Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» G å e j till N o r é n s i k v ä l l, d e ä r o s i m p l a m ä n n i s k o r, o c h j a g k a n e j u t h ä r d a att v e t a d i g i d å l i g t s ä l l s k a p, E l i n e, » s a d e fru B r a n d med en af m o d e r l i g o m s o r g m ä t t a d röst, m e n u t a n att se u p p f r å n s i n v i r k n i n g; » 1, 2, 3, 4 m a s k o r.
j a g är så r ä d d o m d i g, E l i n e.
j a g h a r a l l t i d s ö k t s k y d d a d i g f ö r d e t s o m är o n d t, o c h d e t s k a l l j a g g ö r a, så l ä n g e j a g l e f v e r.
s e så, n u är s t j ä r n a n f ä r d i g.
h v a d s a d e d u, Eline? » » J a g h a r a l d r i g haft l u s t till d å l i g t säll- skap, » svarade den tilltalade bittert, » o c h till N o r é n s h a r j a g r e d a n s a g t å t e r b u d, t y m i n k l ä d n i n g är e j f ä r d i g.
» » I n t e f ä r d i g?
» — n u s å g fru B r a n d u p p från sin v i r k n i n g, » h v a r f ö r b e s t ä l l e r d u e j i t i d, d u är allt m y c k e t s l a r f v i g, E l i n e.
» Det k o m intet svar, t y Eline sysslade m e d sina egna tankar o c h b l i c k a d e fjärrskådande u t ö f v e r d e n lilla t r ä d g å r d e n, d ä r j u n i s o l e n lyste o c h glittrade.
Hon v a r ej l ä n g r e n å g o t b a r n, d e n n a Eline B r a n d, fast h e n n e s m a m m a kramp- a k t i g t f a s t h ö l l d e n t a n k e n: i 2 5 år h a d e hon bott i det gula huset m e d den nätta trädgården, b e l ä g e t v i d d e n lilla s t a d e n s b ä s t a g a t a.
H o n k o m så v ä l i h å g, n ä r h o n v a r l i t e n o c h s p r a n g p å d e p u t s a d e träd- gårdsgångarne, s o m hennes pappa, krono- f o g d e n, s j ä l f b r u k a d e k r a t t a; h o n fick e j g å p å gräsplanerna, h o n fick ej äta af smultro- n e n u t a n s ä r s k i l d t i l l å t e l s e, o c h h o n fick e j s m u t s a n e d sina r e n a förkläden, o c h så lek- t e h o n s t i l l s a m m a l e k a r f ö r s i g själf p å gångarne, b y g g d e s m å sandtorn, ref n e d dem och b y g g d e upp d e m igen.
Sedan började hon gå i skola; hvad hon kände sig r ä d d f ö r s t a g å n g e n h o n s å g så m å n g a flickor o m k r i n g sig, det v a r s o m skulle d e springa omkull henne, hon längtade h e m till t r ä d g å r d e n, o c h h o n g r ä t.
M e n det blef r o l i g a r e m e d t i d e n, o c h h o n b l e f » s å förfär- l i g t g o d v ä n » m e d e n af k a m r a t e r n a; d e t v a r e j n o g, att d e t r ä f f a d e s h e l a f ö r m i d - d a g e n, h o n b a d sin m a m m a o m tillåtelse a t t få s p a t s e r a m e d h e n n e p å e f t e r m i d d a - gen.
» J a g k ä n n e r h e n n e e j, » h a d e fru B r a n d s v a r a t, » d e t är k a n s k e e n s t y g g flicka, o c h j a g är så r ä d d o m d i g, lilla E l i n e; d u skall få g å m e d m i g till s k o m a k a r e n i s t ä l l e t.
» Å r e n g i n g o fram g e n o m det gula huset, o c h d e t e n a v a r d e t a n d r a så f ö r u n d e r l i g t likt.
Eline blef konfirmerad, t o g lektioner i s p e l n i n g, läste aldrig en b o k s o m ej g e - n o m g å t t m o d e r s c e n s u r e n, o c h skulle hjälpa till i h u s h å l l e t.
H o n t o g p å sig sitt h v i t a förkläde m e d röda kanter, t o g fram skorpor till kaffet p å m o r g o n e n, p e p p a r k a k o r till
IDUN 1898 kaffet p å e f t e r m i d d a g e n s a m t d a m t o r k a d e sitt r u m o c h f ö r m a k e t; h a d e h o n g j o r t m e r, skulle jungfrurna varit sysslolösa, o c h det h a d e s e t t g a l e t ut.
S å fick k r o n o f o g d e n slag o c h d o g en j u n i d a g.
D e t blef b e - störtning i det gula huset, m e n snart var allting sig likt igen, o c h p å hvar årsdag af h a n s d ö d l ä s t e fru B r a n d e n b e g r a f n i n g s - p s a l m h ö g t f ö r sin d o t t e r o c h s i n a j u n g f r u r.
N ä r E l i n e v a r o m k r i n g 2 0 år, k o m h o n p å den o f ö r k l a r l i g a i d é n, att h o n s k u l l e s t u - d e r a till l ä r a r i n n a; h o n v i l l e h e l t e n k e l t b l i n å g o t.
» D u talar, s o m o m d u v o r e e n m a n, » h a d e fru B r a n d s v a r a t; » v a r t a c k s a m för ditt h e m o c h t ä n k p å d e stackare, s o m ej ha något.
I m i n u n g d o m satt m a n alltid hemma.
V ä r l d e n är f a r l i g o c h j a g v å g a r ej släppa ut dig. » » M e n en g å n g mister j a g kanske mitt h e m, » hade Eline invändt, » det kunde j u h ä n d a n å g o t så r y s l i g t, s o m att m a m m a dog, h v a d skulle j a g då g ö r a?
» » S ö r j i n t e f ö r m o r g o n d a g e n, » h a d e fru B r a n d s v a r a t, full a f f ö r t r ö s t a n; o c h d e t b l e f a l d r i g m e r f r å g a o m, att E l i n e s k u l l e bli n å g o t.
H o n s t a n n a d e i sitt g o d a h e m, o c h tanterna, s o m k o m m o på besök och hade m å s t skicka ut i v ä r l d e n n å g r a af sina m å n g a d ö t t r a r, s a d e v e m o d i g t till h e n n e: » H v a d d u är l y c k l i g, lilla h e m m a d o t t e r, o m du visste, h v a d du har det godt, s o m ej b e h ö f v e r ut i v ä r l d e n; d u skulle veta, hur A n n a och Aina och Hilda och Thelma ha det. » O c h Eline k ä n d e sig s o m en stor synderska, t y h o n h a d e ibland önskat sig i deras ställe.
Det v a r j u n i, d e n m å n a d, d å fru B r a n d s r e u m a t i s k a k r ä m p o r b ö r j a d e g ö r a s i g för- nimbara.
H o n t r o d d e själf, att d e k o m m o just i den m å n a d e n, e m e d a n det var då, hon m i s t e sin älskade m a n, m e n d e t k u n d e kanske också bero rent af på sjukdomens natur.
F r u B r a n d a f s k y d d e badorter, fast hon aldrig besökt n å g o n.
» Där m å n g a m ä n - niskor äro s a m l a d e, finnas alltid m å n g a dåliga, » b r u k a d e h o n säga, o c h det v a r j u ganska logiskt.
I år v a r e m e l l e r t i d reu- m a t i s m e n för svår, o c h efter m y c k e n k a m p med s i g s j ä l f b e s l ö t fru B r a n d a t t m e d E l i n e fara till e n k u r o r t.
E l i n e v i s s t e k n a p p t, h u r r e s a n h a d e g å t t till, allt v a r så n y t t och underligt; m e n när hon en vacker dag befann sig m i d t b l a n d ljusklädda d a m e r o c h s k ä m t a n d e h e r r a r, alla o b e k a n t a, d å k ä n d e hon s i g till m o d s u n g e f ä r, s o m n ä r h o n f ö r m å n g a år s e d a n k o m i n i s k o l a n o c h t r o d d e att flickorna skulle springa o m k u l l h e n n e, och s o m e n ofrivillig afledare för häpenhe- ten trampade hon en mager ung man midt p å h a n s stora fot.
H a n m å t t e ej ha haft n å g r a l i k t o r n a r, t y h a n s å g i n t e alls öf ver- r a s k a d ut, i stället l y f t e h a n p å s i n h v i t a mössa o c h sade » förlåt ».
Eline hade en o b e s t ä m d k ä n s l a a f att v a r a f ö r e k o m m e n, men från d e n d a g e n var k a n d i d a t Sallberg hennes gode vän.
D e m ö t t e s ofta, än i p a r k e n o c h än ute i b e r g e n, o c h h o n blef a l l t i d g l a d, n ä r h a n s l å n g a figur n a l k a d e s.
H a n talade ej m y c k e t, o c h när h a n talade, var det antingen o m de d ö d a språken, s o m h a n s t u d e r a d e, eller o m b o k b i n d e r i, s o m han roade sig m e d på mellanstunder, men E l i n e k o m s n a r t u n d e r f u n d m e d, att h a n besatt lärdom, o c h j u mindre h o n förstod af h v a d h a n s a d e, d e s s m e r b e u n d r a d e h o n honom.
Hon fick också en annan vän.
I samma h u s, s o m fru B r a n d o c h d o t t e r n b e b o d d e, resi- d e r a d e o c k s å fru L a v e n o c h d o t t e r; d e b å d a 311 familjerna stötte ofta t i l l s a m m a n s, o c h när fruarna g i n g o före o c h talade o m syltning af a p r i k o s e r eller s v å r i g h e t e n att f å t j ä n s t e - f o l k, g i n g o d ö t t r a r n a efter o c h t a l a d e o m de sist a n l ä n d a b a d g ä s t e r n a.
Elsa L a v e n v a r i c k e m e r ä n 2 0 år, o c h E l i n e t y c k t e sig a l d r i g h a s e t t e n s ö t a r e flicka: h o n v a r så l i t e n, s å s p e n s l i g, u n g e f ä r s o m m a n t ä n - k e r s i g e n ä l f v a, h o n h a d e d e n r a r a s t e lilla m u n o c h de oskuldsfullaste blå ö g o n.
Eline v a r a l l t i d g l a d, n ä r h o n träffade p å h e n n e, och d e g i n g o o f t a u t p å p r o m e n a d e r till- sammans.
Ibland dök kandidat Sallberg u p p o c h s ä l l a d e s i g till d e m o c h d e t r e vandrade långt utåt vägen.
När de voro trötta, satte de sig p å en klippa, o c h kandi- daten sjöng v a c k r a g a m l a sånger, o c h Eline k ä n d e s i g så v a r m o c h l ä t t o m h j ä r t a t, allt v a r j u s å n y t t o c h så u p p f r i s k a n d e.
Han dök allt o f t a r e u p p p å d e r a s v ä g, o c h fast E l i n e alltid r o d n a d e litet, n ä r h a n k o m, t y c k t e h o n e j alls, att h a n s n ä r v a r o s t ö r d e, snarare tvärt o m.
stora, u n d e r l i g a figurer sväfva fram o c h t i l l b a k a, d e k o m m o allt n ä r m a r e; h u, h v a d det var k u s l i g t.
H o n for m e d h a n d e n öfver ö g o n e n för att se klarare, h o n reste sig m e d en ö f v e r m ä n s k l i g ansträngning.
» J a g m å r så i l l a, » s a d e h o n, o c h i n ä s t a ögonblick var hon försvunnen b a k o m berget.
E n eftermiddag satt h o n e n s a m p å en klippa o c h läste e n b o k, s o m h o n fått låna af E l s a L a v e n.
D e n handlade nästan bara om kärlek, o c h h o n k ä n d e sig underligare till m o d s för h v a r s i d a; b o k e n s j ö n k n e d i h e n n e s k n ä, o c h h o n föll i t a n k a r.
Hon h a d e f ö g a s a t t s i g i n i, h u r d e t s k u l l e v a r a, att h a ett e g e t h e m, a t t v a r a ä l s k a d, s o m k v i n n o r n a i b o k e n; h o n h a d e sin m a m m a s hem, o c h där skulle h o n stanna o c h agera s o l s t r å l e, så h a d e h o n a l l t i d t ä n k t s i g d e t.
I d a g föll d e t h e n n e i n, att d e t m å t t e v a r a h ä r l i g t att h a s i t t e g e t lilla r i k e att r å d a ö f v e r, att d e t m å t t e k ä n n a s l j u f t a t t v e t a sig vara centrum i hemmet, och hon kände sig så v e k, så d r ö m m a n d e o c h l ä n g t a n d e till s i n n e s.
H o n v a r så l å n g t b o r t a från v e r k l i g h e t e n, att h o n b l e f p i o n r ö d af för- färan, d å e n h v i t m ö s s a d ö k u p p b r e d v i d henne o c h kandidat Sallbergs milda stämma frågade, o m han störde.
H o n visste ej, h v a d h o n svarade, m e n h a n satte sig n e d, och h a n s å g så h e m l i g h e t s f u l l ut, att h o n g e n a s t f ö r s t o d, att h a n h a d e ' n å g o t v i k t i g t att s ä g a.
F r u B r a n d fick a l d r i g s o r g e n, att s e sin dotter draga ur h e m m e t.
När Elines jämn- å r i g a k o m m i t u t till s k i l d a a r b e t s f ä l t eller e g n a h e m, s a t t h o n själf k v a r i s i n m a m - m a s lilla f ö r m a k o c h s y d d e k o r s s t y n g; h o n h a d e d e t så bra, v i s s t h a d e h o n skäl att vara tacksam.
O c h hur det gick m e d h e n n e, n ä r h o n b l e f e n s a m i d e t g u l a hu- set.
ja, det h ö r inte h i t.
» Vi h a blifvit rätt b e k a n t a p å dessa veckor, » började han tvekande, och så b l e f d e t så t y s t, att m a n kände höra hvarandras andedräkt.
» T y c k e r fröken en s m u l a o m.
f ö r f ä r l i g t illa o m m i g?
» fort- satte h a n efter e n s t u n d.
Elines hjärta k l a p p a d e allt h ä f t i g a r e, n u b u l t a d e d e t så h å r d t, att h o n t y c k t e, h ä n m å s t e h ö r a d e t.
» N e j », sade hon m e d å t e r b l e f d e t så t y s t, så darrande röst, o c h tyst.
H a n s t r ä c k t e p å s i g, s o m o m h a n - f a t t a t ett beslut, o c h hans röst lät m i n d r e t v e k s a m: » Jag har något p å hjärtat, s o m j a g ville fråga. » Eline såg inte längre, vare sig de s m å v i l l o r n a i d a l e n eller k l i p p b l o c k e n v i d s i n a f ö t t e r, allt flöt s a m m a n i e n d i m m a o c h b e r g e t, s o m h o n s a t t p å, b l e f så o s t a d i g t, d e t v a c k l a d e, s o m o m d e t s k u l l e falla b o r t under henne.
Å t e r ljöd s t ä m m a n v i d hen- n e s s i d a, m e n d e t lät s o m o m d e n k o m m i t l å n g t n e d ifrån d a l e n: » V å g a r j a g fråga något? » H u r h o n fick k r a f t att s v a r a j a, förstod h o n aldrig.
» M e n blif i n t e o n d.
» Skulle det då aldrig k o m m a?
V a r det hans af s i k t att t o r t e r a h e n n e?
H a n v ä n t a d e e m e l l e r - tid ej p å s v a r: » T r o r ni, att fröken L a v e n t y c k e r litet, l i t e t o m m i g?
Det v a r, s o m o m e n k a l l h a n d k y l a n d e l a g t sig p å E l i n e s p a n n a, h o n k ä n d e, att h o n blef lika blek, s o m h o n förut varit röd, o c h i stället f ö r d i m m a n n e r e i d a l e n s å g h o n K a n d i d a t Sallberg satt l ä n g e kvar o c h t ä n k t e: » H v a d g i c k åt h e n n e?
B l e f h o n ond?
H o n, s o m a l l t i d v a r i t så v ä n l i g mot mig.
» O c h så g i c k h a n h e m.
» Du ser så b l e k ut, d u l ä n g t a r v ä l h e m, » s a d e fru B r a n d s a m m a d a g s a f t o n till s i n dotter.
» D u är e j v a n att se s å m y c k e t m ä n n i s k o r, o c h i n t e t r o r j a g att d e t är n y t t i g t för d i g, » fortsatte h o n, » m ä n n i s k o r äro så dåliga n u för tiden, annat var det i m i n u n g d o m.
A k t a dig Eline, du kan ej t r o h v a d j a g är r ä d d o m d i g.
D e n d ä r k a n d i d a t e n.
j a, h a n är d e n s n ä l l a s t e m a n j a g sett, m e n j a g s k u l l e a l d r i g v å g a att s l ä p p a u t d i g, E l i n e, a l d r i g.
v ä r l d e n är så o n d, E l i n e.
» * I inackordermgsMgan.
Ett sista inlägg och redaktionens slutord.
Mötas på halfva vägen.
J nnan diskussionen i denna fråga nedlägges, vill äfven jag » draga ett strå till stacken ».
Det första villkoret för trefnad i ett inackorderings- hem synes mig vara att såväl värdinna s o m in- ackordenter stå på ungefär samma bildningsgrad och äro af likställig samhällsklass, samt att den förstnämnda är nog lycklig att äga ett godt, j ä m t lynne o c h ett tillmötesgående väsen, hvilket inger förtroende o c h vänskap bland inackorden- terna.
Ä r o sedan de öfriga familjemedlemmarne mindre taktfulla (hvilket j u kan vara händelsen med t. e x.
husfadern, s o m möjligen har ett häf- tigt, uppbrusande lynne), betyder detta då icke så mycket, ehuru det naturligtvis mången gång är obehagligt för såväl den ena s o m den andra.
H u s m o d e r n måste dock vara n:r 1, af h e n n e fordras allt: h o n skall utjämna kantigheterna, hon b ö r tyst fördraga mången misstämning från sin omgifning.
H o n skall på ett vänligt moderligt sätt b e m ö t a sina skyddslingar, så att de känna med sig, att de hafva ett h e m, isynnerhet o m dessa utgöras mest af unga flickor.
Alla böra med förtroende kunna nalkas sin värdinna (hvil- ken ej får favorisera någon särskildt) för att be- gära hennes råd i ett s o m annat.
Då först för- nimmes hernlifvets sanna anda.
Jag medger, att en stor del af d e unga flickor, som k o m m a u p p till Stockholm från de mindre städerna eller landsbygden, oftast blifva så in- tagna af storstadens många behag, att de mindre fråga efter trefnaden i det nya h e m m e t.
Blott de få sitt komfortabla rum, sin goda mat o c h uppassning, se de sedan helst att de få sköta sig själfva o c h de nöjen de h a tillfälle tillgodo- göra sig.
Men — utom dessa yngre damer finnas j u äldre, hvilka sätta ett högt värde på trefnaden i hemmet, de böra känna detsamma, s o m de en gång förr gjort vid egen härd.
Värdinnan skall finna sitt nöje uti att kunna bereda d e m det.
Öppna din salongsdörr för d e m alla, sällskapa de långa vinteraftnarne m e d d e m, o c h försök att göra hemlifvet så angenämt s o m möjligt.
D u får ej blott o c h bart ägna din tid åt mat o c h dryck (då först får inackorderingsväsendet karaktären
IDUN 372 af handtverk), utan låt de materiella o c h ideella intressena förenas, man hinner därmed g e n o m klok beräkning.
Du får din belöning g e n o m att se nöjda o c h belåtna anleten omkring dig.
A r någon af dina inackordenter litet själfsvåldig och vill taga sig små privilegier, såsom att någon gång få sin måltid serverad på olaga tid eller möjligen inne på sitt rum, låt h e n n e få det utan missnöje; bifall hennes önskan på ett förekom- mande sätt, o c h — du blir belönad, kanske m e d ett hjärtligt tack s å s o m: » A c k, hvad tant ändå är snäll! » el.
dyl.
Låt gärna för någon gång — ty ofta blir sådant aldrig — dina inackordenter bedja en besökande vän stanna o c h deltaga i eftermiddagskaffet eller aftonmåltiden; kostna- den därför är så ringa e m o t den uppmärksamhet du därmed visar din gäst.
Nu några vänliga råd till de inackorderade.
Man b ö r mötas på halfva vägen.
Betänken att I hafven rätt stora fordringar på eder värdinna.
H o n önskar intet h ö g r e än att se eder nöjda — • försöken att hysa samma önskan!
H o n drar den tyngsta bördan, h o n skall » gifva », ni » taga e m o t ».
V i s e n eder erkänsla o c h tacksamhet g e n o m upp- märksamhet o c h ett belåtet ansikte; våren icke endast fordrande, utan äfven erkännsamma.
IStär en maträtt serveras, s o m ej är i eder smak, visen ej sura miner, utan äten något litet däraf, tyst fördragande det.
K u n n e n I absolut icke förtära någon viss rätt, sägen då artigt ifrån en gång för alla, o c h eder värdinna bestyr förvisso o m, att ni nästa gång serveras m e d en särskild rätt.
Våren aktsamma o m de m ö b l e r o c h bohag, som stå till eder disposition; passen på de ut- satta måltiderna o c h försöken så långt s o m möj- ligt tillmötesgå eder värdinnas säkerligen billiga fordringar.
Då skall n o g harmoni uppstå äfven i » inackorderingshemmen ».
Det angenämaste h e m m e t blir n o g alltid det, där man ej uteslutande måste existera af in- ackorderingarna (då det j u nödvändigt måste drifvas i stor skala för att gå ihop), utan där husfadern t. ex. har sin lilla pension, eller där en änka åtnjuter en dylik.
Min åsikt är, att den s o m hyser alltför stor antipati för inackor- deringar, b ö r på annat sätt söka sin utkomst.
» Stade » har rätt, då h o n säger att, » o m inackor- deringsvärdinnan vill lef va på inackorderingarna, hon äfven måste lef va för dem. » H v a d nu priset beträffar, beror j u detta all- deles på, till hvilken klass inackorderingshem- met hör.
Här i Stockholm bär det sig godt med 60 kr.
pr månad för 2:dra klass, rätt så dyra tider vi nu haf va, o c h i en småstad b ö r ett pris af 45 kr.
kunna ersätta både mat, rum o c h besvär m.
M y c k e t beror af en matmoders insikter o c h erfarenheter i hushållsbestyren — härvidlag som annars.
Mitt råd är: B ä c k e n hvarandra handen, gån halfva vägen hvar, I inackorderingsvärdinnor o c h inackordenter.
Tvånget skall då försvinna, har- m o n i o c h sympati uppslå äfven i » inackorderings- hemmen » I Tante Maria.
* Med detta » Tante Marias » medlande o c h försonliga inlägg anse vi att diskussionen i d e n n a fråga lämpligen b ö r afslutas.
Saken har n u blifvit rätt g r u n d l i g t b e l y s t från b ä g g e parternas synpunkt, och sanningen l i g g e r n o g h ä r s o m oftast » m i d t e m e l l a n », h v a d a n e n g o d l ö s n i n g af b e f i n t l i g a t v i s t i g - h e t e r o c k s å b ä s t t o r d e n å s g e n o m ömsesidigt tillmötesgående, eller g e n o m a t t v e d e r b ö r a n d e, s o m insändarinnan här o f v a n uttrycker sig, gå » halfva v ä g e n h v a r ».
D e 50 kronor, v i u t f ä s t s o m d i s k u s s i o n s - p r e m i e r, a n s e v i p å f ö l j a n d e s ä t t b ö r a för- d e l a s: 20 hr.
åt » Stade » för hennes inled- ningsartikel, som gaf uppslag, afsevärda s y n p u n k t e r o c h f a r t åt d e b a t t e n; 20 kr.
åt » Moster Stina » för de sakliga inläggen V o c h V I I I till i n a c k o r d e r i n g s v ä r d i n n o r n a s för- s v a r; 10 kr.
åt » Tante Maria » för hennes m e d l a n d e o c h förnuftiga slutord.
O c h torde pristagarne godhetsfullt gifva sig tillkänna o c h af h ä m t a s i n a » p r e m i e r » å Redaktionen.
^ d e l i n a patti — svensk friherrinna!
1898 lidande o c h fattiga.
D e n furstliga f ö r m ö g e n - het, h e n n e s k o n s t n ä r s k a p förskaffat h e n n e o c h h v i l k e n lär r ä k n a s i m i l l i o n e r, s ä t t e r h e n n e o c k i stånd härtill.
P å Crag-y-Nos, hennes ståtliga g o d s i W a l e s, är h o n af b e f o l k n i n g e n d y r k a d s o m en drottning.
I n g e n s t ä d e s är h o n o c k s å l y c k l i g a r e ä n h ä r.
C r a g - y - N o s är f ö r ö f r i g t e t t till o c h m e d efter e n g e l s k a f ö r h å l l a n d e n först- k l a s s i g t h e r r e s ä t e, d e s s stall m e d ä d l a » full- b l o d » e t t af d e finaste i E n g l a n d o c h s l o t t e t s i n r e ett v e r k l i g t m u s e u m af k o n s t s k a t t e r o c h d y r b a r a s e g e r t r o f é e r från k o n s t n ä r i n n a n s triumftåg rundt världen.
H ä r finnas o c k en m e d utsökt smak inredd konsertsalong och en förtjusande liten slottsteater.
Det är s å l e d e s i ett v e r k l i g t f u r s t l i g t h e m d e n u n g e s v e n s k e ädlingen blir härskare, när han i n o m kort förenar sina ö d e n m e d d e n älskvärda konstnärinnans.
* XI.
£ n c e l e b e r f ö r l o f n i n g h a r u n d e r v e c k a n in- g å t t s i L o n d o n — e n f ö r l o f n i n g, s o m ej m i n s t h ä r h e m m a i S v e r i g e m å s t e v ä c k a in- t r e s s e, d å g e n o m d e n s a m m a e n af s a m t i d e n s r y k t b a r a s t e k o n s t n ä r i n n o r på sätt o c h vis blir vår landsmaninna.
K o n t r a h e n t e r n a ä r o fri- herre Rolf C e d e r s t r ö m och m a d a m e A d e l i n a Patti-Mcolini, den världsberömda sångerskan.
B a r o n R o l f C e d e r s t r ö m är f ö d d 1 8 7 0 o c h s o n af f. d.
l ö j t n a n t e n v i d l i f g a r d e t till h ä s t frih.
C l a e s E d v a r d C e d e r s t r ö m o c h h a n s friher- rinna, född Leijonhufvud.
H a n innehar sedan n e r e år ett e g e t g y m n a s t i k i n s t i t u t i L o n d o n.
För d e n engelska societeten k o m förlofnin- gen ej s o m n å g o n ö f v e r r a s k n i n g.
Baron C e d e r s t r ö m h a d e n ä m l i g e n p å sista t i d e n v a r i t e n af d e t a l r i k a g ä s t e r, s o m d e n c e l e b r a d i v a n o m h ö s t a r n e b r u k a r m e d furst- lig f r i k o s t i g h e t m o t t a g a p å sitt s l o t t i " Wales, det ståtliga Crag-y-Nos, o c h m a n m ä r k t e d ä r t y d l i g e n, att d e t h ö l l p å att k n y t a s e t t ö m m a r e b a n d d e m emellan.
B r ö l l o p e t lär k o m m a att ä g a r u m r e d a n u n d e r stun- d a n d e vår.
M a d a m e P a t t i är f ö d d i M a d r i d 1 8 4 3 o c h har förut varit t v ä n n e g å n g e r gift, första g å n g e n m e d hofstallmästaren hos Napoleon III markis Henri de Caux o c h sedermera med den b e r ö m d e tenoren Nicolini.
M a d a m e Patti säges i alldeles enastående g r a d h a b e v a r a t sin u n g d o m s s t r å l a n d e fägring, något hvarom o c k det porträtt af d e n b l i f v a n d e f r i h e r r i n n a n C e d e r s t r ö m, s o m I d u n h ä r s k y n d a r m e d d e l a s i n a läsar- innor, bär vittne.
I E n g l a n d åtnjuter h o n en ofantlig popularitet; trots de 55 åren är h o n f o r t f a r a n d e s t j ä r n a n b l a n d d e v ä r l d s - b e r ö m d a sångerskor, s o m hvarje s ä s o n g låta höra sig i L o n d o n, o c h världsstadens största konsertlokal, den väldiga Albert Hall, s o m r y m m e r 8 t u s e n p e r s o n e r, f y l l e s till s i s t a p l a t s, så s n a r t m a d a m e P a t t i e n d a s t h a r ett n u m m e r p å p r o g r a m m e t.
Men utom g e n o m sin fägring o c h sina konstnärliga e g e n s k a p e r v i n n e r h o n o c k allas h j ä r t a n g e n o m sina äkta kvinnliga d y g d e r o c h g e n o m den storartade välgörenhet, h o n bevisar d e fruar!
Eder stolta kännen TJtaf det sista rön, som statistiken gjort, Det att ibland de gifta männen Det minsta antal brott man sport.
Att det är er förtjänst väl ingen vågar neka, Och ingen ungkarl nu ett ögonblick må tveka Att välja sig en fru, det fortaste han kan.
underbara kön!
hur blida och hur veka I synens vara än, I stödjen dock en man!