Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att deremot för det närwarande uppdrifwa Allmänna Bewillningcn öfwer riystnämnde Summa, anser jag »säkert i effecten, för Samhället wädligt och för Styrelsen ledande till bekymmer och förlägenhet, dä deremot hwarje minstning i detta Maximi belopp genom Surrogat af indirect Bestattning blefwe en wälgerning.
Mathematiste Sanningar äro icke underkastade sörtydning.
Wid deras ljus upphör all olika öfwertygelse, hwilken ända dit intill bör med skonsamhet betraktas.
Det är wid ett sädant förhällande som alla Intrigens ock Kabalens försök, derest de skulle wilsta inblanda sig i ärendernas gäng, blifwa vnyttiga, och det är i detta naturliga sticksöm hofsamhet sä noga urssillies ifrän egensinnighet och envishet.
Bär man dä ej framför allt annat systelsätta sig med de Practiste Bewisen för hwarje saks sanna nytta, och endast antaga hwad man kallar Practistt anwändbart.
Pä desta allmänna grunder önskade jag, att wid hwarje förekommande BestattningSfraga, Riksens
Stander funne för godt lämna fullkomlig frihet till deras Vewillnings-Utskott att förestå medlen, och Den zo Julik.
2089 och sedermera icke pröfwa desta medel annorlunda än jemförelsewis till hwarandra, och till den Bewillnings'Summa som mäste sökas.
Det är först i en sadan sakernas ordning som Riksens Ständer kunna blifwa öswertvgade om, att de walt de rätta medlen; och wid tillämpning häraf till ifrägawarande ämne om Land,Tulls»afgiften, önstade jag det hafwa kunnat blifwa en följd, att den nu as bada Ucstotten betragtades endast till sin Ekonomiska egenskap, r afseende pä Uppbördens förmenta inflytande såsom hinder för den inre rörelsen, jemförd til! dest natur af Bewillning, och deraf päräkneliga afkomst efter lämpelig Bestattningsgrund, och att Utskotten kunnat efter öfwerwägande häraf Classifiecra fragan lill sin mer eller mindre anwändbarhet, att inga uti beräkningen af Bewillnings, anslag; men alt Hufwudfragan, stall Land-Tulls-afgift dertill höra eller icke, mätte uppskjutas att komma under Riksens Ständers stuteliga afgörande, före an i sammanhang med Utskottets generela tafla öfwer de tjenligaste medlen till utfinnande af den tota!
Summa som bewilljas mäste.
Men jag bör ej uppehålla Höoloflige Utskotten med denna allmänna öfwersigt af ämnet; sedan för detsamma, genom redan tagne Beslut, en annan gäng blifwit utstakad, hwilken således mäste iagttagas och fölljas.
Högloflige Utskottens Beredning ansörer, att Kongl. Majtt i Dest Nädiga Proposition om LandtTulls-afgistens ater tagande ibland Bewillningsanstagen, öfwerlämnat till Ständerna att xröswa, hwilketdera alternativ ägde företräder, Landt-Tullarnes äter införande eller nägot annat medel, som med lika lätthet och pa lika billiga grunder, inbragte ät Skaten dest fulla behof, och Beredningen tillägger alt 2290
Den zo Julss. att den intet ögonblick twekat begagna den frihet, som Konungen förunnat, som Regeringsformen förbehållit, och som Stats.Rådet anfört, såsom ett skäl för des' tillstyrkande af den Nådiga Propositionen; men hwarlill'tjenar detta andragande, art Konungen förunnat frihet till öfn erläggning i elt ämne, som Regeringsformen at Riksens Ständer förbehal, lic; ett sadant anförande ar onödigt, om icke alldeles öfwerflödigt.
Hwarken Konungen eller desi Stars-Råd hafina betraktat ärendet fran annan synpunkt, än att Riksens Ständer malte utfinna de wisaste och fullkomligaste medlen, till utgörande af den erforderliga beskattningen; och när Beredningen ansedt det tjena för desi ändamål att åberopa Stats, Rådets yttrande, synes Beredningen icke hafwa bordt underlåta den fullständighet som icke bör saknas i det man anförer om andras yttrade tankar.
Hos hwar och en som med owäld bedömmer detta ärende, ligger till grund att Landttulls.-afgift icke bör patänkas bland medlen, till inbringande af ten erforderlig,: Bewillningen, deräst läktare och niera anwändbare kunna pafinnas; men ware ock all fördom, alle ensidige afsigter och allt förhastande bannlyste, i jemnförelsen emellan detta och andra medel.
Sä är wisierligen den gemensamma fördomsfria tankan i detta ämne fran Konungen lill undersaten.
Sa länge jag icke kanner de för Swensta Folket wida läktare och beqwämare Bestattnings-medel, än Accis och Consumtions-afgifter, eller LandttullS erläggande, hwilka de warde Ledamöter, som redan proeliminariter förkastat desie: troligen hafwa i beredskap att förestå till ersättning derföre, kan jag för ingen del förena mig, med deras mening som detta be - Den zo Julis. 2091 bestattnkngssätt förkasta; men deremot förklarar jag lika högtidligen, att om sadane kunna framställas, stuve jag wara den förste att dem antaga; hälst mitt enda syftemål är, att befordra det för Nationen mäst nyltiga.
Emedlertid och intill desi saken kommit i detta stick, kan jag icke undgå framställa några ytterligare anmärkningar emot det som till bestridande af Landttulls-afgistens ater införande bliswit andragit.
Det har blifwit sagt att Landttull icke rätteligen förtjente namn af Consumtion, åtminstone icke swarade emot det ändamål, som, med en sadan beskattning asyftas:
Alt Tull, afgiften träffar icke mängden af Förbrukare, knappt en Tiondedel af Nationen; Alt densamma lagd pa jordens produkter ofra, stall betunga Landtmanna rörelsen och nar det ej händer falla tyngst, pa de inom Staden boende nenninge löntagande Embetsmän och de för ar etter manad förhyrde arbetare, hwilka minst tala den ojemna bördan och ingenstädes kunna återtaga hwad de pa lifsmedlens dyrhet förmenes förlora.
Hwad således blifwit anfört kan jag icke förena med min öfwertygelse.
Landttulls, afgiften förtjenar ester mitt begrepp intet annat namn än det af Consumtions - afgift.
Den innebar sa wäl alla de fördelar, som alla de olägenheter, hwilka aro vstiljaktige ifrån denna beskattnings - art.
Kan det wäl nekas att hwarje omkostnad som träffar en wara, i naturlig ordning ingar, uti bestämmandet af warans wärde, och att wid försäljningen gäller i allmänhet hwarje Artikel hwad omständigheterne tillåta, att den kan gälla; hwarken mer eller mindre; och kan jag wäl da göra mig ett annat begrepp om förhastandet än att den, som i sista hände» blir den werkeliga Consumenten af waran, om 2292 Dcn zo Julik. vm än i aldrig-sä liten portion, likwäl k detsamma han betalar och Confumerar, jemwäl erlägges LandtTulls, afgisten.
Man har sagt att denna afgift träffar knappast en tiondedel af Nationen.
Om detta än kunde antagas såsom efter bokstafwen rigkigt, kan man med trygghet pasta, akt afgisten träffar just den tiondedel den dor träffa.
Man jemnfäre Städernes utstyllder med Landets, man gore det med sanning och owäld, och man lagge härtill de uppoffringar, som Staten i jord och pa annat satt gjordt och gör för Städer, ne och Stadsmanna-näringarne; och man stall genast finna att den del af afgisten, som werkeligen kan falla pa Släderne, innebär blott ett billot sur, rogat mot förmonerne, och stari ett jcmnförligtförhållande til!
Landets ukstyllder; den Allmänna Bewillningen oberäknad, hwilken sedan widtager efter lika grund bade lör Stad och Land.
Man pastor att afgisten betungar Landtmannarörelsen; men hwad är billigare ari-att dcn Landt, man, hwilken genom sin närbelägcnhet till Stad, är i tillfälle att med lätthet föryttra sin Producs, widkännes ett större bidragande än den som bor pa längre afstånd, större än den som sällan eller alldrig har något att sällja, men likwäl efter nu gällande Författning angående ersättningen, uti ett obilligt förhållande mäste widkännas deltagande i denna ersättning.
Sadanl är mera orättwist, och orättwisan ligger i sa öppen dag, att alla bewks äro öfwerflödige.
Nar man ytterligare framställt, att afgisten träffar dcn inom Staden boende penninge-löntagande Embetsmannen, sa fragas med stal deremot, om icke Den ZO Julii. 209; icke den hittills fastställde ersättningen träffar ho, nom warre.
Nar Bagaren, Slagtaren eller Bryggaren bidraga t- ex- med 50 N:dlr hwardera till ersättning, manne de ej återtaga detta pa hwar Kaka Bröd, pa hwarie Mark Kött och hwarje Kanna
Dricka som de föryttra, och manne de kunna eller wcrkeligen gjöra denna repartition med samma noggranhet och ratrwisa, som da afgisten är lagd pa sielfwa Rudimaterien ester fastställd mattelig Taxa.
Sstdant är icke ens möjeligt att åstadkomma, och enär nu gällande Författning förestrifwer, att ersättningen bör mätaS efter den större eller mindre förmohn hwar och en kan sägas njuta af Landt-Tullens upphörande, sa har man blottställt Taxeringsmännen för den osäkerhet i bedömmandet as denna nytta, som nödwandigt stall leda till o-emn och obillig fördelning emellan Medborgare
Dessutom bör man icke lämna utur sigte det pa sanning grundade werkeliga förhastande, att siere, åtminstone de dyraste wahror som till Städcrne inkomma och der sörtullas, icke qwarstadna till förbrukande af Stadens Jnnewanare, utan derifrån till andra Orter utgå, samt i Handelns wanliga omlopp stuteligen stadna uti helt andra händer, an Jnnewanarnes i dcn Stad der Tull uppbäres.
Härtill höra en mängd wahror, hwilka det wore för widlöftigt alt här uppräkna, men hwilka blott af den Handlande Classen uppköpas och ater föryttras, och lag fragar med hwad rätt och billighet man kan begära att Ståndspersonen, Embetsmannen, Handtwerkaren och Dagakarlen böra aläggas att deltaga med Handlanden uti en afgift som den sednare endast sörstjuter, men wid wahrans försälljande ater. sc>94 Den zo Julik. får, vä! jag förstår icke annat än att de af Stavernes Jnnewanare, för hwilka wägen icke är öppen tili sadan ersättning för den förstiutne LandlTullen, lida det betungande alt de betala hwad andra Clafier ensamt borde widkännas.
Akterst har man antagit att afgiften stall träffa de för ar eller manad förhyrde arbetare.
Detta förmenta stjäl, långt »fran atr motsäga nyttan af Landt-Tulls-afgiftens uppbärande, talar för dest återinförande, och är för de arbetande en wälgerrung.
Jag tror »nig här ofwanföre hafwa ädagalagdt, det wara en tanka sorn af werkeliga förhållandet rakt emotsagcs, att arbetaren icke kan återtaga hwad han pa lifsmedlens dyrhet förlorar, sa snart arbete för honom finnes.
Hans arbetsförmåga ar underkastad mindre uppställning än något annat, och hwilken bestämmer dagswerkslönen om icke i)an? och se »vi ej Sladernes arbetskarlar winna den arbetsförtjenst, att de ofta kunna borlsiösa hela dagar samt förstöra bade tid och penningar.
Det aterstar wifierligen ännu en betänkelig sida af ämnet, uti rätta sattet att kunna kontrollera uppbörden , uti möjeligheten att undanrödja uppehåll och beswarligheter för de Trafiquerande, samt uti förekommandet af egenwilligt behandlande eller hwad »nan kallar Vexationer.
Det mäste medgiswas att erfarenheten uti dcfie delar och hwad hittills falt äga runst, icke är tillfredsställande, men icke bör detblifwa vmöjeligt an med klokhet i anstallterne, med en alldrig uppförande uppmärksamhet och en sträng eftersyn borttaga mifibruken.
Man bade bör och kan utfinna de »nebel och ulwägar, som aflägsna chican, latta de Trafiguerandes beswar wid afgiftens erläggande, ech undanrödja aila anledningar till obehöriga - Den zo Julli. -os? höriga hinder och ostäliga Rättegångar.
För att icke an längre trötta Högloflige Utstottens tålamod, aberopar jag hwad en utkommen Skrift, kallad Nefiectioner i anledning af Landt-Tulis-afgiftens återställande i förenämnde afseende innehaller, och det är ingen twiswel, att ju flera till samma ändamål ledande Författningar kunna och böra »vidtagas.
Ibland dem räknar jag likwäl i synnerhet, akt allenast de mäst Productiva Articlar ställe i Taxan uppföras.
Generaliserade och »ned uteslutande af alla de Specifikationer till mangfalldiga stag ak hwar Artikel, som 1777 ars Taxa.
Den bör da kunna reduceras till ett tryckt ark, och jvr smärre wahror bör warder af ett last eller en ballast som införes, kunna Taxeras af ägaren, som i mohn derefter har sin Tull-afgift aflagd, och hwarwid hela controllen behösde besia i intet annat an rättighet för TullKammaren, att, emot tillagg til! hälften as uppgifne wärdet, kunna till sig lösa de Tullbara wahrorneFör en del wahror kan också Landt-Tullen uppbäras »vid Wagarne och pa Torgen, som alicsa alldeles icke hindrar trafiken; Och genom pantsättning med uppstjutande af liguiden tills Landtmannen afsallt sin wahra och aterwänder hem, kunte ock något uppehåll afböjas, hwilket allt pa Kongl. Majus widare Nådiga bepröfwande bör fa ankomma.
Sältet att controllera afgiften kan bliswa bade säkrare och starkare, enar Kronan finner en någorlunda betydelig summa i denna wäg kunna winnås till Statsbehofwens fyllande, och uppmärksamheten »naste blifwa större än dä inkomsten war ringa och obetydelig.
Betungande kan icke afgiften bliswa, enar grunden till beräkningen tages icke efter narwarande sa högt uppjagade wahruprts, utan efter ett medeltal för -6)0
Den zo Julik. för flere ar, under den tid da myntets warde annu icke nedsunkit till närwarande ojemna förhållande, och det förflag som i detta afseende bliswit uppgjordt och jag har den aran bifoga, stall öfwertyga hwar och en som utan fördom bedömmer saken, att, något oskäligt eller tryckande hwarken asyftas eller med Landt-Tulls, uppbördens återställande ar oundwikeligen förenadt.
Att med ett sadant återställande Statististe upp, lysningar winnås derom kan ingen twifla, som gjort sig ben mödan att eftersinna huruledes till besia höra att fä utrönt, hwilka och hurumanga af Landets Producter som inga uri den allmänna'Handeln.
Och om man utom ankra werkeliga Statistiska upplysningar som af de hittills upprättade PersedleExtracter wunnits, aswen erfarit den akt jemnförelsewis kunna utröna uti hwilka Stäter Tullförsnill, ningarne warit störst, sa kunde en sadan upplysning icke wara utan sin nytta wid grundläggande rättelser, derest Landt-Tulls-afgiften ater lomme i fraga.
Beredningens twifwelsmäl att Landt-Tullsbewakningens fullkomliga återställande icke stulle förmå hindra Lurendrägeri^, förtjenar sa mycket mindre någon uppmärksamhet, som det uppenbart strider emot en redan wunnen erfarenhet.
Konungens Nådiga Proposition är i detta fall sa tillräckligt upplysande, att något mera derom icke ens bör anföras, och der Kongl. Maj:t stulle finna en wal organiserad Nese-bewakning kunna mera uträtta och wara kraftigare än den ständiga, lärer Kongl. Maj:t icke underlåta alt
Desi höga rätt likmätigt derom förordna, äfwensom angående den inre Bewakningen, hwars oumbärlighet Kongl. Majit redan insett.
Den Zo Julik. 2697 Om Beredningens Calcul hwad Landttulls ersättningen angar will jag wara heit kort.
Skiijak, kigheterne i min tanke i detta fall emot Beredningens kommer deraf, att jag ej betraktar producten af ersättningen i ziffra till sin wcrkan i Kronans Casia, utan jag betraktar saken till sin werkan för Nationen.
Da der är bewist att Sjötulls - afgister lämpligen kunnat ökas och indrägt — 87,297: 21, r. Samt att Cours och Agio diffe, renee förutgående Sjötullen renderat 81,241: 19, n. Tillsammans 128,5^9: 41- — Hwarföre stall da icke denna serstilda Stats intrad fa hafwa sin gang, utan sammanblandning med hwad som kallas LandtlullS,ersättning.
Hwarsöre icke häldre lata den werka till nedsättning t Taxacions Bewiönings, Summan, ty det wore ju icke antageligt alt pasta det
Landrtulls-aigiflens indragande hast nämnde inkomst till påföljd i annan ordning än som förut är sagdt, emedan man ansäg den som ett beqwamare medel till upptagade af den erforderlige summan an genorn Landttull, men pa samma satt är Landttullen ett wida läktare och nyttigare medel att uttaga en icke erfvrdelig Summa, än Taxations-Bcwillningen eller den fixerade pa Stat och Hemmantal fördelte LandttuMersättningen.
Hwarföre stall man här anföra Kronans winst eller förlust när fragan nu endast ar om Nationens fördelar och Samhällets nytta.
Wi arbeta icke nu för att bewisa hwad Kronan fädt eller intet fatt — det tillhör Stats, Utstottet.
Men emedlertid kan ingen motstrida hwad som i Konungens Nådiga Proposition anföres, att Sjökulls, inkomsten (nemligen i allmänhet, icke den iFörBihgng.
Nro i3s. slagen S0I8 Den Z2 Julli. slagen päräknade) förlorat genom Landttullarnes sndragning, enär derigenom den inre Bewakningen i baderne förut anwändbar för bada intraderne och lönt af Landrtulks, medel, nu mäste af Siötull, det ware sig gammal elier tillökad Sjötull, underhällas.
Da jag vf hwad hos Beredningen salunda förekommit icke blifwit nog upplyst för att dela Beredningens tanka i de mörka färgor, hwarmed den såsom stmföljder af dej; andragandcr, maiak det stadeliga af Landtlulls-afgiftens återställande och det i ordalag som jag pä intet satt sinner stä tillsammans med den liberala framställning af ämnet Kongl.
Mastt till Riksens Ständers mogna och lugna pröfning, behagat göra; men jag deremot trott mig sinna att Statens vwilikorliga behof och oundwikliga upprätthållande päkallar nödwändigheten af sädane bestattningar, som med den möjeligen största säkerhet kunna päräknas, i deras utgörande innebära det minsta betungande, och i den mest naturliga ordning träffar endast dem som ester billighetens fordringar böra dem »vidkännas, utan att, jemte en alltid ojemn fördelning kastas, pä sädane Medborgare som ingen -itwäg finna att Utstylden, som de endast förstottswis erlägga kunna återhämta; Da allt annat sätt till winnande af lika inkomst för Stats - bchofwen blottställas för orättwisa i grunderne och osäker beräkning i följderne, samt dä härigenom och genom Landttulls-afgistens kastande pä allmänna Bewillningen den sednare icke allenast stall göras pä det högsta betungande, utan möjestgen leda till alla deswära följder, hwilka medelst vsäkre eller felaktigt beräknade anslag mäste för Skaten uppkomma och hwaruppa wi redan beklageligen hafwa sädane bewiö att be wäcka en bekymmerfull omtanka, och för hwilka Den Julik.
LsZZ följder Riksens Ständer lära wara forgfällige akt för framliden widlaga tillräckligt motwigtcr; Sä finner jag för min del ingen betänklighet utan anset det fast mera instämmande med min pligt art i egenstap af en bland Folkets Ombud, ömt dewara Statens wäl och Folkets bästa, tillstyrka LandttullsUppbördens återställande, enligt den ifrån desi första upphof iagde och sedermera utan rubbning iakttagne grund af zr.-dka penningen af dek pä warorne sättande billiga »värde, samt med undanrödjande af olla de omständigheter som under förra Landlullö.
Administrationen inneburit antingen stadeliga hinder eller orättwisa behandlingssätt, Utan att befordra Sakeus werkeliga nytta och stora ändamål.
Derest Riksens Högloft.
Ständer skulle antaga den mening.att återställa Landttulls-afgiften efter de grunder och under de förbehäll sam sörcslagne blifwit, böra Riksens Högloft.
Ständer ästven anse Nödigt underdänigst anhälla att Kongl. Maj:! täcktes de härmed förenliga Författningar, alwen i afseende pä Styrelsen och Förwaltningen till förekommande af misibruk och understes stadga, samt nödige föreskrifter i alla oumgängeiige delar meddela; äfwensom Riksens Ständer lära uppdraga desi Bewillnings-Utstott att wid utfinnande af de lillgängar som Statens behof fordrar jemte förestäende af de medel hwilka närmast befordra ändamälet, läts Landttulls-afgiften inga i den allmänna beräkning som mäste uppgöras, bäde öfwer beskaffenhet och stor!» k af Lesia tillgängar, till winnande af det wigtiga ändaMäl, hwilket man sa ofta warit söranläten Upprepa, men aldrig bör äsidosättas att antaga och fastställa sädane intrader för Staten, som icke underkastade owisihet
Med största lätthet utgå, med ben billigaste * » för. -rroo Den zo Juli». fördelning erläggas, och således i deras natur arv minst tryckande.
Det ar endast genom sadane medel som Sweriges Inbyggare kunna hoppas att se den delen af Rikets Dräcselwerk som innefattar en säker tillgång för Statens behof, satt pa en sadan fot som lättar Regeringens omsorger, bereder allmänt lugn, och gifwer Styrelsen den fasthet och kraft, utom hwilken Statens bestånd stall dlifwa »vacklande, och hwarje rättsinnig
Medborgares billiga farhaga för stakningar och wadliga omstisten icke allenast underhållas, utan tillwäxa.
Och stulle detta Memorial till Neipert.
RikvStanden åtfölja Högloft.
Utskottens Betänkande^angaend-e Landttullarne. supra. kx krotocollo, k. Lrona.
Utdrag af protocoller bällie i Riksens Hsg, loft.
Gränders BewrUnings, samt Allmänna Beswärs och Economie sammansatta Utskott rvid Urtima Riksdagen i Orebro den 29 Juli 1812.
Herr Grosshandlaren Beckström yttrade sig salunda:
Sä - De« zo Julii. 2ior: Såsom Ledamot uti Uppstattnings-Cemmitteea k den
Stad för hvilken jag är Fullmägug, har,ag haft tillfälle öswerwara fördelningen af Landttullserjättningen till den Summa hwilken Staden warit alagd betala; och har jag erfarit huru högst tryckande denna afgift warit för Stadens Jnwanare; hvarigenom handt att Repartition blifwit ej allenast högst bcswärlig utan rent af omöjligt art med fullkomlig rättwisa kunna uppgöra, i synnerhet da Författningen härtill icke lemnat annan föreskrift än att Summan inom Städerne stulle fördelas pa Ii wanarne i den inohn hwar och en kunde draga mer eller mindre nytta af Landt-Tullarnes indrag, ning.
Ännu har ingen funnits, som elter min tanka, kunnat bestämma ett rättwist förhållande Jnwänare emellan, hwarefter en sä illa afpassad beskattning rätteligen kunnat fördelas pa flere tusende Personer af sa olika Stand och willkvr:
Med anl»dning häraf får jag för min del ödmjukeligen yrka att derest icke Landciulis-ersättningen, pa sätt Högloft.
UcstottenS sammansatte Beredning föreslagit, får inga uti allmänna Bewillningen, eller ock pa ett annat, men för Städerne mera billigt och lindrigare satt än förra författningen förestriswer, LandtTullarne hendre ma ställas uti sitt Primitiva förhållande hwarigenom Tullinkomsten lagd pa waran med mera rättwisa pa den stattstyldige fördelas; tv ehuru jag ej will säga att förra Repartition af Landttulls-ersättningen pa min ort innan Uppskattnings-Commirteen wallat chican, ar det en sanning, akt den förorsakat mera missnöje och stridigheter, än jag under mitt ZO-ariga wistande i Carlskrona förmärkt inträffa wid Tullbommen, och hwarwid jag rrsr
Den zo Julli. äberoyax hwad Herr Baron och Landshöfdingen af Hakansson l denna del behagat yttra.
Om antingen en Tullbetjent eller Trafiquerande wid Tullbommen pä ett eller annat sätt skolat handlat lagstridigt, ja bewisar det ingen ting, hwarken för nödwändigheten eller icke nödwändigheten af Tullarnes äterupptagande,, ty dylika förbrytelser bäde kunna och böra af Lagen rättas och bestraffas, lika sä wäl som alla andre brott och ooxdningav hwilka wid mängfalldiga andre förrättningar och tillfällerdsom med Landttullen icke hafwa gemenskap förefalla, och äx jag af erfarenheten öfwertygad att wid förbifarten af en nara Landswägen belägen Krog mera äfwentyras än all den olägenhet jag förmarkt wid Tullbommen pä min ort.
Och skulle detta yttrande affölja Högloft.
Utskottens Betänkande, angående Landt, Tullarne, till Respective Riks?Standen.
Vt SIMS, Lx krotocollo, k.
OronSj Den ZO Julii.
Lias Uppläst hos Ridd. och Adeln d. Julik. , - - - P:-st-Sländct dcn zo - - - - - - Bor^are-Stander d. jc> , - » » - - Bonoe-Ständel y. zo - - Wördsamr Memorial!
Riksens Ständers Bewillninos - Utskotts åliggande att utfinna och till Riksens Ständers pröfning uppgiswa, grunderne för den Bewillnirg, hwilken Stålens närwarande behof, till utgifternes bestridande, gör oumgängelig, samt derjemte förestå sätter, till en sädan Bewillnings fördelande, hwad i delta afseende, för dest utgörande bör anses lämpligast, hav icke annat kunnat, än wara förenadt med de mäst brydsamma öswerläggningar och den noggrannaste behandling, hälst Utskottet sett sig i saknad af erforderliga Statistiskt underrättelser och upplysningar, förutan hwilka, ett Bewillnings-Förstags utarbetande mäste blikwa swart, och oaktadt allt bemödande, ej nog fullständigt.