Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Rector skall utan appell kunna detta bestämma; således är åt den illa sinnade tillfälle medgifvet tili väld, och den vältänkande skall stå rådvill.
Stadgandet skall inskränka de studerandes antal allt för mycket.
Hittills hafva mindre väliottade föräldrar dock genom ansträngning någon tid kunnat uppehålla sine barn vid Scholan, hvilka sedan tagit sig sjelfva fram.
Äfven alldeles utfattig ungdom har gjort uppseende i studier och kommit fort på Lärdomsbanan.
Inkastet, att ett fattigt och välartadt barn alltid finner någon bemedlad välgörare, skall väl vara sannt; men mindre troligt är, att den sistnämnde vill förbinda sig att fortfara med sine välgerningar under alla förändringar, som kunna föregå i hans egna omständigheter, eller i den understöddes förtjenst af hjelp.
Om ock någon finnes beredd till en sådan förbindelse, ty en förbindelse måste det vara, så kan dock hans förmåga att ytterligare hjelpa upphöra.
Skall då Lärjungen förvisas ur Scholan, om han ock ger det bästa hopp om sig?
Härom är ingenting stadgadt.
Fattige scholbarn hafva, till en början genom uppassning, sedan genom barns undervisning, försörjt sig.
De af 564 Eesv. och Ekon.
Regenter och enskilcle till Läroverken an* slagne Stipendier visa ock, alt desse äro inrättade, lika så väl för de fattige, om icke mest för dem.
Den förmögne finner alltid utvägar, att gifva sina barn undervisning.
Af samma syftning, att utestänga den fattige, skall äfven samma Sectrs och Cap:ts 6 §. vara; ”ty den fiirmögns later alltid sine barn begynna deras undervisning vid en lägre ålder.
Då den fattige deremot vill studera, sker det först, sedan han sjelf begynnt känna beholvet, nyttan och behaget af kunskaper, samt då han begynt att kun* na råda sig sjelf; och detta inträffar sällan före 15 års ålder; Också hafva de fleste fattige, som arbetat sig upp, begynt stadierne efter 20 års ålder.
Stadgandet underkastar den fattiges rätt till uppfostran det fullkomligaste godtycke.” ”Att, hvilket man velat förebygga, många händer dragas
Lån näringarre och den tärande hopen ökas, på den närandes bekostnad, anser väl Longberg betänkligt, men inser ock, att medlet, man vill bruka mot det onda, gör det ännu obotligare.
Ty hvarföre är en studerad person genast ryckt från den arbetande hopen?
Emedan han anser sig för god att arbeta.
Befästes nu detta högmod genom en gräns, hvarinom rättigheten att få bildning fjettras, så växer det beständigt, då deremot denna Besv, och Ekon.
565 dumma fördom, att man genast är upphöjd öfver den arbetande classen genom litteraire uppfostran, endast kan försvinna derigenom, att denna uppfostran allt mer göres allmän.
”Omöjligheten, att för alla studeran da personer tillskapa nya tjenster, skall en gång inträffa; ett öfverskott' a£ dem, som fått vetenskaplig bildning, skall sluteligen tvingas att återgå till näringarne, och sammanblandning sålunda ega rum.
Detta är vida önskansvärdare, än att de Studerandea antal måtte inskränkas, genom alla fattiges stängande frän vetenskaplig uppfostran, såsom
Scholordningen visar sig åsyfta.’’ ”Det är ganska consequent gjordt, att, under det man stanger Lärdoms-Scholorna för de fattige, öppna för dem en mängd så kallade närings-Scholor och andra mindre tillflyktsorter.
Desse mindre Scholor hafva sitt stora värde, om de äro väl inrättade, men äro ändock ett dåligt surrogat för tillfället att inhemta all slags, äfven en högre, bildning.’’
Om det skulle inträffa, att en på en gång fattig och oduglig Gosse kom in i en Lärdoms-Schola, vora deri icke mera ondt, än attén sådan rik befanns der; den förre blefve snart öfvergifven och måste lemna ett ställe, dit han ej hörde, den sednare skulle tilas och uttrötta Lärare och kamrater.
Det onda hjelper 566 Besv. och Ekon.
Betänhanden. sig således sjelf utan alla förhatliga undantagslagar.
” Vid remissen tilläde Longberg: ”att, då uppmärksamhet tillika fästes pä de betydliga bidrag, hvarmed Läroverken af Bondeståndet eller allmogen understödjas, vore det än mera förvånande, att finna scholordningen byggd på grunder af så illiberal beskaffenhet."
Danielsson börjar med en yttrad tvekan om scholordningenslämplighet i allmänhet.
Han ogillar ock l Sect. 5 Cap. 4 §• och anser detta stadgande i synnerhet otillbörligt i en tid, då så många, utan eget förvållande, råkat i olyckor, hvilka skola känna sin belägenhet så mycket olycfeligare, som deras barn stängas från bildning, hvars högre värden just behöfvas och bäst visa sig i att bära olyckan.
Den fattige, med klent hufvud, ger sig icke in på en bana, der han har att kämpa med dubbla svårigheter*, den fattige åter, som af naturen är danad för vetenskaperne, äggas af nöden och får en större 6nergie i arbetsförmåga.
Det säkraste hindret, mot för stort tillopp af ansökare till tjenster, är stränghet i fordringarne och rättvisa mot alla.
Danielsson tror sig ej behöfva nämna, huru litet den garantie för Lärjungens möjlighet att uppehålla sig vid Läroverket Beit), och Ekon.
567 hvilken Uppfostrings-Committéen fordrat, betyder i en tid af osäkerhet och obestånd.
Scholordningen skall öfverhopa den första undervisningen med allt för många oJikartade ämnen.
Så har den, för de lagra Apologist-scholorne, ej mindre än 11 serskildta läroämnen och deribland 5 språk, ehuru det skall vara otjenligt att börja med flere på en gäng.
Den allmänna Historien, dervid naturligtvis nybegynnare ej kan sysselsätta sig med annat än det aldra allmännaste, skall ej kunna för det unga sinnet erbjuda något serdeles interressant.
Fäderneslandets borde i stället begagnas.
Fordringarne på kunskaper skola ej heller stå i jemnt förhållande till ungdomens successiva uppflyttning i classer.
Såsom exempel anföres, att för Lärjungens uppflyttning från andra till tredje afdelningen, i högre Apologist-schola, fordras, att han i Mathematiken kan göra fullkomlig reda för första Boken i Euclides; men för Lärjunges flyttning ifrån Rectors-Classen i högre Lärdoms-schola till Gymnasium,fordras icke heller mera i denna vetenskap.
Endera föreskriften måste vara origtig.
Samma missförhållande skall ock råda i anordning af tiden för hvarje vetenskap.
Enligt den, äro, i högre Lärdomsschola, hvarje vecka, åtta timmar föreskrif* ne för läsning af Mathematik, som i de lägre afdelningarne vill säga Arithmetik, 563 Besv. och Ekon.
Betänkanden. och det alla afdelningar igenom; för Historien deremot, hvars fält är mycket vidsträcktare, och som närmare interesserar Lärjungen, äro endast 2:ne timmar föreskrifne; Och, för geographien, en timma i da lägre afdelningarne.
Danielsson klandrar, ur samma skäl som Longberg, usta Sect. 5 Cap., 6 §.
Ett sednare studium skall vara bättre än det tidiga} och det sednare likna den tidiga frugten, som vissnar, innan den hinner att mogna.
I befordrings-lagen, 5 Sect,, skall godtycket vara upphöjdt till
Lag; befordrings-skälen skola vara vacklande, och Biskop och Consistorium ega frihet att lemna endast sä mycken uppmärksamhet åt dem, som om' ständigheterna gifva vid handen.
Då, enligt 5 Cap. g Biskop och Consistorium ej äro bundne vid iakttagande af de betyg, sökanden, öfver på andra ställen aflagde prof, erhållit, kan strid uppstå mellan denna autoritet och dem, som förut pröfvat, och tillfälle för godtycke är öppnadt.
Stadgandet i 5 Cap. 1 §., att Biskopen först afgifver sitt yttrande, hvilken han utnämner, öfverensstämmer ej med ordningen i andra Verk, der de yngre Ledatnöterne först afgifva sina röster, och Ordföranden sir. sist.
Danielsson anser mindre betydligt, hvad som blifvit stadgadt, angående afgiften, till särskilde cassör, vid särskildt© Besv. och Ekon.
569 tillfällen, fordrar det dock rättelse, att emellan rik och fattig ingen skillnad är gjord.
— Till Gymnasii Bibliotheks-Cassan betalar Prest, äfven efter sin död, och under lifstiden, för hvarje avancement.
Revisionens nytta skall vara tvifvel underkastad.
Dess egentliga är att utarbeta tabellariska uppgifter och underrättelser om Läroverkens tillstånd, hvilken förrättning dock af Ecclesiastique Expeditionen kan verkställas, om uppgifter frän Consiatorierne infordras.
Kommer Revisionen till stånd, så blir, enligt
Danielssons ord, utan tvifvel förhållandet med densamma, som med alla offenteliga autoriteter, hvilka i sine åtgärder att afhjelpa allmänna olägenheter, likasom i upplysning, alltid korn* ma långt efter den enskilda speculationen.
Motionairen anser de nu anmärkte fel vara tillräcklige, att hos Nationens Representanter verka öfvertygelsen, om nödvändigheten af en sträng revision och förbättring af Scholordningen, och föreslår, för ändamålet, tillsättande under Riksdagen af en Committée af sådana män bland Nationens Representanter, som, genom ett af allmänna opinionen erkändt anseende för grundlig lärdom, kunna anses berättigade till detta förtroende.
Uppfostrings-Committéen, som kostat Staten betydligt, bordt arbeta fortare och 1818 gjort ringa afseen - 57° Besv. och Ekon.
Betunkanden. de på ganska förtjente tnäns högt yttrade ogillande af Gommittéans förslag, nu upplösas, såsom den der förlorat den tänkande allmänhetens förtroende.
I hvad Longberg och Danielsson ananfört, instämde Anders Joachimson från Östergöthland, Anders Andersson från Skaraborgs Län, Eric Påhlsson från Elfsborgs Län, jemte flere ståndets Ledamöter; Nils Månsson äfven i den omständighet, att Kongl, UppfostringsCommiltéen borde upplösas.
Det har ej kunnat undfalla Utskottets uppmärksamhet, attén och annan af Motionärerne förglömt det sedan sistlidne Riksdag ändrade förhållande, att
Scholordningen icke längre är ett af enskilde gjordt förslag, öfverlåtet till en i sak och form obunden granskning, men nu, såsom en af Kongl. Maj:t lill efterrättelse anbefalld allmän författning, ålägger den laggrannheti pröfningssätt, hvilken höfves Riksens Ständer och säkert vinner deras önskan om förbättring.
Uppfostrings-Gommittéens åtgärd nied detta arbetes författande är slutad och kan ej nu mera blifva ett föremål för klander eller försvar inför Rikets Ständer.
Ut - Besv. och Ekon, Utsk, Betänn anden, 571 skottet har från början velat antyda denna sin åsigt.
Då Kongl. Majit
Nådigst behagat i tryck meddela allmänheten UppfostringsCommitiésns anvisning och råd till Lärare, om sättet att verkställa scholordningen, såsom ett bihang till densamma, har hans Kongl. Majit tillika täckts förklara, att sådant skett utan dliggande för vederbörande att ställa sig samma anvisningar och. råd till ovilkorlig efterföljd.’'
Man må i detta Bihang finna en och annan bristfällighet, välgerningen är dock dabbel, att den, som skall utöfva scholordningen, fått en i flere fall upplysande ledning, och att han dervid eger det egna omdömets frihet till sjelfverksamhet.
Icke af samma vishet hade det varit, att, såsom Herr Hammarsköld velat, blanda om hvarandra Lagbud och råd, således det ovilkorliga och det vilkorliga.
Utskottet ämnar, då det skall utlåta sig ofver gjorde Motioner om industriescholor, yttra sin mening, huru vida det åligger staten, att bereda bildnings anstalter för särekildte yrken, och inskränker sig till att, vid fråg3n om lämpligheten af de så kallade Apologistscholor, och huru vida indelningen i Lärdoms- och Apologistscholor innebär, att den högre vetenskapliga odlingen skulle utesluta all medborgerlig bildning, nu endast tillkännagifva, att denna indelning redan längst för detta så vida egt rum, som hvarje 572 Best), och Ekon.
Trivial-schola haft sin Classis Scribarum, Hakne- eller Apologist-class, hvilken sednare, vid ökadt behof, understundom fått en till bredvid sig.
De lägre Apologistscholor, Kongl.
Scholordningen stiftat, äro egentligen förutvarande eå kallade Pcedagogier, sorn blifvit utvidgade; och, der Lärdoms-schola linnes, sortera, nu som förr, Apologisterne under Lärdoms-scholans Rector.
oc/r Letärikariden uncler liilisda^en i 8toeIv^oIiri 1828—182^- ak 8106LH0I.N, Ir^clite Iios IlökLLko, 1829. 8tst8- oell Lanlro-Ilt8liott6N8 Vtlätgncle i anleclninF sk X.
N:t8 till k. 8t:r 6en 26 l^ovemlier 8i8tliäit är 1828 allätns, sk 8smteli^s IliIi88tLn66N till Drotten remitteracle, lXä^iZs 8lirikvel8e, snA:6e N^ntvärclet8 upvrättbällgn6e, mecl liers i 8amm»nl,griA ^ermecl till IIt8liotten remittersäe 6N8lLilcl6 aniorgnäen i ämnet. !^ongl.
IVIaj:t bar, uti dess vkvanberörde Xadiga skrifvelse, tillkännagikvit att da X.
Naj:t biköll kungörandet sk It. 8t:rs vid 1818 ars Xiksdag kallade beslut, bvarigenom sll medverkan till myntvärdets upprättballande, medelst användande sk Länkens metalliska fond, tills vidare uppbörde, kunde X.
IVl:t icke föreställa sig samma beslut annorlunda, än som en ökvergängs-ätgärd vcb förberedelse till en annan ocb bättre ordning; gtt X. lVI:t nu förväntar, stt X. 8t:r, upplyste om kärklutne tipers misstag, skola om Lanken körordria pä ett sätt som befrämjar mvntvärdets stadga, befästar allmänt ocb enskildt förtroende samt akböjer en kör alla medborgare-classer skadlig rubbning i närvarande psnningekörbällanden ocb stt. X.
KI:t anser alla omständigbeter serdeles gynnande att, under kortsatt tillämpning ocb förbättring ak beslutet om silk - 4 8tats- ocl, Lan cn-I7tskottens veruppköp, till sörslärkancle as Länkens reclliara tomi, viötaga kraftiga ätgärcier, för -itt, meilelst silfver» utiemnanöe emot Lancosecllar till »let pris, som kommer att Lestämmas, Lerecia ocl> biLeliälla jemvigt i penningeverket.
De enskilöe till Utskotten remitteracle anförancieu vet, memorialer, Iivilka, såsom afseencle antingen omecieliiart (ienna fräga eller clermeci nära gemenskap äganöe ämnen, Utskotten ansett sig kora Iiär upptaga äro algifne, inom L. o. , af lir Drefve 6^-//cn/>o, g ?/»g^ Dr Drik.
Doc/e^ /iuc/vcg^ iir Drill, ^nc^arDr 77ram^ ^
Dr ///erta, 6r/^»^ oell
Dr /co^e/r/>/ac/^ inom Dreste 8tänciet, af Dr Drosten saint, inom Loncie 8tan»iet, af LiksöagsDuIImägtig /5r/c Derncm frän Defiellorgs Län; iivilka IVIotionärer liulvnclsllkligen yttrat:
Drefve D^//ciiöocgatt Deri Drefven, eiiuru öfvert^gacl om nattan at myntvärdets Lestämmancle, likväl ieke i närvarande förliällanöe kuncie »ietsamma tillstyrka eller mecigifva; att skälen bertill Lämtslie Derr Drefven ej mintlre f,än tvänne föregående realisationers missvöen uncier ett icalft äriiunciralie, än vek fran anllre sörliällaniien som till stö»i för »jetta omciöme sig framställt; att »le tvänne realisationer, som uncier loppet as Zo är i 8verige gatt i veikställigliet, Lägge börjat un»ier för«ieIaZtiggre förballanclen emellan silfvertillgang oell Lancosecllarnes ilelopp, än »len som nu kan föresläs mecl Ileräkning gf Länkens nuvaranäe silfverfonci till omkring 5,600,000 L:»Ir oell 32,000,000 Lanco8e»ilar, rom efter 126 sk. cours komwe att mecl Letänkanciöi», lV:o 1. 5 12,000,000 motsvara clet metalliska mintet; att om sfven 8tsten skulle af sin skulcj till Lanken återbetala 6,333,333^ L:clr, motsvarancle 2 inillioner i 8ilfver ocb cienna tillgång kuncie såsom reel antagas, uppstocle likväl icke bättre förilällavcle emellan silfverton»! ocb Lancosecllar än vi»j cie föregaencle realisationerne; alt om clet ock vore ännu förcjelagtigare, clroge Dr Drefven icke i betänkande att för sin ciel vägra unäerstöci at en mzintbestämning pä cist sätt att 8taten utan tvingancle bebof intrasslacles i 8tatslänes^stemet; att ertarenbeten viö föregående realisationer upplyst att cjen förorsakar en skakning i penningerörelsen, föranleijancle till ökaci cl^rbet i visse afseencien oell minskning i penningetillgängar; att cie pä Lanken i senare ticier ställcie större
Dreciitiver för fernLontoiret oell IHanulacturDisconten jemväl föronle<j»ls till betänkligbeler emot realisation; att »jet vore »ten utläuciska banclelu som bufvucisakligen beroöiie af coursens föränliringar; att man äter för clensamma, efter Dr Drekvens tanka, gick längre än velierborcie om man genom realisation satts »len allmänna nattan pä vågspel; att säluncia fi agan om m^ntbestäwningen, säsom, enligt Dr Drefvens förmenancle, icke nu af Dikets ovilkorliga kraf till algörancle päkallacl, mätte uppskjutas till nästa Liksciag; emeölertici Lanco8t^relsen lemnäs uppclrag att vici tjenlig cours uppköpa 8iifver äfven för af Lanken utgifvan»ie n^a 8e»ilar ocb nagra beslut cienna Liksclag icke vicilagas, som genom anna» tillökning i 8ecielstocken kuncie för en f, g„,ticia realisation lägga iiincler i vägen; bvilka asigter Derr
Drefven än närmare utvecklat uti 6 8 t a t »- ock Lanco-Ilttskottenr ett senarö akgikvet oek till Utskotten remitteradt yttrande i ämnet.
Kerr Urikerre Fo»/e, att 8ilkverköpen tilt förökning i Lanken» metalliska fond väl mä fortfara, ine» dertill kädanektar icke använda» en enda skilling ak Länkens vinst, utan desamma endast bestridas med Lankosedlar till lika förökning i 8edelstocken, som dea Man gäkve at 8ilkverkonden; att sedan folkmängden» tillväxt med ej mindre än 800,000 personer samt allmänna rörelsen, sä val i följd deraf som ak sin egen natur att i vsrksamket fortgå, fordrads en förökning i rörelsecapitslet, det beslut mätte öfvergifva», som 6xerar detta Lapital till visst belopp, kälst silkverköpen genom den dubbla förmägan att pä samma gäng gifva säkerket ät Lanken samt lilligket oek kraft ät näringarne undanröjde ali kara för förökningen; derjemte Hr Urikerren sig utlätit angäende ätskillige delar af Lanken» läns- oek diseoNtrörelse; vid kvilket yttrande anmärkningar ak Herr Volratk Ikam blifvit gjorde.
Uerr Urikerre att till brytande ak ett osäkerket» tillständ kvars löljder kunde blifva ak större väda, än man mäkända föreställde sig, det utaf 1818 ars 8tänder utfärdade moratorium mätte uppkäfvas ock Lanken tvingas till utredning, pä det att derefter dess verkningskrets mätts kunna fotas uppä säkrare med penningeläran ock det allmänna bästa mera öfverensstämmande grunder än kittills varit kallet.
Uerr TA-rm.- att, säsom en följd af L. 8tu's 182Z fattade beslut, rätta tidpuncten nu vors inne att för kommande tider b^gza Nationens allmänna kinancer L e t ä n k a n d e u, N:o i. 7 pä en säker grund; att 8venska 8i>fverLiksdalern efter dess nu varande vigt oek kalt borde bestämmas till 128 sk.
Lanco Iransportsedlar; 8ilkverm^nt, akpassadt ekler ett dylikt mot Lankossdeln stadgadt värde, utmyntas, samt, dä tillräcklig m^ekenket deraf erkällits, silkrets ut- ock invexling genast tillätas; att 8tatens äterstäende skuld till Lanken borde återbetala», kälst räntefritt, med tz million om äret, som skulle ak LiksgäldsLontoret mot 8tats?apper uppfanas; att noga mätte bestämmas kuru Länkens länerörelss oek den dermed förenade
Discontrörelsen bör Lör framtiden drifva»; att Lanco- ock LiksgäldsVerken mätte till sina kunctioner åtskilja» ock icke nägra 8tats6reditiver, utom det, för päkommande krig nödvändiga, sä kallade stora (ireditivet ä Lanken kädanekter anvisas; derjemte Herr Lkam uppgilvit kvad i afseende pä LiksgäldsLontorets styrelse syntes bära iagttagas i kändelse de ak konom för Länkens styrelse uppgikne grunder blekvo godkänds.
Uerr /f/erta, att dä bandeln mäste kärkindras, närivgarne aftyna oek äkerbiuket nedtryckas sä länge man fortsatte det i kela samkällsskicket inverkade misstaget att lemna ett bildadt oek närigt folk utan rn^nt, fick Ur Ujerta, i afsigt att söka en ökvergäng ikiän det kalska till det rätta, för L. 8t:r framlägga ett Q// f^örorrk/rmg o»r med antagandet kvarak
Ur koppades att en tid sk bättre ord ning i bäde allmänna oell enskilda creditbruken skulls börja, kvilket förslag
Ur Ujerta, ekuru 128 sk. syntes 8 8tats- ock Lanco-Iltskottens bonom va> a den grund som för myntvärdets bestämmande bo, lie antagas, Uppgjort ester en norm as sä val 128 sk, som >44 ^-7 Äfvensom llerr LoseuL/«rol till 8t;nes pröfning ökverlemnat förslag till lag tor Likets m^nt ock skuldväsende.
Herr brosten LHettsson.- att bästa ock kederligasts realisationssättet vöre att lala Lanken reda sig sjels; gtt i säclant ändamål alla intill nästa Liksdag indelande räntor borde amortiseras ock alla söre början as ar 1828 utgisne Lancosedlar, under en tid as 3 till 4 är, emot n^a utbytas ock att till penninge-körlägeoketens nkkjelpande skulle i betydlig man medverka om indragandet ak 8panmäls-expo> lkriketen ej tilläts ock do wanga IvängsLörlattningarns rörande interessengs bestämmande under 6 lagl. procent utplanades; samt sluteligen Liksdagskullioägtig
L/rc lersson,- att som det skulle leda till fullkomlig fattigdom för landets innevanare i kändelse 8tatens skuld till Lanken as dem genom förökad bevillning mäste gäldas, denna skuld med afseende kära, sä till Lapital som ränta mätte ak L, 8t:r afskrifva;.
Ock som dessa kandlingar, med undantag endast gf klr Orekvs O^IIenkorgs okvannämnde senare yttrande, redan jemte de al flir lljerta oek Losenblad afgifus Lörslager, blifvit till trycket serskildt befordrade ock L- 8t:r meddelade, tro Utskotten att ett vidlyftigare Upptagande ak deras innekäll icke nu erfordras.
Utskotten, som ej kunnat undgå inse det nära saminankang uti kvilket förevarande ämne star till L e t 8 n k a n d e n, lV:o l. 9 ej mindre sjelfva 8tatsLegleringen, än åtskilliga andre mer eller mindre vigtiga frågor, livilks det tillkommer L. 8t:r att afgöra, kade visserligen önskat att kunna långt för detta till k. 8t:r inkomma med utlåtande i ämnet, till befrämjande kvarak Utskotten jemväl efter erkällne Lemisser af de okvanupptagne Handlingarne, uppdragit ät en ak utsedde Ledamöter inom begge Utskotten sammansatt LinanceLeredning att wälet till en början kandlägga ock derefter sitt förslag derutinnan Utskotten underställa; men dä äfven inom Lerednings» sig yppade den skiljaktigket i ssigter, som innekälles uti de kandlingar, bvilka bordt tjena densamma till ledning för omdömet, fordrade ämnets vigt ock mägtiga ingripande i alla nationella intressen, att före den slutliga prökningen deraf en längre tid användes till att upplysa kvarandra, ock i nägon moka sammanjemka de i strid mot bvarandra stående meningarne.
LinanceLeredningen kom, vidds flere i följd kärak kaline Lkverläggningar, till vissket om nödvändigbeten, att genom lagstiftningens mellankomst sluta en förvillelse i m^ntkörkällandet som ej pä annat sätt kunde redas; men ännu tvekande om sätter /o> e/r rea/rs«ttö, rs ver^ttä^rg/ret ock fruktande ett för densamma menligt inflytande ak de intryck förut verkställde, ej bestånd egande realisationer, i Landsorterne syntes kafva lemnat ekler sig, trodde beredningens pluralitet att man för närvarande endast borde bestämma det courserande mintets silfvervärde, men till kommande 8l:r öfverlemna bestämmandet af tiden för sill - I0 Ztats-oekLanco-Otskottens ver-utvexlingen, kvarviö öock svärigketea om ej omöjligketen, att ät öet salunda tattare w^atkestämuingsbeslutet Zikva någon garantie, reöan för bereöniogea, unöer arbetets kortgäng sig kramställöe. linöer öe ökvsrläggningar seöermera inom Utskotten förefallit, ock efter clet ej minöre öe ak
Lereöningen uppställöe allmänna satser an ock ös sk flere Lereöningens Leöamöter öerviö akZifna reservationer blifvit genom tr^ek allmängjoröe, kar, i molm sk ämnets närmare beprökvanöe, klen opinion i sllmänket inom Utskotten vunnit allt större kaslket, att realisation ar sk rättvisan , skvlöigketen ock öen gemensamma nattan päkallsö, meö kvilken kasta, ekter moget ökvervägancle kattaöe, öfvertygelse Utskotten nu gä att till L.^8t:r öfverlemna resultatet ak öeras bemööanöen. Xunös Utskotten köppas att, uncler lien tiö som till arketets kullkorclancle utgätt, opinionen kör realisationen äfven kas Nationen ock X. 8t:r, efter tagea känneclom af öe reclan genom trycket weciclelalle kanöiingar i ämnet, erkällit lika staöga, skulle Utskotten kär enöast keliöfva att uppgifva sättet för öensammas verkställanöe; men i osäkerket om cle meningar kvilka ännu kunna kos allmänksten ock Liks8tänöen vara räöanös, kinna Utskotten sig sk^Iöige att inga uti en närmare utveckling sk lienas för Nationen vigtiga kraga; till upps^llanöe sk kvilken pligt Otskotten, körvissaöe att erkarenketens läror klarare ock kraftigare, än öe okestriclligaste Ikeoriens sanningar, tala till öfvertygelse», kalva ansett sig köra lemna en öfversigt k e t ä n k a n ö e n, N:o r. il ak LancoVerkets kistqria ock ak förflutna tiller» åtgärder unöer likartaöe körkällanclen mecl lie närvaranöe.