Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och för öfrigt skulle jag icke kunna älska henne om hon lydde mig eller om jag kunde befalla henne.
Och så är Du vän med din fiende.
LÄKAREN Se så, se så!
SYSTERN förgöra dig.
O, om du visste hur gränslöst jag hatar den mannen!
LÄKAREN. röjer äfven en viss sjuklighet i sinnet.
Jag vet, Jag vet!
Hans sista bok är också afskyvärd, men den Och så låter du henne draga in i ditt hus med den, som skall
Det vet Du!
Derför, att när jag löste henne från hennes för-
-------------------------------------------------------- SYSTERN.
Derför skulle de ha satt in honom på dårhus...
LÄKAREN. verskridit gränsen...
Det är flera som sagt så, men jag kan icke finna att han öf-
SYSTERN. har i din närhet en hustru, som är spritt galen.
LÄKAREN. en stark dragningskraft på mig, och originaliteten är åtminstone inte banal...
(En ångbåtshvissla höres.)
Det var någon som skrek!
SYSTERN. nu bönfaller jag dig: res!
Du är nervös, min broder; det var endast ångbåten...
Men Jag kan icke neka till, att maniakaliska personer alltid utöfvat
Derför att du sjelf är excentrisk och derför att du dagligen
LÄKAREN. du, när jag står här, ser jag hans porträtt derinne i mitt arbetsrum
Jag tror jag skulle vilja, men jag är som fastnaglad...
-------------------------------------------------------- ...
Och solskenet ger en skugga, som vanställer hela figuren så att han blir lik... det var otäckt.
Ser du hvem han är lik?
Han är lik Den Onde! -- Fly!
Kan inte!
Men försvara dig åtminstone... LÄKAREN. nalkas.
Hur många gånger har jag icke velat flytta, men icke kunnat.
Det är som om grunden vore jernmalm och jag en magnetnål... och kommer olyckan, så har jag ej valt den sjelf...
Nu gingo de in genom porten.
Jag brukar det!
Men denna gång kännes det som när ett oväder
Jag hörde ingenting!
LÄKAREN. barndoms kamrat.
Han begick ett streck i skolan... jag fick skulden
Men jag, jag hör!
Och nu ser jag också!
Det är han, min
och blef straffad.
Men han fick öknamnet Cæsar, jag vet ej hvarför!
Och denne man...
Ja, sådant är lifvet! -- Cæsar!
DAMEN (in).
God dag, min man; jag har kärt främmande med mig.
Jag hörde det.
Må han vara välkommen!
Han är i gästrummet för att byta krage.
Är du nöjd med din eröfring?
DAMEN. har råkat.
Det är bestämdt den olyckligaste menniska jag i mitt lif
Ja, ty det räcker drygt till för alla.
LÄKAREN. Säkert.
(Systern går.)
Men gå du syster och visa honom vägen.
Du har haft en intressant resa?
DAMEN. besök?
Ja, jag har råkat många underliga menniskor...
Har du haft
LÄKAREN. praktik.
Nej, salen stod tom i morgse.
Det synes gå utför med min
DAMEN (vänligt).
Han ligger och ta'r fukt?
Du stackars man...
Hör, skall icke vedtrafven snart ta's in?
LÄKAREN (utan förebråelse i ton). trädgården plockas af, men jag kommer mig icke för något...
Du är trött, min man!
Jo, visst skulle han det; och bina borde slagtas och frukten i
-------------------------------------------------------- LÄKAREN.
Trött på alltsammans.
DAMEN (utan bitterhet). hjelp!
Och du har en dålig hustru, som icke kan vara dig till någon
LÄKAREN (mildt).
Du skall icke säga så, när icke jag tänker det.
DAMEN (vänd åt verandan).
DEN OKÄNDE (yngre klädd än i första scenen; ut från verandan med en tvungen frimodighet; synes igenkänna läkaren, sjunker ihop och vacklar framåt, men hemtar sig.)
LÄKAREN. Välkommen i mitt hus!
Tack, herr doktor!
LÄKAREN. har regnat i sex veckor...
Ni kommer med vackert väder, som kunde behöfvas, ty här
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE. dagens regn... men det är sant, den har ju inte varit än -- så dum jag är, Hm!
Inte sju!
Det brukar eljes regna i sju veckor efter sjusofvar-
LÄKAREN. enkla bylif förefalla enformigt.
För Er, som är van vid stadslifvets behag, skall nog detta
DEN OKÄNDE. fråga utan propos:
Ha vi icke sett hvarann förut, i ungdomen?
LÄKAREN. Aldrig.
(Damen har satt sig vid bordet och virkar).
LÄKAREN. och som jag vet min hustru sagt Er, med största intresse, så att Alldeles säkert!
Jag har följt
Er litterära bana från början, Åh nej, jag är lika litet hemma här som der...
Förlåt en
om vi kännt hvarann förr, skulle jag ha erinrat det, namnet åtmin-
stone. -- Emellertid, här ser Ni, hur en läkare på landet har det.
Ni ej hans afundsman.
Om Ni kunde ana, hur en så kallad befriare hade det, vore
-------------------------------------------------------- LÄKAREN. bojor.
Det kanske skall så vara, efter det är så!
Jag kan nog ana det, då jag sett huru menniskorna älska sina
DEN OKÄNDE (lyssnar utåt).
Det är egendomligt: hvem är det som spelar i granngården?
Jag vet inte hvem det kan vara?
Vet Du, Ingeborg?
DAMEN. Nej!
DEN OKÄNDE. vet inte, om jag har den i örat, eller...
LÄKAREN. Brukar Ni ha hörselvillor?
DEN OKÄNDE. synas förfölja mig...
Hör inte Ni också att det spelas?
LÄKAREN och DAMEN.
Det spelas...
Nej, inte villor, men verkliga återkommande små händelser Det är Mendelsohns sorgmarsch, som förföljer mig, och jag
Och det är Mendelsohn... LÄKAREN.
Men den är ju också på modet DEN OKÄNDE. rätta ögonblicket... (reser sig).
Ja, det vet jag, men att den spelar just på rätta stället och i
LÄKAREN. verandan).
För att lugna
Er skall jag fråga min syster... (går in på
DEN OKÄNDE (till Damen). tak.
Er man ser ut som en varulf och Ni blir ju som förvandlad spökar, och jag flyr så fort jag finner en anledning.
LÄKAREN (ut).
Jo, det är postfröken, som spelar piano... DEN OKÄNDE (nervöst). boställe Ni har, doktor; allt är så ovanligt.
Den der vedstapeln till en början...
Då är det som det skall vara! -- Det är ett originelt Jag qväfs här! och kommer icke att sofva en natt under detta
till en saltstod i hans närvaro.
Här i gården har begåtts mord, här
Ja, den har åskan slagit ner i två gånger...
Det var otäckt; och Ni behåller den qvar ändock?
LÄKAREN. högre, men äfven derför att han ger mig skugga om sommaren. boden...
Ja, just derför, och i år har jag på trots gjort den två alnar
Det är min kurbits...
När hösten kommer, går han bort, in i ved-
DEN OKÄNDE (ser sig om). blommar om sommaren...
Allting är ju baklänges här... LÄKAREN. litet sinnessjuk... Jaså, de der...
Jo, jag har en patient inackorderad som är Och här har Ni julrosor...
Hvar har Ni fått dem, och som
LÄKAREN naturens oändamålsenlighet, och som han tycker det är dumt att Helleborus skall stå och frysa i snön, så lägger han de i källar'n och sätter ut de på våren.
Ja, men det är en stillsam natur, som endast grubblar öfver
Har Ni en dåre i huset?
Ja, men den är så fredlig.
Hur har den blifvit dåre då?
LÄKAREN. är sålunda icke ett kroppsligt ondt.
Ja, säg det, den som kan.
Det kallas ju sinnessjukdom och
Säg en sak: är han här -- i närheten?
LÄKAREN. men om hans närvaro plågar
Er, så ska vi låsa in honom i källaren.
Hvarför tar man inte lifvet af sådana der stackare?
Man vet ju aldrig om de äro mogna...
Dåren?
Ja, han går lös i trädgården och ordnar om skapelsen,
För det kommande!
Inte fins det något sånt! -- (Paus).
DEN OKÄNDE. lik också?
Jag vet icke, men det är hemskt här i gården; kanske Ni har
LÄKAREN. skicka upp till styrelsen...
(Ta'r fram ett ben och en arm).
Nej, det här är ju som hos Riddar Blåskägg.
LÄKAREN (hvasst).
Ni kanske att jag mördar mina fruar, jag?
DEN OKÄNDE. spökar väl här i huset också?
Åh nej, bevars, det syns nog att Ni icke gör. -- Men det Hvad menar Ni med det!
(Ger en skarp blick åt damen).
Tror Ja då!
Här i islåren har jag några stumpar, som jag skall
-------------------------------------------------------- LÄKAREN. han år osynlig för Damen och Den Okände).
Om det spökar!
Fråga frun?
(har dragit sig bakom vedtrafven, så att
DAMEN (till Den Okände). munnen, hvad man säger!
Ni kan gerna tala högt, ty min man hör illa, men han ser på
DEN OKÄNDE. timme har jag aldrig upplefvat.
Här stå vi och prata det mest Då skall jag begagna tillfallet och säga, att pinsammare half-
dumma skräp, endast derför att ingen har mod säga ut sina tankar.
Jag led nyss så att jag tänkte ta fram min knif och öppna pulsådrorna för att svalka mig, men nu skulle jag ha lust att tala rent
språk och spränga honom i luften.
Ska vi säga honom midt i an-
sigtet, att vi ämna rymma, och att Ni har nog af hans fånigheter?
DAMEN. under alla förhållanden uppföra sig anständigt.
Så väl uppfostrad Ni är!
LÄKAREN (fram, synlig af de båda andra, som fortsätta samtalet).
Flyr Ni med mig, innan sol går ned?
Om Ni talar så der, kommer jag att hata Er.
Man skall
Min herre...
Säg, hvarför Ni kysste mig i går...
Tänk, om han hör hvad vi säga...
Han ser så falsk ut...
Hvad skola vi roa vår gäst med?
DAMEN. förflutit i glädje...
Var gäst har icke stora fordringar på nöjen, ty hans lif har ej LÄKAREN (hvisslar i en pipa).
DÅREN (synes i trädgården; han har en lagerkrans om pannan och är besynnerligt utstyrd).
LÄKAREN. Cæsar!
DEN OKÄNDE (obehagligt berörd).
Heter han Cæsar?
LÄKAREN. skolkamrat...
Nej, det är ett öknamn han fått af mig till åminnelse af en
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE (orolig).
Ja, det är ett ovanligt fall, men jag fick skulden på mig.
DAMEN (till den Den Okände).
Har Ni hört ett barn vara så förderfvadt?
DEN OKÄNDE (pinad).
DÅREN (in).
Kom in och och buga dig för den store författaren, Cæsar.
DÅREN. Är det den store?
DAMEN (till Läkaren).
Hvarför skall du locka hit Dåren, när det plågar vår gäst?
LÄKAREN. Cæsar får inte vara oartig, ty då blir det af piskan.
DAMEN. som var först, hönan eller ägget.
-- Men det vet jag.
Cæsar är han, men stor är han inte!
Ty han vet inte hvem
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE (till DAMEN). skall jag tro?
Om ett ögonblick släpper han väl ut bina för att roa mig?
Jag går min väg!
Har Ni lockat mig i ett bakhåll, eller hvad
DAMEN. men tala icke så högt...
Haf obegränsadt förtroende för mig, hur illa det än ser ut...
Men han lemnar oss aldrig, den förfärlige varulfven, aldrig!
LÄKAREN (ser på sitt ur). timmes tid.
Hoppas Ni icke finner väntan för lång.
Jag är van att vänta på det, som aldrig kommer...
LÄKAREN (till DAREN). (går med Dåren.) Cæsar, din lymmel, hitåt! så skall jag stänga in dig i källarn!
Förlåt, mitt herrskap, men jag måste bort på ett besök en
DEN OKÄNDE (till DAMEN.) är vänligt stämd mot mig; jag tror det, och likafullt kan han icke en syl .. och nu spelas denna sorgmarsch, den spelas verkligen...
Hvad är detta!
Hvem förföljer mig?
Ni försäkrar att
Er man
öppna sin mun utan att såra mig.
Hvarje hans ord stack mig som
-------------------------------------------------------- och der har jag julrosen igen. -- Hvarför går allting igen... och
lik, och tiggare och dårar och menniskoöden och barndomsminnen ...
Kom härifrån, ut; låt mig vara Er befriare från detta helvete!
DAMEN. skulle kunna säga att Ni stulit en annans hustru.
Men jag måste fråga Er en sak: kan jag lita på Er?
Det var derför jag förde Er hit, och äfven derför att ingen
DEN OKÄNDE. Menar Ni rörande mina känslor...
DAMEN. sättning, och de räcka så länge de räcka...
DEN OKÄNDE. stående och jag behöfver endast skrifva eller telegrafera...
DAMEN. nu rätt ut genom grinden der; följ sedan syrénhäcken så finner Ni råkar Ni mig!
Då litar jag på det! -- Nåväl (stoppar virkningen i fickan).
Gå Ni menar det materiela stödet!
Jo, jag har stora summor uteDem tala vi icke om, emedan vi utgått från dem som förut-
en plankport.
Öppna den och Ni har stora landsvägen.
I nästa by
DEN OKÄNDE (tvekar). honom midt på gården...
Plankporten är ej i min smak; jag skulle hellre ha slagits med
-------------------------------------------------------- DAMEN (med en gest).
Följ mig hellre! DAMEN. sig om; kastar en slängkyss åt verandan).
Stackars min varulf!
Det skall jag också göra!
Men då skall jag gå först!
(Vänder
Akt II. 1:o.
Hotellrummet. 2:o. Vid Hafvet. 3:o.
På Landsvägen.
Vid Hålvägen.
5:o. I Köket.
AKT II. _____ ETT HOTELLRUM.
Den Okände.
Kyparen.
Damen.
DEN OKÄNDE (med en nattsäck i handen).
Det fins alltså intet annat rum?
KYPAREN. Absolut intet!
Men jag vill icke bo i detta!
DAMEN. tagna...
Då intet annat fins, min vän, och alla andra hotell äro upp-
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE (till Kyparen).
Lemna oss!
DAMEN (nersjunker i en stol utan att ha aflagt ytterplagg och hatt).
DEN OKÄNDE. Har Du någon önskan?
Ja, en: att Du dödar mig!
DEN OKÄNDE. gift folk, efterlysta af polisen, hamna vi slutligen i detta hotell, det sista jag af alla ville taga in i, och i detta rum, numro åtta...
Det är någon som strider mot mig; det är någon!
Är det numro åtta!
Du har således också varit här förut?
DAMEN Och Du?
Jag kan förstå det!
Utjagade från hotellen emedan vi ej äro
-------------------------------------------------------- DAMEN. helst...
Låt oss komma ut härifrån, ut på gatan, i skogen, hvart som
Tänk att jag kände hur vår färd drog hitåt: jag gjorde motstånd och vi måste hit, och i detta rum.
Det är Djefvulen, jag kallar; men vi ska ta ett liftag till, han och jag: DAMEN. på jorden!
Det förekommer mig som om vi aldrig skulle få frid mer här Gerna!
Men jag är lika trött som Du efter denna vilda jagt!
och sträfvade åt ett motsatt håll, men tågen försenades, mankerades,
DEN OKÄNDE. julrosen... se där är han igen! -- Och der hänger Hotel Breuer i Montreux -- der har jag också bott... DAMEN.
Var du på posten?
DEN OKÄNDE. bref och tre telegram, fans endast ett telegram: att min förläggare var bortrest på fjorton dagar.
Jag väntade den frågan.
Ja, jag var der, och som svar på fem Tänk, hvad allt är sig likt, här.
Der står den alltid vissnande
Då äro vi fullständigt förlorade.
DAMEN. så är värden här och ber oss gå.
Och om fem minuter kommer kyparen och begär våra pass,
Och då återstår oss endast en sak...
Två!
Men det andra är omöjligt.
Hvad är det andra?
Att resa till dina föräldrar på landet.
Du läser redan mina tankar.
Vi kunna inga hemligheter ha för hvarandra mer...
Derför är hela drömmen slut...
Gå och telegrafera en gång till!
DEN OKÄNDE. jag tror icke längre på framgången af mina bemödanden -- -- -- någon har paralyserat mig.
Det borde jag göra, men jag kan icke röra mig ur fläcken:
DAMEN. och vi släpa det med oss.
Se på tapeterna här: ser Du porträttet som bildas af blommorna -- -- -- Och mig! -- Vi hade beslutat att icke tala om det förflutna
Men jag ser någon annan i bordsdukens mönster...
Har detta gått naturligt till!
Nej, det är bländverk! -- Jag väntar bara när som Ja, det är han! öfverallt, öfverallt!
Hur många hundra gånger...
-------------------------------------------------------- helst få höra min sorgmarsch spelas upp, så vore det fullständigt! (lyss).
Der är den!
DAMEN Jag hör ingenting!
Då är jag -- på vägen!
DAMEN Ska vi resa hem?
DEN OKÄNDE. det är omöjligt.
Det sista, det värsta! -- Komma som äfventyrare, tiggare, nej
DAMEN och vanära, och föra sorg till de gamle... och se Dig i en förhvarandra mera!
Det är visserligen -- -- -- nej det är för mycket!
Med skam
ödmjukande ställning och Du mig.
Vi skulle aldrig kunna akta
DEN OKÄNDE. ner det nalkas som det oundvikliga och jag börjar längta efter det, för att gå igenom det fort, efter som det skall ske.
Det är sant, det vore värre än döden, men tänk dig, jag kän-
DAMEN (tar fram virkningen). och en annan utväg måste finnas.
Om vi väl vore gifta... och Men jag har ingen åtrå efter att bli skymfad i din närvaro...
-------------------------------------------------------- den saken kan gå fort, ty mitt förra äktenskap är formelt ogiltigt, -- enligt det lands lagar der det slöts..
Vi behöfva endast göra är förödmjukande för dig... en resa och låta viga oss af samme prestman, som... men detta
DEN OKÄNDE. artar sig till en vallfart eller ett gatlopp... DAMEN drifver ut oss! derför och för att få ett slut på dessa förödmjukelser återstår endast att själfvilligt svälja den sista... tyst jag hör steg...
Det har Du rätt i, och om fem minuter är värden här och Det passar i stil med allt det andra... då denna bröllopsresa
DEN OKÄNDE. och när jag icke kan bekämpa den osynlige, skall jag visa hur långt jag kan tåla...
Belåna Dina smycken, så löser jag ut dem när förläggarn kommer hem, såvida han icke drunknat under badning eller blifvit ihjelslagen vid en tågsammanstötning.
Är man äregirig som jag, får man vara beredd på att först af allt offra äran!
DAMEN. godvilligt lemna detta rum...
O gud!
Nu kommer han!
Värden!
Efter vi sålunda äro ense, tycker du icke det är bättre att vi Jag anar den och är beredd...
Jag är beredd på allt numera,
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE. borstare och portvakt... skammens rodnad och vredens blekhet... vår skam.
-- Fäll slöjan åtminstone! DAMEN Detta är friheten!
Och detta är befriaren! (De gå.) _______
Låt oss gå! -- -- -- gatloppet mellan kypare, uppasserskor,
skogens djur få dölja sig i sina kulor, men vi skola tvingas utställa
VID HAFVET.
En stuga på en bergklint vid hafsstranden.
Utanför ett bord med stolar.
Den Okände och Damen ljusklädda, se ungdomligare ut än i förra scenen.
Damen virkar.
DEN OKÄNDE. kommer åter.
Tre dagars lycka och lugn vid min hustrus sida, och oron
DAMEN Hvad fruktar Du?
Att detta icke skall räcka länge!
Hvarför tror Du det?
Det ligger något falskt i sjelfva solskenet och vindstillan, och jag känner att lyckan icke ingår i mitt lifsöde.
DAMEN. skrifvit vänligt och förstående...
Men allt är ju bilagt; föräldrarne ha resignerat, min man har Jag vet inte; tror att det måste taga slut, hastigt, förfärligt.
DEN OKÄNDE. plott, jag hör återigen klubban falla och stolarne skjutas från bordet -- domen har fallit, men den måtte ha fallit innan jag blef född, ty redan i min barndom började straffet aftjenas...
Det fins inte en punkt i mitt lif som jag kan blicka tillbaka på med glädje...
Och Du, stackars man har fått allt Du önskat af lifvet.
Allt, men glömde tyvärr önska mig guld.
Nu äro dina tankar der igen.
Är det att undra öfver?
Hvad hjelper det, hvad hjelper det...
Ödet spinner sin kom-
DEN OKÄNDE. drar ditt garn mellan fingrarne... men gör så; det vackraste jag du på?
Hvad virkar du jemt på; som en af Parcerna sitter du och
vet är en qvinna lutad öfver sitt arbete eller sitt barn.
Hvad virkar
Det är ingenting, bara ett handarbete...
DEN OKÄNDE. fixerades; jag föreställer mig att din hjerna ser ut så der invändigt...
DAMEN. men jag har inga alls!
Om jag endast egde hälften af de tankar du vill tillegna mig; Det ser ut som ett nät af nerver och knutar der dina tankar
DEN OKÄNDE. finner dig fullkomlig, så, att jag icke mer kan tänka mig tillvaron är ljum, känn hur den smeks!
Detta är att lefva; Ja, nu lefver jag, just nu! och jag känner mitt jag svälla, sträcka ut sig, förtunnas, Det är kanske derför jag trifves så i ditt sällskap, derför jag
utan dig! -- Nu drog molnet bort!
Nu är det hög himmel, vinden
bli oändligt: jag är öfver allt, i hafvet som är mitt blod, i fjellen
-------------------------------------------------------- som äro mitt skelett, i träden, i blommorna; och mitt hufvud räcker upp i himlen, jag ser ut öfver universum som är jag, och jag känner skaparens hela kraft i mig, ty det är jag.
Jag skulle vilja ta hela
massan i min hand och knåda om den till något fullkomligare, varaktigare, skönare... skulle vilja se allt skapadt och alla skapade varelser lyckliga: födas utan smärta, lefva utan sorg och dö i stilla glädje!
Eva! vill du dö med mig, nu, i detta nu, ty i nästa ögonblick är smärtan åter öfver oss?
Nej, jag är icke beredd att dö!
DEN OKÄNDE. Hvarför?
DAMEN. lidit nog...
Jag inbillar mig ha något outrättadt ännu.
Kanske jag icke
Det skulle således vara lifvets ändamål!
Det ser så ut! -- Men nu ber jag dig vackert om en sak:
-------------------------------------------------------- DAMEN. ty i sådana ögonblick erinrar du om Cæsar derhemma...
DEN OKÄNDE. (Upprörd).
Om Cæsar!
Hur kan du veta... säga det.
DAMEN. mig då jag brukade ordet derhemma... förlåt det!
DEN OKÄNDE. mig och -- Cæsar?
Menade du ingenting annat än hädelserna som skulle likna Sade jag något illa, så var det ej menadt!
En dumhet undföll Häda icke himmelen som nyss och likna dig icke vid Skaparen,
Ingenting alls! -- DEN OKÄNDE. såra mig, och likafullt sårar du mig, du som alla andra med hvilka jag kommer i beröring.
Det är att du är öfverdrifvet sårbar.
Det är sällsamt, jag tror hvad du säger och att du icke vill
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE. punkter?
Nu är du där igen!
Menar du att jag eger hemliga sårbara
DAMEN. misstänksamhetens andar mellan oss!
Drif bort dem, i tid!
DEN OKÄNDE. kända:
Se vi äro gudar!
Du skall icke säga att jag hädar då jag uttalar den gamla Nej, vid Gud jag det menade! -- O, nu äro tvedrägtens och
DAMEN. O, om så är, hvarför kan du icke hjelpa dig sjelf, hjelpa oss!
Kan jag icke?
Vänta blott; vi ha icke sett mer än början än.
Skall slutet bli derefter, så bevare oss himlen!
DEN OKÄNDE. glad öfverraskning, men nu vill jag icke plåga dig längre.
Jag vet hvad du fruktar; och jag hade ämnat dröja med en (Han framtager ett rekommenderadt öppnadt bref.)
Se här...
Pengarne ha kommit!
Denna morgon!
Ho kan mig nu förderfva!
Säg icke så, du vet nog hvem som kan förderfva oss!
Han som straffar menniskors öfvermod!
DEN OKÄNDE. allt har jag burit utom denna fatala penningnöd som alltid råkade mig på rätta stället!
Och mod! i synnerhet mod!
Detta var min Akilleshäl, och
Förlåt en fråga, men hur mycket har du bekommit!
DEN OKÄNDE. ungefär hvad jag har att vänta!
Låt mig nu se i alla fall, (öppnar Jag vet icke, ty jag har inte öppnat brefvet än, men iag vet
-------------------------------------------------------- brefvet).
Inga pengar, endast en conto-curant som upplyser att jag intet har att fordra!
Står detta rätt till?...
Jag börjar tro det är som du säger!
DEN OKÄNDE. finger och slungar den åter på den ädelmodige gifvaren!..
(Han kastar brefvet uppåt) åtföljd af min förbannelse! DAMEN.
Icke så! jag fruktar dig!
DEN OKÄNDE. kastad, och nu skall du se nappatag mellan storfolk! (han öppnar rock och vest och kastar en hotande blick uppåt.)
Slå mig med din åska, om du vågar!
Skräm mig med din storm, om du kan:
Nej, nej! icke så!
Hvem rycker bägarn från min mun och qvinnan ut ur mina armar!
Jo så!
Hvem dristar störa mig uti min kärleks dröm?
Frukta du, men förakta mig skall du icke.
Nu är handsken
Att jag är fördömd, ja!
Men jag tar förbannelsen med två
-------------------------------------------------------- Afundssjuke, gudar eller djeflar!
Små borgargudar som parera klingans stöt med nålstygn bakifrån; som icke möta på terrängen; men svara med en obetalad räkning, köksvägen för att chikanera herren fy!
Magter, väldigheter, herradömen, fy! DAMEN.
Må himlen aldrig straffa dig...
Tyst, jag hör en dikt komma... jag kallar det så när ett motiv börjar gro i min hjerna... men jag hör rytmen först... denna Himlen är lika blå och stum, hafvet lika blått och dumt...
inför drängarne.
Ej stöta, hugga blankt, men spotta ner och skria...
gång är det som hästtraf, och sporrklang och vapenrassel... men det är ett fladder också som när det snärtar i ett segel: det är fanorna...
DAMEN Nej, det är vinden, du, hör det susar i trädet...
DEN OKÄNDE. intet vatten i floden, bara kiselstenar... vänta nu; nu hör jag man Tyst! -- nu rida de öfver en bro, men det är en träbro och
läser en rosenkrans, män och qvinnor; englahelsningen; men nu ser jag, vet du hvar? -- på din virkning -- ett stort kök, hvitt, väggarne äro kalkade; det är tre små djupa fönster med galler, och blommor; i venstra hörnet är spiseln; i högra matbordet med bänkar af
-------------------------------------------------------- furu; och öfver bordet i hörnet sitter ett svart krucifix; under brinner en lampa... men taket är af sotbruna bjelkar!.. och på väggarne hänga mistlar, något torkade...
DAMEN (förskräckt).
Hvar ser du allt detta?
På din virkning... DAMEN.
Ser du några menniskor der?
DEN OKÄNDE. bordet... öfver en jagtväska... men han har händerna knäppta till bön... och på golfvet ligger på knä en äldre dam... nu hör Jag ser en gammal, mycket gammat herre som sitter vid köks-
jag åter såsom från ute, utanför på någon veranda englahelsningen... men de båda inne i köket se ut som de vore af hvitt vax eller är ingen dikt! (vaknar upp).
Detta är något annat!
DAMEN. der du aldrig varit, den gamle mannen var min morfar, forstmästaren, och qvinnan var min mor, som bad -- för oss!
Klockan är sex och då läses rosenkransen af tjenarne ute på svalen...
Det var köket hemma hos mina föräldrar, honing... och ett flor ligger öfver det hela. -- -- -- Nej det här