Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till denna fond skall derjemte öfverföras all från och med 1857 års början influten och vidare inflytande vinst å Bankens rörelse; hvarförutan Fullmäktige berättigas att, då någon del af Fastighets-låne-fonden, Handels- och Näringsdiskont-fonden samt Allmänna
Diskont-fonden befinnes obegagnad, öfverflytta de icke använda medlen till ifrågavarande Reserv-fond, med förbindelse för Fullmäktige att dessa medel återställa, då de varda för det ursprungliga ändamålet erforderliga.
Reserv-fonden må, i den mån medel blifva tillgängliga och Fullmäktige, med afseende å Bankens säkerhet, finna Reserv-fondens ställning det medgifva, af Fullmäktige användas dels till försträckning åt Filial-banker till det belopp (föregående) punkt bestämmer; kommande sålunda meddelad försträckning att icke vidare utgöra del af Reserv-fonden; dels till infriande af de assignationer, Diskont-verkens M. lill II St.
Brot. 4836 $ 1837. 6 Sami. 1 Afd. 22 Haft. 3 18 Hanko-UUkottels Utlåtande N:o iS.
Direktioner, enligt punkten (23), kunna komma att å Reservfonden utfärda; och dels slutligen — i den mån allmänna rörelsen sådant påkallar — till förstärkande af Handels- och Närings-diskont-fonden, samt till inköp af sådana räntebärande papper, som i § (184) af Banko-Reglementet omförmälas; allt under iakttagande deraf, att det i Reglementets (116) § stadgade maximum för Bankens sedelstock ej må öfverskridas.
Re serva tio n e r:
Emot Utskottets af styrkande, att vexel, dragen af utländsk man, äfven må till diskontering antagas: af Herr af Geijerstam, C., Herr Montgommerie, G-, Herr af Funck, C. O., Herr Riks-arkivarien Nordström samt Herrar Ekman och Cramér.
Emot Utskottets af styrkande i fråga om öppnande af deposit-r ökning mot ränta: af Herr af Geijerstam, C., Herr Montgommerie, G. och Herr v. Axelson, G. J. af Herr Riks-arkivarien Nordström följande: »Den af Ridderskapet och Adeln beslutade äterremiss af punkten 39 mom. e åsyftade införandet af en s. k. deposit-räkning bland Riks-bankens rörelsearter, och formlig motion derom väcktes i sammanhang dermed äfven af en bland Borgare-Ståndets ledamöter i Banko-Utskottet.
Då emellertid Utskottets pluralitet ansett sig böra afstyrka detta förslag på skäl, som anföras i Betänkandet, torde äfven minoritetens mening i denna för Riks-bankens soliditet och förmåga att inom omfånget af sin rörelse underlätta cirkulationen ganska vigtiga fråga böra framställas till Rikets Höglofliga Ständers kännedom.
Emellan den redan införda upp- och afskrifnings-räkningen och räkning för penning-depositioner mot ränta finnes, såsom kändt är, ej någon annan väsentlig skillnad, än i fråga om tiden för uttaget.
Dä insättaren på den förra räkningen är berättigad att genast vid anfordran utbekomma så stort belopp af sitt saldo, han önskar, eger insättaren på deposit-räkning ej rätt att af sitt saldo utbekomma något förr, än efter det en viss på förhand genom aftal, eller annor - Banko-Vtskottcls Utlåtande N:o 48.
19 ledes, bestämd tid från anfordringen förlupit.
Insättningar på deposit-räkning kunna derföre med desto större fördel af Banken placeras uti dess rörelse, som här någon ögonblicklig återbetalning icke kan ifrågakomma; och någon högre ränta kan derföre ock för sådana insättningar beviljas, än för medel på uppoch afskrifningsräkning, hvilka när som helst kunna återfordras.
Bestämmes räntan å deposit-medel något så när i naturligt förhållande till den, Banken pä de i dess rörelse placerade medel erhåller, skola, utan tvifvel, icke obetydliga kapitaler pä denna räkning inflyta, och Banken, som på denna väg, likasom äfven i upp- och afskrifningsväg, får tillbaka sina inom sedelstockens maximi-belopp förut utgifna sedlar, försättes derigenom i tillfälle: att ånyo, utan att öka sin sedel-emission, utskicka dem i den allmänna rörelsen, från hvilken de eljest, måhända, till större eller mindre del blefve undanhållna, och att sålunda, utan något anlitande af sin metalliska valuta, konsolidera sin sedelstock på samma gäng dennas fruktbärande kraft förökes och förstärkes.
Det vill synas, som skulle dessa fördelar af en deposit-räknings öppnande inom Banken förtjena större afseende, än de nu vunnit.
Hvad man anmärkt om vådan deraf, att nu i Banken räntelöst hvilande deposita skulle, om en depositräkning mot ränta komme att öppnas, blifva pä denna räkning insatta, kan äfven anmärkas mot upp- och afskrifningsräkning, ehuru, hvad denna angår, den redan vunna erfarenheten talar deremot.
Men om ock så skulle ske, borde väl sådant icke anses vara något ondt, så länge cirkulationen fortfar att behöfva ökadt rörelse-kapital och sedelstockens maximum, hvaruti äfven de nu räntelöst hvilande deposita inberäknas, i alla fall ej får öfverskridas.
Hela den nu omtvistade frågan skulle, såsom det vill synas, enklast kunna regleras sålunda, att en viss tid bestämdes, under hvilken de på deposit-räkning insatta medlen minst borde innestå för att få beräkna högre ränta, än medel på upp- och afskrifningsräkning, att denna högre ränta bestämdes till minst en procent lägre, än den Banken sjelf tillgodonjuter, och att Fullmäktige blefve bcmyndigade att, efter pröfning af tid och omständigheter, bestämma, om depositräkningen borde få fortlöpa eller inställas för längre eller kortare tid.» al Herrar Hesselgren, Cramér och Hager, hvilken sednare åberopat ett af honom i förevarande ämne inom Utskottet väckt förslag till föreskrifter, att i BankoReglementet intagas näst efter föreskrifterne om upp- och afskrifnings-rörelsen, så lydande:
Likaledes bemyndigas
Fullmäktige att låta vid Diskontverken emottaga penningar af enskilda personer, att återbe talas antingen å bestämd dag efter insättningen, eller efter viss på förhand bestämd ömsesidig uppsägning, under följande vilkor: a) insättning får ske endast å hela 100-tal R.dr; 20 Banko-Utskottets Ullålande N:o 48. //) öfver insättning meddelas bevis, hvilket skall återställas då penningarne lyftas; c) räntan bestämmes till högst fern procent; och ega Fullmäktige att till efterrättelse meddela de i och för verkställigheten erforderliga föreskrifter.
Emot Utskottets tillstyrkande af en. samma pä det hela af 9,000.000 li.dr till försträckning åt Filial-banker: af Herr Montgommerie, G., Herr Riks-arkivarien Nordström samt Herrar Hesselgren och Ekman, hvilka ansett högre summa, än 7,500,000 R:dr R:mt, icke böra till försträckning åt Filial-banker användas; samt af Herr Bager, sorn jemväl ansett totalsumman af försträckningar till Filialbanker böra blifva högst 7,500,000 R:dr, samt tillika velat fästa uppmärksamhet derå, att den af Utskottet anförda grund för summans bestämmande till 9,000,000 R:dr — att nemligen Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet redan beslutat, hvad jemväl inom Borgare-Ståndet af en eller annan ledamot yrkats, att såsom lån till Filialbanker skulle anvisas 6,000,000 R:dr, hvilken summa Utskottet nu ansett böra för kreditwen ökas med hälften, eller 3,000.000
R:dr — icke syntes förtjena afseende, emedan Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet fattat berörda beslut om /«/?e-beloppet endast under den förutsättning, att summan af Filial-bankernes kreditiv skulle, på sätt Utskottet i Betänkandet N:o 37 tillstyrkt, lemnäs helt och hållet obestämd; men att, då, enligt Utskottets nu afgifna förslag, äfven kreditiven kornme att till siffran bestämmas, eller, med andra ord, en viss summa anslås både till lån och kreditiv, Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet numera icke lära af deras förra beslut, såsom afseende blott lånen, finna sig bundne vid bestämmandet af den totalsumma, hvilken må till försträckning åt Filial-banker anvisas.
Emot Utskottets beslut att tillstyrka borttagandet af det utaf Utskottet i Betänkandet N:o 57 föreslagna sätt för beräkningen af Filial-bankernes kreditiv: af Herr af Geijerstam, C., som ansett den härom i punkten 53 af nyssberörde Betänkande meddelade, af Ridderskapet och Adeln redan gillade, föreskrift böra bifallas; af Herr Riks-arkivarien Nordström och Herr Cramér.
Emot Utskottets tillstyrkande att lill Bankens Reserv-fond mätte öfverflyttas ilen frän och med 1857 års början influtna och vidare inflytande Bankovinst: af Herr Hesselgren.
Herr Danielsson har begärt att få antecknadt, det lian icke i ärendets behandling hos Utskottet deltagit. Uanko-VtskoUels Memorial IS':o 49. 21 Hf:o 4®.
Anli. till Exp.-Utsk. d. 4 Sepl. 1857, kl. 1 e. m.
Memorial,, i anledning af Riks-Ståndens beslut öfver Utlåtandet JS:o 38, med förslag till vissa förändrade föreskrifter, angående Bankens k exlings-kassa och Depositions-rörelse.
Uti ingressen till berörde Utlåtande N:o 38 hade Utskottet anmält, bland annat, att Utskottet, som genomgått och granskat samtlige i 5:te Artikeln af nu gällande Banko-Reglemente, under §§:na 94—135 meddelade stadganden, hvilka angå Yexlings-kassa- och Depositions-rörelsen, dervid ansett de af nämnda §§, som icke blifvit i Utlåtandet särskildt vidrörde, böra i utfärdande Bankoreglemente bibehållas oförändrade.
I denna del har Utlåtandet blifvit af Ridderskapet och Adeln samt PresteS tände t återremitteradt, enligt hvad de Utskottet tillhandakomna diskussionsprotokoll utvisa, på grund af framställda anmärkningar derom, att det i 133 §:n af Reglementet stadgade ansvar för räkningshafvare, som uti Banken företer in visning å någon räkning, der motsvarande behållning ej öfver en natt innestått, numera vore olämpligt och derföre borde ur blifvande Reglemente uteslutas.
Med anledning häraf har Utskottet ånyo tagit under öfvervägande de bestämmelser, som innefattas uti ifrågavarande §, hvilken är af denna lydelse: a Företes uti Ranken invisning å någon räkning, der motsvarande behållning ej öfver en natt innestått, skall sådan invisning till inlemnaren återställas med påteckning, att den, i anseende till saknad behållning, då icke kunnat till inlösen antagas.
•jRäkningshafvaren vare i slik händelse genast förfallen att böta tre för hundrade af hvad utöfver behållningen från föregående dag anvisadt blifvit. 22 Banho-Utskollets Memorial N:o 49.
»Af dessa böter tillfalla två tredjedelar den tjensteman, som felet anmärkt, och en tredjedel Banken, att ingå på räkningen: »Bötes-medel till disposition åt de fattige.» »Inträffar med någons invisningar detta förhållande tre särskilda gånger, sålanda, att emellan hvarje gång räkningen kunnat genom penninge-insättning förstärkas, samt följaktligen ä 3 särskilda dagar, vare, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 19 Augusti 1789, invisningshafvaren, utom bötes-ansvaret, underkastad den påföljd, att hans invisningar icke vidare hos Banken gälla; egande han dock, i dylikt fall, att på en gång anvisa och utbekomma hvad å hans räkning vid tillfället, efter afdrag af bötesbeloppet, kan finnas i behåll.
»Och har han tillika för ali framtid förverkat rättigheten till räknings öppnande under annan titel, ensam eller samfäldt med andra. »Åliggande det Banken att, till underrättelse och varning för allmänheten, ett sådant förhållande i officiela tidningarne tillkännagifva.»
Utskottet har vid denna förnyade granskning icke kunnat undgå finna, hurusom ofvan intagna, sedan längre tid tillbaka meddelade, föreskrifter tillkommit i ändamål att förhindra missbruk af den, enskilda personer tillförene medgifna, rättighet att på Banken utfärda å mindre summor ställda, tryckta eller graverade, invisningar, hvilka, genom att cirkulera man och man emellan och sålunda bibehålla sig i rörelsen, antogo den med detta slags kreditpapper icke någonsin afsedda egenskap af myntrepresentativ.
Omförmälda assigneringsrätt blef väl vid 1850—1851 årens Riksdag inskränkt och begränsad förmedelst, förbudet för räkningshafvare, tillhörande 5:te klassen, att på Banken utställa andra än handskrivna invisningar, eller å lägre belopp än 200 R:dr B:ko, hvilket belopp af sednast församlade Ständer nedsattes till 100 R:dr samma mynt.
Men ehuru härigenom möjligheten af ifrågavarande invisningars cirkulerande såsom mynt i allmänna rörelsen tillintetgjordes och de förut så rättvist af enskilde assigneringsrätten å Banken undanröjdes, skedde likväl hvarken då eller sedermera någon ändring i det. för öfvervassignering stadgade ansvar.
Att emellertid, sedan sjelfva anledningen till de i detta afseende meddelade straffbestämmelser bortfallit, än vidare desamma bibehålla för assigneringen å Banken, synes icke vara lämpligt eller behölligt, desto mindre som, beträffande assignering å enskilda personers kassakreditiv samt upp- och afskrifningsräkning vid Diskont-Verken, några inskränkningar eller ansvarsbestämmelser, likartade med dem, sorn i ofvan intagna § af Banko-Reglementet förekomma, aldrig funnits, meri, det oaktadt, missbruk eller olägenhet för det allmänna icke af denna assignering försports.
Den rubbning i förtroendet till enskild persons kredit, som kan uppstå deraf, att hans invisningar å Banken för bristande behållning icke godkännas till inlösen, innebär, enligt Utskottets förmenande, i sig en tillräckligt sträng påföljd för assignering å Banken utöfver derstädes egande behållning; och llanko-Ulskoltels Memorial N:o 49, 23 torde ej heller böra förbises, att nuvarande stränga ansvarsbestämmelser egentligen drabba publika Verk oell Inrättningar, emedan dessa äro förpligtade att hafva sina medel i Banken innestående, hvaremot enskilda personer kunna undvika allt ansvar genom att på upp- och afskrifnings-räkning vid Diskont-Verken insätta sina behållningar, i hvilket fall Banken likväl förorsakas en ränte-utgift, som eljest skulle uteblifvit. i betraktande häraf har Utskottet, i öfverensstämmelse med den inom Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet yttrade mening, ansett meranämnde föreskrifter, under nuvarande förändrade förhållanden, icke vidare böra tillämpas; och får fördenskull vördsamt hemställa, att Banko-Reglementets 133 § må ur blifvande Reglemente uteslutas; samt att, i händelse af bifall härtill, Rikets Ständer måtte, med anmälan om deras sålunda fattade beslut, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i Nåder till all kraft och verkan upp häfva de i gällande författningar stadgade ansvarsbestämmelser för den, som å sin räkning i Banken utställer invisning till högre belopp, än han öfver en natt haft å räkningen i behåll.
Beträffande åter de af Utskottet i ofvanomformäldta Utlåtande under 21 särskilda punkter framställda förslag, så äro dessa af samtliga Riks-Stånden bifallna, utom i följande delar:
Ridderskapet och Adeln har återremitterat Usta punkten, innefattande förslag till förändrad lydelse af Banko-Reglementets 94 §; men som denna punkt är af öfriga Riks-Stånden bifallen, samt i frågor af förevarande beskaffenhet 3:ne Riks-Stånds sammanstämmande mening utgör Rikets Ständers beslut, lärer Ridderskapets och Adelns omförmälda återremiss icke föranleda till någon åtgärd. o o Vidare har Ridderskapet och Adeln återremitterat 3:dje punkten i följd af anmärkning, att den der i skillingar banko upptagna kursbestämning borde i B:dr riksmynt utföras, i enlighet hvarmed beslut ock blifvit af Preste-Ståndet fattad t; och får Utskottet, som vid denna jemkning i redaktionen icke funnit något att erinra, således hemställa, att 3:clje punkten, med oförändradt innehåll i öfrigt, måtte erhålla följande lydelse:
Åt Fullmäktige öfverlemnas att, uppå derom gjord anhållan och när de, efter särskild pröfning för hvarje fall, finna sådant, med afseende å förekommande omständigheter, lämpligt 24 Hanko-Uiskottets Memorial N--o 49. och för Banken fördelaktigt, kunna, i stället för Svenskt Silfvermynt, från Banken utgifva icke allenast ofvanberörda utländska silfverinynt-sorter emot det vid hvarje tillfälle af Fullmäktige fastställande utvexlingspris. utan äfven silfveroch guldplantsar. de förra emot 37 R:dr R:mt. motsvarande, efter en kurs af 4 R:dr R:mt, 27 Mark 12 sk.
Banko för hvarje Mark finsilfver Kölnisk vigt, som det omyntade silfret, enligt Hamburgerprof, innehåller, eller emot lägre pris, dock icke understigande det i myntbestämningslagen för hvarje R:dr i silfver stadgade af 128 sk.
B:ko eller 4 R:dr R:mt, med tillägg af slagskatten f:dels procent, samt de sednare, eller guldplantsar, efter det vid utvexlingen gällande pris å dukater, likaledes med tillägg af slagskatten Vedels procent.
Å 9:de punkten, rörande köp och försäljning af vexlar för Bankens räkning, är återremiss jemväl af Ridderskapet och Adeln beslutad i den syftning, att alla här meddelade föreskrifter om vexelköp och försäljning å Götheborgs
Börs måtte utur förslaget uteslutas.
Deremot har ifrågavarande 9:de punkt blifvit gillad i sin helhet af Presteoch Bonde-Stånden, samt af Borgare-Ståndet endast med den förändring, att de i 6:te momentet rörande vexelköp och försäljning i Götheborg förekommande ordalag, att dermed förenade »göromål och bestyr må Fullmäktige kunna uppdraga åt två eller tre der bosatte sakkunnige och redbare män, som vilja ett sådant uppdrag sig åtaga och af hvilka åtminstone en bör vara ledamot af
Direktionen öfver dervarande Låne-Kontor», af sistbemälde Riks-Stånd ansetts böra lyda sålunda: »Enahanda göromål och bestyr i Götheborg uppdrage Fullmäktige åt två eller tre der bosatte, sakkunnige och redbare män, som» etc.
Då Utskottets hemställan i fråga om vexelhandel för Bankens räkning å Götheborgs
Börs blifvit i hufvudsaken och jemväl i sina särskilda delar, utom hvad angår 6:te momentet, af 3:ne Riks-Stånd godkänd, anser Utskottet Ridderskapet och Adelns återremiss icke påkalla någon åtgärd; och hvad särskildt angår nyssberörda 6:te moment, så har Utskottet, hvars förslag i denna del, på sätt ofvan förmäles, blifvit af Preste- och Bonde-Stånden gilladt, icke kunnat biträda den af Borgare-Ståndet deruti beslutade redaktionsförändring, åsyftande ett ovilkorlig! åliggande för Fullmäktige att utse ombud i Götheborg för vexelhandelns besörjande derstädes; och får således förnya sin i 6:te momentet af 9:de punkten gjorda, af 2:ne RiksStånd bifallna, ofvanberörda framställning.
Slutligen Hariku-Ulsknltels Memorial N;o 49. 25 Slutligen har Ridderskapet, och Adeln återremitterat 13:de punkten 5:te momentet, innehållande den föreskrift, att från sedelstocken må afräknas »den del af Bankens Reserv-fond, som ej blifvit till låne- eller kreditiv-förlag anvisad», hvilken föreskrift ansetts icke vara nog bestämd, utan behöfva förtydligas.
På sätt Utlåtandet N:o 38 gifver vid handen, hade Utskottet, under förutsättning af Rikets Ständers bifall till dess i 5‘2:dra och 53:dje punkterna af Betänkandet N:o 37 gjorda framställningar, tillstyrkt ifrågavarande föreskrift till förekommande deraf, att uppgifterne öfver sedelstocken må i ett eller annat afseende blifva vilseledande.
Då likväl, i följd af de anmärkningar, som inom 3 Riks-Stånd förekommit vid Utskottets förslag, att någon viss fond till kreditiv åt Filial-banker ej måtte afsättas och att, vid beräkning af dylika kreditiv, må antagas att, under vanliga förhållanden, högst hälften af totalsumman af de åt samtelige Filial-banker beviljade kreditiv kan blifva på en gång lyftad, Utskottet, såsom dess denna dag under N:o 48 afgifna Utlåtande visar, numera funnit sig böra frånträda omförmälta antagande samt tillstyrka, att en viss fond måtte till kreditiv åt Filial-banker anslås, sammanräknadt med hvad som till lån åt Filial-banker utgår; så och enär, ifall denna förändring af Rikets Ständer gillas, ifrågavarande afdrag från sedelstocken ej vidare erfordras, för att uppgifterne öfver sedelstocken må komma att utvisa verkliga förhållandet, anser Utskottet föreskriften derom böra uteslutas, och hemställer således att 13:de punkten måtte få lyda sålunda:
Såsom sedelstock anses och beräknas: a) alla utelöpande banko-sedlar samt invisningar och insättningsbevis; b) alla på räkningar i Depositions-Afdelningen innestående medel; c) alla obegagnade andelar af låne-och kreditiv-förlagen, beräknade i enlighet med Bankens räkenskaper.
Härifrån afräknas: l:o) Kreditivet till Riksgälds-kontoret; 2:o) Utlemnade förskott till invexling af förslitna sedlar; 3:o) Otydliga sedlar, som blifvit af Låne-Afdelningen infriade, och 4:o) Förskott till postremiss-medels-räkningen.
Hill. lill 1< St.
Prat. 48S6 Sf 4 8S7. 0 Sami.
I Afd. 22 Haft. 4 STOCKHOLM, TYPOGRAFISKA FÖRENINGENS BOKTRYCKERI, 1857.
Banko-Utskottets Memorial N:o 50. 1 ft:o 50.
Ank. till Exp.-Utsk. den io Okl. 1B57, kl. 2 e. m.
Memorial, angående föreskri]lema i Usla och Utdra Artiklarne af Batt ko-Reglementet.
Efter verkställd granskning af föreskrifterne i lista och 2:dra Artiklarne af Banko-Reglementet, omfattande den förra under §§ 1—29 Bankens Öfverstyrelse och några särskilda åt densamma gifna uppdrog, och den sednare under §§ 30—33, Banko-verkets indelning, dess Under-styrelse samt embets- och tj ens temannens ansvarighet, har Utskottet, som dervid tillika behandlat de framställningar, hvilka i afseende å vissa af berörda föreskrifter blifvit hos Utskottet gjorda, skolat härmed vördsamt anföra följande:
Reglementets 7 § är af denna lydelse: ”Fullmäktige kunna ej, i och för deras befattning vid Banko-verket, emottaga befallningar af någon annan, än Rikets Ständer och deras Banko-Utskott, i de läll detsamma eger att föreskrifter, å Rikets Ständers vägnar, meddela.
Varande Fullmäktige för deras befattning Rikets Ständer, Banko-Utskottet och de mellan riksdagarne sammanträdande Revisorer allena redo skyldige, och kunna icke derför, utan efter deras beslut, eller ock, mellan riksdagarne och revisionerne, af Rikets Ständers Justitieombudsman, i laga ordning, till ansvar ställas”.
Som, i följd af Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers vid innevarande riksdag fattade beslut om årliga revisioner af Stats-, Banko- och Riksgälds-verken, dylika revisioner kunna äfven under riksdagarne förekomma; så och till vinnande jemväl af öfverensstämmelse med hvad Reglementet för Riksgälds-kontoret, i denna del, innehåller, har Utskottet ansett ofvanberörde § böra erhålla följande förändrade uppställning: 1:0.
Fullmäktige kunna ej, i och för deras befattning vid Bankoverket, emottaga befallningar af någon annan, än Rikets Ständer och deras Banko-Utskott, i de fall detsamma eger att föreskrifter, Bilt. till B.
Brot. 1856 & 1857. 6 Sami. 1 AJd. 23 Häf'1. 1 2 Banko-Utskottets Memorial N:o 50. å Rikets Ständers vägnar, meddela; varande Fullmäktige, för sina åtgärder i denna egenskap, Rikets Ständer eller deras BankoUtskott och Revisorer allena redo skyldige, samt kunna icke för sitt förhållande till ansvar ställas, ulan i laga ordning och till följd af Rikets Ständers eller deras Revisorers beslut, eller, mellan riksdagar och revisioner, genom Rikets Ständers Justilie-Ombudsman.
Som Banko-Reglementet icke, i likhet med Reglementet för Riksgälds-kontoret, innefattar bestämmelse om det honorarium, Fullmäktige ega uppbära; så, och till afhjelpande af denna ofullständighet, får Utskottet, vid det förhållande, att förslag under denna riksdag blifvit väckt om förhöjning af nuvarande honorarium, men att Sammansatta Stats- och Banko-Utskottets deröfver afgifna Utlåtande ännu icke är vordet af Rikets Ständer pröfvadt och afgjordt, förbehålla sig 2:0 att i det Reglemente för Bankens förvaltning, som det åligger Utskottet att vid riksdagens slut sammanfatta och utfärda, fä på lämpligt ställe införa beloppet af det honorarium, som, jemlikt Rikets Ständers beslut vid innevarande riksdag, varder för Fullmäktige i Banken bestämdt.
Med gillande af Fullmäktiges vidtagna åtgärd att låta, för Batikens räkning, anskaffa ytterligare 500 jernbeslagna trädlådor med dertill hörande lås, för att användas vid ifrågakommande transport af Bankens redbarheter, hafva Rikets Ständers år 1855 församlade Revisorer, i 7 § af deras Berättelse, anfört, alt, sedan till förvarande af större eller mindre del af omförmälda redbarheter, en särskild byggnad blifvit å Carlsborgs fästning uppförd, syntes densamma ock böra för detta ändamål begagnas, och att Revisorerne, i öfverensstämmelse med hvad Banko-Utskottet vid 1847—1848 årens riksdag yttrat, ansågo, att åtminstone det belopp af 2,500,000 R:dr Specie, hvarunder Bankens metalliska kassa, jemlikt 107 § i Banko-Reglementet, icke får nedgå, alltid borde i omyntadt silfver på nämnde ställe förvaras, för alt såmedelst vara bragt i största möjliga säkerhet.