Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t i Nåder framlagda förslag, samt de allmänna grunder, hvarpå detsamma blifvit byggdt, hafva likväl, under granskningen deraf, åtskilliga anmärkningar deremot förekommit af den vigt, att de, enligt Utskottets öfvertygelse, hindra förslagets antagande i olöiändiadt skick; och da Utskottet nu går att redogöra för dessa anmäi kningai, ansei Utskottet lämpligast, att i sammanhang dermed tillkännagifva hvilka förändringar, som enligt Utskottets omdöme omförmälda förslag bör undergå, innan detsamma antages till ovilkorlig lag, dervid Utskottet lör vinnande al större redighet i framställningen, trott sig böra följa den ordning, hvari de stadganden förekomma, hvilkas förändring synes Utskottet af noden. 1 §•
Lnder gianskningen af denna har Utskottet visserligen ej kunnat förbise, hurusom stadgandet, att det må på Konungen ensam bero, då joid eller lågenhet sliall till allmänt behof användas, kunde ej ['va anled— ning till det inkast, att om, å ena sidan, Konungen i följd deraf kom me att besväras med sådane ringare frågor af den i Byggninga-Balkens a5 Capitels i omförmälde beskaffenhet, som, utan våda, borde kunna framgent, såsom hittills, öfverleuinas åt Administrations-Myndighetens bedömrnande och afgörande, så skulle, å den andra, företag af större omfattning och vigt, såsom kanal-anläggningar och annat dylikt, kunna utan den andia Statsmaktens hörande sättas i verket; men då Kongl. Majit sjelf icke funnit nagla hindei deiemot, att förstnämnde frågor dragas under Hans omedelbara profning, och då, vid större företag, anslag af allmänna medel otvifvelaktigt alltid skola erfordras, derigenom så beskådande ärenden varda Rikets Ständer meddelade, anser Utskottet någon betänklighet ej höra möta emot antagandet af förslaget i denna del; hvaremot Utskottet, i afseende på bestämmelsen al de ändamål, för hvilka den enskilde egande-rätten måste vika, funnit samma förslag ej fullt tillfredsställande.
Det heter nemligen, att sådant måste ske, då jord eller lägenhet skall begagBih, till R.
Prot. 1844, 7 Sami, 1 Afd, 16 Hä/t, 3 18 Lag-Utskottets Betänkande, N;o 56, nas ”antingen till Rikets försvar, till allmän väg, bro, hamn eller lastningsplats, till torg eller gata i stad, till uttappning eller sänkning af sjö, till strömrensning, farled eller annan vattenledning, till allmän byggnad eller till annat allmänt behof Yid jemförelse af detta stadgande med det, som innefattas i det förslag, hvaröfver Kongl. Maj:t behagat höra Högsta
Domstolen och som af densamma blifvit lemnadt utan anmärkning, visar sig emedlertid den skiljaktighet, att i detta sednare står dylikt allmänt behof, och således att ordet dylikt blifvit uti den Nådiga Propositionen utbytt emot annat, utan att motiven till denna förändring äro uppgifne.
Densamma är dock af den vigt, att den ej kunnat undfalla Utskottets uppmärksamhet.
Då lagen, å ena sidan, fordrar, att den enskilde egande-rätten uppoffras, kräfver deremot, å den andra, helgden af denna rätt det skydd, hvar och en bör finna i lagen, att den angifver beskaffenheten af de ändamål, för hvilka uppoffring kan komma i fråga, och att den enskilde följaktligen i denna del kan se sig af lagen betryggad.
Nu finnes väl en bestämmelse i omförmälda hänseende meddelad genom uppräknandet af åtskilliga händelser, då den enskildes rätt musle stå tillbaka; men denna bestämmelse har förlorat sin vigt och betydelse genom det anmärkta utbytet af ordet dylikt emot annat.
Dermed har den begränsning, som innefattas i förstnämnde uttryck, bortfallit och den trygghet försvunnit, som den enskilde hör ega, alt hans egendom ej kommer att uppoffras för alltför obetydliga ändamål.
Till följd häraf och då, enligt Utskottets omdöme, den enskilda eganderätten ej bör vika i andra, än så beskaffade eller dylika fall, som de uppräknade, anser Utskottet ordet dylikt jemväl böra på detta ställe, i enlighet med första förslaget, åter insättas.
Vidare innehåller förevarande §., att om från ena sidan anbud om miss ersättning framställas och å den andra anta ges, då skall den öfverenskommelse gälla, ändå att serskild afhandling icke blifvit upprättad; men då lagen i allmänhet fordrar, att öfverlåtelse af eganderätt till jord skall skriftligen ske, och något skäl destomindre förekommer, att för ifrågavarande ömtåliga förhållande afvika från denna visa grundsats, som betryggandet af parternes ömsesidiga rättigheter fordrar, alt, innan aftalet anses afslutadt, fullkomlig visshet finnes om alla dermed förenade vilkor och förbehåll, så att de frågor, som i denna del kunna uppstå, ej må blifva beroende på tolkning af mindre bestämda utlåtanden eller intygan - 19 Lag-Utskottets Betänkande > N'.o 56, Hen om Hill Ja muntliga yttranden, helst i annat fall tvister kunde yppas, för li vil kas lösning säker ledning mången gång skulle saknas, finner Utskottet, det bör om förmälde stadgande, såsom innefattande en vådlig afvikelse från förenämnde allmänna föreskrift, alltså utgå.
Slutligen stadgas uti oftanämnde §., att, när konungen det nödigt finner j dä skatt det af Honom meddelade beslut om jords eller lägenhets användande gå i verkställighet, utan hinder deraf, att ersättningsfrågan är oafgjord.
Då pröfning af denna fråga ofta skulle blifva omöjlig, sedan jord blifvit använd, bus nedrifvet eller andra jord och lägenhet åtföljande föremål förstörde, helst värdet deraf sedermera ej tillförlitligen kan bestämmas, och det dessutom synes oförenligt med det skydd eganderätten bör åtnjuta, att densamma uppoffras, innan den uppoffrande varder försäkrad om fullkomlig ersättning för hvad han afstår, kan Utskottet ej godkänna nu ifrågaslällde stadgande, b vilket Utskottet anser jemväl böra uteslutas. 2 §.
Här förekommer, bland annat, den föreskrift för Rätten, alt, efter det ansökning om serskild
Nämnds tillsättande blifvit gjord, utfärda stämning på egare och andra, som uppgifves i saken hafva del, samt, genom kungörelser, lemna ej allenast okände eller icke uppgifne rätlsegare, utan ock inteckningshafvare underrättelse om ärendets företagande.
Då med denna föreskrift jemföres stadgandet i 5 §., att för uteblifven inteckningshafvare förslag till Nämnd alltid skall af Rätten göras, är uppenbart, att inteckningshafvare blifvit såsom part ansedd.
Nu, ehuru Utskottet erkänner nödvändigheten att söka bevara inleckningshafvares rätt, tror likväl Utskottet deråt ej böra följa en sådan hans inblandning i saken, som den omförmälda.
Rättigheten och skyldigheten att värja jord och lägenhet tillhör, enligt gällande lag, egare eller innehafvare af hans rätt, och någon talan i sådant fall är inteckningshafvare icke tillerkänd.
Hans rätt är jemväl af en helt annan natur, än den förres; och någon afvikelse från hvad lagen i berörde hänseende i allmänhet bjuder, synes för nu ifrågaställde fall icke vara af nöden.
Om emellertid inteckningshafvare tillerkännes denna rättighet, så borde egare af intecknad jord eller lägenhet ej eller vara berättigad att, utan den förres hörande och bifall, afsluta öfverenskommelse om jordens och lägenhetens afträdande och om beloppet af ersätt - 20 Lag-Utskottets Betänkandej N;0 56. ningen derför.
Härutinnan gör dock det
Nådiga förslaget en märkbar skillnad, ty, så vidt Utskottet kunnat finna, har, enligt detsamma, inteckningshafvare ej någon rätt i omförmälde hänseende i annan händelse, än att ersättningsfrågan skall af Nämnd bestämmas.
Men efter Utskottets omdöme är, i alla händelser, inteckningshafvares rätt tillräckligen bevarad, då, med iakttagande af de grunder, som blifvit utstakade, mera än fullkomlig ersättning för jorden eller lägenheten, som afstås, alltid kommer att erhållas, och inteckningshufvaren tillförsäkras, att af ersättningen utfå den fordran, hvarför jorden eller lägenheten häftar.
Denna grundsats har äfven gjort sig gällande uti den år 1841 i Frankrike uLfärdade lag, af den syftning, som den nu ifrågaställde; och Utskottet tror sig destoheldre kunna, till stöd för sin mening, åberopa denna lag, som densamma, tillkommen i det land, der lagstiftningen hunnit nära nog längst i utbildning, är utmärkt för den omsorg, hvarmed den söker skydda allas möjligen ifrågakommande rättigheter.
Utskottet nu anfört, anser Utskottet alla de bestämmelser uti föreslagna lagen, som utgått från antagandet af inleckningshafvares rätt att såsom part uppträda i ersättningsfrågan, böra utgå, och nu ifrågavarande §. således, i enlighet härmed, rättas. 3 och 4 §§.
Uti dessa §§. som handla om val till serskild Nämd, stadgas, bland annat, att af de f öreslagne böra de , som skola i Nämnden qvarstå, genom val utses; hvaraf följer, alt samtlige parter, så väl kärande som svarande, måste förena sig om att välja en utaf de tre, som Rätten nämner.
Då det icke kan antagas, alt parterne alltid härvid blifva ense, och det föreslagna valsättet således säkerligen skulle ofta föranleda tvister, hvi!ka undvikas derigenom, att parterne, på sätt för bildande af jury i tryckfrihetsmål är föreskrifvet, hvar för sig utesluta visst antal af de personer, som föreslås, samt enahanda grunder dessutom synas böra i likartade fall följas, för bibehållande af enhet och sammanhang i lagstiftningen, anser Utskottet en i öfverensstämmelse härmed vidtagen förändring af ifrågavarande §§. böra ega rum.. 5 §.
Med anledning af hvad Utskottet vid 2 §. yttrat, anser Utskottet de bestämmelser, som §. 5 innefattar i afseende på inteckningshafvare? böra utgå. Lag-Utskottets Betänkande, Pi:o 56. 21 6 §.
Då fråga om hvilka personer, som skola utgöra Nämnden, ej bör uppslå torr, än alla de föreslagne blifvit förklarade ojäfvige, derom Rätten, eller Ulskotlets tacka, må ingå i pröfning, utan afseende derå, om jäf anmäles eller ej, synes en härmed öfverensstämmande föreskrift hafva sin rätta plats uti 3 §. 7 §.
Denna som handlar om jäf emot serskild Nämnd, innefattar, bland annat, följande stadgande:
"Den, som vid Härads-Rält till ständiga Nämnden hörer, må i serskilda Nämnden inväljas, ändå att han förut saken öfvervai it; ege ock sedan alt i ständiga Nämnden sitta, enär saken vid Rätten ytterligare förekommer.” Enär Ledamot af Häradsnämnd, enligt gällande lag, är oförhindrad ej allenast att verkställa de syner och värderingar, som afHärads-Rätten kunna föioidnas i de sakei , hvilkas handläggning han i nyssberörde eaen— skap öfvervarit, utan ock att sedermera, vid sakernes företagande, åter inträda i bälten, derest sådane förhallanden ej i öfrigt förekomma, som honom derifrån utestänga, synes ett serskildt stadgande i delta hänseende för nu ifrågaställda fall icke vara af behofvet påkalladt.
Och då härförutan förekommer, att omföimälda stadgande, enligt ordalydelsen, skulle kunna tolkas sa, att Ledamot af ständiga Nämnden alltid skulle vara berättigad att, efter det han deltagit i serskilda Nämnden, öfvervara saken, då den vid Rätten åter förekommer till handläggning, utan afseende derå, alt sådane ersättningsanspråk, som i 9 §. sägs, emot honom yppats eller talan för hans förfarande i serskilda Nämnden emot honom blifvit riktad, öfver h vilket allt Rätten måste döma, har Utskottet i denna omständighet funnit ett ytterligare skäl för Utskottets åsigt, alt förevarande stadgande bör utgå. 10 §.
Nämnd kallad, utan laga förfall, drager sig det förtroende undan, skall, enligt denna §., antingen Sätten, genom vite, tillhålla honom att sig injinnu, eller, om någondera parten så yrkar, nytt val i den uteblifnes ställe, på sätt i // §. sägs, verkställas.
Da Utskottet gått till källan för förslaget, eller Lag-Commitleens förslag till ny Civil-lag, har emedlertid Ulskottet erfarit en derifrån skedd afvikelse, hvad ifrågavarande fall angår, i så måtto, att detta sednare 22 Lag-VIskotteis Betänkande j N:o 56. förslag stadgar, alt, om någon i serskild.
Namnd drager sig det förtroende undan, må parterne annan i hans ställe utse, om de vilja, eller bör Rätten, genom vite tillhålla den tredskande att sig infinna.
Skillnaden i dessa sladganden är således den, att nytt val bör ske, enligt Kongl.
Maj:ts Nådiga förslag, om endera parten så yrkar, men, enligt förslaget till ny Civil-lag, endast i den händelse, att parterne derom äro ense.
I detta sednare stadgande instämmer äfven Utskottet.
Nämnd bör utgöra en medborgerlig pligt, som ej någon må, utan laga förfall, draga sig undan, synes den, som dertill blifvit kallad, äfven kunna och böra tvingas att fullgöra sin berörde pligt, derest han tredskas och någondera parten sådant påstår, och denne sednare således ej, emot sin vilja, vara skyldig att i val af annan, i den tredskandes ställe, deltaga.
Sådant bör endast bero på parternes åsämjande, och ej på enderas godtfinnande; och då det blifvit ålagdt den af Nämnden , som genom tredskande vållar uppehåll, att ersätta de kostnader, han dymedelst förorsakar Rätten, parterne och de öfrige män i Nämnden, anser
Utskottet det sednare stadgandet om enahanda förbindelser, i händelse någon af Nämnden eljest obehörigen uppehåller målets pröfning och derigenom kostnad och förlust annan tillskyndar, vara obehöfligt och destoheldre böra uteslutas, som det stundom kunde föranleda till framställande af hvarjehanda obehöriga ersättningsanspråk, i händelse någon af Nämnden påyrkat besigtning eller annan förberedande åtgärd.
Detta tillägg igenfmnes ej eller i den motsvarande 10. §. 28 Capitlet Rättegångs-Balken af förslaget till ny Civil-lag. 11 §.
Som Utskottet ej godkänt det i 3 §. föreskrifna sätt för bildande af serskild Nämnd, följer, att §. 11., som livilar på de i §.
3. bestämda grunder, ej eller kan af Utskottet gillas.
Förändringen af förstnämnde §. påkallar äfven förändring af nu omförmälda. 18 §•
Med afseende å Härads-Rätlernes organisation, deras arbetsordning och tiderne för deras sammanträden, synes ej lämpligt att ovilkorligen stadga, att Nämndens beslut skall, efter anslag, till parterne utgifvas.
Lämpligaste sättet lära domhafvanderne sjelfve bäst kunna inse; och Utskottet tror derföre, att andra band i denna del ej böra å domare läggas än de, som innefattas i föreskriften, att beslutet bör meddelas parterne i laga srdning.
Lag-Utskottets BetänkandeiV':o bff. 23 • y y‘ I öfverensstämmelse med de åsigter Utskottet här ofvan tillkfinnagifvit, ansei Utskottet denna böra erhålla följande lydelse; ”Hvad bäranden beslutat skall till efterrättelse lända.
Ej må i Nämnuens beslut ändring någorstädes sökas; dock äge Nämnden ej att sätta ut värdet lägre, än ersällningsskyldig medgifvit; och der så hända skulle, „att Nämnden höjde ersättningsbeloppet utöfver hvad ersätlningstagande yrkat, galle ej eller beslutet för mera, än äskadt varit, så vida ej jorden „e er lägenheten är besvärad med inteckning, öfverstigande den fordrade ^summan; i hvilket fall Nämnden må, utan afseende å ersättningstagandes anspråk, utsätta löseskillingen så högt, som den finnes, enligt här ofvan stadgade grunder, bota uppgå.” Enär Nämnden ej bindes af ägarens anspråk, der jorden eller lägenheten är mlecknad, derom upplysning alltid måste infordras, synes inteckningshufvares rätt slädse vara betryggad, oansedt han ej varder hörd; och derhän kan lagstiftaren sträcka sin omsorg, utan afvikelse från den grundsats, som hindrar Utskottet alt, lika med det Nådiga förslaget, ti 11- eikänna inteckningshafvare samma rättigheter, som ägare eller innehafvare af hans rätt. 2° §.
Ilai lemnas, bland annat, föreskrift för den, som vill klaga, ”på den e^nd, att ärendet icke blifvit, enligt i §., från predikstolen eller genom allmänna Tidningarne, rätteligen kungjordt”; men då icke i i:sta, utan i föreskrifves om nii,nnde kungörande, följer, att citationen af i §. )oj förändras till 2 §.
Och har, med anledning af den förändrade ordning för pröfning af Nämndens jäfaktighet, som Utskottet vid 3 §. föreslagit, redaktionen i förevarande §. måst rättas, i afseende på Öfver-Rätls rättighet att pröfva der fullföljda jäfsfrågor. _ 23 §.
BIHANG till Riks-Ståndens Protokoll vid Urtima Riksdagen i Slockholm 1817 och 1818. 2:dra Samlingen, Innehållande Riksens Stånders Revisorers och Justitie-Ombudsmans Beråttelser, med flera dylika Handlingar, jemte de RiksStåndens ProtokollsUtdrag, som innefatta Remisser till Riksens Stånders Utskott. »-■■t »1 ■.« STOCKHO LM, Tryckt hos Oiof Grahn, 18 18.
\ N:r Ii Protocolls Utdrag.
Utdrag af Vallo fl. BorgareSt andeis Pro-* tocoll, hållet vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 26 November 1817. S. D. ^om BorgareStåndef, i anseende till tryckningen af StåQjclets Protocoller vid innevarande Riksdag , anmodat sin Secreterare , att derom genast gå i författning, helst genom deras skyndsamma lifgifvande en så vidsträckt afsättning bör vara att påräkna som , emot den i detta hänse. ende tilläfventyrs ökade trycknings-kostnaden svarar, så har BorgareStåndet, hvilket derjemte ansett upplagan kunna bestämmas till 500 Exem.' plar, om detta sitt beslut velat sine MedStändej vördsamt och vänligen underrätta; äfvensom hemställa , att så väl tryckningen af samtlige RiksStåndens Protocoll, sorn det till desamma hö*' rande Bihang, måtte af de för allmänna Riks* dags-kostnaderne anslående Medel bestridas.
Robsahm, Ut - 4 Prot, Utdrag d. 26 Nov. 181 ?♦ Utdrag af Protocollet, hållet hos Plogvärdiga PrestStändet vid Urtima Riksdagen i Stockholm , den 26 November 1817. 8. D. Uti ProtocoIlsUtdrag af denna dag tillkännagifver Vällofl. BorgareStåndet, att det anmodat sin Secreterare , att genast gå i författning om tryckning af Ståndets Protocoller , samt ansett Upplagan kunna bestämmas till 500 Exemplar; med bifogad hemställan, att så väl tryckningen af samtelige RiksStåndens Protocoll, sora det till detsamma hörande Bihang, måtte af de för Allmänna Riksdags-kostnaderne anslående medel bestridas.
PrestStåndet, som redan nästlidne gårdag anmodat dess Secreterare, att genast gå i författning om tryckningen af detta Stånds Protocoller, beslöt för sin del, att frågan om medlen till tryckningen af samtelige RiksStåndens Protocoller, med dertill hörande Bihang, bör remitteras till Riksens Höglofl.
Ständers blifvande
Statsutskott ij som 1 sammanhang dermed torde upplysa, huruvida de under 1815 års Riksdag, af StatsVerket, till tryckning af Regpect.
MedStåndens Protocoller, förskutne Medel ännu blifvit behörigen redovi* »ade 'öek StatsCassan godtgjorde.
U. Almquist, Ut - Prat. Utdrag d. 26 Nov. 18x7.
Utdrag af Hederv.
BondeStåndets Protocoll vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 26 November 1817.
S. D. Ankom och upplästes Utdrag af Vällofl.
BorgareStåndet* Protocoll för denna dag, af innehåll , att som BorgareStåndet, i anseende till tryckningen af Ståndets Protocoll vid innevarande Riksdag, anmodat sin Seereterare att derom genast gå i författning, helst genom deras skvndsamma utgifvande en så vidsträckt afsättning borde vara att påräkna, som emot den, i detta hänseende, tilläfventyrs ökade, tryckningskostnaden svarar; så hade BorgareStåndet, hvilket derjemte ansett upplagan kunna bestämmas till 500 exemplar, om detta sitt beslut velat sina MedStänder underrätta samt hemställa, att så väl tryckningen af samtlige RiksStåndens Protocoll, som det till desamma hörande Bihang, måtte af de för allmänna Riksdags-kostnaderne anslående medel bestridas.
I anledning häraf, och uppå väckt fråga, huruvida BondeStåndet ville denna Vällofl.
BorgareStåndets hemställan bifalla, och i öfrigt uti lika beslut med detsamma sig förena , androg Nils Månsson från Malmö Län, att han skulle önskat blifva närmare upplyst om Vällofl.
BorgareSlån^ dets mening, antingen den vore att tryckningskostnaden skulle af Statsmedlen betalas, och exemplaren derefter utan betalning till StåndsLedamöterne utdelas, eller ock endast förskjutas, och sedan ersättas genom den betalning, somför exemplaren kunde inflyta; dervid Secreterare!» er?
6 Prof. Utdrag d, 26 Nov. 1817- erinrade, att det otvifvelaktig! endast vore Vallöf!.
BorgareStåndets afsigt , att trycknings-kostnaden skulle af Statsmedlen förskjutas, helst förhållan-, det varit sådant vid förra Riksdagen , och det dessutom vore bekant, att BorgareStändet uti Allmänna Tidningarne redan låtit begära prenus meration på sina Protocoller.
Jon Jonsson från Blekingen ansåg den af Väflofl.
BorgareStåndCt bestämda upplagans stor. lek, af 500 exemplar, vara allt för högt tilltagen och yrkade , att intet RiksStånd mätte vara bexättigadt, att på Statens bekostnad låta trycka större upplaga än till 200 exemplar hvartdera, helst det skall visat sig, att de större upplagor, som vid sista Riksdag blefvo tryckta, ej vunnit afsättning, utan endast medfört en ansenlig oersatt utgift för StatsCassan ; hvaremot Anders Danielsson från Elfsborgs
Län ansåg det ej kunna betagas de öfriga RiksStånden , att hvart för sig bestämma storleken af den upplaga de af sina Protocoll anse nödig, och trodde BondeStåndets åtgärd ej böra sträcka sig längre, än att bestämma exemplarens amal af sitt eget Protocoll, hvilket han föreslog till 150 stycken, som han. för; mente vara alldeles tillräckligt, i hvilken sed. nare omständighet
Ståndet enhälligt instämde,' samt uppdrog tillika åt Danielsson, jemte BancoEullmägtigen Longberg, att besörja om tryckningen af Ståndets Protocoll för denna Riksdag, i samråd med de Deputerade af öfrige RiksStånden, som otvifvelaktigt härtill utses, derom sluta ac-j cord med någon Boktryckare till möjligen lindrigaste pris, samt föranstalta att correcturen var; der Rikt.
Konmitterades Berättelse. y der behörigen och noggrannt verkställd och iakt^ tagen; men i afseende på BorgareSiåndets hemJ ställning, att trycknings-kostnaden skulle bestri-' das af de för allmänna Riksdags-kostnaderna anJ slående medel, fann BondeStåndet, efter öfverläggning, sig ej kunna för närvarande derom fat-; ta något beslut, utan denna omständighet till det blifvande StatsUtskottet remittera; hvarom de öfrige RiksStånden skulle, genom ProtocollsUtä drag, underrättas, Ut Supra.
Ex Protocollo Olof Werlin. N:r *.
Uppläst hos Ridd. och Ad. d. a 6 Nov.
I'8l7« PrestStåndet d. a 5 __ BorgareStåndet d. j o Dec. __ BondeStåndet d. 25 Nov. _. < Berättelse till Riksens IT6glofl.
Ständer af Deras Kommitterade, för tillsyn öfver ut— gifvandet af 1815 års RiksdagsBeslut, samt de i Kongl■ Mafts och Riksens Ständers namn utfärdade Författningar.
Sedan Riksens Höglofl, Ständer, vid sist hållä ae Riksdag, uppdragit åt a:ne af hvarje Riksstånd utsedde Ledamöter, att, under Ordförande af Riksens Ständers Justitieombudsman, hålla noggrann tillsyn och ansvara derföre, att Riksu dags-j 8 Rikr.
Komutttrades Bevättehe. dagsBeslutst samt de Författningar, som uti Kongl.'
Majtts och Biksens Ständers namn kommo atr uu gifvas , men hvilka under Biksdagens lopp icke kunde hinna att renskrifva*, collationeras och till trycket befordras, blefvo utfärdade i enlighet med de af Biksens Höglofl.
Ständer justerade expeditioner; hafva undertecknade ansett sig böra, om verkställigheten af en sådan dem anförtrodd befattning, till Riksens Höglofl.
Ständer afgifva Berättelse.
Det på pergament utskrifna exemplar af BiksdagsBeslutet har blifvit med största nog. grannhet collationeradt mot ej mindre den så kallade Löparen , än äfven de särskildta Betänkanden, sora legat till grund för Besluten; och de flere i Pergaments-exemplaret befunne skriffel af större och mindre betydenhet genast un. der Commitierades tillsyn rättade.
Committerade hafva likaledes genomläst och granskat de af BiksdagsBeslutet, RegeringsFormpn, Riksdagsordningen, TryckfrihetsLagen och BevillningsSfadgan, med dertill hörande Formulärer, samt Chsrtjs iigillatseFörordningen tagne afskrifter, sorn till tryckning utlemnades; och sedan reviders-arken af dessa Författningar blifvit af anie Ledamöter hos Committéen genomsedda och rättade, samt Författningarne derefter färdigtryckta, hafva Committerade ytterligare genomläst samtlige dessa Författningar, då de få trycka fel, sorn dervid upptäcktes, antecknades och uppgafvos till Boktryckaren, för att anmärkas å sista »idan af hvarje exemplar, förr än utgifvandet verkställdes, utom af CharljeSigillatasFörordnin gen, Riks. St.
Kommitterades Berättelse. 9 gen, hvaraf exemplar blifvit lill Landsorterna afsönde, innan sisla granskningen deraf hann verkställas; hvadan ock de deruti befunne tryckfel endast kunnat i Committeiades Protocoll anmärkas.
I öfrigt anse Committerade sig böra hos Biksens Höglofl.