Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det väsendiligaste medel, näst det att stan-’ 31a med ytterligare ålitande till förökande af Mynt-Massans qvantitet , måste vara medlen att stärka Crediten, för att sedermera deraf göra ett nyttigt bruk.
Så hafva Utskotten åtminstone ansett det.
Det vöre, att bedraga oss sjelfva, om vi föreställde oss nu äga någon stadgad Credit, hvarken allmän eller enskild; men deremot vore det allt för nedslående, om man ej finge hoppas, att åter kunna upparbeta sig dertill ; Den vinnes vanligen alltid, då man den förtjenar, och den är dyrbarare än något annat.
Till detta ändamål hafva Utskotten, äfven.
Stats- och Banko-Utskottens Betänkande»4^7 ansett höra, att Nationens bidrag till Mynt-regleringen, efter förra Planer ämnade för Sedel, amorlissement, nu, i stallet användes till Silfver-Fondens förstärkande.
Det har förekommit Utskotten nog tydligt, att, emedan Banko-Sedelns misscredit daterar sig frän det ögonblick,'
Bankens function som Vexel-Bank upphörde, mätte denna misscredit ock aftaga, i den mohn
Ban ken bevisligen närmade sig till tidpunkten, dä dess äligganden i denne del på ett eller annat sätt, med framgång, kunde återtagas.
Det har varit att, då a ena sidan , Creditväsendets reglering för sig, intagande främsta rummet i planen, skulle efter hand fä utvickla sirt verkan till productionens befordrande3 som man tillika ansett, att Banken , betraktad i sig fordna egenskap såsom Depositions - Verk för Nationens Behållning, och hvartill den en gång måste återföras, ej heller borde reduceras till fullkomlig passivitet i denne del af sitt föremål, under det, att dess Dåne-rörelse var utsträckt och activ; utan i stället börja sin verksamhet, ehuru på en ganska inskränkt scala.
Utskotten hafva ansett nyttigt, att icke indraga Sedlar ur rörelsen, men hafva derföre icke ansett nyttigt, att ingen ting skulle omedelbarligen göras till consoliderande af Bankens Sedlar; och det så mycket heldre, somen sådan inactivitet å Bankens sida, hvarken vore förenlig med dess förbindelser, ej heller öfverensstämmande med de grunder, som lades, och de villkor, som utfästes, då Rikets Ständer ålitade Bankens Credit, genom försträckningarne till kriget. 44 8 Stats oell Banko-Utskottens Betäiikantlenl Utskotten hafva försett den anmärkning, som viri deras förslag i denna del skalle göras, att det Silfver, sorn sålanda indrages , och hvilket lika så mycket samt väsendrligare an Pappersmyntet, borde kanna tjena för prodnctionen, nu blifver liggande ofruktbart t ill ingens nytta; roen Utskotten hafva deraf icke låtit sig förhindras, £tt denna åtgärd föreslå.
Utskotten hafva nemligen funnit disproportionen imellan den metalliska Tillgången och representativa
Mynt massan så stor, att en förstärkning ounrigängeligen erfordrades , för att komma till ett åsyftadt mål af stadga och ordning: hafva funnit, att redan så mycket Sedlar är uti rörelsen bragt, för att å den inneliggande Fondens vägnar, såsom dess representant, verka produetion, att man icke bör känna bekymmer öfver dennes passivitet eller det ringa upplag af Silfver till densammas förstärkning, som möjligtvis skulle kupna komma att aga rum; och ingalunda rubbas,(
Utskottens öfvertygelse i denna del öf förslag, som, framställande att det vore nesligt och för Crediten förstörande, att inlösa BancoSedjar i annat förhållande till Silfver, än fullt pfter lydande namn-värde, på samma gång tillstyrka, att Banken skulle sälja af sin Silfverin ond mot dessa samma Sedlar efterila sk i 11 i n.- gars Cours.
Innehafvajne af Bankens Sedlar äro likväl de verkliga ägarne till det inneliggande Silfret, hvilket de nu så dyrt kommo att betala, medan det dock skulle heta, att
Sedlarne ingalunda vidkändes någon nedsättning mellan Silfver-värde och namn-varde.
Hvar sak har vanligen en sva - Stats och Banko-Utskottens Bctänkanden.
449 gare eHer mera angriplig sida, och det hemsfälles till billiga granskare, om icke någon serdeles motsägelse igenfinnes i tillämpningen af förenämnde tvanne grunder.
Utskotten hafva emedlertid visserligen känt någon betänklighet, i fråga om det föreslagne Silfver-u.pplaget, och derföre äfven anfört (p. 36) att, då insamling af Silfver, i hvilken väg sorn helst, icke kan hafva iner än ett föremål, nemi. ett ju förr dess heldre kunna bringa del åter i rörelsen, nytt skiljemynt borde utgifvas.
Det är detta man i flera anmärkningar kailat Underhaltigt Mynt: ehuru en sådan benämning egentligen borde fästas blott vid det mynt, sorn hade mindre metall-innehåll, ellet intrinsekt värde, än hvartill det vore angifvit.
Det här föreslagne skulle deremot i sjelfva verket icke vara annat, än mindre delar af hittills slagit metalliskt
Mynt; men fullt innehållande det metall-värde, sorn fastställdes; ringhaltigare nemligen mot namnvärdet af nu varande Specie; men ingalunda underhaltigt.
För att erhålla jemförelse mot en granskares framställning, vill man exempelvis antaga, att detta skiljemynt utslogs till i 12 skillingars Silfvervärde.
Det Liefve ju då i sjelfva verket alldeles det samma, som att sälja Silfver till detta pris, och ingingo i sådant fäll på samma hana; men det medföljde tillika en öppen bekännelse af rätta förhållandet uti Myntstämpeln, som innehöll namnvärdet; och detta skiljemynts verkan, sorn varu-mätare i den mindre rörelsen, Liefve till sin nytta vidi öfvervägande Myntnings-kostnaden, den enda omständighet, hvari 4JO Stafs- och Banio-Z^tskotiens Betänlanderil desse bägge förslag sig i sådant fall skulle skillt Ja Om man hade lyckats, att träffa ett sådant förhållande för detta skiljemynts intrinseka halt mot namnvärdet, att Sedlarne förblefve 1 nära likhet eller högre värde, så uppfyllde det städse sin tjfenst , som skiljemynt, och ratades mot det bättre, så att ingen ville af skiljemynt , emottaga mera än till lägsta Sedel - numeraixen. *) Skedde åter tvärtom, så medgifves, att det blefve lönande utföra eller nedsmälta det, och att sådant afven till en del skulle ske; men då ,vore förlusten ingen ahrman, än myntare - lönen, och Bankens ställning ingalunda sämre, än nu , enär tillika föreslaget blifvit, att detta skiljemynt icke skulle utmyntas af Bankens nu egande Silfver - förråd , utan blott af det Silfver sorn Banken blef i tillfälle , att hädanefter inköpa :
Hvarförutan några anledningar väl böra kunna anses vara för handen till skälig grund för bedömmandet , när och hvar gränsen för Sedeirnyntets ytterligare vanvärde må igenfinnas ; Beroende lik vä väsentligen af den reglering, Bilcets Högloft.
Ständer i ämnet nu behaga fatta.
Den speciella anmärkning, som blifvit gjord, att, örn detta skiljemynt skulle utpräglas efter förhållandet till det pris, Banken högst betalar för Silfver, sorn den,.efter fastställde grunder, kan komma att inköpa, blefve skiljemyntet af ett omvexlande innehåll, i den mon desse pris *) Se Kongl, Förordningen den 16 November i8°2, om de nu för rikhaltiga Kopparslanterne.
Stain- och Bariko-ZJtsiottens
Be länl an den’, i^f undergingo förändring, och inneburo salunda en serskild egen orsak till ombytligt värde och osäkerhet, anse Utskotten sig, vid detta tillfälle, för sammanhanget skull, bura besvara.
Bet har nemligen aldrig kunnat vara Utskottens mening, att skiljemyntet skulle efter förändring uti Silfverpriset till något varierande innehåll på olika lidet utpräglas; utan borde det Silfverpris, BankoUtskottet såsom maximum antog, och hvilket ingalunda skulle vara hemligt, utan Riksens Ständer till pröfning och fastställelse uppgifvas, blifva grunden för skiljemyntets intrinseka halt; och, förr än Coursförhållandet syns ! vinna stadga till eller under detta pris, borde något sådant skiljemynt icke af Banko-Styrelsen biingas i omlopp, ehuru det, under tiden, efter en sådan fastställd valeur skulle nislas, för att vara till hands.
Det inses lätt, att, om under loppet af tiden, den stadga i Sedelmyntets agio-förhålfande kunde vinnas, som gjorde en liqvidationsgrund på det hela efter g6 skillings Cours möjlig alt utföra, förblefve skiljemyntet äfvenledes i sin behöriga proportion dertill, enär differencen imellan detta förhållande och någon än ytterligare nedsättning derunder uti skiljemyntets intrinseka halt vore att anse såsom Slagskatt eiler så kallad Seigneurage och i jämnföring till allmänna myntfoten städse komme att motverka utförseln af detta, ined drygare omkostnader vid utmyntningen förbundne, skiljemynt.
Då det uti Betänkandet anmäldte förslag , angående ett Inrikes "Lån i Silfver af 3 Millioner Riksdaler pied Sex Procents ränta och 2 452 Slats- och Banko-Utskottens Betänkanden. procents sänkande Fond , hvarom innom Utskotten Två Stånd stannat mot Två Stånd, i anledning af dervid gjorde anmärkningar, nu å nyo till öfverläggning hos Utskotten förevarit , har pluralitetea af Utskottens Medlemmar ansett berörde förslag icke vidare böra hos Rikets Högloft Stander tillstyrkas utan frågan härom förfalla; hvaremot serskildt bifogas tletta ämne rörande hvad de af Utskottens Ledamöter anfört, som vid deras förr yttrade mejling angående detta Lån förblifvit.
Ett annat förslag, att Tre Procent i Silfver skulle erläggas af de Fastighets-Lån , hvilJca för åren 1819 och 1&20 komma att utgå, var äfven anmäldt uti Betänkande-t, men hvarom inom Utskotten Två Stånd stannat mot Två Stånd; och. har, vid den ytterligare öfverläggning i detta ämne, hvartill anmärkningarne föranledi , pluraraliieteii af Utskottens Medlemmar funnit mindre lämpligt, att förslaget vidare yrka, enär Utskotten icke tillika kunnat tillstyrka en sådan betalning i Silfver på alla FastighetS-Lån utan undantag.
Utskotten gä nu, att upptaga tle serskildte spridr (le ärindrinsar vid iltras Betänkande, dem de ansett någon närmare förklaring erfordra, utgörande fjerde Afdelningen af Anmärkningarne, Utskottens yttrande pag. 25, att Banken mä göras verksam, icke genom fours-operationer, såsom det skulle tydas, men för att bevara sina Sedlar mot ytterligare agiotage eiler försämring, har blifvit såsom contradictoriskt anmärkt, och den följd deraf dragen, alt Banko-Styrelsen skulle, /ned upp - Stats- och Banko-Utskottens Betänianden 453 i offring af Bankens redharhetcr, Coursens uppstigande motverka.
Utskotten hade trott, att pag. 33, 34001135 i Betänkandet samt u punkten ptig. 3g, skulle tillräckligen hafva utvecklat Utskottens mening i denne del, men de böra den nu ytterligare förtydliga.
Banken skulle, enligt Förslaget, af sine i nfiytande intrader använda omkring En half Million årligen, till förstärkning af réela fond«n från och med år 181g till och med åa 1823, (se Pag- 3 2)- Fond dertill skulle erhallas i hardt mynt och vexlar genom motsvarande anvisning å Tullintraderne, till liqvidation med Stats-Verket, (pag 32 och 33).
Pris på Silfver skulle af Banko-Utskottet fixeras, så väl för införskrifning utifrån, som till uppYiandling inom Riket, (pag. 54).
Derefter utveckla Utskotten (samma pagina), huru Banken skulle använda denna del af sina reveniier, derest ingen upphandling af Silfver kunde verkställas, hvilket är det fall, då den som eontradictorisk anmärkte åtgärden inträffar.
Om det exempelvis föréskrifves, att Banko.
Styrelsen icke skulle köpa Silfver till högre pris, än efter 104 Skillingars Cours på Hamburg, så uppkomme en oanvänd Vexel-behåltning vid de tillfällen, Silfver till detta pris icke erhållas kunde, helst en så beskaffad operation till inköp och transport af Silfver från Utrikes ort icke kan ske när som helst, utan med mycken varsamhet och nödig omtanka bör i verket sättas, -derest ej en stor difference i vilkoren skall komma att ega 454 Stats- och Biinho-Utsftottens Betänknden. rum; Och hvaraf blir en föjd, å ena sidan, att vexlar efter hand måste samlas för det åsyftade ändamålet, men a den andra, att samma vexlar,, genom Coursens fortfarande höjd inom viss tid icke för ändamålet användbare, bunde, i afseende på säkerheten och öfriga omständigheter, böra åter afgifvas.
Desse vexlar skulle då i stallet försäljas, på det att saknaden deraf ej heller måtte ytterligaré verka menligt på Sedel-agio; men de inflytande Sedlarne på anfördt sätt åter utgå i rörelsen.
Denna enkla åtgärd, att försälja hvad sorn icke användas kan, det är den, som Utskotten icke ansett böra tydas, som Cours-operation, hvarmed egentligen förstås den åtgärden, att ömsom köpa och sälja vexlar, eller utgifva af den metalliska behållningen, för att, följande conjunctnrernes omvexlingar, söka leda Cours-förhållandet till ett visst mål; hvilket är något helt annat och af den mera vågsamma natur, att Utskottten icke trott en sådan operation, böra Banko-Styrelsen uppdragas.
Det är denna vexel-försäljning, hvarom Utskotten sig yttra, att den blefve fullkomligast verksam till åsyftadt gagn, enär den icke sattes i circulation för någon serskild vinst, utan endast för detta allmänna ändamål.
Det är till följd af samma hufvud-princip, den Utskotten i hela deras Betänkande ställt främst, den nemligen, att söka vinna en gräns i de starka omvexlingarne emellan mycket och litet, sorn Utskotten vidare (pag. 35) föreslagit utvidgande af Banko-Styrelsens verksamhet till Silfverinköp, emot utställande af Sedlar, derest Cour - Stats- och Sanko- Utsialtens Betänk anden.
455 gen skulle gå under g 6 Skillingar på Hamburg.
Hvar och en, som uppmärksamt betraktar sammanhanget och öfveren^stämmelsen i dessa begge förslag, bör snart blifva öfvertygad, att Utskotten ansett angelägenheten lika stor, att söka finna en gräns för förbättringen af myntet, som mot försämringen.
Med sine Sedlar, använde till Silfver - upphandling, skulle
Banken verka det förra; med afgifvandet af sine nya vexel-tillgångar mot Sedlar, det senare; men i allt öfrigt blifva en passiv åskådare af Coursförhållandet.
Andre åter hafva högligen klandrat nyssnämnde föreslagne åtgärd å Bankens sida, att göras verksam, för att sjelf motarbeta en ytterligare förbättring af dess Sedlar under 96 Skillingar.
Men Utskotten hafva icke bort låta sig förvilla af någon temporair conjuncturs till en sådan effect på Coursen verkande förhållande, som icke skäligen kunde förmodas blifva beståndande, utan sålunda allenast till häftiga omvexlingar ytterligare skulle gifva anledning och nya förluster bereda.
Utskotten hafva sett till det mål, som med sannolikhet skulle kunna vinnas: till det, som möjligast må bibehålla jemnvigten emellan de hvarandra motsatta interessen.
Ett exempel är som bäst för handen med den. starka myntförbättringen, som på en korrt tid nu egt rum i Dannemark, i följd af en hastig öfvergång mellan arne ytterligheter i dess handel$3tällning, och som der för massan af Nationen verkar mera till mehn, än till nytta.
Utskotten öfverlemna till hvarje opartisk, att dömma, om de icke äfven häruti varit trogne 3 5 6 Stats- och Banko-Ut skottens Beiänkantlen - deras syfte, att falla uti ingendera ytterligheten: oell om någon mening nånsin med rättvisa bordt af Utskottens anförande kunna dragas, ehuru , dä frågan var allenast om geneiella grunder, Utskotten, må hända, icke nog fullständigt dem framlagt.
Man har anmärkt en annan motsägelse i Betänkandet deruti, att på ett ställe (pag 4; framställes, huruledes genom län pä karrta terminer , Jörl dge nfieten blifvit ökad och på ett annat stalie (pag. 38, 7 mom.) att en lifligen omsättning af lii sk ont-Länen anses blifva f örtlelahii g.
Otn man uppställer dessa begge yttranden mot hvarandra i ett naket skick , så medgifves , att anmärkningen är alldeles riktig, men är man billig, framlägger man ämnet fullständigt, såsom dess innehåll är, så existerar ej heller mera någon grund fur anmärkningen.
Pag. 4, talas nemligen om Län Knskiidt emellan, dem man ansett bora vara stående, utgörande verkliga behållningar, placerade mot stadig säkerhet, att deraf d raga en jamn re venn, men publika Diskont-Lån (pag. 38) arn af en hel anmm natur: bora vara löpande, tillgänglige, att lor tillfället komma Näiingarne till hjelp, men hafva en bestämd omsättning.
Sådan har Utskottens mening varit oell sådan fdrblifver den.
När de enskildte
Irapsactionerne blifvit reducerade till Län på korrta Terminer, så visar det ett vacklande penninge-tiiistånil:
När en .Sedel-Banks rörelse blifvit förvandlad till stående Län, i stallet for diskontering, så bevisar det ali - Stats, och Banko-Utskottens Betänkanden.
457 alldeles detsamma; om nemligen det sällsamma fall icke inträffar, att Banken eger reel behåll» ning utöfver hvad i diskontering upptages.
Så motsägande detta än må anses, är det likväl en sanning.
Man kan dessutom derpå åberopa flere Staters exempel, Penninge-tnärmen i England placera sine fonder hos Regeringen, utan att kunna dem någonsin återfordra; och sålunda de mest stående af alla Lån: men Engelska Banken diskonterar aldrig på längre tid, än Två Månader: der ser man alltså de begge ytterligheterne af den sats, Utskotten anfört.
Mart har anmärkt, att Utskotten klandrat deri Utsträckta Diskont-Lané-rörelsen, men tillika till— styrkt Banko-Diskontens utvidgande; och man har vidare erindrat, att det ej Core bestämdt uttryck:t, att hvad i af betalningar å Filial-Diskont- ”■( di tiven ingari skulle ater utlånas.
Till besvarande häraf, torde Utskotten få anföra, att, om fråga vore om inrättande af nya
Diskont-rörelser, ägde man skäl till den förstnämnde ärindran; men helt annat blir förhållandet i det skick, som ntl är för handen; desse penningar finnas redan i Diskonternes rörelse, och Utskottens mening var, att de ej borde dragas derifrån: detta är ej alldeles detsamma, som att öka Diskont-rörelsen.
Uti ett generelt
Betänkande kan man ej utveckla hvar detail; men näppligen lärer någon bestämdare mening kunna anföras, än den, som finnes pag.
38 ig mom. så lydande: dels genom lämnadt tillstånd, att till Bi/lång till Rikf-St, Prot.l$17-l$i$.
6Ut Sami.
Nir 79, 60, 4$8 Stats-osh Banko-Utskottens Betänkanden'. nästa Riksdag Idta i Tkiskontväg qvarblifva circulerande hvad ä Bankens Creaitiv för sträckningar till Filial-Biskonteme kan inflyta.
Utskotten hade ej trott sig behöfva inga i någon närmare förklaring, huruledes det är emot naturen af en Uåne-rörelse på namn, att kunna till sin liqvidations-term och öfrige förhållanden positivt fixeras.
Det föreskrifves väl i Diskontntrednings-plarten, att jtdel skal! årligen på hvart lån afhetalas.
Men det är derföre icke sagdt, att i verkställigheten så kommer att ske.
Fordringar komma att i Concurserne bevakas och liqviden kan utdraga i flere år, samt derunder ingen afbetalning ega rum.
Andre liqvidera sine
Skulder på en gång:
Cautionister ombytas, sorn. ger anledning till lånets ogillande o. s. v. Detta allt ligger i naturen af saken.
Nu hafva Utskotten tillstyrkt, att, enär så mycket årligen af. betalas å Diskont.Skulderne, som erfordras till iiqviderande af de enskilde Fordrings-ägame, borde Hksgälds-Contoiret tillse förhållandet på det hela, och kunna låta i Diskont-väg till nästa Riksdag qvarblifva hvad som svarar mot Hankens fordringar: det vill säga, leda Diskont-liqvidationerne till det mål, hvarmed Gäldenärernes skonsammaste behandling tillika kunde mest tillsammans stå.
Ater, om afbetalningarne fortgingo, så alt de sträckte sig in på Hanke-Crqditiven, borde Banko-Styrelsen låta dem i Diskontväg åter utgå: allt för att bibehålla den framställda grundprincipen, att ingen förmindskning i den circulerande myntmassan skulle ega rum.
Genom Banko-Creditiven, upptagne att återgå, till ett belopp af B:d 1,400,000.
Stats- och HanJio~T7tskottehs
Betäniandenl 4^ beli Assignations-inlösnings-sum man med nya Banko-Sedlar, circa » 700,000.
Sorn skulle i rörelsen qvarblifva, uppkorbme ett samfäldt belopp af R:d 2,100,000.’ utaf förra Diskont-Rörelsen, som, i den mon, det verkéligen inginge, borde åter utgå och hvars fördelning till serskildte Orter, torde få blifva ett föremål för det reglementariska förslaget.
Det här blifvit af flere anmärkt, serdeles inom Hedervärda Bonde-Ståndet, att uti de föreslagne allmänna Låne-abstalterne, Jordbruket icke ärhållit tillbörlig andel: och haan har ej fiel* ler gillat, att Magazirts - Directionens CreditivFond på Banken intagits i Calculen bland de medel, som för Jordbruket ansetts verksamma.
Vid besvarandet häraf, böra Utskotten först tätta en irring, som uti Hedervärda Bonde-Ståu.' det, enligt det remitterade Protocollet, egt rum, i det att, till grund för en uppställd beräkning antaget bilfvit, att Stats-Verket årligen inbetalar i Räntor till Banken 750,000 Riksdaler, hvilken fänta man föreslår må nedsättas till 400,000 R:d.
N u är förhållandet imedlertid sådant, att blott en liten andel af desse 750,000 R:d utgör ränta, men återstoden är Capital-afbetalning , hvilket närmare står att inhämta afBilagorne Litt. B., C.-, och åberopa Utskotten för öfrigt i hufvudsakcn af detta ämne hvad som i Betänkandet finnée anfördt p. 19.
För Odlings-Låneii blifver circulerande Ca* -pitalet med år 1823, 964,000 R:d, (enligt Bila» gan N:o 2. B.) och Fastighets-Lånen Utfalla till Fyra Femtedelar för Landet. 4G0 Stais' och BanAa-TJtshottens Betnnfiandenl Utskotten öfverlemna till upplystare bedora* mande om, på sätt i anmärknlngarne föreslaget blifvit, det ock verkeligen vore för Svenska Ali» inogen nyttigt, att ytterligare utsträcka Odlings— Idipe-Ronden ända till 500,000 R:d årligen ?
Man odlar ej med Bankens Sedlar blott: dertill fordras fastmera arbetskraft: och naturlig inneboende styrka.
Skulbl skall deremot betalas.
Den genom lånet erhållande konstkraft skall användas, att lega folk, att köpa dragare o. s. V.; men den blir derföre icke fortfarande befästad vid hemmanet, Om en missväxt på det nypdlade fältet inträffar, då terminen är inne, ätt afbetala Odlings-Lånetj så blifva nya bekymmer den enda återstående lönen för mödan.
Det är väl sant, att Räntan på Odiings-Lånen är låg, men, då man tager 1 betraktande besigtningskostnader m, m. i och för sjelfva Dånets erhållande, samt derefter nya Borgens-skrifter hvart år, remisser , postporto och Commissions-arfvoden, så blifva desse X,ån, serdeles i smärre andelar, för Allmogens inskränktare Odlingsföretag mera besvärande, än man föreställer sig, och många stunder , sorn i fordno> tillhört arbetet allena , komma hädanefter att upptagas för liqvidatiottsomsorger, hvilka för deri Svenska allmogen städse torde bordt förblifva främmande.
Att Magazins-Inrättningen må fullständigare än hittills, kunna blifva verksam till allmänt gagn, i synnerhet för Jordbruket, är Utskottens gemensamma öfvertygelse; men att undandraga allt ärkännande af dess hittills gjerda allmänna nytta, är likväl högst obilligt.
Utskotten hafva redan i förra Betänkandet (pag. 36 och 37). generelt förklarat, hvarföre de Stats-och Hanlto-TJisliottens Hetunkanden'.
461 hellre tillstyrkt
Lån på EfTecter , än på Fastigheter.
Säd icke ligger behållen, utan afsättning, kan ingen Jordbrukare rättvist klaga Öfver bristande naturlig drifkraft för sin Näring: det är blott då afsättning brister, som förskott för denna Modernäring torde böra i fråga komma, och då infaller tidpunkten för MagazinsD irectionen att blifva verksam.
Manufactur-tillverkningarne porduceras consecutive från dag till annan; hafva längre liggetid, innan de förvandlas till Penningar, hvarunder nya rudimaterier måste uppköpas.
Men Jordens afkastning skördas, så tillsägandes, blott en gång för äret, med en strax derefter vidtagande afsättning.
Om Jern - tillverkningen och Manufactur-rörelsen hafva tillvext och trefnad, coosumera de dess mer Spannemål och lifva derigenom Landtbruket.
Motsatsen syntes de år, då Jern-handteringen låg nere.
Enär alltså på fasta Egendomen kan erhållas Banko-Lån, Odling af ofruktbara marker understödas med Banko-Lån, på den färdiga varan genom Magazins Directionen erhållas förstäckning, äfven genom sådane Lån, och slutligen Egendomshafvaren för sin person i Diskonten erhåller Banko-Lån ; af hvilka allmänna anstalter må hända ingen enda i en till stadga kommen Stat, för Jordbruket rättligen borde finnas , ehuru de nu blifvit här i Riket nödvändige och ännu länge måste blifva det; så veta Utskotten ej heller med hvad skäl må billigen kunna anföras, att uti förslaget till Låne-rörelsens reglering Jordbruket blifvit vanlottadt.
Sedan Utskotten nu upptagit och besvarat '463 Stats■ och Banko-Utskottens
Bet aniand en'. de egentliga ärindringar, sorn vid deras Betänkande i de Respective Riks-Ständen gjorde blifvit, återstår, att ingå uti en speciel förklaring ofver de serskildte anföranden, sorn derjemte innefatta förslag till andra åtgärder , än dem Utskotten framstäldt; och förekommer dervid följande.
En yard Ledamot af Höglofl.