Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med förutsättning, att det gifves ett sätt att förekomma dylika olyckor för regering och folk, alt, utan ingrepp i någons rätt och utan att tillskynda någon skada åt det allmänna eller enskildta, bereda svenska regeringen och representationen tillfälle att i lugn och frid öfverlägga och besluta om fäderneslandets angelägenheter och väl, och då hvarken regerings-formen eller riksdags-ordningen deremot lägga hinder i vägen, enär, om det är Konungens höga pligt att skydda representationen för faror, det väl ock måste vara en lika pligt att förekomma dem, der de möjligen kunna undvikas, har motionären, som derjemte ansett, att Kongl. Majlis nådiga beslut i detta fall skulle, genom en yttrad önskan från ständernas sida, vinna en ökad kraft och undgå det ladel och de misstydningar, hvilka möjligen af dem, som icke hafva ordningen och lugnet kära, icke skola uteblifva, föreslagit, ”att rikets höglofl. ständer ville ingå till Kongl. Majit med en underdånig anhållan, att den riksdag, vare sig urtima eller laga, på hvilken det nu hvilande nådiga förslaget till ny riksdags-ordning och dermed sammanhang egande grundlags-förändringar kommer att definitivt antagas eller förkastas, måtte varda sammankallad i den provins-stad, hvilken Kongl. Majit, i samråd med fullmäktige i Banken och Riksgälds-kontoret, finner dertill tjenligast.”
Hvad sålunda förekommit har Utskottet i öfvervägande tagit; men, då berörda af motionärerna framställda förslag, eller att Rikets Ständer vid innevarande riksdag måtte hos Kongl. Majit anhålla om nästa riksdags förflyttande till annan stad än Stockholm, saknar stöd af 50 § uti regerings-formen samt 3 § uti riksdags-ordningen, som innehålla föreskrifter, i hvilka fall och på hvad sätt bör beslutas derom, samt då härvid bör i betraktande tagas, att skälen till berörda föreskrifter tydligen ligga deruti, att Kongl. Majit bäst är i tillfälle att, vid sammankallandet af Rikets Ständer till riksdag, pröfva behofvet af ett sådant förflyttande, hvilket deremot icke lärer kunna på förhand ske af Rikets vid ett föregående riksmöte församlade Ständer, så anser Utskottet ifrågavarande motioner icke böra föranleda till någon Rikets Ständer åtgärd, samt hemställer derföre, att desamma måtte lemnäs utan afseende.
Häremot reserverade sig herr doktor Annerstedt, l'li.:
Brot. 1847 öj' 1848. 8 Sami. 49 Haft. 4 22 Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskottets Betänkande, N:o 115. ”Emot Utskottets afgifna utlåtande får jag i så måtto mig reservera, att, efter min åsigt, Utskottet bordt, med erkännande af vigten af de skäl, som föranledl motionerna, och hvilka synas mig i Utskottets betänkande ovederlagda, likväl stanna i enahanda beslut att föreslå det motionerna icke må till någon Riksens Ständers åtgärd föranleda, enär det, enligt 50 § regerings-formen, är Konungens ensak att, i samråd med Riksens Ständers fullmågtige i Banken och Riksgälds-kontoret, utsätta annan ort för nästa riksdag, i fall omständigheterna då skulle det föranleda, samt en vis och omtänksam styrelse icke lärer underlåta att vidtaga hvarje åtgärd, som finnes nödig för Riksens Ständers frihet och säkerhet.”
Uti herr
Doktor Annerstedts sålunda yttrade mening instämde herr friherre Cederström, B., herr friherre Stjernstedt, L. F., herr von Hohenhausen, M. S., samt herr biskop Bergman. STOCKHOLM 1848, hos J. A. Walldén.
Allm. Besv.- och Elig n,-Ut sk.
Betänkande, N;o 116.
I N;o 116.
Ankom den 28 Juli, 11. 2 e. sk.
Utlåtande, i anledning af erhållna återremissev utaf betänkandet N:o 90, angående ordnande af Medicinal-under• visningen i riket.
Nämnde betänkande, hvari Utskottet tillstyrkt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att en kommitté af sakkunnige män må blifva nedsatt, hvilken finge sig uppdraget att, efter en bestämd plan, utarbeta ett förslag lill den medicinska undervisningens ordnande, samt alt Kongl, Majit derefter täcktes vidtaga de åtgärder, hvartill detta kumle föranleda och hvilka ansåges för ändamålet tjenliga, har blifvit bifallet af Rreste-ståudet, men återreinilteradt af Ridderskapet och Adeln samt Borgare- och Bonde-stånden.
— Be anmärkningar, sorn gifvit anledning till äterremisserne, hafva hufvudsakligen omfattat de af Utskottet till grund för sitt berörde tillstyrkande andragna skäl, hvilka förments vara dels skefva och behäftade med misstag och dels utvisande partiskhet emot Carolinska institutet, men äfven åsyftat, att frågan om medicinska undervisningens ordnande borde af Utskottet förklaras omfatta ett ämne, hvarmed Rikets Ständer icke borde sig befatta. —■
Dessutom har inom Borgare-ståndet blifvit af Herr Schartau m. 11. anmärkt, att uti tillstyrkandet förekomme en tvetydighet, nemligen „att den begärda kommittéen borde få sig uppdraget att, „ef(er en bestämd plan, utarbeta ett förslag" m. m. hvilket stöde i stridi med hvad hittills varit vanligt, eller att åt kommittéerna öfverlemnats att sjelfve uppgöra planerne för sina förslag, m. m.
Utskottet får härvid fästa uppmärksamheten derå, att de gjorda anmärkningarne till största delen icke äro rigtade emot det slut, hvari Utskottet slädnät, utan hufvudsakligen emot uppfattningen och uppställningen af betänkandet.
Utskottet får i anledning häraf förklara, att just de af Utskottet anförda skäl och uttalade omdömen, i afseende på medicinska läroanstalternes» Bih. till R.
Fröt, 18il och 1848.
8 Sami 30 Bäft. i 2 Allm. Besv.- och Ekon.
Utskottets Utlåtande, N:o 116. brist på enhet och sammanhang, hvilka mest varit inom Riks-stånden föremål för anmärkningar, stödja sig på en auktoritet, som anmärkarne sjelfve åberopat, nemligen på det af Herr friherre Berzelius (ill Kongl. Maj:t afgifna serskildta utlåtande i detta ämne.
Så t. ex. är det klandrade uttycket, „att i hufvudstaden fanns före år 1809 ett undervisningsverk, hvars hufvud»sakliga bestämmelse var att bilda mästare för fältskärsstugor och regements„fältskärer, “ ordagrannt hemtadt från berörde utlåtande.
Efter tagen kännedom af de förhållanden, som föranledt motionärens framställning, har Utskottet stadnat i den öfvertygelse, att det medicinska undervisningsverket, ehuru genom en mängd af utmärkte lärares nitfulla bemödanden till sitt anseende uppehållet, likväl i sjelfva sin organisation hyser hufvudsakliga brister.
Utskottet har sökt att framställa dessa, och härvid följt hvad officiella handlingar gifva vid handen.
Utskottets uppfattning af ämnet och deraf följande omdöme blifvit af en eller annan ansedda partiska, såsom det af åtskilliga utaf de gjorda anmärkningarne synes, så får Utskottet i afseende härå erinra derom, att ett olika begrepp om en sak icke torde ensamt berättiga, att anse andras omdömen såsom skefva eller partiska.
Den anmärkta tvetydigheten uti Utskottets tillstyrkande finner Utskottet icke kunna leda (ill något misstag, enär, om Kongl. Majrt tillsätter en kommitté, det måtte va;a Dess höga rätt att både bestämma instruktionen för densamma samt, om så godt synes, äfven utstaka planen och gränserna för dess verksamhet.—Anmärkningen, att ifrågavarande ämne vore af beskaffenhet, att Rikets Ständer icke borde dermed befatta sig, torde icke vinna Rikets Ständers afseende, enär vid föregående Rikdagar likartade frågor förekommit och då äfven föranledt underdåniga anmälanden hos Kongl. Maj:t.
Då Utskottet ansett sig skyldigt att bemöta de gjorda anmärkningarne samt att i anledning deraf afgifva upplysningar, så har likväl Utskottet äfven trott, att åtskilliga af de uttryck i Betänkandet, som förefallit dem med Utskottet olika tänkande anslötliga, skulle, utan att Utskottets mening oell tillstyrkande i någon hufvudsaklig mån förändrades, kunna derifrån utgå, och får Utskottet i sådant afseende vördsamt föreslå, att de i Utskottets betänkande N:o 90 från 14 sidan sista raden och vidare influtna uttryck, från och med „då Utskottet tager i betraktande, att Carolinska Institutet" till och med »den anda af »söndring, som dervid ännu är tillfinnandes" inå borttagas äfvensom, uti tillstyrkandet om nedsättande af en kommitté, orden »efter en bestämd plan," så att detsamma erhölle följande lydelse:
Utskottets Vtlåtan de, N:o 17. 3 att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att en kommitté af sakkunnige män må blifva nedsatt, hvilken linge sig uppdraget att utarbeta et i förslag till den medicinska undervisningens ordnande, samt att Kongl.
Maj:t derefter täcktes vidtaga de åtgärder, hvartill detta kan föranleda, och hvilka kunna anses för ändamålet tjenliga.
Ant. lill Esp. litsle, den 28 Juli, kl. 2 e. m.
Utlåt andt>, i anledning af erhållen återremiss å Utskottets betänkande N:o .96', om förändrad reglering af prester skapets löningssält m. m.
Enligt ankomne protokolls-utdrag från samtlige Riksstånden, med deras beslut rörande ofvannämnde betänkande, ar detsamma bifallet, utom i följande punkter: Morn. 9, Litt B samt Mom. 2 och 5 Litt. D, hafva blifvit af Ridderskapet oell Adeln samt Preste-slåndet afslagna, men af de öfriga tvenne Stånden bifallna, och sålunda förfall t; Litt»
C är af Borgare- och Bonde-stånden bifallen i sina serskilda punkter eller ock lagd till handlingarne, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet uppskjutit sina beslut derom.
Mornenterna 1, 4 och 6 Litt.
B. äro af Hederv.
Bondeståndet återremitterade.
Mornenterna 1 och 4, så hafva de samma blifvit af Vällofl.
Borgare-ståndet bifallna äfvensom af Högl.
Preste-ståndet, likväl af sistnämnde Riksstånd med den förändring, att såväl, i det förra Momentet sid 24, orden: „eller ock dessa löneposter ssmmanförda så vidt möjligt är in natura, eller om helldre så åsämjes i penningar,“ som, i det senare momentet sidorna 27 och 28, orden: „så vidt möjligt är, till ett enda slag in natura, eller, om heldre så åsämjes, i penningar,“ skulle utbytas emot följande ordalydelse: „hufvudsakligeu i nafura-prestationer och till någon del i penningar.“
Då sålunda tvenne Riks-stånd, endast med ofvananförde modification i ordalydel - 4 Allm.
Besvoch Ekon.-Vhk.
Betänkande, N:o 1 IS* sen, antagit berörde momenter, nemligen 1 oell 4 af punkten Litt* B, anser sig Utskottet böra till Vällofl.
Borgare-ståndet vördsamt hemställa, att det måtte förena sig i det af Böglofl.
Preste-ståndet, i nämnde afseende, fattade beslut; i hvilken händelse Hederv.
Bonde-ståndets återremiss af ifrågavarande momenter icke lärer komma att till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Beträffandet momentet 6 Litt.
B, har detsamma af de frenne öfrige Riks-stånden blifvit bifallet, hvadan återremissen icke kan till någon vidare åtgärd föranleda.
Ank. till Exp. Utsk. den 28 Juli, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af erhållne återremisser af betänkandet JS:o 97, angående gjorda anmärkningar tid Handelssamt Fabriks- och Handtverks-ordningarne af den 22 December 1846.
Enligt Utskottet tillhandakomne protokolls-utdrag har detta betänkande blifvit af samtlige Riks-stånden bifallet, utom i följande punkter:
Handels- Ordningen. §. 24.
Utskottets hemställan* att den i denna § bestämda afgift till handelsföreningens kassa icke må, på sätt yrkadt blifvit, förhöjas, har af Högv.
Bonde-ståndet blifvit bifallen: hvaremot Höglo/l.
Borgare-ståndet ansett afgiften böra förhöjas (ill 10 rfdr.
Då således tvenne Riks-stånd stadnat emot två, lärer Allm. Besv.- och Ekon.-Ulak.
Betänkande N:o 118, 5 ilen vackla frågan om förhöjnii gen få, enligt 75 §. riksdags-ordningen, förfalla.
Yrd denna § hade Utskottet tillstyrkt Rikets Ständer att lins Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det stadgas måtte, att Konungens befallningshafvande icke må ega att meddela tillstånd till handelsbods anläggande å Jandet, innan den församling, inom hvilken handelsboden är ämnad att anläggas, öfver ansökningen derom hörd, dertill på sockenstämma lemna sitt bifall.
Betta Utskottets förslag har blifvit af Bonde-ståndet bifallet, hvaremot Preste-ståndet och Borgare-ståndet beslutat, att slutorden: „öfver ansökningen derom hörd, dertill på sockenstämma lemnat sitt bifall/' skulle ändras till „öfver ansökningen derom blifvit hörd."
Varande denna § af Ridderskapet och Adeln 'återremitterad, till följd af anmärkningar, hufvudsakligen innehållande: att en sockenstämmas beslutanderätt i detta fall icke skulle stå tillsammans med förfaltningarne i allmänhet och än mindre med näringsfrihets-förfatlningen; att Konungens befallningshafvande, som, på förd klagan, eger pröfva ett vid sockenstämma ordentligen fattadt beslut, äfven måste ega makt att pröfva, hvad verkan ett af kommunens ledamöter vid sockenstämma afgifvet yttrande må medföra; att länsstyrelserna, hvilkas skyldighet det är att upprätthålla och, så vidt de förmå, befrämja ordning och sedlighet inom länen, måste antagas i,eke lemna utan uppmärksamhet och afseende de skäl, socknemännen kunna anföra emot anläggande af handelsbod i en socken, samt alt desse sednare således hafva tillräcklig säkerhet emot befarade missbruk, derigenom, att åt dem lemnäs tillfälle att öfver ansökningen blifva hörde och mot densamma göra de anmärkningar, hvartill de finna sig befogade, hvaremot öfverlemnandet åt sockenstämmorna af beslutanderätten i dylika frågor skulle göra dem till ett slags styrelser inom riket och tillerkänna dem en makt, hvilken de icke böra ega.
Då tvenne Riks-siånd sålunda fattat ett från Utskottets förslag afvikande beslut, har Utskottet, med anledning deraf samt med fästad! afseende tillika å de hos Ridderskapet och Adeln emot Utskettefs förra förslag gjorde anmärkningar, ansett sig böra med frångående af detsamma hemställa, det behagade Ridderskapet och Adelil samt Bonde-ståndet instämma uti det af Preste- och Borgare-stånden i denna fråga fattade beslut.. 6 Allm. Besv.- och Ekon.
Utskottets Utlåtande, N:o 118.
Fabriks- och Handtverks-oråningen. § 3, morn. b. Bet af Utskottet föreslagna tillagg till detta moment liar blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet bifallet; men som Borgare och Bonde-stånden detsamma afslagit, lärer frågan derom komma att jemlikt 75 § riksdags-ordningen förfalla. §. 28.
Som Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet, med ogillande af Utskottets hemställan, att den i denna § bestämda afgift till handtverksföreningens kassa må blifva oförändrad, beslutat, alt den borde förhöjas till 5 i tdr; men Pi •este- och Bonde stånden Utskottets tillstyrkan bifallit; lärer alltså den om förhöjning af denna afgift väckta fråga likaledes anses vara förfallen. § 33.
Den af Utskottet föreslagna förändrade lydelse af denna § har af Ridderskapet och Adeln samt Preste- och Bonde-stånden blifvit bifallen, hvaremot Borgare-ståndet, som ansett Herr Norins motion, i afseende å denna §, angående sockennämnds rättighet att meddela gesällbref, icke hafva blifvit besvarad, för detta svars afgifvande till Utskottet återremitterat betänkandet.
Då sålunda Utskottets förslag blifvit af 3:ne Riks-stånd godkändt, lärer återremissen från Borgare-ståndet icke i hufvudsaken kunna till någon vidare åtgärd från Utskottets sida föranleda; men hvad beträffar ofvanberörde erinran, att Herr Norins motion icke skulle hafva blifvit besvarad, får Utskottet upplysa, att de af Herr Norin framställde anmärkningar emot denna § hufvudsakligen afse det oriktiga deri, att en lärling skulle kunna frigöra sig från de förbindelser, det behörigen ingångna lärlingskontraktet bestämmer, blott han anskaffar bevis om erforderlig skicklighet för att kunna till gesäll antages, och har motionären såsom skäl för denna åsigt, bland annat, anfört lättheten att förskaffa sig ett dylikt betyg och den bristande förmågan hos sockennämnd å landet att detsamma pröfva.
Bå nu Utskottet, med god - Ålin. Besv.- och Ekon.
Utskollels Utlåtande, N:o 118. 7 kännande af anmärkningen, tillstyrkt det stadgande, att lärling icke må lill gesäll få antagas, förrän han sitt lärlingskontrakt fullgjort, och motionären hvarken yrkat, det åläggandet för sockennämnd å landet att gesällbref utfärda måtte i allmänhet upphöra, eller i detta hänseende framställt något förslag, har Utskottet icke ansett behöfligt att serskildt ingå i>.vederläggning af ett utaf motionären begagnat skäl, hvilket Utskottet icke kunnat godkänna, då fråga här icke är om bedömmande af gesällprofvets beskaffenhet, utan endast om den persons trovärdighet och sakkunskap, som betyget afgifvit.
Stockholm den 27 Juli f848. STOCKHOL M, w. p. dalman, 1848.
Bes v.- och Ekon.-Utskctels Utlåtande j No tig. i N:o 119.
Ank till Exp. Utsk. den 28 Juli, kl. 2 e. ib.
Utlåtande t i anledning af väckt fråga om augments-räntornas jemnare fördelning. rr -L ill Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskoltets handläsgning har blifvit remitterad en af riksdagsfullmägtigen från Elfsborgs län Sven Svensson hos det Hederv.
Bonde-ståndet vackt motion af innehåll, att de till krouoskatte-rusthållshemmanen anslagna augments-räntorna, som för sistnämnde hemman utgöra ett väsendtligt stöd, äro till den grad olika fördelade, att det ena hemmanet får uppbära circa nitio rtdr banko i augments-räuta, när det andra, ehuru af sämre beskaffenhet, meri med samma onera, likväl endast åtnjuter halfva beloppet; och som detta förhållande vore serdeles tryckande för en del rusthållshemman, hvilka i allmänhet inom motionärens hemort äro svaga och icke tåla vid någon minskning i den rätt, som möjligen, enligt lag, dera borde tillkomma, så har motionären föreslagit, att någon åtgärd till beredande af en jemnare fördelning af augments-räntorna, kronoskatte-rusthållhem» manen emellan, måtte varda vidtagen.
Detta har Utskottet i öfvervägande tagit, och får fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derå, alt, som, vid indelningsverkets upprättande på 1680—talet , kronans och allmogens inbördes rättigheter och skyldigheter, i afseende på rustningen, blefvo i kneckte-kontrakten bestämda, sedan, efter föregången uppskattning, kronohemman i åtskilliga län blifvit anslagna till rUsthålls-stammurnet sorn fingo eftergift af jordeboks- och mantais-räntorna, beräknade lill ett visst dalertal, i så kallade hästeräntor, men, när på ett hemman jordeboksoch rnantals-räntorna icke uppgingo till det fastställda dalertalet, lyllnaden, under namn af augment, från ett annat hemman anvisad att utgå; så vore det en oundviklig följd, att den af motionären yrkade jemnare fördelningen af augments-räntorna skulle, om den bifölles, föranleda en väsendtlig rubbning i grunderna för indelningsverket.
Dessutom, och ehuru Utskottet icke kan bestrida motionärens uppgift, i afseende å augments-räntornas olika fördelning, bör dock Utskottet härvid anmärka, att, då ifrågavarande hemman uppskattades, den nu i ögonen fallande olikheten i augments-räntornas förhållande till vedel börande rusthålls» slammar ingalunda egde rum ; och a 11 nu mera, sedan i tidens längd den Bih, till R.
Vrot. tS.fj och 1848/ 8 Sami. 3t Tliift, f 2 Allm. Eesv.- och Ekon.-Ulskottets Utlåtande , N:o 120. ena rusthålls-stammen, under vården af idoga och omtänksamma innehafva» res händer, vunnit i styrka, men den andra, vare sig genom vanskötsel å egarnes sida eller genom serskilda tillfälligheter, blifvit försämrad, tillvägabringa en jemnare fördelning af meranämnda augmenls-räntor, eller, med andra ord, förminska dem för de bättre rusthålls-stammarne, till fördel för de svagare, vore utan tvifvel ett steg, med helgden af enskild rätt oförenligt» och anser Utskottet sig böra, under åberopande af hvad i ofvanberörde mått» är anfördt, tillstyrka, att motionen må förfalla.
Ank. till Exp. Uuk. den 28 Juli, kl. 3 e. afe
Utlåtande j i anledning af väckt fråga om utfärdandet af njr instruktion för kronof ogdarj länsmän och fjerdingsmän.
Uti ett lill det Hederv.
Bonde-ståndet ingifvet och derifrån till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet remiUeradt memorial, har riksdagsfullmägtigen från Calmar län J, P.
Danielsson fästat uppmärksamhet vid den mångfald af göromål, som tillhöra landlstatens tjenstemän, kronofogdar, län*- män och fjerdingsmän, hvilkas verksamhet icke vore ordnad genom instruktioner, lämpade efter tidens kraf, men endast bundne vid en praxis, som saknade grund i bestämda lagar.
Den för kronofogdarne sednast utfärdade instruktionen af den 9 Oktober 1688 vore, i motionärens tanka, lika ofullständig som otydlig, och i begge fallen alldeles icke svarande mot ändamålet.
Emedlertid egde nu det förhållande rum, dels att, då kronofogdarne icke medhinna sina göromål, länsmännen af dem anbefallas att indrifva restantier, förrätta utmätningar m. m., dels alt fjerdingsmännen icke sällan beordras att fullgöra hvarjehanda för tjensten främmande uppdrag, genom eftersättande hvaraf de äfventyra obehaget af ett kanzli-förhör, som, äfven om de frikänna* från ålit ansvar, leder, i och för resa tili och ifrån residenset, ofta 20 å 30 mil, till kostnader och tidspillan, utan ringaste ersättning; och har af sådana anledningar motionären föreslagit, alt instruktioner varda upprättade lör krono - Allm.
Besv. och Ef.on.-Utskottets Utlåtande, N.o 120» 3 fogdar, länsmän och fjerdingsman, på det alt hvar och en af desse tjenstemän målte bestämdt kunna känna sina rättigheter och skyldigheter.
I sammanhang med föreslående motion, har Utskottet till behandling företagit ett af herr prosten Melén till det Högv.
Preste-ståndet ingifvet, och derifrån till Utskottet remitteradt memorial, af innehåll, att en tyvärr icke alltid oskälig klagan äfven från längre tider tillbaka försports inom landet deröfver, att kronobetjeningen icke vid alla tillfällen gör allmogen rätt.
Detta förhållande vore dock, i betydlig mån, föranledt af sjelfva lagstiftningen, noin åt nyssnämnde tjenstemän uppdragit åligganden, hvilka aldrig bort med deras befattningar förenas; en anmärkning, hvaraf tillämpningen förnämligast gällde länsmansljensterna, som egentligen vore att betrakta såsom polis-tjenster, och hvilkas innehafvare det borde åligga att hufvudsakligast och i alla hänseenden söka upprätthålla ordning och beifra lagöfverträdelser, hvar ogIi en inom sitt distiikt.
Då man likväl nu åt länsmännen anförtrott att förrätta utmätningar, hade länsmansljensterna blifvit till exekutions-logdetjenster förvandlade, och det vore lätt förklarligt, alt länsmannen, när tillfälle att förtjena erbjudes, heldre, emot skjuts- och dagtraktamente, reser omkring på atmätningsforrältningar, än att han, utan ersättning, sköter de egentliga länsraansgöromåien.
Härigenom komme den mindre lönande polis-ljensten att åsidosättas för de mera indiägtiga utmätnings-förrältningarne, hvaraf följden blefve, alt rån, stölder, fylleri, lönkrögeri och oordningar af mångahanda slag, »om från alla trakter af riket, i våra dagar, så allmänt öfverklagas, sällan med erforderlig kraft och nit i tid blifva efterspanade, upptäckta och lagligen beifrade.
Härjemte har motionären fästat uppmärksamhet vid de missbruk, som icke sällan varit öfverklagade, att nemligen både kronofogdar, deras biträden, fogdeskrifvare, och länsmännen, mången gång, dels beräkna för högt lagsöknings- och utmätnings-förrättningar, och dels uraktlåta att, enligt författningarne, före afresan från förrättnings-stället, aflemna till gäldenären skriftelig räkning och redogörelse för utmätningen.
Icke kunde så beskaffade afvikelser från lag föras ali kronobetjening till last, men det vore mer än nog, om de äfven till ett ringare antal egt rum; och ju svårare det måste vara för allmogen att, i det förhållande, hvari den står till kronobetjeningen, göra sin rätt gällande, desto ömmare borde det ligga lagstiftaren på hjertat att värna folket mot missbruken af den magt, som blifvit lagd i kronobetjeniegens händer.
Under åberopande af allt hvad sålunda blifvit anfördt, har motionären »uselt sig böra föreslå: 4 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottats Utlåtande, N.o 110. l:o