Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
, Att en sådan förändring k m inträda om vi icke äro p2 vår post, det anser ni Pyrrhussegrar bevisa, och ni tillägger att ni tror den vara » som enkelt Skildrings, i d a t t icke så f2 fall sann,.
Det ar alltså som varnings- och skrackniedel, ni vill använda den.
Vi deremot anse sådana medel Iingt mera farliga an gagnande, och vi tro, att de kunna på mången qvinnas veka, alltför mot- tagliga natur verka alldeles motsatt, smittande hennes fantasi och grumlande hennes känslolif tills hon slutligen tyor sig erfara detsamma som de qvinnor, on1 hvilka hon last.
Härmed vilja vi visst icke hafva sagt, att ju ej kampen mot vår lägre natur kan göras till föremål afven för diktens skildringar och derigenom tjelia oss till ledning i stället för, sasom i Pyrrhus- segrar, till missvisning, men det skall då ske p2 ett helt annat satt, med en finkansla, en öm grannlagenhet, om hvilken Stella Cleve aldrig drömt.
Att döma af eder framställning, har faran kanske hos eder redan tagit större dimensioner an hos oss.
Dock ar det fara nog, att en qvinlig förf., om ocksä blott en enda, gjort sig så att säga, till okyskhetens sprikrör.
Har s h a l som i Norge predi- kas den fria kärleken öppet af manliga diktare och kritici, och helt nyss har i Finlands hufvudstad en svensk föreläsare öfver samma alskningsamne offentligen ådragit sig valförtjenta tillratta- visningar af en behjertad qvinna.
Faran är densamma öfverallt; den följer med den &gt;moderna lifsåskädiiingen&gt; hvarlielst denna fattas s k o m en köttets frigörelse.
Det ar alltså hög tid att börja kampen.
Och hur gerna ville vi ej, att rättänkande och modiga qvinnor i Norden slote sig samman i fast förbund till värn för kyskhet och sedlig renhet, och i syfte att, som ni sjelf så vackert säger, framtidens qvinnor måtte kunna ej blott be- vara sig sjelfva utan också hjelpa männen.
Men viosa vi nzåkt, m.fste v i för dess vinnande bmka endast rena nede ed.
Stockholm 18 ' U /, 87.
M o r s småskola.
a i var tid den önskan alltmera gör sig gällande inom famil- jerna, att mödrarna någon längre tid an hittills varit fallet skulle kunna behålla barnen under sin egen uppsigt, och sjelfva bibringa dem deras första kunskaper, kan det vara af ntresse att vinna kännedom om något af de satt, hvarpä man tanker sig möjligheten att förverkliga denna tanke.
Val ar det sant, att det gifvas talrika exempel på mödrar, hvilka med lang- tan eller itminstone med ett visst behag motse den tid, då deras små barn hunnit den alder, att de kunna anförtros åt skolans vård.
, Det är s i lugnt att vara af med dem några timmar om dagen., Men tvifvelsutan ar för mången moder barnens tidigare öfverlemnande åt skolan ett ganska motbjudande steg - ett offer så mycket mer påkostande, soni det i sjelfva verket ej alltid torde vara nödvändigt.
För de bästa mödrar vore det helt visst en kar pligt att mera odeladt få egna sig åt vården af sina barn, att få bilda och dana dem efter egna grundsatser; vinna deras förtroende, erhålla en säkrare kännedom om deras anlag och böjelser samt alltmera starka de band, hvilka fästa det spada sinnet vid för- äldrarna och hemmet.
E n framstaende tysk tidskrift, die Lehrerin, har nyligen offentliggjort .några erfarenheter, som vunnits just genom att i hemmet bilda ett slags förskola till elementarlaroverken.
Det ar dessa erfarenheter, lämpade på våra egna förhållanden, som vi har nedan gå att meddela våra läsare.
, En moder vet bäst sjelf huru hon skall behandla sina barn; hon behöfver blott följa sina naturliga moderliga instinkter for att träffa på det rätta sattet-,,, tanker mången.
visserligen ar instinkten ett vigtigt moment.
som icke fir underskattas, men skulle den val blifva af mindre betydelse om den understöddes genom eftertanke och studier?
Det ar icke möjligt för en moder att i förhållande till sina barn vid hvarje tillfälle länge öfver-,
lagga om hvad hon bör saga eller huru hon bör handla.
Oftast följer hon sina Ögonblickliga ingifvelser; men just derför ar det nödvändigt att hon fördjupar sitt eget vasen, derföi- niåste hon hafva gjort sig förtrogen med den menskliga naturen och med sina.
barns natur; hon måste förstå lifvets lagar.
i deras vaxel- verkan, på det hon, utan fruktan för farliga missgrepp, må kunna hvad ögonblick som helst öfverlemria sig åt sina instinkter.
Pestalozzi och efter hononi Fröbel hafva visat oss vägen, d i de betecknat lifvet sjelft?
synnerligast hemlifvet, s k o m all uppfostrans- och undervisnings grundval.
Sätten för genoniföraride af denna princip kunna vara niångahanda.
Vi vilja liar frain- hålla ett af de enklaste.
Antag att tillsammans med de egna barnen i ett hem ännu några flera samlas från familjer inom vänkretsen, och att de under några timmar dagligen gemensamt sysselsättas samt vid högre ålder, anda till det nionde eller tionde året, samfaldt under- visas.
Mödrarna tura om, helst månads- eller terminvis, att hvarje morgon föra sina barn af tre till sex ars ålder till det öfverens- komna skolhemmet.
Kunde till biträde erhållas en syster eller annan ung flicka, som i någon god läroanstalt, en sådan som t. e i.
fröken Rohdes i Göteborg eller fru Schraders i Berlin, vunnit vana att i någon mon metodiskt sysselsatta och handleda de små samt bibringa dem de första enkla grunderna för en fort- satt undervisning, vore detta af stor fördel.
- En frisk morgonsäng förenar den lilla skaran till andakt, hvarefter barnen fördelas efter ålder.
De äldsta följa den tjenst- görande smammamo till lärorummet; de yngre få göra tanten sall- skap till arbets- och lekrummet eller till husliga bestyr.
Laro- amnen ensamt för de större äro: tal-, das- och skrz~o~ ?zzingar en halitimme fyra gånger i veckan; räkning ett par gånger i vec- kan hvarvid undervisningen tillämpas medelst 2skådnhgsmati.rieL.
Härtill komma de enklaste af relzgioneizs grunder, musik.
och geogvn / £ska Gfningar eller historiska berättelser hvardera en gång i veckan.
Dessa amnen omväxla med gymnastik, hztslzga smd- besgr eller lek-arbeten såsom vikning, staflagping, t e c h z i ~ g byg- ~ m. m.
Ett arbete som ständigt under- gande och ~nodeli~ring, håller barnens intresse .ar jgwsönt, hvartill material och mönster ursprungligen kommit oss tillhanda utifrån, men numera, tack vare fröken Hjelmerus med flera, äro genom hr Svanström ' att tillga af inhemsk tillverkning.
Bäst och för barnen roligast torde vara tras10j ' jd, men under god ledning och enl. fr. Rhodes, i sam- '
rid med hr Saloman uppgjorda förträffliga modellserie.
Under den varmare arstiden omväxlas med blomsterskötsel i trädgården eller på balkongen.
Alla barnen förenas kring det s. k. om månads ämnet^.
Ett föremål ur naturen eller lifvet, ett djur, en planta, eller ock ett handtverk, t. ex. snickeri ställes som medelpunkt för denna undervisning; verkliga erfarenheter ur naturen eller lifvet sam- manställas med detta amne, hvarjamte företagas utvandringar samt besök i verkstäder etc.
De sålunda vunna erfarenheterna blifva amnen för samtal .med barnen, sysselsättningarna knytas härtill, en visa hvars innehåll lämpar sig till ämnet föresjunges och inläres.
Ämnet kan också vara en tafla, ur historien eller naturen, hvardagslifvet eller arbetsverlden, hvilken förklaras af lämpliga sagor oeh berättelser.
Äfven bilderböcker sådana som fr. Nyströms, Adelborgs och Hendixons kunna med fördel an- vändas.
Denna sistnämda undervisning bildar egentligen niedelpunk- ten i mödrarnas småskola.
Det väckande i valet och behand- lingen af månadsämnet genomtränger och uppbär den öfriga undervisningen.
I synnerhet stå tal- skrif- och läs-ofningarna dermed på det närmaste tillsammans.
Till ledning för de sist- nämda lämpa sig särdeles väl Sophie Adlersparres Laslära och fru Almqvists Läsebok, men endast i nödfall den förgldrade och i många afseenden olämpliga Folkskolans Läsebok.
Valet af amne, hvilket bör växla hvarje minad: beror mycket på årstiden.
I maj ar det t. ex. vårblommorna, särdeles guld- vifvorna, hvillca taga barnens intresse i anspråk.
Den lilla blom- man uppsökes i trädgården, grafves omsorgsfullt upp med röt- terna, planteras om i en blomkruka och inflyttas i bostaden.
allt af barnen sjelfva.
I talöfningarna tjena sedan roten, stängeln.
bladens och blommornas form till amnen för satsernas utveck- ling: guldvifvan har en rot; hon har en stängel; hon har blom- mor samt gröna blad; bladen hafva ett kort skaft; blommorna äro färgade.
Med roten hemtar blomman sin näring; ingen blomma eller planta kan blifva vid lif om hon icke får behalla sin rot, o. s. v. Till talöfningarna sluter sig, for de mera försigkomna barnen.
uppgiften att räkna orden i satsen, upplösa dem i stafvelser och ljud samt omvandt att sammandraga ljuden till stafvelser och ord, o. s. v. Skriföfningarna g2 ofta parallelt med dessa upp- gifter.
Sedan grundformerna och bokstäfverna blifvit inlärda,
lofvergår man till skrifvandet af ord, företrädesvis tagna ur satser dem barnen sjelfva bildat.
Jämte guldvifvan lära de små att kanna igen många andra blommor såsoril sippor, konvaljer, blåklint och karhgtander.
Buketter bindas i det fria för att skänkas till pappa, mormor, m. fl.
Och allt emellanåt uppstäx&amp;es under de äldres ledning alägon af våra bekanta små visor, såsom t. ex.:, Kom sköna maj och blicka med milda ögon ner,, eller den lilla natta visan, Herrman ar en munter fyr, djupt han sig kan bocka » samt dess motstycke, Hanna leker, kliider syr åt sin nya docka., En annan visa, som både genom .ord och melodi verkar upplifvande .på de ar den bekanta &gt;Upp genom luften, bort öfver haf- ven&gt;, etc. Våra gammaldags svenska sånglekar hafva likaså i allmänhet samma förrnåga att hålla vid makt ett muntert lynne.
I juni kan det vara kon som bildar medelpunkten för under- visningen: hennes betande på ängen, hennes vattning och mjölk- ning, m. m.
Besök göras i ladugården och mjölkkammaren, der man får se hur mjölken uppsilas, hur smör och ost beredes, o. s. v. I augusti tjenar måhända skörden till betraktelseämne, liksom äplet under hösten, granen i december s. v. Vinter- tiden har man is och snö till ämne för teoretiska vinkar och - praktiska experiment, eller ock någon öfvervintrande fogel, hans utseende, hans lefnadsvanor, m. m.
Inom det geografiska området al- ' det endast de mest enkla rumförhillandena som kon~ma i fråga, såsom barnkammaren, det egna lieinmet, eller grannens hem; luften och ljusets verkningar .på allt lefvande, solens stallning under de olika årstiderna, vädrets .och temperaturens växlingar, m. ni.
Barnen göras hemmastadda i de närmast omgifvande rummen, i husets öfriga delar sisom vinden, källaren samt g ?irden, tradgirden och de närliggande gatorna.
De kunna upprita det rum hvari d,e undervisas, sedan d e förut matt dess yta med sina små fötter; de mata afven vägen mellan de skilda hemmen samt afteckna och bygga denna vag med sina klotsar.
Hvad barnet upplefver och hvad det ser, ställer det sålunda tillsammans med bilden, och huru ofullkomlig denna samman- ställning an må utfalla, så har den d y k ett stort varde såsom .en omedelbart från barnet sjelft utgående verksamhet.
Det tecknar fogeln, det modellerar aplet, det bygger stallet för hästen eller kon.
De mindre barnen förfardiga af grenar och rispade trådar ett fogelbo; de större forina af lera såväl fogeln som ägget.
Outtömlig ar rikedomen på ämnen son1 erbjuda sig.
Bar- nen slappas icke i sina intressen, utan omfatta alltjemt föremå- len för sin undervisning med en kärlek, som uppspirar ur det satt hvarpa denna meddelas dem.
Sålunda blir lärdomen lef- vande, .lara är lefva~, och * det inlärda fäster sig på en gång i barnets hade hjerta och förstånd.
Den skapande kraft, det verksamhetsbegär som innebor ej allenast hos den vuxna menniskan utan afven hos barnen finner på så satt rik näring.
Barnets så ofta omtalade böjelse att förstöra - den är försvunnen; nej, icke försvunnen, den ar omdanad till en böjelse att skapa, att bilda föremål efter fantasien eller verkligheten.
Hand i hand med den inre ut- vecklingen går utbildandet till händighet, utbildandet af syn- sinnet, urskiljandet af formerna.
Lusten att hjelpa till äfven med husliga sysslor vaxer med otänkbar hastighet hos barn som tidigt vänjas att använda sina krafter för sig och andra.
Den husliga verksamheten er- bjuder i sjelfva verket de rikaste tillfällen till karaktarsbildnirig, så val som till bibringande af nyttiga kunskaper.
Huru mycket mer skulle icke döttrarna af alla samhällsklasser vara i stånd att uträtta, om de från barndomen blifvit uppfostrade till sådan verksamhet och till att stärka sina fysiska krafter genom att bruka desamma.
Den hyper-subjektiva tillvaro, åt hvilken s a många qvinnor blott alltför gerna öfverlemna sig, den förvek- ligande erotiken, de gagnlösa drömmerierna äro idel orsaker till sjuklighet och nervositet.
Sunda vanor, ett friskt kanslolif samt ett förnuftigt, ändamålsenligt arbete för andra, se der hvad våra svenska flickor behöfva.
Ville man dertill låta den öfverskjutande, oförbrukade kraften hos familjernas döttrar an- vändas till allmänt gagn, nar den ej af deras egen familj be- höfver tagas i anspråk; ville och finge förmögna och bildade familjers döttrar ändtligen träda fram ur sin passivitet, gent emot tidens frågor, som krafva en lösning, så vore dermed för dem sjelfva och det allmänna mycket vunnet.
De blefve häri- genom i tillfälle att erfara och ådagalägga i hvad mon afven de kunna medverka till främjandet.
af menskliga och nationela in- tressen.
Denna fraga, till hvars utredning vi skola återkomma, har har vidrörts endast för att visa hvilka omfattande uppgifter för
den mognade qvinnan, som kunna grundläggas genom, Mors småskola^ om den ratt handhafves.
Att den bör hafva ett lika godt och verksamt inflytande på både gossar och flickor.
främst genom att vid makt hålla och stärka det naturliga förtroendet mellan mor och barn, säger sig sjelft.
Härmed vilja vi dock ingalunda påstå, att ofvan framstalda.
förslag skulle vara det mest lämpliga, som bör kunna åstad- kommas, utan endast angifva det såsom ett ämne för vidare diskutering, hvarföre det vore af ganska stort intresse att få inhämta mödrarnas egna tankar.
och utlåtanden.
härom.
Erkännas bör ju ock att, Mors småskola^ förutsätter någor-.
lnnda bergade hem, der tillgångarne medgifva husmodern att hafva ett biträde för sömna,d och husliga görom2il.
Men p 5 samma gång må erinras, att lyckligt stalda mödrar har hafva det basta tillfälle att hjelpa obemedlade mödrar med vården om deras barn.
Bref o m hemstudier.
Af Malin.
&amp; for Iiinge har jag blifvit dig skyldig svaret p2 ditt bref.
Med din tillåtelse, hoppar jag öfver den föga uppbygliga inledningen, de obotfärdigas förhinder)) och kommer tvärt till dina frågor.
DU kan ej ratt förstå, huru Fredrika-Brenier-Förbundets hem- studier tillgå.
Du fragar, huru de till erforderligt gagn kunna bedrifvas per posto, huru man kan få veta noggranna detaljer o. s. v. Må allts; min lilla erfarenhet tala och saga dig, a t t man af hemstudier finner sig hafva mycket större behallning än af vanliga lektioner.
Från min synpunkt sedd, ville jag kalla den förra undervisningen subjektiv, den senare objektiv.
Hemstudier tvinga dig till sjelfverksamhet i högre grad an den muntliga undervisningen, der läraren ar den ledande,.
sammanhållande principen.
Hemstudierna gifva dig resultatet.
af ditt eget arbete, emedan du sjelf genom dina anteckningar.
aflockar dig ditt vetande.
Du laser, - och livad du last, huru du last itergifva dessa anteckningar, som ju äro en reflex a f
hvad din tanke uppfattat, ditt minne behallit.
Just derför att d u på papperet måste nedskrifva innehållet af det lästa, stu- derar du med så mycket större uppmärksamhet.
Men förlat, det är jag, icke du, som laser!
Mina studier och anteckningar ha allts; lärt mig att tänka mera redigt och följdriktigt, att läsa med mera eftertanke, att skrifva mera koncist och tydligt.
De belackare pistå visser- iigen, att en feminin penna ej förmår i få ord uttrycka sina tankar, men vill man komma fort och draga tillbörlig nytta af dessa studier, måste nian lära sig att koncentrera både form och iniiehiill.
Tro dock ej att man på subjektiv vag kommer till denna lasandets, tänkandets och skrifvandets insigt.
Jag står härför i tacksamhetsskuld hos Fredrika-Bremer-Förbundet för de förträffliga råd, som gifvas före studiernas början och d e rättelser, som beledsaga mina; tervandande anteckningar.
En studieplan får jag afven att följa.
Böcker har jag vördsammast dels anhållit att få lina ur har befintliga bibliotek, dels lemiias niig dylika till låns af Fredrika-Bremer-Förbundet.
Nu börja vi studera.
Klockan ar 6 e. m.; familjens nied- lemmar äro hvar på sitt håll.
Du finner mig i höganloftsburen framför den gamla ekbyråns klatf, i detta upplysningens tide- hvarf, enligt gammaldags sed, belyst af tvanne hedersamma talgljus.
Min odelade uppmärksamhet skänkes åt läsningen; vid lämpliga hållpunkter genomgår jag i minnet det lästa och antecknar i korthet de vigtigaste fakta.
Då ett kapitel.
en afdelning är slut, utarbetas den skriftliga uppsatsen och skickas Fredrika-Bremer-Förbundet till benäget påseende.
Och sedan, hvilken nytta har nian ej af att genomgå de öfversedda .anteckningarna!
Huru mycket hafva de icke vunnit i reda och sammanhang.
Hvad man sjelf förut dunkelt tänkt och sagt, ar nu Citergifvet tydligt och klart, kompletterande upp- lysningar finnas afven i marginalen.
de fragor, man framstalt.
äro besvarade.
Jag följer nied stort intresse rättelsernas röda tråd, som nu genomgår min uppsats, och visar mig till- rätta, enar densamma kostat mig sjelf ganska mycken möda.
.och just derför tillgodogör jag mig så mycket bättre dessa rättelser, som beröra och träffa mina svaga punkter.
Slutligen följer en förträfflig repetitionskurs; min ledarinna skickar mig frägor att besvara, hvilka gifva mig den allra basta öfverblick af det genomgångna.
III Har jag nu icke lyckats öfvertyga dig om nyttan och nöjet af dessa studier, min belåtenhet med den erhållna ledningen, som jag anser tillfyllestgörande, så vet jag blott en radikalkur.
S1a dig ner på landet någon tid, tillbringa dagarna, liksom jag, i en klosterlik ensamhet och enformighet, säkert ar, att du då skall blifva Fredrika-13remer-Förbundet tacksani, som vill be- reda dig tillfalle att arbeta p i din intellektuela utveckling den stund af dagen, du får kalla din.
- Denna stund tillhör mig nu icke längre, ty handkamniarpligter Lalla, jag släcker mina talgljus och säger dig farväl.
Balstamning.
&amp; da vaggar, rika tayw, Persisk matta, ~ i t j d och lm.
Skyitda te~racottabjrster Gliima matt i amjelns sken.
- Skrqbord, &amp; t och 118rdslöst or-d7tndt, Toa letten likaså; Siyver och kristaller gnish-a N i r a ?tog i / tvurje vrU.
N ~ u f s d n balens vimnel kom hon; East så ung, 11072 dock a7- trött Y,il det ev&amp; enahanda Hvarmed hon s h dag förnott.
Som en oviss stii ?iming sjwtkei- Kz7lt; ielse vid detta I f 0f71er henne, och hon rym- Rar de fndda tidsfö~drt~.
O? ?.?
hon kuime7- J1w hon slösat Sivza basta Krafter bort, Undeqy-a f t sin ungdonzssS,rka 3 ' 07- ett s8 to~nt och koi-t.
Skarpa dagrar.
- If Arna Värn.
Strhlap.
klara, CLcderbar-a SR&amp;+a likt ett bitte,-t skri, Dd de falla På det kalla N u e t s hånamie: f u 2- b i!
Bref fran Leipzig.
A f S milo Gaturevy.
Auerbach Keller.
Leipziger Messe.
Bokhandel och industri.
Dramatiken använd som bildningsmedel.
Barnspektakel.
1 Febi-.
1887. å vi lenma universitetet och svänga om hörnet vid Cafk Frangais, befinna vi oss i Grimmaischer Strasse, Leipzigs förnämsta gata.
Har flanera studenter i mängd, och det tacka könet har godt tillfälle att beundra deras underbart sönderhuggna fysionomier.
Ibland alla möjliga tyska dialekter hör man främmande sprak, isynnerhet syd-Europas.
Hela gatan har ett besynnerligt brokigt utseende, ty affischer i alla färger äro klistrade uppåt väggarna anda upp under takasarne.
Butiker, butiker, butiker öfverallt, och dess egare göra sitt basta att fresta de förbigaende.
Här antika möbler, speglar, persiska mattor och gobeliner; der Bismarcks bistra drag mejslade i - chokolad, en marsipanspipa hängande i ena mungipan.
Här blixtrande juveler, akta perlor, ljusröda koraller, der - en slagtad oxe, rökt tunga och tysk korf.
Har dyrbara sidentyger, blommor
och solfjädrar, plymer och spetsar, som konima oss att tanka på ungdom och fägring, - der löständer och löslockar, smink och poudre de riz, sqvallrande om att ungdom och fägring ej alltid ar akta, att ungdom och skönhet ar förgänglig.
Har ett cafë med lar- mande gäster, hvilka muntert tömma sina glas, och der cypresser och liljor.
Till glasens klang, ännu ljudande i mina öron, foga sig val- kända ord och toner:, Drick ur ditt glas, ty döden p % dig vantar,.
Alla som last Goethes Faust kanna till ~Auerbachs Keller,.
Det hvalfda taket och väggarna äro " försedda med illustrationer ur Faust- sagan, högst realistiskt utförda under I 6: de århundradet, restaurerade 186;.
Det ar tidigt.
på dagen, endast några få främlingar äro der, tre engelsmän, en japanes och vi.
V8.r kavaljer berättar oss, att Frosch ej varit den siste att hälla vin öfver sin dryckesbroders hufvud, att ej sällan stamkundernas näsor äro i fara.
Måhända Me- fistofeles, den dag som i dag ar, i osynlig måtto fortfarande bedrifver ~ Z a u b e r e i ~ Den.
eldige herrns försäkran att han gerna skulle dricka friheten till wenn eure Weine nur ein bischen besser waren~ håller ej streck numera, ty vinet dernere lär vara af ädlaste slag och för- hexar syn och hörsel på dem som titta för djupt i glaset.
Det ar qvalmigt och tryckande l %gt under.
taket.
Jag ser hela den vilda scenen framför mig, hör de liderliga visorna ringa i mina öron, tycker nästan att figurerna ' på väggarna få lif och begynna röra sig och med Faust säger jag åt studenten som följt oss dit: &gt;Ich hatte Lust, nun abzufahrenr och innan han hinner svara springer jag uppför den smala, mörka trappan, som om jag haft sjelfve Mefi- stofeles i halarne på mig och kommer så andtligen ut i fria luften igen.
Nu hafva vi hunnit ned till Alt Markt.
Det säges att de ganila höga; tyska byggnaderna med sina spetsiga tak och små fyrkantiga fönster med blyrutor äro dömda att rifvas, hvilket vore stor skada.
Hela torget bar en s % saiskildt gammaltysk prägel, isynnerhet under rMess-tiden, då det ar öfversålladt af stora rutiga, mångfärgade para- plyer under hvilka madamerna inbjudande locka de förbigående med ångande kaffe, bullar, ~Pfannkuchenw, och rykande korf etc.
Alt Markt ar den tillaninade platsen för Leipzigs, Siegesdenkm+ och det är kanske derföre det skall rifvas rundt om.
Konstnären Siemering arbetar f. n. med all flit p % minnesstoden.
Fyra ryttar- figurer i kroppsstorlek, den tyske kronprinsen, k.onungen af Sachsen, Bismarck och Moltke hålla vid de fyra hörnen af en mäktig sockel, p % hvilken Germania tronar.
P % sockelns framsida kejsar Wilhelms porträtt i relief Monumentets höjd lär komma att öfvertraffa den.
berönida ryttarstatyn, Alte Fritz, i Berlin.
Det flitiga, stillsamma Leipzig företer en liflig anblick under ~Messenz.
Det roar främlingarna att betrakta detta brokiga, rörliga vimmel, men Leipziger-bon håller sig inom lykta dörrar, för hononi ar messtiden en pröfvotid.
Redan atta dagar förut begynna förberedelserna.
Augustusplat~~ Rossplatz, Alt Markt m. fl.
öppna platser belamras af stLLnd, kistor, lårar m. ni.
och bilda en labyrint, ur hvilken det ar svårt att hitta
De som ej få plats p % torgen s18 sig lugnt ned i portg %ngarne och idka der sin handel.
Främlingarnas antal uppgår ofta till 30, ?.
40,000 dagligen, och hotellprisen stiga oerhördt.
Man kan f % betala 6 till 8 mark för en biffstek och I mark för,: l butelj Pilsner.
Der finnes väl intet tinder solen man icke kan få köpa, från kaffe, pepparkakor, korf etc. till %kdon, möbler, sidentyger, knypplade spetsar, juveler.
Af största betydelsen äro dock linne-, läder- och pelsvaror.
Vid sista höst-messen s %ldes 130,000 rafskinn, 20,000 skogsmård, 50,000 stenmård, 200,000 stycken iller, 3 millioner ekorr- skinn, I million bisam, x1f2 million ryska harskinn o. s. v. För ett sibiriskt sobelskinn betalades 300 mark, för silfverraf och utter 900 mark stycket.
Hela slutsumman för pelsvaror uppgick till 28 millioner mark, en ganska vacker summa.
Linnevarorna stalla sig märkvärdigt billiga.
En bordduk med tolf servietter, hellinne, i gammaltyskt mönster med handsydda tanke- språk kostar 18 mark.
Godt fint lakanslärft dubbelbredd 70 ii 80 pfennig metern.