Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Evenhjelm och Herr Professoren Thomander, att varningstecknet nödvändigt måste vara till beskaffenheten bestämdt, både till undvikande af missförstånd och lill förekommande af den länkbara möjlighet, alt ett sådant tecken väljes, hvilket är att anse såsom gyckel och begabberi; och har Herr Friherre Boije, för den händelse varningslecknets bestämmande betragtas såsom en reglementarisk åtgärd, ansett det böra öfverlemnas åt Kongl. Maj:t att, vid utfärdandet af Författningen i nu förevarande ämne, föreskrifva detta teckens beskaffenhet; af Herr G. von Rosen ytterligare, att föreskriften, det ljud skall äskås genom trumma eller trumpet, är mindre lämplig, enär sådane instrument ej alltid skola vara att tillgå vid de tillfällen, då krigsmanskap skall användas; af Hans Excellence Herr Grefve Posse, att stadgandet i sista punkten af 7 §:ns första mom. lämpligast uttryckes sålanda: fapnens bruk får ej fortfara, sedan civila myndigheten ljudit, att det skall upphöra; af Herr Gustafsson åter,, att stadgandet i denna punkt bör utgå; is— samt Bih. till R.
Trot, l och 1841.
J Serni. 1 Jjd. 4l Haft. 2 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 182. af Hans Excellence Herr Grefve Posse än ytterligare., att från 7 §:ns sista moment, ledande sålunda:
Lag samma vare ock, dä upplopp sker och 0deltagame i det upplopp o'ver gä till väld ä person eller egendom’' ej bordt uteslutas följande i den Kongl, Propositionen befintliga tillägg: ”eller stäl, Jla sig till motvärn emot offentlig myndighet, som dem skingra vill” emedan det skulie kunna inträffa, att de, som göra upplopp, väi icke begå våld mot hvarken person eller egendom, men underlåta att skingra sig och sätta sig i fullt försvars-tillstånd, medelst uppkastande af barrikader, hvilket kan ske med ämnen, som de sjelf ve medföra, och utan våldförande af andras egendom; vid 8 §. af Herr Prosten Osterman, att den i Herr Grefve Mörn ers reservation föreslagna redaction af denna §. har företräde framför den af Utskottet antagna, och af Herr Christierson, att uppmaningen bordt vara författad i ett mera imperativt och kraftfullt språk; vid 9 §. af Hans Excellence Herr Grefve Posse, Herr Biskopen Holmström, Herr Prosten Stenhammar, Herr prosten Öhrnberg, Herr Prosten Osterman och Herr Jacobi, att det stadgande, som här förekommer, ej bordt i denna Lag införas; till grund för hvilken anmärkning åberopats de skäl, som i Herr Grefve Mörners vid ifrågavarande Betänkande fogade reservation finnas anförde; af Harr Elfbrink, att stadgandet åtminstone ej bör finnas, i fall Kuilgörelsen om nu ifrågakornne Lag-förändringar årligen skall från predikstolarne uppläsas; af Herr Friherre Boije, Herr J. P. Lefrén, Herr G. von Rosen och Herr ®f. Bildt, att den i aldra momentet Mililair-Befälhafvare ålagde ansvarighet för den skada, som af det honom underlydande krigsmanskap föfö|vas, strider mot den allmänna rätts-sats, att hvar eger sin sak ensam hö - Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 182, 11 ta: och har Ilerr Bildt, för antagandet af nyssnämnde moment, jemväl funnit hinder i de härmed ej öfverensstämmande föreskrifter, som redan skola linnas uti Krigs-Artiklarne och Tjenstgörings-Reglementet; hvaremot Hans Excellence 11 ei r Gi el ve m G. Löwenhielm ansett Rikets Ständer höra hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om revision uti förevarande ämne, hvad detacherade militairer hel rallar, af Krigs-Artiklar och Tjensgörings-Reglemente samt deras hringande till öfverensstämmelse håde sinsemellan och med allmänna lagen; samt af Herr Bejren ytterligare, att aldra momentets uppställning är tvåtydig,
enär oiden: derom anlitad blifvit eller eljest i oträn^dt mål’ skulle kunna refereras lili hela den nästföregående meningen, och ej hlott till de närmast stående orden: ’vapens brukande,’’ äfvensom att ordet ”dessutom ’ i samma moment hör emot derjemte utbytas; vid io §. af Herr Rydin, alt stadgandet i denna §. icke är hehöfligt, utan endast skulle lända tili förökande af Krono-åklagares bötesmedel; af Herr Gastafsson, alt della stadgande icke hör i en Upprors-bm införas; af Herr Professoren Thomander, att ordet, ’’menighet”, hvarmed vanligen förstås invånarne i en kyrko-socken, härj skall vara hegagnadt såsom det enda subject, hvilket offentlig sammankomst må vara tillåten, men att, enär dels en fraction af en menighet, dels ock serskilde pei-soner utur flera menigheter kunna hafva rätt och behof att såsom förening elier sällskap sammanträda, stadgandet borde, för tydlighetens skull, vara så redigeradt, att icke t. ex. missions-, bibel- eller nykterhets sällskap må, på den grund, alt deras categori här finnes förbigången, anses hålla olofliga sammankomster; af Petter Claesson från Elfsborgs
Län, att betydelsen af ordet, ”menighet” bordt i §:n antydas; af Herr Prosten Astrand, att efter orden: ”Om tid celi ställe för 12 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 182. sådan sammankomst" bör tilläggas: der den ej i gäll vide Lag eller laga stadgar förut bestämd är: i hvilken syftning anmärkningar blifvit framställde jemväl af Herr Brinck samt Hans Jansson oell Petter Cl iesso-i från Elfsborgs Län; och har Herr Professoren Thomander ansett anmälan hos offentlig myndighet ej eller böra ske om det sammanträde, som kungöres antingen i allmän tidning eller i kyrka, hvarest det lagligen tillhör offentliga myndigheten att gudstjensten bevista, samt af Sven Heurlin från Kronobergs
Län, att latituden af straffbestämmelsen är alltför vidsträckt; vid 11 §. af Herr V. F. Dalman: att detta ifrån i nZ,\ års
Lag hemtade stadgande icke synes hafva det ringaste att göra med en Förordning, angående olofliga folksamlingar; att genom detsamraas införande häri sanction icke bör gifvas åt en sådan §:s intagande i nya lagstiftningen samt att stadgandet heldre må qvarstå i gamla Lagen, än att uti ingressen till nu ifrågavarande Förordning hela 6 Gap.
Missgernings-Balken skall sägas vara upphäfvet, men likväl en så meningslös sorn denna derifrån uti Förordningen införd; af Herr P. G. Cederschiöld, att om det bär förekommande förbud ”alt kåda krigsfolk till uppbrott utan Konungens befallning’ ej förutsätter afsigten ”att dermed utföra skadlig stämpling emot Rikets säkerhet' utan är absolut, står det i strid med §;ens senare moment, — och att, i fall åter förbudet förutsätter en sådan afsigt, Konungens befallning ej undanrödjer det brottsliga i baud lingen; varande af Herr J. P. Lefren föreslaget, att §:en må börjas sålunda:
''Bådar någon krigsfolk till uppbrott i annan ord”ningj än stadgadt är’’, vid hvilken redaction sista momentet kunde utgå, samt af Herr P. G. Cederschiöld, och Herr i?. T. Cederschiöld, att från denna § ej bordt uteslutas de deri från i j34 års
Lag uti den Kongl. Propositionen bibehållne orden: ''med Båds råde',’ till stöd för hvilken anmärkning blifvit åberopad en sådan tolkning af Regerings-formen, enligt hvilken Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 182. 13 Konungen i Sitt Stals-Råd fattar de beslut, som Konungen låter i commando-väg verkställa; vid 12 §* af Herr Grapengiesser och Herr Brinck, att det här utsätta ansvar är alltför strängt för det fall, att någon olägenhet ej uppkommer af de falska rygten, som kringspridas, samt af Herr lucern och Herr Gustafsson, att stadgandet alltigenom ät obestämdt, lätt kan missbrukas och, utan skada, kunnat uteslutas.
Det föreslagna årliga uppläsandet af ifrågavarande Förordning mot olofliga folksamlingar hafva Herr Rydin och Herr Elfbrink ansett obehöfligt; äfvensom den förre jemväl funnit det olämpligt på den uppgifna grund, att genom ett sådant uppläsande lättligen kunde uppväckas en oroande uppmärksamhet; hvarjemte Herr Rydin erinrat, hurusom något stadgande, angående verkan af försummadt uppläsande utaf omförmälda Förordning, ej blifvit föreslaget.
Efter öfvervägande af dessa anmärkningar, får Utskottet tillkännagifva, att det ej funnit de skäl och omständigheter vederlagda, hvilka såväl uti Kongl. Maj;ts Nådiga Proposition, som i Utskottets Betänkande uti förevarande ämne äro anförde, till ådagaläggande af behofvet utaf förändrade Lagbud, rörande oloflige folksamlingar och örn sältet för menigheters hörande i enskildte tillåtliga ärenden.
Utskottet kan således lika litet biträda den mening, alt med en förändrad lagstiftning, i berörde afseende, bör uppskjutas till den ännu obestämda tid, då en ny allmän Criminal-lag kan komma att antagas, som tillstyrka bifall till de af Herr Grefve Frölich och Herr Cederschiöld framstälde Lag-förslag, hvilka i många delar sakna den fullständighet, som föreslåifterne uti ett ämne af denna vigtiga beskaffenhet obestridligen böra ega.
Utskottet har hufvudsakligen följt grunderne i 11 Gap. Slraff-Balken af Lag-Comiteens förslag tili ny Criminal-lag, der della ämne behandlas; men då Utskottets förslag, för att blifva antagligt, måste sammanhänga med nu gällande Brottmåls-lag, åro vissa afvikelser ifrån och tillägg till Lag-Comiteens förslag nödige; hvilket förhållande, af Utskottet iagltaget, hindrar att, på sätt åtskillige talare vid återremissen yrkat, till antagande framställa sistnämnde förslag oförändradt.
Vidare har 14 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 182.
Utskottet, så vidt möjligt varit, sökt uppdraga en bestämd skilnad emellan uppror och upplopp.
Förslaget är nemligen tydligt deruti, att med det förra förstås ett af samlad menighet ådagalagdt uppsåt att med förenadt
Tåld sätla sig upp emot verkställighet af offentlig myndighets bud, eller att tvinga den till någon embets-åtgärd, eller alt derför hämnäs; men alt till upplopp skola hänföras de fall, då en på offentlig plats samlad folkmängd, ehuru den ej ådagalägger upprorisk afsigt, dock störer lugnet eller allmänna ordningen, samt mod hot och trotsande bemöter vederbörandes uppmaning till ordning och stillhet.
Skilaadea emellan händelser af sistnämnde beskaffenhet och de af en talare dermed jemförde förbrytelser: gatufredsbrott, inbrottsstöld^]’, rån, sorn i allmänna Lagen bestraffas, är alltför uppenbar, för att här behöfva ådagaläggas,- och behof vet af serskildta straffbestämmelser för upplopp samt af sådana stadgandens införande i Lagen emot uppror, lärer ej kunna bestridas, om man besinnar, att upplopp lätt kan öfvergå till uppror, och att således dessa brott, oagtadt olikheten i deras straffbarhet, i sjelfva verket ligga hvarandra nära.
I den åsigt, att etadgandcna, dels huru embetsmyndighet skall till väga gå emot oloflig och tre ds k a lode folksamling, dels om ansvar för civil eller militär embetsman, som vid upprors eller upplopps stillande missbrukar sin myndighet eller underlåter sin embetspligt, böra skiljas från ansvarsbestämmelserna för samlade menigheters förbrytelser, kan Utskottet ej eller instämma.
Då graden af straffbarhet vid så väl uppror som upplopp måste göras beroende af de varnings-grader, som föregått, lärer det vara nödvändigt, att dessa senare, i förening med r-jelfva Straff-lagen, bestämmas och till sin beskaffenhet beskrifvas; äfvensom det synes vara i sin ordning, att samma Lag, som ålägger en embetsman vissa skyldigheter för serskilda fall, jemväl innehåller påföljder för skyldigheternes åsidosättande.
Utskottet anser alltså de anmärkningar, hvilka röra grunderne och uppställningen i Utskottets förslag, ej böra till någon åtgärd föranleda.
Deremot har Utskottet, vid en ytterligare anställd sorgfällig granskning af sitt förelag och efter att hafva noga öfvervägat, hvad, i afseende på hvarje serskild §.: blifvit i de respeclive Riks-Stånden anfördt, funnit följande förändringar i det afgifna förslaget nödige, nemligen: i §.
Orden: ’’den, som å Öfverhetens vägnar bjuder och befaller/’ böra utbytas emot: den civila myndigheten å stället; enär det senare uttrycket noggrannare, än det förra, utmärker den myndighet, som eger uppträda. Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 182. 15 6. §.
Redactionen af denna §. bör dels göras enklare oell bestämdare, i afseende på den varning, som af offentlig myndighet skall meddelas, dels befrias från ali förment otydlighet, i fråga om ådömandet af ansvar för anförare och anstiftare af upplopp. j. §, Sista punkten i i momentet bör erhålla den lydelse, som f. d. Juslitiae-Stats-Ministern, Hans Excellence Herr Grefve Posse föreslagit, hvarigenom meningen rättare uttryckes. 9 §.
De i andra momentet ulsatla straffbestämmelser för militär-befälhnfvare, som vid upprors eller upplopps stillande sig förgår, böra bringas till likhet med dem, som för civil embetsman i i momentet äro stadgade; äfvensom en till större tydlighet ledande ändring i redactionen kommer att ske. 10 §.
En mening bör införas, som antyder, att menighets samman* k omst ej behöfver för offentlig myndighet kungöras, derest den redan är genom Lag eiler serskild Författning bestämd eller medgifven.
I allt öfrigt vidblifver Utskottet sitt förra förslag.
De vid återremissen gjorda anmärkningar af flerfalldig, stundom sins emellan stridig, beskaffenhet, som Utskottet således ej kunnat godkänna, äro alla här ofvan sammanförde till det afseende, Rikets Ständer må anse dem förtjena.
Att ingå i utförlig vederläggning af hvarje serskildt yttrande, som åsyftat, men icke föranledt ändring eller jemkning i Utskottets förslag, skulle endast förorsaka en vidlyftighet, destomera onödig, som ämnet redan erhållit fullständig utredning, ej mindre i den Kongl. Propositionen och de den samma följ— agtige handlingar, än ock i Utskottets förra Betänkande.
Utskottet tror sig derföre endast behöfva hänvisa på hvad der, till stöd för Utskottets åsigter och förslag, är anfcrdt, samt får, till följd af sådant allt, dels åberopa dess förut gjorda hemställan, att Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i ämnet ej måtte bifallas’, dels, med ändring i vissa delar af hvad i förra Betänkandet föreslås, vördsam t tillstyrka: Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 182. att Rikets Ständer måtte för deras del besluta och hos Korgl. May.t i underdånighet anhålla om utfärdandet af en Författning, hvarigenom, med upphäf vande af Kongl. Förordningen den i Juli /7./J, angående budkaflar, och af Kongl.
Kungörelsen den 26 November 1816, rörande sättet för me71 ig heters hörande i tillåtlige ärenden, 6 Cap.
MissgerningsBalken erhåller följande förändrade lydelse'.
Om uppror och olojliga folksamlingar. 1. §.
Samlar sig menighet eller annan folkmängd offentligen tillhopa och lägger det uppsåt ådaga, att med förenadt våld sätta sig upp emot verkställighet af offentlig myndighets bud, eller att den till någon embetsåtgärd tvinga, eller att derföre hämnas; uppmane då den civila myndigheten å stället menigheten eller folkmängden att åtskiljas, och underrätte densamma om elen påföljd, som för uppror smän, enligt 2, 3 och 4 ff-, eger rum: låta de församlade sig häraf genast skingras och till lydnad bringas; då straffe, anförare med arbete å fästning från Sex månader till Tvä är, men de öfriga varén frän straff'frie. 2 §.
Skingra sig ej upprorsmän, efter sådan uppmaning och varning, som i 1 sägs, utan trottsa med oljud, smädeord eller hot; vardén dömde, anförare till fästnings-arbete från Två till Sex år, och andre deltagare i upproret till sådant arbete från Sex månader till Tvä år. 3 §.
Göra upprorsmän våld å person, bryta eller rifva de hus, eller plundra eller förstöra de annan egendom; då skola de straffas, anförare med arbete å fästning från Sex till Tolf år, och andre deltagare med sådant arbete från Sex månader till Sex år. 4 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 182. 17 4 f. Varder den draperi, som vill upprcr si illa; da skola dråparen och alla de, som burit hugg och slag å den döde, lif mista.
För annan gerning, derå ser shildt straff i lag utsatt dr, skall å den, som gerningen jöröjvat, utom det straff, lionem för uppror drabba bör, och det serskildta straffet tillämpas, ejler i hy derom i lag s'adgas.
Viarder upprorsman dr aperi, ligge egild. 5. §.
Hvar som bjuder, leger, trugar eller eljest förleder menighet att uppror göra, straffes för den anstiftan, om uppror deraf kommer, pä sätt, som cm anförare i hvarje jall stadgas.
Har någon muntligen inför menighet eller annan folksamling, eller i skrift, den han utsprider eller utsprida låter, till uppror uppmanat; straffes, enär uppmaningen ingen straffbar verkan hade> med fängelse från Två till Sex månader« 6 S.
Samlar sig folkmängd å torg, gata eller annan offentlig plats, utan att lägga sådant uppsåt å doga, som i i §. sä ges, men stör er dock lugnet eller allmänna ordningen, och (åter den sig ej pä offentlig myndighets uppmaning och efter erhållen varning förde påföljder, som eljest enligt
Lag kunna inträda, till ordning och stillhet återföras, utan trotlsar med oljudj hot eller smädeord; då skola anstiftare och anförare af det upplopp till fängelse från Tvä till Sex månader dömas; och varde annan deltagare i upploppet fäll till böter från Tio till Femtio Riksdaler.
Öfvergå de f ån sådant trottsande till våld å person eller egendom, vare lag, som i 3 och 4 §§• sägs* 7 §•
Uppå anfordran af Konungens Befallningshafvande, Bila till JR.
St, Brot, i84o och 1841. 7 Sami, I Afd. 47 Helft. 3 Lag-Utskottels Utlåtande, N:o 182, eller, om han ej är ti litatles, af den, som pä ställd innehar hogsta c:vila myndighet, såsom i stad Borgmästare eller Polismästare, och på landet Kronofogde, eller ock de, som dessas embeten företräda, mi krigsnianskap till upprors stillande användas/ dock ege det ej å upprorsmän vapen förr bruka, än den civila myndigheten låtit höja ett åt varningstecken och, efter det ljud, genom trumma eder trumpet, blifvit äskade, tre gånger kungjort nedanstående varn ng, der ej upprorsmän så hastigt till våld öfvergå, <M dst förr med väpnad hand af värjas måste, Vapnens bruk får ej fortfara, sedan, civila myndigheten bjudit, att det skall upphöra.
Lag samma vare ock, då upplopp sker och delta gar ne i det upplopp öfvergå till våld å person eller egendom. 8 $. Varning, hvarom i y $, sägs, varde i följande ordalag kur gjord: ’’/ Konungens och Lagens namn uppmanar och anie/algier jag de här församlade personer att skiljas.
Denna ”uppmani ig bör genast hörsammas, eljest måste vapnens ”magt användas.
Då får en hvar skylla sig sjelf för den ”påföljd, honom träff ar f 9 &■ Missbrukar civil embetsman sin myndighet vid upprors eller upplopps stillande, till kränkning of allmän eller enskild rätt eller säkerhet, eller underlåter han härutinnan sin embet pligt; miste embetet alldeles eller till viss tid: innefattar sådan förbrytelse i embetet tillika annat brott; varde fälld till straff' för hvarje brott serskildt, så vidt straffen förenas må; gälde ock skadan.
Lig samma vare, om, vid sådant tillfälle, militaire-lefålhafvare, genom vapens brukande, antingen innan han af civil myndighet derom anlitad blifvit, eller eljest i ot räng dt mål sig förgår.
Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 182.’ il 10 f.
Ej vare vare menighet å landet eller i stad jörmer,t att sammankomma till öfverläggning om mål eller ärende, som den gemensamt angår; ef eller må sådan sammet,komst cf offentlig myndighet upplösas, der ej dervid företages något, som mot
Lag stridande är eller eljest allmän ordning störer.
Om tid och ställe för sådan sammankomst, der den ej redan genom lag eller serskild författning medgifven eliar bestämd är, skall dock offentliga myndigheten i orten eller staden så långt f örut underrättas, att dsn km dervid lill std de sv ar a, om sä nödigt anses.
Vnderlåtes sådan anmälan, vare den, som sammankomsten föranstaltat, förfallen till böter från Tjugufem till Etthundrade Riksdaler. 11 f. Bådar någon krigsfolk till uppbrott utan lson un gers befallning; eller håller det manskap samman, som hemlof fått, att dermed utföra skadlig stämpling emot Rikets säkerhet, eller dess innebyggares frihet; då skall ingen honom i thy mål lyda; och miste han lif, ära och gods.
Nu faller fiende oförtänkt in i landet, och kan ej Konungens befallning rfbidas; då må väl manskap till motvärn uppbodas; dock varde det straxt Konungen kungjordt. 12 f. Hvar, tom i ondt uppsåt digtar eller spi iler krirg landet ut lögner och falska rykten, de der röra Rikets säkerhet, eller kommer dermed allmänt buller och oväsende ästad; straffes med landsfykt, kioppsplikt eller fängelse, efter som brottet är till.
Slutligen förnyar Utskottet jemväl dess i förra Betänkandet gjorda förslag, det Rikets Ständer i underdånighet begära, att, derest, ifrågavarande Lcg-förändringar af Korg!.
Majit antagas 20 ■ Lag-Utskotiels Utlåtande, X:o 182. i Häder j åror dna s mätte, ett den Kungörelse, som derom utfärdas, skall en gäng hvarje är frän predikstol arne samt ä Härads tingen uppläsas.
Slockholm den 17 Februari 1841.
Åf Herr Grefve Mö ner, C. G.’. ’’Med åberopande af min vid Utskottets Betänkande N:o 123 fogade reser vallon, får jag äfven emot Utskottets nu afgifna senare Utlåtande mig reservera, dock med följande modificationer uti mitt förra yttrande; ijo alt, efter den förändrade redaction, 6 §. numera erhållit, jag emot ordalydelsen deraf ej har något att för min del erinra, och 3:0 att, derest serskilde straffbestämmelser för d<s fel och förseelser, som af civile embelsmän eller militaire-befälhafvare kunna begås vid upprors eller upplopps stillande., anses af behofvet påkallade, jag hemställer, att det samma måtte uti en serskild Författning intagas och på samma gång med Lagen emot olofliga folksamlingar till Kongl. Majlis
Nådiga stadfästelse öfverlernnas; kunnande Rikets Ständer, om så nödigt anses, tillika uttryckligen förklara, att desse två Lag-förslag bilda ett sammanhängande helt, och endast under förutsättning, att begge förslagen skola kunna vinna fastställelse af Kongl. Majit äro vordne af Ständerna antagne. ’"’ Af Herr Gyllensköld, Carlheim’. ”Emot Lag-Utskottets Utlåtande, i anledning af återremissen å dess Betänkande med förslag till Förordning emot olofliga folksamlingar, får jag härmed hos de respective RiksStånden anmäla min reservation.
Jag anser Utskottet hafva kunnat och bordt tillstyrka Rikets Ständer alt antaga Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition i ämnet.
Genom de afvikelser derifrån, hvilka Betänkandet innehåller, finner jag förslagel hafva mera förlorat än vunnit; och då en Lag emot olofliga folksamlingar är af behofvet påkallad, tror jag, att Rikets Ständer icke böra genom mer eller mindre onödiga redactions-förändringar och tillägg vid det af Kongl. Majrt, i nära likhet med den tillämnade nya Criminal-lagen, nu afgifna Nådiga förslag, sjelfva motverka afhjelpandet af en så känbar brist i vår Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 182. 21 lagstiftning.
Men det är sannolikt, alt Kongl.
Mat skall finna
Sig förJiindrad att bifalla den af Utskottet bär ofvan föreslagna Förordning, hvilken, som mig synes, utan ändamål, i flere vigliga hänseenden, afviker från Dess .Nådiga Proposition.
Så har Ulskotlet tillsatt en helt ny §., innehållande ansvars-beslämmelser för emhetsmäns missbruk af sin myndighet vid upprors eller upplopps stillande, hvilken §. är här håde öfverflödig och olämplig.
Det är olämpligt att i en Lag, såsom denna, hvilken är ämnad att utgöra ett serskildt Capitel af Missgernings-Balken, införa sådane ansvars-hestämmelser; det är öfverflödigt, emedan straff för emhetsmäns förseelser i tjensten finnas annorstädes och fullständigare utstakade, än i den af Utskottet föreslagna c) §:en.
Straffbestämmelserna för deltagare i uppror eller upplopp äro på några ställen nedsatta, under hvad den Kongl. Propositionen innehåller, hvaremot de på andra ställen af Utskottet lemnats oförändrade.
Härigenom har inträffat, att de utsatta straffens inbördes förhållande blifvit rubhadf, och öfverensstämmelse!! härutinnan med förslaget lill allmän Criminal-Lag försvunnit, utan att något störte sammanhang med vår nu gällande Broltmåls-lag derigenom uppstått.
Kongl. Maj:t har i Sin Proposition, i fråga om straffbestämmelserna, följt Criminal-lag-förslaget — dock med den skillnad, alt Kongl. Majrt, utan fö) längnivg i tiden antagit arbete å fästning, der Lag-Comileen föreslagit straffarbete enligt Auburnska mtthoden.
Gillar man i allmänhet det af Lag-Comiteen utstakade förhållande mellan brottslighet och straff, är det derföre så mycket mindre skäl, att i förevarande fall nedsätta straffen under hvad Kongl. Majrt proponerat, som arbetet å fästning är betydligt lindrigare, än det af Comiteen afsedda Auburnska straffarbetet.
Bland de grunder, hvilka inom Utskottet åberopats för en sådan nedsättning, är jemväl, att Högsta Domstolen, vid Criminal-lagförslagets granskning, ansett densamma kunna ega rum.
Man bör likväl härvid iliogkomma, alt Högsta