Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att ångröret å pannan f. o. m, 12 till 30 k:rs rymd skulle hafva högst 8 t. diameter dito 30 — ■—60 — ■— 10 „ dito 60 t.o.m. 90 — —18 „ Hevilla.-j Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Ut skottens Belänkande> N.-o 1. 43 3l:a §.
Att dea hitintills medgifna rättighet att i ett och samma bränneri fördela den tillåtna pannerymden i flera pannor med ånga må upphöra; såvida man icke med 20 procent på samma hemmansvärde vill nedsätta den lofliga pannerymden, då den fördelas i flere pannor, t. ex. i stället för 1 om 60 begagua 2:ne om 25 hvardera.
Skatten efter 6 månader och i förhållande derefter föreslås att: 25 kannors panna, enkel form, som anses till husbehof, skulle beskattas likasom hitintills, och den öfriga l:sta och 2:dra klassens redskap ökas med e^er 16 | procent.
3:e och 4:e klassen utan ånga i:del eller 25 „ d:o d:o med ånga i eller 50 „ samt för 5:e klassen med d:o 75 „ Beträffande försäljningen, anser jag den af sammansatta Utskotten nu föreslagna böra antagas, såsom grundad på goda skäl, och bidraga till ordning och sedlighet.
Skulle nu de åsigter, jag här haft äran framställa, i hufvudsaken göra sig gällande, vågar jag hoppas, att allmän och enskild belåtenhet befrämjas, enär föga rubbning af närvarande förhållanden kom att ega rum; äfvensom mindre produktion, i förening med ökad statsinkomst, (den jag vill antaga till |), med visshet kan emotses.”
Af komminister Janzon: ”Jag har instämt med doktor Säwe i hans yrkande, att all bränvinstillverkning, så vidt den afser annat än teckniska och medicinska behof, måtte upphöra.
På sätt bränvinsväsendet nu bedrifves, bidrager det kraftigt att upplösa familjen, omöjliggöra barn-uppfostran; hvadan ett slägte uppstått, lika fiendligt mot kyrka och stat, och som, om samma uppfostringsmethod fortfar, skall, likasom det afkastat sig lagens band, snart spränga äfven fängelsets bommar, och segrande strida mot den bestående ordningen, till dess den omstörtat allt, och sluta med att förtära sig sjelf.
Då hela bränvinshandteringen, med undantag af den för ofvannämnda tvänne ändamål, hvilar på en lögn, att nemligen en frisk menniska behöfver bränvin för att uthärda arbete och emotstå klimatets inverkan, och underhål - 44 Bevilln.-j Lag- samt Allm.
Besv. o. Ekon.-Vtskotlens Betänkande j N:o 1. les af girigheten, lyxen och njutningsbegäret; så är det lika omöjligt att, genom åtgärder i lagstiftningsväg, af detta onda göra något godt, sorn det är omöjligt att krama vattnet ur snön.
— Men alldenstund genom ett hastigt eller mindre förbered t brän vinsbränningsförbud mångens ekonomiska välstånd skulle äfventyras, helst bränvinspannan varit och mångenstädes är landlhushållningens centrum, ville jag, att bränningstiden måtte förkortas successivt med leiler! månad årligen, tills denna rörelse efter 6, sist 12 år måtte alldeles upphöra.
På hvad sätt bränvinsbränningen under tiden bedrifves, kan i det hela vara mig likgiltigt; dock förekommer mig den Kongl, propositionen mest rationell, så väl i beräkningen af skatten, relativt till produktionsförmågan, som ock i skattens förhöjning i allmänhet på bränvinstillverkningen; på det att bränvinet mätte tillhållas att i någon mån städa och göra rent elter sig.
Derför har jag i Utskotten röstat för antagandet af den Kongl, propositionen, med blott en liten förändring till förmån för husbehofsbränningen under 2 månader.
Men då nämnda Kongl, proposition blifvit under behandlingen i Utskottet söndersplittrad och proportionen mellan beskattningen af de enkla pannorne och fabriksbränningen rubbad, och dessutom de principer, på hvilka han är byggd, äro ännu för nya och icke synas hafva Jyckats tillvinna sig sympathier inom riksförsamlingen, har jag med min åsigt af hela saken ingenting emot att, efter nödiga rättelser tili förebyggande af eludering, och med förhöjning af skatten, nu gällande brän vinsförordning bibehåi— les.
Då jag i mensklighetens namn dömt bränvinspannan till döden, skulls det vara inhumant att icke låta henne under beredelsetiden sjelf välja trädet, hvari hon skall hängas.
Den fattige bör veta, att han mot verkan af en industri, som hotar att förkrossa honom, i Konungen har ett värn.
Ått således Kongl.
Majrts rättighet att inställa bränvinsbränningen, när omständigheterna så fördra, i blifvande brän vinsförordning måtte inflyta, får jag, i likhet med Friherre C&* tierström och på de af honom ytterligare anförda och utvecklade skäl, på det högsta yrka; äfvensom alt böter för bränvinsbränning å sön- och helgdagar, utom hvad allmänna lagen för sabbatsbrott stadgat, måtte bibehållas vid det minimibelopp och sedan höjas i den proportion, som närvarande förslag lill brän vinsförordning innehåller.
Med prosten Nibelius förenar jag mig i hvad som rörer brän vinsförsäljning, samt att, till stäfjande af lönnkrögeri, köpare måtte till vittne antagas, afven i fråga om försäljning af det bränvin, han sjelf sig tillhaudlat.'’ Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besv. o. Ekon.-Utskottens Betänkande , N:o 1. 45 Af herr doktor Annerstedt: ”Som Friherre
Cederströms reservation i sin förra del hufvudsakligen öfverensstämmer med prosten JSibeliij har jag redan förut uttryckt i detta fall mig uti hans åsigter instämma, men anhåller nu serskildt få förklara, att jag, lika med Friherre
Cederström^ på det högsta yrkar bibehållandet af den i alla branvinsförfattningar hittills intagna föreskrift, att Kongl. Maj:t eger, när nöden så kräfver, att bränvinsbränningen inställa.” Af prosten Tranceus: ”Uti många af de serskilda beslut, som finnas i detta betänkande, har jag visserligen deltagit; men då grunderne, hvarpå kronans förslag var bygdt, blefvo genast i början upprifne, och hvarje serskildt beslut, tillkommet genom, tillfällig röstflerhet, ej kunnat inpassas till ett sammanhängande helt, känner jag mig förpliglad att reservera mig emot betänkandet i dess helhet, helst bränvinslagstiftningeu är af ett oberäkneligt inflytande på folkets dygd och seder.
Hvarje sann människovän bör arbeta på bran vinsförtäringens förminskande och, om möjligt, dess utrotande.
Under detta bemödande hänvisar man till viljans förädling och förståndets upplysning.
Sedan det första menniskoparets daning, har den Gudomliga anden verkat till viljans förädling; men den i verldsordningen nödvändiga viljans frihet motstår med framgång dess inverkan hos enskilda.
Förståndets upplysning har tillvuxit och växer med allt större kraft; men de, som man aktat för mest upplyste, äro ofta brottslingar.
En vis lagstiftning är derföre nödvändig för samhället, på det att brotten må hämmas, dygd främjas.
Ibland lagstiftningens flera områden är det så kallade ekonomiska al ganska stor vigt, emedan derpå bygges folkens yttre välstånd, med deraf flytande fördelar både för enskilda och samhället.
Och uti denna ekonomiska lagstiftning intager åter det, sorn rörer bränvinshandteringen, ett serdeles vigtigt rum inom vårt fädernesland genom serskilda förhållanden.
På det denna i sig sjelf skadliga handtering måtte blifva oskadlig, så vidt möjligt är, och i viss rnon gagnelig, måste lagstiftningen derom vara grundad på sanning, det är på vetenskap och erfarenhet, hvilken sednare efter yttre förhållanden jemkar den förras läror; samt dertill på rättvisa i afseende på både tillverkare och afnämare, så att de förre behandlas lika af lagen;så att de senare, då de anse bränvin nödigt, må på lofligt sätt kunna bekomma denna vara; och så att dess, för goda seder förderfliga, verkningar i möjligaste måtto förekommas eller hämmas, genom hinder for lönnkrögeri, näpst för drin - 46 Bevilln.- Lag- samt Allm.
Besv - o. Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 1. karen och lättade utvägar för honom att återvända från lasten, äfven om den redan blifvit hans andra natur, genom sinlighetens segrande öfvermakt, och således, i likhet med hvarje ovanas inflytande, verkat ett sjukligt behof, som ej kan afvisas.
Med största glädje inhemtade derföre menniskovännen, att dessa grundsatser hyllades uti Riksens Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t den 26 Mars 1845.
Majit biföll och förordnade en kommitté af sakkunnige män; statens fördelar iakttogos närmare genom de ändringar, som i den Kongl, propositionen blifvit föreslagna; och det hela har ytterligare blifvit af erfarenheten jemkadt uti sammansatta Bevilln.- och Ekou.-ufskottens afdelning, hvilket förslag varit föremål för sammansatta Utskottens öfverläggningar.
De vetenskapliga grunderne, den sedliga och rättvisa syftningen kan jag inse och bedöma; men saknar tillräcklig erfarenhet om enskiidheterne i handteringen.
Jag gillar derföre afdelningens förslag i allt hufvudsa kligt.
Bränvinstiliverkningen har utvecklat sig från husbehofsbränning till binäring, från denna till fabriksrörelse.
Alia 3 formerne finnas, och så länge bränvin anses behöfligt, böra de skyddas jemte hvarandra.
Men i anseende till det förderf, som åtföljer handteringen, bör den stå under statens uppsigt.
Erfarenheten har ock visat den vara en ganska lämplig källa till inkomst för staten.
Till statens uppsigt och beskattningens rättvisa fördelning hörer såsom villkor, att redskapen skall vara af viss bestämd form, och utöfningen för öfrigt begränsas af föreskrifter.
Jag bifaller således de framlagde meningarne, som äro grundade på vetenskap och konsterfarenhet, samt öfrige föreslagne inskränkningar, i afseende på till verkningstiden och redskapens rymd m. m.
Men jag inser, att, om en viss form af redskapen bestämmes, måste mängden af idkare låta omgöra sin redskap.
Då nu bi än vinslagstiftningen hittills blifvit omgjord ofta hvart femte år, och denna tidrymd kan blifva än mera förkortad, så företer detta en svårighet, gränsande till det omöjliga , att, om en så allmän ändring beslutas, få denna dyra förändring verkställd förr än fram emot den tid, då nya lagbestämningar skola sannolikt företagas, genom hvilken osäkerhet förorsakas kostnad, oro och missbelåtenhet.
Jag vet ej mer au ett medel häremot, och är djerf nog att uttala denna åsigt, äfven med fara af allmänt ogillande; men sanningen består dock till slut.
Alla tillerkänna kronan enligt grundlagen full lagstiftningsrätt i s. k. ekonomiska mål, och jag har till och med hort medgifyas, att kronan har rätt att alldeles förbjuda tillverkningsrätt.
Kronan tillhör det alltså att bestämma och utfärda lag för bränvinshandteringen och att fastställa den till gällande kraft för en längre tid.
Är denna lag grundad på vetenskap, erfarenhet och rättvisa, Beviltn.- La*- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskotlens Betänkande, N.o 1, 47 vinner den först alla upplysta och rättsinniga medborgares bifall, småningom åtföljdt af mängdens.
Sedan författningen blifvit bestämd, vidtager Ständernas rätt att beskatta, bögre eller lägre, efter godtfinnande, samt att anmäla sina önskningar till kronans ombepröfvande.
På annat sätt inser jag icke möjlighet att tillvägabringa ändamålsenlighet, rättvisa och varaktighet.
Beträffande beskattningen, anser jag densamma vara nog hög för husbehofsbränningen och nog låg för fabriksrörelsen.
Jag tager nemligen i betraktande, att genom hög beskattning upptvingas husbehofsbränningen till öfverdrift, hvilket jag anser såsom det skadligaste af allt, enär den, i och för sig, genom barns invänjande och många andra missbruk, är skadligare än fabrikshränningen; samt att fabriken genom konstens åtgärd kan ge 50 till 100 procent större varutillverkning af lika mycket råämne, emot den lilla, inmurade enkla och lyftpannan.
Hvad försäljningen angår, känner jag mig förpligtad att bestrida rättigheten för tillverkaren att försälja ända ned till \ kanna till sina arbetare; och förbudet för honom att sälja i större belopp till andra än handelsmannen och gästgifvaren.
Detta har föranledt och skall alltid föranleda en sort lönkrögeri och ett lågt gäckeri mot lagen; ty när en ärlig landtman, sorn ej bränner, icke kan få köpa en eller två kannor bränvin, utan att göra en må hända lång stadsresa, blir oftast svårt att öfvervinna frestelsen att förskaffa sig behöfiigt bränvin i minut genom tillverkarens arbetare, såsom en välgörande förmedlare.” ”Undertecknade kunna icke i alla delar godkänna det af sammansatta Utskotten uppgjorda förslag till ny författning, angående tillverkning och försäljning af bränvin, och få till följd häraf mot samma förslag oss reservera af följande skäl.
Till en början må vi erinra, att de täta förändrrngarne uti ifrågavarande lagstiftning icke synas oss vara af något behof påkallade.
Deraf följer en osäkerhet och ovisshet så väl uti den enskildes ekonomi, som uti stats-ekonomiskt afseende, som icke kan medföra goda följder.
Utom det att de förändrade s»adganden, angående bräuvinsrättighetens utöfning, föranleda dryga kostnader för omändring af bränvinsredskap och förorsaka inköp af ny sådan, ligger i sakens natur, att när man, under beräkning af en ekonomisk författnings varaktighet, derefter ordnar sitt landtbruk och sin ladugårdsskötsel, så skall hvarje stadgande, som omintetgör möjligheten att bedrifva hushållningen på samma sätt, leda till kostnader och uppoffringar samt sålunda menligt inverka på den enskildes, och i och med detsamma, på det allmännas väl och 48 Sevillu.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Vlskottens Betänkande, N:o 1. belåtenhet.
Såsom något besynnerligt må man också anmärka, att våra stats* ekonomer, som företrädesvis bråkat deras bjernor med det ifrågavarande förslaget till bränvinsförfattning, på en gång velat 2:ne olika ändamål, nemligen: bränvinstillverkningens totala inställande, och tillika den rikaste vinst af bevillning, beräknad på bränvins tillverkning.
Det förra ändamålet vinnes otvifvelaktigt, om Utskottets förslag får framgång; men följderna af den missbelåtenhet, som deraf skall uppstå, vilja vi icke räkna oss till skuld.
Det naturligaste, i afseende på husbehofs-bränvinsbränningen, hvarvid vi hufvudsakligen fästa oss, är att denna, begränsad till redskapens storlek, hvars beskaffenhet dock icke må vara så inskränkt till kantal, att bränvinsbränning blir lönlös, belt och hållet frigafs utan all afgäld, om också något obetydligt qvantum bränvin kunde tillverkas öfver husbehofvet till afsalu.
I sådant fall visade man, att man följde den af tidsomsländigheter framkallade friare grundsatts, som gjort sig gällande i afseende på andra landtmannen tillagda rättigheter, att utan afgift tillverka och försälja bröd och dricka m. m., men att emedlertid derhän söka drifva saken, vore fruktlöst arbete, och vi inskränka derföre vårt påstående endast dertill, att de stadganden, som gälla uti 1845 års författning, i afseende på husbehofsbränningen, eller första klassens pannor, måtte uti den författning i samma ämne, hvarom Rikets Ständer nu kunna sig förena, antagas, endast med den föränd ring, att jordbrukare må anmäla sig till bränvinsbränning högst ses månader, men också endast till i eller flere deraf, i hvilket fall afgiften derefter proportioneras, så att t. ex. för en månad erlägges |:del af den för 6 månader bestämda afgiften, samt för 4 månader | af samma för 6 månader bestämda belopp o. s. v.
Det har redan visat sig, att 1845 års författning haft till följd, att en otalig mäng af husbehofsbränvinspannor försvunnit i orter, der afsättningen af säd varit gynuad af lättade kommunikationer m. m.; men allvarsamt bör man i denna fråga betrakta och lägga synnerlig vigt, dels vid den nödvändighet för landtmannen af husbehofsbränningen, då sädes- eller potates-grödan skadas af frost eller af annan orsak blir tjenlig endast för bränvinsbränning, och dels vid den stora skillnad, som eger rum uti olika landskaper af sverige.
Sådane orter finnas många, som, antingen aflägse från tjenliga afsättningsorter, till följd deraf skulle nödgas se spanmålslörråderne hopas hos prodi»- centerne, till förlägenhet och lidande för dem, derest ej bränvinsbränningen i detta afseende vore ett nyttigt korrektif, eller ock till jordmonen äro så beskaffade, att hufvudsakligaste alstret af jorden är potates, som vid sådant förhållande dels för ersättning i fodertillgången och dels för beredande af någon kon - Bevilln.- Lag- sami Ailm.
Ees v.- o. Eken.-Utskottens Betänkande > N.o t 49 kontant inkomst till utskylder, nödvändigt måste förvandlas till bränvin, såsom derjemte en lättare transportabel vara.
Dessa orter äro icke mindre än andra betungade med knektehåll och andra onera; och magtpåliggande är derföre att tillse, det icke, genom nedtryckande af den ifrågavarande näringen, som der är att anse såsom hufvudnäring, betages dem all möjlighet till utkomst och förmåga att fullgöra sina skyldigheter till staten; må man i tid åtminstone härutinnan besinna, att man kan, om man vill, bereda någon lindring för jordbrukaren, som i andra afseenden, då fråga är om skatternas nedsättning i förhållande till dem, som andra näringar draga, förgäfves påkalla rättvisa.
— Man kan också antaga för visst alt förhållandena med liusbehofbränningen numera så reglerat sig, att den upphört, der den naturligen icke bör bedrifvas, och att den qvarstår endast der ingen annan utväg för jordbrukarne finnes att hålla sig uppe.
Längre bör man icke drifva saken; det allt för nitiska äflandet att hindra bränvins-supandet, vinnes icke genom husbehofsbränvinsbränningen direkta eller indirekta undertryckande.
Medlet dertill är en genom sann upplysning vunnen öfvertygelse hos suparen om dryckens skadlighet.
På dessa skäl yrka vi alltså att 1845 års författning, i hvad den innehåller om husbehofsbränningen, eller första klassens pannor, må9 med ofvan antydda rättelse, bibehållas.
Ephraim Larsson.
Anders Jansson. P. Mattsson. A. S.
Christen Pehrson.
Eric Andersson. L. Larsson.
Carl Ersson.
1 öfrigt reserverade sig mänhet herr Malmstedt. G. B. Appelqvist.
Sven Isacsson.
Erik Mallmin, Sven Jonsson.
Pehr Benctson.
Petter Jönsson. C M.
Anders Petersson.
Ol. Pehrsson.
Gustaf Pettersson.
Jöns Ersson. L. Gezelius. Joli. Persson.
Lars Magnus Knutsson.
A AnderssonHans Hansson.
Anders Jonsson. P.
Sahlström. emot Utskottens betänkande och förslag i all - Bih. till R.
1847 och 1848, 5 Sami. 2 Afd.. 1 Hafi. 7 STOCKHOLM, ecksteinska boktryckeriet, 1848.
Hör till Dedlin.-, Lag- samt Ailm. Best}.- och Ekon.-UUkoltens Betänkande, N:o i. i Förslag lill Förordning, angående tillverkning och omdestilering af bränvin.
Allmänna grunder för bränvinsbränningens utöfning. § 1.
Bränvinsbrännlng af stid, potatis oell annat ämne sitall vara tillåten under sex månader af året, nemligen Januari, Februari, Mars, April, November och December, emot de villtor här nedan föreskrifva®, och i 2:ne klasser, nemligen: usta klassen:
Krän vinsbränning på grund af innehafvande jord, och 2ulra klassen: branvinsbränning såsom labriksrörelse, ehvad jordbruk innelialves eller ej. § 2.
Den tid af året, under hvilken bränvinshränning är tillåten, indelas uti sex serskilda terminer af en månad hvardera, och må bränningen utöfvas under en, under flere eller under alla dessa sex terminer.
Åslundar någon att börja bränvinsbranningen den i5 Oktober i stället för den i November, må sådant, efter bos Konungens befallningshafvande derom gjord anmälan, stå honom öppet, i hvilket fall de tvänne sista bi änvinshräuningsterminerna af året räknas från och med den i5:de i hvarje månad. va klassen, Bränvinshränning på grund af innehafvande jord. § 3. Mom. 1.
Rättigheten till bränvinshränning i i:sta klassen åtföljer hemman, hemmansdel eller annan jordlägenhet på landet, sorn efter 1847 års taxering uppgår lill ett värde af minst 3oc r:dr b:ko, och får utöfvas i förhållande lill det sålunda beräknade värdet, med följande pannerymder, koKrumrnet. inberäknadt, dock under iakttagande att, såsom grund för bränhih. till 11.
Brot. tSä-T och ISIS. 5 Sami. 2 Afd. 2 Höft. i 2
Hör till Bevilln.-, Lag- samt Atlin. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o i. vinsbrännings-rättigheten, värdet af åbyggnaden i hvarje fäll ej får i beskattningen ingå till större belopp, än sorn motsvarar högst -j:del afjordens taxeringsvärde, nemligen:
För taxeringsvärde af Utan mäskvärmare.
Med mäskvärmare. från och med 3oo till och med 5oo rrdr högst 22 k:r högst 16 k:r olver boo — 700 — 27 — 20 — — j5o — I 000 32 — 24 — — 1000 — 2000 — 37 — 27 — — 2000 — 3ooo — 42 — 31 — — 3ooo — 4000 - 43 - 36 — — 4°oo — 5ooo — 53 — 3 Q — — 5ooo — 6000 — 58 43 - — 6000 — — 63 — 47 — Moni. 2.
Hvar och en, hvilkens egendomsvärde berättigar till någon af de i tariffen utförde pannerymder, vare obelaget att i stället begagna en mindre pannerymd. § 4.
Den, sorn inom samma fögderi eger tvä elter flere hemman, hemmansdelar eller jordlägenheter, hvilka bränvinsbränningsrättighet i denna klass åtföljer, må utöfva tillverkningen, om han så för godt finner, blott på en af dessa egendomar, med en pannerymd svarande emot deras sammanlagda värde, enligt tariffen i föregående §, men vare ock berättigad att vid en eller flere ibland dem, der serskild ladugård finnes och utfodring sker, utöfva bränvinsbränningen med så stor panna, som emot taxeringsvärdet af hvardera egendomen svarar. § 5.
Serskilde egare eller innehafvare af hemman, hemmansdelar eller jordlägenheter, som äro belägna i samma byalag eller eljest angränsa hvarandra, må med en gemensam panna, i rymd svarande mot den, sorn, enligt tariffen i § 3, för deras sammanlagda värde är tillåten, och, emot samfäldt erläggande af den på gemensamma bränvinsbrännings-redskapen belöpande afgift, utöfva bränvinsbränuingsrätligheten på dem af dessa lägenheter, som dertill uppgifvas.
Hör till HemlinLag- samt Mim. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, j\’;o i. 3 Mom. 2.
Åboer å sådana hemman, hemmansdelar eller lägenheter på landet, som icke uppgå till 3oo r:dr i taxeringsvärde, men hvilka uti ordinarie eller extra-ordinarie rotering deltaga eller vacance-afgift utgöra, äfvensom icke roterade, men med serskild ränta lill kronan eller till innehafvare af dess rätt helagde torplägenheter åtnjuta äfven samma förmån, med vilkor att det sammanlagda jordvärdet uppgår till minst 3oo r:dr. § 6.
Rättigheten till bränvinsbränning i denna klass åtföljer äfven städerna tillhörig jord, utan beräkning likväl af sådan, som begagnas till tomter, galor eller allmänna platser.
Mom 2.
För stadsjord, hvartill enskild person har full eganderätt eller ständig besittningsrätt, eller som för stadens gemensamma räkning brukas, eller är anslagen till tjenstemäns aflöning, eller på viss tid utarrenderad, må bränvinsbränning utöfvas med panna af minst 3a kannor utan mäskvärmare och 24 kannor med mäskvärmare, såvida jordens taxeringsvärde, utan någon beräkning af derå uppförda byggnader, för en eller flere sammanslagna sådana jordlotter uppgår till minst 760 r:dr; och må pannerymden för högre jordvärde, på lika sätt beräknadt, ökas enligt förestående tariff till högst 63 kannor utan eller 47 kannor med mäskvärmare.
Ankommande i öfrigt å de fleste röslegande invånare i hvarje stad, der jorden tillhör staden, att, i den ordning, som för beslut 0111 stadens inkomst eller utgift iakttages, bestämma, huruvida den bräuvinsbränning, hvartill staden efter värdet af de serskilda jordlotterna är berättigad, skall åt dessas innehafvare upplåtas eller för stadens gemensamma räkning utöfvas, och om bränvinsbränning skall ske med serskilda pannor, efter hvarje jordlotts värde, eller ock uti ett eller flere sammansatta verk efter alla eller flere jordlotters sammanlagda värde.
Uti de städer deremot, der jorden är med eganderäLt fördelad på stadens invånare, må sådan bestämmelse bero på det beslut, som ibland dem af pluralileten, beräknad i mån af jordvärdet, fattas.
Är förhållandet med eganderätten till jorden blandadt, bestämmes ändå sättet för bränvinsbränningens utöfning efter de grunder, som nu sagde äro.
Bränvinsbränning för stadsjord vare underkastad de föreskrifter, som af behörig myndighet meddelas om bränneriels läge och byggnadssätt, med hänsigt lill snygghet och försigtighetsmått emot eldsfara.
4 Hör till Bevilln.-, Lag- sami Allm.- Besv. och Ekon-Utskottens Betänkande, N:o f. § T.
BränvinsbränningsFedskapen skall vara af följande beskaffenhet: