Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Låt dina hand vara mig biståndiga; ty jag hafver utkorat dina befallningar.
Herre, jag längtar efter din salighet, och hafver lust till din lag.
Låt mina själ lefva, att hon må lofva dig, och dine rätter hjelpa mig.
Jag är såsom ett villfarande och borttappadt får; sök din tjenare, ty jag förgäter icke din bud.
En visa i högre choren.
Jag ropar till Herran i mine nöd, och han bönhörer mig.
Herre, fräls mina själ ifrå lögnaktiga munnar, och ifrå falska tungo.
Hvad kan den falska tungan göra dig?
Och hvad kan hon uträtta?
Hon är såsom ens väldigs skarpe pilar, såsom eld i enebärsträ.
Ve mig, att jag en främling är ibland Mesech; jag måste bo ibland Kedars hyddor.
Det varder mine själ långt att bo när dem, som friden hata.
Jag håller frid; men när jag talar, så taga de till att örliga.
Jag lyfter min ögon upp till bergen, ifrå hvilkom mig hjelp kommer.
Min hjelp kommer ifrå Herranom, den himmel och jord gjort hafver.
Han skall icke låta din fot slinta; och den dig bevarar, han sofver icke.
Si, den som Israel bevarar, han är icke sömnog eller sofver.
Herren bevarar dig; Herren är din skygd öfver dina högra hand;
Att solen icke skall skada dig om dagen, eller månen om nattena.
Herren bevare dig för allt ondt; han bevare dina själ.
Herren bevara din utgång och ingång, ifrå nu och i evighet.
En visa Davids i högre choren.
Jag glädes i det mig sagdt är, att vi skole gå in uti Herrans hus;
Och att våre fötter skola stå i dinom portom, Jerusalem.
Jerusalem är bygdt, att det skall vara en stad, der man tillsammankomma skall;
Dit slägterna uppgå skola, nämliga Herrans slägter, till att predika Israels folke, till att tacka Herrans Namne.
Ty der äro satte stolar till doms, Davids hus stolar.
Önsker Jerusalem lycko; dem gånge väl, som dig älska.
Frid vare innan dina murar, och lycka i dina palats.
För mina bröders och fränders skull vill jag dig frid önska.
För Herrans vår Guds hus skull vill jag ditt bästa söka.
Jag lyfter min ögon upp till dig, du som i himmelen sitter.
Si, såsom tjenarenas ögon uppå deras herrars händer se; såsom tjenarinnones ögon uppå sine frues händer; alltså se vår ögon uppå Herran vår Gud, tilldess han oss nådelig varder.
Var oss nådelig, Herre, var oss nådelig; ty vi äre fast fulle med föraktelse.
Fast full är vår själ af de stoltas begabberi, och de högfärdigas föraktelse.
Om Herren icke med oss vore; så säge Israel.
Om Herren icke med oss vore, när menniskorna sig emot oss sätta,
Så uppsvulge de oss lefvande, då deras vrede sig öfver oss förgrymmar; Så fördränkte oss vatten; strömmar ginge öfver våra själar; Vatten ginge allt för högt öfver våra själar; Lofvad vare Herren, att han icke gifver oss till rofs uti deras tänder.
Vår själ är undkommen, såsom en fogel ens foglafängares snaro; snaran är söndergången, och vi äre löse.
Vår hjelp står i Herrans Namn, den himmel och jord gjort hafver.
De som hoppas uppå Herran, de skola icke falla, utan evinnerliga blifva, såsom det berget Zion.
Omkring Jerusalem äro berg; och Herren är omkring sitt folk, ifrå nu och i evighet.
Ty de ogudaktigas spira skall icke blifva öfver de rättfärdigas hop; på det de rättfärdige icke skola uträcka sina hand till orättfärdighet.
Herre, gör väl vid dem som gode och fromhjertade äro.
Men de som afvika uppå deras vrånga vägar, dem skall Herren bortdrifva med de ogerningsmän.
Men frid vare öfver Israel.
När Herren Zions fångar lösandes varder, så skole vi varda såsom drömmande.
Då skall vår mun full med löje varda, och vår tunga full med fröjd: då skall man säga ibland Hedningarna: Herren hafver gjort stor ting med dem.
Herren hafver gjort stor ting med oss; dess äre vi glade.
Herre, vänd vårt fängelse, såsom du de strömmar söderut uttorkat hafver.
De som med tårar så, skola med glädje uppskära.
De gå åstad och gråta, och bära ut ädla säd; och komma med glädje, och bära sina kärfvar.
En visa Salomos, i högre choren.
Om Herren icke bygger huset, så arbeta de fåfängt, som derpå bygga; om Herren icke förvarar staden, så vaka väktarena fåfängt.
Det är fåfängt, att I bittida uppstån, och sent gån till hvilo, och äten edart bröd med sorg; ty han gifver det sina vänner, vid de sofva.
Si, barn äro en Herrans gåfva, och lifsfrukt är en skänk.
Lika som skott uti en stark mans hand, så äro ock de unge dränger.
Säll är den som sitt koger af dem full hafver; de komma icke på skam, då de med sina fiendar handla i portenom.
Säll är den som fruktar Herran, och på hans vägar går.
Du skall föda dig af dina händers arbete; säll äst du, och väl är dig.
Din hustru skall vara såsom ett fruktsamt vinträ, allt omkring i ditt hus; dine barn såsom oliveqvistar kringom ditt bord.
Si, alltså varder välsignad den man, som Herran fruktar.
Herren skall välsigna dig af Zion, att du skall få se Jerusalems välfärd, i alla dina lifsdagar;
Och skall få se din barnabarn; frid öfver Israel!
De hafva ofta trängt mig, allt ifrå min ungdom; så säge Israel;
De hafva ofta trängt mig, allt ifrå min ungdom; men de vordo mig icke öfvermägtige.
De plöjare hafva plöjt på min rygg, och dragit sina fårar långa.
Herren, som rättfärdig är, hafver de ogudaktigas rep afhuggit.
att på skam komma måtte och tillbakavända, alle de som Zion hätske äro.
att de måtte vara såsom gräs på taken, hvilket förtorkas, förr än det uppskärs;
Af hvilkom skördemannen icke uppfyller sina hand, ej heller han, som binder kärfvarna, sin famn; Och de, som framom gå icke säga: Herrans välsignelse vare öfver eder; vi välsigne eder i Herrans Namn.
Utu djupen ropar jag till dig, Herre.
Herre, hör mina röst; låt din öron akta uppå mins böns röst.
Om du, Herre, vill tillräkna synderna, Herre, ho kan blifva beståndandes?
Ty när dig är förlåtelse, att man skall frukta dig.
Jag vänter efter Herran; min själ vänter, och jag hoppas uppå hans ord.
Min själ vänter efter Herran, ifrå den ena morgonväkten till den andra.
Israel hoppes uppå Herran; ty när Herranom är nåd, och mycken förlossning när honom.
Och han skall förlossa Israel ifrån alla hans synder.
Herre, mitt hjerta.
är icke högfärdigt, och mina ögon äro icke stolta; och jag vandrar icke i stor ting, de mig för höge äro.
När jag icke satte och stillte mina själ, så vardt min själ afvand, såsom en ifrå sine moder afvand varder.
Israel hoppes uppå Herran, ifrå nu och i evighet.
Tänk, Herre, uppå David, och uppå allt hans lidande;
Hvilken Herranom svor, och lofvade dem mägtiga i Jacob: Jag vill icke gå i mins hus hyddo, eller lägga mig på mine sängs lägre; Jag vill icke låta mina ögon sofva, eller mina ögnalock sömnoga vara; Tilldess jag må finna ett rum för Herranom, till en boning dem mägtiga i Jacob.
Si, vi höre derom i Ephrata; vi hafve funnit det på skogsmarkene.
Vi vilje gå in uti hans boningar, och tillbedja inför hans fotapall.
Herre, statt upp till dina ro, du och din magts ark.
Låt dina Prester kläda sig med rättfärdighet, och dina heliga glädja sig.
Tag icke bort dins smordas regemente, for din tjenare Davids skull.
Herren hafver svorit David en sannan ed, der skall han intet ifrå träda: Jag skall sätta dig dins lifs frukt uppå din stol.
Om dina barn hålla mitt förbund, och min vittnesbörd, som jag dem lärandes varder, så skola ock deras barn sitta på dinom stol evinnerliga.
Ty Herren hafver utvalt Zion, och hafver lust till att bo der.
Detta är min hvila evinnerliga, här vill jag bo; ty här behagar mig väl.
Jag vill välsigna dess spis, och gifva dess fattigom bröd nog.
Dess Prester vill jag bekläda med salighet, och dess helige skola glädja sig.
Dersammastäds skall uppgå Davids horn; jag hafver tillredt minom smorda ena lykto.
Hans fiendar vill jag bekläda med skam; men öfver honom skall hans krona blomstras.
Si, huru godt och lustigt är det, att bröder bo endrägteliga tillsammans;
Såsom kosteligit balsam är, det af Aarons hufvud flyter neder i allt hans skägg, det nederflyter uppå hans kläder; Såsom Hermons dagg, och den på Zions berg nederfaller; ty dersammastäds lofvar Herren välsignelse och lif till evig tid.
Si, lofver Herran, alle Herrans tjenare; I som stån om nattena i Herrans hus.
Lyfter edra händer upp i helgedomenom, och lofver Herran.
Herren välsigne dig af Zion, den himmel och jord gjort hafver.
Lofver Herrans Namn; lofver, I Herrans tjenare;
I som stån i Herrans hus, uti vår Guds gårdar.
Lofver Herran, ty Herren är god; lofsjunger hans Namn, ty det är ljufligit.
Ty Herren hafver utvalt sig Jacob; Israel till sin egendom.
Ty jag vet, att Herren är stor; och vår Herre för alla gudar.
Allt det Herren vill, det gör han, i himmelen, på jordene, i hafvet, och i all djup;
Den der låter skyarna uppgå af jordenes ända; den der ljungelden gör, samt med regnet; den der vädret utu hemlig rum komma låter; Den der förstfödingen slog uti Egypten, både af menniskor och af boskap; Och lät sina tecken och under komma öfver dig, Egypti land, öfver Pharao och alla hans tjenare; Den mång folk slog, och drap mägtiga Konungar: Sihon, de Amoreers Konung, och Og, Konungen i Basan, och all Konungarike i Canaan; Och gaf deras land till arfs, till arfs sino folke Israel.
Herre, ditt Namn varar i evighet; din åminnelse, Herre, varar förutan ända.
Ty Herren skall döma sitt folk, och vara sina tjenare nådelig.
De Hedningars gudar äro silfver och guld, med menniskors händer gjorde.
De hafva öron, och höra intet, och ingen ande är i deras mun.
De som sådana göra, äro lika så; alle de som hoppas på dem.
Israels hus lofve Herran; lofver Herran, I af Aarons hus.
I af Levi hus, lofver Herran; I som frukten Herran, lofver Herran.
Lofvad vare Herren af Zion, den i Jerusalem bor.
Tacker Herranom, ty han är god; ty hans godhet varar evinnerliga.
Tacker alla gudars Gudi; ty hans godhet varar evinnerliga.
Tacker alla herrars Herra; ty hans godhet varar evinnerliga.
Den stor under gör allena; ty hans godhet varar evinnerliga.
Den himlarna skickeliga gjort hafver; ty hans godhet varar evinnerliga.
Den jordena på vatten utsträckt hafver; ty hans godhet varar evinnerliga.
Den stor ljus gjort hafver; ty hans godhet varar evinnerliga.
Solena till att förestå dagenom; ty hans godhet varar evinnerliga.
Månan och stjernorna till att förestå nattena; ty hans godhet varar evinnerliga.
Den Egypten slog på deras förstfödingar; ty hans godhet varar evinnerliga.
Och utförde Israel ifrå dem; ty hans godhet varar evinnerliga.
Med väldiga hand och uträcktom arm; ty hans godhet varar evinnerliga.
Den röda hafvet skifte i två delar; ty hans godhet varar evinnerliga.
Och lät Israel derigenom gå; ty hans godhet varar evinnerliga.
Den Pharao och hans här i röda hafvet störte; ty hans godhet varar evinnerliga.
Den sitt folk förde genom öknena; ty hans godhet varar evinnerliga.
Den stora Konungar slog; ty hans godhet varar evinnerliga;
Och drap mägtiga Konungar; ty hans godhet varar evinnerliga: Sihon, de Amoreers Konung; ty hans godhet varar evinnerliga: Och Og, Konungen i Basan; ty hans godhet varar evinnerliga.
Och gaf deras land till arfs; ty hans godhet varar evinnerliga.
Till arfs sinom tjenare Israel; ty hans godhet varar evinnerliga.
Ty han tänkte på oss, då vi undertryckte voro; ty hans godhet varar evinnerliga.
Och förlossade oss ifrå våra fiendar; ty hans godhet varar evinnerliga.
Den allo kötte mat gifver; ty hans godhet varar evinnerliga.
Tacker Gudi af himmelen; ty hans godhet varar evinnerliga.
Vid de älfver i Babel såte vi och grete, då vi på Zion tänkte.
Våra harpor hängde vi på pilträ, som der äro.
Ty der bådo de oss sjunga, som oss fångna höllo, och i vår gråt glade vara: Sjunger oss ena af Zions Visor.
Huru skulle vi sjunga Herrans viso i främmande land?
Om jag förgäter dig, Jerusalem, så varde min högra hand förgäten.
Min tunga låde vid min gom, om jag icke tänker uppå dig; om jag icke låter Jerusalem min högsta glädje vara.
Herre, mins uppå Edoms barn, på Jerusalems dag; de der säga: Slår ned, slår ned i grund.
Du förstörda dotter Babel, säll är den dig vedergäller, såsom du oss gjort hafver.
Säll är den, som dina unga barn tager, och slår dem emot stenen.
Davids.
Jag tackar dig af allo hjerta; inför gudarna vill jag lofsjunga dig.
Jag vill tillbedja emot ditt helga tempel, och tacka dino Namne för dina godhet och trohet; ty du hafver gjort ditt Namn härligit öfver all ting, genom ditt ord.
När jag åkallar dig, så bönhör mig, och gif mine själ stora kraft.
Herre, alle Konungar på jordene tacka dig, att de höra dins muns ord;
Och sjunga på Herrans vägom, att Herrans ära stor är.
Ty Herren är hög, och ser uppå det nedriga, och känner de högmodiga.
fjerran.
Om jag midt i ångest vandrar, så vederqvicker du mig, och räcker dina hand öfver mina fiendars vrede; och hjelper mig med dine högra hand.
Herren skall göra der en ända uppå för mina skuld; Herre, din godhet är evig; förlåt dock icke dina händers verk.
Herre, du utransakar mig, och känner mig.
Ehvad jag sitter eller uppstår, vetst du det; du förstår mina tankar fjerran.
Ehvad jag går, eller ligger, så äst du omkring mig, och ser alla mina vägar.
Ty si, det är intet ord på mine tungo, det du, Herre, icke allt vetst.
Du skaffar hvad jag både förr och efter gör, och håller dina hand öfver mig.
Sådana kunskap är mig för underlig, och för hög; jag kan icke begripat.
Hvart skall jag gå för dinom anda?
Och hvart skall jag fly för ditt ansigte?
Fore jag upp i himmelen, så äst du der.
Bäddade jag åt mig i helvete, si, så äst du ock der.
Toge jag morgonrodnans vingar, och blefve ytterst i hafvet,
Så skulle dock din hand der föra mig, och din högra hand hålla mig.
Om jag sade: Mörker må betäcka mig, så måste natten ock vara ljus omkring mig.
Ty ock mörkret är icke mörkt när dig, och natten lyser såsom dagen; mörkret är såsom ljuset.
Du hafver mina njurar i dine magt; du vast öfver mig i moderlifvet.
Jag tackar dig derföre, att jag underliga gjord är.
Underlig äro din verk, och det besinnar min själ väl.
Mine ben voro dig intet fördolde, då jag uti det hemliga gjord var; då jag skapad vardt nedre i jordene.
Din ögon sågo mig, då jag ännu oberedd var; och alla dagar voro uti dine bok skrefne, de ännu varda skulle, och ingen af dem kommen var.
Men huru kostelige äro för mig, Gud, dina tankar!
huru stort är deras tal!
Skulle jag räkna dem, så vorde de flere än sanden.
När jag uppvaknar, är jag ändå när dig.
Gud, att du dråpe de ogudaktiga, och de blodgirige ifrå mig vika måste.
Ty de tala om dig försmädeliga, och dine ovänner upphäfva sig utan sak.
Jag hatar ju, Herre, de som dig hata, och mig förtryter om dem, att de sig emot dig sätta.
Jag hatar dem med rätt allvar; derföre äro de mig hätske.
Utransaka mig, Gud, och få veta mitt hjerta.
Bepröfva mig, och förnim, huru jag menar det;
Och se till, om jag på enom ondom väg är, och led mig på den eviga vägen.
Fräls mig, Herre, ifrån onda menniskor; bevara mig för vrångvisa män;
De der ondt tänka i sin hjerta, och dagliga komma örlig åstad.
De hvässa sina tungo såsom en orm; huggormaförgift är under deras läppar.
Bevara mig, Herre, för de ogudaktigas hand.
Bevara mig för vrångvisa menniskor, de der tänka till att omstöta min gång.
De högfärdige sätta mig snaror, och utsträcka mig rep till nät, och gildra för mig vid vägen.
Men jag säger till Herran: Du äst min Gud; Herre, förnim mine böns röst.
Herre, Herre, min starka hjelp; du beskärmar mitt hufvud i stridstidenom.
Herre, låt icke dem ogudaktiga sitt begär; styrk icke hans onda vilja; de måtte högmodas deraf.
Det onda, der mine fiender om rådslå, falle uppå deras hufvud.
Han skall utskudda öfver dem ljungeld.
Han skall med eld slå dem djupt neder i jordena, så att de aldrig mer uppstå skola.
En ond mun skall ingen lycko hafva på jordene.
En vrångvis ond menniska skall förjagad och omstört varda.
Ty jag vet, att Herren skall uträtta dens eländas sak, och dens fattigas rätt.
Och skola de rättfärdige tacka dino Namne, och de fromme skola för ditt ansigte blifva.
Herre, jag ropar till dig, skynda dig till mig.
Förnim mina röst, när jag åkallar dig.
Min bön gälle inför dig såsom ett rökoffer; mina händers upphäfvande, såsom ett aftonoffer.
Herre, bevara min mun, och bevara mina läppar.
Böj icke mitt hjerta till något det ondt är, till att föra ett ogudaktigt väsende med de ogerningsmän; att jag icke äter af det som dem lyster.
Den rättfärdige slå mig vänliga, och straffe mig.
Det skall göra mig så godt, som balsam på mitt hufvud; ty jag beder städse, att de icke skola göra mig skada.
Deras lärare störte öfver en sten; så skall man då sedan höra mina läro, att hon lustig är.
Vår ben äro förströdd allt intill helvetet, såsom då en upprifver och uppkastar jordena.
Ty uppå dig, Herre, Herre, se min ögon.
Jag tröster uppå dig; bortkasta icke mina själ.
Bevara mig för den snaro, som de mig satt hafva, och för de ogerningsmäns gildre.
De ogudaktige falle med hvarannan uti sina egna nät; men jag gånge alltid framom.
En undervisning Davids, till att bedja, då han uti kulone var.
Jag ropar till Herran med mine röst, och beder Herran med mine röst.
Jag utgjuter mitt tal för honom, och gifver honom mina nöd före.
När min ande i ångest är, så låter du dig vårda om mig.
De sätta för mig snaror på vägen, der jag går.
Skåda på högra handena; och se, der vill ingen känna mig.
Jag kan icke undfly; ingen låter sig vårda om mine själ.
Herre, till dig ropar jag, och säger: Du äst mitt hopp, min del uti de lefvandes land.
Akta uppå min klagan; ty jag varder svårliga plågad.
Hjelp mig ifrå mina förföljare; ty de äro mig för mägtige.
För mina själ utu fångahuset, att jag må tacka ditt Namn.
De rättfärdige skola församla sig till mig, när du väl emot mig gör.
Herre, hör mina bön, förnim mina bön, för dina sannings skull; bönhör mig, för dina rättfärdighets skull.
Och gack icke till doms med din tjenare; ty för dig är ingen lefvandes rättfärdig.
Ty fienden förföljer mina själ, och sönderslår mitt lif till jordena.
Han lägger mig i mörkret, såsom de döda i verldene.
Och min ande är i mig bedröfvad; mitt hjerta är mig i mitt lif förtärdt.
Jag tänker uppå de förra tider; jag talar om alla dina gerningar, och säger af dina händers verk.
Jag uträcker mina händer till dig; min själ törster efter dig, såsom en torrjord.
Herre, bönhör mig snarliga, min ande förgås; göm icke ditt ansigte bort ifrå mig, att jag dem icke lik varder, som i kulona fara.
Låt mig bittida höra din nåd; ty jag hoppas på dig.
Kungör mig den väg, der jag uppå gå skall; ty mig trängtar efter dig.
Hjelp mig, Herre, ifrå mina fiendar; till dig hafver jag tillflykt.
Lär mig göra efter ditt behag; ty du äst min Gud.
Din gode Ande före mig på en jemn väg.
Herre, vederqvick mig, för ditt Namns skull; för mina själ utu nödene, för dina rättfärdighets skull.
Och förgör mina fiendar, för dina godhets skull, och förgör alla de som mina själ bedröfva; ty jag är din tjenare.
Lofvad vare Herren, min tröst, den mina händer lärer strida, och mina finger örliga;
Min barmhertighet och min borg, mitt beskärm och min hjelpare, min sköld, på den jag tröster; den mitt folk under mig tvingar; Herre, hvad är menniskan, att du så låter dig vårda om henne; och menniskones son, att du så aktar uppå honom?
Är dock menniskan lika som intet.
Hennes tid går bort såsom en skugge.
Herre, böj din himmel, och stig härned; tag uppå bergen, att de ryka.
Låt ljunga, och förströ dem; skjut dina skott, och förskräck dem.
Sänd dina hand af höjdene, och förlossa mig, och fräls mig ifrå stor vatten, ifrå de främmande barnas händer;
Hvilkas lära är onyttig, och deras gerningar falska.
Gud, jag vill sjunga dig en ny viso; jag vill spela dig på psaltare af tio stränger;
Du, som gifver Konungomen seger, och förlöser din tjenare David ifrå dens ondas mordsvärd.
Förlös mig ock, och hjelp mig ifrå de främmande barnas hand; hvilkas lära är onyttig, och deras gerningar falska;
Att våre söner måga uppväxa i deras ungdom, såsom plantor; och våra döttrar, såsom beprydde svalar, såsom palats; Och våra visthus fulle vara, de der spisning utgifva kunna, den ena efter den andra; att våra får måga bära tusend och hundrade tusend, i våra afvelsgårdar; Att våre oxar måga mycket arbete göra; att ingen skade, ingen olycka eller klagan på våra gator är.
Saligt är det folk, hvilko alltså går; men saligt är det folk, hvilkets Gud Herren är.
Ett lof Davids.
Jag vill upphöja dig, min Gud, du Konung, och ditt Namn lofva alltid och förutan ända.
Jag vill dagliga lofva dig, och ditt Namn prisa alltid och förutan ända.
Herren är stor, och mycket loflig, och hans storhet är osägelig.
Barnabarn skola prisa dina verk, och tala om ditt välde.
Jag vill tala om dina härliga stora äro, och om dina under;
Att man skall tala om dina härliga gerningar, och att man förtäljer dina härlighet; Att man skall prisa dina stora godhet, och lofva dina rättfärdighet.
Nådelig och barmhertig är Herren, tålig och af stor godhet.
Herren är allom god, och förbarmar sig öfver all sin verk.
All din verk, Herre, skola tacka dig, och dine helige lofva dig;
Och prisa dins rikes äro, och tala om ditt välde; Att ditt välde må menniskors barnom kunnogt varda, och dins rikes härliga majestät.
Ditt rike är ett evigt rike, och ditt herradöme varar förutan ända.
Herren uppehåller alla de som falla, och uppreser alla de som nederslagne äro.
Allas ögon vänta efter dig, och du gifver dem sin spis i sinom tid.
Du upplåter dina hand, och uppfyller allt det som lefver med behag.
Herren är rättfärdig i alla sina vägar, och helig i alla sina gerningar.
Herren är när allom dem som åkalla honom, allom dem som med allvar åkalla honom.
Han gör hvad de gudfruktige begära, och hörer deras rop, och hjelper dem.
Herren bevarar alla de honom älska, och skall förgöra alla ogudaktiga.
Min mun skall säga Herrans lof; allt kött lofve hans helga Namn alltid, och förutan ända!
Lofva Herran, min själ.
Jag vill lofva Herran, så länge jag lefver, och lofsjunga minom Gud, så länge jag här är.
Förlåter eder icke uppå Förstar; de äro menniskor, de kunna intet hjelpa.
Ty menniskones ande måste sin väg, och hon måste åter till jord varda; då äro förtappade alle hennes anslag.
Säll är den, hvilkens hjelp Jacobs Gud är; hvilkens hopp på Herran hans Gud står;
Den himmelen, jordena, hafvet och allt det derinne är, gjort hafver; den tro håller evinnerliga; Den rätt skaffar dem som våld lida: den de hungroga spisar.
Herren löser de fångna.
Herren gör de blinda seende; Herren upprättar de som nederslagne äro; Herren älskar de rättfärdiga.
Herren bevarar de främlingar och faderlösa, och uppehåller enkorna, och tillbakavänder de ogudaktigas väg.
Herren är Konung evinnerliga, din Gud, Zion, förutan ända.
Lofver Herran; ty att lofva vår Gud är en kostelig ting; det lofvet är ljufligit och dägeligit.
Herren bygger Jerusalem, och sammanhemtar de fördrefna i Israel.
Han helar dem som ett förkrossadt hjerta hafva, och förbinder deras sveda.
Han räknar stjernorna, och nämner dem alla vid namn.
Vår Herre är stor, och stor är hans magt; och det är obegripeligit, huru han regerar.
Herren upprättar de elända, och slår de ogudaktiga till jordena.
Sjunger till skiftes Herranom med tacksägelse, och lofver vår Gud med harpo;
Den himmelen med skyar betäcker, och gifver regn på jordena; den gräs på bergen växa låter; Den boskapenom sitt foder gifver; dem unga korpomen, som ropa till honom.
Han hafver inga lust till hästars starkhet; icke heller behag till någors mans ben.
Herren hafver behag till dem som frukta honom; dem som uppå hans godhet hoppas.
Prisa, Jerusalem, Herran; lofva, Zion, din Gud.
Ty han gör bommarna fasta för dina portar, och välsignar din barn i dig.
Han skaffar dinom gränsom frid, och mättar dig med bästa hvete.
Han sänder sitt tal uppå jordena; hans ord löper snarliga.
Han gifver snö såsom ull; han strör rimfrost såsom asko.
Han kastar sitt hagel såsom betar.
Ho kan blifva för hans frost?
Han säger, så försmälter det; han låter sitt väder blåsa, så töar det upp.
Han kungör Jacob sitt ord, Israel sina seder och rätter.
Så gör han ingom Hedningom; ej heller låter dem veta sina rätter.
Lofver, I himlar, Herran; lofver honom i höjdene.
Lofver honom, alle hans Änglar; lofver honom, all hans här.
Lofver honom, sol och måne; lofver honom, alla skinande stjernor.
Lofver honom, I himlar, allt omkring, och de vatten, som ofvan himmelen äro.
De skola lofva Herrans Namn; ty han bjuder, så varder det skapadt.
Han håller dem alltid och evinnerliga; han skickar dem, att de icke annorlunda gå måste.
Lofver Herran på jordene; I hvalfiskar och all djup;
Eld, hagel, snö och dimba, stormväder, de hans ord uträtta; Berg, och alle högar; fruktsam trä, och alle cedrer; Djur och all fänad; krypande djur, och foglar.