Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan slutpåståenden derefter blifvit af Advokatfiskalsembetet afgifna och vederbörande öfver desamma hörde; så har Kongl. Hofrätten den 4 sisth Juli meddelat utslag af innehåll, att Hofrätten funne försummelsen af den Konungens Befallningshafvande, såsom öfverexsecutor, åliggande tillsyn vid verkställighet af ådömda bestraffningar ingalunda kunna ursäktas med af annah icke behörig myndighet vidtagne förfoganden; hvarföre ock det åberopade förhållandet i afseende på den å Magistratens vägnar utfärdade fångförpassningen iemnades utan vidare uppmärksamhet; och emedan Landssekreteraren Nordström samt tillförordnade Landskamereraren Kronofogden Ygberg genom underlåtenhet att med erforderlig omtanka handhafva Konungens Befallningshafvande omedelbart tillkommande styrelse och inseende öfver länshäktet, hvaraf följt, att icke i öfverensstämmelse med stadgandet i Kongl. Brefvet den 26
Maj 1827 hos Hofrätten blifvit gjord anmälan om förvandling af de böter, hvartill Smeden Abraham Andersson enligt särskilda beslut varit dömd, gemensamt vållat, att Abraham Andersson, som bordt, i saknad af tillgång till sammanräknade vitesbeloppen, femton R:dr, undergå tre veckors fängelse, kommit att der qvarhållas fem dagar utöfver sagde tid, samt Landssekreteraren Nordström dessutom medelst den af honom ensam
Vaktmästaren vid häktet gifna muntliga tillsägelse, huru de bestraffningar, som varit Stina Lisa Andersdotter och Peter Andersson ådömda, borde verkställas, ådagalagt ett godtycke af desto betänkligare art, som Nordström i sin förklaring tillåtit sig en för helgden af den i lag och författningar utstakade gräns imellan domarens och verkställande R.
143 maktens områden särdeles vådlig uppfattning af vilkoren för exsecutorns pligt och verksamhet; ty pröfvade Hofrätten rättvist att, jemlikt grunderna i 1 kap. 12 §.
Rättegångsbalken, döma dem Landssekreteraren Nordström och Kronofogden Ygberg att till treskiftes plikta, Nordström beloppet under tre månaders tid af den honom på stat anslagna lön, och Ygberg sexton R:dr 32 sk.; hvarförutan de skulle gemensamt godtgöra dels Kronan för Abraham Anderssons underhåll i häkte fem dagar med tretiotre skillingar två tredjedels runstycke, och dels Abraham Anderssons lidande med fordrade Tre R.dr 16 sk. allt banco.
I detta utslag, hvilket jag för min del lemnat oklandradt, har ändring blifvit sökt af de tilltalade genom underdåniga besvär, hvilka på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning ankomma.
Samma personer hafva varit tilltalade i anledning deraf, att enligt 1844 års fånglistor Skräddaregesällen Per Olof Berggren, af Konungens Befallningshafvande i Jönköpings län den 5 Mars nämnde år försedd med pass, för alt genom Linköping afgå till Norrköping och der inställa sig hos uppgifven husbonde Fabrikören Lenning, blifvit inom Östergötlands län anhållen och, såsom obehörigen kringstrykande, den 23 i samma månad, efter Konungens Befallningsha (vandes i sistnämnde län beslut, uti länshäktet i Linköping insatt samt af den i fånglistan för detta häkte omförmälte anledning, att det för Berggren utfärdade pass till ända lupit, den 29 Mars med fångtransport afsänd till Jönköping, men derifrån, såsom tillhörande Östergötlands län, återförd Lill Linköping, hvarefter han, derstädes qvarhållen, tilldess från Konungens Befallningshafvande i Jönköpings län infordrade upplysningar angående honom ingått, slutligen är vorden till Norrköping afsänd och der, enligt Poliskammarens beslut, den 15 Juni ställd på fri fot, sedan han sålunda nära tre månader varit i häkte hållen.
Öfver den häraf föranledda anmärkning, hvilken från Justitiasombudsmansembetet blifvit
Landshöfdingeembetet i Östergötlands län kommunicerad, har förklaring inkommit, undertecknad af Landssekreteraren och Riddaren af Kongl. Nordstjerneorden G.
Nordström samt då varande Länsbokhållaren, nu mera Kronofogden W. Ygberg, såsom då tjenstförrättande Landskamererare, deruti bland annat anfördes', alt visserligen den granskade fånglistan för Mars månad 1844 innehölle anteckning derom, att Berggren skulle vara född i Östra Eneby socken och senast skattskrifven i Norrköping, men att då berörde 144 R.
Emb.-Berättelse för dr IS49. anteckning skulle grunda sig endast å Berggrens egna uppgifter, och födelseorten icke kunde anses utgöra skäl, hvarföre han skulle tillhöra Östergötlands län; hvaremot förpassningen från Konungens Befallningshafvande i Jönköping, hvilken handling vore ostridig, syntes med mera säkerhet än Berggrens egna upppgifter antyda, att han rätteligen vid passets utgifvande tillhörde Jönköpings län eller åtminstone derstädes vore känd, Landshöfdingeembete! icke funnit någon anledning vara för hand att särskildt för Berggren göra undantag från det vanliga behandlingssättet, som ansågs öfverensstämmande med stadganderna i gällande författningar, och hvilket under en längre följd af år utan någon anmärkning deremot iakttagits.
Häremot har Justitiasombndsmansembetet uti skrifvelse till Advokatfiskalsembetet i Göta Hofrätt anmärkt, bland annat, att Kongl.
Förordningen den 29 Juni 1833, äfvensom Kongl. Kungörelsen den 18
Maj 1824, så vidt den icke vore genom den förra ändrad, nogsamt utmärkte, det lagstiftarens afsigt varit, att lösdrifvande eiler tjenstlöse personer skulle qvarstanna i de län, hvilka de ansågos rätteligen tillhöra, och att deras obehöriga kringvandrande i andra län borde förekommas; att 1 §. i 1824 års Kongl.
Kungörelse sålunda stadgade, att personer, som vore att anse för lösdrifvare, icke kunde förpassas från det län, de tillhörde, utan att förete gällande betyg, att de förskaffat sig laga försvar eller näringsfång i det län, dit de ville afgå, och 12 §. i l833 års Kongl. Förordning föreskrefve, att utan pass eller vederbörligt tillstånd kringstrykande person, som anhölles och, efter inhämtade underrättelser, ej befunnes vanartad, skulle förpassas till sin hemort, med föreläggande att inom en månad efter ditkomsten vara med laga försvar försedd; att föregående 11 §. i öfverensstämmelse härmed bjöde, att om försvarslös person, som vore till viss ort förpassad, anträffades å annan ort eller väg eller om den i passet förelagde tid vore förfluten, Konungens Befallningshafvande skulle pröfva omständigheterna samt återsända personen till det län, dit den hörde, eller förfara med honom efter de i 8, 9 eller 10 §. stadgade grunder; alt utom dessa föreskrifter, som afsåge egentligen så kallade försvarslösa personer, funnos äfven särskilda, till iakttagande i hänseende till tjenstehjon, sorn lupe ur tjensten, hvarom, vid jemförelse imellan 6 §. i siståberopade Kongl. Författning och 8 art. 8 §. af Kongl. Legostadgan den 15 Maj 1805, den underrättelse inhämtades, att husbonde, om han ville, ägde rätt återtaga förlupet tjenstehjon, och att först i annat fall och sedan tjenstehjonet för sin förseelse blifvit lagligen ur tjensten vräkt, sådan person finge såsom försvarslös behandlas; - JR.
145 las; alt af nu anförda stadganden vore uppenbart, att om försvarslös person tillhörde det län, ifrån hvilket han med pass till annat län afgått, och han derstädes blefve anhållen, sedan förpassningstiden tilländalupit, Konungens Befallningshafvande i delta län ägde återsända honom till förstnämnde län, der han borde anses vara känd och förhållandet med honom kunde tillförlitligen bedötnas, men att det vore lika otvifvelaktigt, att i afseende på den person, hvilken i ett län anhållen såsom obehörigen kringstrykande, förpassades till ett annat, hvarifrån han olofligen afvikit, samma skäl just måste gälla för hans qvarhållande derstädes, och deremot göra hans återsändande till det för honom främmande länet lika ändamålslöst, som denna åtgärd i sjelfva verket stridde emot ofvannämnde stadganden, af hvilka 11 §. i 1833 års Kongl. Förordning, som ålade Konungens Befallningshafvande atl pröfva omständigheterna, tillika angåfve de olika säLten för personens behandling, med tydlig anvisning, att hans återsändande borde i fråga komma endast i det fall, alt han tillhörde det län, hvarifrån han blifvit förpassad; hvarföre och då Konungens Befallningshafvandes i Jönköpings län för Berggren utfärdade pass, hvari förmältes, att han blifvit anhållen för obehörigt kringstrykande och skulle afgå genom Linköping till Norrköping för atl inställa sig i tjenst hos uppgifven husbonde derstädes, tydligen tillkännagåfve, att han icke haft sitt hemvist eller med behörigt tillstånd uppehållit sig inom förstnämnde län, och följaktligen ej heller kunde vara derstädes närmare känd, utan olofligen afvikit från det län, lill hvilket han skulle afgå*), Justitiaäombudsmannen på dessa och vidare anförda skäl fortfarande ansåge Landshöfdingeembetets i Östergötlands län åtgärd med Gesällen Berggrens återsändande till Jönköping slå i uppenbar strid emot hvad åberopade författningar till iakttagande föreskrefve; och då denna lagstridiga åtgärd icke blott beredt Berggren personligt lidande genom en längre tids häkte, destomindre behörigt, som han, efter hvad sig sedermera visat, genast vid ankomsten Lill sin hemort i länet blifvit på fri fot ställd, utan äfven åbragt Kongl. Maj:t och Kronan onödig kostnad för hans underhåll i häktena samt hans forslande två gånger imellan Linköping och Jönköping; men Landshöfdingeembetet, att döma af dess ut - *) Korteligen: om det var rätt att återsända Berggren till Jönköping endast derföre, att han senast kommit derifrån;
så var det likaledes rätt att från Jönköping återsända honom till Linköping, hvarifrån han också kommit.
Men hvar skulle han då stanna, och huru länge skulle återsändandet fortfara?
R. SI.
Emb.-Berättelse för år 1849. 146 R.
Emb.-Berättelse för år 4849. låtande, syntes hafva fattat sin öfvertygelse om behörigheten af vidtagna åtgärden så afgjord, att örn den lernnades utan erinran och laglig tillrättavisning, lika beskaffade åtgärder för framtiden kunde vara att befara och medföra samma menliga följder; föranlätes Justitieombudsmannen att inför Kongl.
Hofrätten åtala Landshöfdingeembetets meranämnde emot lag stridande åtgärd, samt uppdroge, i sådant afseende, åt Ådvokatfiskalsembetet att, i öfverensstämmelse med angifna grunder, emot vederbörande af Landshöfdingeembetet, hvilke till åtgärden bidragit, anställa och utföra den talan om ansvar och ersättning, lag och sakens beskaffenhet påkallade.
Härefter och sedan från Gesällen Berggren till Kongl. Hofrätten inkommit honom affordradt yttrande, att han i ersättning för sitt lidande fordrade 12 sk. banco för hvarje dag han varit häktad, äfvensom vederbörandes räkningar å kostnaden för Berggrens underhåll i Linköpings och Jönköpings länshäkten, med tillkännagifvande, att han med ordinarie fångtransport blifvit till Jönköping och åter derifrån försänd, så att någon särskild kostnad å fångvårdsmedlen derigenom icke uppkommit, har Advokatfiskalsembetet uti memorial andragit, att Linköpings länshäktes fånglistor för Mars, April, Maj och Juni månader 1844 utvisade, huruledes, sedan Berggren blifvit försänd till Jönköping och den 10 April derifrån återkommit, upplysning angående honom från Poliskammaren i Norrköping icke förr än den 1 Juni af Konungens Befallningshafvande infordrats och den 6 i samma månad dit ankommit; hvarefter Berggren den 12 Juni blifvit till Norrköping afsänd; och yrkade Advokalfiskalsembelet, i öfverensstämmelse med de af JustiLiaeombudsmannen utvicklade grunder, att som Konungens Befallningshafvandes åtgärd att försända Berggren till Jönköping, i stället att genast, efter deL Berggren till Linköpings länshäkte inkommit, med föranledande af innehållet utaf det af honom innehafde pass, från Poliskammaren i Norrköping infordra nödiga upplysningar, vållat, att Berggren onödigtvis blifvit i häkte qvarhållen från och med den 22 Mars 1844 till den 1 Juni samma år eller inalles sjuttio dagar, derunder Kongl. Maj:ts och Kronans kostnader utgjort 7 R:dr 10 sk. 8 r:st., samt Berggrens anspråk på ersättning icke syntes vara öfverdrifvet, Landssekreteraren och Riddaren Nordström samt Kronofogden Ygberg, hvilke undertecknat utlåtandet till J ustitiaeombudsmansembetet, måtte härför ådömas ansvar och förpligtas godtgöra Berggren för hans lidande samt Kongl. Maj:t och Kronan för hans underhåll i häkte längre än vederbordl.
Uti häröfver infordrad förklaring hade Landssekreteraren Nordström och Kronofogden Ygberg bland annat anfört, att orsaken till det af Ad vokalfiska Is - R.
147 embetet anmärkta dröjsmål varit den, att då den i fångförpassningen från Jönköping angående Berggren åberopade skrifvelse från Konungens Befallningshafvande derstädes under April månad icke till Konungens Befallningshafvande i Östergötlands län ingått, påminnelse derom den 7
Maj aflåtits till Konungens Befallningshafvande i Jönköpings län, derå svar den 17 påföljde inlupit, att Berggren, såsom tillhörande Berga socken af Östergötlands län, blifvit till länshäktet i Linköping afsänd; men som någon socken med detta namn icke fanns inom länet, hade skrifvelse den 18
Maj expedierats till Jönköping med begäran att om Berggren erhålla närmare besked, hvarå under den 30
Maj svar ankommit af innehåll, att Berggren uppgifvit sig senast hafva varit skattskrifven i Norrköping, hvarefter den 1 Juni skrifvelse till Poliskammaren derstädes afgått; och har Kronofogden Ygberg särskildt anhållit, att som han icke haft annan delaktighet i målet, än att han underskrifvit utlåtandet till Justiliaeombudsmansembetet, utan anmärkta åtgärderne på Landssekreterarens föredragning eller tillgörande berott, Ygberg alltså måtte varda från målet skild; varande slutligen ännu ett yttrande af Advokatfiskalsembetet uti ytterligare memorial afgifvet.
Hofrättens utslag, gifvet den 11 sisth Juli, innehåller: att då icke visadt vore, att Kronofogden Ygberg i egenskap af tillförordnad
Landskamererare i Linköpings län deltagil i de nu i fråga varande såsom olagliga anmärkta beslut och åtgärder, Kongl.
Hofrätten frikände honom från vidare påföljd afåtalet; men som det för Gesällen Berggren af Landshöfdingeembetet i Jönköpings län den 5 Mars 1844 utfärdade pass innehållit, att han ägde genom Linköping afgå till Norrköping och uppgifven husbonde derstädes, samt Berggren således vid passets uppvisande å Landskansliet i Linköping den 23 i samma månad varit stadd å rätta vägen, ehuru den tid af fjorton dagar tillända 1 upit, under hvilken passet, efter hvad deri blifvit bestämdt, varit gällande; alltså och på de af Justitiaeombudsmannen och Advokatfiskalsembetet i öfrigt anförda grunder, funne Kongl. Hofrätten Landssekreteraren och Riddaren Nordström hafva lagstridigt förfarit derutinnan, att han låtit icke allenast häkta Gesällen Berggren, utan äfven afsända honom till Jönköping och, efter det han derifrån återkommit, qvarhålla honom i fängelse, utan att om honom infordra nödiga ansedda upplysningar förr, än den 1 påföljde Juni, hvilket desto heldre bordt och kunnat genast ske, som ej mindre det af Berggren från Jönköping medhafde pass innehöll uppgift om hans hemvist, än ock i fånglistan från Linköpings länshäkte för Mars månad 1844 funnits anteckning om Berggrens skattskrifningsoch födelseort, hvilken anteckning jemväl sedermera befunnits sanningsenlig; 148 R.
Emb.-Berättelse för år 1840. och pröfvade Kongl. Hofrätten rättvist, med tillämpning af 1 kap. 12 §.
Rättegångsbalken, döma Landssekreteraren och Riddaren Nordström att för berörde lagslridiga förfarande, hvarigenom Berggren kommit att hållas häktad från och med den 23 Mars till den 1 Juni eller sjuttio dagar, böta tjugufem riksdaler till treskiftes imellan Kronan, Linköpings stad och Advokatfiskalsem betet, samt att godtgöra Berggren hans lidande med af honom skäligen fordrade tolf skillingar om dagen eller samrnanlagdt sjutton R:dr 24 sk., äfvensom Kongl. Maj:t och Kronan kostnaden för Berggrens underhåll under samma tid med sju R:dr 10 sk. 8 r:st. allt banco.
Detta utslag, hvarmed jag för min del åtnöjts, har deremot blifvit å delosidan i underdånighet öfverklagadt och beror för närvarande af Kongl. Maj:ls nådiga pröfning.
Genom utslag den 12 April 1843 hade Skellefteå tingslags Häradsrätt dömt förre Fältjägaren Gustaf Ferm att böta 10 daler för smädeord emot Kronobetjent och 40 daler för egenvillig rubbning af gods, som varit utmätt och i qvarstad satt; och hade, uppå vederbörandes anmälan om dessa böters förvandling, samma Häradsrätt den 7 Dec. nämnde år föreskrifvit, att Ferm, som enligt 8 kap. 8 §.
Utsökningsbalken borde umgälla qvarstadsbrottsböterna med 14 dagars fängelse vid vatten och bröd samt jemlikt 5 kap. 4 §.
Straffbalken och Kongl.
Förordningen den 10 Juni 1841 de för oqvädandet ådömda böter med fyra dagars sådant fängelse, skulle i brist af tillgång till böternes gäldande i stället undergå aderton dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilken bestraffning
Ferm ock sedermera utstått; och hade, i anledning häraf, Häradshöfdingen Justus Ludvig Euren, hvilken såsom Häradsrättens ordförande vore för beslutet ansvarig, erhållit del af den hos Justitiasombudsmansembetet vid detsamma gjorda anmärkning, och uti förklaring deröfver anfört, att då den bestraffning, 8 kap. 8 §.
Utsökningsbalken bestämde med 14 dagars långelse vid vatten och bröd för den, som icke kunde gälda för qvarstadsbrott ådömda böter, vore ett fristående stadgande, som hvarken öfverensstämde med grunderna i 5 kap. 4 §.
Straffbalken, sådan den lydde i 1734 års lag, eller blifvit ändrad genom Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841, samt 11 punkten i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 syntes endast afse, huru förhållas borde vid förvandling af ådömda särskilda slag af bestraffningar, Häradshöfdingen ansåge Häradsrätten vid förvandling af omförmälte böter /?
Emb.--Berättelse för år 1849.
149 icke hafva saknal stöd af lag att tillämpa de föreskrifter, som vore gällande för hvarje af de förbrytelser, hvartill Ferm blifvit, sakfälld.
Uti derefter allåten skrifvelse till Advokatfiskalsembetet i Kongl. Svea Hofrätt har Justitiseombudsmansembetet anfört, att om än för ostridigt antoges, det den i 8 kap. 8 §.
Utsökningsbalken särskildt bestämda grund för förvandling af qvarstadsbrottsböter fortfore att vara gällande, sedan de allmänna grunder, 5 kap. 4 §.
Straffbalken för beräkning af fängelse vid vatten och bröd stadgat, blifvit genom Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841 ändrade och i flera hänseenden mildrade, den anledning till anmärkning likväl förekomme, alt Häradsrätten, som tillämpat förstnämnde strängare grund för bötesförvandlingen, dessutom beräknat fyra dagars fängelse för det enligt
Missgerningsbalken ådömde bötesbelopp af tio daler silfvermynt, genom hvilken beräkningsgrund, som i öfrigt stöde i strid med föreskrifterna i 11 punkten af Kongl.
Förklaringen den 23 Mars 1807 om särskilda bestraffningars, vare sig kroppsstraffs eller böters, sammanläggande och förvandling i ena bot, och derjemte skulle, då det penningebelopp, som motsvarade hvarje fängelsedag, enligt Kongl.
Förordningen den 10 Juni 1841, vore ringare i de lägre straffgraderna och ökades i de högre, obehörigen försvåra bestraffningen, kroppsplikten vid i fråga varande fall i det bela uppgått till aderton dagars fängelse vid vatten och bröd, i stället för sexton dagars enahanda fängelse; hvarföre åt Advokatfiskalsembetet öfverlemnades att inför Hofrätten emot Häradshöfdingen Euren anställa och utföra den talan, lag och beskaffenhet påkallade; och hade
Advokatfiskalsembetet i öfverensstämmelse härmed yrkat, att då, jemlikt 5 kap. 4 §.
Straffbalken, sådan den lyder i Kongl.
Förordningen den 10 Juni 1841, fängelse vid vatten och bröd under de åtta dagar, som följa näst på tolf dagars dylikt fängelse, skall på det sätt beräknas, att emot hvarje dag svara fem daler, samt i förevarande fall, vid förvandling Fena bot af de Ferm ådömda böter, dels för qvarstadsbrott 40 daler och dels för smädeord emot Kronobetjent 10 daler, Ferm, hvilken för förstnämnde böter ansetts ovilkorligen förfallen till fängelse vid vatten och bröd i 14 dagar, följaktligen för öfriga böterna eller dem för smädeord lagligen icke bordt vidkännas annan tillökning i detta straff, än den af två dagars sådant fängelse, vid hvilket förhållande sammanlagde fängelsetiden för Ferm bordt bestämmas till sexton dagar, men Skellefteå Häradsrätt under ordförande af Häradshöfdingen Euren genom beslut den 7 December 1843 dömt Ferm att i brist af tillgång till förenämnde böter i stället undergå tillsammans aderton dagars fängelse vid vatten och bröd, Häradshöf - 150 R.
Emb.-Berältelse för år 48J9. dingen Eurén för samma lagstridiga dom, som jemväl haft den påföljd, att den sakfällde för sina förbrytelser måste utstå svårare straff än lag stadgat, enligt 1 kap. 12 §.
Rättegångsbalken mätte fällas att böta 50 daler silfvermynt med 16 R:dr 32 sk. banko.
Till förklaring häröfver har den tilltalade hufvudsakligen åberopat, hvad han uti sin förut tili Justitiaeombudsmansembetét afgifne förklaring andragit, samt hemställt, om icke, derest Kongl. Hofrätten skulle dela Justitiaeombudsmannens åsigt, det af Advokatliskalsembetet yrkade ansvar likväl voro högre, än som å förseelsen skäligen borde följa.
Och är Kongl. Hofrättens utslag utfärdadt den 18 Februari 1848 af innehåll, att som, viel bestämmande af elet kroppsstraff, Ferm vid bristande tillgång till de honom ådömde ofvanomförmälte böter, för qvarstadsbrott 40 daler och för kronobetjents smädande 10 daler, i stället skulle undergå, böterne för sistnämnde förbrytelse rätteligen borde, jemlikt de af Advokatfiskalsembetet anförda grunder, sammanräknas med det bötesbelopp, som enligt Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841 högst motsvarade det i 8 kap. 8 §.
Utsökningsbalken för qvarstadsbrott vid bristande bötestillgång stadgade kroppsstraff af fjorton dagars fängelse vid vatten och bröd, eller 52 daler, och kroppsstraffet derefter i ena bot bestämmas till fängelse vid vatten och bröd under så många dagar, som jemlikt nyss åberopade Kongl. Förordning motsvarade det sammanlagda bötesbeloppet sextiotvå daler, eller under sexton dagar, men Häradsrätten deremot föreskrifvit, att Ferm i brist af tillgång till omförmälte böter skulle undergå aderton dagars fängelse vid vatten och bröd; alltså och då Ferm genom detta Häradsrättens origtiga förfarande kommit att hållas i fängelse vid vatten och bröd två dagar längre än vederbordt; pröfvade, i förmågo af 1 kap. 12 §.
Hofrätten rättvist döma Häradshöfdingen' Eurén, hvilken i egenskap af Ordförande i Häradsrätten vid beslutets fattande måste derföre ansvara, att för detta hans lagstridiga förfarande böta femtio daler silfvermynt med Sexton R:dr 32 sk. banko.
Detta utslag, hvilket genom vederbörandes försummelse ej förr än i slutet af sistlidne September månad kommit mig tillhanda, har jag funnit vara af sådan beskaffenhet, att skäl till klagan deröfver å min sida i allt fall icke varit för hand; Och har jag ej heller erfarit, att å delosidan ändring deruti blifvit sökt.
Sedan förre Bruksarbetaren Hagberg blifvit ställd under tilltal, dels vid Tveta Häradsrätt för det han skulle begagnat en i Pannmästaren A. Ståles R.
Emh.-Berättelse för år 4849.
151 namn falskeligen skrifven orlofssedel, äfvensom olofligen tillgripit, natten till den 18 Augusti 1843, gemensamt med andra personer, från Arrendatorn Johan Petersson en qviga, och den 22 i samma månad från Torparen Nils Svensson i Lilla Bäcken ett hänglås, dels vid Ölands Södra Mots Häradsrätt, för del Hagberg skulle den 2 December 1842 inslagit fenster i Bruksarbetaren Tunqvists bostad, och dels vid Bergstingsrätt uti Westervik för det Hagberg skulle, den tid lian var anställd i tjenst vid Lowers nya Alunbruk på Öland, icke allenast i Oktober månad 1841 vid då förehafde kokning af alunlut i en bruket tillhörig blypanna, deröfver Hagberg ägt tillsyn, medelst skärningar förderfvat samma panna och sålunda jemväl tillskyndat brukets ägare förlust af en del utaf luten, utan äfven från Bruksarbetaren Carl Boberg olotligen tillgripit flera sillar, samt Tveta Häradsrätt genom beslut den 10 Oktober 1843 frikännt Hagberg från ansvar för delaktighet i stölden från Johan Peterson, men deremot förklarat honom skyldig till ansvar för förfalskningsbrott, enligt 30 §. i Kongl.
Legostadgan den 23 November 1833 och 8 kap. 3 §.
Missgerningsbalken, samt för olofligt tillgrepp af hänglåset, i värde skaltadt till tolf skillingar; Ölands Södra Mots Häradsrätt genom beslut den 19 påföljde