Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För mej, som hä' gammal?
... (efter en paus.)
Det ser skräpigt hut på gårn, men det hä' nu för den 'är haktion hetter Lotta! FRUN.
FRUN. ÖSTERMAN.
Ja, kära Österman, det var ju för sorgligt!
Att hon skulle dö.
Hocke' då?
Jaha! ...
Ja se, vi gjorde då halt hvad göras kunde, förstås, ... för vi både stöpte och läste öfver'na, och kloka gumman 'ade vi 'är från Rihala, hå 'on gaf 'enna både svinhister hå bomholja med trut hi, men det var habslut, det. hvad var det lönt?
När hinte Rihalagumma' kände bot för 'et, så! ...
På sistone tänkte jag händå ta'it doktorn från Norrtälje, ... ja, det förstås, det var då mäst 'Anna som var henveten pa't, hå fast det var midt hi vårbrådska, så tänkte jag spanna för hå fara heftern, ... men då tyckte Lotta själf hatt det hinte var värdt te kasta hut de pängarna, för hen ska' ju hi halla fall dö, tyckte 'on, ... hå så brydde vi hoss hinte hom 'et...
Och dog gjorde 'on, hutan hatt doktorn kom, hå' gla' var jag höfver hatt det blef hinbespart, te' minstingen. ner till sjön litet?
LAURA (från grinden).
Mamma, FRUN.
ÖSTERMAN. Nä-ej,
ÖSTERMAN (lugnt).
Hade ni ingen doktor här?
skall vi inte gå
64 FRUN (stiger upp).
ska 'errskapet gå neråt Vesterboms te', så kan di få se flottisterna som ligger der hå kafvar med sina minbåtar. offserare med?
LAURA (kommer ner ett par steg).
Är ÖSTERMAN. ÖSTERMAN. LAURA.
Jo, gerna, kära barn.
det några
'An hä höfverkunstapel, hå det hä hen markvärdigt fin karl, hå kvick hå rejel på halt vis! på det!
Han spänner höfver gärdsgåln som hett hyrväder. hå jäntorna hä' heftern halldeles som flugerna hefter hen sockerbit, ska' lilla mamsella tro. måtte vara en farlig karl, den der öfverkonstapeln!
Det FRUN (skrattande).
ÖSTERMAN. Ja-a, ÖSTERMAN. JO, lit
Blommén?
Ja då, Blommén va' der nere.
Är han kvick?
Jaså, på det viset!
ÖSTERMAN. Farlig?
Nä-ej, låt bli' det!
'An hä' halldeles fasligt beskedlig, hutom ved hexercissen, förstås! ...
Ja, hom 'errskapet tar håf te 'öger så kommer ni rakt ner te' viken der di ligger.
då... (i det de gå.)
Hur hög är en öfverkonstapel, mamma?
ÖSTERMAN. Hajös
Adjö då, så länge.
(de gå genom grinden och ut till höger.
Sedan han funderat en stund, går han upp till grinden och ropar efter dem.)
Fråga hinte hefter tjurn der borta hi 'agen, för 'an hä' hinte folkhilsken, bara hen hinte tittar håt 'en.
LAURA (utanför). FRUN (lugnande).
Du ÖSTERMAN. Nä-ej
Ih! ...
Fins här en tjur? hör ju att han inte är
farlig.
titta håt 'en, så!
Bara hen låter bli hå
ÖSTERMAN (ropar inåt byggningen).
HANNA (innanför).
Skick'
ÖSTERMAN (sedan) HANNA.
dricka.
hut Thilda med hen mugg
Hvad vill ni, far?
'Anna!
'On står hi spisen hå kokar hägg.
Jag kommer hut me't sjelf.
gör det.
(går omkring och ser på sakerna.)
Ge mig si nu, 'ar di flytta' fram halti'op? 'ar ni drickat, far. på bole der.
HANNA (kommer ut med en stor, hvit mugg).
ÖSTERMAN (visar på bordet till venster).
Ställ'et
HANNA (nere till venster).
'Ör ni, far, 'ar Boman vurit framme 'är hi dag?
Nä-ej, hinte hvad jag vet. hä' på.
ÖSTERMAN (ser på en spinnrock uppe till höger).
HANNA (efter en paus).
Drick
nu, medan fraggen
Kanske det! (sätter sig och dricker.)
Det hä' 'uggarn hvad dricka släcker törsten bra, när det 'inner bli' litet surt! (dricker en gång till, flåsar och sätter muggen ifrån sig.)
Hvarför frägte du hefter Boman? rullar på förklädeshörnet med den andra).
Hå ... för just hingenting. litet qvar hi muggen.
Nej HANNA (stöder sig på bordet med ena handen och
ÖSTERMAN (går ner till venster).
ÖSTERMAN (makar öfver muggen åt henne).
hä'
tack. (efter någon tystnad.)
Boman fria' te' mej hi går hafse far.
du då?
ÖSTERMAN (ser på henne förvånad).
Nå, HANNA
hvad svarte
land 'teminstingen?
ÖSTERMAN (häftigt).
Ja-a, hvad skulle jag svara?
ba'n fäll dra' håt 'Elsing-
66 HANNA (lugnt).
Nä-ej, ÖSTERMAN.
precis.
det gjorde jag då hinte'
Du vet hvad både mor hå jag 'ar sagt, hå det står jag ved, fast 'on hä' borta.
Haldrig kommer nån skeppare hin hi slägten, så länge jag lefver! värre hän jag kan stå för.
Ska' du prompt gifta dej med hen hutböling, så kunde du fäll få hen, som vure styfvare, vet jag. kunstapeln då?
Vill HANNA (trotsigt).
Det var mycket sagdt, det, far.
ni 'ellre hatt jag ska' ta' höfver-
'an 'ar teminstingen någen karaktör, 'an hå mer kan 'an få! ...
Men hen tocken der skepparsnok ... (stiger upp.)
Nä-ej, 'Anna! du hä' för god för hen tocken!
Boman tänker sälja båten, hå sen tänker 'an skaffa sig te' få harrendera hen gål, hå bli' bonde.
Hvem HANNA.
skulle villa harrendera hut någet håt hen sån der, som hingenting begriper hutåf jordbruket?
ÖSTERMAN. Jag?
Är du skvatt galen, jänta!
Harrendera hut gårn te' Boman?
Jo, det skulle passa, det! (slår näfven i bordet.) Nä-ej, är du så skroftokig, så du tar Boman, så får du haldrig hen vitten håf mej, det kan du sätta dej hå skratta håt!
Hän ni då, far?
her hinte så hilla, far.
Mitt morsharf kan ni hallri' ta' från mej, det hä' det bästa med det!
Larmera
fäll du få bra mycket proprare gifte.
Vill du hinte veta håf höfverkonstapeln 'eller hunga 'andelsman hi Bergs'amra, så kan du rakt kontant få sjelfvaste kronolänsman, hom du vill. du!
Hatt 'en hä' hänkling och litet gammalmodiger håf sej, det 'indrar hinte lagfarten, säger 'an, hå det tycker jag med.
Husch då!
Den gamla token!
67 HANNA.
higen?
Kanske ni hockså tänker gifta hona her
Nej, låt bli det!
'Ar hen hen gång vurit hi varggropen, så ...
Ni skulle rakt skämmas te' tala så på mors döda mull!
ÖSTERMAN. HANNA.
Lotta var nog bra förstås, dess hemellan, men 'on kunde halt resa på borsten, 'on med, när det stack åt 'enna!
(från höger i fonden, omkring 60 år, lutad och krokig).
VESTERBOM ÖSTERMAN.
VESTERBOM (hälsar, sedan han gnidit af sin hand).
VESTERBOM.
God dagen.
'Ur står det te' när hert?
jo, det jänkar! (räcker en korg åt Hanna.)
'Är hä' några kast, jag fick bara tre valar hi dag hi noten. det var fäll roligt te' få 'em Hanna hå Kalle vet jag?
Ja-a ÖSTERMAN. HANNA.
ÖSTERMAN. HANNA (tar korgen).
'Ur hä' det med Vesterbom?
Tack som frugar, 'älsan!
vars, det hä' bara litet hillakt med sängkläder för så många.
Strax, far! (hon går in.)
'Anna du, tapp' hopp litet mer dricka.
Ska'nte Vesterbom sätta sej?
det).
Tack som bju'r!
VESTERBOM (sätter sig på yttersidan om venstra borÖSTERMAN (sätter sig midt emot).
Hanna eran, som lär 'a gått hur tjensten 'os gross'andlarn, 'ör jag.
Ja-a, 'on 'ar hinte fått vurit med fred, säger 'on!
Hinte för jag vet hvad di kunde
68 göra'na, hom 'on bara passa sitt; men Lina tyckte att 'on gjorde rätt som 'on gjorde. då!
'Undra riksdaler, hå tie te Jul, hå fem te missommar, hutom prisanter hemellanhåt.
Hå 'on 'ar rigtigt fint med kläder, hå femti riksdaler på sparbanken. så mycket 'oplagt?
HANNA ÖSTERMAN (uppmärksamt).
Det ÖSTERMAN.
Ja-a
Men lön var ju rejel, vet jag?
var 'åken!
'Ar 'on
hom.
Hå ÖSTERMAN.
jo, det var dotter min, vi talte Nu vill 'on ta' sej tjenst på landet, säger 'on. Vill 'on det?
(kommer ut med svagdrickat).
Hocken då?
Drick, Vesterbom!
'On får sej fäll snart hen friare, tänker jag.
skulle det vara? te'na!
VESTERBOM (tvärstannar med att dricka).
Hocken HANNA.
Bomans
Handers 'ar halt hett godt höga något likare får det fäll vara
händå!
Nä-ej!
Det kunde fäll vara godt nog te' hen fiskardoter hom 'on hockså 'ar femti riksdaler på kistbotten.
(Går hastigt in.)
Det samma jag tycker!
ÖSTERMAN. VESTERBOM. (sedan) HANNA.
Drick VESTERBOM.
Ja, ÖSTERMAN.
Jaså,
tack! (dricker.)
litet te'!
landet?
så 'on tänker stanna hute på
Heran Hanna, vet jag.
Kan hundra hom 'on ville ta' tjänst 'är 'os mej, jag?
Thilda bort då?
69 ÖSTERMAN.
Nä-ej, men det kan halt 'ända hatt 'Anna ger sig håf 'emifrån, hå då be'öfde jag hen som styrde hå stälde i matmors ställe, förstås.
Tror Vesterbom att 'on skulle villa på det?
det vore fäll fasligt rart för hen tocken jänta som 'on, det!
ÖSTERMAN. ÖSTERMAN.
Kommer 'on 'it fram te haktion?
Då 'ar jag lust te' fräga'na.
Nog sa'
Lina hatt di skulle följs håt.
Ja-a, frägan hä' ju fri, vet jag. (stiger upp.)
Ja hajös då så länge! tack för välfägna'n! (går men hejdar sig.)
Men det var så rätt, det!
Di der tjuge riksdalerna, som Hösterman skulle 'a higen te' missommar, ... si det 'ar vurit klent med fisket kuntant 'ela försommarn igönom, så nu hä' det halt liksom litet svårt... ju få sta te' 'östen, bara Vesterbom betalar procenten, så ...
Ja-a, ÖSTERMAN.
Dom kan VESTERBOM.
Hajös, Vesterbom!
tack för det!
Kalle 'ar litet 'oplagt, 'an med, så jag ska fäll kunna få håf 'onom, tänker jag.
Hajös då, hå tack för mej! (går åt fonden.) ropar han.)
Vesterbom!
Hajös!
(när Vesterbom är i grinden, Hä?
mun för Hanna hom hvad jag sa', jag ska' tala me'na sjelf. med den tomma fiskkorgen.
Hon blir uppmärksam vid faderns ord).
Hm! got väderkorn på't! torsk.
VESTERBOM (vänder sig om).
ÖSTERMAN (går upp till honom).
HANNA (har under det föregående kommit ut i dörrn
så hatt min 'Anna hinte får nåja! jag ska' tiga som hen
ger sedan högt).
Ska' hinte Vesterbom ha' korgen med sej te' bakars?
HANNA (gör en föraktlig knyck på nacken, och sä-
70 VESTERBOM (vänder om).
Jo-o ÖSTERMAN (förläget).
Hinte HANNA (spetsigt).
Var ÖSTERMAN.
rätt, det.
kors, det var så
der hi dörren.
'örde jag hatt du var
skulle veta då? det vara? hom ...
det något, som jag hinte
tycker du det!
Hvad skulle vara bara fräga
VESTERBOM (tar korgen).
VICTOR (från höger bakom borden).
VICTOR ÖSTERMAN.
Hä' VICTOR.
Nä-ej
(i fullt språng).
Hösterman!
Hösterman! hellen lös, hefter du gastar dig
så hilla?
vars, men kronolänsman kommer svepandes hute på fjärn, hå det så det hyr hom'en händå. hen smula.
får hen fäll 'em hå snygga sej
ÖSTERMAN. Ja-a, hå jag ska' fäll gå ner te' sjöbrygga' för te' si hatt 'en kommer rejelt hi land.
hä' nog bäst, det; för nu 'ar di helemenskade flottisterna lagt ner något sattyg rakt hutanför stenkista', hå hom hen hinte varskor kronolänsman, så kunde 'an rakt håf 'itta på hå fara te' 'imla, hå det vore då hokristlig skada på karl!
Det vore då hett rent helände, hom 'an skulle fara den vägen! (till Hanna.)
Skynda dig nu hå bulla hopp, 'Anna, du ska' veta hatt sjön suger.
(Går med Vesterbom i fonden åt höger.)
Sjunde scenen. higen me'n hockså, hå stå'nte der nere och glamsa! (till Victor, som ser på henne med bondslug min.)
Hvad gapar du hefter?
HANNA (ropar efter dem).
71 VICTOR.
Jo-o, 'ör nu, 'Anna!
Hvad hä' det hom?
HANNA (ämnar sig gå in, men vänder sig i dörren).
'Ar höfverkunstapeln vurit framme 'är hi dag?
'An 'ar halt fått hannat sjå hi skallen, nu, tänker jag! hinte vett jag hom det ska' skällas för hexerciss, men nog gick han och kunfejera tjocka Stockholmsfrun och hennasses mamsell nere vid notbryggan, haltid -- och jesses! 'an var så krusifixiger så 'an låg rakt dubbel för dom, hå hanfäkta sig med harmarna hå skapa sej på halla möjligade vis, så det var rakt markvärdigt! tänkte det, jag -- för hinte hangår det mej -- fast nog hä' det rakt för svårt hatt kungen ska' skicka hen syndare de 'är flottisterna på 'alsen hvart heviga hår, för jäntorna blir ju rakt knottriga i hufve, hå hen rejel bondpojke hexmerar di hinte mer hän det som haldrig var, se'n di fick smaken på di der ... knallheffekterna! hä' rätt håt her, när ni hä' så'na mesar, så ni låter dom 'uttla med her, tycker jag! (går in i byggningen.)
Jag HANNA.
VICTOR (slugt).
Nej, hinte det jag vet.
'Ar di hexerciss, då?
Men hvad hangår det mej?
VICTOR (ser efter henne och rifver sig bakom örat).
Hm! det kan halt vara reson hi det, förstås. stånd).
Tittar du hit en gång till, så ritar jag åf dej!
VICTOR. (sedan) HULTING.
HULTING (utanför grinden till venster, skriker på af-
72 VICTOR (skyndar upp till grinden, tittar ut till venster och brister ut i ett gapskatt).
Gardeskarln har råkat ut för Holle!
Då får 'an sej halt hen knuff!
HULTING (utanför). Aj! Ho-oj!
Anamma och regera! (i det samma kommer han i full fart in från venster och slår framstupa midt för grinden.)
Här kommer en fort fram, märker jag! (man ser i detsamma hufvudet och frambenen af en stor bagge, som tittar fram till venster.)
mota bort honom).
'Ut med dej, Holle!
Hä' du rent befängd? (han kör ut honom, och hjelper sedan upp Hulting.)
Slog 'Ulting sig hi skallen?
VICTOR (tar ett tillhygge och skyndar ut för att
HULTING (i dit han linkar in stödd på Victor).
Nej, tvärtom sa' han som ramla, utför trappan!
Jag tror baggarne ä' galna i år!
I förra veckan råkade jag ut för en ute vid Albano, och han gaf mig en sitt opp på samma ställe! (sätter sig till höger.)
Han måtte vara jernskodd i skallmejan, den der.
'ar lagt märke te' hatt 'an haldrig kan tåla di som 'altar!
'An tycker fäll hatt di går för långsamt, kan jag tänka!
Nå, 'ar 'Ulting fått något harbete då?
Hvad hin angår det honom?
HULTiNG.
Vill du bjuda en millitär på "harbete", din marodör? det förstås, di hä' då mest vana te' göra hingenting... du ja!
Men ser du, det begriper du inte, och det är din lycka det!
Är Österman hemma? vid sjön.
Ja, HULTING.
han hä' nere hå tar emot länsman
Åh sjutton!
Kommer länsman hit?
Det var så rätt, det!
Då gäller det att ha' godt samvete och klara papper, ska' jag säga.
Ja-a, 'är ska' ju bli haktion, vet jag.
Tänker
'Ulting ropa på något, då?
73 HULTING (vigtigt, i det han ser sig omkring).
Får väl se!
När man har en krona på fickan, så ska' man inte knusla, ser du! (lyssnar utåt, derifrån man hör röster som närma sig.)
Nu måtte de komma.
Jag hör någon som är hes i halsen.
VICTOR (ser utåt).
är kronolänsman!
'An förkylde sej 'är hom 'östen, när 'an låg i sjön borta vad Lagnö. gångjern.
Och VICTOR.
så är det en som gnäller som ett
hä' skrifvarn, heller "siktern", som di kallar'n.
'An skulle bli klockare, men då lär 'an 'a spräckt rösten, säger di! igen då? bli det!
Kunde han
inte få den hoplimmad
VICTOR (tar sig något att syssla med).
låt
LÄNSMAN SÖDERHOLM. BERG.
ÖSTERMAN (från höger, genom grinden). sam, men godmodig, talar hest och myndigt).
Jaha, du är mig en baddare att ha' det bra, min kära Österman.
Får du nu ångbåt till bryggan med, så har du det riktigt på gaffeln!
Men säg mig nu hvad du ska' ha' för suggan, som gick dernere, tjock och vördig som en rigtig borgmästarinna; -- prutar du skapligt pris på'na, så tar jag 'na bums. spetaklar bara.
'An 'ar nog likare svin hän vi bönder, halli'op! LÄNSMAN.
Har ÖSTERMAN.
Kronolänsman LÄNSMAN (undersätsig, axelbred, tvärsäker, groft skämt-
inte ett enda mera, om jag undantar Bergen här!
De andra har jag sålt, men honom ville ingen ge två styfver för.
De tyckte han var för mager, ha, ha, ha! ligt utseende, talar i falsett, och bildar i alla afseenden BERG (en lång, mager och gänglig person med sjuk-
74 en fullständig motsats till principalen).
Det är väl farbrors fel, det, som har mig i maten! 'eter det!
ÖSTERMAN (skrattande).
Ja-ha!
LÄNSMAN (muntert).
Brukar
Soa hetter 'oa,
jag svälta mitt folk, jag?
Nej, det är derför att du nyttjar för mycket supanmat, din tratt!
Men apropå det, ja hur är det, kära Österman, har du en sup och en smörgås, så börjar vi auktion med att ropa in den. jag det!
När hen får tocke främmat, så!
'Anna har fäll duka' hopp derinne, hom kronolänsman vill göra sig så gemen hå klifva på. något sen sist! BERG. LÄNSMAN.
Tack BERG. ÖSTERMAN.
för det!
Jag har inte förtärt
hvarför ska' vi mura in oss?
Det hade väl varit bra mycket trefligare att sitta här ute och äta. kors, kronolänsman ska' fäll ha' tak höfver 'ufvut på sej!
Det hä' fäll det minsta hen kan bju' på. tycker ni, bönder, ja!
Ni ä' lika rädda för frisk luft som för rent vatten.
Jag ger mig fan på att du inte varit i sjön än i år! nog få frossen händå! morgon, jag!
LÄNSMAN. Jag ÖSTERMAN.
Löga?
LÄNSMAN.
Detsamma jag säger.
Nä-ej, tack för mej!
Hen kan
tar mig ett bad klockan sex hvar heller!
jo men, derför duger jag till något också, fast jag går på mina sjutti!
Vått utvärtes och vått invärtes, det är knuten, det!
... det hä' fäll som hen får van' te'...
Men, hom kronolänsman vill, så kan vi fäll lyfta hut bolet. hur du, Berg?
ÖSTERMAN. Jo-jo
Åhå, LÄNSMAN.
Ja, det vore patent, det!...
75 BERG.
i mig.
Det är mig egalt, ... bara jag får nånting Snålvarg.
pet det, Hösterman.
VICTOR (kommer fram).
ska vara gjort i rap-
HULTING (som under tiden stigit upp, kommer fram och gör honnör).
Jag kan ta' i ett tag med, om det skulle behöfvas.
Det var 'ederligt! (visar till venster.)
Hå så ställer ni't 'är.
Men hakta bränvinsflaska', det säger jag her!
(gör honnör).
Gu' bevara kronobefallningsman!
Kommer aldrig i frågan! (går in med Victor.)
HULTING
Om ni sätter värde på lifhanken.
för en passagerare?
LÄNSMAN (pekar efter honom).
Hvad ÖSTERMAN.
'An
är det der
'eter 'Ulting, och lär 'a kummit 'it hi går hafse med Janne Boman,... för rexten lär 'an 'a vurit gardeskarl, säger di.
Jaja,
jag tyckte väl att det var någonting hyfsadt hos'en!
Kronans tjenst gör hvad den kan.
BERG.
Jag kan undra om han är studerad?
De var det ofta förr, gardisterna.
för ombyte skull kunde det vara roligt att få tala med en bildad karl också!
ÖSTERMAN (uppe på trappan, ropar inåt).
Slå'nte
LÄNSMAN. BERG.
Åh, vet...
baklänges höfver tröskåln nu, Victor!
VICTOR (kommer ut först).
Nej vars!
HULTING (kommer efterst ut).
stoppa jag i bröstfickan,... dels till förekommande af all säkerhet, ... dels derför att den är mitt hjerta närmast sen gammalt!
(de komma ner med bordet, som är enkelt men snyggt dukadt, och ställa det till venster, medan Österman flyttar undan det bordet, som står der förut.)
Hvar hä' flaska'?
76 ÖSTERMAN.
Hom nu kronolänsman vill sätta sig ner och 'ålla till goda!
det ska' rigtigt smaka fågel, sa' flickan, kysste jägarn. (i det han går förbi Hulting.)
Tack för hjelpen! befallningsman och riddare!
LÄNSMAN (sätter sig).
orsak ... herr krono-
Fan är riddare, och inte jag.
Hvad som inte är, så kan det väl bli,... sa' tjufven, togs för borgmästare. jag sett med vasen!
LÄNSMAN. Åhja...
Sätt
förstås!
Sämre länsmän har
sej nu, Bergen! (vill slå i glasen, men söker förgäfves efter flaskan.)
Hvar 'åken hä' flaska'? för flintlåsgeväret!
Den glömde jag qvar! (tar upp en en stor bränvinsflaska ur bröstfickan, och ställer den på bordet.)
Se, det ä' inte så godt te' skiljas från gamla bekanta, ska' jag säga! (han drar sig tillbaka till Victor, som står högre upp.)
Han är humorist, tror jag?
ÖSTERMAN. Nä-ej, VICTOR.
BERG (till Österman, i det han breder sig en smörgås).
gardist hä' 'an! (till Victor.) Varsko 'Anna hatt 'on kommer hut med hölet.
LÄNSMAN (halfhögt till Österman, i det han pekar på
Ja-a! (går in.)
Hulting, som går och ser på sakerna, men emellanåt kastar en hungrig blick på bordet).
Har Österman något emot att vi ber den der Stockholmarn sätta sig ner och få sig en liten bit med?
Jag tycker han är lustig. hinte 'ar jag någe hemot'en, förstås.
(till Hulting.)
'Ör nu 'Ulting! ute bland sakerna).
Det bordet skulle passa för mej!
Vi ä' halta på samma sida!
Ne-ej,
HULTING (låtsar vara upptagen af ett gammalt bord
Sätt sej, hå tag hen bit med, vet jag.
77 HULTING (vänder sig om).
Nej, hör nu ... nog för att det kliar i kakstan,... men jag har lärt att hålla mej på mattan jag... och Hulting med!
Krusa inte nu, utan hugg in bara!
I matfatet och i likkistan ä' vi lika goda kålsupare allihop!
Ja se, det låter höra sig! (sätter sig emellan Berg och Österman.
Länsman ytterst till venster, och Österman midt emot till höger.)
Tocken heder har inte händt mej, sen jag fick en sup och en smörgås utaf Karl Johan ute på Lagålsgale! (de börja supa och äta.)
högt salig konung Karl Johan?
BERG (med munnen full).
Kände
herr Hulting
kände Karl Johan? (tar sig en sup.) Ah!...
Ja lika bra som jag känner den der strupsotaren!
Det var just 43, första året jag var gardist, och sista året han lefde! det var bara skada, att han aldrig kunde lära sig tala svenska.
Det var kung i banko, det!
Kunde han inte tala svenska?
Jo, lika bra som vi, det kan ni ta' halfvan på, när ni vill!
Jag hörde honom på Lagålsgäle, när han skrek:
"trafva, madam!" åt en tjock fru, som kom i vägen för lifgardet till häst!
Och en dag när det regna, och gubben red framför fronten, och nicka åt oss, så hörde vi allihop hur han skrek åt Brahe, som kom efter:
"Sjö svi våter", skrek han!
Så nog tusan kunde han tala svenska, bara han ville, alltid!
HANNA (och) VICTOR.
(Hanna med en karott kokta ägg och Victor med ölbuteljer.)
Välkommen, goa kronolänsman!
'Ade jag kunnat tro hatt kronolänsman ville sitta hute, så ... se 'är 'ar jag lite' hägg!
78 LÄNSMAN.
Tack, kära Hanna! (tar henne om lifvet.)
Sitter bra hvar som helst, när en tocken rar flicka är värdinna! (makar åt sig.)
Slå sig ner nu hos mig, Hanna lilla!
Djäkeln regera, såna ögon!
Oj, oj, oj!...
Sla i en halfva åt mig, Österman, annars går det aldrig väl!
med folk!
Kronolänsman
ska' då alltid spektakla hinte 'ögfärd i jäntan!
Det 'ar 'on nog håf förut!
ÖSTERMAN (slår i).
du, gamla krubbitare!
Det vore bättre du slog i en åt Bergen med, annars bligar han sig korsögd på dotter din!
(Österman slår i åt Berg och Hulting.)
Ska' vi ta' ut lysning nu till söndan, Hanna lilla, så gör jag dig te' fru och det på fläcken! vara för mej!
HANNA (skrattar).
Nä-ej LÄNSMAN.
tack, -- det får fäll halt
du jag ser för gammal ut, så far jag bums in till stan och köper mig en ny peruk, och sen ska' du få se på tusan! är väl mera stil i att hon tar en. som har håret qvar!
Så BERG.
hon har något att rifva af honom, menar du?
Ja, det kan du ha rätt i!
Men i alla fall, Hanna lilla, så vågar jag kuppen!
Ja, men det gör hinte jag!
länsman?
Jaså, du biter ifrån dig?
då, ska' du tala så te' krono-
Låt henne språka, du ... jag tycker om folk som kan ge' ett ord igen! -- Berg, har du korkskrufven på dig?
BERG (tar upp en knif).
korkskrufven?
jag hinte håt dej, Victor, te' ta' hut
Mankerar aldrig!
några höron.
HANNA (på väg in).
Nä-ej, för
Det 'örde jag hinte!
ni 'ar haldrig
Nu ä' det gjordt!
79 LÄNSMAN.
Spring inte nu, Hanna!
Bergen är slängd i att dra' ur korkar, fast han aldrig kunnat få ut dem som sitta i hans egen skalle!
Men det är ett naturfel!
Hitta
på något nytt åtminstone! (till Hulting.)
Det der har han sagt nu på alla auktioner ända sen i fjol! var lögn! ...
Hör du Hanna du, vet du af att när flickorna glömmer korkskrufven, så går de i giftastankarne?
Hinte var det nytt, 'eller!
Det 'örde jag håf mor i lifstiden! BERG (till Hulting).
Mor HANNA.
din?
Ja, det var ingen dum käring, det!
Men hör nu, apropå gumman ... hvar tusan håller Lindgren hus?
Han har otur i dag, länsman!
BERG (litet lifvad).
Han har väl tagit sig ett rus igen, efter vanligheten!
Haktionisten, ja!
mans hus. rörd!
Tyst BERG.
du!
Du talar om rep i hängd
blir aldrig full!
På sin höjd litet det rör ingen annan, när en inte
har vakten!
DE FÖRRE. THILDA. EN LITEN FLICKA (på 6 eller 7 år, inkommer från byggningen med Thilda). te' kronolänsman.
THILDA.
ÖSTERMAN. Hvad LÄNSMAN.
'Är hä' bud från Lindgren
hundra gubbar! (ryter åt flickan.)
Kom hit unge, och säg ifrån hvad det är! (flickan blir rädd och börjar gråta.)
Hvad hin lipar du för? bölar ju som hen tjur, vet jag!
Och lilla Karin hä' så blyg håf sej, så!
kan det vara hom?
80 LÄNSMAN (ryter).
Nå, tal' om'et du då!
Du är min själ inte blyg, du!
THILDA (gapskrattar).
Nej vars,
det får hen hinte 'a hondt håf, när hen ska' tala med kronolänsman, hinte. si, det hä' så hatt Lindgren 'ar stupa' på hen stubbe hi går hafse, när 'an skulle gå 'em, hå vridi' foten på sej, så 'an kan rakt håf hinte komma.
En LÄNSMAN (mildare).
så'n förbaskad mullvad!
Han var väl full igen, kan jag tro.
(Till flickan.)
Var han det, du Karin?
FLICKAN (som lugnat sig).
LÄNSMAN. FLICKAN. THILDA.
HULTING (titl Berg).
Ja-a, mor baddar'n med bränvin!
Ligger han nu då?
Ja-a vars.
Tag och spänn för en häst, Österman, så får Victor köra efter kreaturet!
Auktion är ju pålyst i kyrkan, och ställa in den, det går inte an!
Och 'an kan rakt hinte stö' på foten!
En så'n baddare te' ha't bra!
Nej, jag hörs inte... och så skulle jag förderfva min tenor!
Om kronobefallningsman LÄNSMAN. Hvad?
Hå jo, det kan nog siktern!
Kan hinte Bergen ropa då?
vill, kan ju undertecknad åta' sig att vara utropare för en gång. den tjensten?
Skulle Hulting vilja göra oss
kunde ju vara lustigt te' försöka -- sa' han, som fick se galgen.
ÖSTERMAN (betänksamt).
Men bara 'an hä' kropp te' få dom hå köpa någet, för si, det hä' Lindgren rakt hodräglig hi 'an!
Köpa?
Husch ja, di ska' köpa rubb och stubb, det ansvarar jag för!
Mål i mun har jag, -- jag har inte för ro skull skrikit "A-i gevär" i tretti år heller!
81 LÄNSMAN.
"Nå, då är ju den saken derangerad! (till flickan.)