Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nils i Kullersta och hans gumma kastade sig ner i ett af högsätena i stora salongen, hvilken nu liksom vid mera högtidliga banket- ter tjänstgjorde som mottagningsrum, och sen följde öfriga inbjudna deras exempel.
Efter en kvarts timme var det ett surr i salen som i en bikupa.
Drängarne, som redan hunnit tömma några bägare, togo hvarann om lifvet och bör- jade dansa » nigarevals », och efter kommo några af de gladaste jäntorna, blanka och skinande i synen, som om de skurat sig med trippel.
I ett hörn, bredvid en Venus i marmor, drogo Per i Ringaby och Olle i Svenstorp fingerkrok och på en svällande divan satt Angstu ' - Johan med knäna ofvanför öronen och preludierade på sitt handklaver, som några af jäntorna bedt honom taga med sig.
» Det är rätt, Johan, låt oss få en polska; men då gå vi, som skola dansa, in i matsalen! » ljöd det plötsligen från värdinnan, och så gick hon ögonblicket därpå och bjöd upp gårdens fagraste ungersven, Kalle i Stentorp, hvilken blygsamt stod med händerna på ryggen nere vid dörren och såg ut, som om han kommit in i sockenkyrkan en söndag, under det prosten läste syndabekännelsen.
Visst blef han förlägen och liksom rödmålad i synen, när Rose utan vidare tog honom un- der armen och marscherade i téten för de andra paren in i den väldiga salen, men förlägenheten gaf med sig, sedan han svängt kring några hvarf, så att Rose måste sätta sig och pusta ut.
Då började Kalle till och med att försöka öppna konversation med sin dam och sade: » Jag tror vi dansat, så fröken är svett och håller på att tappa flåset i detsamma. » » Ånej, käre Kalle, så farligt är det inte!
Nu ta vi oss en sväng igen! » Ju längre det led på kvällen, dess muntrare blefvo både värdinnan och gästerna.
Där klin- kade en af jungfrurna: » Kom lilla flicka valsa med mig, » på grefvinnans Bechsteinsflygel, under det trädgårdsdrängen Olle med sin flicka, i ett af smårummen, satt och talade kärlekens språk på kanten af en stor, väggfast gustaviansk säng, i hvilken en gång konung Carl X I V Johan hvilat.
Festens glansnummer kom äfven det till sist, då värdinnan i ett öfvermått af godt lynne plötsligen uppenbarade sig, klädd i en rätt nä- pen fantasikostym, i hvilken hon gick på hän- derna, slog volter och kullerbytterade för sina gäster.
Ofvanpå denna uppsluppna föreställning följde en vild orgie.
Ett hälft dussin cham- pagnebuteljer hemtades upp ur vinkällaren och tömdes, under det bondgossarne samtidigt bol- made på grefvens bästa cigarrer och sjöngo en massa positiv- och beväringsvisor, hvar och en på sin melodi, så att det lät som den gräsli- gaste finska messa.
» Kalle i Stentorp, förstås!
Vi ha hållit af Sedan ett par af rummen hunnit vädras, hvarandra länge, » svarade Rose och säg bed- intog det grefliga herrskapet sin supé.
Grefven var vid ett briljant humör, men gref- jande på fostermodern.
vinnan och Rose voro begge desto allvarsam- Grefvinnan log.
mare.
Och så brast ett, tu, tre ovädret löst.
» Jaså, jag vet, hvilken du menar, och det » Jag förstår sannerligen ej, hur du kunnat tjänar väl ej till att vägra, kan jag tro, om jag så, som i kväll skett, missbruka vårt förtroende, känner dig rätt, kära Rose.
Tag därför » din Kalle » och blif lycklig.
Och som jag hört min kära Rose, » började grefvinnan.
» Det lustigaste tycker jag var att bjuda inspektören berömma din fästman som en duk- bonddrängarne på champagne och havannaci- tig jordbrukare, skall jag tala vid grefven, att garrer, » ifyllde grefven och lutade sig tillbaka han får ett bra arrende, » svarade grefvinnan.
Den unga flickan syntes öfverväldigad af svaret, i sin stol, storskrattande.
» Det är inte nog med detta!
Rose har ju i ett nu bröt tårefloden ut.
Och så fattade personligen burit sig så opassande åt, att hon hon lidelsefullt grefvinnans hand och tryckte uppträdt för sina gäster och gjort ekvilibristiska den många gånger till sina läppar.
konststycken.
Detta och åtskilligt annat, som passerat, kan jag aldrig förlåta, » återtog gref- vinnan med skarp tonvikt pä de sista orden.
Grefven skrattade, och Rose teg fortfarande.
» Är detta tacken för allt, hvad vi gjort för dig, Rose?
Om du känner ringaste blygsel Min kära Anna Lisa!
öfver ditt uppförande i kväll, så lemna genast Ditt svar jag ej förstår, bordet, » fortfor grefvinnan med isande skärpa.
T y alldeles på sidan Rose reste sig sakta, och så sjöd hennes heta Det ju om saken går.
blod öfver.
Hur älskvärd än för öfrigt, » Tant har aldrig gjort mig något godt!
Ditt kön i allo lik, Bara köpt mig som en slafvinna på en mark- Med det du delar bristen nad, för att tant skulle få något att förströ sig På reda och logik.
med, » svarade hon hvasst.
Skall Idun så försämras, Nu reste äfven grefvinnan sig, gjorde en Dess värde mindre bli, geste åt Rose att aflägsna sig, hvarpå hon bjöd Om färre dumma frågor godnatt åt sin man och gick in till sig.
Nu Man läsa får däri?
började äfven grefven se allvarlig ut, och när Ty märk, att ej mot bladet Rose hunnit till dörren, ropade han henne till- Jag riktade mitt skämt, baka och bad henne sitta ner bredvid sig.
Men mot de värda damer, Så strök han med ena handen ett par gånger Som fråga där alltjämt.
sitt vackra helskägg, under det han räckte den Och hvar har jag fört striden andra handen åt den unga flickan och sade: Mot hem och huslighet?
» Rose, du har sårat grefvinnan, och det var Det tror jag ingen annan, ej rätt gjort af dig! » A u Anna Lisa vet.
» Jag måste säga det, fastän det kanske ej Tvärtom — jag ville skrifva var rätt gjordt.
Jag är så elak, » svarade Rose Till huslighetens pris, i vekare ton.
Men huslig kan man vara » Säg mig då uppriktigt, trifs du ej längre På mänga sätt och vis.
hos oss? » frågade grefven.
Och litet vill jag gifva » Nej, jag vill hällre ut och tjäna som en För denna huslighet, af jungfrurna, » sade Rose bestämdt.
Som frågar i en tidning » Såå, » sade grefven långsamt och strök åter Hvad hvarje husmor vet.
sitt skägg.
» Du bereder oss ständiga öfver- Och hellre än att göra raskningar, kära barn, men för mig får du göra, Sin dumhet riksbekant, hvad du behagar.
Jag förstår dig ej, men den Man ställe sina frågor här festen i kväll var tusan så originell och Till första snälla tant.
jag är inte ond på dig, » fortfor han och reste Men efter du tog vid dig •sig.
Därpå klappade han Rose vänligt på kin- Så grufiigt för den skull, den och bjöd gcdnatt.
Jag fruktar, Anna IJsa, Svar till / Inna Lisa.
* * Det gick, som Rose önskade!
Grefvinnan tog följande dag saken lugnare och efter att en stund ha resonnerat med den unga flickan Plötsligen ljöd ett fasans utrop bland de erbjöd hon henne att få slippa studierna och församlade.
i stället hjälpa till i hushållet, ty ut i vida » Herrskapet är hemma! » rapporterade en af världen hade hon ej hjärta att släppa flickan.
jungfrurna med andan i halsen.
Grefven hade Rose var utom sig af glädje och började för ett par timmar sen telegraferat till inspek- genast med lif och lust ta i tu med arbetet i tören, att de anländt till den en half mil från väfkammaren och köket.
Och det var alldeles gården belägna järnvägsstationen, och så hade som om det stränga arbetet gifvit ro åt hennes förvaltaren skickat efter gamle Janson, som förut så oroliga sinne.
Dagen i ända var hon tjänat kusk vid gården i trettio år, och beord- glad som en kvittrande lärka och skötte sin rat honom att genast spänna för och hemta.
tjänst med det största intresse.
På detta sätt När denna jobspost nådde gästernas öron gingo två långa år.
uppstod en förfärlig villervalla.
Somliga rusade Så en vacker dag kom Rose in till gref- hals öfver hufvud ut köksvägen, andra gömde vinnan och bad att få tala med henne, och när sig hvar de kunde, under det Rose, som plöts- det kom till kritan, sade hon blygt: ligt blifvit allvarsam, kastade en kappa öfver » Snälla tant, blif icke ledsen, men Kalle och sin improviserade kostym och helt lugnt gick jag tänkte fråga, om vi få gifta oss till hösten! » ner för att ta emot sina fosterföräldrar.
» Hvilken » Kalle » menar du? » frågade hon * * vänligt.
4 4 Vesterlånggatan 4 4, Stockholm.
Jag stötte på patrull.
En » oerfaren husmor » Kanske i dig man har, Som uti Idnns spalter Har trängtat efter » svar ».
Men mera nytta gjorde Ä n loftal af din sort, Om detta skräp ur bladet Man kunde rensa bort.
Ty löjet, som det väcker, Det kan du nog förstå, Att inte vinner Idun Sä synnerligt därpå.
Jag hoppas, Anna Lisa, Att nu du ta r reson, Mitt skämt var » väl befogadl * Sa ' själfva — redaktion '.
Mitt tack nu för poemet!
Du rimmar riktigt bra, Men bättre än alt rimma Ar — rimlig tanke ha!
R e k o m m e n d e r a r sitt stora och v ä l s o r t e r a d e l a g e r af m o d e r n a Höst- och Vinter-Dame-Kappor till här på platsen lägsta pris.
S ä r s k i l d t f r a m h ä l l e s m i t t s t o r a s o r t i m e n t af S i l k e s p l y s c h k a p p o r!
1891 I Skona barnens ögon.
J P « M är du betraktar den blå himlen, när du r « B t?
gläder dig åt de blomsterrika ängarne, dä du lycklig sänker din blick i din makes eller i ditt barns kärleksstrålande ögon, tackar du då ej af innersta bjärta alltings skapare, att han gifvit dig dina ögons ljus?
Och känner du ej det djupaste inedlidande, om du möter en blind, som endast vid en an- nans hand trefvande kan finna sin väg.
en stackars varelse, som kanske en gång, kanske aldrig skådat stjärnnattens underbara prakt, blommornas färgrikedom, ined ett ord: naturens under, och som aldrig blifvit förunnad att se sina föräldrars kära ansikten?
Men egna vi väl motsvarande omsorger åt denna dyrbara himlagåfva?
Vårda vi våra ögon, såsom vi borde?
Skona vi dem, såsom deras oskattbara värde borde bjuda, och såsom det skulle vara välgörande för dem?
Exempel ur det dagliga lifvet bevisa raka motsatsen.
Där ser man en barnvagn.
Ett välskött, som allra näpnaste barn i fin spetsklädning och prydlig hatt sitter i vagnen.
För att den lilla älsklingen ej skall frysa är en konstmes- sigt virkad, hvit filt utbredd öfver vagnen framför den lilla.
Hvarför ser det eljes så muntra, blomstrande barnet sig osäkert omkring med halföppna ögon och med en känsla af obehag?
Solen skiner på det hvita täcket och blän- dar dem lilla, ja, det skarpa ljuset blir till slut outhärdligt, och gråtande ger barnet tillkänna sin önskan att bli uptaget ur vagnen.
Tag bort vagnstäcket, och den lilla blir åter lugn.
Försök, älskvärda moder, att en gång några minuter se på den hvitrappade, solbe- lysta väggen af ett hus, och du skall snart vända bort dina plågade ögon.
Men din lilla älskling dömer du till att timtals se på det ännu mera bländande vagnstäcket.
Gröna el- ler bruna tyger äro kanske mindre vackra, men mycket ändamålsenligare.
Men låtom oss inträda i en småbarnsskola.
Barnen skrifva.
Där finnas redan större, som ha fått taga till bläck, penna och papper.
I stället för att skrifva i stora, kraftiga drag, kreta de små petiga bokstäfver.
Pin och pryd- lig skall skriften se ut — så tänka åtminstone hufvudsakligen flickorna — men om den är lämplig för den skrifvande och den läsande, besvaras väl på det otvätydigaste af den om- ständigheten, att endast ett fåtal skolbarn bar normal synvidd.
Nu taga barnen läroboken i band.
Vi tillåta oss bläddra i den och finna ett stort antal läsestycken med samma tryckstil som i våra dagliga tidningar, men icke så få med mycket mindre stil.
Då man på detta sätt låtit uppställa det första materialet till barnens inhemtande af läsekonsten, har man väl blott haft till mål att vänja barnens ögon vid tryckstilar i olika stor- lekar.
Men man tycks helt och hållet ha för- bisett den omständigheten, att endast ett ringa antal barn har den förmånen att sitta i när- heten af fönster, att det stora flertalet sitter i rader bakom hvarandra, och att de små bok- stäfverna knappast eller blott med överan- strängning kunna urskiljas i den halfskumma dagern.
Hvartill nyttar all statistik, om skolan själf ger anledning till ögonens försvagande.
Huru mänga tusen komma ej med normal synför- måga in i skolan, men få plikta för sina J A K O B K U L L E ' S D U 343 N ansträngande studier med svaga ögon och när- synthet.
Likasom i de vanliga skolorna och pensio- nerna syndas ock mot ögonen i sy- och slöjd- skolorna.
Där räknas tråd efter tråd, styga efter stygn på den fina bomullsväfven.
Är det väl i våra dagar förnuftigt, då den exakt arbetande symaskinen trängt bandsömnaden så mycket i bakgrunden?
På samma gäng erinra vi om de fina bro- derierna och virkningarna såsom svåra fiender till ögonen.
Vi högakta det konstmessiga kvinliga handarbetet.
Det är ett vackert be- vis på kvinnosläktets skicklighet, tålamod och uthållighet, men vi kunna ändå ej bli kvitt den tanken: flickor det är för mycket af det goda, skonen edra ögon.
Lärarinnor våren måttliga i edra fordringar, edra elevers ögon låta sig icke ersättas.
Låtom oss åtminstone så mycket som möj- ligt skona våra barns ögon, så att de ej redan vid 1 5 — 1 6 års ålder, ja redan vid 12 — 13 år måste anlägga pincenez och klaga öfver smär- tor i ögonen, närsynthet o. s. v. Pöljande punkter böra vid barnens under- visning i skola och hem särskildt uppmärk- sammas: 1.
God hållning af kroppen; vid läsning och skrifning bör skriften hällas 3 0 — 3 5 cm från ögonen.
Vid läsning bör boken hållas i handen, och läsning i skymning måste helt och hållet förbjudas.
Större skrifstil än förut; därför bör stor, kraftig stil fordras af såväl flickor som gossar.
Böcker med fint tryck böra undvikas, och särskildt böra skolböckerna vara tryckta med lättläst, grof stil.
Vid undervisning i handarbeten bör mera vikt fästas vid färdighet i tillklippning än vid vid den pedantiska räkningen af trådar och stygn.
Hemmalexor böra ej gifvas i småsko- lorna, så att barnen bli tvungna att arbeta vid ofta mycket sparsamt ljussken.
Barnen böra öfvervakas i hemmet lik- som i skolan, så att de sitta raka, icke hålla arbetet för nära o. s. v. Under ett helt, kanske långt lif få ögonen aldrig neka sin tjänst.
Personer med däliga ögon äro endast till hälften dugliga till arbete.
Detta borde vara orsak nog för alla att från spädaste barndomen skänka den allra största uppmärksamhet åt ögonens vård o c h skonande, o c h borde man aldrig glömma, att dålig syn kan R k ^ a S 5 5 e?
Ä 5 E e r i e r U ondt, som sålunda fort- 1 Helsingfors, den 6 okt.
Med anledning af en uppsats i Idun: » Om kvin- nogymnastiken i Finland » där signaturen Fack så- som utgångspunkt omnämner Helsingfors gymna- stikförenings för fruntimmer uppvisning vid inter- nationella gymnastikfesten i Stockholm, anser jag mig i sanningens intresse skyldig afgifva följande rättelse.
Inom Gymnastikföreningen för fruntimmer i Hel- singfors bedrifvas öfningarna ej enligt Spiess ' metod.
På dess lägre afdelning idkas ren svensk gymnastik, på den högre äro de svenska grundprinciperna altl fortfarande rättesnöret, men ur tysk gymnastik upp- tagas öfningar, som icke strida emot dessa grund- principer.
Vårt uppvisningsprogram anslöt sig där- för också ganska nära till i Sverige använda dag- schemata, hvilket jag trodde hvar och en i gymna- stik hemmastadd person skulle ha varseblifvit.
Och är det min lifliga öfvertygelse, att » öfverklassens kvin- nor » icke kunnat » uppnå denna ståndpunkt af kraft och uthållighet », som öfverraskat signaturen Fack, därest Spiess ' metod i stället för den svenska ut- gjort rättesnöret för vårt gymnastiska arbete.
De personer, som utbildat lärarinnor och lärare i gymnastik för statens skolor i Finland, hafva så upprepade gånger i ord och handling visat sitt ogil- lande af gymnastikföreningen för fruntimmer och dess gymnastiköfningar, att det icke kan blifva nå- got tal om » ett harmoniskt helt » eller » en enhetlig utbildning af systemet ».
Tvärtom, gymnastikför- eningen för fruntimmer i Helsingfors har stått och står fortfarande i opposition mot den förmyndareroll ofvan antydda personer hos oss velat intaga.
Elin Kallio, Ledarinna vid Gymn.
fören:s för frunt.upp- visning i Stockholm / s 91. l6 Smånotiser från kvinnovärlden.
Handarbetets vänners årsfest firades för- tiden lördag kl. 7 e. m.
Inbjudna voro alla i för- eningens tjänst arbetande.
Sedan kaffe serverats, vidtog en rad af tablåer, utmärkt väl arrangerade af fröken Kerstin Kardon.
De flesta af tablåerna återgåfvo bilder ur allmogelifvet, där dalmasarnes och kullornas brokiga dräkter åstadkommo ett färg- rikt och gladt intryck.
En annan serie tablåer framställde symboliskt Handarbetets vänners fram- gångsrika verksamhet bland främmande nationer.
Typerna voro valda med god urskiljning.
Efter tablåerna föreslogs en skål för alla förenin- gens verksamma medlemmar, för styrelse, direktris, för alla inom lokalen biträdande krafter: ritare, söm- merskor, väfverskor etc. En styrelseledamot erinrade om, att det nu vore 10 år sedan den första årsfesten hölls, och om hvilken stor utsträckning Handarbe- tets vänner sedan dess uppnått.
Kl. 10 e. m. lem- nade festdeltagarne mötet, mycket belåtna med sin afton.
Som vanligt vid denna fest tilldelades äfven i år en belöning i penningar åt en af föreningens ni- tiska arbeterskor.
Denna gång tillföll priset Elna Karlsson, skånsk väfverska, gammal och pröfvad i tjänsten.
Kvinnoklubben hade den 15 dennes årssam- mankomst i sin lokal, Mästersamuelsgatan 13, hvar- vid års- och revisionsberättelserna upplästes samt nytt styrelseval egde rum.
Till styrelseledamöter utsagos: fröken H.
Andersson, fruarna Ch.
Bande- lin, S. Boström, A.
Buren, N.
Frölander och H.
Sach samt fröknarna S. Gumajlius, Ch.
Nyqvist och E. Ullmark; till suppleanter: fröknarna Am.
Norén, Cl.
Smitt och A.
Tibell; till revisorer: fröken A.
Schall och fru E.
Sundblad samt till revisorssupp- leanter: fröknarna E.
Dillen och S. Strandberg.
I Prankrike och England, där denna anord- ning vidtagits i en och annan skola, finner man den särdeles lämplig.
Den, som redan känner följderna af svag syn och närsynthet, skall säkert finnna vär uppmaning om skonande af barnens ögon be- rättigad.
Ö ärftligt Ännu en gång den » finska kvinnogymnastiken ».
Till slut våga vi förelägga våra läsarinnor ett förslag, som skulle inverka icke blott på familjelifvet, utan lika mycket på skol- lifvet.
Skulle det icke vara möjligt, att de större eleverna hvarje afton från 6 — 7 kunde få samlas i den väl upplysta skollokalen med de ändamålsenliga skolpulpeterna för att under en lärares eller lärarinnas tillsyn lära sina lexor.
Lärarens klagan öfver dåligt öfverlästa lexor eller uteblifvande krior skulle bli mera säll- synt, och klagomålen från mödrarna, som vilja använda sina barn till en eller annan tjänst inom hemmet, skulle på många håll förstum- mas.
Pör öfrigt böra vi icke glömma, att ele- ven i det lugna skolrummat på en timme hin- ner mera än hemma på tre, om han är dömd till att arbeta under de närvarandes prat eller de yngre syskonens lek och ofta vid dålig be- lysning.
I föräldrars, lärares och elevers in- tresse vore därför önskvärdt att åtminstone de skriftliga arbetena finge utföras i skolloka- len på därtill anslagen tid under behörig tillsyn.
F bli ett plantas från släkte till släkte.
Ädel verlisamliet.
Den 19 dennes öppnade fru Ulrika Grönqvist åter sin nu 25-åriga kokanstalt T K O M M A I F Ä R G T R Y C K.
härstädes i n:r 28 Humlegårdsgatan och tillhanda- håller där såsom förut mat för billigt pris.
Fru Grönqvist har nnder sin mångåriga verksamhet på detta område förmedlat ett mycket stort antal väl- görande människors utdelning af mat till hungrande; under de gångna 25 åren har hon i medeltal bespi- aat 100 personer om dagen under de 6 månader, som anstalten är öppen hvarje år.
I afton gifves andra abonne- mcntsföreslällningen för säsongen.
I morgon lördag eger den första symfonikon- serten rum.
Programmet upptager Suite af Saint- Saens, scen och aria ur » Friskytten » (fröken Esther Sidnor), Siegfrid-idyll af Wagner och Beethovens symfoni (A-dur) n:r 7.
Dramatiska teatern, som nästan hvarje afton denna vecka för fullsatt salong gifvit Knut Micha- elsons 3 akts komedi » Skandalen i natt », gifver samma stycke äfven i afton.
1 morgon lördag uppföres » En varning » och » Stulen lycka ».
Vasateatern lockar fortfarande en talrik publik med sin repris af » Sköna Helena ».
De omtyckta kammarmusiksoaréerna, för hvilka konsertmästaren Tor Aulin står i spetsen, taga snart ånyo sin början i Vetenskapsakademien.
Biljetter, gällande för alla fem soaréerna, erhållas i Abr.
Lundquists Hofmusikhandel.
Hr Ragnar Grevillius, under de senaste åren bosatt i London, förbereder en konsert härstädes.
Berättelse för Idun af Cecilia Gösta Berlings Bååth * Holmberg.
(Forts.) ?lAl$ o n v a r m c 5 e u n Y ' ' - S &gt; då pastor Törne kom som hjälpprest i hennes fars hus.
Så långt hon kunde minnas, hade liksom en underlig tyst stämning legat öfver hemmet.
Hen- nes far, kyrkoherden, hade i många år varit sjuk; som helt ung hade hela hans lust och trängtan legat åt ett helt annat håll än det presterliga; han hade velat bli konstnär; han hade drömt sin ungdomsdröm o m ryktbarhet och ära — men så hade han kommit att studera teologi, blifvit prest, och så kom sjukdomen.
Olika läkare hade under- sökt honom och föreslagit mycket olika kurer; följden blef, att den sjuke, långt ifrån att förbätt- ras till helsan, tvärtom ständigt försämrades och därtill förbittrades till sinnet.
Hans retlighet tilltog nästan i proportion med sjukdomen; han var dyster o c h sluten, höll sig mest inne i sin kammare, dit han oftast lät bära in sin mat, emedan hustruns och dotterns säll- skap tröttade honom, som han sade.
Han tålde intet buller; sedan hon var liten flicka, hade hon vant sig att smyga på tå, något som senare efter- lemnade hos henne denna tysta, lätta gång, som kom en att att tycka, det hon nästan s o m en an- de sköt upp framför en, då hon inträdde.
Aldrig sågos gäster i detta hus; endast en gång om åi-et lyste ljus ur den stora prestgårdens mån- ga Tönster: nyårsafton, då socknens honoratiores o j h främste bönder gjorde nyårsuppvaktning.
Då visade sig den sjuke en liten stund i salen, då rådde en viss skenbar glädtighet, det kom ofta ungdom med, och man till och med lekte och skrattade under några timmar — så foro gäster- na, det blef åter tyst, ljusen släcktes för att ej tändas, förrän ett långt år åter gått.
Ett år, fullt af mörker, tyngd o c h sjukrumsluft, men mycket fattigt på glädje.
Stockholm, Fredagen den 3 januari 1896.
N:r 1 (420) Prenumerationspris pr Idun ensam Iduns Modet., fjortondagsuppl.
— » 5: — » 3: — » 3: — Byrå: K l a r a s ö d r a k y r k o g.
Kedaktör oea FRITHIOF utgifvare: HELLBERG.
TrälTast säkrast kl. 2 — 3.
: Fredrika .T.
Nordlmg.
Tryckeri Akticbolag.
Utgifningstid: hvarje _ Iduns Anuonspris: 35 öre pr nonpareillerad.
För » Platssökande^ o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje päbörjadt tiotal stafv.
T i l l trettioårsminnet.
f &amp; tisdagen i denna vecka den 31 sistlidne december voro jämnt trettio år gångna sedan Fredrika B r e m e r s d ö d.
I d u n har visserligen en gång tidigare * bringat porträtt o c h lefnadsteckning af den märkliga kvinnan, banbryterskan för hela den moderna kvinno- rörelsen i vårt land, men v i våga tro, att hennes andliga bild i dessa dagar står så lefvande för svenska kvinnor, att äfven ett yttre åter- gifvande af hennes drag på nytt bör vara v ä l k o m m e t i Iduns spal- ter.
V i ha därför låtit utföra en reproduktion af Södermarks oljefärgsporträtt af Fredrika Bremer, ett af de vackrast lika som torde finnas efter henne.
I detta sammanhang vilja vi äfven fästa våra läsarinnors upp- märksamhet på det betydande och värdiga vittra minnesmärke, som nu reses henne genom S o - phie Adlersparres o c h Sigrid Leijonhufvuds utförliga biogra- fiska studie.
S. L — d, friherr- innan Adlersparre, stod Fredrika B r e m e r under d e senare åren af hennes lif personligen nära o c h kände djupt hennes bety- delse, särskildt f ö r den svenska kvinnan.
D e t var därför länge hennes önskan att skrifva F r e - drika B r e m e r s biografi, o c h f ö r öfver femton år sedan började hon samla material därtill.
Fri- herrinnans vidsträckta, dels prak- tiska, dels litterära verksamhet hindrade henne emellertid un- der loppet af 80-talet att ägna biografien den tid hon skulle önskat, hvarför arbetet på den- samma blott långsamt fortskred.
U n d e r de sista åren blef emel- lertid biografiarbetet åter fri- herrinnan Adlersparres hufvud- I n:r 1 för år 1890. intresse.
B e t hade också, innan döden i somras bortryckte henne, framskridit så långt, att blott de sista kapitlen förelågo oafslutade.