Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit täcktes, efter verkställd undersökning, och såvida E. K.
Majit dertill finner skäl, till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig
Proposition om befrielse tillsvidare för hemmanet Nio 1 Fångåmon, \ mantal, Irån utgörande af den samma hemman åsätta rotering.
Fxpeditions-Utskottets Förslag till i/nrferd.
Skrifvelse, iV:o 92. i Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den lo Juni 1863.
Preste-Slåndet den 10 — — Borgare-Ståndet den 11 — — Bonde-Ståndet den 13 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ifrågasatt bidrag från Handels- och Sjöfartsfonden till gäldande af den för Stadetullens aflösning erforderliga utgiftssumma.
(Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 103.) S. A. K.
Uti skrifvelse af den 4 sistlidne Februari hafva Rikets Ständer, med anledning af E. K. Maj:ts nådiga Proposition i fråga om upphörande af den s. k. Stade- eller Brunshauser-tullen, bland annat, i underdånighet anmält, att Rikets Ständer, lill bestridande af Sveriges andel i den för upphörandet af nämnde tull bestämda aflösningssumma, på Riksgälds-kontoret till E. K.
Maj:ts disposition anvisat ett förslagsanslag af 270,000 R:dr, att i män af behof utbetalas dels för godtgörande af den för tiden (ill den 1 Juli sistlidet är å berörde andel upplupna Och af Konsuls-fonden med 3,009 Thaler 24 sgr. förskjutna ränta, dels lill liqviderande, på en gång, af kapitalet, 92,495 Thaler, jemte derå ytterligare upplöpande ränta.
Då emellertid Riksgälds-kontoret, jemlikt Rikets Ständers vid 1853 och 1854 års riksdag, i sammanhang med beviljandet af lån åt Norbergs nya jernvägsbolag, fattade beslut, under den 18 December 1856 till Handels- och Sjölärts-lönden utfärdat skuldförbindelse å 150,000 R:dr R:mt, att från och med 1858 års slut återgäldas medelst årlig inbetalning af 15,000 R:dr å kapitalet, jemte 4 procent ränta å det vid hvarje inbetalning återstående belopp, hafva Rikets Ständer, under antagande att, derest Handels- och Sjöfarts-fonden på en gång från Riksgälds-kontoret utbekomme denna sin fordran, — hvilken, efter derå sednast skedd inbetalning, nu i kapital utgjorde 90,000 R:dr, jemte ogulden ränta Irån sistlidet års slut, — berörde fond möjligen skulle kunna med della belopp bidraga lill den lör Stadetullens aflösning erforderliga utgiftssumma, i ofvannämnda underdåniga skrifvelse derjemte hemställt, huruvida icke, för den händelse en sådan liqvid af Riksgälds-koutorets skuld till Handels- och Sjölärts-lönden kommu alt ega rum, en häremot svarande andel af omlormälda utgiftssumma mätte kunna af nämnde lönds tillgångar bestridas och det på Riksgälds-kontoret anvisade förslagsanslaget i följd deraf med ett lika belopp förminskas. lith. lill li.
Sl. Prot. 1862 1863. 10 Sami. 1 AJd. 6 Haft. 1 2 Expediti o ns-lils k otte Is Färsing tilt i/nderd.
Skrifvelse, N:n 93.
Sedan, med anledning häraf.
Konvoj-kommissariatet lili infnrdradt underdånigt utlåtande tillstyrkl bifall lill Rikets Ständers berörda framställning, dock med hemställan, huruvida det ieke skulle leda till minsta omgång, om Riksgälds-konlorets hela ålersläeude skuld till Havdels- oell Sjölarts-fonden finge, inberäknadt den från 1803 års början upplupna ränta, på en gång ur fondens räkenskaper afskrilYas mot det att hela den för upphörande af ofvanberörda lull erforderliga utgift ensamt af Riksgäldskontoret bekostades, utan att Konvoj-koinmissarialnt deruti toge någon del, har E K.
Majit uti nådig Skrifvelse af den 27 si-tlidue Mars, — med förklarande, all E. K.
Majit ansäge något hinder icke möta för Handels- och Sjölärls-lbnden alt med ofvanberörda, af Rikets Ständer ifrågaställa bidrag, 90,000 R:dr, deltaga i gäldandet af meranäainda lösningssumma, — i öfverensstämmelse med Konvoj-kommissarinlets hemställan rörande sättet för eli sä beskaffadi deltagande i lösiiingssunimaiis liqviderande, föreslasil Rikets Ständer, att hela det till Sladelullens aflösning erforderliga belopp må från del af Rikets Ständer å Riksgälds-konloiel för ändamålet anvisade anslag utgå, emot det all all fråga om vidare inbetalning å Riksgalds-konlorels, enligt förbindelse af den 18 December 1856, till Handels- och Sjölärts-fönden egande skuld till så väl kapital sorn ränta kommer ali förfalla och samma förbindelse varder lill Fullinägtige i Riksgälds kontoret återställd.
Rikets Ständer hafva tagit denna fråga i öfvervägande; och då sistomförmälda sätt för Handels- och Sjöfarts-fondens deltagande i lösniugssummans liqviderande onekligen är med minsta omgång förenadt, hafva Rikets Ständer (uuuil sig böra bifalla hvad E. K.
Maj:t sålunda i nåder föreslagit.
A:o 93.
Uppläst och godkämil hos Ridd. och Adeln den 10 Juni 1863.
Preste-Ståndet den lo — — Borgare-Siåndet den 11 — — Bonde-Ståndet den 13 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående
Jörändrade föreskrifter i afseende på vilkoren för mjöl- och sågqvarnars anläggande, m. m.
Besv. och Ekon.-Utsk Bet. N:o 7.) S. Å. K.
Under förutsättning att räntan å mjöl- och sågqvarnar komme att upphöra, samt enär ifrågavarande verks fria nyttjande icke borde hindras af andra band, än dem, Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, ]\:o 93. 3 som äro en följd af nu gällande lag om vallens begagnande till drifkraft och nödig uppmärksamhet pä Kronans afgöra»dertill, då fråga är om verks anläggande pä dess jord, bar hos Rikets Ständer blifvit bernstäUll: l:o alt på säleri-, frälse- och skatle-jord mjöl- och sågqvarnar må fritt få anläggas och nvtljas. med iakttagande allenast, alt, när de inråttas för vallendrill, lagens stadgande i 20 Kap. 4 § Bvggninga-balken och öfriga i denna del gilna föreskrifter böra, hvad angår rättigheten lill vattnets begagnande, fortfarande lända till ellerräträllelse, samt a'l anmälan om anläggningen, för dess behöriga anteckning, bör ske hos Konungens Befallningshafvande; men alt, å kronojord, så beskaffad) verk icke må fä inrättas med mindre än alt dels undersökning, pä säll nyss är nämudl. föregått, derest valten begagnas lill drifkraft, dels ock behörigt tillstånd vunnits tili anläggningen, hvarom ansökning borde göras hos Konungens Befallningshafvande, som dä skulle ega alt, efter kronobetjeningens och, derest frågan rörde sågverk, äfven jägeribetjeningens hörande i ämnet, sig utlåta genom utslag, sorn skulle underställas det ämbetsverks pröfning, under hvars inseende egendomen vore ställd; 2:o alt 5 § af 20 Kap.
Bvggninga-balken, angående ansvar för intagande af mäld på oskatllagd qvarn, mätte upphäfvas; och 3:o all hvad i fråga om qvarntull för spanmåls förmälning och om sågarelön är stadgadt måtte förfalla.
Enligt föreskrifterna i 20 Kapitlet 4 § Bvggninga-balken af nu gällande lag samt särskilda författningar skall löre anläggning af mjöl- och sågqvarnar, vare sig all de äro alsedda ali drilvas med vallen, väder eller annan kraft, un lersökning hällas, å landet af Häradshöfding med Nämnd och i stad af Magistrat eller Rådslufvu-räll. dock hvad husbehofsqvarnar beträffar, endast i händelse de skola för vatten inrättas.
Ändamålet med denna föregående undersökning är att fä utrönt, dels. huruvida anläggningen genom uppdämning af vatten eller på annat sätt kan lända närbelägna egor och veik till skada eller men, dels huruvida egare af förut skaltlagda qvarnar derigenom komma alt lida förminskning i deras vid skattläggningen påräknade inkomster, dels ock särskildt i afseende å tullmjölqvarnar till hvad belopp årliga spanmälsförmalningen med afseende å qvarnens läge, alverkningsförinåga och mäldelag må kunna belöpa sig.
Denna undersökning, som skall anställas ehvad qvarnen bygges å säteri-, frälse-, skatleeller krono-jord, sönderfaller således i (vänne delar: en civilrältslig. afseende bestämmande huruvida vattenverk, som någon vill anlägga, kan tillskynda grannar skada genom uppdämning eller på annat sätt, och en ekonomisk, åsyftande utredning, huruvida genom anläggningen intrång göres i förut skattlagd qvams rätt samt om de, förhållanden, hvilka ligga till grund för räntans bestämmande.
Beträffande nu den del af undersökningen, som afser bestämmande af mäldelag och huruvida äldre qvarnars rätt genom det tillernade qvarnverkets anläggning förnärmas, fä Rikets Ständer i underdånighet erinra, hurusom Rikets Ständer vid innevarande riksdag lör sin del beslutat, att grundräntan å mjöl- och sågqvarnar skall frän och med nästa stalsregleringsperiod upphöra all utgöras.
Af detta Rikets Ständers beslut anse Rikets Ständer böra följa, att nyssberörda del af undersökningen icke vidare bör komma i fråga, då nemligen det skydd, Slaten derigenom velat bereda egare af äldre qvarnanläggning, egt sitt grund deri, att denne varit skyldig alt för qvarnverket till Staten erlägga en. en gång för alla bestämd, grundränta och bestämmande af mäldelagel endast skett med afseende å derpå följande skattläggning.
Till följd häraf finna Rikets Ständer all annan undersökning än den ofvannämnda angående uppdämning och rättigheten till vattnets begagnande, kunna upphöra och anläggning af qvarnar böra en hvar medgilvas.
Men då ett obehindradt anläggande af så - 4 Expeditions-Utskoltets Förslag till underd.
St>i'i/velse, N:o 93. dana verk å den under Kronans egen disposition varande jord kunde leda lill missbruk genom oloflig skogsafverkning, hafva Rikets Ständer ansett tillstånd lill sådan anläggning å dylik jord böra sökas bos den myndighet, eller Konungens Befallningshafvande* som uppsiglen öfver jorden tillkommer, och dess beslut, enligt hvad redan stadgadt är, böra underställas Kammar-kollegii pröfning.
Detta torde äfven böra gälla de nvbyggen, vid hvilkas upplåtande vissa vilkor blifvit stadgade, som icke ännu äro uppfyllda.
Det kunde i annat läll lätteligen inträffa, att å sådana nybyggen ifrågavarande slags verk anlades till skogens alverkande, ulan att den såsom Vilkor för upplåtelsen stadgade byggnads- och oölingsskyldighet fullgjordes. 1 eldighet med hvad sålunda blifvit an förd t, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K.
Majit läcktes låta utfärda en författning af följande Ivdelse: “Med ändring af hvad lag och särskilda författningar stadga såsom vilkor för anläggande af mjöl- och sågqvarnar, förordnas som följer:
Mjöl- och sågqvarnar må en hvar, som lägenhet dertill häfver, anlägga samt till eget behof och andras betjenande begagna, dock å boställe, kungs- eller kungsladugård, eller annan under Kronans egen disposition varande jord, eller å nybygge eller nyhemman å Kronans mark, der de vid nybyggets beviljande stadgade vilkor af byggnads- eller odlingsskyIdighet ej äro fullgjorda, eller lägenhetens område i skog och mark ej blifvit bestämdt, försl efter det tillstånd till anläggningen blifvit hos Konungens Befallningshafvande sökt och i laga ordning vunnits; skolande, der qvarn för vatten inrättas, genom förut i stadgad ordning skedd undersökning vara utrönt att medelst uppdämning eller vattnets begagnande i öfrigt skada eller men annan icke tillfogas, hvarjemte i de fall, der tillstånd till anläggningen icke, på sätt ofvan lörmäles, bör sökas, anmälan om anläggningen, för dess behöriga antecknande, skall ske hos Konungens Befallningshafvande, men i stad hos Magistraten.“
I sammanhang härmed och då qvarnräntan, till följd af Rikets Ständers ofvan omförmälda beslut, derest detsamma af E. K. Maj:l i nåder biträdes, skulle komma att upphöra samt det i 20
Kapitlet 5 § Byggninga-balken stadgade ansvar för intagande af mäld på oskat t lagd qvarn sålunda icke vidare ega tillämplighet, torde 20 Kapitlet 5 § Byggninga-balken böra till all kraft och verkan upphälvas; Äfvensom, enär de i särskilda författningar nu förekommande stadganden om bestämd taxa på de algi fler, som qvarnegare skola lör spanmåls förmälning och virkes försågning erhålla, varit en följd af den inskränkning, som, med afseende på gamla qvarnegares rätt. hittills egt rum i fråga om qvarnanläggningar och åsyftat att förekomma, det allmänheten skulle kunna blifva af qvarnegaren obilligt taxerad och betungad, men en sådan tvångslag, efter upphörandet al grundränta ä qvarnar och denna närings deraf följande Irigifvande, skulle blifva både obehöflig och olämplig, Rikets Ständer fä i underdånighet hemställa, att hvad i fråga om qvarntull för spanmåls förmälning och om sågarelön är stadgadt må förfalla.
Slockholm den 13 Juni 1863.
Skrifvelse, N:o 94. 5 i\io 94.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 10 Juni 1863.
Preste Siandet den lo — Borgare-Slåndet den 11 — — Bonde-Ståndet den 13 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändrade föreskrifter i fråga om byggande och underhållande af badstuf vor eller mältehus å kronohemman och boställen.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk, Bet. N:o 8.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit ifrågasläldt, att del, enligt 2 Kap. 1 g
Byggninga balken äfvensom Kongl. Resolutionen pä Presterskapets bestar den 10 Augusti 1762 samt Militie-boslalls-nrdningen den 23 Juni 1836 iöreskrifna ovilkorlig» åliggande lör innehafvare af kronohemman och boställen att derstädes bygga och underhålla badstufva eller mältehus mätte, såsom numera i allmänhet öfverflödigt, upphöra att vara gällande.
Vid prölningen af denna fråga hafva ock Rikets Ständer val ansell, att berörde stadganden varit erforderliga under en tidpunkt, dä hushåll å landet, till följd af dä rådande förhållanden, voro nödsakade att sjelfva åstadkomma hvad lill deras medlemmars beklädnad och uppehälle erfordrades, men att genom näringarnes och industriens utveckling, arbetets fördelning och lättade kommunikationer, delta förhållande numera i väsendtlig mån förändrats.
De produkter, för hvilkas åstadkommande ifrågavarande hus afsetls, såsom öl, dricka, jäst, kunna nu mångenstädes erhållas af bättre beskaffenhet och lör billigare pris vid närmaste bryggeri; torkning al lin, der sådant å ifrågavarande slags hemman odlas, anses numera kunna med lika fördel åvägabringas under bar himmel med tillhjelp af sol och luft, eller på annat sätt, ulan all dylika byggnader för det ändamålet äro af nöden o. s. v. Badslufvor eller mältehus finnas derföre nu för tiden icke på mångå orter å andra hemman, än sådana, der de, enligt lagens föreskrift, skola finnas; men då de emellertid somligstädes, med afseende å hemmanens afsides belägenhet och andra förhållanden, ännu kunna tarfvas, hafva Rikets Ständer funnit sig endast böra hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla, del E. K. Maj:t, med upphälvande af de i lag och särskilda författningar stadgade föreskrifter, att badstufva eller mältehus ovilkorligen skola å kronohemman och boställen finnas, i stället mätte förordna, att vederbörande Synerätt eger vid husesyn pröfva och afgöra, huruvida berörda hus å dessa slags hemman må anses erforderliga eller icke.
Stockholm den 13 Juni 1863. 6 Eccpeditions-Utsknttets Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o 95- \:o 95.
Oppläst och godkåndt hos Ridd. och Adeln den to Juni 1863.
Prest e-Ståndel den 10 — — Borgare- St ä ridet den 11 — — Bonde-Ståndet den 13 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, avgående åtgärder för iillvägabringande af mera likställighet emellan st a dskom munernas medlemmar i ajseende å kommunala rättigheter och skyldigheter.
N:o 115.) S. A. K.
Hos Rikets Ständer har blifvit anfeldt, att, ehuru Rikets Ständer i sin rörande kominunal-väsendets ordnande till E. K.
Majit aflåtna underdåniga skrifvelse af den 26 Oktober 1860 i afseende å det förslag till kommunal-styrelse i stad, som af de för frågans behandling utsedde komiterade afgifvits, uttryckt den åsigt, att reformen af städernas nuinicipal-väsende borde stödja sig på grundsatsen al' alla sladsinnevånares likställighet i kommunala rättigheter och skyldigheter, såvida någon rubbning deraf icke föranleddes i sådana de burskapsegande sladsmedlemmarnes särskilda rättigheter och skyldigheter, hvilka slödde sig på stadgande!) i grundlagen; samt Rikets Ständer för sin del beslutat, all 4 § af komiterades förslag om kommunal-styrelse i stad skulle erhålla en härefter lämpad lydelse; sä hade dock denna grundsats blifvit förbisedd derigenom, att Rikets Ständer lemnat ulan anmärkning § 71 uti komilerades omförmälda förslag (hvilken § erhållit nummern 58 i den sedermera utkomna Kongl. Förordningen om kommunal-styrelse i stad).
Följden häraf hade blifvit den, alt §§ 4 och 58 i Förordningen, hvilka grundade sig på Rikets Ständers behandling af ärendet, måst pä det sätt bringas i öfverensstämmelse sins emellan, att, med afseende ä 58 §:ns innehåll, uti 4 § ns allmännare stadgande blifvit inryckt en hänvisning till efterföljande i författningen förekommande inskränkningar och §§:ne sålunda erhållit följande lydelse: § 4. “I så väl de kommunala rättigheter, hvilka hittills uteslutande tillkommit borgare, som de särskilda skyldigheter af nämnda art, hvilka borgare uteslutande åle gat, ega hädanefter, med de. inskränkningar allenast hvarom hiirnedan fönnäles, alla medlemmar af stadskommunen alt taga del, såvida icke samma rättigheter och skyldigheter äro genom rikets grundlagar borgerskapet särskildt förbehållna.“
Expeditions- Utskottets forslat/ till underd.
Skrifvelse, A':o 95. 1 § 58.
“Der i lag eller allmän föiTallning stadgadt är, alt viss utskyld skall utgå elter annor än den i nästföregående § mom.
I bestämda allmänna grund, eller att vissa från skattskyldighet lill staden eljest befriade innevånare skola till fyllande af särskilda behof bidraga, skall lill efterrättelse gälla hvad i t b y läll lorordnadt är.*
Så vidt delta sistnämnda stadgande innefattade skyldighet för borgare och fastighetsegare att fortfarande draga de kornrnunalbördor, som deni, hvar för sig eller i förening, hittills ålegat, med befrielse för stadens öfriga röstberättigade innevånare
Irån deltagande deruti, så skulle genom den nya kommunalförordningen föga uträttas för åstadkommande af ett lifligare intresse för kommunens gemensamma angelägenheter.
För att lifva känslan af gemensamhet, som borde vara förordningens hufvudsyfle, mäste grundsatsen om likställighet emelian kommunens alla medlemmar i afseende på så väl skyldigheter som rättigheter göra sig lulli gällande.
Tvifvel kumle dessutom uppslå huruvida en stads röstberättigade innevånare (eller, der stadsfullmägtige lunnes, desse sednare) egde att taga befattning med frågor om sådana utskylder och besvär, deri de icke alla toge del, I. ex. frågan om skjuls, om inqvartering m. m.
Dessutom komme, i händelse de nu gällande föreskrifterna lorblefve oförändrade, enhet och sammanhang i förvaltningen af städernas angelägenheter att fortfarande saknas, saint öfversiglen af kommunens årliga inkomster och utgifter för ådagaläggande af skallebehofvel alt blifva antingen invecklad eller ofullständig.
Om härvid skulle invändas, alt, uti en eller annan stad, borgare erhållit jord till ersättning för utgörande af något visst onus, och att han derföre, ej borde derifrån befrias, så syntes sådant vara en enskild hushållningsfräga; och dylika på öfverenskommelse beroende undanlags-förbållanden borde ej utgöra hinder för förändringens genomförande i allmänhet, enär lör sådant läll särskild föreskrift kunde meddelas om uppskof med förändringen till dess hindret upphört.
Deremot ansåges öfverflödigt del i 2 mom. af 5 § lill skydd för eganderätten bibehållna stadgande, all egendom, särskildt tillhörande det burskapsegande borgerskapet eller någon annan viss klass af stadens medlemmar, skulle, till dess annorlunda blelve förord mull, förvaltas och användas i enlighet med härom gällande föreskrifter, enär anledning ej borde finnas för den förmodan, ali icke all den egendom, sorn del burskapsegande borgerskapet hittills samfäldt och i egenskap af stadens representanter omhänder haft, skulle till den nya kommunal-representationen aflemnas.
Med anledning häraf har blifvit föreslaget, all, till åstadkommande af alla röstberättigades likställighet i kommunala rättigheter och skyldigheter, de i lag och författningar gillia stadgande!) och förpligtelse!' för vissa klasser af städernas innevånare, borgare eller fastighetsegare, ali såsom medlemmar af kommunen fullgöra allmänna skyldigheter, måtte varda förändrade derhän, alt åläggandet komme all gälla stad, i stallet för viss klass eller vissa klasser af sladsinnevänarne, och alt, i följd häraf, uti förordningen om kommuualstyrelse i stad mätte vidtagas följande förändringar, nemligen : ali mom. 2 i § 5 utgår; atl mom. 3 i samma § erhåller följande förändrade lydelse: “Till bestridande af utgifter, sorn utöfver de i mom.
I af denna § omförmälda tillgångar kunna erlordras lör fullgörande af de kommunen åliggande allmänna skyldigheter och besvär eller till stadens gemensamma gagn eller för särskilda dess behof, äro, efter derom i laga ordning fatladl beslut, kommunens medlemmar underkastade beskattning i enlighet med de grunder, som i denna förordning bestämmas*: att § 57 förändras så, att början af samma § får denna lydelse: 8 Expeditions-(]tskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, J\:o 9o. “Medlem af en stadskommun är i allmänhet skyldig att till de utgifter, som för fullgörande af de kommunen åliggande allmänna skyldigheter och besvär, äfvensom för kommunens öfriga gemensamma behof, böra, enligt § 5 mom. 3, uttaxeras, lemna bidrag" etc.; samt alt § 58, hvars nuvarande innehåll borde utgå, i stället kommer att lyda sålunda: “Der någon af de i nästföregående § omförmälda utgifter och besvär hittills varit bestridd af någon viss klass af kommunens medlemmar, som deremot är i besittning af förmåner, hvilka komma enskilde personer af densamma tillgodo, på det sätt, att bibehållandet deraf tillhör dem såsom enskild rätt, skall till efterrättelse gälla hvad nu derom förordnadt är, intill dess förändring kan ske, utan att någons rätt förnärmas."
Rikets Ständer kunna ej förneka giltigheten af de anmärkningar, hvilka sålunda blifvit framställda emot otydligheten i de bestämmelser rörande deltagandet i kommunala rättigheter och skyldigheter, som omförmälda författning innehåller, helst ofvan antydda uppfattning af syftemålet med de vid näslförflutna tvä’nne riksdagar af Rikets Ständer i ämnet lättade beslut synes vara den rätta.
1 den underdåniga skrifvelse angående utarbetande af förslag till ny kommunal-lagstiflning, som Rikets Ständer vid 1856—1858 årens riksdag lill Kongl. Maj:t afläto, uttalade Rikets Ständer den mening, “alt den reform af städernas inunicipal-väsende, som Vore af verkligt behof påkallad, borde fotas på grundsatsen af alla stadsinnevånares likställighet i kommunala rättigheter och skyldigheter.®
De komiterade, som fingo sig uppdraget att utarbeta förslag till nya kommunai-förlättningar, hade i förevarande hänseende ej följt den af Rikets Ständer lemnade antydning, utan ansett sig förhindrade alt i de burskapsegande.stadsmedlemmarnes särskilda rättigheter och skyldigheter göra någon rubbning, hufvudsakligen derföre, att dessa rättigheter och skyldigheter till en del slödde sig på stadganden i grundlagen, i enlighet med denna åsigt gåfvo de komiterade åt 4 § i förordningen om kommunalstyrelse i stad följande lydelse: “Uti de kommunala rättigheter och deraf härflytande förpligtelse!', som burskapsegande medlemmar al' en sladskommun särskildt tillkomma, gör denna förordning icke någon ändring."
Del vai' i full öfverensstämmelse härmed, som komiterade kunde åt den §, rörande stadens drätsel, uppbörd och redovisning, som motsvarade 58 § i den sedermera utfärdade förordningen, föreslå följande lydelse: (§ 71) “Der i lag eller allmän förordning stadgadt är, att burskapsegande medlemmar af en sladskommun skola ensamt utgöra bidrag lill viss utskyld, eller att någon stadsutskyld skall efter andra än de i denna förordning bestämda grunder utgå, eller att vissa Irån skattskyldighet till staden eljest befriade innevånare skola till fyllande af särskilda behof bidraga, gälle till efterrättelse hvad i Ihy fäll förordnadt är.* Men Rikets
Ständer godkände ej hvad komiterade i omförmälda hänseende såsom skäl för sitt tillgörande andragil.
1 enlighet med hvad Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet yttrade, förklarade nemligen Rikets Ständer all, äfven om giltigheten af det utål komiterade anförda, från grundlagens innehåll hemlade skäl erkändes, så vidt det hade tillämplighet, så kunde detsamma dock icke åberopas såsom stöil derför, att de icke burskapsegande stadsmedlemmarne fortfarande icke skulle ega att deltaga i sådana särskilda kommunala rättigheter och skyldigheter, som icke ouiiörmälas i grundlagen ; och Expeditions-Ulskottels förslå"■ lill underd.