Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hessa stubböresmedel äro till ett belopp af 100,000 R:dr årligen för nästinstundande statsregleringsperiod beräknade bland Statsverkets ordinarie inkomster.
Herr Galin har dessutom föreslagit, att Rikets Ständer måtte åt Kongl. Maj:t öfverlåta att disponera öfver de till Jägeri-staten nu hörande eller derifrån indragna boställen i så vidsträckt mån, att Kongl. Majit må kunna tillåta utbyte af sådana boställen mot lämpligare belägna, äfvensom försäljning af icke användbara mot inköp eller ordnande af andra.
Ehuru Utskottet icke, emot 77 § Regeringsformen, kan tillstyrka Rikets Ständer att fatta ett beslut af den vidsträckta omfattning, som angifves af Herr Gahns motion, så har Utskottet likväl funnit att äfven i fråga om Jägeri-statens boställen en reglering är af nöden, dervid utbyten och försäljningar kunna vara för ändamålets vinnande behöfliga, och ansett önskligt, att Kongl.
Maj:t måtte, efter utredning af ämnet, föreslå Rikets Ständer de åtgärder från deras sida, som för regleringen erfordras.
Derest Rikets Ständer antaga de förslag, Utskottet här ofvan framställt till reglerande af hushållningen med Kronans skogar, samt godkänna de åsigter, Utskottet i fråga om Statens förhållande till den enskilda skogshushållningen nttalåt, skulle de hinder, hvilka hittills ur osäkerheten om Rikets Ständers åsigter angående den ifrågavarande lagstiftningen upprest sig mot ett slutligt ordnande af densamma, enligt Utskottets förmenande, undanrödjas.
Genom dén af Utskottet bifogade framställning om de medel till betäckande af för ändamålet erforderliga kostnader, hvilka härflyta ur källor, som ligga inom den allmänna skogshushållningens område, är visadt, dels att till Kongl. Maj:ts disposition redan äro ställda betydliga summor, hvilka när som helst kunna användas 70 Santmans.
Best.- och Ekon-Utsk.
Betänkande N:o SO. för vidtagande af åtgärder till skogshushållningens ordnande, i den syftning, sorn Kongl. Maj:t kan finna lämplig, dels att ytterligare tillgångar förefinnas, som lämpligen kunna till skogsförvaltningens sjelfständiga, ekonomiska ordnande anvisas.
Då denna vigtiga del af statshushållningen alltför länge befunnit sig i ett oordnadt skick, och skada för riket kan uppstå ur ett längre dröjsmål med dess ordnande, har Utskottet så mycket heldre ansett, att Rikets Ständer höra genom uttalande af sina åsigter, i hvad på dem ankommer, verka till en bättre hushållning och en fullständig lagstiftning i ämnet, som Rikets Ständer icke tillförene, oaktadt Kongl. Maj:ts vid riksdagen 1856—1858 gjorda framställning, uttryckt någon bestämd mening angående vissa delar af denna lagstiftningsfråga; i sammanhang hvarmed det synts lämpligt, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t anhålla om åtgärder för skogsväsendets ordnande i dess helhet.
Utskottet får alltså slutligen vördsamt hemställa: att, i händelse Rikets
Ständer till någon del eller i allo godkänna de af Utskottet, nu framställda förslag till införande af en förbättrad skogshushållning, Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, med anmälan ont de af Rikets Ständer sålunda hyllade åsigter i ämnet, tillika anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes, i öfverensstämmelse med desamma, dels vidtaga de åtgärder, som på Kongl. Maj:t hero, och kunna med de till Kongl. Maj:ts disposition ställda medel verkställas, dels ock för Rikets näst sammanträdande Ständer ftamlägga nådig Proposition i de delar af ämnet, der Rikets Ständers beslut kunna erfordras.
Reservationer: af Herr Törnebladh, C. O., mot Utskottets beslut i fråga om förbud mot skogsförödelse. af Herr Ros, Å. E.:
"Jag har icke till alla delar kunnat instämma uti sammansatta Utskottets beslut, rörande här nedan omförmälda frågor och får till följd häraf angifva skälen derför.
Hvad först angår häradsallmänningarne, så instämmer jag visserligen uti Utskottets åsigt om eganderätten till dessa allmänningar, rättigheten till afkastningen och om upphörande af all företrädesrätt till utsyning af virke till andra än allmänningsdelegarnes egna, gemensamma behof; men som denna företrädes - Sammans.
71 rätt icke torde, till följd af stadgande i den syftning, som blifvit föreslagen, kunna utan ersättning fråntagas de boställsinnehafvare, hvilka enligt nu gällande skogsordning ega en sådan rättighet, och då härtill kommer att det är ovisst huruvida Utskottets förslag, det berörda ersättning skall utgå af boställs-skogarnes afkastning, vinner Rikets Ständers bifall, får jag till Utskottets hemställan i denna punkt vördsamt föreslå följande tillägg: att, så vidt icke vid behandlingen af frågan om dispositionen öfver boställs-skogarnes afkastning, det antages att ersättning derifrån bör utgå till ofvan afsedda boställsinnehafvare för mistning af deras rätt till utsyning å häradsallmänning, desse boställsinnehafvare måtte berättigas att, utöfver deras andel uti allmänningsafkastningen efter boställenas hemmantal, erhålla den godtgörelse, antingen i virke eller penningar, som af Konungens Befallningshafvande pröfvas skälig.
Beträffande åter boställs-skogarne, så torde det ej vara nödvändigt, att, såsom Utskottet föreslagit, ställa de större af dessa skogar under Skogs-styrelsens förvaltning.
Med en allvarligare uppsigt och biträde i tekniskt hänseende af Statens skogstjensteman, på sätt som Skogs-styrelsen i detta hänseende föreslagit, synes mig samma ändamål, en förbättrad skogshushållning, kunna åstadkommas, och detta med ojemförligt mindre kostnader än om hela förvaltningen öfvertages af Staten.
Ingen kan, under förutsättning af tillräcklig kontroll, för bättre pris än boställs-innehafvarne ombesörja vården och skötseln af den skog, sorn tillhör hans boställe, ty skogsarbetena uträttas merendels å tider, då hans folk icke behöfver användas för andra göromål, och bevakningskostnaden måste jemväl blifva lindrigare än genom anställande af särskilde kronojägare å ifrågavax-ande skogar.
Det är till följd häraf som jag anser afkastningen från boställsskog, utan hänsyn till boställets natur af skatte eller frälse, eller om det är militär-, ecklesiastik- eller civil-staten anslaget, böra till komma boställs-innehafvaren till en del, såsom ei*sättning för arbete och såsom en billig vinst deraf för att öka hans intresse för saken, och den öfriga ande len af afkastningen Staten, för den tillsyn och det tekniska biträde, den genom sina tjenstemän utan annan ersättning derför lemnar.
Man förnekar boställs innehafvaren denna fördel, såsom det vill synas, hufvudsakligen till följd af den föreställning att hans vinst skall blifva så oerhördt stor der skogens areal upp går till 1000 eller flere 1000 tunnland, och detta kan visserligen blifva förhållandet någorstädes, men dock endast undantagsvis.
Något stöd för omdömet i detta hänseende lemna de af Utskottet meddelade uppgifterna om skogarne å de militära och ecklesiastika boställena, äfvensom af de, dels på karte-beskrifningar och dels på approximativa beräkningar grundade uppgifter, som kommit 72 Santmans.
Skogs-styrelsen till handa rörande de civila boställenas skogar och af hvilka uppgifter inhemtas att bland dessa sednare finnas 2:ne nied en skogsvidd emellan 1010 och 2000 tunnland, 5 emellan 700 och 900 tunnland, 29 emellan 300 och 500 tunnland, och 47 emellan 200 och 300 tunnland," hvaremot de Öfriga hafva under 200 tunnland skpg eller sakna sådan helt och hållet.
Häraf torde kunna antagas, att de flesta boställs-skogarne icke komma att lemna större afkastning än som åtgår för boställets husbehof, och afkastningen från de öfriga får ej alltid beräknas efter deras stora vidd.
De ansenligaste boställs-skogarne förekomma i Wermland och Dalarne samt de Norra länen, hvarest den .årliga afverknings-arealen måste inskränkas med hänsyn till skogens längre återvexttid, och virkes-qvantiteten blir mindre derigenom att, i anseende till det .svagare virkets värdeslöshet, den vanliga trakthuggningsmethoden der icke kan tillämpas, utan averkningen deremot ske förmedelst en rationel blädning af gröfre träd till bjelkar och sågblock.
Härtill kommer för öfrigt att de större skogarne under än längre tid tarfva större omkostnader för skötseln och vården, samt äfven den omständighet att boställenas jordbruk i dessa orter är af mindre betydenhet, så att någon inkomst af skogen synes böra tillkomma boställs-innehafvaren.
Af dessa skäl måste jag förorda det af Skogs-styrelsen gjorda förslag att, i fråga om fördelning af boställs-skogarnes afkastning, såsom regel måtte antagas att boställs-innehafvaren skall njuta hälften, men äfven derutöfver, om vid skogsindelningen omständigheterna dertill föranleda och Kongl. Majit, på derom gjord hemställan, dertill lemnar sitt bifall.
Men på det skogarnes afkastning ej blott må komma Staten och de enskilda boställs-innehafvarne till godo, torde, för att icke helt och hållet förbise de af Utskottet afsedda anspråken från de så kallade privilegierade korpsernas sida, det vara skäligt att hälften af Kronans andel, eller Ijerdedelen af hela afkastningen, tilldelas den korps eller stat, hvarunder bostället lyder, synnerligen till byggnadshjelp för skoglösa boställen, hvarom stadganden lämpligast kunna införas uti de under omarbetning varan de boställs-förordningarue.
I öfverensstämmelse med hvad jag sålunda andragit, får jag vördsamt hemställa: att ä boställen af alla slag, hvilka icke äro till Kronan indragna, skall, så vidt de ej ligga i samfällighet med enskild egendom, eller annat hinder möter, sedan från skogsmarken afskild blifvit hvad till inegor och rätter beteshage räknas må, genom Skogs-styrelseus försorg införas en efter sig företeende ortförhållanden lämpad regelbunden hushållning, samt, sedan detta skett, boställs-innehafvaren vara berätti gad Santmans.
Betänkande N:o 50. 73 gad, mot skyldighet att skogen vårda och nyttja i öfverens stämmelse med fastställd plan och särskilda föreskrifter för averkningen och befordrande af återvext, att använda hälften af hvad skogen utöfver boställs-innehafvarens husbehof afkastar, derest vid hushållningsplanens pröfning högre andel icke anses böra honom tilläggas och sådant, på derom gjord underdånig hemställan, af Kongl. Maj:t me.dgifves, hvaremot den återstående afkastningen fördelas lika emel lan Kronan och den korps eller stat, hvarunder bostället lyder, hvilken har att öfver dess andel disponera i enlighet med hvad derom för densamma gällande boställsordning kan komma att bestämma”. af Herr Cygnaeus, G. W.: ”Uti detta utlåtande, som Utskottets majoritet ansett sig böra afgifva, har jag icke kunnat instämma.
Hvad först beträffar frågan derom, att sådana trakter å Kronans öfverloppsmarker och oafvittrade skogar i de sex nordliga länen, hvilka finnas dertill tjenliga, barde för kronoparken- förklaras, så anser jag ett sådant förslag vara af flera skäl förkastligt och förnämligast derföre, att odlingar eller nya hem mans upptagande derstädes icke skola tillåtas.
För närmare utredning af frågan tillåter jag mig här, till lättnad för dem, sorn deraf vilja taga kännedom, införa vissa delar utaf Kongl.
Afvittrings-stad gan den 10 Februari 1824.
De lyda sålunda: ”Wi CARL JOHAN gore veterligt:
Att då Wi ansett det vara ett bland de vigtigaste föremålen för Wåra Nådiga omsorger, att kraftiga anstalter vidtagas för befrämjandet af odlingen och befolkningen i rikets norra provinser, der stora ödeliggaude trakter ännu vänta på arbetande händer, för att blifva gagnande för landets innebyggare och det allmänna; och för vinnande häraf angeläget är, att Afvittringsverket derstädes får en skyndsam, ändamålsenlig och säker gång efter i alla delar bestämda föreskrifter, så att tjenliga tillfällen för hugade odlare att sig nedsätta när som helst må vara att tillgå, och den redan varande nybyggaren, genom stadga och säkerhet i dess område, uppmuntras till sina egors vidare upparbetande och förbättrande; så håfve Wi — — — — — — —, § 1. ”Afvittringens föremål äro:
"Att skilja Kronans marker från enskildes egor:" ”Att af Kronans marker tillägga svaga hemman fyllnad i deras behof:”
Att urskilja hvad hemman utöfver deras mantal och ränta innehafva:”
Att al Kronans öfverloppsmark indela och utstaka nybyggen, att af hugade odlare emottagas; och Bih. till R.
Fröt. 1862 & 1863. 1 Sami. 2 Afd, 19 Haft. 10 74 Sammans.
Betänkande Å~:o30.
”Att genom dessa anstalter bereda för hemmans-åboerne full visshet och säkerhet om deras egorymd, och för idoge arbetare tillfälle till nya hemmans anläggning på Kronans allmänningar och öfverloppsmarker, samt sålunda befrämja landets uppodlande och bebyggande.” § 6.
”Förekomma vid afvittringen hemman, som äro mindre än fjerdedelar, då må af ledig derintill stötande öfverloppsjord, så stor fyllnad i tunnlandtalet dem tilldelas, att de till minst ett fjerdedels, men ej öfver ett helt mantal kunna uppsättas, så framt innehafvarne det åstunda och laga hinder icke möta.” § 7. ”De marker, som sedan öfverblifva, (d. v. s. sedan hvarje by och hvarje hemman fått sitt område), böra från samfälligheten utbrytas och till nya hemman indelas, dock icke under ett åttondedels och icke öfver ett helt mantal. allt efter som utrymmet och tillgången på nödiga uppodlingslägenheter det medgifva.
Är den öfverblifna egorymden mindre, än att den för ett åttondedels mantal kan svara, må den såsom kronotorp till odling upplåtas.” § 8.
"Finnas sådana nybyggeslägenheter. hvartill sökande sig icke anmäla, åligger det Vår Befallningshafvande att derom inom länet allmänneligen kungöra, så att de, som kunna vara hugade att dem emottaga, derom må erhålla nödig kännedom.” § 9.
”Återstå efter föregången afvittring kronomarker, som, för bristande uppodlingslägenheter, icke kunna till nvhemmans eller torps anläggning användas, så böra de särskildt afrösas och såsom kronoallmänningar vårdas, att till framtida behof begagnas, och må icke mot särskild skogsränta bortgifvas; men mulbetet derå må emot afgift, som utsattes i lispund smör, till andre hemmansegare upplåtas tills vidare och intilldess
Kronan vill marken på annat sätt använda."
I denna stadga finnes således en oförtydbar åsigt uttalad derom, att landets uppodlande och bebyggande bör befrämjas genom nya hemmans anläggning på kronoallmänningar och öfverloppsmarker.
Läns styrelsens i Norrbottens län underdåniga berättelse för åren 1856— 1860 inhemtas, rörande detta ämne, (pag. 4): ”Sä var lolkstocken år 1820: 31,857 personer, och har således på 40 år ökats med 35,140, eller mer än fördubblats.
Granskar man efter anledningen till en så stark folkökning, så återfinnes den uti hittills gällande lagar om rättighet till ngbyggesanläggningar, hvilka af befolkningen, den der lifvas af ett starkt begär efter sjelfständig samhällsställning, flitigt eftersökas.
Dernäst måste orsaken till folkökningen sökas i det understöd allmogen i allmänhet och nybyggesupptagarne i synnerhet egt från Kronans skogar hemta."
”Mångå af inhysesklassen öfvergå likväl till nybyggare, och till bevis pä huru begärligt nybyggesanläggningar omfattas må här anmärkas, att under den period (5 år) denna berättelse afser, icke mindre än 251 nybyggen och 6 krono Sammans.
Best'.- och Ekan.-Ut sk.
Betänkande N:o SO. 75 torp inom länet blifvit anlagda, hvarförutan 1,081 lägenheter till redan anlagda hemmans förmering med förbehåll af obehindrad afvittringsreglering blifvit vid hemmanen fästade.
Då man med få undantag kan anse ett hjonelag för hvarje nybygge tillkomma, är folkökningen deraf lätt förklarad och nyttan af nybygges» anläggningarnes uppmuntran insedd.” Pag. 5.
"Att missvexter här så väl söm annorstädes skola inträffa är väl sannolikt, men, så vidt dessa förorsakas af nattfroster, har dock erfarenheten redan gifvit jordbrukaren det trösterika hoppet, att faran af dessa froster aflägnas i samma män som de åkrarna omgifvande sanka trakter hinna afdikas.
Man har eljest af Norrbottens ringa sädesproduktion trott sig böra sluta till landets olämplig» het för sädesodling.
Det mest framstående bevis på förvillelsen häruti är likväl, att sedan man vid Kengis bruk, 10 mil norr om polcirkeln, med allvar påbörjat odling af råg, man der skördat råg om 14 lispunds vigt äfvensom en mera omsorgsfull vård om kornåkrarne i Enontekis lappmark, 20 mil norr om polcirkeln, framkallat skördar af 7:de kornets äring.
Orsakerna till den ringa sä* desproduktionen böra således icke skrifvas ensamt på klimatets räkning, utan äro, såsom längre fram skall visas, jemväl att finna uti bristande kapital och arbetsstyrka, bristande insigter och egoblandningar i äldre byar."
Pag 8.
"Efter insyning och vunnet tillstånd af Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande hafva de flesta hemman från början blifvit med bestämd odlingsskyldighet anlagda.
Genom ytterligare anläggningar och klyfningar synas mt, der fordom ett enstaka nybygge uppstod, stora byalag ont 80 å 80 grannar, och derutöfver Pag. 9.
"Häraf synes den slutsatsen böra dragas, att Norrbottniska skogames ändamål väl kan vara att förädlade, ingå uti allmänna rörelsen och exporten, men förnämligast att fylla de behof, som genom jordbruket icke kunna afhjelpas och i öfrigt tjena sorn medel till landets uppodling.''
Framför mig ligger ett, under den 1.2 dennes, af Lands-kontoret i Norrbottens län utgifvet bevis, som upplyser, att 284 kronohemman derstädes, tillsammans utgörande något öfver 37 mantal, blifvit från och med år 1856 till och med år 1862, med undantag af några få bland deni, som äro till skatte köpta, från krono till skatte omförda på grund af fullgjorda byggnads- och odlingsskyldigheter.
Dessa, ursprungligen krononybyggen, äro nu kronoskattehemman.
Så fortgår det. år efter annat, och det är mig meddeladt. att antalet af hemman, som omföras till skatte, är i ett jemt stigande.
Af Läns-styrelsens i Westerbottens län sednaste femårsberättelse (pag. 16), kan inhemtas, att, under åren 1856—1860, 117 krononybyggen blifvit till anläggning beviljade; att 97 sådana ingått i skatt och att 323 kronolägenheter äro till 76 Sammans. Stats-, Lag- sami Allm. Besv.- och Ekon.-Utsi'.
Betänkande N:o 50. skatte losta eller omförda.
Likaledes visar Läns-styrelsens i Jemtlands län si sta femårsberättelse (pag. 25), att 32 nybyggen blifvit, under perioden, skattlagda och att af kronohemman 183 särskilda brukningsdelar, tillsammans något öfver 29 mantal, blifvit dels lösta och dels omförda till skatte.
Dessa officiela uppgifter torde lemna ojäfaktiga bevis derpå, att de norra länens kultur gjort betydliga framsteg, och hvilken utan tvifvel skall, underlättad af förbättrade kommuuikationsanstalter, oupphörligen gå framåt, så vidt icke odlingar förhindras genom olämpliga författningar, dertill jag i främsta rummet räknar den af Utskottet föreslagna, enär genom densamma uppodlingar och hemmansanläggningar komma att pä ett för länens framtid högst betänkligt sätt tillbakasättas för skogsskötsel^ ehuru båda utan hinder låta förena sig.
Jag vill fråga, huru de norra provinserna skulle i närvarande stund hafva sett ut, om författningar med den syftning, som ligger uti det af Utskottets majoritet förordade förslag, skulle under härförut förflutna tider varit gällande?
Svaret blir utan tvifvel det. att en stor del af den nu odlade jorden legat ofruktbar.
Om nu kronoparken inrättas, och skogseldar, som ganska ofta härja i norra orterna på stora sträckor, förstöra skogen, kommer Kronan att få ringa och kanske ingen inkomst af sådana lägenheter, i stället för att Kronan, om hemman derå varit anlagda, haft en varaktig inkomst från dessa.
Att begära det en nybyggare skall sätta sig ner å en trakt, der han icke kan få någon biförtjenst från skogen, hvilken, säga hvad man vill. är den sorn skall odla jorden, är icke tänkbart.
Frågar man i orterna boende personer af hvilken samhällsställning som helst, skall det knappt finnas någon, som icke obetingadt hyllar den åsigt, att något hinder icke bör läggas för nyhemmans anläggningar.
Den som vid 1856 —1858 årens riksdag representerade det samhälle jag tillhör, och hvilket äfven då hade egen representant, uttalade samma åsigt vid riksdagsförhandlingarne, derom Borgare-Ståndets protokoller vittna.
Äfven med fara att blifva vidlyftig måste jag, enär detta ämne är af största vigt och utgör en lifsfråga för de norra provinserna, som tyvärr dagligen visa sig vara för representationen i allmänhet en terra incognita, här införa ett transsumt af Norrbottens läns Hushållnings-sällskaps protokoll, lydande sålunda: ”Protokoll, hållet vid Norrbottens läns Kongl.
Hushållnings-sällskaps allmänna sammanträde i Luleå den 28 Januari 1862. ”§ 1. S. D.
Uti närvaro af en större samling jordbrukare såväl af Ståndspersons-klassen som allmoge, från olika delar af länet, öppnades sammanträdet af Sällskapets v.
Ordförande, Herr Lands-sekreteraren A. M.
Eurén.” — — — — Santmans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsi;.
Betänkande N:o 50. 77 "Efter denna redogörelse föreslog v. Ordföranden, att. sorn Sällskapet nu vore i saknad af ordinarie Ordförande, val dertill måtte hållas; och kallades häruppå enhälligt till Ordförande Herr Landshöfdingen Bergman, som intog Ordförandeplatsen1’. ■—■ — — — — — — — — —. § 13.
Af de framställda diskussions-ämnena företogs derefter till behandling första frågan, lydande: "Kanna Norrbottens kronoskogar och marker till något för det allmänna och länet nyttigare ändamål än till nyhemmans-anläggningar och landets befolkning dymedelst användas, och har länet och det allmänna härvid skiljda intressen?"
Härvid begärdes ordet l:o af förste Landtmätaren Nyström, hvilken androg följande:
"Genom att jag mer och mindre handlagt Skiftes- eller Afvittrings-förrättningar i alla länets socknar, utom Pajala och Lappmarkerna, samt några gånger äfven besökt två af dessa, nemligen Jockmock och Gellivara, och dessutom haft tillgång till länets kartor, har jag kunnat erhålla någorlunda kännedom om länets förhållanden.
Hvad jag funnit, är: att landets upptagande, bebyggande och odling är i ganska starkt tilltagande; att kustsocknarne, som för ej mera än cirka 40 å 60 år sedan voro upptagna af nästan endast vissa äldre byar, nu äro till största delen indelta till byar, hemman och många hundrade mer och mindre odlade och bebygda nybyggen; att nyhemmans-anläggningarne intränga i öfre socknarne och Lappmarkerna och skola göra det ännu hastigare i den mån nedre socknarne blifvit upptagna och befolkade; att föreskrifter emot denna naturliga kolonisation sannolikt skola anses af folket såsom ingrepp i deras rätt; att jordbruket går betydligast framåt der skogen ej användes annorlunda än till husbehof och biförtjenst; och att befolkningen, allteftersom hvar och en fått sitt genom afvittring eller skifte, i allmänhet visar särdeles intresse för jordens odling och skogens bevarande, samt inser att jordbruket är dess säkraste inkomstkälla och att skogen också har sitt värde samt förtjenar att vårdas.
Till bevis härpå kan nämnas, ibland många andra, att, i de fyra skifteslag jag sednast behandlat, lotterna knappast hunno utstakas, innan delegarne sjelfmant ville tillträda dem för att kunna få börja odlingarne med kraft och se om sin skog.
I skogsbygderna gå väl odlingarne saktare framåt, men orsakerna äro i allmänhet icke att nybyggaren saknar håg eller intresse för uppkomsten af sitt jordbruk, om ock en och annan vanvårdar det för en från sko gen hastigt förvärfvad inkomst, utan synnerligast den ringa befolkningen, jemförd med den stora viddén, samt den egentliga nybyggarens vanliga lott, att börja arbetet med två tomma händer, hvarigenom han i första hand måste allt för mycket vända sig till skogen, för att kunna lifnära sig och de sina.
Detta oaktadt förekomma dock sällan ödesmål.
Tvärtom framgå odlingarne småningom 78 Santmans.
Betänkande N:o 50. äfven i skogsbygderna, så att, efter ett eller annat tiotal år, näring finnes för flere personer, ja ibland för flera hushåll, der förut knappast någon menniska varit.
Hemman och byar uppstå således af ödemarker, allt lika med hvad förhållandet torde hafva varit i kustlandet.
Och den vinst, som
Staten derigenom får genom direkta skatter och genom utkomst för en folkmängd, hvilken icke blott kan bygga och underhålla vägar och kommunikations-anstalter, utan äfven i sin mån bidraga till landets försvar, Jean, enligt mitt förmenande, aldrig uppvägas af den behållning, sorn uppkommer genom trakternas försäljning, eller genom deras bibehållande såsom kronoparken med, ett eller annat skogvaktaretorp."