Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
- Iagaliiiida, våra kvinliga peiiiior lia iiog varit i lika flitig verksamliet soiii iikgonsiii förr, inen en stor del af deiiiia deras flit och möda liar anvaiidts p % att rikta deii efeiiierrt litteratiiren: tidskrif ter, kalendrar, j iiltidniiigar - i syiiiierliet j ill- tidningar - ej iiiider a t t den iner siibstaiitiella delen af bolciiiarlriia- deii Blifvit asidosatt.
Ja., det ar i årets tidskrifts1itterat.w ocli jiilpii- blikatioiier 111aii literfiiiiier de af våra beröindare kvinliga författare- iiaiiin, soin saknats i Bokkatalogen: Heleiia NyBloiii, Elleii NyMoni, Selina Lagerlöf, Amaiicla Kerfstedt, Ellen Key, Ellen Fries, aiiclra kaiida och värderade författaremärkeii att förtiga.
Neii - frågan ligger Iiär iiära till Bands - är ej detta flitiga skattande At deii iner förgängliga arten af litteratiiren ett splittrande af krafter, som bättre kunde aiiväiidas?
SpörsinOllet är ej lätt att Be- svara.
Tidskrifter och kalendrar äro litteratiirföreteelser, ' soin nu en gång s i ingått i tidsriktningen, att vi ej kunna undvara dein, och vik- tigt är det darföre a t t uppsatserna i dein bara goda författareiiniiiii, vi kunna således ej förtänka våra författarinnor att de afven i sin mån skatta åt tidens smak.
Men ändå - ofrivilligt höja vi nr vart hjärtas djup den sucken: - slitet mindre sinåberättelser och kalender- uppsatser och litet iner böcker; goda böcker välförståendes!
D Men om än 1892 ars bokskörd till kvantitet varit ringa, liin- drar det ej att den i fråga o111 kvalitet prestekt ett och annat af sb pass god lialt, att en axplockning inom den del af litteraturens åker- fält, soin är de kviiiliga skribenterna f ÖrbeliPlllen, kan löna mödan att företaga.
Det är en sådan vi liar vågat inlhta oss, på.
E t t aii- svarsfullt rensiiingsarbete tilltro vi oss dock ej, ' utan skolaIsöka ' taga ined allt af kvinnoliand utgånget, soin vi under var forskningsfiird i bokkatalogen lyckas påträff a.
Historien är ett fält, som kviiiliga författare mesa sallaii våga sig in pA, d&amp; detta föriitsZitter ett knnskapsin&amp;tt, soin ej ofta konimer kvinnor till del.
Vi kunna därföre prisa oss lyckliga att vi i vPlr tid inom detta område af litteratiiren äga ett par lwiiiliga, föïfattaïeiiainn ined god klang.
Bland dessa mötas vi iiii af fru .Cecilia Blidth-Holm Bergs ined Iivilket en biografisk-historisk skildring af frilietslijälteii Gwi- bcclcli är förknippad.
Frii Holinberg äger en gaiiska betydande talang att beratta, ja, deiiiia hennes berättarekonst frapperar lasaren mer, än den specifikt shistoriskas färg liennes skildringar äga.
Vi beliöfva endast erinra oni den lifliga och anslaende bild af Garibaldis hjälte- modiga Iiiistrii, Anita, som varit införd i Dagny, innan sGaril) aldi » iitkominit i bokf orin.
Det är den dii bbla egenskapen Iios frii Holni- bergs bok att vara bide lärorik och iiiiderliUlaiide, so111 föranledt Fredrika-Bremer-E ' örbii~ldets bokkoinité att inrangera densainma kland iingdoiiisböckerna, livarföre ett uttalande däroiii återfinnes i dess bok- revy.
Afveii trenne andra verk af kvinnolmid ined alniien lieintade ur Iiistorieii liar bokkoinitéii antecknat bland de arbeten, cleii inecl gliidje satter i hiinderna på Sveriges iingdoin.
Vi iipprepa liar enCast nain- iien p&amp; dessa böcker, Iiiiiivisaiide för öfrigt till bokrevyn: Sigtn~gg.
To~-Oi.a~dsou af 3icct7dcla L ö m b e q - författarinna till sRagnfast Nårsoii w ni.
fornliistoriska berättelser; Vikingur och deras tittlhgar af X. A~1~7zolm - bekant för sin vackra skildring af ~Nedelliafvets slröiiaste öw - och Minneit frht den karolinska tiden af J.
C. von Hofsten, denna af alla svenska barii kända och afliållna Iiistorieberät- terska, livilken fran barnkammarens och snii,ttingariias värld, där hon iii.
sh lieinmastadcl, liar gjort en liten afstickare in i den mognare iii~gdoiiieiis.
Blaiid våra wliistorieskrifverskors - on1 det tillåtes iiiig att i deiina betydelse aiiväiicla den feniinina forinen - återfinner nian en, Iivars ilaiiiii tidt och ofta går igen i bokkatalogen, och det Lir Carl Blinck.
Ty att iiiicler detta inanliaftigt klingande iiainn döljer sig en kvinlig peiiiia torde ej vara iiågoii Iieinliglret.
Afven i år Iiiignas maii af en diger, vackert utstyrd volym bärande Carl Blincks iiainn, utgörande en del i den vidlyftiga serien: Skildringar från Vasatideii w. Arets arbete bär den historiskt lofvande titeln: Erik X I V och Johaqz 111, clet a r shledes ej tu tal om att förf.
afsikt ä r att införa läsaren p&amp; den verkliga liistoriens gebiet.
För att saga sanningen liar detta, tillika iied arbetets respektingif8ande volym, verkat något afskräc.
kaiide på aiiiiiälaren, ocli clet ar endast ett ytligt bladdrande vi iiilatit oss på.
Detta har emellertid varit tillräckligt för att öf- vertyga oss om, att förf.
livarkeii sparat p&amp; dialoger eller epi- soder, och att lioii läiniiat sin fantasi fria tyglar.
Nå, allt detta ar ju fiillkomiigt sin plats i den Iiistoriska roinaiien.
Men ge- nom den roinaiitislca formen vill inaii gärna skymta den liistori- ska kärnan, skalet iila vara aldrig så brokigt och fantastiskt, kar- nan vill man se frisk och oantastad.
Carl Bliiick ar, efter livad som försakras, ingaliiiida iiogräknad i deii vageii.
Det satt hvarpk Iion Iiniidskas ined historiska personer ar s % godtyckligt, för att ' ej (1 a, ogrannlaga, att det ej kunnat iiudgå att stöta sanivetsgraiiiia, för deii historiska saiiniiigeii öininaiide lasare för linfviidet.
Men det finnes en lie1 stor publik, soiii är i-niiidre iiograknad i det afseendet, och det %r väl fför den Carl Blink slwifver sina böcker.
% ' r h (le historiska böckerna Lir öfverghngeii lätt funnen till bio- yrujieta.
Har mötas vi af ett arbete, skrifvet med niasterhand - en Iiand tyvlrr redan kalliiad i clödeil - A m e C7tarlotte Leflers Soltja Kovcclevsky.
Ovillkorligen sammanställer man detta arbete med ett ej iiiiiidre fraiiistaeiide, afveii det utgörande en blaiidniiig af biografi och 1~0111a11, Trera Trorowtzof af Sonja Kovcclez; sky.
En lkiigt kompetentare penna än v&amp;r liar redan i Dagny beliandlczt dessa böcker, livarföre vi))
lott mh det vara oss tillåtet därpå ej behöfva spilla niånga ord.
att iittrycka vår .ganska berättigade stolthet öfver, att de arbeten soin ined skäl räknats bland h e t s jntressaiitaste litterära.
företeelser @ %tt från kvinliga författare.
Något som ej kan iiiiilgå att frappera vid genoinögnaiidet af fjolårets bokkatalog ar det föriindransviirda sakförhållandet, att iiiider 1892 ingen enda ~iovellsarnling, iiigeii enda längre roman utgifvits af kvinlig författare.
Kortare Berdttelser förekorniim cläreinot ej så f %.
Så liar vår utmärkta författariizna, Matldda Roos, Iainnat tvenne s i - dana, iitgifna 11var för sig.
Den ena af dessa berättelser, » O~zske- lihnsenr, är skrifven för, unga kvinnor.
och förlagd p % Evangeliska fosterlandsstiftelsens förlag.
Dess syfte ar i och ined detsainina an- gifvet, det a t t tjäna de unga till lardoin ocli andlig vackelse.
BI %- liaiida vinnes därmed den åsyftade verkan, ehiirii för oss bokens ten- deps nied dess blandning af världslighet och allvar ej förefaller rätt klar.
Den andra berättelsen, Strejken på Bergstornta, har ph oss gjort ett liknande intryck.
aStrejkliistorien, får träda alltför mycket i slniggaii f ör soiliv~ndelsehistorieii 8, och begge äro så pass flyktigt skisserade, att man, ' ej erlikller en lefvande bild af någondera, ja, oak- tadt det lifliga, klara frainstallniiigssiittet - i det afseeiidet förnekar förf.
sig aldrig - verkar iifved beskrifningen pk shejkrörelsen meil dess socialistföredrag, arbetai.ekonklaver m. in.
snarare såsom nkgonting iittänkt an iipplefvadt, till trots af titelbladets försäkran, att beriittel- sen # r » en skildring ur l i f v e t ~.
Utom dessa bada tendensskisser träffa vi inoin roinanonirhdet på en novell hvws föriiiiinsta kvalifikation synes oss vara den af debiit- arbete.
Boken heter Eva Nol-cle~zlljelm ' ocli förf., Ebba von Kock, har efter hvad vi tro, här för första ghngen inskrifvit sitt iiamii på deii svenska roinanlitteraturens blad.
Möjligen är detta inledningen till en fran~g&amp;ngsrik författsrebana, ty P Eva Nordenhjelin 8 inger viss?
löf- ten, oaktadt all sin omogenhet - vi säga omogen, i trots af att denna, e11 kvinnas Iiistoria » iipprnllar för den deltagaiic2e läsaren en mycket sorglig, på pröfningar rik lefnadsbana.
O n vi då till sist niiiniia beii fan~iljeliistoria » vid minn Dagny, som den frRn ~äderneslandets följetoiigsafdelning)) fördelaktigt kända, förf.
nzed signaturen J-2~ Bnz skänkt var litteratur, tro vi oss ha uttönit f örrhdet inoni clenna af delning.
Här Iiäjdas jag dock af ett utrop, solil ljuder mig till mötes från alla Iiåll.
men &gt;Fru Petterkvist)) då! » - » Har ni glöint fru Petterkrist?
2 - Ingaliinda, fru Petterkvist &amp; r icke glömd, jag liar endast velat spara lieane till sist såsom barnen göra, då de lin ni- gonting godt att bjuda på.
För öfrigt kan denna Bok ju ej inrangeras under någon af de kategorier, jag liittills beliaiidlat, därtill intar fru Petterkvist en illtför enastående stiillning.
Må 11011 därför få sig sitt lilla egna kapitel.
J a, I StockAoZm af fr21 Petterkvist är onekligen i inånga afseen- den en rätt eiiastkende företeelse inom v %r litteratur, åtininstoiie liar det oinråde, soin af fru Petterkvist betradts - det novellistiskt.-hiimo- ristiskt-tendentiösa, om jag så far uttrycka mig, förr ej någon kviu- lig författare vågat sig in på.
Ty vi veta ju alla, att det ar vår Beröinda författarinna, frii Agrell, soin iklädt sig den rättfrainma norr- landsfruns gestalt för a t t i ett oförbloinineradt språk uttala ett och annat sanningens ord om var kära liiifvudstad.
FAi Petterkvist är i besittning d de egenskaper, soin jiist i$- ste tillförsäkra en bok popularitet.
Deii ar originell - i trots af den genoinskinliga förebilden - rolig ocli fiill af godt lynne, den an- spelar pk kanda förliållanden, är lagoin kvick och lago111 lång och äger oaktadt sin satiriska lialt, en fond af godinodigliet, som gör att ingen inisstar eller stöter sig l&amp; dess innehåll.
Äfveii tog fru Petterkvist redan vid sitt första uppträdande piiblilcen med storii!, den stora 1111- blikeii, som val tal att fil, i sig en god portion baska piller, bara deii samtidigt far skratta och Ila roligt.
Rättfram, gladlynt, lustig, iniin- vig ocli slagfärdig, inen lijiirtans sniill och beskedlig p&amp; samma gbng, liar frii Petterkvist blifvit en allinän favorit - de tre upplagor so111 inom ett Ar af boken utkoinmit iiro härför ett ojäfaktigt vitiiesbörd - t. o. in.
lieiilies grofkornigliet riiknar ingen henne till last, och säkert skall en stor del af Cen läsande allinänlieten på tal on1 Iivilken ar den roligaste ocli trefligaste bok som under.
fjolhret iitkoininit, obetin- gadt ge frii Petterkrist första priset.
Vi g&amp; vidare p % vår forskiiingsfard.
Vi finna då att dral~tnti- kelt, denna svåraste Bland konstarter, ej saknar kvinliga iitöfvare.
Först möter oss en ganska diger voly111, ett ski " ldespe1 11 % prosa i 5 akter ined titel Hermes och Diotinzn af den kända skaldinnan Lotten c012 ILkcenzer.
Af titeln att döina väntar nian sig att bli förflyttad till anti- kens värld.
Handlingen tilldrar sig helt rätt ocli slätt i våra dagar och är fijrlagd till Loka briinii, och till grund därför liar förf.
tagit en sägen från Gustaf III tid.
Det hela är således, som inan ser, temmeligen koinpliceradt.
Och lika komplicerad förefaller oss intrigen.
Utan n %gon n#iiinvärd dramatisk konflikt fortfar intri- gens tråd outtröttligt och oaflåtligt att spinna ut sig.
alla de fein akterna ig&amp;om, tills af alltsan~mans blir en härfva, på lirilkeii man livarken ser början eller slut: Lägger man d&amp; därtill, att de beskedliga personerna i stycket uttrycka sig på ett satt så allt ige- noni cirkladt ocli friin det gängse konversationsspråket afvilraiide som möjligt - i det afseendet ar skådespelet verkligen, antikt - så torde maii kunna sluta till, att &gt;Hermes och Diotima~ ej liör till livad iiiaii kallar deii lattlasta lektyren.
- Vi saga lektyr, ty för ett upp- förande på scenen torde stycket ej vara afsedt.
- JAngt lyckligare förefaller oss i alla liandelser förf., då Iion Iiåller sig inom poesiens område, ett fält, dar Iion, soin vi veta, mer än en g&amp;ng skördat lagrar.
Tv&amp; vnls1w&amp;k, komedi i tre akter af Ansza Wa7tZenberg, försätter.
oss cläreinot till en sfer, där vi iiro iner lienmastadda.
Hiir är ej frhga om sägiler eller legender, utan helt enkelt en interiör f r h det Stockliolinska familjelifvet.
Stycket nppfördes i Iiöstas på Dramatiska teatern och v#ckte (25 f ö r deii lifliga, ledigt li %llna dialogen och en viss kackliet i iippränniiigen ratt mycket erkiinnai~de, eliiiru den dra- i n a t i s ~ a konflikten ej var tillrackligt spiiiinande och genomförd för att tillförsäkra pjesen iiiigoii längre lifaktigliet p&amp; ecenen.
Och när vi im efteråt geiiomliisa stycket, kunna vi ej aniiat an ge publiken r#tt, det är ej mycken belihllning de tre akterna skänka.
En ung flicka med denna ibsenska B friliedstranp som ar typisk för nutidens roinan- ocli teaterlijiiltiiiiior, kanner sig andligeii förkviifd af den ' konveiitio- iiella, kälkborgerliga atiiiosfer, so111 a r rhdande i hennes trolofvades familj, där hon # r upptagen.
Och denna längtan efter andlig frihet, efter förverkligande af si tt valspråk: D ut i solem, söker Iion tillfreds- ställa genom - en ostronsup6 nied champagne, som hon ställer till bakom ryggen pk sina anhöriga.
Naturligtvis väcker det anstöt ocli aclrager tillstiillarinnan en hel del obeliag.
Det blir hissförstånd och bråk, flickan %r förstiis den förorättade oskulden, vill packa in ocli gå i f r h alltsammans, men så upplöser det liela sig hastigt ocli lustigt till allinän belåtenhet - och nar ridån går ned - eller on1 inan, soin vi, endast lastbokeii ocli vänder om sista Bladet - s&amp; frhgar inan sig ovillkorligt: livarför a.llt detta %väsen för ingenting 3 a '
Vi vilja iiatiirligtvis ej li (irniec1 nieiia, att ej ett » ingeiitiiig~ ett:) tilsyneladende » obetydligt äiniie af en ta.langf ii11 Iialid kan göras iii- tressant och åstadkomina en spännande dramatisk konflikt.
Det är deniia förmåga att skickligt beliaiidla ett enkelt ainiie, lieintadt ur livardagslifvet, so111 fru Tvalilenberg visat sig vara i besittning af, då Iion skref sitt första arbete för scenen, komedien BP % vakt,, hvilken, rlB den för ett par ar sedan iippförcles på Södra teatern viickte en sh bergttigacl itppinärksainliet.
liar i sina senare draiiiatisks styc- ken - i början af detta år gafs soin bekant en ny pjes af henne,:) Löndörren » på Draniatiska teatern - kanske ej fnllt infriat de löften Iion vid sitt första iippträdaiide gaf.
Men hon är annii iing, liar lifvet framför sig, soin niaii sager, ined alla dess möjligheter af iitveckling och förkofraii, livarföre man liar allt skäl att ej iippgifvtt förlioppningen pk att den svenska dran~atiken i henne skall vinna en god kraft.
,: i:: i: Blanil våra kviiiliga förf.
arbeten förekomina afven ett par af inera cljiipt allvarlig lialt.
Vi inena ~ifuut7~2: lclcc Roos ' lilla uppbyggelse- skrift » Kontmen till m i g !&gt; och Lotten von 1Crame.r~ DDen ktimpande uiden:).
Lifs~sk&amp;dningen hos de båda fökf.
är mycket olika.
Under det att JIatliilda Roos i sin skrift, som vi skulle vilja kalla en reli- giös tankeiitgjiitelse, stöder allt aiicl.1igt lif på iippenbarelseii, fasthål1e.r vid det ortodoxa Askådaingssattet att troii på, Kristiis, faderns enfödde son, ensaiiit förer till lif och ljiis, amed honoin %r tillvaron icke blott icke ond, iitaii ett godt, en liiininel redan liar pk jorden - en början till det eviga lifvet » - sluter förf.
.till &gt;Den kainpaiide andem, sig till de nyare tidsströmriiiigarna, efter livad licii ocksk påvisar ' i de D synpiiiikter~, hvari 11011 i sliitet af boken saniinaiifattar de olika sån- geriias iniiebörcl, de strömningar nämligen, livilka s ehurii långt ifrån kristeiiclomsfieiidtliga, söka iippiiå ett närmande inellaii den kristna trosiippfattningen och deii niognare förstkiidsbilclningen~.
Båda dessa böcker iitinärlra sig för en ren ädel stil, den förra ar ett s a m t valta- liglietsprof p&amp; prosa, i den seiiare lm tanlrariia ikladt sig en ganska skön poetisk forin, skada blott.
att det vackra intrycket nhgot förtages af de olanipliga och temligeii omotiveracle illiistrationer, livarined förf.
trott sig bijra iitsinyclra sitt arbete.
135 Intet hr förgh- utan att nkgoii af Evas döttrar på ett eller an- nat satt söker att ge sina medsystrar del af de erfarenlieter, hoii viiiinit inom Iiusliållniiigens ocli den inre ekonomiens oinrhde, ett fklt där ju ocksa kvinnan om iiågonstaiis bör vara lieniina.
Utom iIfat7dda Langlets Hzwnodem i staden och p8 lmzdet, hvaraf andra ~ipplagan # r iinder iitgifvande, liar f r 1892 skänkt oss en liiisli %llsbok, soin nog blifvit inycket läst ocli uppmarksaininad af Sveriges liusn~ödrar.
Det ar tidningen Iduns prisbelönade skrifter, som utkoininit i sainlad form, under iiniilii af: Hzwu skall kvimnn, bäst Jczima bidmga till 7töjnw7e af fanziljens ekononzi?
Natiirligtvis niaste en bok, so111 denna, till livars cGstadkoniiiiande tre erfarne hiismödrar slagit sina kloka hiifviideii iliop, erbjuda en lie1 del sanningar, goda rad och anvisningar, värda att taga vara på.
Nligra af dessa förelronima kanske ej s % alldeles all-.
iniiiigiltiga.
Vi vilja endast citera Iiurii såsoni särdeles efterföljaiis- vardt anföres esemplet af en inatmoder, som, tack vare klok Iiiisliåll- ning, f r h livarje miinadspenniiig lyckades afskilja nhgra kronor, lirilka Iion &amp; r från ar lade tillsamiilans och livaraf hon bildade sig en en- skild föriiiögenliet, soiii vid Iieniies död uppgick till ett par hundra tusen kronor - och en annan lika efterföljansvärd limfrii, » i ett icke rikt Iiein, soin efter sin död till sin mans förvåning, da lian därtill ej lämnat några särskilda peiiniiigar, efterlänmade 25 par obegagnade liirftslakan och det öfriga liiineförrkdet därefter! % - Man tanke sig i bhda fallen de akta iniinnens gliidje och öfverraskning, inen 111ai-t fragar sig ovillkorligt: Iivilken sida af linsliållningen liar varit den lidande för att sk hapliadsvackaride ekonomiska resultat kunnat åstadkoinn~as?
Nog af, om ej alla råd, soin skänkas oss, förefalla så splitternya, alla lärdomarna för alla anvandbara, så förringar ej detta bokens viirde.
Hvar ocli en tage diirnr livad som 11 % eii sjalf ar inest t.ill- lämpligt, antingen det iii ett påpekande af gainla ssniiiiigar eller ett iiiecldelande af nya, ocli på så vis Blir en bok jii alltid lärorik.
E n bok i samma väg soni den ofvan citerade, som vi tro allt igeiioin praktisk och förträfflig, &amp; r Lotten Layersteclts Kolcbók för sko7- kök och enklwe mtlngni~zg.
Redan genom sitt flärdfria, Iieintreflign yttre - den är bbadeii i stadigdgrått lärft - tilltalar oss den lilla boken, och dess, innehåll står i fråga on1 gedigeiiliet ocli praktiskhet i full liarinoni hg ed, Ej blott för skolkök och mbetarehein, nej .föl1 familj er med sinT tillgångar, ja öfver liiifviid taget för alla liein, där sparsainliet, ordning ocli omtanke äro tagna till lefiiadsi~egler, bör frö- ken Lagerstedts bok vara välkoininen.
Den liar också viiiiiiit allmänt.
erkännande och prisas ined ratta vara det bästa, soin iiiider de senare åren inom detta område i vårt land utkommit.
Inom bariilitteratiirens tacksainrna, nien aldrig tillrackligt iippbra- kade fält, återstår till sist att anteckna nainiien p2 några flitiga arbeter- skor - livilka också af Fredrika-Bremer-Förbundets bokkoinit6 blifvit iippinärksaminade - nämligen J.
C. von Hofsten, Lazwa Fz ' tihzg7tof, Hedda Amlersson, C a r h Hamrnarsköld, in.
fl., men därmed bör ackså katalogen, efter iivad vi tro, i det narinaste vara genoiiigångeii, d. v. s., livad nya arbeten vidkommer.
Kvinliga föifattarenamn till- hörande en förgången tid sådana som Fredrika Breiners, Einelie CarlBns, Xarie Soyhie Scliwartz ' återfinnas nog gång på gång i bokhaiiclelskatalogeii, förbundna med de nya iipplagor, som af deras arbeten utkomina.
Och hvilken slutsats drager man haraf?
a r det ej den, att det ganila, till trots för det nya släktets axelryckningar, äger * en lifskraft, so111 vi nied bästa vilja ej v %ga tilltro allt det nya orn att besitta?
rån 1893 års riksdag.
Det liar blifvit sagdt om den iiii afsliitade riksclsgeii, den sista inom valperioden, a-tt få riksdagar iiiider det niivarande representa- tionsskicket i vart sainhällslif lainnat så obetydliga spår efter sin tillvaro.
Gäller detta omdöme riksdagens arbete i dess Iielliet, så galler det lind&amp; mer den speciella del daraf, soin vi i Dagiiys spalter plägat följa, (len del, som alldeles sarskildt rör kvinnan.
Vår riksdagsrevy måste darföre denna ghig blifva helt kort.
De få och foga omfattande förslag soni förelåg0 och livilka af- sågo dels att bättre än Iiittills betrygga den gifta kvinnans agande- ratt, dels a t t i några mindre stader ombilda de treklassiga läroverken till saiiiskolor för gossar och flickor, hafva afslagits.
Grefve H. E.
G. Hainiltoii hade, soin bekant, i andra kammaren viickt motion om shdan ändring af 9 kap. 1 5 aktenskapsbalken, att hiistriin Z C ~ C C I I f örord skulle berättigas råda öf ver den agendoin hon
; medfört i boet eller hvilkeii geuoin gåfva och testamente tillfallit, henne med villkor att den skall enskildt tillhöra henne, liksoin ock öfver af- koinsten af sadan agendoin.
JIotioiieii afstyrktes af lagutskottet under Iiänvisning till, att högsta donistoleii för närvarande vore sysselsatt med att afgifva ut- låtande öfver Nya lagberedningens förslag till aiidrade lagbestämniel- ser rörande boskillnad m. m. samt att dessa ämnen borde i ett sam- inanhang pröf vas.
Kamiarne voro af sainim mening soni utskottet och afslogo niotioiien, i första kaniiiiaren utan att spilla ett ord p i den samma, andra kainiiiareii efter en kort debatt, Iivarvid motionären, lagutskottets vice ordföranden herr Lilienberg, m. fl.
talade för motionen, herr Wester mot den.
I statsverkspropositioneii.
till årets riksdag hade ecklesiastikmi- nistern framlagt förslag oin åtskilliga treklassiga läroverks ombildning till sainskolor för gossar ocli flickor.
Detta förslag föll, sedan kalii- iiiarne stannat vid olika besliit.
Första kaininareii hade antagit rege- ringens proposition oförändrzd, hvareinot aiid.ra kaminare~i antog stats- utskottets förslag, soin afsåg de treklassiga läroverkens indragning ocli upprättande i deras ställe af högre folkskolor.
Herr Hainmarliinds motion om ett statsanslag af 5,000 kr.
till iindervisniiig vid folkskolorna i kvinlig slöjd, blef däremot, sedan det af statsutskottet tillstyrkts, antaget af bada kamrarile.
:::: i: Herr Hugo Tainms motion om bek2inzpamle tlf osecllig7&amp;eten, f ör hvars iiiiielihll och behandling i första kainmaren redogjordes i Dagnys.
förra häfte, var den 26 april före i andra kaininareii, livilkeii däråt agnade en längre debatt.
Äfven i denna kammare rönte inotioiieii liflig synipati - endast en talare uppträdde emot den, inen hans föga värdiga anförande väckte f r h flere h å l lifliga gensagor.
Efter inanga allvarliga och behjärtansvärda nttalanden antogs utan votering utskottets hemställan att kammaren skulle biträda första k a m i n ~ e n s beslut, d. v. s. antaga en skrifvelse till k. m: t nied be- gäran on1 utredning, Iitiriivida icke de lagbestämmelser, som afse före- koinn~aiide af osedlighet eller lockelse därtill rna kunna göras iner.
verksamma genom att fiillständigas och i öfrigt mera lampas efter ni.
rådande föi.liållaiiden, eärskildt med afseencle i tillsynen öfver dessa bestämiiielaeis efterlefnad, för att därefter vidtaga de %tgärder, som kiinna föranledas.
+ c - c.
Den svenska kvinnans deltagande i varldsutstallningen i Chicago.
I så väl denna som föregiende årgång af Dagny liafva vi tidt och ofta iiiider ofvaiisthende riibrik sökt &amp; t gifva våra läsare en s i vidt inöjligt utförlig redogörelse för fortgången af arbetet för den svenska kvinnans inedverkaii vid Cliicagoespositioiien.
Världsiitstall- iiingeii liar nri firat sin invigningsfest.
Tiden är således inne d i den svenska dainkoiniténs ceiitralstgrelse torde Iriinna anse sig ha fyllt sitt värf sedan den iitfört den allt annat än lätta iippgifteii att leda, ordna, saininanhhlla och till ett tillfredsställande helt saininanföra det vidlyf- tiga arbete, till livilket så många af Sveriges kvinnor lämnat en vacker insats.