upprällhålles.
Maki alt skilja från embetels utöfning bar nu genom den nja Instruktionens 66:le § blifvit tillerkänd Landshöfding ej blott mot Landskamrerare, Fogdar och Häradsskrifvare, utan äfven mot Landssekreterare, Landträntmästare, Länsnotarie och Länsbokhållare.
Denna suspensionsrätl får numera ej blott utöfvas, då det för Kronans säkerhet inot dess medels försnillning eiler förskingring är nödigt att den tilltalade tjenstemannen från embetets utöfning ögonblickligen skiljes, utan den kan ock utöfvas vid hvarjehanda tjenstefel samt äfven vid det icke nödvändigt inom tjenslen liggande och för Kronans säkerhet likgiltiga förhållande, alt tjenslemannen visat Landshöfding vanvördnad.
Vidare är att märka, att det endast’ är Landsböfdings person, som med denna helgd är omgilven; ty landtstals-tjensteman kan ej för vanvördnad mot Landshöfdingeembete! eller annan f örman, än Landshöfding, från tjenslens utöfning af Landshöfding skiljas.
Suspensions-åtgärden har äfven förlorat sin egenskap af underställningsmål.
Landshöfding får visserligen ej från embetels utöfning skilja någon, utan att tillika ställa honom under tilltal inför vederbörlig domstol, men det är ej föreskrifvet att sjelfva suspensions-åtgärden skall hos domstolen eller annan öfver-myndighet anmälas och af dem pröfvas.
— Den i f Kap. 7 § Utsöknings-balken Konungens Befallningshafvande tillagda bestraffningsmakt är i den nja Instruktionens 67 § till någon del upptagen, och såsom densamma underkastade nämnas endast Länsman, Landskanslist och Landskontorist; men den har blifvit i betydlig mån vidgad i afseende på de förbrytelser, mot hvilka den bör användas, i det såsom sådane uppgifvas de i den föregående 66 § omförmälda felaktigheter.
Således kunna äfven sistnämnde tjenstemän få, utan ransakning vid domstol, med suspension umgälla den i så betydlig mån efter godtycke bestämbara förbrytelsen af vanvördnad mot Landshöfding.
De äro dock så mjcket bättre lottade än deras i 66 § uppräknade förnämligare medbroder, att suspensionen icke kan dem åläggas af Landshöfdingen allena, utan kan det ske endast af Konungens Befallningshafvande.
Men deremot hafva de blifvit underkastade det äfventyret att af Konungens Befallningshafvande ulan ransakning vid domstol kunna, "då förseelsen är af den beskaffenhet, att Kongl. Maj:ls Befallningshafvande finner sig icke "vidare för dem hafva förtroende, ifrån tjenslen alldeles skiljas,”
Detta stränga stadgande står i fullkomlig strid mot 1 Kap.-7 § Utsöknings-balken, hvars tydliga mening, alt endast domstol eger all skilja kronobetjent från dess tjenst, blifvit af Kongl. Brefvet den 30 Augusti 1738 uttryckligen bekräftad.
— Den beroende ställning, hvaruti den nja Instruktionen sålunda försatt landtstats-tjenslemännen, kommer otvifvelaktig! alt på dessa tjenstemäns embels-utöfning medföra ett förtryckande och menligt inflytande; den skall ock, ulan tvifvel, från anställning sid Landtstaten afhålla personer, hvilkas duglighet tillåter dem ett val, samt alltså lemna denna tjensteinanna-bana öppen för ögontjenare och lycksökare.
Ännu en anmärkning har Utskottet att tillägga.
Af hvad Utskottet här ofvan angående den nya Instruktionens tillkomst och beskaffenhet anfört, anser Utskottet det vara ådagalagdt, att ärendet icke blifvit bebandladt enligt de former, som i 10 § Regerings-formen föreskrifvas, enär de personer, för hvilka Instruktionen skulle komma alt gälla, tillåtits alt lägga sista handen vid dess utarbetande, medan åt vederbörande
Embetsverk* utlåtanden föga uppmärksamhet blifvit egnad.
Slutligen får Utskottet vördsamt anmäla, att Instruktionen blifvit utfärdad på föredragning och tillstyrkan af dåvarande Slats-rådet Herr Fåhreeus, i hvilket tillstyrkande sig förenat Stals-rådels öfrige dåvarande ledamöter, Hans Excellens, dåvarande Juslitie-slatsminislern Herr Grefve Sparre, Hans Excellens, dåvarande Slats-ministern för Utrikes Ärendena Herr Friherre Stierneld, dåvarande Stats-rådet Herr Friherre 14 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o II.
Palmstjerna, Stats-råden Herrar (Vallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe och Anjon.
Angående återställande till Kongl.
Sr en ska Aktie-bolaget Jäv Jernväg mellan Koping och Hult af en del af det penn inge-belopp, som bemalla Bolag lill säkerhet för jernvägs-byggnadens utförande nedsatt.
Genom underdånig skrifvelse af den 2 Sepl. 1851 (Nio 232) anmälde Rikets Ständer hos Kongl. Majit deras beslut att understödja anläggandet af en jernväg från staden Köping till Hults lastageplats vid Wenern, samt uppgåfvo det bestämda understödets storlek och beskaffenhet och de vilkor, under hvilka detsamma skulle få åtnjutas.
Bland dessa vilkor var ock, att jernbanan borde vara färdig att upplåtas till allmänt begagnande sednast vid 1855 års slut.
För underlåtenhet alt uppfylla detta vilkor stadgade Ständerne visserligen icke något särskildt äfventyr, men de tilläde i slutet af sin skrifvelse den underdåniga anhållan, ”det Kongl. Majit täcktes meddela de ytterligare föreskrifter, som Kongl. Majit kunde finna nödiga, ej mindre för befrämjande ”af företaget, än ock för betryggande af statens rätt och beredande af det allmän”nas fördel.”
Med anledning af Rikets Ständers beslut om understöd, bildades för företaget ett Bolag, hvilket, under namn af Kongl. Svenska Aktiebolaget för jernväg mellan Köping och Hult, erhöll nådigt privilegium den 13 November 1852.
Utom de af Rikets Ständer fastställde grunder och vilkor, stadgade Kongl. Majit deruti, bland annat, äfven, att Bolaget borde, förr än jernvägs-arbelet vidtoge, till säkerhet för delsammas utförande, i Kongl.
Stats-kontoret uti kontant eller antaglige räntebärande papper nedsätta ett belopp af 200,000 Ridr Banko, deraf 100,000 R:dr skulle till bolaget återställas när jernvägs-anläggningen gjorts till hälften färdig, och öfrige 100,000, dä jernvägen, med allt tillbehör, blifvit genom bolagets försorg på föreskrifvet sätt fullbordad; men fullbordades den ej inom stadgad lid, vöre det belopp af den nedsatta summan, som ännu då i Stats-kontoret qvarstode, till Svenska staten förverkadt.
Det stadgade penninge-beloppel blef af Bolaget behörigen nedsatt.
Men redan i Maj månad 1854 anhöll Bolaget hos Kongl. Majit, på grund af förekom ne omständigheter, om förlängning af den bestämda arbetstiden.
Majit i Nådig Proposition den 1 Juni samma år (Nio 83) härom gjort framställning till Rikets Ständer, medgåfvo de i underdånig Skrifvelse af den 28 derpå följ de Augusti (Nio 105) den föreslagna förlängningen "u t a n'ru bb u i n g af de förmåner, som genom oktrojen ”blifvit Bolaget tillförsäkrade.” Då Ständerne för öfrigt i deras skrifvelse icke nämnde de lör Bolaget i dess privilegium al Kongl. Majit föreskrifne vilkor, är det klart att Ständerne i desse vilkor icke hade för afsigt ätt lemna någon eftergift, hvadan de måste anses af Ständerne hafva blifvit gillade.
Dessutom var sjelfva vilkoret om penningarnes nedsättande redan fullgjord t, och del återstod endast förmånen af penningarnes lyftande, i hvilken förmån, enligt Ständernes uttryckliga föreskrift, någon rubbning ej borde ske.
Konstitutions-Utskottets Memorial N:o jj. 15
Af det öfver Civil-ärenden i Slats-rådet den 22 November 1855 förde protokoll har Konstitutions-Ulskottet inhemtat, all ifrågavarande Bolags Direktion, under uppgift, att mera än två och en half million Riksdaler Banko, eller mera än hälften af den för hela anläggningen beräknade kostnaden, redan för företaget vore använde, i underdånighet hos Kongl.
Majit anhållit att hälften af det i Stats-kontoret nedsatta beloppet, eller åtminstone så stor del deraf, som Kongl.
Majit i Nåder kunde finna lämplig, mätte till Bolaget återställas.
Styrelsen för Allmänna Väg- och Vatten-byggnader, som öfver ansökningen hördes och dervid upplyste, att halfva arbetet ej ens kunde anlagas vara fulländad!, om äfven, hvilket dock ej vore händelsen, jernvägen emellan Orebro och Hult vore färdig, ansåg sig derföre och då i Bolagets privilegium ingenting fanns upptaget derom, alt någon mindre del af de deponerade medlen skulle kunna få lyftas i mån eftersom företaget framskridit, icke kunna tillstyrka nådigt bifall till den gjorda ansökningen.
Detta oaktadt har dock föredragande Departements-chefen, dåvarande Stats-rådel Herr Fåhreeus, under förmälan att depositionen af 200,000 R:dr Banko blifvit, utöfver de af Rikets Ständer för stats-garantien beslutade vilkor, af Kongl.
Majit till säkerhet för arbetets utförande föreskri Iven, och ali det således af Kongl.
Majit skulle hero att, utan Rikets Ständers medverkan, pröfva den gjorda ansökningen, i underdånighet hemställt, alt. enär de delar af jernvägs-arhetet, hvilka vore utförda, kunde antagas motsvara ungefär fjerdedelen af hela det privilegierade förelaget, 50,000 R:dr Banko af det nämnda i Stats-kontoret nedsatta beloppet måtte få till Bolaget återställas.
Af de öfrige lillstädesvarande Stals-råden instämde Hans Excellens dåvarande Justitie-slatsministern Herr Grefve Sparre, Stats-råden Herrar Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner och Anjou uti Föredragandens underdåniga hemställan; men dåvarande Slats-rådet Herr Friherre Palmstjerna, med hvilken Slats-rådet Herr Grefve Gyldenstolpe sig förenade, afslyrkte nådigt bifall till ansökningen och yttrade, att, då Kongl. Majit förordnade att 200,000 Ridr Banko skulle af Bolaget för Köping-Ilultjernvägen deponeras till säkerhet för detta arbetes fullbordande, hade afsigten varit att derigenom förmå Bolaget bedrifva förelaget med kraft och omtanka; intetdera syntes dock hafva egt rum ; arbetet hade ej fortskridit så långt, som Bolaget åtagit sig, och uppgiften att en fjerdedel deraf nu skulle vara verkställd, vore ingalunda styrkt, ej heller I Flerr Stats-rådets tanke riktig.
Herr Slats-rådet tilläde vidare, ali uppgiften att omkring hälften af den för hela jernvägs-byggnaden beräknade kostnaden redan skulle hafva åtgått, ådagalade, om den öfverensstämde med verkliga förhållandet, så ringa omtanka och så mycket behof af ytterligare tillskott, att det understöd, som nu begärdes, måste vara af föga inverkan på företagets framgång och till ingen på dess fullbordande.
När dertill komme, att Nådigt bifall till sökandernes begäran skulle innefatta en ändring af Kongl. Majlis en gång fastställda vilkor till förmån för Bolaget, utan att någon kunde förebära, att Bolaget genom särdeles drift eller bemödande att uppfylla öfrige vid dess oktrojeraude antagne vilkor förvärfva! grundade anspråk på ett sådant medgifvande, så gillade Herr Stats-rådet Väg- och Vattenbygguads-styrelsens underdåniga afstyfkande af Nådigt bifall lill ansökningen.