Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
A.o 1S8. 5 cMéd afseende å dessa utredda förhållanden, oell då tull-statens enskilda pensions-inrättuing för enkor och harn, år 1805 bildad genom förening af frivilliga deltagare, sedan år 182G fortgått med förbindelse lör alla i tull-verkets ordinarie tjenst anställde personer att deruti deltaga, men först år 1851 åtnjutit något understöd af allmänna medel, hvarefter delegarne åtagit sig väsentligen förhöjda och proportionsvis högre pensions-afgilter än andra civile einbets- och tjenstemän, men dessa afgifter ändock, i anseende till personalens i sednare tider betydliga tillökning, och, i följd af den ansträngande tjenstgöringen, täta omsättning, icke äro för pensioneringen tillräckliga, utan en brist redan uppkommer af ungefär 4,000 r:dr, sorn hotar att årligen tillvexa, finnér Utskottet denna pensions-inrättning böra af staten understödjas; men som konfiskations- och bötes-medlens belopp visat sig ganska mycket omvexla, samt i följd af en friare tull-lagstiftning framdeles torde betydligen nedgå, anser Utekottet lämpligast om, oberoende af dessa inkomster, ett mot bristen ungefärligen svarande belopp af tull-medlen finge under nästa stats-reglerings-pejjod för ändamålet användas.
Utskottet får alitsa tillstyrka Rikets Ständer, att, till betäckande af den i tull-statens enskilda pensions»- inrättning för enkor och barn efter embets- och tjenstemän samt betjente vid tull-verket möjligen uppkommande brist, bevilja en summa af högst 5,000 r:dr, att för hvartder» af äran 1855, 1856 och 1857 af tull-iste dion utgå - 6 Stats-Utskottets Utiåiondttj N:o 199. ^i:o 189.
Au k. till Exp.-Utsk. d. 20 Juli 1854, kl. 3 e. k.
Utlåtande, i anledning af vacht fråga om uppbörds-arfvode til Shepps-ombudsmannen vid Stochholms sjömanshus för de sedan år 1848 vid nämnde sjömanshus debiterade och redovisa de K t •onb-u ts hy Ider.
(R:GS Afd.)
Borgare-ståndet har till Stats-Utskottet remitterat en af hr ,/. G.
Brodin räckt motion, deruti anföres, hurusom, i anledning af skepps-ombudsmannens vid Stockholms sjömanshus J. S. Freeses, år 1847 hos Kongl. Maj:t i underdånighet gjorda anhållan att varda tillerkänd viss procent för uppbörd,en af sjömännens krono-utskylder, Kongl. Maj:t väl förklarat, att enär särskildt stadgande härom uti då gällande bevillnings-förordning saknades, kunde denna ansökning icke i Nåder bifallas; men genom Nådig' Skrifvelse den 7 November samma år fästade Kongl. Maj:t
Rikets då sammanträdande Ständers uppmärksamhet på billigheten deraf, att lämplig ersättning antingen medelst viss uppbörds-proceut, eller på annat sätt bestämdes för den åt bemälde skepps-ombudsman uppdragna befattning, hvarefter uti 1848 års bevillnings-förordning »tadgades, att skepps-ombudsmannen i Stockholm skulle för sitt besvär med uppbörden af sjömännens krono-utskylder »erhålla samma förmåner, som blifvit andra debiterings-män förunnnade och af dem åtnjutas.»
Oaktadt detta stadgande och sedermera gjorda ytterligare ansökningar dels hos Kongl.
Maj:t och dels hos Stockholms stads pröfnings-kommitté, hade likväl skepps-ombudsmanwa treese allt hittills icke kommit i åtnjutande af något arfvode eller någon uppbörds-procent för ofvanomfömälda bestyr.
Då således det af Rikets Stan - Utafs-VtshotteU UtiflftWtie, hi:o 189 T (ier uti ifrågavarande hänseende meddelade beslut, till följd af den mindre tydliga ordalydelsen af den härom i Bevillnings-förordningen förekommande bestämmelse, icke kunnat till verkställighet befordras, och enär Freese för sin med mycket besvär och obehag förenade uppbörds-belättning icke åtnjöte någon lön på stat, har Hr Brodin, hvilken ansåge orden: »samma förmåner, som andra debiterings-män», så mycket mindre endast kunna åsyfta den i Bevillnings-förOrdningens 121 § till taxeringskostnader och arfvoden anvisade f * procent, sorn den efter denna beräkningsgrund belöpande ersättning, i förhållande till hans tjensteåligganden, blefve alltför obetydlig, hemställt, att skepps-ombudsmannen Freese för den sedan år 1848 förflutna tid måtte tillerkännas ej allenast 6 procent af det redovisade uppbörds-beloppet, utan äfven andel uti den i åberopad* £ bestämda debitorings-procent.
Med anledning af denna motion hafva åtskilliga upplysningar, angående de af motionären uppgifna förhållanden, samt andra härvid förekommande omftändigheter blifvit genom Stats-Utskottet infordrade, från Fullmäktige i Riksgälds-kontorct, till hvilket
Verk största delen af den genom Skepps-ombudsmannen vid Stockholms sjömanshus besörjda uppbörd ingår; och har Utskottet, innan det yttrar sig öfver motionärens gjorda framställning, ansett sig böra meddela Rikets Ständer hufvudsakliga innehållet af dessa upplysningar.
Uppbärandet och redovisandet af sjöfolkets personela utskylder har, sedan längre tid tillbaka, ålegat sjömanshusen.
Redan i 1815 års Bevillningsförordning tillerkändes också sjömanshus-föreståndarne för besväret med denna uppbörd enahanda förmåner, som voro andra debiterings-män förunnade.
De närmare bestämmelser, som i 1830 års Bevillnings-stadga meddelades i afseende på uppbörden och redovisningen af sjömännens krono-utskylder, hafva i derefter utfärdade
Bevillnings-förordningar blifvit i det närmaste bibehållna, dock med det i 1848 års förordning gjorda, och i nu gällande Bevillnings-förordning jemväl intagna tillägg, att »skepps-ombudsmannen i Stockholm» egde samma åligganden och förmåner, sorn sjömanshusens föreståndare i rikets öfriga städer.
Den vid härvarande sjömanshus anställda skepps-ombudsman har alltså fått sig ålagdt, att för det derstädes skattskrifna och i hans rullor intagna sjöfolk debitera och uppbära hela allmänna bevillningen, äfvensom öfriga krono-utskylder. samt att följaktligen både vid utinönstringen påföra och affordra sjömännen dessa afgifter för det löpande året, och, vid afmönstringen, utaf förtjent a hyror innehålla desamma för de förflutna åren, såvida ej genom vederbörliga qvitt en ser styrkes, att utskylderna blifvit å annan ort inom riket erlagde; skolande de sålunda uppburne medlen inom den 1 Maj och 31 Augusti hvarje år, i likhet med annan uppbörd, redovisas och levereras, hvarvid debiteringen bör med bifogade specifika sjömans-rullor vara verificerad.
Deremot är skepps-ombudsmannen förklarad berättigad att för »in sålunda fullgjorda redovisning »erhålla samma Ä Sf»U-Zfhkattek IhlHinnåe, $f;e i-6'9. förm aner, sorn blifvit andra debitering -män förunnade, och af dem åtnjuta!»:*
Men oaktadt den af honom för 1849 och påföljande år intill nästiidet års .sius vid Stockholms sjömanshus uppburna och redovisade, samt till
Riksgälds-kontoret influtna allmänna bevillning och krigsrustnings-afgift utgjort ett sammanlagdt belopp af 9.567 ridr 18 sk., har hän likväl hvarken sig till godo beräknat, eller pä annat, sätt af Iiiksgälds-kontorets medel åtnjutit någon debiteringsoch uppbörds-procent eller särskild ersättning för denna uppbörd.
Den. enligt Beviilnings-förordningens 121 § till arfvodén och taxerings-kostnader andagna procent utaf allmänna bevillningen inom
Stockholms stad utgår nemligen endast af de uttaxerade eller i taxerings-längderna upptagna bevilinings-medlen. och beräknas följaktligen icke å de på särskild debitering sig grundande bevilinings-afgifterne vid sjömanshuset.
Då nu dc hvar och en sjöman åliggande utskylder skola vid såväl ut- sorn af-mönstringarne honom affoidras och, derest icke styrkas kan, att desamma förut blifvit vederbörligen betalda, särskildt debiteras, »arnt vid skeende liqvid för hans hyra innehållas, så är likväl denna inom någon viss uppbords-termin icke inskränkta, utan så länge sjöfarten varar, fortgående debitering, uppbörd och redovisning särdeles, besvärlig och tidsödande, helst i jemförelse med andra stapel-städer, ett mindre antal af de förhyrda eller afmönstrade sjömännen har sitt egentliga hemvist och sin vanliga mantalsskrifnings-ort inom hufvudstadcn.
I betraktande af ej mindre den i förenämnde motion uppgifna samt af Fullmäktige i Riksgälds-kontoret vitsordade beskaffenheten af de uppbörds^ neli redovisnings-bestyr, som åligga ombudsmannen vid Stockholms sjömanshus, än den härvid förekommande särskilda omständighet, att nuvarande skepps-ombudsmannen hittills icke kunnat komma i åtnjutande af de förmåner, hvilka genom såväl nu gällande sorn 1848 års Bevillnings-förordning blifvit honom uttryckligen tillförsäkrade, anser Utskottet, lika med motionären, att Rikets Ständer, genom härom meddelande ytterligare beslut, böra förklara denne tjensteman, som icke innehar någon utaf allmänna medel utgående lön, berättigad till vedergällning för den, på grund af nyss åberopade förordningar, genom honom under sednare åren verkställda debitering, uppbörd och redovisning af sjöfolkets bevillriings-afgifter; och då, med anledning af samma motionärs särskildt väckta förslag, Bevillnings-Utskottet i sitt afgifna Utlåtande, angående grunderna för och förordningen om den allmänna bevillning, Rikets Ständer vid denna riksdag mäste sig åtaga, tillstyrkt ett mera bestämdt stadgande, angående det skepps-ombudsmannen i Stockholm och föreståndarne för sjömanshusen i riket* öfriga städer tillkommande och af nämnde
Utskott till 3 procent föreslagna arfvode för de af dem debiterade, uppburne och redovisade bevillnings-medel, sydet mest lämpligt, att samma beräknings-grund, som för detta arfvodes utgående - St&ts-Ulsleoltets Utlåtande, N:o 183. 9 gående nnder den kommande tiden varder af Rikets nu församlade Ständer antagen och fastställd, äfven får tillämpas i afseende på oftabemälde skepps-ombudsmans ersättning för enahanda medels uppbärande och redovisande under den nästföregående tiden.
I öfverensstämmelse med nu yttrade åsigter, får Stats-Utskottet alltså hemställa, att Rikets Ständer, för debiteringen, uppbörden och redovisningen af det vid Stockholms sjömanshus skattskrifna eller i dervarande rullor införda sjöfolks krono-utskylder för 1849 och derpå följande år, intilldess nästa bevillnings-förordning kommer att tillämpas, måtte åt skepps-ombudsmannen J. S. Freese bevilja och till utgående från Riksgälds-kontore^ anvisa en särskild vedergällning, motsvarande det belopp ^ som skepps-ombudsmannens uppbörds- och redovisnings - arfvode, enligt den beräkningsgrund, hvilken i nyssberörde förordning varder fastställd, skulle för alla dessa år hafva utgjort.
Stockholm den 14 Juli 1854- B4h. UR R. 8t.
Prof, 1853 $ 1854.
4 Sami 1 Af4 2 Band. 25 Baft JO SM»-Ut skotte t t Utlåtande, N;o 190.
Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Juli 1854, kl. S e. m.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående upplåtelse af mark frun Eskilstuna K ungs-ladugård lill Skolhus-byggnad inom Klosters församling, af Nyköping» län. (L A.) Sedan Iios Kongl. Majit Skol-styrelsen i Klosters församling af Eskilstuna pastorat inom Södermanlands län i underdånighet anhållit, att enär församlingen, som inom den genom Kongl, stadgan angående folk-undervisningen i riket, den 8 Juni 1842 föreskrifna tid inrättat fast folk-skola, hittills ej kunnat erhålla någon lämplig plats för egen skolhus-byggnad, utan måst af en en-, skild hemmansegare för skolan hyra en lägenhet, hvars fortfarande tillgänglighet för detta behof vöre osäker, Kongl.
Majit måtte härtill i Nåder upplåta en på Eskilstuna kungs-ladugårds mark, i närheten af Eskilstuna befintlig stenig och ofruktbar backe, Kapell-backen kallad, af 2 tunnlands 11 kapplands vidd, jemte ett tunnland derinvid belägen åker till byggnadsplats för skolhuset oell till planteringsland för skol-Järaren, att af Klosters församling tillträdas, när den tid, för hvilken Eskilstuna kungs-ladugård nu vore utarrenderad, tilländaginge eller den 14 klars 1862; så oell efter det vederbörande med infordrade underdåniga Utlåtanden till Kongl. Majit inkommit, har Kongl. Majit uti ofvan högstberörda till Rikets Ständer den 18 April innevarande år aflåtna och från samtlige Riks-stånden till Stats-Utskottet remitterade Nådiga Proposition täckts förklara, att Kongl. Majit väl för sin del funnit den af Klosters församling sålunda framställda begäran förtjena ett billigt afseende, helst, enligt hvad Kongl. Majit* Befallningshafvande i länet upplyst, o tvifvelaktigt vore, att inom församlingen, norn förr eller sednare skulle komma i behof af egen skolhus-byggnad, icke någon lämpligare plats än den föreslagna härtill funnes och upplåtelsen af den i - Statt- V(skotteta Utlåtande, Wo 190. »t frågasatta jordrymden, hvaraf blott ett tunnland utgjorde fruktbar jord, blefv# för staten af ringa betydenhet, i jemförelse med den stora fördel, som derigenom ät Klosters församling skulle beredas; men att, då Eskilstuna kungs-ladugård, på hvars egor berörde mark vore belägen, tillhörde de Kronan omedelbart förbehållne egendomar, hvilka, jemlikt Regeringsformens 77 §, ej kunde utan Rikets Ständers samtycke Kronan afhändas, samt skulle efter de genom Rikets Ständer föreskrifna grunder förvaltas, Kongl.
Majit ville detta ärende i Nåder till Rikets Ständers pröfning öfverlemna och föreslå, att ofvannämnde under Eskilstuna kungs-ladugård hörande jordrymd af tillsammans 3 tunnland 11 kappland måtto från midfast&n år 1862, då det nu gällande arrende-kontraktet tilländaginge, blifva emot årlig afgäld till Kronan, enligt grunderna i Kongl, förordningen den 19 December 1827, åt Klosters församling för olvanberörda indarnål upplåten.
Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande och får, på de af Kongl. Majit
Nådigst anförde1 skäl, tillstyrka Rikets Ständer, att bifalla hvad Kongl. Majit uti ifrågavarande Nådiga Proposition behagat föreslå.
Stockholm dea 14 Juli 1854 STOCKHOLM, L d.
Schultze'» Boktryckeri, 185-4. Slals-Ulskoltets Ullålande, M 191. 1 M 191.
Ank. till Eip.-Utsk. d. 21 Juli 1834, kl. 6 e. m.
Utlåtandei anledning af erhållna återremisser å Betänkandet M 92, angående Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling. (I. A.) Förenämnde Betänkande är bifallet af Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet, med undantag af dels 18 punkten uti de af Utskottet i och för verkställigheten af ränteförenklingen föreslagne allmänna föreskrifter, hvilken punkt, innehållande hemställan, att den hafra, som kunde komma att ingå i den nya spanmålsräntan, icke måtte få af räntegifvarne till leverering in natura uppsägas, blifvit af nämnde två Riks-Stånd afslagen, dels ock af 2:a momentet af de särskildt för Stora Kopparbergs
Län föreslagna bestämmelser, hvilket moment är af Ridderskapet och Adeln till Utskottet återremitteradt.
Borgare-Ståndet har återremitterat Betänkandet i sin helhet, och Bonde-Ståndet har med bifall till såväl Utskottets hemställan, att den förenkling af grundräntorna, sorn kunde för Upsala Län finnas lämplig, måtte definitivt antagas och således utan Länets iunevånares vidare hörande bringas till verkställighet, som ock Utskottets tillstyrkande särskildt för Westerbottens, Christianstads, Blekinge, Jemtlands och Norrbottens Län, Betänkandet i öfriga delar till Utskottet återremitterat.
Den af Ridderskapet och Adeln beslutade återremissen afser hufvudsakligen Utskottets hemställan, att den spanmål, hvartill inom Stora Kopparbergs
Län enligt Utskottets förslag kol, ved och dagsverken komrne att förvandlas, skulle utgöras af hälften råg och hälften hafra, i afseende hvarå är vordet anmärkt, att då det icke vore bestämdt, huruvida här med hafra menades enkel eller dubbel hafra, med hvilken sednare benämning inom Länet förstods en dubbel qvantitet af den vanliga eller enkla hafran samt uti Dalarne detta sädesslag jemförelsevis med råg odlades endast obetydligt, hvarföre ock i vissa orter råg antingen alldeles icke inginge uti kronotionden eller ock till ett belopp af */i emot % hafra, borde, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, de icke bibehålfae hufvudpersedlarne förvandlas till sådan spanmål, hvaraf ortens kronotionde bestode.
Prot. 18S3 & 1834. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 26 Haft. 1 2 Stats-Utskotlets Utlåtande, J\s 194.
Hos Borgare-Ståndet har återremissen hufvudsakligen blifvit föranledd af framställda anmärkningar emot Utskottets tillstyrkanden uti Betänkandets ingress, dels att gjord framställning öm förvandling af hufvudpersedlar i penningar mätte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende, dels ock att Rikets Ständer ville för deras del besluta, att dagsverksräntan måtte till andra hufvudpersedlar förvandlas.
Det har nemligen blifvit anmärkt, att Utskottets berörda tillstyrkande icke borde bifallas, enär Utskottet icke bestämdt uttryckt, hvilka i ordinarie räntan ingående persedlar skulle anses såsom hufvudpersedlar eller icke och man således i sjelfva verket icke kunde veta hvad beslut man lättade; att Utskottet icke meddelat någon öfversigt om räntornas belopp och det värde, de af Utskottet såsom hufvudpersedlar antagne persedlar hvar för sig utgjort, likasom om antalet och beloppet hvar för sig af de persedlar, hvilka åter blifvit ansedde såsom småpersedlar, ehuru det just på en sådan öfversigt borde bero, hvilka persedlar, som skulle definitivt bestämmas vara hufvudpersedlar och småpersedlar; att, enär de skattskyldige, hvilka jemlikt Rikets Ständers vid sednaste Riksdag, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts Nådiga Förslag, fattade beslut, skulle höras, om hvilka persedlar de ansågo böra såsom hufvudpersedlar bibehållas, blifvit betagen full frihet att uttala sina önskningar och rättigheter att afgifva ett på grund af kännedom om lokal-förhållandena vigtigt omdöme, om hvilka persediar voro otjenliga att såsom hufvudpersedlar bibehållas och derlör borde såsom småpersedlar förvandlas till penningar, ovisshet nu rådde om de egentligen skattskyldiges önskningar i afseende å denna frågas lösning, hvarföre frågan icke borde af Borgare-Ståndet slutligen afgöras innan Bonde-Ståndet derutinnan fattat sitt beslut; att af de 18
Län, för hvilka dagsverksräntan varit af Kongl. Maj:t föreslagen att bibehållas såsom hufvudpersedel, icke mindre än 16 och jemväl Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i några Län motsatt sig en dylik åtgärd, att, då i de liesta Län artiklarne spanmål och smör stigit mera i pris än dagsverken, det vore betänkligt att förändra dagsverksräntan, likasom i allmänhet någon räntepersedel, uti annan räntepersedel; hvarföre och på det de med frågans lösning åsyftade följder af enkelhet, bestämdhet, reda och lättad kontroll i beskattnings- och uppbördsverket mätte vinnas, skäl vore till samtlige räntepersedlarnes förvandling i penningar; men att åtminstone dagsverksräntan borde i penningar förvandlas; hvarförutan blifvit af en ledamot yrkadt, dels att Utskottet måtte taga i öfvervägande om det icke vore skäl, att till grund för persedlars förvandling till penningar eller andra persedlar lades markegångsprisen i orten för kronans behållna spanmål under de tretio sednaste åren, dels ock att den föreslagna förändringen jemväl måtte komma frälseräntegifvare till godo, emedan i de flesta fall frälseräntor vore af lika beskaffenhet med kronoräntor.
Hos Bonde-Ståndet, hvarinom i det hufvudsakligaste enahanda anmärkningar förekommit som de nu ornförmälde inom Borgare-Ståndet, har dessutom blifvit yttradt, alt den i 4:de punkten af de allmänna bestämmelserna föreslagne hufvud - Stats-Utskoltels Utlåtande, JU 191. 3 persedeln »torrt nötkött» vore olämplig, enär den icke förekom i alla Läns markegångstaxor, hvarföre den borde utbytas mot salt kött.
Utskottets hemställan i 18:de punkten, att hafran i den nya spanmålsräntan icke måtte få af räntegifvarne till leverering in natura uppsägas, skulle hafva ett menligt inflytande på de provinsers räntegifvare, som hittills lemnat sin hafra in natura, och horde derför och såsom innefattande ett undantag från ett allmänt stadgande icke bifallas.
I afseende å ränteförenklingen för de särskilda Länen, har vid alla Länen blifvit yrkadt, att dagsverksräntan, hvars förvandling till andra hufvudpersedlar på sätt Utskottet föreslagit, otvifvelaktig! skulle medföra en skatteförhöjning, måtte till penningar förvandlas, samt dessutom särskildt: vid Upsala Län, att hö jemväl måtte till penningar förvandlas; vid Stockholms Län, att smörräntan måtte i spanmål förbytas; vid Skaraborgs Län, att då Utskottets tillstyrkande, att den förenkling af grundräntorna, som för detta
Län kunde finnas lämplig, måtte definitivt bestämmas, vore stridande emot de skattskyldiges uttryckta önskan, samma tillstyrkande icke borde bifallas; samt att alla räntepersedlarne måtte förvandlas i penningar, eller åtminstone endast spanmål såsom räntepersedel bibehållas; vid fasta landet af Kalmar Län, dels att smör, fläsk och kött skulle förvandlas till penningar, och endast spanmål bibehållas såsom hufvudräntepersedel, dels ock att, med bibehållande af spanmål och smör, fläsk och kött måtte förby tas i spanmål; vid Stora Kopparbergs
Län, dels att den genom förvandling från ved och kol uppkomna nya spanmålsräntan borde utgå med dubbel qvantitet hafra emot råg; dels ock att kol, ved och dagsverken måtte förvandlas hälften till penningar och hälften till spanmål; vid Wermlands Län, att derest icke dagsverksräntan kunde i penningar förvandlas, alla de så kallade hufvudpersedlarne måtte bibehållas och endast småpersedlarne utbytas emot penningar; vid Gestrikland af Gefleborgs
Län, att, derest icke alla persedlar kunde till penningar förvandlas, endast spanmål och jern måtte bibehållas; vid Gottlands
Län, att förslag till ränteförenkling för detta
Län måtte upprättas i enlighet med den af Länets deputerade framställde önskan; samt vid Hallands Län, att vedräntan äfven måtte utbytas emot penningar; och har härförutan blifvit anmärkt, att de vid Utskottets Betänkande fogade tabeller öfver de fyratio sednaste, årens markegångspriser för Stockholms och Stora Kopparbergs
Län voro felaktige.
Med föranledande af de sålunda gjorda anmärkningarna, har Utskottet tagit detta ärende i förnvadt öfvervägande; och som, hvad först angår dels Utskottets vid Upsala Län gjorda hemställan, att den förenkling af grundräntorna, som kunde för detta Län finnas lämplig, måtte definitivt antagas och således utan Länets innevånares vidare hörande bringas till verkställighet, dels ock Utskottets tillstyrkanden rörande ränteförenklingens verkställighet för Westerbottens, Christianstads, Blekinge, Jemtlands och Norrbottens Län, dessa punkter blifvit af tre Riks-Stånd 4 Stals-Utskollets Utlåtande, M 191, bifallne och således jemlikt 75 § Riksdags-Ordningen af Rikets Ständer afgjorde, kan i afseende härå den ifrån Borgare-Ståndet erhållna återremissen icke till någon åtgärd föranleda.
Beträffande åter Utskottets hemställan, dels att gjord framställning om förvandling af hufvudpersedlar i penningar måtte lemnäs utan afseende, dels ock att dagsverksräntan måtte till andra hufvudpersedlar förvandlas; så och ehuru denna hemställan är af två Stånd bifallen, dock som, enligt hvad Borgare- och Bonde ståndens protokoll utvisa, farhåga inom dessa Stånd uppstått, att dagsverksräntans förvandling till ändra hufvudpersedlar skulle medföra skatteförhöjning, samt de fleste Bonde-Ståndets ledamöter, hvilka i frågan sig yttrat, förklarat, det de önskade berörde räntas förvandlande i penningar, och Utskottet vid sådant förhållande anser, att ett medgifvande af dagsverksräntans förvandling i penningar skulle väsendtligen underlätta genomförandet af den vigtiga och länge behandlade frågan om skatteförenkling, finnér Utskottet sig böra sin ofvanberörde hemställan så till vida frånträda, att Utskottet tillstyrker Rikets Ständer för deras del besluta, att dagsverksräntan måtte få till penningar förvandlas.