Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid detta förhållande, och då således de enskilde deltagarnes tillskott sä vida komme att öfverstiga Statsverkets, vore det icke längre billigt att låta Statens embetsman eller Konungens Befallningshafvande med oinskränkt magt besluta å den ena sidan, medan entreprenören sjelf bevakade sin rätt å den andra, men de som tillsköto tre fjerdedelar af kostnaden deremot ej egde någon rätt till talan i saken.
Utskoltet kan emellertid ej vara blindt för de praktiska svårigheter, som möta för införandet af några bestämmelser om skjutslagets hörande pä förhand öfver auktions-anbuden, innan entreprenad-kontrakt af slutes; men deremot finner Utskottet samma svårigheter icke möta för bevarandet ät skjutslaget af rättigheten att, der detsamma finner sig missnöjdt med entreprenad-vilkoren, uppsäga kontraktet och såmedelst förekomma detsanunas förlängande.
Genom förbehållandet af sådan rättighet ät skjutslaget vunnes att, derest ogynnsamma omständigheter, eller möjligt misstag från deras sida, som å Statsverkets och derföre jemväl å skjutslagets vägnar afslutade kontraktet, skulle inverkat till ett mindre fördelaktigt kontrakt, verkningarne deraf åtminstone ej skulle blifva långvariga.
Ett sådant stadgande till skjutslagens betryggande kunde åstadkommas genom införande efter orden ”å någondera sidan” af följande ord: eller ock af skjutslaget.
Utskottet hemställer således att Rikets
Ständer må besluta det § 38 må erhålla följande förändrade lydelse:
Kontrakt om skjuts-entreprenad afslutes af Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande i allmänhet för två är, räknadt från den 1 November, men fortfar sedermera att gälla, så vida ej uppsägning deraf å någondera sidan eller ock af skjutslaget sker, i hvilket fall det upphör med Oktober månads slut, sedan minst ett år efter uppsägningen förflutit.
Derest omständigheterna sådant fordra inä Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande likväl kun na afsluta entreprenad-kontrakt för längre eller kortare tid än två är.
Beträffande § 39.
I anledning af denna g, hade Utskottet i sitt Utlåtande N:o 8 anfört att, enär alltför ofta måste inträffa, att ombyte af entreprenör ej kan sä på förhand Bih. till R.
Prot. 1859 & 1860. 4 Sami. 2 Afd. 11 Baft. 2 10 Stats- samt Allm.
Bese- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 23. beräknas, att auktion för antagande af ny entreprenör må kunna åstadkommas ett år före den dittills varande entreprenörens afgång; och den uppsägningstid af ett år, som i § 38 är för entreprenör föreskrifven, ej helier bereder vederbörande myndighet tillfälle att anställa entreprenad-auktion ett år förr än entreprenaden mäste emottagas; hade Utskottet ansett nödigt att blott ett halft år måtte bestämmas såsom den kortaste tid, hvilken måste lemnäs emellan auktionen och entreprenadens öfvertagande.
En förändring i denna syftning vore således uti ifrågavarande § erforderlig, äfvensom enahanda tillfälle, som eljest vid entreprenad-auktioner brukar konkurrenter beredas, att före auktionen ingifva förseglade anbud, jemväl vid nu ifrågakomne auktioner torde böra hällas öppet.
Till vinnande af detta ändamål borde, i första momentet af denna g, orden »minst ett år» utbytas mot orden: minst ett halft år, hvarjemte efter ordet ”stationer,” borde tilläggas: sedan förut varit konkurrenter öppet lemnadt, att förseglade anbud till auktionsförrättaren ingifva.
Vidare hade Utskottet trott att, i de fall, då vid entreprenad-auktion, något skäligt anbud icke göres, utan förfaras mäste, på sätt sista momentet i (lenna stadgar, borde, till minskande af den förlust, som det allmänna derigenom kan få vidkännas, och enär behofvet af högre skjutslega lärer i de flesta sådane fall kunna anses utrönt, Konungens Befallningshafvande ega magt att förhöjning i skjutslegan vid den ifrågakomne stationen påbjuda.
Af denna anledning hade Utskottet i dess omförmälda Utlåtande föreslagit att, efter momentets slut, borde tilläggas orden: med rättighet att höja skjutslegan, dock ej utöfver 1 R:dr 50 öre så i stad som å landet.
Vid handläggning af återremisserne har emellertid Utskottets uppmärksamhet blifvit ledd derpå att rättigheten att sålunda förhöja skjutslegan kunde komma att i ganska olika män tillämpas af olika Konungens Befallningshafvande, allt efter den enes eller andres subjektiva åsigter om de förhållanden, under hvilka ett entreprenad-anbud vore att anse såsom oskäligt, äfvensom om gagnet af att höja skjutslegan eller bibehålla densamma lag.
Det vill således synas sorn om önskligt vore att, när frågor om skjuts-legans höjande utöfver 1 R:dr Runt hos Konungens Befallningshafvande uppstode, desamma kunde för slutligt afgörande hänskjutas till en gemensam myndighet och enhet i besluten härom således vinnas.
Vid sålunda sig företeende behof af en i berörda afseende lämplig gemensam myndighet öfver Konungens Befallningshafvande, lärer svårligen någon annan utväg återstå, än att detta uppdrag af Kongl. Maj:t sjelf öfvertages, hvadan till sista momentet af denna § efter orden: ”dock ej utöfver 1 R.dr 50 öre så i stad som å landet,” torde böra läggas följande ord:
Börande likväl detta Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes beslut om förhöjning utöfver 1 R:dr, för att blifva gällande, underställas Kongl. Majlis nådiga pröfning. 1 händelse Rikets Ständer bifalla hvad Utskottet sålunda anfört, torde § 39 erhålla följande lydelse: entreprenad-auktion å skjutsningens bestridande bör, genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes försorg, anställas minst ett halft år före entreprenadens början, samt förrättas, om så lämpligt finnes, pä ett ställe för flere närbelägna stationer, sedan förut varit konkurrenter öppet lemnadt att förseglade anbud till auktionsförrättaren ingifva.
Vid auktionen utbjudes tillhandahållandet af de för befordringen behöflige hästar och åkdon med seltyg, jemte skjutsdrängar, utan inskränkning till visst antal; och skall dervid först utrop «ke å öfvertagande af skjutsningen mot den be - Stats- samt Allm.- Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 23. 11 stämda legans uppbärande.
Skulle dervid göras mera än ett anbud, utbjudes skjutsningen med vilkor, att entreprenören, mot rättighet att uppbära nämnde lega, erlägger ärlig kontant afgift.
Göres åter intet anbud att, allenast mot rättigheten till skjutslegans erhållande skjutsningen bestrida, utropas skjutsningen med vilkor, att entreprenören skall, utom legan, bekomma årlig kontant ersättning.
Maj:ts Befallningshafvande, sorn eger pröfva auktions-anbuden, bör dervid tillse, att endast välfrejdad och pålitlig person till entreprenör antages, samt att fullgod säkerhet ställes för entreprenadens fullgörande; börande bland gjorda anbud det förmånligaste antagas, såvida detta, jemte billiga vilkor, anses erbjuda nöjaktig säkerhet för entreprenadens fullgörande.
Skulle intet anbud erhållas, eller de gjorda anbuden, med afseende å förhållandena i orten, befinnas oskäliga, eller ock bland erhållne anbud intetdera anses medföra tillbörlig säkerhet, bör Kongl. Maj:ts Befallningshafvande antingen låta anställa ny entreprenad-auktion, eller ock vidtaga annan åtgärd för skjutsbeforrlringens besörjande tills vidare för sä billig kostnad, som må kunna betingas, med rättighet att höja skjutslegan, dock ej utöfver 1 R;dr 50 öre, så i stad som å landet; börande likväl detta Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes beslut om förhöjning utöfver l
R:dr, för att blifva gällande, underställas Kongl.
Maj;ts nådiga pröfning.
Beträffande g 40.
Visserligen har Utskottet i sitt Utlåtande N:o 8, låtit denna § utan anmärkning passera.
Men då samma £, för ett fall, som sällan lärer förekomma, uppställt föreskrifter, hvilka måhända onödigtvis bidraga till vidlyftighet i förslaget, har Utskottet trott denna § kunna utan saknad undvaras, och hemställer derföre, att § 40 må utgå samt efterföljande §-:s ordningsnummer i följd deraf ändras.
Beträffande 42.
I sitt förra Utlåtande har Utskottet föreslagit en förändrad lydelse af denna §, lämpad efter den plan Utskottet då uppgifvit för skjutsnings-bestyrets ordnande.
Sedan Utskottet nu nödgats frångå berörde plan, och till Rikets Ständer göra hemställan om skjutsnings-besvärets ordnande efter andra grunder, än hvad förut, vare sig af Kommitterade eller af Utskottet, varit föreslagne, kräfver denna § en ny ordalydelse.
Hos Utskottet har Iräga visserligen varit väckt, huruvida de skjuts-skyldiges bidrag till entreprenaden borde af Kronobetjeningcn indrifvas och derefter antingen omedelbart till entreprenören aflemnas eller ock genom Konungens Befallningshafvande hållas honom tillhanda.
Men Utskottet har trott sådant skola, förutom de betydligt ökade göromål, som härigenom för Kronobetjeningen skulle uppkomma, tillika, så för skjuts-laget, som för entreprenören snarare medföra obehag, omgång 12 Stats- samt Allm. Besv.- och K kori.-Ut skottets Betänkande N:o 23. och kostnader, än några verkliga fördelar, hvadan Utskottet antagit att de skjutsskyldiges bidrag lämpligast kundo uppbäras pä det sätt hittills vid entreprenader egt rum.
Utskottet föreslår således. att § 42 må erhålla följande förändrade lydelse: af de ersättningsbelopp, som, i följd af upprättade kontrakt om skjutsningens bestridande å bipostvägarne, skola till entreprenörerne derstädes utgå, erlägges skjuts-lagets andel på det sätt vid gästgifvaregårdar, der entreprenad egt rum, hittills öfligt varit, hvaremot Statsverkets andel utbetalas af Kongl.
Maj:s Befallningshafvande, som äfven besörjer om uppbörd af de kontanta afgifter, till hvilkas erläggande tilläfventyrs entreprenörer vid en del stationer kunna sig utfästa.
Beträffande § 43.
Med frångående af en del utaf hvad Utskottet i sitt Utlåtande N:o 8 anfört ifråga om denna §, får Utskottet dock vidhålla sin då gjorda anmärkning om billigheten deraf att, vid den inträffade händelse, som §:ns l:a mom. förutsätter, hela det fordna skjutslaget och ej blott de närbelägna förut skjutsningsskyldige hemmanens innehafvare uppehålla skjutsen; hvadan Utskottet anser att, i detta moment, orden: ”innehafvare af närbelägne skjutsningsskyldige hemman och i stad skjutsningsskyldige invånare”, böra utbytas mot orden: innehafvare aj hittills skjutsningsskyldige hemman och i stad hittills skjutsningsskyldige invånare.
Utskottet hemställer således att 43 § mätte erhålla följande förändrade lydelse:
Derest, i följd af posthållares eller skjuts-entreprenörs oförmåga att fullgöra skjutsningen, eller af annan orsak, posteller skjutsbefordringen möjligen skulle komma att tillfälligtvis afstadna, åligge det pä landet innehafvare af hittills skjutsningsskyldige hemman, och i stad, hittills skjutsningsskyldige invånare att, emot den vid stationen gällande lega, bestrida skjutsningen intill dess denna kan genom Post-styrelsens eller Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes försorg åter blifva ordnad.
Då Utskottet nu går att tillse huru och till hvad belopp medel må böra anvisas till gäldande al den kostnad, som, genom nu föreslagna grund för skjutsningsbesvärets ordnande, varder Statsverket åsamkad, så är Utskottet visserligen fortfarande af den tanke att, på de af Utskottet, i dess Utlåtande N:o 8, anförda skäl, hela kostnaden för skjutsningens öfvertagandé pä entreprenad ej skall komma att, åtminstone i någon betydligare män, öfverstiga 600,000
R;dr om äret, och att det förslagsanslag, som till gäldande al Statsverkets fjerdedel erfordras, således ej heller behöfde bestämmas till mer än Ijerdedelen af berörde summa; men dä inom Riks-Stånden sa mänga röster höjt sig med påstående, att den verkliga kostnaden Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 23.
13 skulle komma att vida öfverstiga Utskottets beräkning, anser sig Utskottet böra å dessa påståenden fästa det afseende, att Utskottet föreslår förslagsanslaget att utgöra 200,000 R:dr Runt ärligen.
Beträffande tiden, dels från hvilken det erforderliga anslaget borde utgå, dels hvarifrån den nya ordningen för skjutsningsbesväret borde vidtaga, vid häller Utskottet sin i förra Utlåtandet uttalade åsigt att dervid böra tagas i beräkning ej blott fördelen af förändringens skyndsamma genomförande, utan äfven det behof af rådrum samt de kostnader som de förberedande åtgärderne härtill fordra, äfvensom att de blifvande entreprenaderne böra taga sin början vid den tid pä året, att entreprenören kan dertill i sin tjenst erhålla nödigt folk samt till billigt pris uppköpa foder för dragare; hvadan Utskottet jemväl nu föreslår den 1 November 1801. såsom infallande kort efter tjenstehjonsflyttningen berörda år, att vara den, dag dä skjutsningsbestyrets bestridande efter nu uppgifne plan bör träda i verket.
Utskottet tillstyrker således Rikets Ständer, att besluta det, till betäckande af Statsverkets andel i kostnaden för skjutsningsbestyrets ordnande medelst entreprenad, anvisas å 6:te Hufvud-titeln ett förslagsanslag af 200,000 R:dr Runt ärligen, under nästa statsreglerings-period; och kommer denna nya reglering af skjutsbefordringen att träda i verket den f November 1861, då Statsverket jemväl med J:del inträder i de förpligtelser, som, enligt dä ännu gällande skjutsentreprenadkontrakt, åligga skjutslagen mot entreprenörerne.
Beträffande Kongl. Maj:ts nådiga tillkännagifvande att, ifall post-skjutslegan komme att blifva lika med den i allmänhet gällande legan för entreprenad-skjuts, en ökad årlig kostnad af 53,304 R:dr 80 öre, utöfver den nuvarande, derigenom komme att drabba Postverket för postens förskaffande, och att en häremot svarande ärlig summa således borde, om förslaget bifölles, af statsmedel anslås och ställas till General-Poststyrelsens disposition för betäckande af den förlust, som i berörda afseende kunde för Postverket uppstå; sä vidblifver Utskottet ej blott hvad det i sitt Utlåtande N:o 8 anfört derom att de beräkningar, hvilka legat till grund för uppgiften om den sålunda erforderliga summa, i viss mån måste blifva rubbade genom den af Utskottet föreslagna rättighet för Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att, der så erfordras, vidtaga åtgärder för skjutslegans förhöjande utöfver 1 Hulr och ända till 1 R:dr 50 öre milen, än äfven det förslag Utskottet då gjorde, att, till undvikande af eljest möjligen uppstående brist i berörde ersättningsbelopp, detsamma mätte bestämmas till en rund summa af 70.000 R:dr R:mt, dervid, i händelse nämnde summa ej fullt åtginge till betäckande af ifrågavarande kostnader, det blifvande öfverskottet kunde vinna en gagnande användning, vid bestridande dermed af försök till sådan befordran af post och resande, som för postvägarne är af Kommitterade föreslagen; och vidhåller Utskottet den förhoppning, att ett medgifvande af Rikets Ständer det ifrågakomne öfverskott må pä sådant sätt användas, möjligen skall kunna småningom medföra berörde så önskiiga förbättring i sältet för postens och resandes befordran, helst, på sätt Utskottet i sitt förra Utlåtande erinrat, erfarenheten i andra länder, der post och resanue befordras gemensamt, städse ådagalagt att en sådan inrättning ej blott låter sig ordna utan förlust, utan jemväl medför en ganska betydlig behållning.
— Förnyande Utskottet nu sin erinran om det 14 Slats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 23. i Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse gjorda tillkännagivande, att den till Statsverket ingående rotevakansafgiften af de hittills roteringsfria posthennnanen kominer att uppgå till 18,800 R:dr, så att
Statsverkets verkliga utgift för posthemmanens befriande från post-skjuts Olifver blott 51,200 R:dr Runt om året.
Utskottet hemställer således till Rikets Ständer, det måtte, å Riks-statens 7:de Hufvnd-titel, anvisas ett årligt reservationsanslag af 70,000 R:dr Runt, att till Postverket utgå såsom ersättning för den ökade kostnad, som, genom postskjutslegans höjande till likhet med gällande entreprenad-lega, komine att uppstå; med bemyndigande tillika för Post-styrelsen att använda de besparingar, som å detta anslag kunna göras, till ordnande å postvägar af gemen-arn befordran af post och resande.
Utskottet, som, i likhet med hvad dess Utlåtande N;o 8 innehåller, anser de i nämnde Utlåtande omförmälde motioner, muntliga yttrande samt af Kohlbäcks skjutsbolag i underdånighet gjorde framställning vara genom Utskottets nu gjorde förslag besvarade, hemställer jemväl nu, att Rikets Ständer må hos Kongl.
Majit i underdånighet anhålla oin vidtagande för öfrigt af alla sådane åtgärder, som kunna befinnas nödige, på det ingångna entreprenader ej må hindra verkställigheten af detta förslag.
Iteservationer:
Äf Herr Kyrkoherden Otterström: ”Jag har icke kunnat godkänna den grundsats af tvungna entreprenader på de skjutsskyldiges bekostnad, som Utskottet antagit och på hvilken dess nya förslag hvilar, emedan man derigenom, mot skjutsskyldiges afgifna protest, förvandlar en dem i lag åliggande naturaprestation, ersatt genom skälig lega, till en kontant årlig skatt pä hemmanet.
När härtill kommer Utskottets beslut, att denna skatt skall drabba endast de till skjutslag indelade, sä har man dermed, der inga nya vägar uppkomma med nya skjutsstationer, inskränkt vederbörandes rätt att ordna skjutsindelningen efter de omständigheter, som göra det möjligt att till skjutsning indela hemman, som förut genom deras aflägsenhet eller andra fysiska hinder icke kunnat till skjutsning indelas.
Klart är, att alla hemman af samma natur hafva lika lätt eller svårt för att bestrida skjutsen, dä den icke får bestridas in natura, utan måste bestridas genom kontant utgift.
Om det derföre kan anses öfverensstämmande med Svensk folkfrihet att tvinga den ena klassen af skjutsskyldige hemman att utbyta en skyldighet mot en annan, så går det ock an att tvinga den andra klassen af samma natur att i den nya skyldigheten deltaga.
Det låg derföre, enligt mitt begrepp om allmän rätt, mera rättvisa i Utskottets nu frånträdda beslut, att hvälfva kostnaden af skjutsbestyrets ordnande på Staten, d. v. s. på alla, då det icke längre fick vara ett menighetsbestyr. än i att nu göra det till ett statsbestyr och binda kostnaden vid de till skjutslag indelade Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 23. 15 hemmanen.
Att Staten, enligt Utskottets nya förslag, skall deltaga med j:del i kostnaden, kan näppeligen motsvara den förhöjning i kostnaden, som blir en följd deraf att entreprenader mäste allestädes införas, utan afseende pä lokala svärigheter och af den förbättring i skjutsväsendet, som dermed afses till det allmännas och enskilde resandes större beqvämlighet.
Att i vårt giest bebodda land och med vårt vidt utbredda vägnät vilja ordna skjutsväsendet, såsom det i andra mönsterstater pä Statens bekostnad är ordnadt, och detta väsendtligen på de till skjutslag indelade hemmanens bekostnad, kan ej, enligt mitt förmenande, utan förtryck låta sig genomföras.
Då jag likväl medgifvit, att Utskottet borde frånträda sitt förra beslut, dertill tvingadt af tre Stånds uttryckta mening, har jag baserat min åsigt i hvad som nu var att göra på följande satser: l:o.
Med skjutsskyldighetens bibehållande vid jorden (och den skiljes icke derifrån derigenom att jorden bekostar entreprenaden) mäste förknippas, fasthälias och, såvidt möjligt är, utföras den grundsats af rättvisa, som hittills genomgått lagstiftningen i frågan, att nemligen den skjutsskyldige i lega» bör hafva skälig ersättning, så att den resande ej må fortskaffas pä den skjutsskyldiges oskäliga bekostnad.
Der denna grundsats tillämpas, der har Staten rätt att fordra alla de förbättringar i det gamla skjutsväsendet, som tiden påkallar. 2:o.
Om legan. som var bestämd skälig i rån början (ungefär 1 R:dr 50 öre pr mil, då likväl skjuisningen var mindre anlitad än nu), genom myntvärdets täll och andra orsaker under olika tider befunnits oskäligt låg och föranledt periodisk förhöjning, men genom legans fastställande såsom allmän för hela landet man ändock icke kunnat förekomma en billig klagan från flera orter öfver den förhöjda legans otillräcklighet, sä följer häraf att en allmän lega för hela landet icke kan bestå med den rättvisa, som bör gälla för alla.
Följaktligen måste åt vederbörande lemnäs rätt att höja den fastställda minimilegan till hvad skäligt vara kan, der förbättring i skjutsväsendet ej är möjlig utan de skjutsskyldiges oskäliga betungande. 3:o.
Då den skjutsskyldige har sig ålagdt att skjutsa mot skälig lega, men icke att på någon sin kontanta bekostnad bestrida skjutsen genom entreprenör till det allmännas och enskilde resandes större beqvämlighet, så måste häraf följa, att skjutsens bestridande genom entreprenad ingenstädes kan de skjutsskyldige åläggas, om dertill erfordras de skjutsskyldiges kontanta bidrag.
Men häraf mäste ock följa, att de skjutsskyldige icke hafva minsta rätt till talan deremot, om entreprenad kan införas utan att kostnad kommer de skjutsskyldige vid. 4:o.
Der likväl de skjutsskyldige sjelfve önska entreprenad, äfven med uppoffring å deras sida, der och endast der böra vederbörande hafva rätt att höja legan, för att proportionsvis sänka de skjutsskyldiges bidrag, sä att detta ej blir'så högt, att de skjutsskyldige icke kunna eller böra på entreprenaden ingå.
Der skjutsskyldige intet tillskjuta, der bör icke heller höjning i legan ifrågakomma, och der entreprenad ej kan komma till ständ med billigt förhöjd lega och med skäligt tillskott från de skjutsskyldige, — der, men endast der, bör Staten träda emellan.
Alltså har jag föreslagit: att der skjutsskyldige tillskjuta till 10 R:dr pr hemman, må legan kunna höjas ända till l,io om det af vederbörande pröfvas nödigt för att entreprenaden ina möjliggöras med detta tillskott; der de skjutsskyldige tillskjuta från 10 ända till 20 R:dr ärligen pä hemman, må legan kunna höjas till 1,20 att entreprenaden må möjliggöras med 20 Kalr tillskott och 1,20 lega.
Der entreprenad ej kan komma till stånd med 20 R:dr på hemman och 1,20 lega, bör Staten ersätta hvad derutöfver 16 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 23. kan erfordras.
Härigenom blefve de skjntsskyldige intresserade i entreprenaden sä att de icke hade vinst utan förlust af legans höjning, då den nemligen endast höjdes i samma proportion, som deras egna tillskott.
Konkurrensen skulle, som jag tror, pä denna väg vara friare, än pä den af Utskottet föreslagna. der Staten betalar sin andel äfven om skjutslaget ej betalar mer än 1 Rdr på hemmanet.
Hvad städerna vidkommer, har förhöjd lega för dem hittills varit beviljad och bör äfven hädanefter dem medgifvas.” Af Riksdags-fullmägtigen J.
Andersson från Östergötlands län: ”Då jag icke till alla delar kunnat gilla det nu af sammansatta Stats- samt Ailm. Besv.- och Ekon.-Utskottets, till följd af återremiss, fattade beslut i skjutsfrägan, så får jag deremot härmedelst vördsamligen göra följande anmärkningar:
På grunder, hvilka icke med giltiga skäl nu mera kan bortresonneras, kom det Sammansatta Utskottet i sitt förra Betänkande i frågan till det resultat, ”att gästgifveri-, håll- och reservskjutsen samt postkjutsen” borde skiljas från jordbruket och öfvertagas af Staten.
— Beskaffenheten af de motiver, pä hvilka detta Utskottets framställda förslag var grundad!, ingaf reformens vänner stora förhoppningar om förslagets godkännande hos de särskilda resp. Riks-Stånden, och om än dessa förhoppningar icke till sin helhet realiserades, sä blef förslaget dock icke definitivt förkastadt af flera än blott ett Riks-Ständ, hvaremot detsamma godkändes af ett annat Riks-Ständ och återremitterades af tvänne.
Vid sådant förhållande, och om än de vid Betänkandets återremiss gjorde amnärkningarne kunde föranleda till någon modifikation i förslaget, så hade jag för min del likväl trott att, icke blott det
Statens deltagande i bidraget till skjutsningsbcsvärets underhållande nu bort föreslås till högre belopp än hvad som skett, utan äfven att Statens framtida öfvertagande af hela. denna börda bort närmare uttalats och tiden derför begränsas. — Då, efter den utredning frågan under sednare tiden erhållit, det obestridligen visar sig att skjutsningsbestyret ursprungligen aldrig varit lagligen en viss del af Sveriges jord ålagd eller af dess innehafvare åtagen såsom ett onus, så faller det sig ju klart att hvarje bidrag från desse till skjutsens underhåll, likasom prestationen in natura mot en underlägsen lega, är en tydlig orättvisa, hvilket också både nu och vid föregående riksdag blifvit erkändt, och man borde sålunda ha skäl att vänta det Rikets
Ständer skulle med mindre rädda och försigtiga steg härutinnan besluta nödig rättelse.