Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bev. Lag- samt Allm. B esv. och Ekon.
Utskottens Betänkande, lY:o it. 27 Sådant, slutet af "denna punct nu lyder, föranleder det dertill, att, om blott egare af kreatur ocdi körredskap vaktar sig att sjelf åtfölja, äfventy rar lian dem icke, om lian genom tjenare eller andre låter dem begagnas till forsling af olofligen infördt gods, äfven om de biträda vid varors intagande å kust eller Riksgräns.
Vill man ej ovilkorligen förklara aila kreatur och körredskap förbrutne., då nied dem forslas olofligen infördt gods borde, i likhet med hvad, som är stadgadt, i Råga om missbrukadt bxänvinsbrännings-redskap, det enda undantag från ansvarspåföljd böra göras, att begagnandet skett ulan egarens vetskap eller ock nuvarande föreskrift i detta fall böra bibehållas. 6 §.
Vöre allt gods till införsel i Riket, emot tulls erläggande, tillåtet, eller våra Tullförfattningar bragte lill den enkelhet, alt en hvar kunde Reda sig för all ouppsåtlig öfverträdelse af dem, då skulle jag vasa benägen stadga tjenstens förlust för embets- eller tjensteman, som första resan gjorde sig till åtal skyldig; men så länge icke allenast gränsen emellan förbjudne och tiliåtne varor är så svår att uppdraga, att till och med de mest er färne och pröfvade tulltjensteman, oaktadt alia hjelpredor af lexica och prof-chartor, ändock ofta råka i förlägenhet, då, i fråga om vissa slag af väfnader, införselsfriheten eller förbudet beror uppå, om t. ex. halfylle eller halfsiden består till största eller minsta delen af den ena eller andra delen rudimaterien, eller om bomullsväfnader innehålla 76 eller 80 trådar på tummet i ränningen, och många andra iakttagelser äro så tvetydige, att det positiva är svårt att utröna, så att mången, med alfvarligaste uppsåt att vara laglydig, likväl emot sin vilja kan blottställa sig för förseelse emot Tullförfattningarne, då han anländer från utrikes ort och medhafver något gods, det han anmäler till förtulining, men möjligen finnes vara efter konstens reglor förbudet att i Riket införa, skall jag åtminstone aldrig med miu röst deltaga j det beslut att beröfva en tjensteman sin välfärd och bergning, endast derföre alt ben andra resan begår ett förlåtligt misstag; och då uu gällande föreskrift i dessa fall, mig vetterligen, ej medfört några äfvenlyrliga följder, anser jag dervid bör# förblifva. 28 Siv.
Lag- samt Allm.Besv. och Ekan.
Utskottens Betänkande, N:o j i. 7 och 8 §§•
Med lika, om icke större, skäl, än de, sorn vid 6 §. blifvit anförda, finnér jag de nu föreslagna förändringar uti dessa §§. icke böra antagas.
Det är en ömtålig sak att, utan lämplige varningsgrader, frånrycka näringsidkaren dess lofliga bergning.
Medborgerliga rättigheter måste varsamt behandlas, och jag tillåter mig tro, att nu gällande Lagar i dessa fall innefatta en medelväg, som icke lättsinnigt bör öfvergifvas, i synnerhet om man erkänner den grundsats, att Lagen bör vara lika för alla, hvilken, noga tillämpad , förutsätter, att en motsvarande straffgrad bör gifvas, äfven för den, som, utan att vara idkare af borgerlig näring, gör sig skyldig till itererad förbrytelse af lika brottslig egenskap. 9 §•
Att för den, som, obekant med landets Lagar, förbryter sig, föreskrifva den uti nu gällande ökade ansvars-påföljd att för alltid förvisas
Riket i annan händelse, än alt oloflig införsel af varor åtminstone handlar om ett värde af 400 R:dr, borde med skäl få anses nog strängt.
Jag liar således ej deltagit uti den härutinnan föreslagna skärpning, såsom i allt fall icke af något verkligt behof påkallad.
Någet itereradt brott af sådan person, sedan han en gång för alltid blifvit förvisad Riket, synes innefatta en motsägelse eller förutsätta en lamhet uti Lagens fullbordan, som jag ej kan godkänna, och anser således det föreslagna tillägget i denna öfverflödigt. afl §.
Med trtidaatag af Östersund, torde ingen stad med Tull-kammade dier Tull-iaapection, men utan Rådhus-Rätt, finnas i Sverige, och för d®Jta enda fell torde, äfven om det eljest behöfdes, ingen serskild lagbestämmelse erfordras ech således den uti denna §. tillstyrkta förändring ej af behof påkallas, isynnerhet som den för ifrågavarande landsort, af ondre omständigheter , ej lärer vara tillämplig. 29 §•
Yid 2 §. har jag visat olämpligheten af det nya stadgandet.
Här framstår den ännu mera åskådlig.
Utskottens Betänkande, lS:o ii. 2g 33 §.
Hus- och hernfred har från de äldsta tider uti vårt land varit högt skattad.
Derom vittna både äldre och nyare Lagar.
Sjelfva Regerings-formens 16 §. innehåller, bland Konungens förbindelser emot folket, dea ätt: ingens fred i dess hus störa eller störa låta.
Detta allt oaktadt och oansedt staten för uppbörd och bevakning af Tullen utbetalar 56o,000 R:dr, som hotar att ökas till en full million årligen, söker man ännu att motarbeta upphäfvandet af den Lag, hvarigenom husfreden i hvarje ögönblick kan störas medelst de så kallade hus-visitationerne.
Jag vädjar till allmänheten, om den någonsin kan vänja sig att utan en motbjudande känsla se denna Lag utöfvad, eller att en fredlig medborgare, utan att ens vara angifven., än mindre tilltalad eller förvunnen till brott, hvarigenom all reconventions-talan är honom afskuren, skall vara uikfl derkastad en nyck hos visse tjenstemän, och på grund ofta endast deraf blottställd att handteras såsom förbrytare och luta hela sitt hus och alla deri befintlige förvaringsrum och uti desse varande möbler och effecter genomletas och nagelfaras.
Sådan är iden af hus-visitationer, utan någon inskränkning.
Försvararne af denna idé hänvisa till ansvars-påföljden, om den sålunda misstänkte och uti sin husfrid kränkte medborgaren befinnes oskyldig; men huru ringa är icke denna påföljd, och vi hafva sett,huru litet den uppfyllt sitt ändamål.
Jag har således, sedan jag förgäfves yp» kat undersöknings- eller lius-visitations-rättens inskränkning till de uti i, 2 och 3 mom. af 32 §. af förslaget uppgifne ställen, medgifvit utsträckning deraf äfven till de öfrige i samma §. uppräknade lägenheter, för att åtminstone förunna medborgaren någon fridlyst plats i sitt hus, eller i boningsrum, som i denna §. omtalas; me* förgäfves.
Sannolikt samma anda, som predikar förbud och höga tallar* såsom osvikliga medel att basreda fäderneslandets lycka och trefnad, fear verkat bibehållandet af derin* §. och tillika fortfarande stadgat, att den, so» en gång tillförne blifvit jbeträdd med oloflig in- eller utförsel af varor, ansvarslöst skall i hela sin Iterstående lifstid vara fridlös i sitt eget hus, så att intet rum derinom vidare skall vara heligt.
Jag tillåter mig hänvisa till hvad jag yttra» vidi 6. om lättheten att utan uppsåt eller afsigt fela emot invecklade, hsnr bända någon gång till och med onaturliga, Tull-Lagar, och jag frågar,om dessa lagar, som man går att stifta eller conserveraj äro vår tid värdige, e|ler instämma med^ nationens lynne, dess anspråk på Upplysning och 3o B ev.
Utskottens Betänkande, N:o 11. dess fordran af reformer?
Ett af två mäste här väljas, antingen husfridens skäliga bevarande, eller ock indragning af den dyrköpta yttre bevakningen, emot uppoffring af all både hus- och hernfred; ty för en sådan uppoffring måste någon lösepenning gifvas.
Jag föreslår, att denna för alltid måste bannlsyas ur vår lagstiftning, i den säkra förmodan, att i83o års Ständer, som, uti skrifvelse den 18 Mars samma år, bos Kongl.
Maj:t i underdånighet begärde, att Tullförfattningarne blefvo sådane, att laglydige medborgares rättsén liga anspråk på hus- och hemfridens helgd icke äfventyrades, icke dermed åsyftade, att ingen vrå af medborgarens hus skulle vara fridlyst för verkställande magtens efterspaningar. 35 §.
Att, utan alt vata förvunnen brottsling, likväl låta såsom en sådan visitera eller afkläda sin kropp, måste erkännas såsom ett prof af den största undergifvenhet för Lagen.
Följagtligen torde få medgifvas, att den största varsamhet vid tillämpningen af detta offer åt samhällslagen också bör iagttagas.
Derföre är genom nu gällande stadgande för detta fall i möjligaste måtto sörjdt; och alt i någon laon vika derifrån, anser jag vara alltför vådligt.
Likväl finner jag Lagen kunna eluderas, om ick« vakthafvande lägre tullbetjent skulla ega att, vid tullplats, anhålla misstänkt person, tilldess de uti denna §. uppräknade förmän hinna tillkallas.
Jag har på sällan grund ansett §. endast böra erhålla följande något förändrade 1) delse: ”Då någon, som till tullplats ankommer, misstankes hafva på sig förstucket god*, må undersökning derefter af Tullkammare eller Tull-In"spections-föreståndare kunna anställas i vaktstuga eller annat rum, samt "i arne vittnens närvaro, om den misstänkte det äskar.
Är den misstänktia ^qvinsperson, må undersökningen ej verkställas, utan genom tillkallad ”person af samma kön.
I alla sådane lall ega vid tullplats vakthafvande ”tullbetjent den misstänkte personen anhålla, tilldess behörig undersölt'■'ningsman hinner tillkallas.
Upptäckes ej vid sådan anhållning eller un”dersökcing beslag underkastadt gods, bote undersökningsman och den, som ”anhållningen gjort, hvar för sig, serskildt för en hvar, hos hvilken vid ”undersökning dylikt gods ej funnits, från 20 till 3oo R.dr, målsegandens ”ensak, och ansvare dessutom serskildt efter nedanstående §•, om af hornum våld eller oskick vid undersökningen föröfvjktv’’
Bev.
Lig- samt Allm.
Besv, och Ekon.-TJtskottens Betänkande, N.o 11. 31 45 §.
Tillägget vid denna §. har, efter min tanisa, icke behöft här upptagas, då den föreskrift, det innefattar, annorstädes igenfinnes. 49 §•
Då allmänna Lagen uti 10 Gap. 21 §.
Rättegångs-Balken innehåller det bestämda och ovilkorliga stadgande, att ”Brott och Missgerningsmål, ”svårare och mindre, ransakes och dömes, der gerningen gjord är, ehvad ”Rätt han eljest hörer till, som brutit”; och då det ej kan förnekas, att förbrytelser emot ifrågavarande Författning, åtminstone så länge straffbestämmelserne äro så alfvarsamma som nu, måste böra hänföras till egenskap af brott- och missgerningsmål, synes det vara hög tid att genom förändring af denna §, bortskaffa den undantagslag, den innefattar.
Man må nu anse öfverträdelser af Tull-Lagarne aldrig så svåra, så måste väl få erkännas, att mord, dråp, m. fl. andra missgerningar äro af ännu gröfre art och fordra lik* skyndsam behandling.
Förgäfves skall roan försöka att framdraga de oöfvervinnerliga hinder, desse måls upptagande vid vanliga Domstolarne skulle möta.
Må man dervid ihågkomma, att, då §. förutsätter, att, i vissa fall, när mål af denna beskaffenhet, i anseende till personen, tillhöra Hof-Rätt, de kunna och höra der upptagas, bevisas deraf nogsamt, att äfven andre Domstolar än Rådhus-Rätt utan skada kunna dem behandla, och hvarföre då utesluta blott vissa opriviiigierade medborgare-classer från förmonen att njuta sine rättegångs-förmoner efter allmän Lag tillgodo? hvarigenom dessutom 2:ne betydliga fördelar skulle vinnas, —den ena, att då upphöra alla tvister om rätta forum, som nu uppslå, då förbrytelser ske eller upptäckas utom stads område och fråga uppkommer, hvilken som är den närmaste staden, ibland ej så lätt att slita, och aldra Svårast om, såsom hända kan och redan någon gång handt, förbrytelsen skett eller blifvit upptäckt just på medelpunkten emellan aine städer, — den andra,att Tullverket skulle bespara den utgift, som utgår och kommer att utgå till Rådhus-Rätterne för behandling af Tullmai, hvilken kostnad måste upphöra, då desse
Domstolar endast behandlade mål, som uppkommo inom deras egna jurisdiclioner.
Jag har på alla de«sa skäl tillstyrkt en sådan förändrad lydelse af denna §, 3a Bcv.
N:o ir. ”Mål, som angå förbrytelser emot denna Författning, skola, der de icke, ”i anseende till den tilltalade personen, tillhöra Hof-Rätt, upptagas vidden ''Domstol, under hvars jurisdiction förbrytelsen skett, eller blifvit upptäckt, och i stad vid Rådhus-Rätt.” 58 §.
Den uti denna §. föreslagne förändring synes vara af mindre betydenhet; men, med afseende å dess verkningar, förtjenar den uppmärksamhet.
Uti i83o års Kongl. Förordning i samma ämne var den uti förevarande §. utsatte tid bestämd lill åtta dagar.
Följden deraf blef, att Rådhus-Rätterne, för alt kunna efterlefva detta stadgande, sällan afkunnade Utslag omedelbart efter ransakningens slut, emedan liden var för kort att kunna medhinna utskrifning af Protocoll och Utslag, hvilket senare således meddeldtes först efter det de ofta ganska vidlyftiga protocollen på förhand voro utskrifne, då Utslaget, efter anslaf, utfärdades och parterne, ofta från aflägse orter, besvärades med en ny inställelse för att Utslaget afhöra. i834 års Tull-Comité föreslog således utsträckning af tiden för Protocolls och Utslags utlemnande till Tio dagar, som af Kongl. Maj:t vid utfärdandet af 1835 års Förordning i Kåder godkändes; och derigenom kunde den skyndsamhet vinnas, att, om icke målen voro af desto större -vidlyftighet, de genast efter ransakningens fullbordan med Utslag afbjelptes.
Om det skäl, som i Utskotten blifvit uppgifvet för förändringen eiler att Tull-Fisealen i Södra Tull-Districtet i ett enda fall, då han ej fick del af Protocoll och Utslag förr än efter io dagar® förlopp, hade fi)r kort lid att besvära sig, som likväl sällan kommer i fråga, varit af serdeles Tigt, hade det väl föranledt General-Tuli-Styrelsen att bereda en förändring; men, då så ej skett och Tull-Fiscalen i alli fall för utomordentligt händelser kan genom en reservationsskrift förvara sina fatalier, har jag ej deltagit i den föreslagna förändringen, som, införd, skall, på sätt jag i det föregående ådagalagt, åter framkalla de olägenheter, nu gällande stadgande, sedan dess tillkomst, undanröjt.’’ Af Herr Christierson: ”Med Herr Hallings reservation i alla dess delar och såvidt den afhandlar hufvudsak, är jagense och åberopar densamma.” Af Be v.
Utskottens Betänkande, N:o xi. 33 t Af Herr Ekholm:
"Hufvudsakligen instämmande uti den af Herr Halling afgifna reservation, anser jag mig äfven böra redogöra för skälen, bvarfö* jag icke kunnat biträda det förslag, de Höglofl.
Utskotten nu framlägga för Rikets Ständer.
Utskotten synas bafva utgått ifrån den synpunkt, att visshet om Lagarnes ofelbara efterlefnad icke kan vinnas utan stränga och skärpta stralT-hotelser.
Emedlertid vittnar erfarenheten om motsatsen, att nemligen inga Lagar oftare öfverträdas, än de, hvilka utmärka sig genom en omåltlig stränghet, och sålunda bära vittnesbörd om egen vanmagt.
Af sådan egenskap äro de skärpta föreskriflerne om hus-visitation, hvilken i juridiska terminologien icke oegentligt benämnes persecutio domestica, och hvilken method att upptäcka förbrytelser, så vidt jag känner, äfven i de mest despotiska stater med största sparsamhet måste anlitas.
Ännu angelägnare förekommer mig hushållningen dermed i vårt land, der man i en Special-lag ej bör nästan obetingadt utsträcka densamma och detta ej kan ske utan inkräktning på Grundlag samt störande af den harmoni, hvilken bör råda emellan den förstnämnde och den allmänna Brottmåls-lagstiftnjngen.
Besynnerligt måste det förekomma någon hvar., att man i Nittonde århundradet kan föreslå Svea Piikets Ständer, sora alltid utmärkt sig för en vaksam ömtålighet om en lagbunden frihet och ostörd husfrid, att gifva desamma till spillo åt en tillfällig nyck hos alla de med visitationsrält beklädde tjenstemän, hvilka i §. 2 momentet af Betänkandet upprSknas, och hvilka för ett ganska måttligt ansvar icke sällan skulle kunna lånas till redskap för en nyfikenhet af helt annan art, än tuIIförseelsers upptäckande.
Ehuru ett groft rån, tjufnadsbrott, sedelförfalskning eller andra dylika för samhället lik» eller mera vådliga brott kunnat på en ort tima, medgifver icke allmänna Lagen Polismakten rätt alt ransaka hvarje boningshus i trakten och penetrera i dess innersta helgedomar, för att uppspana förbrytare»., såvidt icke skäliga anledningar till misstankar sig förete, och blifter sådan efterspaning ändock i många fall eft vågstycke, sorn, misslyckadt, icke <aflöper utan reconventions-ansvar.
Huru mycket mindre bör då hns-ransakan tillåtas i ifrågavarande fall, der förbrytelsens tillvaro icke efis är bevisad och misstankan endast hyses af eo tullbetjent eller länsman, inför hvilkas ögon få i det fallet torde blif - Bilu till R, St, Prot, 18/fO och 1841- 5 Sami. 2 Ajd. 8 Haft. 5 3 4 B ev.- Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-ZJtskottens Betänkande, N.o 1r*.
Vä såsom rättfärdige ansedde.
För min del anser jag således, alt man gått långfe nog för att conlrollera intägten af Statens inkomster och tillfredsställa fabrikanternes farhågor, närman, på sätt 18 35 års tull-lagstiftning medgifyer» erhållit rättighet alt anställa visitation i öppna sjön, vid kust och gräns» å alla upplagsstäilen inom en mil ifrån kusten, under forslingar och transporter samt slutligen i öppna salubodar, magaziner och uthus samt sådana boningsrum, der handel med olofligen införde varor bedrifves.
Må mali dock stanna här.
Lyckas det icke Tull-personalen och allmänna åklagare att på alla dessa vis ertappa förbrytaren, så må det inom boningsrummen stilla liggande godset, hvarmed missbruk icke gerna kan ske, opåtaldt fö hvila.
Ämnar egaren att dermed bedrifva handel, måste det väl förr eller senare krypa fram i sådant dagsljus, der det är lör beslagaren åtkomligt.
Man skulle måhända eljest förlama den vaksamhet, som ändamålsenligast rigtas åt de förut antydde hållen, och om Tull-tjenstemännen kraftigt tillhållas och rappmuntras att i dessa rigtningar fullgöra deras pligtev, stall äfventyret för lursndrejaren och tullförsnillaren snart komma ali öfverväga fördelarne «f deras, äfven i min tanka, lastbara födkrok, till hvars försvar jag aldrig ämnat uppträda.
Må man tillika besinna de för allmänna lugnet vådliga tilldragelser, som under de sista åren vid de likväl sparsamt använde hus-visilatiocerne beklagligtvis inträffat, hvaraf kan slutas, huru vådligt det kunde vara att, för vinuandet af ett osäkert ändamål, sätta den allmänna ordningen på spel och måhända göra saknaden af en Upprors-kg alltför kännbar eller användandet deraf, i händelse den korm» mer till stånd, nog ofta påkaljadt, till ringa vinst för samhälls-ordningen.
För öfrigt har jag i afseende på i5 §. i förslaget ansett, alt den gamla redactionen i 1835 års Författning bör bibehållas.
Förändrings» inrymmer, efter min åsigt, ännu större spelrum för ulöfvandet af Tulltjcnslemännens godtycke, än förut kunnat ega rumd’ Uti denna Herr Ekholms reservation förenade sig till alla delar Herrar Ridderstolpe, A. Brunnius, P. H.
Lindström, M. G. JVallen, F. G. Billberg, A. G. Åkesson samt Riksdags-Fullmägtige Matts Persson och /. A, Zetterberg från Stockholms Län. Af Herr Grapengiesser, M.\
"På det kraftigaste nödgas jag reservera mig emot Högloft.
Utskottets förslag till ändring af 32 och 33 §§:ne Bov.- Lag samt Allm.
Lss v.- och Ekon.-Utskotlens Betänkande, N:o 11. 33 uti Kongl.
Förordningen den ia December i835, emedan derigenom icke blott rättigheten i allmänhet alt anställa undersökning efter olofligen infördt gods skulle för Tullverkets tjenstemän inskränkas och endast kunna ulöfvas inom deras respeclive tjenste-districter, utan äfven, hvad serskildt angår undersöknings-rällen i sådane rum, som omtalas i 32 §.
\ och 5 morn. samt i 33 §. af berörda Förordning densamma endast skulle medgifvas T ullkammar-före ståndaren och Kust-chefen inom hvarje district, så att icke ens Tullverkets högsta styrelse, eller General-TulI-Direclören, du han hade anledning misstänka connivence eller mindre uppmärksamhet hos Tullkammare eller kustbevakning inom något district, skulle eg* myndighet att förordna och ditskicka behörigen rjvalificerad person, för att anställa så beskaffade undersökningar.
"Verkan utaf ett slikt stadgande, i fall det emot all rimlighet skulle antagas, är lätt att förutse.
Det innehåller nemligen ingenting mer och ingenting mindre, än en carte blanche eller öppen fullaiagt för Tullkammare-föreståndare och Kust-chefer att, inom sina respeclive districter, om och när de så för godt finna, samt emot den vederkänsla^ som kan betingas, bevilja licencer åt tullförsnillare och lurendrejare, eller mot dessa suspendera all påföljd af den i Lagen medgifna undersökning»- och beslags» jätten, utan att sådana öfverenskommelse!’ eller en siik handel med licence? -sedermera skulle kunna hindras genom någon controll, hvarken nedifrån, d. v. s. af Tullkammare-föreståndarens och Kust-chefens närmaste underlydande, eller ofvanifrån, d. v. s. ifrån Generai-Tull-StyreJsens sida, elle? öndtligen af Tull-tjenstemän uti endra, närgränsande distrricter; ty den enda hufvudsakliga controllör^ som kan förekomma en dylik couöivenc», består dels uti den åt andra:
Tull-tjenstemän inom och utom districteS aiedgifna undersöknings- och beslags-rätten, dels uti dea S&
Tull-verkets högsta Styrelse förbehållna mag ten alt, Mf dec fsBO*r sig ega fog atS förmoda underslef, eller ock mindre omtanka och vsksomhet hosTu!l-fö> 9{ritningen inom något district, geaoct berthild<3, dertill förordnade perso» Tyer, på stället företaga undersökning och förvissa sig om förhållandet; *— hvilken controll, genom den sju ifrågavarande af de Höglofl.
Utskotten fö* *'C«lagna ändriugen helt och hillet skulle borttagas.
Det är bekant, att tider funnits., då dylika öfverenskomraelser och ett slikt licence-systein, sorn bär ostförmälla, söre iugeuting mindre än ovanliga, och att missbruket 36 B ev.- Lag-samt Allm.
Ut sköttens-Betänkandej N:o lia nära nog öppet bedrefs; äfvensom det är kändt, att anledningen till flere
Tull-embetsmäns skiljande ifrån deras befattningar vid framlidne GeneralTull-Directeuren, Presidenten Frihere Sköldebrands anträde till embete! var ingen annan än detta connivence och corruptions-system., sorn vid åtskilliga Tullkamrar i hög grad sig inritat.
Att sådant nu visserligen icke i lika grad som förr kan öfverklagas, och att i allmänhet en bättre anda blifvit rådande inom Tullverket, är jag den förste att medgifva; men derföre anser jag dock icke rådlig t att gifva Tullkammar-föreståndare och Ilust-chefer, eller de locala Tullförvaltnings-cheferne en magt och ett uteslutande prerogativ, som skulle sätta dem utom och öfver all controll, och att dymedelst blottställa dem för en frestelse, som fruktansvärdt torde åter upplifva de fordna vanorna och traditionerna, hvilka ännu äro i friskt minne.
En sådan frestelse vore i sanning allt för stark och förledande; och icke mindre en försigtig omtanka om Statens rätt och bästa, än en skyldig monnet om de ifrågavarande Tuil-embetsmännens anseende och ställning i opinionen, bjuda derföre, att äfven vid detta tillfälle ihågkomma den Gudomliga, i alla det offentliga som enskilda lifvets förhållanden, så helsosamma förmaningen: ”inled oss icke i frestelseÄn mera: huru kan man, hvilket eljest vore rättmätigt, ålägga General-Tullstyrelsen ett gällande moraliskt ansvar för Tull-lagarnes nitiska handhafvande och tullafgifternas behöriga erläggande på alla punkter af Riket, om man, genom ett så beskaffadt stadgande, som det nu föreslagna, i verkligheten beröfvar densamma all controllerande myndighet öfver och inflytelse på sins egna Underlydande organer, och gör dessa i det närmaste oberoende af ceras högsta förman ?
På nu i korthet anförda grunder, vågar jag anse det vara af aldra yttersta vigt, att den undersöknings- och beslags-rätt, SÖtn i 3ö och 33 §§. af Kongl. Förordningen den i a Dec. r835 är inom hvarje Tallkammar-district förbehållen, icke allenast samtlige ■’’Öfver-betjente” inom districtet, elier Controllör, Tull-Fiscal, öfver-vaktmästare och Kustsergeant, utan äfven åt Öfver-beljente inom endra districter, samt åt d® af General-Tuilstyreisen serskildt utsedds personer, må varda bibehållen, oöh icke, enligt Högloft.
Utskottens förslag, confiscerad, tiil uteslutande förmon för Tull-embetSmännen blott inom a:na t je »stegrader, förvandlas till étt monopolium för Tullkammar-föreståndare och Kust-chefer* användbart mera till desse 2:ne tjenstemän» ersskildta, än till det allmännas båtnad.
Deremot vill jag., tili förebyggande at missförstånd, hafva uttrycb - Be v.- Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon.- Utskottens Betänkande JV'-o 11. 37 ligen anmärkt, att, med afseende på öfrige i 3a §. of 1835 års Förordning omförmälde tjenstemän, Kronofogdar, Lands- och Stads-Fiscaler samt Länsmän, jag ingalunda tror det vara af någon vigt, att deras undersöknings- och beslags-rält utsträckes utöfver deras omedelbara tjenstedistrictcr.