Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
K U L L i s • • ' 11 [483] Riddargatan 2 6 A, I tr. u p p, kl. 9 — 10 f. m.; 13 — 14 e. m.
[472] S V.
P A N O P T I K O N hvardagar K A P P - F A B R I K 3 8 Vesterlånggatan 3 8 oeh sön- d a g a r HELA d a g e n kl. En ung folkskollär.
och organist, boende i angenäm trakt och med jem- förelsevis goda årsinkomster, frågar härm.
om någon bildad flicka skulle våga in- leda korrespondens med honom för att, om ömsesidigt tycke uppstår, ingå äk- tenskap.
Bref, åtföljdt af fotografi och med uppgift om ålder, samhällsställning och förmögenhelsvilkor, torde då f. v. b. adresseras till » F.
&amp; O. » adr.
S. Gumselii Annonsbyrå, Stockholm Fullt allvar.
Tystlåtenhet hederssak.
Fotografier åter- sändas, om så önskas. "
24414) KUNGSTRÄDGÅRDSGATAN 1 8 öppet från NEDRA BOTTEN, I O. 2 TR. UPP.
• 9 f m.
till 10 e.
,, „,, [207] [359] (G.
24574.)
P A N O R A M A N I N T U B I - K A F F E RUNDMILNINGSBYGGNADEN å Djurgården är ö p p e n a l l a dagar från k l.
h a l f 10 f. m.
intill m ö r k r e t s är det erkändt bästa, billigaste och helsosammaste kaffesurrogat.
Finnes i hvarje väl fournerad specerihandel i Stockholm och landsorten samt i parti och minut hos Stockholms Kaffeaktiebolag. '
[4b0] Alla slags finare b a n d a r b e t e n, så- som broderier, märkning, monteringar, m. m., utföras väl och billigt.
Mina Cronlund.
Benstjernasgatan 17 A., 2 tr. [468] " OLRÅN H j a l m a r P e t e r s s o n &amp; c:nis Pappershandel i Karlstad erh.
[467] ENDST FÖR HERRAR!
Hötorget 1 1, 1 tr., Hvardagar 2 — 3.
FRUNTIMMERSSJUKDOMAR, FÖRLOSSNINGAR.
DOKTOR [241] [284] K O M OCLI PROFVA vårt ångrostade och malda H U S - HÅLLSKAFFE a 95 öre pr \ kilogram
Beredt af prima Java eger det en fin och angenäm smak, är helsosammare än vanligt kaffe samt medför genom sin dryghet ytterst stor besparing.
Stockholms Kaffeaktiebolag, N:r 4 Klara Östra Kyrkogata N:r 4.
[285] [480.]
En dam, god, huslig och tänkande, som efter närmare bekantskap vill ingå äkten- skap med en allvarlig och redbar tjen- steman med goda framtidsutsigter, torde brefvexla med » Amandus », Borås, pöste restante.
Någon förmögenhet fordras, dock fästes största afseende vid inre egenskaper.
Godt hem, öm make.
Fullt allvar, fullkomlig diskretion.
Alla foto- grafier återsändas.
[491] H U S M Ö D R A R!
•J RÄMLÖSA- MIN NYA PRISKURANT ÖFVER RIKHALTIGA FÖRRÅD AF ALLA SLAGS PLANTSKOLE- ARTIKLAR^ AR NU UTKOMMEN V i l l n å g o n af Iduns är.
läsare låna en redbar ordinarie tjensteman i staten 600 kr.
att med 6 proc.
r:ta åter- betalas under de tre första åren?
Svar till » Casten » torde godhetsfullt in- sändas till Iduns redaktion.
[4si] [433] OEH TILLSÄNDES ÄT FRANKO, " ^jg Helsingborg i sept.
N k P &gt; J E N S 0 0 STÖRSTA LAGER AF M O D E &amp; TILL UTSTYRSLAR: G-ARNORINGSARTILILAR till Klädningar och Kappor.
Hofboklr.
N:r 28 (551).
» Barngarderoben » Fredagen den 15 juli 1898.
A n n o n sp ri s: 36 öre pr nonpareillerad.
Augusta Wadsberg.
(» Ester ».)
Damernas egen Iduu var knappt årsgammal, då j a g af några bland » Esters » många vänner och beundrare blef ombedd att skrifva texten till den bild, som i dag pryder denna tidnings första sida.
Tillfället var emellertid icke gynnsamt den gången: den vördade författarinnan, som då bodde på landet, låg fjättrad vid bädden af en sjukdom, som blef både svår och långvarig.
Så blef saken undanskjuten, ända till dess j a g för ej länge sedan vid en flyktig blick i Norrköpings Tidningar, däri » Ester » sedan många år tillbaka skrifver uppsatser » För lördagsafto- nen » — k o m att tänka på mitt för så lång tid sedan gifna löfte.
Jag uppsökte allt- så författarinnan, som sedan någon tid är bosatt i Vadstena, och framförde mitt ärende, som var att erhålla nödiga biografiska data.
— » Men, » in- vände fröken W.
helt skälmskt, » hur tror ni väl jag skulle ta mig ut bland alla dessa landshöf dingskor och minister- fruar? » — Mitt uppriktiga svar härpå behåller j a g — med mina ärade läsarinnors tillåtelse — för mig själf.
Augusta " Wadsberg föddes den 25 mars 1835 på Trehörna natursköna säteri i Östergöt- land.
Hon var ett ovanligt lifligt och gladt barn och hade lyckan att äga ett föräldra- hem, där man förstod att låta barnen hafva all den frihet, som är förenlig med en sund uppfostran.
V i d 8 års ålder k o m hon till en flickpension i Linköping, och där fick hon rikligt prof va på hvad » skol- tvång » vill säga.
Som exem- pel på den tidens skoldisci- plin berättade fröken W.
, att hon och hennes kamrat under hela deras skoltid ej fingo gå fram till fönstren, som vette åt Storgatan, mer än inalles två gånger.
Det ena tillfället var vid generalen grefve Cronhielms begrafning, då den stora proces- sionen under sorgetonerna från lifgrenadierregementets musikkår tågade förbi.
— Den andra gången en dylik förströelse bereddes skolans elever var vid ett tillfälle, då drottning Desideria reste genom staden.
I och för denna högtidlighet hade vi, yttrade berättarinnan, fått särskild befallning att kläda oss i helgdags- dräkt för att kunna presentera oss så fördelaktigt som möj- ligt vid fönstren.
Lekar och raster voro ej upptagna i denna skolas pro- gram.
Lektionerna pågingo mellan 9 — 1, således 4 hela timmar utan minsta afbrott.
Under hela denna tid måste flickorna sitta som tända ljus, och den enda frihet, som bjöds, var att en (säger 1) gång få gå fram till den stora vat- tenkaraffen och dricka, ett glas.
Om någon önskade att ännu en gång under förmiddagens lopp släcka sin törst, så vå- gade hon ingalunda be o m ett nytt glas, ty då möttes hon med den i föga mild ton uttalade frågan: » Hvad går åt dig flicka, är du sjuk eller hur är det med d i g »?
— — På eftermiddagarne läs- tes utan afbrott från 3 till 6.
Tiden efter kl. 6 var upptagen af dryga hemläxor, hvilka aldrig genomgingos för- ut eller på något sätt prepa- rerades.
I hemmet, sedan Augu- sta kom från skolan, var hen- nes sysselsättning mest piano- spel, men framför allt läs- ning.
Hon läste, bittida och sent, allt hvad hon öfverkom,
IDUN 218 _ _ _ _ _ _ _____ 1898 Den som gör en tjänst, bör glömma den; den som mottager en, minnas den.
J. Barthélémy.
läroböcker, historiska arbeten — allt hvaraf hon kunde lära sig något.
Augusta W.
hade lyckan äga en gudfruk tig moder, som därjämte var ett i intellektu- ellt afseende ovanligt begåfvadt fruntimmer.
Ett märkligt drag hos denna kvinna var hennes förmåga att, när sabbaten kom, i hemmet framkalla den fridfulla helgdags- stämning, som bör råda under Herrans dag.
Hur mycket hon än hade att beställa om, så förstod hon att redan på lördagsaftonen så att säga sätta helgdagsprägeln på hela omgifningen, både människor och ting.
» In- trycket häraf, » sade fröken W.
, » har präglat sig djupt i mitt sinne; sabbatsfriden är för mig någonting så oändligt stort. » När Augusta var 14 år, skref hon sina första små verser.
Det var ett litet stäm- ningspoem, väfdt af barnaglädje och vårsol: Min hyacint bär redan knoppar, Och jag är barn ännu, jag ler och hoppar Vid fjorton år — etc. Längre fram i tiden skref Augusta " Wadsberg ett rätt långt poem med anled- ning af tvänne systrar D ' s samtidiga död.
Stycket, som utan författarinnans vetskap anonymt trycktes i Ostgöta Correspondenten, gjorde mycken lycka.
Man trodde nämligen att själfva Onkel A d a m var dess upphofs- man.
» O, hur vackert han skrifver, den gode, älsklige Onkeln, » ljöd det i chorus på kaffekonseljerna.
När sedermera skval- ret började hviska, att mamsell " Wadsberg var författarinnan — ja, då svalnade en- thusiasmen betydligt, och de goda fruarna funno nu, att meranämnda verser på det hela taget voro rätt underhaltiga Sådana äro människorna — i synnerhet fruarna!
Under den följande tiden skref Augusta " Wadsberg åtskilliga stycken, dels i bunden, dels i obunden form, till förströelse för sig själf och vänkretsen.
Några af dessa stycken framvisades för Onkel Adam och författarin- nan Lea, och af båda rönte hon uppmuntran och mottog vänliga råd.
» Skrif mera, » heter det i Leas första bref, » läs ändå mera, men gör aldrig skrifvandet till ert yrke!
Det är en sorglig bana i vårt land äfven för dem som » lyckas ».
— Alltifrån denna tid inleddes emellan Lea och » Ester » en lif- lig brefväxling och knöts en trofast vän- skap — ehuru de båda damerna aldrig personligen gjort hvarandras bekantskap.
När så Lea började utgifvandet af den illustrerade veckotidningen Svalan, blef Ester genast en flitig medarbetare i densamma och fortfor i denna egenskap, så länge nämnda tidning utgafs.
Ett stående uttryck i Leas bref från denna tid är: » Svalan öppnar näbben efter dina småbitar. » — Under årens lopp skref » Ester » desslikes i en mängd kalendrar och tidningar, såsom Miniatyr- almanack, Nornan, Hemvännen, Barnens Tid- ning, Förr och nu, Allehanda för folket, Norrköpings Tidningar m. fl.
Augusta " Wadsberg hade skrifvit sina första dikter och berättelser under signaturen. » Tutti Vibrato », men Lea utbytte på eget bevåg denna » svårhandterliga » psevdonym mot » Ester ».
— » Lefve enkelheten, » skrifver Lea på sitt friska, okonstlade sätt, » den är bäst! » Mindre af egen drift än på uppmaning af vänner och bekanta — däribland en Lea och en Onkel Adam — var » Ester » en tid sinnad att ge ut en samling dikter och berättelser i bokform.
Onkel Adam skref vid denna tid: » — — — Boken behöfver icke något förord, men gärna fattar jag den unga vid handen, då hon är i begrepp att uppträda inför publiken med sina litterära förstlingar.
Det är ett svårt ögonblick — jag vet det — och därför hviskar j a g: Fatta mod och träd fram!
Den stora dömande allmänheten, som du tror vara så bister, är icke på långt när så farlig eller så sträng, som den ser ut.
Det vet jag, och det får du också erfara. » — — — Det blef emellertid ingen bok af den gången.
Säkert är emellertid, att ett urval af » Esters » dikter och berättelser skulle bli en kärkommen bok för den del af allmän- heten, som älskar en på samma gång upp- bygglig och underhållande läsning.
Redan » Esters » första dikter och berättel- ser ådagalägga en betydande begåfning, men därjämte helt naturligt en viss omogenhet: den alltför vidt sväfvande fantasien, de granna fraserna, sentimentaliteten, de dunkla allegorierna röja nybörjaren.
» Esters » senare skönlitterära verksamhet betecknar emeller- tid en afgjord utveckling.
Allting är här en- klare och naturligare, såväl hvad formen som innehållet beträffar, hon har fattat san- ningen af de ord realismens förste apostel i vårt land uttalat, att Hvad ofvanefter är, når ingen till, Som ej har fäste för sin fot på jorden.
» Esters » diktning röjer obestridligen en djup, varm och ren känsla, rik fantasi och ett icke ringa välde öfver formen.
Hennes stil är lätt och lekande.
Hon vet att afvinna äfven lifvets mera obetydliga sidor det in- tresse, som allt mänskligt bör hafva för den med känsla och tanke begåfvade; hon för- står att ställa hvardagslifvet i en högre be- lysning och besitter därtill en ej ringa för- måga af psykologisk karaktäristik.
— Lyck- ligast synes mig » Ester » vara i sina småstyc- ken eller, bestämdare uttryckt, i sina minsta stycken, i all synnerhot då hon hämtar stoffet från skogen eller folklifvet.
» Esters » berättelser och poemer i ungdoms- pressen ådagalägga hennes betydande förmåga i den stora konsten att skrifva för barn.
De vittna allesamman om en hjärtevarm kär- lek till de små och en inträngande förstå- else af barnanaturens kraf i andligt hän- seende — häruti bildande en lycklig motsats till de engelska barnböckerna med deras öfverdrifna tendens och deras brist på inre sanning och naturlighet, hvaraf andlig osund- het, öfvermättnad och slutligen likgiltighet blifva de sorgliga följderna.
Tyvärr förbjuder mig tidningens knappa utrymme att här lämna prof på » Esters » diktning.
Dock — jag kan ej neka mig nöjet att anföra åtminstone ett par versar ur ett af hennes tidigaste poem, Vemodet, tryckt i Miniatyralmanack för 1871.
Det är en oändligt fin och täck dikt.
På en stråle i den klara stjärnenatt Darrande det arma vemod en gång satt Invid fönstret, bad och klappade uppå.
Flickan ville icke låta upp ändå.
Kom så kärlek ifrån närmsta myrtenlund, Hviskade ett ord och — släpptes in på stund.
Ingen märkte, hur förstulet skalken log, När det lilla vemod med sig in han tog.
Kärlek är en fjäril, kysser varm en ros, Flyktar så ifrån den rodnande sin kos.
Snart med flickans hjärta han i fjärran var, Men det stilla vemod dröjde troget kvar.
Till sist vill jag blott påpeka några verk- liga äkta pärlor bland » Esters » småstycken: » En hand full barr * (Nornan 1877), - » Små- fåglarnas sorg » (Svalan 1873), » Mariquita » (Hemvännen 1879), » Anders i Åledet », » Då och nu » etc. Göthe säger på ett ställe: » Egentligen kommer allt an på » das Gemiith » (hjärtat, känslan); där detta finnes, framträda äfven tankarna, och såsom detta är beskaffadt, så äro äfven tankarna. » — Dessa skaldens ord kunna äfven tillämpas på vår författa- rinna.
Liksom hon själf är en helgjuten religiös personlighet, så går ock genom alla hennes dikter en underström af religiositet, och det allt större djup, hennes personlig- het vunnit med åren, röjer sig äfven däri, att hon i sin skrifter söker allt mera direkt och med allt större innerlighet framställa kri- stendomens eviga grundsanningar.
— Beteck- nande i detta afseende äro bl.
a. den serie » Bibelbilder », hvarmed hon f. n. är sys- selsatt, och hvilka skola utkomma i bok- form under årets lopp.
* Det återstår att nämna några ord om fröken " Wadsbergs verksamhet som lärarinna.
Efter några års vistelse i hemmet kom Augusta W. till Högstads prästgård, där ett litet pensionat för unga flickor inrättats af pastorn på stället och hans hustru.
Här var Augusta " Wadsberg medlärarinna och fick på samma gång själf undervisning i modersmålet af pastorn och i tyska och franska af hans fru, som obehindradt talade dessa båda språk.
Här vistades Augusta i tre år, då hon reste hem för att vårda sin sjukliga mor — och samtidigt upphörde denna lilla skola.
Men något år därefter kommo elever därifrån och bådo att blifva inackorderade i hennes hem, så kommo flere, och rätt som det var blef där en skola.
— Efter fadrens död flyttades skolan till en annan egendom i samma pastorat, Heda församling i närheten af Omberg.
— Fröken W.
hade den lyckan att få snälla flickor, en g o d anda rådde i skolan, lärarinna och elever höllo af hvarandra, och inga ledsam- heter förekommo.
» Det var en lycklig tid, » sade hon, » barn äro ändå bästa folket. » Rörande fröken " W:s egenskaper som lära- rinna känner jag ej mycket, men tydligt är att hennes kärlek till ungdomen, hennes djupa, oskrymtade gudfruktan och fria, vid- hjärtade evangelisk lutherska åskådning — vida skild från pietistisk inskränkthet och småsinne — måste ha gjort henne till en mer än vanligt framstående kristendomslära-
IDUN 1898 rinna och på hennes unga lärjungar utöfvat ett väckande och välsignelserikt inflytande för hela deras lif.
Näst kristendomen var modersmålet sko- lans viktigaste undervisningsämne.
En af fröken Wadsbergs mera begåfvade elever har sagt mig — hvad man för öfrigt redan på förhand kunde förstå — att hennes lek- tioner i detta ämne voro i hög grad intres- santa och fängslande.
Läsning af god svensk litteratur var här hufvudsak och icke regel- pluggning, som i skolan blott bör vara medel för språkets rätta förstående och an- vändning i tal och skrift.
* Fröken Wadsberg har sin bostad strax in- vid Vadstenaklostrets forna griftgård, genom hvars ståtliga ekpark den minnesrika kloster- kyrkan framskymtar, hög och majestätisk i sin ödmjuka dräkt.
Här i sitt trefna tjäll framlefver vår författarinna sin » brittsom- mar », lycklig genom den kärlek, som tror allt och hoppas allt.
Det är denna lycka hon besjunger i verser sådan som denna: sTro dock ej, att allting gladt Flyr sin kos med åren!
Hösten har sin blomsterskatt Likafullt som våren.
» Kommer dag, så kommer råd », Sårar nöd, så helår nåd.
Har du endact Gud till vän, Skall den rätta glädjen än Le igenom tåren. » Erik Sellin.
$ Toffelregemente.
M ännens instinkt pekar, vid valet af maka, gärna hän mot kvinnor af icke alltför framträdande personlighetsprägel, utan af mindre prononcerade åsikter och karaktärer.
Kvinnor, hvilkas naturell och väsen synas tyda på att vara sammansatta af ett material, nog mjukt och böjligt för att kunna antagas låta sig formas och afpassas efter honom, mannen och maken.
Följaktligen äro de själfmedvetna, intelligenta kvinnorna af mera utpräglad individuell typ på giftermålsmark- naden vida mindre » kuranta » än den förra klassen af unga kvinnor, dessa som i dag- ligt tal benämnas » kvinnliga ».
Det är dock icke allenast vax, som låter sig formas och afpassas, utan äfven stål, ja, en af dess mest utmärkande egenskaper är just att förena smidighet med fasthet.
Och en smula stål i en kvinnas vilja och karaktär bör icke nödvändigtvis utesluta be- greppet kvinnlig, då det användes i dess vackraste och mest egentliga bemärkelse.
Det är emellertid ett gammalt antagande, att man inom den grupp af hustrur, som representeras af de själfständigt utvecklade, intelligenta kvinnorna af karaktär, företrädes- vis har att söka de hustrur, som hålla sina män under toffeln.
Detta antagande torde dock vara b y g d t på tämligen lösliga och ohållbara grunder.
Tvärtom synas sådana hustrur mycket sällan blifva de inom äkten- skapet rådande.
Den i andligt afseende rikt utrustade kvinna blir möjligen den i äkten- skapet likställda makan, men icke den här- skande.
Och hon vill äfven mycket sällan blifva det, ty hon hyllar i allmänhet satsen: hvarken härska eller behärskas.
En begåfvad kvinna har de största utsikterna att blifva den myndiga, likställda hustrun, om hon gifter sig med en man, som är henne jämn- bördig i intelligens och utveckling.
Gifter hon sig däremot med en klent begåfvad eller medelmåttigt utrustad man — och ofta göra de andligen rikt utrustade kvinnorna detta —, så är det däremot största sannolik- het för att hon blir den mer eller mindre kuf- vade.
De medelmåttigt utrustade männen sy- nas nämligen ofta vara behäftade med en viss ömtålighet samt drifvas därför af ett behof att gentemot en i intelligens öfverlägsen hustru framhålla den manliga öfverlägsenheten och att med noggrannhet häfda en husfaders myn- dighet.
Däremot låter sig detta slag af män ofta ganska lätt lindas om fingrarna af en hustru af den i ofvan nämnda bemärkelse » sant » kvinnliga typen, den osjälfständiga, odeciderade, oberäkneliga kvinnan af mjuk, smidig natur — ja, mången gång rent af af de små gässen bland kvinnorna.
Dessa två kategorier af hustrur torde för öfrigt räkna många undergifna äkta män äfven bland de intelligenta och rikt utrustade män- nens led.
Således torde det snarare vara de mera osjälfständiga, medgörliga fruarna af mjukt, skenbart undfallande väsen, som föra det egentliga toffelregementet.
Den kvinnliga omedvetenheten, godtycket, oberäkneligheten kunna vara af mycket behag, särskildt sedda med förälskelsens ögon.
Och denna lekande gratie, denna smidighet och elasticitet före- finnas endast mycket sällan hos en kvinna med utpräglad karaktär.
Den grace en kvinna af själskraft och karaktär utvecklar, får gärna en enklare, mera bunden prägel, — en viss nimbus af värdighet.
Och hennes väsen äger aldrig detta oberäkneliga, skif- tande, retande, som — männen dock älska, dragas till och falla till fota för.
Den själfmedvetna, karaktärsfasta, intelli- genta kvinnan har, på samma gång hon håller på sin rätt och sina grundsatser, i allmänhet äfven ett starkare medvetande af plikt än den » omedvetna » kvinnan.
Hon fordrar, att mannen skall respektera hennes vilja och hennes rätt, men hon vet vanligen också att icke öfverskrida gränsen, där hu- struns inflytande öfver mannen bör finnas.
Det är emellertid, som nämnts, detta slag af kvinnor, som ofta gälla för att vara härsk- lystna, dessa som äro för stolta och ärliga att använda finter och knep för att inverka på mannen.
Dessa hvilkas aktning för ma- ken rent af skulle lida afbräek, o m de trodde sig kunna påverka honom på ett område, där hustrun icke borde kunna göra det.
De verkligt maktägande, regerande fru- arna äro således att söka bland de » sant kvinnliga », undfallande hustrurna, dessa, som aldrig bruka yara påstående eller visa stark vilja.
Ett mjukt behag och ett b ö j - ligt sinne i all ära!
Men ofta torde nog dessa små fruar äfven utöfva sin makt i kraft af en mycket invecklad äktenskaplig strategi.
Säkerligen skulle det förete en ganska bizarr och egendomlig anblick att få skåda in i denna äktenskapliga arsenal af små knep och finter, omvägar och kome- dier, skenbar undergifvenhet och smicker för manlig fåfänga, i hvilken många af dessa små hustrur med fältherretalang förse sig till täflingen.
Ofta manövrerar en sådan hustru den äktenskapliga farkosten med öfverlägsen ta- lang, lätt och naturligt och till båda kon- trahenternas ömsesidiga trefnad och fromma; ty omedvetet tycker mannen egentligen ej 219 illa o m detta sätt och denna » behandling ».
Och är han än medveten om den äkten- skapliga taktik, för hvilken han är föremål, finner han den knappast motbjudande eller nedsättande; om detta nu beror på den näpna behagfullhet, i hvilken den kvinnliga förslagenheten gärna framträder, eller på den manliga svagheten att få synas som herre och härskare, antingen han är det eller e j.
Visst är emellertid, att mannen ofta lättare påverkas af just sådana små knep än af en allvarlig önskan, ett vädjande från hu- struns sida.
Och visst är, att han mången gång bringas att glömma — hvad en sådan hu- stru vanligen alldeles saknar känsla för • — hvar gränsen för hustruns inflytande öfver mannen bör finnas, och låter det sträcka sig in på området för hans offentliga verksamhet.
Att det verkligen ligger något berättigadt i påståendet, att listen är den svagares rätt- mätiga vapen, synes emellertid framgå däraf, att en dylik knipslug taktik icke åstadkom- mer mera depravation inom äktenskapen, än den gör.
Då en sådan förslagen hu- strus taktik är mera omedveten — och den är det ofta — verkar den knappast en gång stötande; den synes verkligen hänga ganska nära samman med det evigt kvinnliga, detta onämnbara, som männen älska.
Men, då den är medveten, ligger det dock • — utom möj- ligen för den äkta mannen själf — något föga tilltalande i ett dylikt den kvinnliga taktikens sätt att lösa äktenskapsproblemet.
Och han skulle blifva låg, om han i längden lånade sig åt ett dylikt tillvägagående.
En kvinna beh öfver icke blifva det — egendomligt nog.
Men någon nobel, finkänslig och uppåtsträf- vande natur är hon dock knappast.
Det är emellertid inom denna grupp af fruar, man har att söka flertalet af dem, som hållas för att vara de bästa och klokaste hustrurna.
Och klok är en sådan hustru ofta, mycket klok — det visar resultaten af dessa äkten- skap.
Hon vet att begagna alla förliga vin- dar, att hålla undan för de ogynnsamma och kryssa sig fram till de mål hon vill ernå.
Inom dessa äktenskap uppstå sällan farligare konflikter.
Däremot kunna konflikterna i ett äktenskap, där man och hustru båda äro af själf ständig karaktär och stolt lynne, blif- va synnerligen ödesdigra.
Men mildhet och fördragsamhet pläga lyckligtvis ofta åtfölja själsstyrka, och finnes det kärlek i äkten- skapet, så kan den nog bryta udden äfven af de farligaste konflikter.
Ställer sig så- lunda äktenskapsproblemet för två högt ut- vecklade, likställda makar både inveckladt och svårlöst, så blomstra dock lyckan och harmonien aldrig så rikt och fullt som inom ett dylikt äktenskap.
Därmed vare dock ingalunda sagdt, att icke det äktenskap, inom hvilket den svaga böjer sig för den starke, den fullödigaste och högst utvecklade, icke erbjuder ett nästan lika idealt och själ- fullt förhållande.
Men de äro mycket sällsynta, dessa ideala äktenskap.
Och att de äro så sällsynta, är fullt ut lika mycket mannens som kvin- nans fel.
T y kvinnan är — i stort taget — sådan mannen vill hafva henne.
Fler- talet af dessa medgörliga, älskliga, illistiga små fruar skulle troligen bringas till förtvif- lan, om de blefve utsatta för en sådan eld af konstgrepp, en sådan säregen » behand- ling » från sina mäns sida som den, hvilken det faller sig så lätt och naturligt för dem själfva att utöfva, ty hustruns fordringar på maken ställa sig helt olika mot hans på makan; hon fordrar nämligen öppenhet
IDUN 220 och förtroende af honom, men han begär icke detta i samma utsträckning, antingen passera de små knepen alldeles obemärkta af honom eller rycker han på axeln och ler blott åt dem.