Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemte framställning om den svårighet, hvarmed det ofta vore förenadt för tvenne personer att oafbrutet öfvervara ett mästerprofs genomförande från början till detsammas slut, och om deraf följande nödvändighet, att desse personer, genom aktgifvelse på en sökandes handlag, satte sig i tillfälle att bedöma, huruvida han ensam, utan biträde af andra, åstadkommit flera eller färre delar af arbetet, har Herr Bosceus yrkat den ändring uti delta moment, att åtminstone den ene af de tvenne trovärdige och oväldige män, hvilka skola intyga, att ett mästareprof blifvit af sökanden sjelf utfördt, skall vara sakkunnig i det yrke, hvarom fråga är, äfvensom och enär de fem personer, hvilka enligt berörde moment skulle 6 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 106. bedöma, huru ett mästerprof blifvit utfördt, sällan, åtminstone i de mindre städerna, kunde påräknas ega föreskrifven sakkännedom uti alla slags handtverkerier, som kunde ifrågakomma, Herr Bosceus föreslagit: att der så ske kunde bland de '"feni rättskaffens män " hvilka egde bedöma mästareprofs giltighet, minst tvänne böra vara mästare i det handtverk, hvari mästerskap sökes.
På sätt motionären anmärkt, kunna de personer, som skola intyga, att den, som företer mästareprof, sjelf förfär färdigat delta, icke utan särdeles stor svårighet öfvervara genomförandet af hela profvet.
Det torde derföre vara nödigt, att de, eller åtminstone en af dem, eger den kännedom i det handtverk, hvaruti mästareprof göres, att han af den sökandes beteende och handlag under vissa delar af arbetet kan pröfva hans färdighet och förmåga att fuMgöra profvet.
1 anseende härtill får Utskottet vördsamt tillstyrka: att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om den ändring uti ofvanberörde moment att af de tvänne trovärdige och oväldige män, hvilka skola intyga, att mästareprof blifvit förfärdigadt af den, som detsamma, för vinnande af mästareskap, företer, minst en bör vara sakkunnig i det yrke, hvaruti mästerskap sökes.
Deremot och enär det förhållande kan inträffa, att i stad, der mästareprof företes, för vinnande af mästerskap i ett handtverk, icke finnas tvänne ojafvige mästare i samma handtverk, afstvrker Utskottet motionärens förslag att af de fem rättskaffens män, hvilka ega bedöma mästareprofs giltighet, minst tvänne skola vara mästare i det handtverk, hvari mästerskap sökes. 26 ,§*.
I afseende å denna § har Herr Hjerta, Lars, anfört, hurusom syftemålet med det deruti förekommande stadgande, hvarigenom rättigheten för hvar och en att med lofligt arbete sig sjelf försörja, vore erkänd, i betydlig mån motverkades eller försvårades genom den föreskrift, hvarigenom försörjningsrätten gjordes beroende af en föregående serskild anmälan hos offentlig myndighet med tillhörande lösen af tillståndsbevis; och då kostnaden derför vore betungande för de vanligen obemedlade personer, som sökte tillstånd att utöfva en sådan rätt, och den anmälan eller uppgift, som i allt fall måste ske vid mantalsskrifningen, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 106. 7 lemnade tillräcklig ledning för den derpå följande taxering, har motionären föreslagit, ali omförmälde § måtte förändras till följande lydelse: ”Ästundar någon att, efter hvad i 12 § säges, handtverk eller annan handtering såsom försörjningsmedel utöfva, ege rättighet dertill utan föregående anmälan.”
Då likväl en dylik anmälan är nödig dels i och för verkställandet af föreskrifven taxering, dels för rättelse och kontroll i afseende å den afgift, som, enligt 14 § 2 morn., i stad bör utgå, och dels för erhållandet af statistiska upplysningar, samt en sådan anmälan jemte lösen för den derpå följande resolutionen — en lösen, som blott i stad eger rum — medför endast en obetydlig kostnad, hvarifrån den till och med är befriad, hvilken om sin fattigdom kan förete vederbörandes intyg, får Utskottet hemställa, att Herr Hjertås berörde förslag ej må till någon åtgärd föranleda.
Ändring i denna § har jemväl blifvit påyrkad af Hr Boscetis, som föreslagit, att vid ansökningar om handtverks idkande, såsom försörjningsmedel, handtverks-förenings-bevis öfver derstädes styrkt skicklighet skall bifogas; men på de skäl, Utskottet här ofven anfört för afstyrkande af ifrågasatt ändring uti 1 mom. af 12 § tillstyrker Utskottet, att berörde förslag må förfalla. 28 §.
Hr Bosaeus har föreslagit de ändringar i denna §, ”att det deri bestämda vite af 3 rdr 16 sk. banko må till hälften nedsättas, samt ehvad så skedde, eller vitet hibehölles, föreskrift mätte meddelas Magistraterne att uti tillstånds-resolutioner å handtverks- och fabriksrättighet erinra om en sådan vites påföljd; äfvensom att den stadgade afgiften till fabriks- och handtverks-föreningens kassa måtte, i städerne utom Stockholm, bestämmas till 5 rdr banko; men då omförmälde vite af 3 rdr 16 sk. icke skäligen bör anses högre än som vederbör, och, enligt Utskottet meddelad upplysning, de tillstånds-resolutioner, som af Magistraterne utfärdas å rättighet att idka sådan näring, för hvilken efter § 14 mom.
1 borgerliga utskylder erläggas, pläga innefatta föreskrift om så väl ifrågavarande anmälan, som den för underlåtenhet deraf stadgade påföljd; hemställer Utskottet, att motionärens framställningar om nedsättning af vite och om föreskrifts meddelande rörande samma vites omförmälande i tillstånds-resolutionerne må lemnäs utan afseende; hvaremot och då, beträffande yrkandet om den uti förevarande § bestämda afgifis förhöj - 8 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotlets Utlåtande, N:o 106. ning, samma afgift, som hvad Stockholms stad angår, på vederbörlig ansökning redan blifvit ökad till 6 rdr 32 sk. banko, i allmänhet befunnits otillräcklig, Utskottet föreslår, att Rikets Ständer måtte, i underdånig skrifvelse, hos Kongl. Majit förnya sin vid sednaste riksdag framställda anhållan om samma afgifts förhöjning från 2 till 5 rdr banko för handtverks-föreningarne i städerna utom Stockholm. § 32 och 34.
Förändring uti de stadganden, som dessa §§ innehålla, har blifvit påyrkad af Hr Bosccus, som, jemte framställning om nyttan af formliga arbets-kontrakter emellan mästare samt deras gesäller och iärlingar och om de olägenheter, som underlåtenhet att sådant kontrakt uppgöra, medförde, föreslagit: ”att vid gesälls, lärlings eller annan arbetares anställande å verkstad, kontrakt ovilkorligen skall på det i dessa §§ föreskrifna sätt uppsättas, inefattande, dä handtverks-arbetaren är till myndig ålder kommen, samt hvad angår gesäll, äfven om denne är omyndig, en ömsesidig uppsägningsrätt af fjorton dagar, i händelse arbets-kontraktet blifvit för längre tid än denna uppgjordt; samt att detta kontrakt skall af mästaren vid lämplig vites påföljd inom viss kort tid efter detsammas uppgörande, jemte arbetarens passhandling eller annat betyg hos stadens Polismyndighet uppvisas och påtecknas.”
Då uti författningen, en antydan blifvit gifven om upprättande af sådana arbetskontrakter, som motionären afsett, så synes Lagstiftaren hafva vidtagit all den åtgärd, som i detta afseende är lämplig, helst en föreskrift, att vid antagandet af gesäll eller lärling, arbets-kontrakt ovilkorligen skall uppgöras, dels icke lämpligen låter sig verkställas, och dels kan vara stridande emot så väl mästares, som gesälls och lärlings önskan och fördel.
Den föreslagna anmälan hos Polismyndighet af gesälls eller lärlings antagande, och föreskriften om uppvisandet af hans passhandling hos samma myndighet, torde, i anseende till de i 40 § 1 mom. gifne stadganden, icke vara af behofvet påkallade.
Utskottet afstyrker alltså berörde förslag. $> 33.
Af Hr Bosceus har den ändring i denna § jemväl blifvit föreslagen, att, med upphörande af Socken-nämnds rätt att utfärda gesällbref, det för antagande till gesäll måtte före - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 106. 9 föreskrifvas såsom vilkor, att nöjaktig och till beskafTenheten uppgifvet samt af handtverksförening bestämdt arbetsprof blifvit af sökanden sjelf fullgjordt, enligt betyg af två trovärdige och ojäfvige män, af hvilka helst båda, men åtminstone den ena, vore mästare i samma yrke; hvarjemte tillförlitligt vitsord borde bifogas, att sökanden kunde skrifva läsligt och räkna qvatuor species i enkla tal.
Då det med visshet kan antagas, att på landet i allmänhet personer icke finnas med den erfarenhet och insigt i handtverksyrkena, som erfordras för att utfärda och till behörigheten kontrollera dé vitsord om färdighet och kunskap i samma yrken, som skola företes af de personer, hvilka till erhållande af gesällbref sig anmäla, samt befaras kan, det rättigheten att utfärda gesällbref vid detta förhållande kan varda af sockne-nämnderne missbrukad, för att, genom meddelande af sådane till kringvandring berättigande intyg, ifrån socknarne skilja personer, hvilka anses eljest kunna falla dessa till last, tror Utskottet, att berörde socken-namnderne tillagde rättighet desto heldre bör och kan upphöra, som saknaden af gesällbref icke utgör hinder för mästerskaps förvärfvande och verkstads hållande; hvadan Utskottet tillstyrker, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om den förändring af 33 § uti Handtverks-ordningen, att orden: ”eller, om han är boende på landet, af vederbörande Socken-nämnd,” varda derifrån uteslutne; hvaremot och enär Utskottet, som dels anser den uti ifrågavarande § stadgade kontroll å gesälls skicklighet i yrket vara tillfyllestgörande, om den behörigen handhafves och dels förutsätter att, efter folkskolornas införande, någon till 16 eller 18 års ålder kommen person icke kan sakna färdighet att skrifva läsligt eller kunskap att räkna qvatuor species i enkla tal, får vördsamt hemställa, det motionärens förslag alt för gesällbrefs erhållande skulle erfordras arbetsprof, äfvensom bevis om färdighet i skrifning och insigt i räkning, icke må till åtgärd föranleda. 40 §.
, Derjemte har Hr Boseus föreslagit, att de i lista och 2:dra momenten af denna § bestämda vitén måtte till hälften nedsättas, samt att handverksarbetare, hvilken af en Bih. till II.
Prot. 1850—51. 8 Sami. 23 Haft. 2 10 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 106. eller annan anledning blifvit från sin mästare skild och saknade arbete inom samma siad, icke skulle få längre än högst fyra dagar derstädes qvarstanna, med mindre polismyndigheten på stället finner arbetarens försörjningsutvägar eller andra förhållanden sådant medgifva.
Å ena sidan är det af vigt, att vederbörande auktoritet får sig bekant hvilka personer, som i hvarje samhälle inkomma, äfvensom att tillräckligt band finnes för upprätthållande af ordningen, men å den andra sidan är det i allmänhet en hvar obetaget att välja den vistelseort, som han för sin utkomst sjelf kan bestämma, utan att vederbörande myndigheter deremot ega lägga några hinder.
Med afseende härå samt då särskilda föreskrifter äro gifna om försvarslösa personers behandling, finner Utskottet icke skäl att åt hvad motionären, på sätt nyss är nämndt, föreslagit, tillstyrka bifall. 44 §.
Jemte uttalande af den mening, att Lands- och Stads-fiskaier äfvensom Krono-betjente i allmänhet ej skulle, enligt denna §, hafva ett bestämdt åliggande utan blott rättighet alt åtala öfverträdelse!- af de i Handtverks- och Fabriks-ordningen gifna föreskrifter, har Hr Hesselgren föreslagit, att §:en måtte i så måtto ändras, att densamma komme att innefatta ett bestämdt åläggande för sådane tjenstemän att beifra öfverträdelser af författningen; men då det ostridigt tillkommer allmän åklagare,' att med de undantag, som serskildt äro stadgade, beifra alla förbrytelser mot gällande lagar och författningar, derest de äro af honom kända eller eljest behörigen anmälas, och underlåtenhet deraf måste anses såsom tjenstefel, hvarå laga ansvar följer, anser Utskottet nämnde förslag böra förfalla.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 106. 11 Emot Utlåtandet reserverade sig
Hr Silfverstolpe, F. O., enär Utskottets deri gjorda tillstyrkanden innebure icke allenast ett tillbakagående till de förhållanden, som före utfärdandet af 1846 ars författning vöre för handen, utan ett ännu större inskränkande uti näringsfriheten.
> Dessutom anfördes följande Mteservntint».
Af Hr G O. Sundblad, ”Genom tillstyrkandet af en sådan förändrig i § 3 mom. b. har Utskottet tydligen röjt en syftning att söka ånyo väcka till lif de gamla, vårt näringslif och vårt nationella välstånd så länge hindrande skrå inrättningarne.
.lag kan ej föreställa mig att sådant kan vara nyttigt, hvarken för landet i allmänhet, för städerne serskildt, eller ens för de enskilde, hvilka förledda af oriktiga begrepp om de rättsgrunder, hvarpå samhällsmedlemmarnes inbördes förhållanden måste hvila, om ej den ena klassen, den ena individen skall undertryckas af den andre, låta sig dåras genom falska förhoppningar på fördelarne af företrädesrättigheten, som i verkligheten måste inbringa dem alldeles motsatta resultater, än de väntade.
Utskottets pluralitet vill återställa mästerskap för alla slags handtverk och slöjder, utom byggmästare- och murmästare-yrkena: således en återgång till hvad nationen under sekler önskat alskatlådt!
Alla de långa och mödosamma striderna, som fördes innan Handtverks- och Fabriks-ordningen af den 22 December 1846 lofvade att lyckligt afsluta freden i våra näringar, skulle då varit förgäfves, och de skulle återbörjas, midt under det att hela svenska folket känner sig med fredstillståndet ganska belåtet, med undantag af några få, sjelfve i den föråldrade skråinrättningen fostrade och bildade personer.
För det att dessa äro hängifna åt densamma, med ett slags barnslig kärlek, som döljer för dem sjelfve deras obillighet mot sina medmenniskor och deras misstag om sin egen fördel, skulle
Lagstiftaren framträda mot hela nationens öfvertygelse om behofvet af jemlikhet i medborgerliga rättigheter och om nyttan af all med samhällsordning förenlig frihet i användandet af kunskaper och arbetsskicklighet?
I sanning, dessa fordringar äro lika oväntade, som obetänkta. 12 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N;o 106.
Man kunde visserligen invända emot förändringen, alt den lag ruan önskar sålunda afskaffa är så ny, att dess verkningar icke hunnit tillräckligt visa sig, ehuru jag vågar påslå alt de för den tänkande och fördomsfria delen af folket redan ”tillräckligt"’ visat sig välgörande; men jag vågar derjemte påstå, alt den nu gällande lagen redan är nog gammal, för att ej kunna borttagas, utan att kränka nära nog en hel ung generations rätt.
Redan innan 1846 års förordning utkom halva några yrken varit befriade från mästerskapstvånget och de, som genom den blifvit det, hafva dock snart i fem år varit det.
Man kan således antaga, att dels förut, dels nu, en ganska betydlig personal ingått i desamma, under försäkran, alt vara och för sin del blifva befriade från detta band, hvilket i min öfvertygelse snarare borde alskaffas för alla, än åter utsträckas till flera.
Eller hafva \i icke sett de handtverk, som blifvit frigjorda derifrån, t. ex. garfverier, färgerier, vagnmakerier, m. fl., under benämning fabriker, tilltaga så väl i välstånd som skicklighet.
At deni hafva egnat sig dels förläggare med kapital och kunskaper, dels ynglingar med god uppfostran och underbyggnad; åt deni hafva föräldrar i bättre samhällsvilkor öfverlemnat sina söner och i följd af allt detta har en bättre ställning inom dem uppstått.
Men dessa handtverk äro alltför få, att emottaga den del af det unga slägtet, som skulle villigt egna sig åt näringslifvet, om det erbjöd dem en friare och anseddare verksamhet, men som nu af hindren derför, så att säga, tvingas att egna sig åt embets- och han dels-banorna, hvarigenom der en trängsel uppstår, som är skadlig både i allmänt och enskildt afseende.
Att utvidga antalet af dessa handtverk vore en verklig välgerning, som lagstiftaren gjorde åt både staten och familjerna.
Huru ser det deremot ut i de handtverk, der ännu vissa prof och läroår erfordras?
I allmänhet lefva de ett tynande lif, om ej händelsevis en och annan ting och driftig man lyckas 'ställa sin - rörelse nästan på fabriksfot. { dem insättas nästan inga andra barn än sådane, som sakna föräldravård eller den underbyggnad, som erfordras för att draga nytta af slöjd- eller söndags-skolorna, och de som ditsättas, hafva sällan den serdeles fallenhet för yrket, som är önskvärd och nödig, emedan slumpen oftast bestämt deras öde.
De vandra från det ena yrket till det andra; och då de slutligen stanna i ett såsom gesäller, så ega de möjligen någon arbetsfärdighet, men sakna oftast ohjelpligt all verklig konstskicklighet, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, Nto 100.
13 all artistisk förmåga och alla de ekonomiska kunskaper, som erfordras för att ordna all större handtverksrörelse.
Såsom det ännu är, kännes således olägenheterna af de qvarvarande skrå-banden, derigenom att de bildade klasserna icke ingå uti en stor del handtverk, lill hvilka de eljest säkert skulle egna sig, hvaremot de blifva till stor del tärande medlemmar i samhället.
Föräldrarne insätta sina barn i handeln, eller skuldsätta de sig för deras studier, hvarigenom, då de högre läroverken egentligen afse embetsmanna- och prestbildning, en skara embetssökande bildas, hvaraf en stor del, då de en gång på gamla dagar få en tjenst, äro så skuldsatte, att de sällan blifva moraliskt goda menniskor och pålitlige tjenstemän.
Jordbruket, som behöfver armar, saknar deremot de många, som, utan förberedande kunskaper, inkasta sig i handtverken, för att der tillbringa ett hopplöst lif, i ständigt beroende af andra, äfven om de upphinna mästerskapet; ty utan förlag, utan förbindelser, utan kännedom om yrkets, så att säga, yttre ekonomi — konstförbättringar oell fördelaktiga uppköps- och afsättnings* bruk, m. m. — äro och förblifva de ändock endast trälar åt dessa kapitalister, som de så enfaldigt äflas att afhålla från handtverks-lifvet, men hvilka likväl deri skulle kunna gagna, på det för allt folket lyckligaste sätt, genom de förbättringar i till verkningssätt, de kunde åstadkomma; de många händer de kunde sätta i rörelse; de billigare priser de kunde lemna, o. s. v. Inom handtverksklassen klagas öfver den fattigdom, som i allmänhet skall råda, och för hvilken man skyller de sednare författningarue.
Men har då ej samma klagan förts i all tid, äfven under skråtvånget?
De fleste mästare inom rikets städer, när hafva de väl haft större förlag än de vanligen afyttra vid första marknad, der de med en ringa förtjenst, ofta utan, afsätta sina tillverkningar.
Få hafva derigenom så mycket förlag, som behöfves till dess de för nästa marknad fått något åter färdigt, ty lefnadskostnaden har fordrat sin del.
Snart äro de åter i skuld — och vanligen på allt svårare vilkor.
Slutligen stanna de redlösa ändock i kapitalistens händer; men detta sker då, icke i den tid då de ännu halva kraft och framtid, utan då de redan börjat digna under de bekymmer, som deras osäkra ställning ådragit dem.
Huru många tusende familjer skulle icke varit lyckliga och burgna, om deras stöd såsom duglige verkmästare och ordentlige gesäller arbetat åt förläggare med kapitaler och kunskaper, i stället att under ett falskt sken af att vara egna mästare, saknat både förlagets kraft och kunskapernas biträde ? 14 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottels Utlåtande, Nto 106.
Svaret härpå kan dagligen erhållas af många arma, som, förledda af falska förhoppningar, länge trott att skråordningar och bönhasjagter kunde trolla fram ett välstånd, hvilket blott arbete, underbyggnad, sedlighet och sparsamhet kunna frambringa.
Jag anser såsom en pligt emot mina medborgare, emot de orter jag representerar, ja emot sjelfva dem, sorn ännu dåra sig med hoppet att skråtvång skulle lättare förskaffa dem arbetare och arbetsförtjenst och välstånd, att bestrida Utskottets förslag i detta afseende, ty det skulle neddraga de nu sig förkofrande handtverkare i samma sorglöshet, samma armod och samma oförmåga, som de, hvilka ännu dväljas i lemningarne af det gamla skråväsendet.
De skulle, likasom dessa, få sämre arbetare, svårare arbetsförtjenst och förlora det lif, den friska kraft, som de nu börja utveckla.
Om man ej vill utsträcka befrielsen för mästareprof till alla, må man åtminstone förblifva vid^hvad som nu finnes stadgadt.
Det skall snart öfvertyga enhvar, att detta i framtiden bör blifva lag för alla.
Hvad angår den ändring, som i § 23 morn.
1 blifvit tillstyrkt, åsyftande en skärpt kontroll på mästareprofven, anser jag att allmänheten långt säkrare utöfvar kontrollen efteråt.
Konsumenten är den säkraste kontrollören.
Hvad säkerhet lemnar väl mästareprofvet?
Hvad betyder ett stycke, som han sjelf gjort, om han sedan såsom mästare begagnar dåliga arbetare och dåliga materialier o. s. v. Att lemna den sökande till förutvarande mästares godtyckliga bedömande, hotar den enskildes rätt.
Och om äfven andre deltaga i bedömmaudet af profven, så känner en hvar hvad inflytelse ”männen af facket” gerna utöfva vid dylika frågors afgörande.
Huru många skickliga gesäller hafva icke genom afundsamrna ”besigtningsman af yrket,” blifvit uppehållna och huttlade och sedan de i väntan på utgången fördrifvit sin tid i sällskapandet med blifvande embetsbroder, slutligen då de för mästareprofvet inbesparade penningar tagit slut, varit redlöse och arbetslöse, ofta förstörde till lynne och seder?
Det är delta förhållande och den opålitlighet i uppfyllandet af åtagne arbetsförbindelser, som till stor del vållar alt handtverkerierne i städerne vida mindre anlitas än de eljest skulle blifva det.
Många förmögna familjer, i synnerhet på landen, inskränka sina behof för det obehag det medför att hafva med dem att göra, då vanligen förskotterna blifva det vissa och arbetets fullföljande det ovissa.
De förskaffa sig heldre, om ock med större kotsnad, utländska saker eller begagna egna arbetare.
Med Allmänna Besvärs- och Ekon omi-Utskottets Utlåtande, N:o 106.
15 ett ord: äfven i det fallet är det bästa, att åtminstone stadna vid hvad det är: och jag förmodar, att Rikets Ständer icke eller nu skola, sedan Irågan derom vid sista riksdagen förfallit, besluta i 28 § den föreslagna betydliga förhöjningen i afgiften till Fabriks- och Handtverks-föreningarnes kassor, som skulle blifva serdeles tung för mängden af sig genom handtverks-arbelen försörjande; liksom jag hoppas att Regeringen i alla fall skall låta allt förblifva, hvad 1846 års Förordning angår, i sitt nuvarande skick, på det erfarenheten må visa hvad verkan den för våra haridtverksnäringar under tiden kan utöfva.
I detta afseende äro flera städers exempel och hela den öfriga befolkningens belåtenhet med densamma en borgen, att förändringarna åtminstone icke böra blifva återgående till det gamla, utan snarare framgående till en större frihet.
Besvärs- och Ekon.-UIsko Hels Memorial Ro 107, och Betänkande Ro 108. 1 N:o 107.
Ank. till Exp.-Utsk. den 30 Maj 1851, kl. 1 e. tn.
Memorial, angående minskning i Utskottets kansli'personal.
Sedan göromålen inom Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet i den mån minskats, att af Utskottets kansli-personal en notarie blifvit umbärlig samt äfven från Utskottets tjenst entledigats vid April månads utgång, så har Utskottet skolat sådant hos Rikets högloft.
Maj 1851. rST:o 108.
Ank. till Exp.-Utsk. den 30 Maj 1851, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion, dels om utarbetande af ett nytt Apotheks-Reglemente, dels om nedsättning af Medicinal-Taxan, samt dels om förändrande af gällande stadganden, rörande Apotheks-Frivilegkr.
Från hedervärda Bondeståndet har till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet blifvit remitterad en af riksdagsfullmäktigen Anders Gustafsson från ÖsterBih. till R.
Prot. 1850 $ 1851. 8 Sami., iU Hä/t. 1 2 Allm.
Besvärs- och Ekon.-Ulskoltets Betänkande, K:o iOS. göthlands län väckt motion, hvaruti han anfört, att prisen å läkemedel under loppet af sednare årtiondena oupphörligt stigit, derom man öfvertygades vid anställande af jemförelse emellan de serskilda under tiden utfärdade medicinal-taxor, samt att denna prisstegring icke uppkommit naturligt, genom fördyrandet af råämnen och arbete, utan till följe af det förhållande, att apothekarne, utan hinder från auktorilelernas sida, tillåtits egenmäktigt bestämma prisen på de så kallade apotheks-privilegierna.