Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen hafva Anders August Andersson från Östergötlands län och Josef Smedberg från Elfsborgs län yrkat föreskrift derom, alt Kontrollör under sammanhängande tillverknings-terminer icke måtte få ulan giltiga orsaker vid samma bränneri ombytas; men då det icke kan antagas, alt Konungens Befallningshafvande utan giltiga orsaker åbringar Staten en sådan utgift, som det af motion närerna omförmälda ombyte af Kontrollörer medförer, hemställer Utskottet, att äfven sistberörde yrkanden lemnäs utan afseende, § S2 (31), Uti ofvan omförmälda motion har Johannes Lönn från Jönköpings län äfven föreslagit, att då Öfverkontrollörerna dels hade en alltför hög aflöning, dels egde vid sina resor att beräkna skjutsersättning för alltför stort antal hästar, arfvodet måtte nedsättas till 6
R:dr och resekoslnads-ersältningen till skjuls efter 2 hästar.
Utskottet, som inhemta! att
Öfverkontrollörer ega vid resor i tjensteäreruier beräkna skjuls efter 3 hästar, delar motionärens åsigt, att ifrågavarande tjenslemäns så väl arfvode som resekostnads-ersättning synes högre än hvad som kan vara behöfligt; hvadan Utskottet tillstyrker, att Rikets Ständer i den skrifvelse, som kommer att åtfölja det förslag till författning angående vilkoret* för bränvinstillverkning, 80 Sammansatta Hevilla.-, Lag- samt Allm. Best.- och Ekon.-Utsk.
Jtt 4. hvilket af Rikets Stander vid denna riksdag antages, hemställa till Kongl. Maj:t, om ej OfverkontroIIörernas sä väl arfvode som resekostnads-ersältuing kunde, utan fara för brist på duglige sökande till nämnde befattningar, nedsättas, arfvodet till 10
R:dr om dagen och resekostnads ersättningen till skjuls efter 2 hästar. § 57 (35).
I anseende till arbetslönernas olikhet i olika delar of riket tillstyrker Utskottet, att dagtraktamente till vittne vid bränvins uppmätning och profning bestämmes till minst i och högst 2 R:dr. efter bepröfvande af Borgerskapets Äldste i stad och Socknenämnd på landet. § 62 (40).
Sedan Utskottet föreslagit, att för bränvinslillverkning må begagnas redskap af hvilken storlek och beskaffenhet som helst, hvarigenom 41 §, till hvilken ifrågavarande § i 2 mom. hänvisar, komme att ur författningen utgå, har det varit nödvändigt att föreslå andra straffbestämmelser för oloflig tillverkning med enkel redskap.
På grund af antagandet i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, att den mindre redskapens afverkningsförmåga bör beriiknas till fyra gånger pannerymden, då mäskvärmare begagnas, har Utskottet, i brist på annan lämplig beräkningsgrund, trott sig kunna stadna vid berörda antagande i de fall, då lönnbränning skett med enkel, omedelbart med eld drifven, redskap.
Utskottet har dock ansett särskilda bestämmelser icke böra bibehållas för de fall, då mäskvärmare vid lönnbränning blifvit begagnad och då sådan icke begagnats, emedan de lönnbrännare. som ej begagna mäskvärmare, lära anbringa någon annan apparat., hvarigenom samma resultat vinnes som om mäskvärmare begagnats.
I de fall, då redskapens storlek ej kan utrönas, föreslår Utskottet, att averkningen antages lika stor med den minsta enligt Utskottets förslag tillåtna pannerymd.
Utskottet tillstyrker således, att 62 § 2 mom. måtte erhålla den förändrade lydelse, 40 § 2 mom. i bilagde förslag visar.
S 67 w Del i denna ,§ för deri, sorn från mätning till beskattning undansnillar något af det bränvin som tillverkas m. m., alternativt föreslagna straff af fängelse vid vatten och bröd, överensstämmer icke med de åsigter, som i den sednare tidens lagstiftning gjort sig gällande, enligt hvilka vatten och brödstraffet endast användes, då tillgång till ådömda böter saknas, men fängelse med arbete, då bötesstraffet Sammansatta Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.~Vtsk.
Af 4.
Si anses alltför lindrigt.
Så stadgar
Förordningen den 7 September 1858 angående förfalskning m. m, såsom ansvar för den, som med uppsåt gör orätt i mätande, vägande eller räknande vid handel eller eljest, då varor mottagas eller aflcmnas, med hvilket brott del förevarande synes närmast jemförligt, böter eller fängelse från och med 2 lill och med 6 månader.
Utskottet föreslår derföre, för vinnande af likformighet i lagstiftningen, att det i denna § alternativt stadgade straff af fängelse vid vatten och bröd måtte utbytas mot fängelse med arbete från och roed 2 till pcb med 6 månader, § 86 (58).
Uti en bos Bonde-Ståndet väckt motion har Nils Petersson från Calmar län föreslagit, att böter, som enligt ifrågavarande författning ådötnas, samt värdet af förbrutne dömde bränvin och redskap måtte delas lika mellan åklagaren och den stads eller sockens fattigkassa, der förbrytelsen sker; men då det icke är rådligt att minska den andel uti ifrågavarande böter m m., som åklagare enligt nu gällande författning åtnjuta, hemställer Utskottet, alt Nils Peterssons omförroälda framställning ej mätte vinna afseende, Slutligen tillstyrker Utskottet, att, då genom den nu föreslagna författning ganska många af dem, hvilka nu utöfva bränvinsbräuning, icke torde blifva i tillfälle att med handteringen fortfara och således en mängd enkel bränvinsredskap komme att blifva obrukbar, denna redskap, i likhet med hvad år 1855 skedde, af Statsverket inlöses.
Då det, flir att förekomma frestelse till lönnbränning, är af vigt all så mycken enkel redskap som möjligt allemnas och göres till bränvinstillverkning; obrukbar, samt pä de skäl, som redan vid 1855—1854 års riksdag till stöd för en sådan inlösning anfördes, nemligen att det icke är nog att metal lens värde ersiittes efter hvad den skulle gälla i handel såsom material till annat ändamål, utan att billigheten äfven fordrar, att någon ersättning lemnäs för det « redskapen nedlagda arbete, tillstyrker Utskottet, att all enkel redskap, med eller utan mäskvärmare, skall, till do delar densamma utgöres af koppar eller malm, för allmänna medel inlösas med en femtedels förhöjning utöfver det värde af gammal koppar och malm.
Maj:t bestämmer; hvarom närmare be stämmelser innehållas i 72 § af bilagdc förslag.
Slockholm den 6 Mars 1860. 83 Sammansatta Hedlin.-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet.
JU 4- Reservationer: af Herr Olivecrona, K.: »Emot Sammansatta Utskottets beslut, hvarigenom bränvinsbrännings-skatlen föreslås till 60 öre Riksmynt för hvarje kanna lillverkadt bränvin, får jag mig reservera.
Jag anser nemligen denna skatt, som för ändamålet måhända varit lämplig under en bränningstid af två månader om året, nu mera icke kunna leda till syftemålet — bränvinets fördyrande medelst ökad beskattning — då bränningstiden blifvit föreslagen till tre månader under året.
Med en utsträckning af bränningstiden bör också otvifvelaktigt följa en höjning af skatten, och derföre har jag, i likhet med hvad Kongl. Maj:ts nådiga Proposition M 42 innehåller, röstat för skattens bestämmande till 75 öre R:mt för hvarje tillverkad kanna bränvin, ehuru denna mening icke vunnit pluraliteten för sig inom Utskottet.
Likaledes måste jag reservera mig mot beslutet, att arfvodet till bränvinskontrollör föreslås från minst 4 R:dr till högst 8 R:dr R:mt om dagen.
Om också minimum kunnat vid t åla någon nedsättning, så bör dock, enligt min tanka, det i nu gällande författning stadgade maximum af 10 R:dr bibehållas, emedan det å somliga orter torde vara svårt att för ett traktamente af 8 R:dr om dagen erhålla fullt skickliga och pålitliga kontrollörer.» af Herr Reutersvärd, P. 0.: »Emot Utskottets beslut att i en blifvande författning, »angående vilkoren för bränvinslill verk ning», borttaga det nu gällande stadgandet om försegling af redskap för bran vinstillverkning, anser jag mig böra nedlägga min reservation.
Då det är en bedröflig sanning, alt lönnbränning i alla tider egt rum i vårt land, anser jag alt från lagstiftningens sida bik göras allt, för att, så vidt på densamma beror, undanrödja hvarje frestelse till dylik lag-öfverträdelse.
Det har dessutom hitintills ansetts nödigt att all bränvinsredskap skulle vara förseglad under den tid af året då tillverkning af bränvin varit förbjuden, äfvensom å sådan redskap, hvilken till begagnande icke varit anmäld, och enär frestelsen till lönnbränning hädanefter icke torde minskas, äfvensom alt man kan befara, det en stor del af de nuvarande så kallade småpannorna, hvilka såsom oförseglade hädanefter icke skulle blifva konfiskabla. komma att förvaras eller öfvergå i personers händer, för att vid lägligt tillfälle till lönnbränning användas, synes det mig som skulle denna kontroll fortfarande vara behöflig.
På ofvan anförda skäl tror jag Utskottet handlat försigtigast, om föreskriften, angående försegling af den mindre bränvinsredskapen, fortfarande fått bibehållas.
Sammansatta Hevillai», Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtsk. Bet.
M 4. 23 Genom Utskottets förslag att af allmänna medel, och med 20 procents förhöjning af metallens värde, inlösa sistnämnde bränvinsredskap, tror jag visserligen att en stor del »småpannor» kommer att försvinna, men då det icke kan åläggas innehafvare deraf att ovilkorligen till inlösen hembjuda denna redskap, befarar jag att den ofvan antydda olägenheten icke kommer att i allo undanrödja».» af Herr Lagerbjelke, C. 0.:
»Jag har icke med min röst bidragit till Utskottets beslut, enligt hvilket skilnaden emellan större och mindre brännerier skulle bortfalla och allas tillverkning ställas under tillsyn af kontrollör.
Det kan måhända vara önskvärd!, alt bränvinstillverkningen utvecklas till egentlig fabriksnäring, och att den varder bedrifven i några färre stora fabriker; men då til! dessa stora anstalter erforderliga materialier af bränsle, potates oell spanmål måste sammanföras från vidt aflägse platser, samt dranken åter till stor del antingen gå förlorad eller föras tillbaka långa vägar, kan det inträffa alt kostnaden för dessa transporter blir så betydlig, att den uppgår till mer. än hvad som vinnes derigenom att den lättare transportabla varan, bränvinet, tillverkas i en stor fabrik i stället för i spridda smärre, och detta förhållande vore i stats-ekonoraiskt hänseende ej eftersträfvansvärdt.
Måhända blefve följden deraf äfven den, att den långt inne i landet boende mindre landtbrukaren funné sig nödsakad sälja sina råprodukter åt den stora bränvinsfabrikanten för oskäligen lågt pris.
Hvad som kan vara fördel aktigt i ett rikt, väl uppodladt land eller landskap med lätta kommunikationsanstalter, kan deremot vara mindre tjenligt i ett land, som ej är så väl uppodladt och väl försedt med sådana anstalter.
Jag skulle derföre hyst betänkligheter vid att tillstyrka tillvaron af endast större brännerier med t. ex. minst 500 kannors tillverkning om dygnet; men att ställa äfven mindre brännerier med blott 100 kannors tillverkning om dagen under tillsyn af kontrollörer, tror jag vara vida skadligare.
Det är skadligt, emedan det är obehöfligt; ty det lärer ej vara omöjligt att för smärre brännerier meddela sådana föreskrifter om t. ex. bränvinsredskapens form, dess eldytas förhållande till pannerymden, olillåtligheten alt sätta den i gemenskap med några andra anstalter, än som i författningen medgifvas m. m., att det blir fysiskt omöjligt att med en sådan redskap tillverka öfver ett visst antal kannor bränvin om dygnet.
Om nu tillverkaren med en så beskaffad panna beskattas efter den högsta möjliga tillverkning, så kan ju hvarken Staten eller den större bränvinsfabrikanten klaga öfver att en enda kanna blir obeskattad; och tillverkaren må sjelf tillse, att, innan han inlåter sig i företaget, han ställer så till, att hans tillverkning ej må gå alltför lågt under hvad han skattar för.
Härigenom betages icke den större bränvinstillverkaren möjligheten att å sin sida fullkomna bränvinsbrännings-redskap och methoder, ehuru den mindre under tre år måste åtnöjas med en kanske mindre fullkomlig redskap.
Alla omständigheter uro således gynnande för den större tillverkaren. 24 Sammansatta Bevilln.
, Lag- samt Allm. öest;.- och Ekon.-Utsk. Bet. M 4.
Kontrollörers underhåll i Dera hundra småbrännerier är visserligen ett sått att bereda personer af en viss bildningsgrad tillfälle till utkomst; men det ar äfven ett sätt att utan trängande nöd slösa ej blott med Statens medel, hvilket är illa, utan äfven med dess intellektuel och moraliska krafter, hvilket är än sämre.
Hvar och en lärer nemligen kunna finna, att dessa kontrollörer, skiljda från den familj och den verkningskrets de tillhöra, skulle bättre kunna använda sin dag än i temligen jemn sysslolöshet vid ett bränneri, om ock de på det förra sättet förtjenude mindre antal Riksdalrar än vid bränneriet.
Hvad skulle ej kunna uträttas med den summa Utskottet beräknat årligen åtgå för kontrollen i de smärre, i00 kannors brännerierna, om dessa medel i stället finge användas till litteraturens, till konstens, till industriens eller till kommunikationers upphjelpande, i stället för att å en obehöflig kontroll uppoffras; ty obehöflig är den, der fysiska lagar utgöra den bästa kontrollen.
Skulle smärre brännerier få drifvas utan tillsyn af kontrollör, blefve det äfven nödigt bibehålla föreskrifterna om brönvinsredskapens stämpling och anmälande.
Hvad redskapens försegling angår, inser jag väl, alt den är obehöflig i de större brännerierna, enär den deri befintliga redskap, äfven om den lemnäs oför» seglad, icke lärer komma att till lönnbränning användas; men om hvar och en eger innehafva oförseglad bränvinsredskap af hvad beskaffenhet och huru liten som helst, och att afhända honom eller förbjuda honom skaffa sig sådan redskap, lärer ej ifrågasättas; så befarar jag, alt en slik tillåtelse och omöjligheten för kronobetjeningen alt under nattens mörker eller i glest bebodda orter tillse, att redskapen ej äfven blir till sitt ändamål använd samt att härutinnan åstadkomma bevisning skall innefatta en frestelse till lagbrott, så stor att mången skall duka under för densamma, men ändock gå fri.
Om kronobetjeningen icke eger göra beslag å sådan bränvinsredskap, som ej genom försegling är gjord omöjlig att bruka, såvida ej bevisas kan att redskapen i innehafvarens hand blifvit begagnad till lönnbränning, befarar jag att lönnbränningen, oaktadt de hårda ansvarsbestämmelserna, kommer att blifva temligen allmän.
Af sådan orsak har jag icke eller delat Utskottets mening, enligt hvilken hittills gällande föreskrifter om försegling af bränvinsredskap skulle borttagas.» af Domprosten Björling: »Emot bestämmande uti 19 § af förevarande lagförslag angående bränvinsskattens utgörande med 60 öre för hvarje kanna får jag reseivera mig och yrka, att denna skatt mätte, i öfverensstämmelse med Konungens nådiga Proposition, utsättas till 75 öre kannan.
Det skäl, på hvilket jag härför beropar mig, och som ock finnes angifvet uti den nådiga Propositionen, framställes helt och hållet uti sedlighetens intresse, och utgöres af den sanningen, Stt bränvinets fördyrande är det enda kraftiga yttre medel att förminska det högst för - Säfar» ansatt a Berntin.-, t.aq tamt Allm. lies».- örh Ekon.-Vtsk.
Bd. Jli d. $S förderflig3 bränvinssupandet.
Da faror, son- man förcspeglat skola af nämnde skatteförhöjning uppkomma, nemligen insmugling och lönbränning, ärö mera tillverkade än verkliga Detta bevisas bäst af Norrige* exempel, från hvilket Iand, hvars kuster äro mycket beqvämare för lurendréjeri än Sveriges, och der bränvinsskatlen är öfver 90 öre kannan, ingen klagan försports öfver insmugling af utländskt bränvin.» i denna reservation bar
Af Prosten Sondén: »Mot Utskottets förslag att icke höja tillverknings afgiften reserverar jag mig af följande skäl:
Utskottets mening att såsom önskvärda frukter af den skärpta bränvinslagstiftningen anse icke blott en minskad tillgång och. till följd af dyrheten, minskad förtäring af den skadliga varan, utan äfven den betydligt ökade stats-inkomsten, kan jag visserligen icke dela.
Stats kassans fyllande på bränvinskonsumenternas bekostnad synes mig vara af så tvetydigt gagn, att jag tvertom helst såge om Staten af bränvinshandteringens hämmande hade den största direkta fördel.
Men nu har erfarenheten visat, att vid hvarje betydlig förhöjning af til!verkningsskolten bär bränneriernas antal aret derefter betydligt sjunkit, ehuru det, åtminstone hvad ue mindre brännerierna angår, återigen tillvext under de två följande år, då skatten varit oförändrad *).
Klart är, att sådant måste förnyas under hvarje statsreglering» period, så länge en så felaktig grund för afgiftens bestämmande som pannervmden, begagnades; hvarigenom det berott af tillverkarens större eller mindre skicklighet alt undgå större elier mindre del af den skatt, som i författningen varit åsyftad.
Genom det af Utskottet föreslagna enahanda beskattnings— sätt för all bränvinstiilverkning, har denna svårighet att utkräfva den åsätta tillverkningsafgiften blifvit till fullo undanröjd.
Men genom samma åtgärd hafva ock till verkarne i stort blifvit befriade från medtäflare, hvilka genom deras mängd och faktiska skattelindring kunde blifva allt mer och mer farliga.
PS del alt denna befrielse från täflare med de små icke må föranleda allt för mångå och allt för djerfva spekulationer i storbrännan, anser jag att anläggarnes soliditet behöfver samtidigt sältas på det prof, sorn en högre, förskottsvis erlagd, afgift innebär.
Deraf väntar jag ingen ökad stats-inkomst, utan hoppas blott alt hela tillverkningsbeloppet skall bli sä mycket mindre. ■) Fors ils4 års lagstiftning funnos öfver $8.706 bränneriet, hvaraf 670 ångbriinhcrler.
Oo sednare hafva Sedermera varit 8ftO it 400.1 Mindre bränneriet uppgingo dbteufat utider 1 år 1863 till 4,091. » 1836 » 3,138, >1 1857 » 3,482. » 1838 » 2,181.
» 1859 » 2,826.
Bth. till ti.
St. prut. mg * m/t: .5 Sami. 2 ifä. 2 t taft. 4 26 Sammansatta Hevilla.-, Lag- sami Allm.
Resi'.- och Ekan.
Utsk. lief. M 4.
Utskottet har med hänseende till den Tä^a till verk ningsafgiften i Danmark, 25 å 50 öre pr Svensk kanna, ej vägat tiUstyrka nfigon förhöjd tillverkningsafgift hos oss.
Här bevisar
Utskottet alldeles för mycket — således ingenting.
Skulle man vilja bestämma afgiften sä läg, att smugling frän
Danmark af sig sjelf skulle upphöra, sä mäste man bestämma den till ingenting, eller åtminstone betydligt under 25 å 30 öre; emedan det är en känd och erkänd sak, att så länge tillverkningsskatten vid varans export fär återbäras, lönar det sig ganska bra alt från Danmark insmugla bränvin till — Danmark.
För afl hindra en dylik rörelse frän alt blifva lönande, gifves, utom skattenedsättning, ännu ett verksamt medel, nemligen sträng och noggrann tullbevakning.
Kan än den strängaste icke komma alla lurendrejeriförsök på spären, så kunna dock beslagen blifva så talrika, att de motväga och tillintetgöra lurendrejarens vinst.
Också har man i brödrariket
Norrige icke tvekat ali höja tillverk ningsafgiften tili omkring 80 öre pr Svensk kanna.
1 frågan om bränvinslagstiftningen hafva vi ännu, likasom för sex år sedan, mera skäl att kasta våra blickar på Norrige än på Danmark, hvilket sistnämnda rike har vida mer att lära af oss i detta hänseende än vi af dem
Det andra skälet Utskottet anfört, för alt låta tillverkningsafgiften oförändrad qvarstå, synes mig ännu svagare.
För den minsta tillåtna tillverkning, 100 kannor pr dygn, skulle, när skatten ökas med 15 öre pr kanna, tillökningen i förskottsafgiften för 13 å 14 dagar uppgå til! 195 å 210 tt:dr.
Kan ett mindre bränneri med enkel redskap för denna summa förvandlas lill ett, sorn förmår afverka 100 kannor pr dygn, så lärer nog egaren, om han för öfrigt eger medel och förlag till en sådan rörelses bedrifvande, finna utväg alt anskaffa ett sådant förskott.
Erfordras åter, såsom man äfven hört, för ifrågavarande förändring ett par tusental Riksdaler, så tjenar en så liten lindring i förlagskoslnaderna, som 10 procent, till föga annat än att inleda en och annan, hvilken icke så noga beräknar sina krafter, i ett företag, hvilket de kanske icke äro vuxne.
Ifrån första stund, då man genom en strängare lagstiftning sökt motverka missbruket af starka drycker, har man icke kunnat utfinna någon verksammare utväg dertill än varans fördyrande.
Derhän syftar tillverkningstidens inskränkning, hvaraf man hoppades minskad tillgång på varan, och, genom den ringare tillgången, högre pris.
Denna åsigt, har Utskottet frångått, och jag vill för min del ej uttala något klander deröfver, då de sistförfiutna årens erfarenhet utvisar en be nägenhet att, genom en småningom skeende tillökning i bränneriernas antal, ersätta en minskad tillverkningstid.
Tiden kan aldrig bestämmas nog kort för att icke alla de, som kunna blifva lill bränvinstillverkning efter anmälan berättigade, skulle kunna åstadkomma öfverproduktion.
Men när man till en stor del öfvergifva den ena inskränkningen såsom kraftlös eller mindre lämplig, synes mig desto angelägnare, för att icke gä tillbaka, att vidhålla dén andra, ja alt fortgå på den beträdda banan och fördyra varan genom ytterligare ökad skatt.
Man Sammansatt^ lievitln.-, Lag- samt Allm. Jfesv.- och Ekon.-Ulsk. Bet.
JM 4. 27 säger visserligen att äfven för detta fortskridande finnes en gräns.
Medgifvet att den finnes lill, så förmodar jag likväl att ingen inom eller ulom Högloflig® Utskottet kan säga: jag har funnit den, här är den; vid 59, 60 eller 61 öre.
För min del vågar jag tillstyrka att tillverkningsafgiften må bestämmas till 75 öre för kannan 50 proc. bränvin.
Annu en anmärkning må tillåtas mig alt här bifoga.
Kanske vill man hänvisa till en förhöjd försäljningsafgift såsom ett ännu lämpligare medel att fortgå på den beträdda banan.
Det må icke förnekas, att försäljningsskatten har det företräde, att den lagligen drabbar både utifrån infördt och henimagjordt bränvin.
Deremot svarar likväl en olägenhet, hvilken svårligen torde kunna afhjelpa®, och hvilken är så stor, att den hittills uppslukat mycket mer än halfva försälj ningsskatten.
Denna olägenhet är omöjligheten af all kontroll, att försäljningsafgiften någorlunda motsvarar det försålda bränvinets belopp.
Då år 1858 tillverkades minst 12,000,000 kannor bränvin, oberäknad en mängd arrak, konjak och rum, som infördes, beskattades dock icke mer än 1,850,000 kannor för försäljning.
Huru högt man ock må uppskatta, hvad som dels af tillverkarne sjelfva, dels af andra enskilda, i parti af tillverkarne inköpt, förbrukas, så är klart att, enligt hittills gällande beskattningssätt, försäljningen till en ganska betydlig del, ja största delen, är för beskattning oåtkomlig.
Intill dess någon säkrare utväg att komma åt den blifvit funnen, är man vissast att genom förhöjd tillverkaIngsskaU kunna lyckas att i någon mån fördyra varan.»
I ofvanstående reservation instämde Herr P. 0 Reutersvärd och Prosten P, 0. Carlander.
Af Riksdags-fullmäglige Jöns Pehrsson från Blekinge län, .Niis Scensson från Christianstads län, C. G Cederskog och A. 1.
Andersson från Östergötlands län, A. J.
Sandstedt från Jönköpings län samt 7.
Smedberg från Elfsborgs län: »Un der de många och vidlyftiga öfverläggningar, som i bränvinslagstiftningsfrågan förevarit inom Sammansatta Bevillnings-, Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet, hafva vi, Bonde-Ståndets ledamöter inom samma Utskott, med alla de skäl, som stått oss till buds, och med en enhällighet, som visar, huru föga våra, å hela den jordbrukande allmogens vägnar, uttalade åsigter i detta ämne varit delade, sökt göra gällande sådana vilkor för bränvinslillverkuingen, att den husbehofsbrännings-rältighet, som af ålder tillhört Svenska folket och som af sjelfva Grundlagen ansetts så omistlig, alt beskattningen derför i Regeringsformens 60 § upptagits såsom en ständigt påräknad bevillningsinkomst, icke måtte för alltid gå förlorad.
Väl vetande huru högt våra kommittenter värdera denna rättighet, som för sig räknar häfden af snart ett sekel, och hvars fortfarande bestånd — ?äge om dess missbruk hvad man vill — för mångå och vidsträckt» orter inom 23 Sammansatta Bevilln.,- Lag- samt Allm. Best.- och Ekon.-Ulsk.
M 4. värt Iand är en ren nödvändighet, hafva vi med innerlig ledsnad sett alla vår» bemödanden i denna salt stranda mot åsiglen hos en Ulskolts-majoritet, hvars flore ledamöter börjat sine åtgöranden med det erkännande, att ämnet för dem vore främmande, men sedermera, hufvudsakligen med ledning af de uppgifter, sorn i en för husbehofsbrännings-tillverkningcn fiendtlig riktning meddelats af författaren till det ryktbara memorialet af den G sist lid no Juni, Chefen för bränvinsbrännings-konlrollen, Herr Expeditions sekreteraren B. O. Nykander, bildat sig e» sådan opinion om saken, som det nu afgifna betänkandet utvisar.