Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
detta hem så vals, ty i » biskopsämnet » Under sjöngs sedermera en en efter bästa f ö r m å g a v i d toa- för första gången bekanta kvartetten den » Snabba ä.ro lif v e t s s t u n d e r », k o m p o n e r a d af p r o f e s - sor Randel.
s i t ö r till D e n n e, k ä n d b l.
a. s o m k o m p o - » Värmländingarna », var gift med e n d o t t e r till N i l s V i l h e l m A l m l ö f i h a n s f ö r s t a äktenskap.
Om lemmarna voro de kunde almlöfska med skäl blixtrande kvicka, skämtet flödat För öfrigt sällan har de väl så ä l s k v ä r d t o c h y s t e r t s o m 1 detta gästfria de unga och att konstnärshem.
hölls n o g g r a n n damerna.
uppsikt öfver ej Elma icke på egen hand att gå, utan direktion k u n n a g e d e m tillåtelse Dalman anhålla måste hos a t t f å se d e m teaterns som sina gäster.
de skildes åt, räckte paket och sade: » Jag Jenny ville annat än det här.
och något ö p p n a det, när d u k o m m e r innehöll år det opp. » Paketet e n l i t e n s y r i n g af silfver.
En dyr- barare present kunde få Tag var världens den, som efter ryktbaraste några sångerska, åstadkomma.
att skildra det d j u p a Linds intryck sång gjorde, ha ju de mest tiva o m d ö m e n sägas nog, användts; men mena bara njutningen en himmelsk skönt har superla- ändå kan ej de som haft den att h ö r a h e n n e.
m a j, d e n stora kungliga utfärds- njutit af sedan » mycket dess, mer röna en sådan Den hänförelse. » 3 o k t o b e r 1 8 4 1 (icke Ahnfelt uppgifver) Ström å teatern Publik unga varmt debuterade Kungl.
Friskytten.
vid åren.
nämsta partier: med Ar nämna an- närmast föl- hennes för- här Lucie i Lucie, Alice i Ro- bert, A n n a i D o n Juan, A g a t a i Friskytten, Grefvinnan i Vattendragaren, Nattens drott- n i n g i Trollflöjten, A n n a i H v i t a frun, Laura terna (l:sta gången denna gafs det ju vara det fru B. a n s e r, att b l a n d att från fönstren i hans våning, 2 tr. u p p i operahuset, hälsa den kungliga nämna, cortégen.
Hur var, dess dekolleterade, står bister väderleken skulle d e då, b a r a r m a d e stå i ö p p n a f ö n s t e r o c h och än g ö r a sin r e v e r e n c e.
Men k u n d e bara de frysande u n g a damerna uppfånga en nådig ståtlige k u n g e n, den prinsen eller n å g o n sarne », så a n s å g o Genast vid Ström och ett lan dem.
blick beundransvärde af » de kron- s m å rara prin- bekanskap början gjorde Jenny med vänskapsband Flärdlöshet bekant och i hög knöts grad Lind, och hon med sina vänner om ende o c h sin e n k l a u t s t y r s e l.
h o n sin v ä n E l m a k o m m a fru B. ett Under blef, denmj konsert andra unga undantag visa sig a n n a t än m e d ensamma ute.
och teaterns gaf alla ännu yttrar konungens verksamhet.
mamsell P å tal o m h e n - » Att efterträda dem (Jenny mamsell W i d e b e r g) var emellertid lätt uppgift.
Mamsell beröm för det Hon har i Publikens rikt af- fyllde i D o n Juan säger en sam- sätt, sitt talang utan lust att i Dock S. spel visat löst verklig imitera. » sympatier följde Elma mått under hela hennes M e r än spaltlånga förtjänar hvarpå hon Ström teaterbana.
berömmande recensioner s ä g e r f ö l j a n d e lilla f ö r t j u s a n d e s o n e t t, h e n n e tillägnad ter, af O s c a r W i j k a n d e r (F e m t i o sonet- 1892): Jag minns när du — bland nordens näktergalar Den ljufvaste — lät dina toner i E n underskön o c h härlig harmoni Slå eld i alla hörn af konstens salar.
Jag drömt mig kvar bland B ö h m e n s skog o c h dalar V i d din Agathas månskenssvärmeri!
Den » hulda ängeln » — det var din L u c i e!
Och rörande o c h mildt till minnet talar Om bönens makt o c h sångens din A l i c e!
M e n plötsligt tystnar d u!
E j stämman klingar, Och sångens genius m e d brutna vingar Drefs ut af våldet ur sitt paradis.
När tyst det blef — h v e m är s o m m o d dig skänker?
En ängel genom rummet g å t t.
jag tänker!
Ja, s t ä m m a n t y s t n a d e!
terna hade spants öfveransträngd; för alltid, o c h Ström i Upsala.
en Efter för 1851 därefter.
ett långt, rikt o c h hade hon De sträckta s k ö n t lif.
landskapsmålaren makarna utländska rika Redan ingått äktenskap m e d båda hemförde var å t e r s t o d för d e n f o r n a E l m a 1846 ling.
kraf- rösten slöts d e n n a korta, m e n Ström framstående unga de klara tonerna beslöjades vackra konstuärsbana ..
Men De hårdt; gjorde resor, förråd från af den Theodor Bil- nu vid- hvilka de härliga intryck, v a c k r a m i n n e n o c h stark lifsglädje.
Billing var själf g o d sångare, o c h i detta älskvärda tidens mest vare af s a m l a d e s ett stort antal af d e n framstående musici och de bildande konsterna.
g j o r d e les gästernas utöf- Värdinnan - h o n n e u r s p å ett sätt, som lifliga utse- aftonen des bad emel- högst Det sitt h e m, tillbragtes.
hon På där återstoden kvällen naturligtvis m e d af uppvakta- serenad.
Bland deltagarna i denna märktes Beronius, glun- tens sångare, och Daniel Af den kungliga Hwasser.
scenens denna tid må nämnas Jenny fröknarna Fundin, från Lind (som ju Gel- Erikson, Emelie Högqvist, Österberg och Genom afbröts och " Wideberg hon kom mannens detta i vann och intog af sin Anna beröring, alla, genom död, i december sällsynt lyckliga fru Billing framlefver omhuldad målarinnan artister lämnade, Sverige), fruarna och hvilka beundran, sitt f i n a v ä s e n o c h s i n ä l s k l i g a p e r s o n l i g h e t.
o c h för öfrigt ej häller damer — i tid till snart flngo kritiker: den.
första l e d s a g a d e h e n n e, åtföljd af e n skara s j u n g a n d e Almlöf nämnts, tida Lind ingen den studenter, dock förut att hänförande af tillräckliga.
nes uppträdande allt själf mel- haar, Som Hebbé var följd på Karolina-salen henne axflätor.
be- intresse skall d e n g e s, » till afbrott » r i k t i g t fin » g e n o m a t t fläta h e n n e s h å r i s. k.
lertid ej eleverna — och göra » Hon Så voro konstnärshem 1844 död, Signe å ofta.
År En afton när skulle s j u n g a i L a Oroix ' salong, var att h e n n e s krafter i detta Lind, ofta sitt o b e t y d l i g a oöfverträffad.
af ej upp- med utmärkande skämtade Hon kräfvande L i n d i h e n n e s för- konsertens slut b j ö d Geijer h e n n e sin a r m o c h anspråkslöshet Jenny d e n n a s e n a r e roll framställarinnor som Valentine!
den d e sig rikligen b e l ö n a d e.
pensionstidens starkt som f r å n t. e x.
Hvad opera kan få hon och träffar, hon och erhöll scen.
de i mottogo sympati 1843 under Vi Agata kritik nämnda mycket » mamsell » som och sångerskan engagement 1842, som Arv.
berg för men när m a n hört J e n n y Lind, kan m a n aldrig svensk scen).
för roller.
att erkänna, och Elma oskatt- » Det var sång, » säger fru B.
; jag Jenny d a g e n, i n b j ö d o s e l e v e r n a till k r i g s r å d e t F o r s - voro så i Slottet Montenero och Valentine i H u g e n o t - Första Elma obe- ej jande D a l m a n, a n s å g sig fru F u n d i n D e n n a extra båda u n g a flickorna har voro b j u d n a p å bal hos.
d e n bekante publi- F. nämligen dig ett litet m i n n e, m e n j a g vändes W. de När ett att visa sig e n s a m m a u t e; en g å n g när de, cisten tillsade en gärna ge den I regeln tillätes de gladde skrifligt.
familjemed- sägas, Jenny i n n a n d e t b a r af till p e n s i o n e n.
åktur För i fick o c k s å efter slutadt värf k u s k e n att köra ett par gator u p p o c h n e d, då ej sällskapsafton den h o n m e d heder sin plats.
än uteslu- därjämte Elma biträdde och d e n n a höll sig aldrig l ä n g r e till f ö r s t a med Sonen i hu- den tiden en u n g student och olymp, fick att ersätta J e n n y seende belöning.
lik till s å n g g u d i n n a n s således stora f ö r m å g o r då belägen i en tvärgränd vid Skeppsbron.
riklig nykomne åt h ö g e r räknade ställde därför också stora fordringar.
Ström sig sig häfder giften bege vare men försik- eller vid ning och passera- att se och N u b l e f d e t lif o c h r ö r e l s e b l a n d om » d e n farliga Norrbro » vänster, när letten Fyris.
många tillsägelser att iakttaga h a n d e n o c h n y s s anländ från lärdomsstaden de n ä r v a r a n d e; och efter en stund steg d e n efter Bäckman.
dotter, nu den 1892, äktenskap, sitt lif, Billing.
R i k t h a r E l m a B i l l i n g s lif v a r i t, o c h är h e n n e s m i n n e n s Att ena midt intresset lägger ömt talangfulla rik skattkammare.
i t i d e n s j ä k t a n d e lif, efter d e t a n d r a där det skoningslöst beslag på tid, tankar o c h arbete, för s a m t hrr Beletti, Gunther, D a n n s t r ö m, A l m - e n s t u n d k a s t a d e m alla å s i d o o c h u n d e r l e d - löf, n i n g af hennes klara blick o c h Deland, o c h L. Sundberg, Kinmansson.
Swartz, Denna tid i Dahlqvist teaterns sympatiska s t ä m m a göra en vandring i d e n n a det förgång-
IDUN 1897 nas skattkammare befriande.
där k ä n n e s i s a n n i n g ljuftigt D e t är s å l u g n t o c h t y s t d ä r i n n e, ädelstenarna gnistra i sin e g e n glans och i minnets förklarande vackra ljus.
Gurli Och om det för en oerfaren blick k a n s e u t, s o m o m l y c k a n u t t ö m d e sitt y m - nighetshorn det Linder.
äfven 307 öfver somliga människor, så är o f t a s t e n d a s t p å afstand d e t t a g e r så l y s a n d e Den ut.
ty äfven för njutningen sägande.
De, tillräckligt förmåga hans ofta öfverretade fadd hvilka P et går en susning i granarnas toppar, långt, långt genom den fagra dal; där skimrar en glans uti regnets droppar, likt pärlor, som ströddes i tusental.
diérer; eller intet- talanger, måste Det är af din sång ett långt, långt genom den det är af din blick ett när skymningen sänkte eko bland fjällen, fagra dal; minne i kvällen, sig, lätt och sval.
Och Losnas vågor de flyta så klara långt, långt genom den fagra dal, än spegla de rodnande skyars skara, än rista de roten af asp och al.
v e r k l i g e n skall u t v e c k l a s o c h en missräkning.
lagerkransar vissna s n a r t, ifall Det det tan efter dock som lycka ännu genom den lär religionen sånger, om henne borstat oss.
Blifven är f ö r o s s m ä n n i s k o r icke upp om nen, natten när det är vi en med och morgo- resa oss från v å r b ä d d, små blommor, minnet o c h hälsar oss o m möda utan plockad bukett af O c h vill m a n plocka som när hon anser köttet vara kokt, bort buljongen; det i strumpsockorna, som tvättar potatisen i diskämbaret (det men det att krypa öfver klippor och att finna då gäller stenar för d e n e n a eller d e n a n d r a b l o m m a n; gäller men det kan jag förut att hålla fast p å h v a d i edra den sanna glädjen hjärtan, här på den eviga och lyckan, j o r d e n, skall k o m m a längtan skall draga bunden till e d e r, förvandlas Kan man detta, ro i sinnet.
och i till- inskränka man s å skall m a n Och i hvarje niskan vunnit öfver större seger, s o m m ä n - sig själf, med Man mor, hvad underverk, i hvarje af liten bukett.
ska- glädje t r o f a s t k ä r l e k b ö r a vi s e e n blomma hinner kan vara lycklig m a k a och lycklig halftimme.
men med sålunda tycks jag få en stund ledig, tanke, som visserligen uppstått i skall passa p å att n e d k a s t a p å papperet hos mig, en i c k e är n y, m e n s o m då j a g läst insändarne tjänarinnefrågan.
Hittills ha, så vidt jag förstår, endast s t a d s f r u a r t a g i t till o r d a i d e n n a f r å g a, o c h tjänar på landet, är att s t a d s f l i c k o r n a bete och Nu är f. d. är o c h lika troligt h a b e t y d l i g t lättare ar- h ö g r e lön än deras kamrater de äro n o g o c k s å m e r händelsen den, att Stockholms- (men icke tjänste.)
D e t är i c k e n å g o t h e l t, u t a n n å g o t a f t u s e n vill därför, ting sammansatt s ö k a ö p p n a l e d e r n a f ö r l a n d t f r u a r n a, d. v.
s. såvida vunnet.
T y, h v a d har väl beständighet på j o r d e n?
ej väg med sedan många intelligenta.
undertecknad flicka, något dagligen tillkäm- men på den bukett samrnansättes, s o m vi kalla l y c k a.
— såsom kanske Idun år l a n d t f r u och mera modig, för- föredrager att s t ä n g a min papperskorgen.
D å j a g n u läser o m, hur bra fru E.
Hälsa?
E n tillfällighet k a n j u förstöra Penningar och henne.
tjänarinnor finnas, rikedom?
Slöseri, o k u n n i g h e t o c h o g y n n s a m m a k o n - ha som ej förvåna det, och ha det J:s därtill h ö r, a t t d e ännu bättre, kan dast stort o m de kunniga och förstån- flickorna s ö k a s i g p l a t s f r a m f ö r allt digare att smälta bort s o m i S t o c k h o l m, l ä m n a n d e åt oss stackars l a n d t - Vänskap Ett stånd och kan oss blott.
ju fruar kärlek?
obetänksamt vänskap.
solen.
ord, obotligt ett litet ödelägga missför- den bästa Ö d e t ger oss icke något, det lånar raedhjälparinnor hushåll.
hinner i e n j ä k t a d s t a c k a r s slaf, s o m måste vara man ständigt ö f v e r a l l t, göra eller g ö r a o m allt, stå v i d spisen sent o c h bittida, o c h får att bearbeta den råvara, s o m ej kan räkna p å n å g o n Men oro, — hvilket ledsamheter, n a d får m a n hinner laga en refva på barnens kläder, innan m a n uttröttad k o m m e r i säng ofta för störd att n j u t a hvila en kanske och nästa af Lillan morgon börja s a m m a kretslopp.
stängdt, de n y k o m n a bokhäftena ligga oupp- dem af fruktan att marknad i arbete, hvilken kostnader ej uuderkasta ännu staden.
sinnes- o c h - vantref- sig, i n n a n däraf f r e s t a s allt f ö r mycket.
— nu kommer den längesedan om- talade tanken — tänk, o m det funnos gemen- samhetskök.
På rama bondlandet går det väl ej för sig, m e n i städer o c h a n d r a större samhällen.
Äro vi ras!
F r u n med en ej i god mening ännu för mogna, nog dylikt?
slit o c h s l ä p h u s m o d e r n o c h kunde därigenom på landet redde bespa- sig då m å h ä n d a j u n g f r u, i stället för n u t v å eller tre, m å n g e t litet hushåll i staden r e d d e sig kanske utan, kanske alldeles uteblefve!
för del Jag dylika kök met vinna och min den komme hotande pigstrejken tror b e s t ä m d t, att om till s t å n d, s k u l l e hem- därpå i trefnad, husmodern finge m e r ledighet att sysselsätta sig m e d d e sina och skulle d ä r i g e n o m af, att äfven kvinnokonferensen frågan om om olöslig?
ej Idun nu *.
känsla Under n n i höst n ä m n d e s j u, att gemensamhetskök i kvinnliga minns jag få en lycklig hon vore människa.
varit på tal, eller i K v i n n o k l u b b e n Käraste, tycktes frågan Lilly.
* I biografien öfver fru H a n n a Palme (Idun 1896, mr 16) läses: » I februari 1887 höll fru Palme i » Nya- Idun » ett föredrag o m » Gemen- samhetskök », hvarvid hon sökte utveckla de lätt- nader, s o m åtminstone för vissa kategorier af kvinnor skulle u p p k o m m a g e n o m anordnandet af kök, gemensamma för ett helt hus, samt i vissa afseenden gemensam hushållning. » Töi- hända anser fru Palme nu tiden vara m o g e n f ö r denna sin tankes närmare utvecklande äfven i tidningen I d u n!
det mig, junkturer k u n n a k o m m a de största r i k e d o m a r d a g g för sådana någorlunda moderna — " pe stackars landtjruarna! "
JTftersom L i l l a n s l u m r a r så l u g n t o c h j a g Men padt och en annan två flicka m e d på en i hvarje lyc- ter, i h v a r j e andäktigt b e s k å d a n d e fort.
hvilka d o c k tillägga, som en fru skurna, frun törs k n a p p t kasta en blick på har.
få k a d t arbete, i h v a r j e u t v e c k l i n g af våra kraf- d e i c k e v i s s n a allt f ö r af det U n d e r s å d a n a förhållanden får p i a n o t stå M a n m å s t e lära s i g f ö r s t å a t t funnit o c h vattna o c h vårda b l o m m o r n a, att små fröjder, ja, nu kan sagt, att n o g håller en sådan p å timmar fredsställelse.
d e t är l i f v e t s — fast j a g har m å n g a e x e m p e l kvar, vara glad o m man hafva.
skall o c k s å man Ja, det är r u s k i g t att tala o m ' e t, s a n t är d e t), s o m föra ett s t ä n d i g t krig m o t slarf o c h s m u t s, d o c k är d e t t r o l i g t a t t s t ö r s t a d e l e n a f t j ä n s t - då slår s o m vill passa u p p v i d bor- själf i c k e p å e n r ä t t, h v i l k e n v i all- flickorna och törnen — hon h v a r k e n v a r a m a k a eller m o r, m a n blir en- söka snår fisk s o m när som d e n n a b u k e t t, s å g ä l l e r d e t att b ö j a s i g o c h mellan blank; och pocken o m b u n d n a af d e t v å b a n d e n: hoppet.
sig använd- aldrig rensat en sko äfven tjänarinnan praktblomma, som skjuter att lära tagen det m e d tacksamt sinne s o m en gåfva, sande, från himlen nedfallande stjärna, icke en doftande för den olika ett Mot- öfver en l y - som en Hur mycket / „yckan och Och af G u d s h a n d, h v a d h a n i n å d g i f v e r.
i lyckans Xyckans bukett.
månad skall e l d a i k a k e l u g n e n, f y r a r p å i n i s c h e n; läng- gladt pelsens Tope / ius.
bakom.
eviga skaldernas sig, att vara n ö j d m e d h v a d Toini ens föräldrakärleken; s i n lie står a l l t i d ljuder sägas icke Mottagen in Björkudden i november.
kan beständigt, borde det icke vara så!
Då Ljud, härliga ton, som min själ ' bedarar, långt, långt hän öfver fjäll och dal!
Smält, ljufliga blick, smält bort i tårar din djupa, stormande känslas kval!
de ej fuktas u t a n att n å g o n s i n b l i f v a t i l l f r e d s s t ä l l d.
barn, en emellan vara nog, intet, och renaste och bästa — ty döden med deles icke De tolka din själ, som i längtan strömmar långt, långt ut öfver lifvets dal, som bryter, i jubel, i tårar, i drömmar, sitt väsens fängslande, trånga skal.
därför oförgängligt Vemodigt icke Äfven svettdroppar.
finnes vara behöfver gom och nöjet äga alltsammans blifva af sin ä g a r e s som skillnaden med ständigt arbeta o c h anstränga sig, o m deras E t t s o m m a r m i n n e f r å n N o r g e 1897. på en genuin b o n d - n i n g e n f ö r d j u p a t a l l r i k a r, a s s i e t t e r o c h sala- rike har n o g bekymmer; blir sig får en smula h y f s n i n g j ä n t a!
D e t är vi s o m f å t a g a h a n d o m h e n n e, man Några öfverblifna exemplar finnas ännu att tillgå å Iduns expedition af BARNGARDEROBEN för innevarande år.
M o t insändande af 2 k r.
IDUN 368 " f a r t e n s l&lt; \ Jcl&lt;ling. "
En episod af Laura Fitinghoff.
s fyl ärtens gås » firades m e d stor middag.
Man / O r hade k o m m i t öfver svartsoppan o c h p i e c e d e resistance, själfva gåsen, och var inne på de lättare anrättningarna m e d vin, s o m gnistrade, o c h champagne, som pärlade i glasen, medan de sedvanliga talen k o m m o, fåordiga, konventionella att börja med, sedan, allt eftersom middagen skred fram, upprymda, till sist sentimentala.
Värden blickade rörd öfver till sin hustru, hvilken i sällskapsdräkt af halmfärgadt siden presiderade s o m värdinna vid bordets motsatta ända.
» Så vilja vi, min hustru o c h jag, » af slutade han sitt tal, » alltid år efter år fira denna dagen m e d er, våra sanna, trofaste vänner; ingen svike 1 I ären alla själfskrifna gäster här den tionde no- v e m b e r.
Den dagen skall alltid firas som vårt h e m s o c h vår vänkrets lyckofest, o c h på lyckans o c h framgångens altare lägga vi s o m brännoffer den feta gåsen.
Så må gudinnan alltid vara oss h u l d!
För den skålen dricka vi i botten o c h så — ned med glasen I » Stämningen hade nått sin h ö j d p u n k t.
Efter skålen o c h de fyrfaldiga hurraropen flögo vid det elektriserande k o m m a n d o o r d e t af värden gla- sen i golfvet, m e d rasslande klingande ljud.
De unga fruarna, ty det var mest unga par, slungade sina glas lika käckt som deras män.
Den nästan febrila feststämningen hade gripit äfven dem.
M e n den unga värdinnan, s o m hittills skämtat i yster täflan m e d det öfriga sällskapet, följde ej de andras e x e m p e l; sedan h o n läppjat på glaset satte h o n sakta n e d det, och när hennes upp- sluppet glada unga väninna ville rycka det ifrån henne, för att äfven .det skulle krossas mot golf- vet, lade h o n sin späda hand skyddande öfver det.
Mannen såg öfver till henne m e d en egen- domligt hotfull, förnärmad u p p s y n; en hastig blekhet for öfver hans förut starkt upphettade ansikte.
Världsvan som han d o c k var, bekäm- pade han sig, och den lysande festen fortsatte i bullrande munterhet, i hvilken den unga värdin- nan nu äfven tog del, gladare tycktes det, fiffi- gare än någon af de andra närvarande damerna.
H o n var ung, hon var rik — hvarför skulle h o n ej hängifva sig åt den lycka s o m därigenom b j ö d s henne?
Hon hade just n u fått en aning o m att den kanske skulle bli af kort varaktighet.
När h e n n e s man i upphettad, nervös stämning läm- nade h e m m e t för att fortsätta festen m e d kam- raterna, gick ej- heller h o n till hvila.
H o n gled ljudlöst in i det vackra, väl o m b o n a d e rummet, där en rosenfärgad ampel spred sitt milda sken öfver luftiga draperier, öfver lätta små ting till m ö b l e r m e d mönster af törnrosknoppar och fjäri- lar.
Det var hennes helgedom.
Hennes lilla dotter sof därinne.
M o d e r n sköt till dörren till det angränsande rummet, där sköterskan sof.
Barnet, en omkring åtta års flicka, vaknade, lik- s o m under en förnimmelse af moderns närvaro.
H o n sträckte s ö m n y r fram sin lilla h a n d — » m a m - mas älskling »!
Så s o m n a d e hon igen m e d ett svagt, lyckligt leende, slumrade timme efter timme m e d samma ljufva förnimmelse af moderns närvaro.
Nästa » mårtensgås » visade sig ej de trofasta vännerna.
Törhända ägde de en förkänsla af, att stämningen ej skulle bli så munter s o m sistlidne tionde november.
Ja, de voro till och ined säkra på, att de ej skulle komma i frestelse att krossa t ö m d a champagneglas, då de själfva bevittnat proceduren med hela det vackra, dyrbara boets förskingrande.
De infunno sig e j, ville ej såra, ej väcka minnet af hvad s o m varit, grannlaga s o m de v o r o, de trofasta.
Därför blefvo d e båda, hvilka föregående år så gästfritt utöfvat värdskapet, allena den dagen i den nya lilla lägenheten, allena den dagen och k o m m a n d e dagar, som furtgingo i grå enformighet.
Fruk- tansvärd enformighet tyckte mannen, allt för fruktansvärd för att kunna uthärdas!
När åter en gåsmiddag närmade sig, hade de trofasta alldeles förgätit att han funnits till, den stackars svindlaren, som själf beröfvade sig lifvet; frun, s o m for farande bibehöll det tarfliga lilla h e m m e t, behöfde ej befara att de trofasta skulle söka u p p henne.
I själfva verket sörjde h o n ej mycket öfver förlusten.
Hon var ständigt upptagen af sitt arbete, arbete frän morgon till kväll.
Till om- växling och vederkvickelse brukade hon med sin dotter företaga en vandring till d e trak- 1897 ter, den eleganta stadsdel, där de en gång lefde lifvet i l y x och välmåga utan tärande b e k y m m e r.
De talade o m de gångna tiderna, stilla, utan bit- terhet.
Den ena, m o d e r n, beskref o c h dottern lyssnade s o m till underbara sagor, berättelser från en annan tid, ja, från en annan planet, så främmande föreföll det h e n n e.
Men den unga led stundom därvid, ty h o n tyckte att det låg en svag ton af saknad i moderns röst, när h o n talade o m » det förra ».
Historien o m den där sista gåsmiddagen hade varit före många, många gånger.
I regeln k o m den, när gåsdagen närmade sig; och nu stod den åter för dörren.
I de rika h e m m e n, där m o d e r n gaf lektioner, doftade det af stekt gås hela förmiddagen ige- n o m, helst i själfva anrättningsstunden vid mid- dagstiden, då h o n vände stegen till det aflägsna h e m m e t o c h barnet, s o m brukade m ö t a henne i tamburen.
Ä f v e n nu mötte h o n » lillan », som m o d e r n allt- jämt kallade henne, röd o c h varm m e d strålande blick.
H o n hjälpte » mammis ».
af m e d ytter- plaggen, drog henne m e d sig in i rummet, det större af dem.
Där inne var dukadt till fest, ljus skimrade i blanka stakar, b l o m m o r p r y d d e b o r d e t och det var en doft af stekta äpplen, p l o m m o n, ja — en doft s o m onekligen påminde o m stekt gås.
När karotten m e d det hemlighetsfulla innehållet aftäcktes, sprang lillan u p p, jublande.
M a m m a blef så undersam.
K u n d e det vara gås?
Den var ju brun, den var trind o c h den var omgifven af äpplen o c h p l o m m o n, m e n ett så- dant vidunder till liten söt gåsunge hade m a m - ma för sin del aldrig sett!
Ett handarbete, s o m för sin billighet är att rekommendera, är knyppling.
Tråden kostar j u så ofantligt litet och för cirka tio kronor fås en rätt prydlig knyppeldyna.
De mångfaldiga olika slag af broderier, s o m nu användas, synnerligast de m e d ylle o c h silke, bli bra dyra att verkställa efter tidens fordringar.