Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så skänkte hon till Nordiska Fröken Carlheim-Gyllenskölds konsert i tisdags taflor, i synnerhet genrebilder ur folklifyet, vinna museet sin faders arbetsbord med tillhörande konstälskares uppmärksamhet och funno köpare graverad plåt öfver Franzén, grafsticklar m. m., afton var besökt af en fulltalig och distinguerad äfven i konstföreningen, på hvars utställningar samt till k. biblioteket en rik samling af hans publik, som med lifligt bifall mottog det värde- de ofta förekommo.
Då konstakademien öppnade » oeuvresi.
Biblioteket fick senare äfven mottaga fulla programmets olika nummer.
Konsertgif va- sin undervisning äfven för fruntimmer, vardt fröken Ruckmans synnerligen vackra och dyrbara rinnan själf fick i pianostycken af Chopin, Ru- Hanna Tengelin en af akademiens första kvinnliga boksamling.
Sin fäderneärfda egendom vid Norr- binstein, Liszt samt i tvänne större uppgifter — elever och gjorde där raska framsteg samt be- tullsgatan öfverlämnade hon för flere år sedan en Beethovcnsonat och Schumanns karnavalsce- ner — tillfälle att ådagalägga sina välkända och lönades med Meijerska medaljen.
Ar 1867 ingick till Tysta skolan mot en årlig lifränta.
solida, om än något tunga virtuosegenskaper.
hon äktenskap med professor Mårten Eskil Winge En charmant rosenbukett och en väldig lager- och lefde med honom i lycklig förening i nära krans blefvo de synbara bevisen på publikens * trettio år.
uppskattning — de hörbara voro lika talrika som pro- Småningom vände hon sin verksamhet allt grammets nummer.
Grefvinnan Mathilda Taube, mera från målning och ägnade sig åt den upp- ackompanjerad af fröken Ulfsax, utfyllde med Teater och musik.
gift, som utgjort föremålet för Handarbetets vän- vanlig utsökt konst den vokala afdelningen med ners betydelsefulla och fosterländskt välsignelse K.
Den tredje symfonikonserten i » fågelarian » lördags ur » Pajazzo » samt några smärre rika sträfvanden, samt utöfvade på dem ett högst hade — trots den nu nästan oerhörda trängseln sånger.
gagnande inflytande.
Det var endast de genom af musiknöjen — samlat i det närmaste fullt hus.
sjuklighet allt mera aftagande krafterna som Mozarts symfoni n:r 5 D-dur fick ett synnerligen Åstri Andersens konsert, torsdagen den 5 d:s, hindrade henne att så träget hon önskade fort- förträffligt utförande, och den luftigt lekande sätta med denna verksamhet, som dock hade ut- finalen måste efter enträget bifall bisseras.
I var tämligen talrikt besökt.
Den unga konsert- gjort hennes förnämsta lifsgärning, och uti hvil- den därpå följande konserten för piano och or- gifvarinnan dokumenterade sig genom utförandet af pianostämman i Beethovens Kreutzer-sonat ken hennes namn alltid skall lefva i högt aktadt kester af Saint Saens fick man förnya den ange- minne.
Sjukdomen förvärrades allt mera, till näma bekantskapen med ett spirituelt, äkta mo- (a-dur, op. 47) samt Brahms Walzer op. 39 som dess hon nu i döden fann sin befrielse.
Hon dernt musikverk samt nystifta sådan med en helt en ganska lofvande förmåga, hvilken dock ännu såväl i teknik som i uppfattning behöfver brin- sörjes närmast af sin efterlefvande make, men ung norsk pianovirtuos, hr Martin Knutzen, som dessutom af ett stort antal vänner och af alla, det säges en protegé till excellensen Gram och gas till bättre mognad.
Att här emellertid fin- som i den ädla kvinnans lika talangfulla som utan tvifvel en värdig dylik.
Den endast 23-årige nes något att göra af, torde ej kunna förnekas.
sträfsamma arbete lärt sig vörda en både out- konstnären besitter redan en utmärkt teknik samt Som biträdande förmågor hade fröken A. tyckats tröttligt verksam och upphöjd personlighet.
förstår breda både glans och stil öfver sitt förvärfva sin fader violoncellisten Anton Andersen spel.
Detta ådagalade han, utom i pianokonser- i k. hofkapellet, konsertmästaren Zetterqvist, och sångaren herr Oscar Lejdström, hvilka hvar och ten, äfven i några solostycken, etyder af BacJcer- lämnade värdefullt biträde.
Men att låta en En internationell kvinnokongress skall Gröndahl, Chopin m. m.
I öfrigt utfylldes en pro- sångerska sådan som fröken Bidenhap och en i år hållas i Berlin.
Inbjudningar till densamma grammet af Fritz Arlbergs ballad Sten Sture, med hafva i dessa dagar utskickats och äro under- orkesterackompanjcment ypperligt tolkad af herr sångare som herr Danckwardt utfylla det ändå alldeles för långa programmet, det är minst sagdt tecknade af bl.
a. fru Lina Morgenstern, fru Lundqvist, samt Smetanas nyligen gifna symfo- oförlåtligt, ty därigenom neddrages en musik- Kempin, professor och jur. doktor fru Eliza niska orkesterdikt » Moldau ».
tillställning rent af till det underhaltiga.
Man Ichenhäuser m. fl.
Kongressen, hvars officiella namn är Interna- K.
Den proppfulla mati- kan ej annat än beklaga såväl konsertgifvarinnan tionaler Kongress fur Fraueniverke und nén Frauenbes- i söndags middag var en liten äkta glädje- som de båda uppträdande för den fullkomliga trébungen, skall hållas den 19 — 27 sept.
Program- stund af numera sällsyntare slag.
Blanches gamla brist på själfkritik, som härigenom ådagalägges.
met är ytterst rikhaltigt och upptager föredrag lustspel » Herr Dardanell och hans upptåg på och diskussioner rörande kvinnorörelsens fram- landet » fick nya friska färger, nytt intresse ge- Herr Hjalmar Freys matiné i Musikaliska aka- steg, kvinnans rättsliga ställning 1 Tyskland och nom detta förträffliga uppförande.
Hr Gustaf demien sistl. söndag hade naturligtvis samlat andra länder, kvinnans deltagande i välgören- Bergströms Dardanell kom en att le — riktigt nästan fullt hus.
Och äfven nu lyckades sån- hetsarbetet, i skolråd och fattigvård, uppfostrings- hjärtligt, bredt och godt — från den första af garen genom sitt förträffliga föredrag och sin frågor, kvinnors vetenskapliga studier vid hög- de många tablåerna till den sista, och fru Hart- klangfulla och härliga stämma alldeles entusias- skolor och deras utbildning till läkare, tandlä- manns slyngel till Agapetus var något af det dyr- mera publiken.
Bland de förnämsta numren kare, apotekare, sjuksköterskor och barnmorskor.
baraste man kunde höra och se.
Fru Sandell torde få räknas duett ur » Gioconda » med fru Ed- Vidare nykterhetssträfvanden, hushållsskolor, sekunderade dråpligen den unge byeleganten ling, som äfven i öfrigt lämnade det värdefulla- folkkök, feriekolonier, kvinnans arbete inom in- som hans mameluck-klädda Dorothea.
För öfrigt ste biträde, samt Pacius ' vackra » O barn af Hel- dustri, handel och yrken, kvinnliga fackföreningar voro nästan alla rollinnehafvare godt på sin plats, las » och de tvänne extranumren vid slutet af och hjälpföreningar, sedlighetsfrågan, kvinnan särskildt att nämna fröken Åhlander som Hedda konserten, nämligen Rubinsteins » Asra », folk- inom konsten och literaturen, kvinnans delta- Fox, hr Griinder som Krak och hr Envall som visan » Fjärran han dröjer » och Runebergs » Sol- gande i fredsrörelsen etc. mjölnaren.
Stor munterhet, stort bifall, bisserade datgossen ».
Jublet ville aldrig taga någon ända.
Kongressdagarnes eftermiddagar äro anslagna kupletter — och för herr Eoos en vacker, väl- Af särdeles intresse skulle vara att få höra hr Frey på k. operan.
till besök i industriutställningen, i olika slags förtjänt recett.
stora karet och lät den sedan gå borden rundt, till dess den åter behöfde nytt inne- håll.
Man drack emellertid icke af själfva denna stora skål utan i den sam en min- dre, försedd med hank och utskuren i form af en båt, en fågel eller dylikt.
Denna skulle hvarje gäst doppa ned i den stora och sedan tömma.
Granne drack ständigt granne till.
(Forts.) U p skolor och uppfostringsanstalter, i sjukhus, väl görenhetsinrättningar, folkkök, hushållsskolor m. m. notisboken.
N E R O T H &amp; Co. Tekniska Fabriken " GÖTA LEJON " # * * GÖTEBORG.
rekommendera sitt allmänt erkända T t t t p t t t TTtpT5 I l U JL Jr W Jat V JSj aCTw fritt från klor - 4.
iak eller tvätt i stället Sparar peillliXlff ' 9,1 '.
sparar „ arbete.
Tr-lHrln-n, c i p samma pTTT som, T med vanlig asklut, och Sparar och- alldeles „ TrJä s
Lutpulvret begagnas vid K b s t a o c h r e n a s t e a s k a L laeies f samma som mea: vanng ™ asKiui, f f ocn ' — A n P n d n i n C rit tte Äiaaei *
Fröken Gudrun Torpadie ger i morgon lördag sin förut i de dagli ga tidningarna bebådade kon- sert i Vetenskapsakademiens hörsal.
Om få sångerskor har pressen under denna säsong haft så mycket att tala som om fröken Torpadie, och få ha varit så mycket eftersökta och anlitade som hon vid alla möjliga konserter soaréer, matinéer m. fl.
musiktillställningar af en offentlig eller mera privat natur.
Och öfver allt har hon gjort lycka.
En af sina största fram- gångar rönte den unga sångerskan vid en privat soaré för några dagar sedan, då hon sjöng inför en stor del af diplomatiska kårens damer och herrar.
Vid Musikföreningens sista konsert bi- trädde äfven fröken Torpadie.
Det är därför att förmoda, att hon äfven vid sin egen konsert skall röna den framgång hon förtjänar på grund af den präktiga stämman, en något mörk, fyllig mezzosopran med någol af violoncell uti sig, det intelligenta och af smak präglade föredraget och den aktningsvärda grad af utveckling hon redan nått i sin konst.
Fröken Torpadie biträdes af konsertmästaren Tor Aulin, hr Wilh.
Stenhammar, operasångaren Th. Hofer och fröken Alfhild Larsson.
Matiné gifves den 15 dennes å Vasateatern af fröken Amanda Rylander med biträde af hrr En- gelbrecht, Lindmark och de Vahl samt fruarna Ottilia Littmark och Eliasson, fröken Torslow och fru Clara Björlin, född Rylander, hvilken sist nämnda icke på lång tid uppträdt på scenen och som teatervännerna därför utan tvifvel vilja gärna återse, upplifvande minnet af en tid, då hon var en af hufvudstadens mest omtyckta skå- despelerskor och hennes intagande spel afton efter afton fyllde Mindre teaterns salong.
Pro- grammet är ock mycket tilldragande och upp- tager » För tidigt » af A. de Vahl, » De nygifta » af Björnsson samt Aug.
Blanches roliga monolog » Gamla aktrisen », som utföres af matinégifver- skan.
Aulinska kvartettens fjärde kammarmusik-soaré äger rum å Vetenskapsakademiens hörsal nästa tisdag efter ett omväxlande och intressant pro- gram.
• Iiäsförärif.
och då måste hvarje dess medlem nöja sig med 27 öre per dag, och i alla händelser blir det in- genting till ränta och amortering för den betyd- ligt längre lärokursen.
Några natura prestationer bestås aldrig en lärare, men oftast en lärarinna.
Våra uppfostrares bröd.
Skulle vi också antaga att både läraren och lära- Med anledning af uppsatsen » Från min små- rinnan kunde få inackordera sig, hvilket oftast är skollärarinnetid » beder undertecknad att få in- omöjligt, så veta vi nog litet hvar, att priset flika ett par tröstens ord.
M. E — n säger: » Ja, ställer sig ganska olika äfven då för ett fruntim- 300 kronor jämte husrum och vedbrand pr år mer och en herre.
Vid denna jämförelse tror är, hvad en småskollärarinna har att existera jag, att en lärarinna har mer orsak att vara på.
Tänk hela 81 öre om dagen.
Det är ju nöjd än En lärare.
storartadt eller hur?
— — det kräfver större kunskaper och är mera ansträngande än mången annan bättre aflönad post i samhällets tjänst. » Utan att påstå, att småskollärarinnornas löner Barnvisor.
äro för stora i förhållande till tjänstgöringen och kunskaperna, vill jag blott genom en jäm- Säkerligen minnes någon eller några af Iduns förelse söka göra dem litet mer belåtna med läsarinnor en eller flere af det slags barnvisor sin lott.
(ramsor), som innehålla förvridna namn på gård, Småskollärarinnorna här i församlingen hafva ägaren och hans husdjur.
Till exempel: » Där 48 öre i kronoutskylder och 20 öre i kommunal- bodde en man vid strand, som hade and.
Man- utskylder.
Om dessa 68 öre åtdragas från 300 nen hette Vede.
Slabber i hand hette hans and » kr.
och resten sedan delas emellan årets 365 o. s. v. Eller t. ex. » Fåret hette Trippatrappa, dagar, så blir det ändå 82 öre om dagen jämte geten hette Snippasnappa », eller dylikt.
Som bi- husrum och vedbrand.
Tre af härvarande lärarin- drag till jämförande namnforskning i de nordiska nor hafva förutom de 300 kr.
dessutom 50 kr.
folkens naturdiktning äro alla dylika ramsor af för slöjd hvardera.
Alla hafva genomgått 1-årig värde, och äfven det allra minsta bidrag i denna kurs och läsa 1 timme mindre för hvarje dag än riktning emottages med största tacksamhet af folkskolans lärare, som genomgått 4-årig kurs och Ai / e, Helsingborg.
hafva 600 kr.
i lön, 75 kr.
i ersättning för kofo- der samt husrum och vedbrand.
Räknar man från dessa 675 kr.
kommunal- och kronoutskylder, hvilka i år utgå med tillsammars 98 kr 15 öre, återstå 576 kr.
85 öre.
Fördelade på 365 dagar Innehållsförteckning: gör det visserligen 1 kr.
58 öre pr dag; men då Gavell, » Delsbostintan »; af N — t.
— läser han också 1 timme mer hvarje dag, har En Ida b l o m m a från Alger; poem af Anna knutson.
— Kvin- minst dubbelt så stort elevantal och har kostat norna o c h 1897 års utställning; af Thore Blanche.
— En på sig 3 år mer vid seminariet, så att nog måste gång och aldrig m e r.
— Kvinnokraft; Ellen Keys senaste föredrag.
(Med porträtt kunskaperna och ansträngningen vara minst lika af Ellen K e y).
— En notabel trolofning.
(Med porträtt af stora.
Dessutom är han nästan nödsakad att gifta fröken Dora Westerlund o c h grefve Leo Tolstoy d.
y.).
— Konstnärstäflingen angående omslaget till Iduns julnum- sig.
Blir det så ett par barn, så nödgas 4 personer mer 1896.
— En brölloppsdag i Norden för 300 år sedan; lefva på 1,58 kr.
d. v. s.
39V öre per person för Idun skildrad af A. V. Bååth.
— Ur notisbo- per dag.
— Från Iduns läsekrets i Våra Från Iduns läsekrets.
DEN SPANSKA KVINNAN jag går att skrifva om kvinnan i mitt eget fosterland.
skulle jag önska att kunna tillägga henne uteslutande dygder, förtjänster och upphöjda egenskaper, att framställa henne som ett mönster af fullkomlighet.
Men äfven jag ar livinna och spanska och af taflans ljuspunkter skulle äfven en reflex falla på mig.
Oafsedt att den, som slösar beröm, alltid vacker mera sympati an den som opartiskt dömer, fordras det dessutom i Spanien ett visst mod att sätta p2 papperet just det som är i hvar mans mun, och därigenom ser sig skrift- ställaren nödgad att insoclrra pillerna.
Oaktadt ' jag väl fattar hela sakens innebörd och ehuru jag skrifver för mina landsmaninnor, skall jag ingenting förgylla.
Jag skall tala klart och tydligt såsom jag brukar i allvarliga ting, dar artighet ej bör gälla som lag.
Men skyldigheten att vara sann stegras an mera, då vi skrifva för utländingar, som hafva rättighet att fordra verklighetstrogna skildringar, emedan de icke aga medel att rätta de felaktigheter, som vår bristande objektivitet serverar dem.
Må man icke därför af hvad jag sagt tro, att jag med någon slags bitterhet vill döma den spanska kvinnan, att jag skall skrifva någon satir ii la Juvenalis eller Boileau.
Därtill finnes intet skal och strängt taget skulle jag ej heller hafva någon rättighet därtill, äfven om skäl funnes, ty de fel, som vidlåda den spanska kvinnan, äro gifna af de sociala förhållan- dena och böra till väsentlig del tillskrifvas mannen, som så att säga formar hennes sjal.
Väl möjligt att i det spanska samhället för tvahundra år sedan, nar en favorit utöfvade envälde och rles précieusesr giiflro tonen, man kunde med
- något skäl upphöja till axiom den satsen, natt mannen göra lagarna och kvinnorna sederna ..
Men i våra dagars Spanien handlar kvinnan i nio fall af tio under inflytande af mannen, och det skulle hvarken vara rättvist eller ens med billighetens fordringar öfverensstammande att af henne begära full ansvarig- het, och detta förhållande bör man icke lämna ur sikte.
För att förstå hvad den spanska kvinnan i dag ar, måste man betänka den omstöpning, som Spanien sedan början af X1X: de århundradet, efter den napoleonska invasionens för- jagande, undergått.
Den franska revolutionen, som knappast lyckades utöfva något direkt inflytande på oss, gjorde det in- direkt, tack vare de våldsamma sammanstötningarna under en kamp, rik på hjältedater.
Vart Dguerra de la Independenciar, som till det yttre liknade en ljungande protest mot vår gran- nes nya sociala former, blef i själfva verket hafstången för den revolutionära andens och de moderna idéernas inträngande till oss.
Efter Cortes-sammanträdet i Cadiz I 8 I 2 framträdde klart och tydligt det nya konstitutionella Spanien, som var kalladt att segra öfver det gamla i oupphörliga, blodiga inbördeskrig.
För att vinna stadga och fortlefva miste det unga Spanien utan uppehåll bekämpa det gamla, maktfullkomliga, bigotta, i absolutism kväfda, där endast tillfalligtvis nigon ljusglimt in- trängde under konungarne af huset Bourbon - och icke en- dast bekämpa det på slagfaltet utan afven på sedernas omrade.
Det var en tvingande nödvändighet, att en djupt ingripande reform genomfördes i kvinnans sociala och moraliska stallning och följaktligen också i familjens.
Det XVIII: e århundradets kvinna hos oss var vidt skild från den franska kvinnan vid revolutionens första gryning.
Under det att XVI1I: e arhundradets franska kvinna kanske ar den mest intelligenta, skeptiska och fria, som historien i sina häfder antecknat (den atheniensiska icke ens undantagen), ar den spanska kvinnan den mest bigotta, undergifna och okun- niga.
Märk väl att jag säger bigotta, icke Kvtstan, ty med mycket större skäl kallar jag kristna XVke och XV1I: e ar- hundradets lysande kvinnor, i spetsen för hailka den stora Isabel I glänste, Fjärran frin att nöja sig med en under- lägsen och bristfallig undervisning intog renässansens spanska kvinna, lika from som lärd, lärostolar i retorik och latin sisom en Isabel Galindo eller utvidgade området för de filosofiska
teorierna såsom en Oliva Sabuco.
Under XV1II: e århundradet gingo dessa traditioner till den grad förlorade, att det ansågs farligt att lära flickor alfabetet, emedan genom kunskap i läs- ning och skrifning de lättare skulle kunna brefväxla med sina älskare.
Min mormors mor, som var af en mycket förnäm galicisk slakt, berättade, att hon helt och hållet på egen hand lärde sig skrifva genom att kopiera bokstäfverna i en bok, under det hon begagnade sig af en spetsig träpinne siisom penna och af björnbärssaft i stället för bläck.
En välsignelse- bringande okunnighet, en absolut lydnad för faderns eller makens myndighet, uppfyllandet af religiösa bruk och en full- komlig afskildhet från manligt umgänge vor0 de plikter, som ålågo den spanska kvinnan under det föregående århundradet.
Mot dessa svängde vår ryktbare Moratin det satiriska gisslet i El si de ' las nitias, El viejo y la n i k och La mojigata.
Sensmoralen i dessa tre komedier åsyftade en grundlig för- ändring i kvinnans uppfostran och ställning.
Den spanska kvinnan före Cortes ' sammanträde i Cadiz har blifvit typisk liksom garbanzos och bodero.
Denna kvinna var ren och kysk och hon gick aldrig ut annat än till morgon- mässan, ty, som ordspråket säger, aärbar kvinna löper ej på gatorna^.
Hennes dräkt bestod af en snaf kjol af ylle eller siden, hvit halsduk hopfjst med en guldnål, svart sammetslif och spetsiilantilla.
Den enda lyx, som denna kvinna, hvilken aldrig gick till fots, bestod sig, var den genombrutna silkes- strumpan och den mjuka satin-skon.
Tiden tillbragtes med handarbete, sömnad, stickning, virkning, strykning, broderi eller inläggning af frukter - i synnerhet broderi, som i hög grad ansträngde ögonen.
I min barndom visade mig min moder några kuddar broderade af min mormors mor, hvilkas fint utförda arbete var föremål för den största beundran.
Om denna vördnadsvärda gamla kunde läsa, så kände hon i alla händelser icke till flera böcker än mässboken, h det Kristna Åretn och katekesen, hvilken hon inpluggade i sina barn hand- gripligen, ty kroppslig aga hörde då till ritus och fick icke utelämnas enligt n Qui diligit filium assiduat illi flagello a.
Om- gifven af familjen och tjänarna, förrättade hon husandakten och när aftonen kom gaf hon sina söner sin välsignelse och dessa kysste hennes hand äfven sedan de buro skägg och vor0 gifta.
I ekonomiska angelägenheter rådförde hon sig med någon
munk och för alla sjukdomar hade hon sina gifna huskurer.
En sidan kvinnotyp var dömd att försvinna vid den nya tidens inbrott.
Jag vill emellertid icke pastå, att allt var godt under den gamla tiden.
Jag skulle vederläggas af de skandalösa upp- trädena från Carlos 1V: s tid, då hertiginnor gjorde utfarder i det gröna med tjurfaktare och superade hemma med komedi- anter, då drottningar gåfvo sina gunstlingar höga ämbeten och utom höljde dem med guld och ärebetygelser, d; damer andra lidelser, som vor0 mera ursäktliga, emedan de vom mera naturliga - lato hänföra sig af spelpassionen, fyllde sina pärlsmyckade börser med guld eller på en enda natt förlorade en femtedel af sin förmögenhet.
Jag vill endast saga, att den gamla klassiska spanska kvinnotypen var förharskande före I 8 I 2 och var karakteristisk för tiden intill det konstitutionella regementet, och jag må tillägga att de bigotta och snörda kvinnor och de gahnta damer, som Goya målat al fresco i San Antonio-hermitaget, vor0 två skilda men oskiljaktiga for- mer från samma tid, två typer frin det gamla Spanien, af hvilka ingendera har nigot rum i X V m e århundradets Frank- rike, där dygder och laster satta sin stämpel på det intellektu- ella lifvet.
Den sociala förändringen kräfde såsom en oundgänglig konsekvens en utveckling af kvinnotypen - men, öfverraskande att se, det nya Spaniens man, som åstadkommit den radikala förändringen i lagar, institutioner, seder, bruk, känslor - i allt med ett ord, har ännu icke insett och kan icke förlika sig med tanken på nödvändigheten af äfven en utveckling hos kvinnan.
Jag tvekar ej att säga, att för spanjoren, han ma vara aldrig s5 liberal och modern i åsikter, finnes icke det kvinliga idealet i framtiden, ej ens i nutiden utan i forn- tiden.
Modellen för en hustru är ännu i dag densamma som för hundra ar sedan.
Låtom oss dröja för ett ögon- blick vid detta faktum, som skall gifva oss nyckeln till mingen gåta, till många motsägelser, som möta i vira dagars Spanien.
När independens-kriget utbröt, ägde Spanien ett af de element som kraftigast främja fosterlandskärleken: öfverens- stämmelse i åsikter om allmänna ting mellan de två könen.
Af denna öfverensstammelse (som afven fanns i Frankrike under revolutionstiden) föddes patriotism i hemmet, en patrio- -
tism, som var möjlig för ympning på kommande generationer.
Det finnes ingenting, som icke det folk, dar sådan öfverens- stämmelse råder, kan hoppas på.
På den tiden vor0 man och kvinna mera jämlika i borger- liga skyldigheter; han hade ännu icke de politiska rättigheter, som det parlamentariska systemet senare gifvit honom, men förnekat henne, och samhället var icke såsom nu deladt i två skarpt begränsade halfvor.
Man och kvinna kände och tänkte lika, båda vor0 katoliker, royalister, spanjorer anda intill hjart- roten och fiender till allt utländskt.
Det är också därför, som den spanska kvinnan i försvaret mot fransmannen spelade en icke mindre aktiv roll an mannen.
Mild och foglig under vanliga förhållanden visste det gamla Spaniens kvinna, då hon såg fosterlandet i fara, att visa, att under hennes ärbara kläd- ning klappade ett hjärta ej mindre okufvadt an hos Celtiber.ias hjaltinnor.
Samma hand; som vants att fingra radbandets kulor eller vagga solfjäderns lätta spetsverk, ägde styrka att stöta ner det Gamla Gardets grenadierer eller applicera luntan till kanonens finghål.
Kanske skall man saga mig, att under förutsättning af en ny utländsk invasion hon skulle göra detsamma.
Ett sådant kvinnligt hjältemod är ett enstaka fenomen; såsom allmän regel finnes det icke.
Och detta galler mera det lägre folket och aristokratien an medelklassen, som mest erfarit inflytandet af den sociala och politiska omstöpning, hvil- ken till mannens förmån försiggått.
De sista yttringarna af allmänanda hos den spanska kvinnan vor0 hennes protester, ett slags Fronde, som hon organiserade, nar september-revolu- tionen 1868 tog en anti-katolsk fArg och Amadeo kom på tronen.
Till samma art af manifestationer hör den del kvin- norna - förnämligast på landet - togo i carliststriderna i de norra landskapen.
Det ar att anmärka, att nar helst den spanska kvinnan visar något politiskt intresse, ar detta alltid till förmån för det gamla Spanien; det nya Spanien har, socialt taladt, ännu icke något kvinnligt parti att framvisa.