Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förhållandena hafva, såsom nämndt är, efter uppkomsten af ett större antal banker, dels med, dels utan sedelutgifningsrätt, betydligt förändrats; och på ju flera banker det belopp af cirkulationsmedel på det hela, som kan finna användning, fördelas, desto mindre skall hvarje banks andel blifva och desto större säkerhet skola banksedlarne erbjuda, då såväl hvarje särskild banks, som samtliga bankernas sammanlagda grundfonder blifva större i förhållande till hela summan af de utelöpande sedlarne.
En så utsträckt sedelutgifningsrätt, som nu är tillåten, torde dock icke böra för framtiden medgifvas.
För närvarande äro nemligen de enskilda bankerna berättigade att utgifva egna banksedlar till belopp, motsvarande: l:o) behållningen i deras kassor af rikets gångbara mynt i silfver och sedlar; 2:o) i Rikets Ständers Bank för deras räkning deponerade medel; 3:o) grundfonds-hypotheken; och 4:o) innehafvande säkerhetshandlingar för lemnade kassakreditiv, i den mån dessa anlitas, dock härför icke till större belopp, än 50 procent af bankens hela grundfond.
Hvad nu först angår bankernas riksmyntskassa, så synes den omständigheten, att Sammansatta Banko- och Lag-Utskottets Betänkande N:o 1. 9 att kassan är underkastad en ständig förändring till sitt belopp, innebära ett giltigt skäl för att densamma ej må utgöra grund för sedelutgifning, då på kassan utgifna sedelbelopp möjligtvis icke kunna vid inträffad hastig minskning af denna i lika förhållande genast indragas, samt kontrollen öfver denna del af sedelutgifningen äfven är förenad med svårighet.
Dessutom låter en sedelemission, grundad på förut af Riks-banken utgifna sedlar, icke, oaktadt dessa skola såsom laggildt betalningsmedel gälla, kunna väl försvaras.
Om deremot det ovilkorliga betalningsmedlet, och i följd deraf bankernas riksmyntskassa, vore endast klingande mynt, skulle en derpå grundad sedelutgifning vara fullkomligt rigtig, enär valutan för sedlarne då vore på en gång verklig och med största lätthet realisabel.
Depositioner af de enskilda bankerna i Rikets Ständers Bank böra lika litet, som kassan, berättiga till sedelutgifning, enär de, på samma gång som sedlar å dem utsläppas, kunna disponeras genom direkta invisningar och således användas, utan motsvarande minskning i sedelmassan.
En säker grund för sedelutgifning innebär deremot den del af grundfonden, som utgöres af värdepapper och är under allmänt förvar nedsatt.
Rikets Ständers vid 1856—1858 årens riksdag antagna förslag medgifver väl sedelutgifning på hela grundfonden, och Finans-komitéen har föreslagit, att sådan må uppgå till 75 procent deraf; men då den del, som utgöres af kontanta penningar, och hvilken, enligt förslaget, får omvexla mellan 25 och 40 procent af hela grundfonden, kan omedelbart i dess befintliga form uti rörelsen användas, är ett tillskapande af ytterligare cirkulationsmedel derpå icke förenligt med den rätta grunden för sedelutgifning.
Tillhandahållandet af kassakreditiv bereder allmänheten den största fördel, men är deremot för bankerna sjelfva mindre vinstgifvande, till följd af nödvändigheten att ständigt hålla en betydlig, räntelös kassa.
Af denna anledning hafva bankerna berättigats att på grund af beviljade kassakreditiv utgifva sedlar inom ett visst, begränsadt belopp, och Utskottet anser enahanda berättigande äfven för framtiden böra lemnäs.
Men såsom vilkor härför bör dock föreskrifvas, att de säkerheter, mot hvilka kassakreditiv beviljas, böra vara af enahanda beskaffenhet med dem, som kunna till grundfonds-hypothek antagas; och torde för öfrigt sedelutgifningsrätten på denna grund böra inskränkas til! högst hälften af bankens hela grundfond samt få användas endast i den mån kreditiven äro anlitade.
Af Finans-komitéen har den grundsats framställts, att innehafvare af banksedlar Lagförslaget böra framför bankens öfriga fordringsegare hafva förmånsrätt i bankens grundfondshvpotbek.
Detta synes ega giltigt skäl deruti, att i allmänhet emottagaren af en banksedel icke i samma mån, som den, hvilken på annat sätt blifver fordringsegare hos banken, kan efter omständigheterna pröfva huruvida han vili med densamma inlåta sig i förbindelse.
Det skulle emellertid lända till skada både för sedelinnehafvaren och banken, om grundfonds-hypotheken icke under något förhållande finge tagas i anspråk för inlösen af bankens sedlar, förrän denna vore ur stånd att med Bih. tili ti St.
Brot. 1802 & 1803. 0 Sami. 2 A/d. 1 Haft. 2 10 Sammansatta Banko- och Lag-Utskottets Betänkande N:o i. den riksmyntskassa, som förmedelst andra tillgångar kunde anskaffas, fullgöra banksedlarnes inlösen.
Omständigheter kunna inträffa, då ett så starkt och hastigt tillströmmande af banksedlar för inlösen uppstår, att äfven den med största klokhet och försigtighet förvaltade bank bringas i en tillfällig förlägenhet.
Bankens styrelse bör derföre vara i tillfälle att, när en dylik svårighet kan befaras, på lämpligt sätt använda det medel, som just är afsedt att i sista hand betrygga inlösningsförmågan, nemligen grundfonds-hypotheken.
Finans-komitéen har ock föreslagit, att bankbolag skall ega för infriande af sina utelöpande sedlar, om behofvet sådant kräfver, försälja större eller mindre del af de grundfondssäkerbeter, som bestå i räntebärande obligationer.
Att denna del af hypotheken i allmänhet skall i första hand anlitas, är väl antagligt med afseende derpå, att obligationer gemenligen äro lättare användbara, än inteckningar; men fullgiltigt skäl alt ovilkorligen föreskrifva, det endast denna del får begagnas, synes ej förefinnas.
Deremot bör beslutet om ett sådant användande icke få bero af bolaget eller bankstyrelsen ensam, utan bör tillstånd dertill erhållas af den myndighet, som närmast har att öfvervaka banken, nemligen Kongl. Maj:ts Befallningshafvande.
Härigenom förebygges hvad som eljest kunde befaras, att en bank, som vore i den ställning, att utredning ovilkorligen borde verkställas, och icke endast i tillfällig förlägenhet, kunde begagna denna utväg till att för någon tid undanskjuta den slutliga uppgörelsen.
För att bankernas upplåningsrörelse må kunna bedrifvas med den möjligast stör§ 31' sta både säkerhet och nytta för såväl allmänheten, som bankerna sjelfva, bör denna rörelse icke underkastas andra inskränkningar, än som till förekommande af missbruk må finnas oundvikliga, men för öfrigt all frihet lemnäs åt aftalet inom de af lagen i allmänhet utstakade gränser.
Kungörelsen af den 9 Januari 1846 föreskrif— ver i detta afseende allenast, att förbindelser, hvari ränta är utfäst, ställda till innehafvaren, eller till viss man eller ordres, ej må lyda å mindre belopp än 333 Riksdaler 16 sk.
Banko; men Finans-komitéen har härförutan föreslagit, alt sådana förbindelser, derest betalningstiden ej räknas efter uppsägning, icke finge ställas å längre förfallotid äu högst tolf månader.
Om, med afseende derpå, att ifrågavarande slags förbindelser, utställda å små summor, skulle genom deras löpande egenskap kunna sättas i omlopp såsom banksedlar och derigenom en sedelutgifning till större omfång, än lagen medgifver, åvägabringas, det ifrågavarande förbudet mot utställande af depositionsbevis å lägre summa än 500 R:dr eger giltig grund, så synes derutöfver icke behöfvas deu ytterligare inskränkningen i afseende på förfallotiden.
Mången insättare, som vili för längre tid placera ett kapital, önskar att vara försäkrad mot möjligheten af en nedsättning i den ränta, han vid penningarnes insättande kan hafva betingat sig, och finner sig dessutom besvärad af alt nödgas tid efter annan låta omskrifva förbindelsen.
Bankerna åter röra sig med desto större säkerhet och kunna desto mera lämpa sig efter rörelsens behof, ju mindre de äro underkastade hastiga förändringar i ullåningstillgångarne; och för dem är det derföre Sammansatta Sanko- och Lag-Utskottets Betänkande N:o 1.
11 långt ifrån likgiltigt, om de tvingas att ställa återbetalningen af insatta medel på korta uppsägnings- eller förfallotider.
På dessa skäl har Utskottet uteslutit den ifrågavarande inskränkningen i afseende på lorfallotiden för medel, som på deposition i bankerna insättas.
Den, som, innan han inlåter sig i förbindelse med en bank, vill söka bilda sig Lagförslaget ett omdöme om det förtroende densamma må förtjena, kan finna en icke oväsendtlig §§ och 7' ledning härvid i kännedomen om de personer, af hvilka bolaget utgöres, och tillfälle att erhå'Ja denna kännedom bör derföre alltid stå öppet.
Men för att en hvar må med lätthet kunna förskaffa sig sådan, är hvarken intagandet af delegarnes namn i vederbörande Rådstufvurätts inteckningsprotokoll, eller ett i någon allmän tidning infördt tillkännagifvande tillfyllest; och Utskottet föreslår derföre att bankerna skola åläggas föra en förteckning öfver samtlige sina delegare, innehållande tillika uppgift om skedda förändringar, och att alltid ovägerligen hålla densamma tillgänglig för hvem som önskar deraf taga kännedom.
Den enskilda bankbolag hittills tillagda rätt alt få afdraga låneränta i förskott, Lagförslaget anser Utskottet böra försvinna; hvaremot rättigheten till handräckning vid fordringars ' utsökande, lika med Rikets Ständers Diskontverk, äfven för framtiden bör bibehållas.
I fråga om de valörer, hvarå enskilda banksedlar må utställas, har Utskottet ta- Lagförslaget .. £ 27 git under öfvervägande en af Rikets Ständers år 1860 församlade Revisorer i deras berättelse gjord framställning, att enskilda banker icke måtte berättigas utgifva sedlar å lägre valör, än 10 R:dr; men Utskottet har, på de skäl, som i denna vid flera föregående tillfällen afhandlade fråga andragits, ansett hvad nu i detta afseende är medgifvet, äfven hädanefter böra blifva oförändradt.
Den ränta, som bör tillkomma innehafvare af banksedel, i händelse inlösen der- Lagförslaget af vägras, eller banken råkar i konkurstillstånd, har Finans-komitéen föreslagit att be- ^ orh 38' stämmas till hvad banken under sin verksamhet högst må hafva betingat; men Utskottet anser för sin del, att, på sätt äfven Rikets Ständers förslag vid 1856—1858 årens riksdag innehåller, denna ränta bör bestämmas till sex procent.
Till de i Finans-komitéens förslag bankstyrelse ålagda skyldigheter i afseende på Lagförslaget allmän myndighets kontroll å och offentliggörande af bankens ställning, har Utskottet t0' tillagt stadganden, som afse upplysningar om den ränta och disconto, hvilka hos banker varit gällande såväl vid upp- som utlåning.
Finans-komitéen har föreslagit, att om hela den del af bankbolags grundfond, Lagförslaget som af räntebärande obligationer skall utgöras, blifvit föryttrad, eller bolaget gjort så- ' dana förluster, att reservfonden och 10 procent af den grundfond, som de solidariske bolagsmännen insatt, gått förlorade, då skal! banken ställas under utredning och bolaget derefter upplösas, så framt ej bankdelegarne, på en utaf någon af dessa anledningar sammankallad bolagsstämma, inför protokollet förklara sig villige att inom 6 månader, genom erforderligt tillskott å sina lotter, återställa grundfonden till dess behöriga belopp.
Men då, enligt hvad Utskottet ofvan anmärkt, behof att för något tillfälle an - 12 Sammansatta Banko- och Lag-Uiskottets Betänkande N'o i. vända en del af grundfondssäkerheterna kan uppstå, utan att banken hvarken gjort ens någon förlust eller annat skäl till dess upplösning är förhanden, så torde en ovilkorlig skyldighet för bankbolag att ställa sig under utredning böra åläggas endast 1 det fall att reservfond och 10 procent af grundfonden gått förlorade samt den sistnämnda icke inom någon kort tid återställes till dess behöriga belopp.
I såväl bankens eget som allmänhetens intresse anser Utskottet det likväl ligga, att denna tid så mycket möjligt inskränkes, och föreslår Utskottet derföre att den må bestämmas till tre månader.
Det kunde för öfrigt väl synas, som om ett beslut af denna beskaffenhet icke borde kunna få åvägabringas allenast af en pluralitet bland bolags männen, utan att samtliges medgifvande dertill vore erforderligt.
Men då det kontrakt, förmedelst hvars antagande bolagsmännen bestämma sina ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, skall innehålla bestämmelser om rösträtt och vilkoren för fattande af bolagsbeslut, samt i detta kontrakt särskilda vilkor för åvägabringande af giltigt beslut i nu förevarande fråga kunna bestämmas, så lärer lagen för enskilda banker icke böra genom en föreskrift att enhälligt bifall härutinnan skall erfordras, i så hög grad försvåra möjligheten af en åtgärd, som väl i de aldra flesta fall måste vara fördelaktigare än en tvungen utredning, och hvilken icke heller innefattar ett förnärmande af bolagsmännens rätt eller en tillökning af deras ansvar, enär de i allt fall äro skyldige att svara en för alla och alla för en för bolagets förbindelser.
I sammanhang med den åt innehafvare af enskilda bolags banksedlar tillerkända 38- förmånsrätt i bankens grundfonds-hypothek, har Finans-komitéen föreslagit att, när dylikt bolag råkar i konkurstillstånd, någon utdelning ej må få ega rum till de borgenärer, hvilka icke njuta förmånsrätt, förrän efter tilländagåendet af den tid utaf 2 år, inom hvilken banksedel-innehafvare böra anmäla sin fordran.
Men då förmånsrätt icke tillkommer banksedel-innehafvare i andra tillgångar än grundfonden, samt ett uppskof med utdelning i mån af skeende realisation föranleder nödvändighet att fortsätta en rörelse, hvilken just i och med konkursen bort inställas, och vid hvars fortfarande än ytterligare förluster för fordringsegarne äro under sådana förhållanden nästan oundvikliga, har Utskottet ansett denna föreskrift icke vara lämplig.
För öfrigt torde Utskottet allenast behöfva omförmäla att ännu några mindre förändringar ansetts ändamålsenliga, äfvensom att vissa uteslutningar af stadganden, som äro antagna i Finans-komitéens förslag, föranledts dels deraf att Utskottets nu ifrågavarande förslag afser allenast banker med rätt att utgifva egna banksedlar, dels deraf, att den utaf nämnda Komité ifrågasatta s. k.
På grund af hvad anfördt blifvit, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer dels för sin del besluta, dels ock hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla att, med upphafvande af Kongl.
Kungörelsen angående enskilda banker, hvilka utgifva egna Sammansatta Banko- och Lag-Utskottets Betänkande N:o 1. 13 kreditsedlar, af den 9 Januari 1846; Kongl.
Förordningen angående vissa lagbestämmelser med afseende på enskilda banker af den 6 Oktober 1848, och Kongl. Kungörelsen om vissa ändringar och tillägg vid Kongl. Kungörelsen deri 9 Januari 1846 angående enskilda banker, som utgifva egna kreditsedlar, af den 10 November 18S6, må utfärdas en så lydande:
Lag om enskilda banker, med rätt att utgifva egna banksedlar. % 1.
Enskilde, som vilja ingå bolag i ändamål att genom en vald styrelse drifva bankrörelse med rätt att utgifva egna banksedlar, skola hos Kongl. Majit om nådig tillåtelse dertill sig anmäla och dervid inlemna de af bolaget antagna bolagsreglor.
Befinnas dessa öfverensstämma med denna lag samt lag och förordningar i öfrigt, och finner Kongl.
Majit den bankinrättning vara för landet nyttig, meddelas tillåtelse till bankrörelsens drifvande under en tid af högst tio år, räknade från bankens öppnande.
Delegarne i sådant bankbolag böra vara Svenske medborgare, till antalet minst tretio, och svare de, en för alla och alla för en, för uppfyllandet af alla bankbolagets förbindelser.
De kallas solidariske bolagsmän. § 3- De solidariske bolagsmännen stånde öppet att, till förstärkande af bankens grundfond, med sig förena lottegare, hvilkas ansvarighet för bolagets förbindelser begränsas af deras lotters fulla belopp.
De kallas kommundit-delegare; och må sådane icke i bolaget inrymmas för mer än högst hälften af det belopp, de solidariske bolagsmännen uti grundfonden insatt. § 4.
Kommandit-delegare må ej tillerkännas rättighet att deltaga i andra beslut å bolagsstämma, än val af revisorer, till hvilket uppdrag jemväl de må kunna utses. § S. Mom. 1.
Solidarisk bolagsman, dess arfvinge eller sterbhusdelegare vare ej berättigad att under oktrojtiden ifrån bolaget afgå, eller någon af sina lotter å annan person öfverlåta, med mindre bolaget dertill samtyckt.
Begäran derom anmäles skrift - 14 Sammansatta Sanko- och Lag-Utskottets Betänkande N:o 1. ligen hos styrelsen och pröfva* å den ordinarie bolagsstämma, som hålles under nästföljande räkenskapsår.
Kommandit-delegare må sina lotter till annan person öfverlåta, efter anmälan hos bolagets styrelse och under iakttagande i öfrigt af de föreskrifter, bolaget i sådant afseende bestämt. § 6.
När solidarisk bolagsman från bolaget afgått eller ny sådan deri vunnit inträde, skall uppgift härom, genom styrelsens försorg, efter hvarje ordinarie bolagsstämma, såväl aflemnas till vederbörande Rådstufvurätt, för att i dess intecknings-protokoll intagas, som ock i allmänna tidningarne kungöras. § 7. Mom. 1.
I banken skall finnas en förteckning öfver samtlige såväl solidariske bolagsmän som kommandit-delegare, hvilken förteckning tillika skall innehålla uppgift om det antal lotter, en hvar innehar. Mom. 2.
I denna förteckning skola alla behörigen skedda förändringar i egan derätten till lotter genast antecknas.
Bolagsreglorna böra innefatta bestämmelser i följande hufvudsakliga ämnen: a) om beloppet af grundfonden; b) huruvida kommandit-delegare må inrymmas och på hvilka vilkor, deribland särskildt om den andel i vinsten, som skall dem tillkomma; c) om grunderna för rösträttighets utöfvande vid bolagsstämma; d) om antalet af styrelsens ledamöter, hvilka vid hufvudkontoret böra vara minst fem; e) om antalet af revisorer och om tiden för revisionen, som årligen bör för rättas; fl om bankens rörelsegrenar; börande uttryckligen stadgas, att egna eller andra enskilda bankers lottbref ej få såsom säkerhet för försträckning emottagas; g) om sättet för vinnande af ändring i bolagsreglorna; h) om tiden för ordinarie bolagsstämma, som minst en gång årligen bör hållas, och om vilkoren för sammankallande af extra bolagsstämma; r) om bildandet af en reservfond och om den andel af årliga vinsten, som till densamma skall öfverföras; samt k) om de grunder, efter hvilka, med iakttagande af hvad § 13 här nedan före - Sammansatta Banko- och Lag-Utskottets Betänkande N:o i.
15 skrifver, de intecknade skuldebref oell räntebärande obligationer skola uppskattas, hvilka få såsom grundfonds-hypothek antagas. § 9- Bankbolags af de solidariske bolagsmännen insatta grundfond må ej understiga
En million Riksdaler Riksmynt. § io. Mom. 1.
Denna grundfond skall inom ett år, räknadt från den dag banken för allmänheten öppnas, vara till fulla beloppet i rikets gäliande mynt inbetald, samt den i § 13 här nedan bestämda andel deraf lill grundfonds-hypothek förvandlad och i allmänt förvar nedsatt, i enlighet med hvad denna lag och bolagets reglor i öfrigt derom närmare bestämma.
Har ej den grundfond blifvit inom nu stadgade tid på berörda sätt insatt, vare oktrojen förverkad.
Hafva kommandit-delegare blifvit i bolaget inrymde, varde likaledes det belopp, hvarmed den ursprungliga grundfonden sålunda förstärkes, insatt inom ett år, räknadt från den dag, den dertill öppnade teckning afslutats. § Il Grundfonden bör i lika lotter fördelas.
Lottbref skall alltid ställas på en namngifven person och må ej utfärdas förr än hvad till grundfonden hörer är vordet insatt, såsom derom i § 10 stadgas. § 12.
Insatt grundfond må ej genom utdelning minskas, så länge bankrörelsen fortfar, och icke heller vid dennas upphörande i vidsträcktare mån, än att återstoden fullt motsvarar beloppet af bolagets utelöpande och gällande förbindelser af alla slag. § 13- Mom. 1.
Utaf grundfonden skall Styrelsen, enligt af bolaget meddelade närmare föreskrifter, förvandla minst sextio, högst sjuliofem procent till grundfondshypothek af sådan beskaffenhet, som här uedan säges.
Dessa grundfonds-hypothek skola bestå till minst en tredjedel af lätt säljbara, räntebärande obligationer och till den öfriga delen af skuldebref, intecknade i jordegendom å landet inom hälften af sednast fastställda taxeringsvärde, eller uti fastighet i stad inom hälften antingen af brandförsäkringsvärdet elier af sist fastställda taxeringsvärdet; börande likväl alltid byggnad i stad, för att inteckning deri må kunna såsom grundfondssäkerhet antagas, vara brandförsäkrad uti någon med vederbörligen stadfästadt reglemente försedd brandförsäkringsinrättning inom 'landet. ib Sammansatta Banko- och Lag-Utskottets Betänkande N:o 1. § 14 Mom. 1.
Grundfonds-hypotheken pröfvas af bolaget jemte Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, eller den, han i sitt ställe förordnar att pröfningen öfvervara, samt godkännas när de finnas vara af den beskaffenhet, förestående § omförmäler, och i öfrigt anses innefatta full säkerhet.
Vid utbyte af säkerheter, hörande till grundfonden, förfares pä enahanda sätt, som vid den första pröfningen. § is.
Grundfonds-hypotheken skola uti Landtränteriet eller annat allmänt förvar nedläggas i kassakistan, försedd med särskilda lås, hvartill styrelsen och ett af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande utsedt allmänt ombud hafva hvar sin nyckel. § 16. Mom. 1.
De solidariske bolagsmännen i bankbolag skola sig emelian utse en styrelse, hvilken eger att, enligt den instruktion, som af bolaget utfärdas, och under sådan kontroll af offentlig myndighet, som i denna lag stadgas, banken förvalta och i alla mål för bolaget lagligen tala och svara.
En hvar delegare, som till styrelseledamot utses, skall i bankens förvar deponera minst ett lottbref, hvilket icke, så länge han i styrelsen qvarstår, får från banken utlemnas. § 17- Mom. 1.
Ledamot af styrelsen kan från sin befattning skiljas genom i behö rig ordning fattadt bolagsstämmobeslut. Mom. 2.
Afgående styrelseledamot förblifver ansvarig för de åtgärder, i hvilka han deltagit, tilldess, elter i vanlig ordning skeende revision, ordinarie bolagsstämma beviljat decharge.
S 18- Namnen på styrelsens ledamöter samt på dem, hvilka ega att underskrifva bolagets banksedlar och öfriga förbindelser, skola efter hvarje ordinarie bolagsstämma, äfvensom, då någon förändring i dessa afseenden eljest inträffar, anmälas hos Kongl. Majlis Befallningshafvande och införas i allmänna tidningarne. § 19- Styrelsen åligger: att när som helst hålla bankens räkenskaper och handlingar tillgängliga för Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eiler dess ombud, samt för den särskilda undersökning Kongl. Maj:t kan finna för godt att låta anställa; att Sammansatta lianko- och Lag-Utskottets Betänkande N:o 1. att genast efter hvarje qvartals slut, i närvaro af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eller dess ombud, upprätta och derefter ofördröjligen till Kongl. Maj:t insända, äfvensom genom allmänna tidningarne offentliggöra en öfversigt af bankens ställning; börande denna öfversigt jemväl innehålla uppgift om upp- och utlåningsränta samt diskonto, som, under den tid öfversigten omfattar, varit i banken gällande; att, så snart ändring i upp- eller utlåningsränta eller diskonto beslutes, genast derom i allmänna tidningarne kungöra; att, efter verkställd revision, till Kongl. Finans-departementet insända revisionsberättelsen, äfvensom att låta införa densamma i allmänna tidningarne; och att ställa sig till noggrann efterrättelse hvad denna lag bjuder samt de af Kongl. Maj:t fastställda bolagsreglor föreskrifva.
Sker afvikelse härutinnan och varder ej det anmärkta förhållandet inom en månad rättadt, ankomme på Kongl. Maj:t att i svårare fall förklara bolaget hafva förverkat rättigheten att bankrörelse drifva. § 20.
Enskildes förhållanden till banken må ej för allmänheten yppas. § 21.
Bankkontor må endast i stad öppnas. § 22.
Genom kungörelse i allmänna tidningarne skall tillkännagifvas när banken öppnar sin rörelse; och skall underrättelse om dagen, då sådant sker, till Kongl.
Finansdepartementet insändas. § 23.
Förr än banken öppnar sin rörelse, skall inför Kongl. Maj:ts Befallningshafvande styrkas: а) att inför Rådstugurätten i den stad, der bolagets hufvudkontor är beläget, blifvit i hufvudskrift förevisade och uti intecknings-protokollet ordagrannt intagne såväl den af Kongl. Majit för bolaget utfärdade tillståndsresolution, som ock bolags reglorna, samt att Rätten, på bolagets bekostnad, låtit i allmänna tidningarne införa kungörelse om det ingångna bolaget; б) att uppgift å de bolagsmän, hvilka, i enlighet med denna lag, för bolagets förbindelser äro solidariskt ansvarige, blifvit ej allenast aflemnad till samma