Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det, i min lanke, alltför långt drifna och till sin grundsats samt till sina slutföljder rent af vådliga i den välmening, som ledt Utskotten att nu föreslå Rikets Sammans.
Stats- och lianko■ Utskottets Utlåtande M 24■ 48 Ständer en inskränkning i denna frihet, framstår ännu bjertare genom den i sammanhang dermed, i § 5 föreslagna föreskriften, att »ifrån den dag den nu ifrågavarande »förordningen blifvit kungjord, ingen, vare sig nu befintlig eller framdeles lillkom»mande
Hypotheks-förening eller hvilken annan kredit-inrättning som helst, än allena »den allmänna Ilypotheks-banken må utgifva tryckta eller graverade, till innehafvaren »ställda, på viss årlig afbetalning eller pä uppsägning lydande räntebärande obliga»tioner, i hvilka för upplåningen säkerhet i jordegendom på landet utlofvas»
— Det peremtoriska i denna befallning framkallar nästan föreställningen att man hade en Rysk Ukas framför sig, och detta intryck förminskas icke mycket vid en närmare granskning.
Det har hittills icke ansetts ligga inom Statsraagternas befogenhet alt hindra någon, vare sig en eller flere, att i förskrifningar, som intecknas i egendom, förbinda sig till betalande af större eller mindre belopp på längre eller kortare tid, med eller ulan uppsägning, så vida förbindelserna äro skrifna.
Ett ingripande uti helgden af sådana enskilda aftal skulle säkert betraktas såsom en kränkning af eganderätten, eller, med andra ord, såsom ett våld.
Frågan blir då i huru stor mån detta våldsamma ingripande till sin natur förändras deraf, ali under samma förhållanden i afseende på sjelfva saken, texten till förbindelserna är åstadkommen genom tryck i stället för handskrift, eller, med andra ord, i hvad mån denna omständighet ensam kan berättiga lagstiftaren, alt likasom genom ett svärdshugg på en gång afskära en rättighet, sorn hittills opåtaldt varit utöfvad och ännu i dag begagnas af en mängd för ett eller annat ändamål stiftade bolag, som ti l förlags-medels erhållande kunna behöfva att pantförskrifva jemväl jordegendom på landet, meri hädanefter ovilkorligen skola ställa sig under den centrala inrättningens förmynderskap, utan afseende på, om de finna densamma ändamålsenligt organiserad eller icke, och till följd deraf komma att blifva bättre eller sämre förvaltad; utan afseende på, om en enskild förening eller bolag kan vara i tillfälle att förskaffa sig lån på billigare vilkor, än de som genom Central-banken kunna åstadkommas, och slutligen utan afseende derpå, om de enskilda bolagens behof af lån mot pantförskrifning jemväl af jord på landet äro förenade med sådana omständigheter, som alls icke passa in i Central-bankens endast för de vanliga Provineial-hypotheks-föreningarne afsedda reglementariska föreskrifter.
Nu anförda betänkligheter hafva för mig synts vara af så stor vigt, att jag ej kan undgå att föreslå, det förutnämnda i §§ 1 och 2 föreslagna tvångs-föroskrifter, äfvensom hela § 5, mätte ur författningen utgå.
Vid § 4 Uti denna § hafva Utskotten föreslagit att Statsverket skall till grundfond för allmänna Uypotheks-banken öfverlemna obligationer till ett värdebelopp af (högst) åtta millioner R:dr Riksmynt.
Emot detta beslut alt för en obestämd framtid och snart sagdt oåterkalleligt låta Staten mer eller mindre gå i borgen för enskilda bolags lånetransaktioner, kan jag icke heller undgå att anmäla min reservation, om än med föga hopp om framgång emot det mägtiga föreställnings - 16 Summans.
Stats- och Banko-Utskotlets Utlåtande M 24, sätt, som för ögonblicket synes vara det öfvervägande, och de intressen som anse sig draga fördel af Statens medverkan.
Men i alla händelser kan och bör grundfondsobligationernas belopp åtminstone inskränkas.
Enligt § 13 i förslaget få dessa obligationer icke användas till anskaffande af medel för Bankens utlåningar, utan endast såsom en säkerhels-utväg, der det oundvikligen erfordras antingen vid Bankens utredning, eller till honorerande of utgifna förbindelser vid fördröjda inbetalningar från någon förening, och i saknad af andra medel.
Enligt § 14 är ytterligare stadgadt, att återköp af stats-obligationerna skall så skyndsamt som möjligt cga rum, och i andra §§ ytterligare försigtighetsmått emot ett mera utsträckt användande af grundfonden föreskrifna.
1 följd häraf har också vid öfveriäggningen inom Utskotten den ulan tvifvel liktiga lanken varit allmänt gällande, alt ifrågavarande grundfond endast undantagsvis och sällan till mer än några hundratusen R:dr, men aldrig utöfver ett pär millioner skall komma att anlitas.
Af denna orsak har jag ansett alt man icke onödigtvis bör fastställa grundfonden till så stort belopp, utan föreslagit densamma till högst fyra millioner, men har, vid närmare begrundande, trott mig ulan misstag komma till den slutsatsen, att tre millioner redan är dubbelt mer än någonsin kan behöfva alt tagas i anspråk, och hvilket belopp jag alltså föreslår, i händelse Staten nödvändigt skall inblandas i denna affär.
Jag reserverar mig således mot Utskottets tillstyrkaude i denna punkt, såsom för saken öfverflödigt och för Staten åtminstone icke af något gagn.
Något annat skäl till grundfondens anslående så mångdubbelt utöfver det behöfliga, har jag icke heller hört anföras, än att åtta millioner hafva en bättre klang än fyra.
Men de, som spekulera på låns meddelande, taga sannolikt tillräcklig kännedom af reglementet och af de säkerheter, som hvarje förening är pligtig att erbjuda samt af lånevilkoren, för att finna, att, med den begränsning som är satt för grundfondens användande, fyra millioner göra samma nytta som åtta för det afsedda ändamålet.
För Statens kredit äler måste det vara bättre att hafva bundit blott tre millioner, än åtta.
Jag tror icke att detta kan förnekas.
Vid § 6, som innehåller all llypolheks-banken skall öppna sin verksamhet, så snart en Hypotheks-förening till inträde deruti sig anmält och bestämt beloppet af sin inträdessumma.
För att kunna bedöma verkan af denna §:s innehåll, bör den jemföras med §§ 19 och 20, som handla om revision och allmän bolagsstämma.
Uti § 19 stadgas alt, så länge ej flere än en Hypotheks-förening i Banken ingått såsom delegare, må densamma utse två Revisorer, och uti § 20 att hvarje förening bör till den allmänna bolagsstämman sända tre ombud äfvensom att Revisorerne, så vidt ske kan, dervid böra vara tillstädes.
Som det nu ingenstädes står förbjudet att Revisorerne äfven kunna vara bland de tre ombuden, så kan det, i fall Banken öppnar sin verksamhet så snart en förening deruti ingått, hända, alt dessa tre personer jemte det utaf Riksgälds-kontoret utsedda ombud och Bank-styrelsens ledamöter komma att utgöra hela bolagsstämman.
Styrelsen har således absolut pluralitet Sammans.
Stats- och Banko-Utskottets Utlåtande M 24. 47 i alla de mål, som angå beslut om åtgärder hvilka skola vidtagas för framtiden.
I frågor, som angå decharge för Styrelsen, val af Styrelse-ledamöter och Revisorer samt arfvoden för Styrelsens ledamöter och i hvilka, enligt § 22, Styrelsens ledamöter ej få deltaga, fattas beslut af fyra person-er, och om bland dem rösterna för tvänne skiljaktiga meningar blifva lika, finnes ingen, som kan afgöra, enär derom intet är bestämdt och Ordföranden i Styrelsen ej får deltaga i sådana mål.
Derföre, om det också är sannolikt, att mer än en Hypothcks-förening snart kan blifva sinnad alt upptaga nytt lån och af sådan anledning ingår i Hypotheks-banken, synas nyss nämnda betänkligheter föranleda behofvet af den förändring, antingen att minst tvänne Hypotheks-föreningar böra hafva ingått i Banken innan den öppnar sin verksamhet, eller ock att om blott en förening är delegare deruti, denna då sänder flera ombud.
Det förstnämnda alternativet synes vara att föredraga, enär ett bland vilkoren för att Hypotheks-banken skall kunna göra den nytta, som åsyftas dermed, mäste vara att denna Bank icke må behöfva upptaga alltför många särskilda lån, på sätt som hittills skett genom Hypotheks-föreningarnes särskilda operationer och hvilket är den olägenhet, som man just vill söka undvika genom den centrala inrättningens stiftande, ehuru förenadt med en något ökad förvaltningskostnad, som delegarne måste vidkännas.
Denna sistnämnda omständighet synes också böra tagas i betraktande.
Vid g 18 angående Hypotheks-bankens Styrelse anmärkes, att en Styrelse af fem ledamöter, bland hvilka blott tre behöfva vara tillstädes för att fatta beslut, synes vara ett alltför ringa antal, och en alltför stor och okontrollerad magt i af seende på underhandlingen om lån af stora summor för andras räkning, lagd i dessa få händer, i fall många föreningar komma att anlita Banken och Rikets Ständer mot förmodan skulle bifalla Utskottens tillstyrkan att de dertill skola tvingas.
Jag reserverar mig derföre i denna punkt och föreslår att så snart mer än en Hypotheks-förening anmält sig att vilja i Banken ingå, skall för hvarje ny delegares tillkomst Styrelsen ökas med två nya ledamöter utöfver de tre först valde, intill dess hela antalet af de ifrån löreningarne valde uppgått till sju.
I händelse Rikets Ständer skulle finna alt vigten af en ömsesidig kontroll inom
Styrelsen tillräckligt öfverväger betänkligheten af att nödgas betala arfvode till några flera Styrelse-ledamöter, för att påkalla en förändring i den af mig föreslagna riktning, så lärer, såväl med afseende på denna som anmärkningar i flere andra punkter, en återremiss erfordras, hvarföre jag icke heller anser nödigt att framställa ett förslag till förändrad redaktion af § 18 närmare än nu blifvit antydt.
Såsom en särskild förklaring öfver anledningen, hvarföre jag icke kunnat instämma uti Utskottens tillstyrkande, att genom lag tvinga alla enskilda föreningar, som vilja pantförskrifva jord, att ställa sig under Hypotheks bankens förmynderskap, hemställes huruvida icke ett motiv som hufvudsakligen föranledt Utskotten, likasom förut de Kommitterade, att framställa denna åsigt, varit en nog öfverdrifven föreställ - Sammans.
Stats- och Banko Utskottets Utlåtande M 24. ning orin ofördelaktigheten af de särskilda föreningarnes iånetransaktioner och af de mänga särskilda lånens noterande i Hamhurger-tidningarne; en olägenhet hvilken dock lärer komma att ega rum äfven med Hypotheks-bankens lån och till en viss grad med samma följder, om dessa lån varda upptagna i särskilda serier, allt efter som behofvet deraf anmäics.
I detta afseende torde följande omständigheter förtjena uppmärksamhet:
Uti Hamburg noterades sednast den 16 i denna månad, enligt Liste der Börsenhalle för samma dag, de Svenska hypotheks-lånen med 4 procents ränta, som följer: Östgötha Hypolheks-förenings 93V4 procent
Dito andra serien . . 843/, » Wexiö
Dito 88 »
Dito Dito andra serien . 87 V4 » Wermlands Dito , . 88 »
Dito Dito andra serien . . 85 » Örebro Dito • • . 88 d
Dito andra serien .
. 85 » Göteborgs Dito . . 88 »
Dito Dito andra serien .
. 85 » MälareprovinsernasDito 85V2 » Skånska Dito . . • . 86% »
Denna notering är visserligen låg, om man jemför den med hvad som betalas fö: statslån från åtskilliga andra länder; men den rälta jemförelsepunkten måste här vara den Svenska Statens egna lån.
Det befinnes då, att å det under sista riksdag upptagna jernvägs-lånet uppgår den årliga ränte- och amorterings-afgiften med alla kostnader, om beräknadt efter 100 i kapital, till i det allranärmaste öfver eller under 5% procent, eller, om en procent afräknas för amorteringen, sjelfva ränteomkostnaden till 45/6 procent.
Då nu noteringen af ofvannämnda 12 särskilda fyra procents hypotheks-Iån i medeltal är 87u/12 procent, hvarifrån dock bråkdelen gerna kan utelemnas, så skulle detta, efter en kapital-beräkning, motsvarande 4% procent ränta, gifva en notering af (4 : 4%
En annan jemförelsegrund gifver det allmänna penningepriset här i landet.
Då för närvarande fem procent i allmänhet anses för en billig ränta, till hvilken penningar knappt kunna erhållas på kortare tid, men en afgäld af fem för hundra är Sammans.
49 iir lika stor som af fyra för åttatio, så följer häraf, att allt hvad ett fyra procents lån betalas med mer iin 80 skulle i marknaden inom landet anses fördelaktigt. o Slutsatsen häraf öfverlemnas åt enhvar att sjelf göra; för mig liar den visat sig vara, att det icke står så illa till med de enskilda föreningarnes kredit, och således icke heller med möjligheten för dem att besörja sina egna angelägenheter, som man vid läsningen af Herrar Kommitlerades Betänkande blifver frestad att antaga.» af Riksdags-fullmägtigen Nils Svensson från Christianstads län, emot den föreslagna öfverflyttningen till Hypotheks-banken af Riks-bankens landtfastighets-fond. llih till It.
Prat. 1859 & 1800.
4 Samt. 2 Afd. 12 Hafi. 7 STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOIL BECHMAN, 1860.
Besv- och Ekon.-Vt.skottets Betänkande N:o 25. 1 JW *5.
Ank. till Exp.-Utsk. den 30 Aug. 1860, kl. 1 e. na.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om statsanslag för anläggning af åtskilliga telegr af-linien inom riket.
Motioner i dessa ämnen äro väckte inom Vällofliga Borgare-Ståndet af dels Herr Brun, dels Herr Berger, och inom Hedervärda Bonde-Ståndet af dels Paul Andersson från Jemtlands län dels Per Eriksson frän Wermlands län.
Herr Brun och Paul Andersson hafva erinrat om nyttan af den elektriska Telegrafen, och hurusom densamma med sällspord raskhet tillgodokommit alla län i riket, med undantag blott af Jemtlands.
Då man hade sig bekant, att bade Telegraf-styrelsen och Regeringen önskade en telegraf-förbindelse med Jemtland och öfver detsamma med de nordliga, för handeln vigtiga Norska hamnarne, så hade provinsen hittills tåligt afbidat den tid, då telegrafnätet kunde komma att dit utsträckas; men sedan nu mera en utredning blifvit gjord, hvarigenom för lång tid all utsigt blifvit tillintetgjord, att medel till telegraf-förbindelsen med Jemtland, skulle kunna erhållas ur Handels- och Sjöfartsfonden, hvilken hittills ensam bekostat hela telegrafnätet; samt. på grund af berörde utredning, Kongl. Maj:t under den 23 Mars detta år i nåder förklarat
Telegraf-styrelsens förnyade underdåniga framställning, om inrättande af telegraf-linie emellan Sundsvall och Östersund icke kunna bifallas, så återstode nu ej annan utväg att fä Jemtlands mer och mer kännbara, behof af telegraf-förbindelse afhjelpt, än att dertill erhålla statsanslag.
1 sådant ändamål åberopade motionärerne, utur det yttrande, hvarigenom
Telegrafstyrelsen sig utlåtit angående samtlige ifrågaställde nya telegraf-linier, hvaraf den frän Sundsvall till Östersund beräknats kosta 75,000 R:dr Runt, följande Telegrafstyrelsens ord: ”Bland de föreslagna telegraf-linierna, lärer det väl knappt vara någon, som kan anses vara mera af ett oafvisligt behof påkallad, än den, hvilken skulle ät det aflägsna och i afseende på kommunikations-anstalter vanlottade Jemtland, bereda tillfälle till telegrafiskt meddelande med öfriga orter i riket.
Provinsens flere gånger uttalade behof af ett dylikt korrespondens-medel, synes Telegraf-styrelsen en iBih. till R.
Fröt. 1859 & 1860. 4 Sami. 2 Afd. 13 Höft. 1 2 Sammansatta Stats- samt.
Allm.- Bern.- och Ékon.-Utskottets Betänkande N:'ö
É3. samt böra verka till telegraf-ledningarnes utsträckande till östersund, den emla Läns-residensstad i riket, hvilken nu mera är i saknad af hvarje sådan slags inrättning, äfven om sådant icke kunde ske. utan fara för att afkastningen af denna linie, icke skulle förslå till betäckande af utgifterne för dess underhåll.
Men om också icke någon särdeles liflig korrespondens emellan Jemtland och öfriga orter i riket kan vara att påräkna, är det dock att antaga, att denna linie, vidare utsträckt till Norska gränsen, — derför kostnaden är beräknad till omkring 49,000 R:dr. — och derifrån fortsatt tili Levanger och Trondhjem, skall komma att i framtiden lemna en icke så obetydlig afkastning, samt så väl för allmänheten sorn för Telegraf-verket blifva af mycket gagn. såsom en behöflig och väl belägen ytterligare förbindnings-linie emellan Svenska och Norska Telegraf-verken.
Telegrafstyrelsen har också upprepade gånger fått från Norska Telegraf-direktionen emottaga uppmaningar att söka verka för utförandet af denna, redan för några år sedan ifrågaställa telegrafanläggning, hvilken, sedan förbindelsen emellan Svenska och Ryska Telegraf-verken blifvit åvägabragt öfver Torneå eif, får en ökad betydelse, såsom befordrande transito-korrespondenser emellan Norrige och Ryssland.”
Till dessa skäl hafva motionärerne lagt, att Jemtlands fåtaliga befolkning, likasom dess jord- och bergs-bruk vore i stark tillvext; att handeln derstädes mer och mer sträfvade att öfvergå till ett sjelfständigt, tidsenligt ordnadt yrke, lemnande jordbrukaren åt sina naturliga sysselsättningar och åt dessa en lönande afkomst, genom stora, under arbete varande väg- och vatten-kommunikationer, som erbjödo lättade tillfällen för varubytet: samt att en nybildad bankinrättning lofvadé att fylla bristen på omsättningsmedel för den tilltagande rörelsen; och hafva motionärerne anfört, att dä, uti förut omförmälde kostnad af 75,000 R.dr för telegraf-linien frän Sundsvall till östersund, ingär värdet af sjelfva telegraftråden till ett belopp af omkring 9,000 R:dr, men Telegraf-styrelsen i lager innehade tråd tillräcklig både för Jemtlands-linien och andra, som i närmaste framtiden kunde ifrågakomma att utföras, ett statsanslag af 66,000 Kalr följaktligen skulle blifva tillräckligt för anläggande af linien tili Östersund, derest tillika redan befintlig tråd dertill linge användas.
Under antagande häraf och att liniens fortsättning från Östersund till Norska gränsen, ehuru på flera skäl af stor vigt, icke för närvarande eller annorledes, än samtidigt med anläggning på Norska sidan af en mötande linie från Trondhjem och Levanger, kan ifrågakomma, hemställde motionärerne att, i statsanslag för anläggande af elektrisk telegraf emellan städerna Sundsvall och Östersund, nu måtte af Rikets Ständer beviljas ett belopp af 66,000 R:dr, att utgå i den mån ett skyndsamt utförande af denna telegraf-linie kunde tillvägabringas.
Herr Berger har anfört, hurusom fråga länge varit väckt samt önskningar framställde, om anläggning af telegraf-linier dels emellan Carlstad och Filipstad, dels emellan Carlstad och Arvika.
Den stora vigt och nytta, dessa telegraf-linier skulle medföra, hade mer än en gång varit vitsordadt ocherkändt, och sednast hade Styrelsen för Telegraf-verket kraftigt förordat dessa linier vid den framställning i ämnet, sorn nyligen varit föremål för Kongl. Maj:ts pröfning.
Men dä Kongl. Maj:t, på den grund att nödiga medel saknades, i nåder förklarat sig förhindrad, att lemna bifall till dessa linier, hemställde motionären, att Rikets Ständer måtte särskildt anslå medel för dessa två telegraf-liniers anläggning, hvartill skulle erfordras, för linien från Carlstad till Filipstad 26,225 R:dr, och för linien från Carlstad till Arvika 32,500 R:dr.
Per Eriksson har ej blott förordat de telegraf-linier, som finnas i Herr Bergers motion omförmälda, utan jemväl påyrkat telegraf-liniens utdragande från Ar - Sammansatta Stats- samt Allm.
Best'.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 25. o vika mot Kongsvinger tili Norska gränsen, samt andrqgit att en stor del af Vestra Wermlands bruksegare och Arvika köpings invånare i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhållit, om telegraf-förbindelses upprättande emellan Carlstad och Norska gränsen, med mellanstation i Arvika, hvarigenom för provinsens invånare skulle beredas en hastigare och innerligare förbindelse med Norige saint tillika en lättad skriftvexling med alla delar af fäderneslandet.
Ehuru Telegraf-styrelsen tillstyrkt (lenna linie och fastän denna telegraf-förbindelse i närmaste framtid ovilkorligen måste blifva en nödvändighet, synnerligast sorn, enligt förmodan, en telegraf-förbindelse med Finland, öfver Haparanda och Torneå, i är konung att kasta Rysslands och Finlands stora Norska korrespondens på gräns-stationen Wenersborg, sorn i sådant fall med dess enda träd pä Norige, omöjligt kunde expediera alla frän och till nämnda rike gående telegrammet’, länn sig Kongl. Majit dock ej för närvarande kunna lemna sitt nådiga bifall tili denna ansökning, enär Handels- och Sjöfartsfonden, från hvilken hittills alla anslag till Telegraf-verket utgått, enligt officiel» uppgifter, vore sä hardt anlitad, att densamma under de närmaste 4 å 5 åren, ej utan genom användande af kapital-inbetalningarne kunde, lemna medel för nämnde anvisningar.
Såväl nu ifrågavarande linie, som den emellan Carlstad och Filipstad skulle jemväl hafva ett särdeles lifvande inflytande å Wermlands stora jernoch trävaru-marknad, enär Wermlands bergslag skulle genom dem komma i en mera snabb och direkt förbindelse med landets båda största affärs-städer, Stockholm oell Göteborg, i hvilkas intresse dessa telegraf-förbindelser äfven mäste på det närmaste ingå.
Såsom ytterligare stöd för dessa båda liniera snaraste anläggande, har motionären tillagt, att kostnaden möjligen nu skulle i ej sä obetydlig mån minskas, enär Telegral-styrelsen hade anbud på stolpar, fritt levererade vid Wenerns strand, för 55 öre riksmynt stycket, ett pris som, om man äfven tillägger fraktkostnaden till anläggningsorterna, vida understege det annars vanliga; — att den i är skedda indr agn ingen i Telegraf-verkets tjenstemanna-personai, inedgåfve Filipstads och Arvikas stationers öppnande, utan den nuvarande telegraf-personalens ökande, och att således, efter gällande allönings-stat, endast 600 R:dr Runt eller skilnaden i lönen mellan Assistent och Kommissarie-graden för 2:ne tjenstemän, komme att för båda stationerne tillsammans erfordras ärligen för den egentliga tjenstgöringens bestridande; samt slutligen, hvad Arvika-linien beträffade, att i Norige föreslagits nedläggande af en kabel emellan nämnda rike. och Jutland, men att genom Arvikaliniens öppnande den nu i Wenersborg varande stockning af telegrammer under vår- och höstmånaderne skulle upphöra, hvarigenom den största skyndsamhet i befordringen af Norska telegrammer skulle kunna ega. rum, kabeln emellan Norige och Jutland blefve onödig, och Svenska Telegraf-verkets inkomster blifva underkastade den minskning af 16 ä 20,000 R:dr Runt ärligen, som eljest blefve en säker följd af den föreslagna kabelns nedläggande.
Genom Arvika-liniens anläggning möjliggjordes jemväl en af flere ändra motionärer föreslagen portoreform, ty utan minskning af göromålen i Wenersborg, läge alltid denna station till hinder för alla andra stationer och stängde under den brådaste tiden, linien helt och hållet för dessa, för kanske halfva dagar, hvilket ännu mer blefve händelsen om, genom nedsättning i portot, telegraf-korrespondensen skulle tillvexa.
Deremot, om Norska korrespondensen delades emellan Carlstad och Wenersborg, komme denna olägenhet till största delen att försvinna och skriftvexlingens hastighet, äfven med ett mångdubbladt antal af telegrammer. blefve motsvarande allmänhetens billiga for - 4 Sammansatta Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o25. dringar; varande kostnaden tor telegraf-liniens utdragande frän Arvika till Norska gränsen, af Telegraf-styrelsen uppgifven till 15,750 R:dr R:mt.
Utskottet har tagit kännedom om de handlingar hvilka vid den föregående behandlingen af dessa frågor blifvit framlagde, och hvilka föranledt Kongl.
Maj:ts nådiga beslut den 23 sistlidne Mars, hvarigenom, i anseende till bristande tillgäng
Eiå disponibla medel, framställningarne om anläggning af nu ifrågavarande telegrafedningar förklarats icke kunna för härvarande bifallas.
Utskottet har dervid genom den utredning, sorn Konvoj-kommissariatet, uti dess underdåniga utlåtande i ämnet den 2 sistlidne Mars, lemnat af Konvoj-kassans ställning, erfarit att ej förr än år 1863, och äfven dä endast vilkorligt samt med anlitande af kassans hufvudstol, medel till nu ifrågavarande utgifter skulle kunna ä bemälde kassa anvisas.
Några allmänna medel till betäckande af kostnaden för de föreslagne nya telegraf-linierne, lära således ej kunna ifrågakomma att annorledes anskaffas, än genom för ändamålet anvisande särskilda statsanslag.
Men Utskottet tror sig med skäl böra ifrågasätta, huruvida beträdandet af en sådan ny väg, som den, att bevilja statsanslag till anläggande af telegraf-ledningar, verkligen vore välbetänkt och icke måhända skulle inleda Statsverket i allt för kännbara kostnader.
Telegraf-verket har redan af Konvoj-kassan, den allmänna fond med hvars ändamål sådant kan öfverensstämma, erhållit och torde fortfarande kunna motse ansenliga tillskott.