Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande åter å ena sidan tullen å spanmål äfvensom denna afgifts belopp, å andra sidan in- och utförselsbeloppen, så visar sig ock, hvilket jemnväl ligger i sakens natur, att de senare ej låtit sig i någon väsentligare mån genom de förra regleras.
Då behofvet gjort sig gällande, har införsel i mån deraf egt rum, utan afseende på tullsatserna och deras belopp.
Ett skenbart stöd för åsigten om dessa senares inverkan i detta hänseende skulle visserligen kunna hemtas, exempelvis, från förhållandet under åren 1856 och 1857, då, efter det tullfrihet genom särskilda Kongl.
Kungörelser för spanmål alla slag blifvit medgifven, införseln högst betydligt stegrades, under det utförseln, förnämligast af Hvete och Råg, ansenligt nedgick.
Men vid en närmare undersökning angående orsakerna till detta förhållande, skall man finna, att dessa ligga vida djupare än i upphäfvandet af den tull, som förut varit spanmål åsatt.
Under åren 1854 och 1855 uppgick utförseln plötsligt till ett vida högre belopp än det, hvartill den under någon föregående period hunnit.
I följd häraf uttömdes eller medtogos förråden inom landet, i den grad, att en ersättning för det nästföljande året måste i ökadt mått sökas utifrån, och under året 1857 rådde, på sätt kändt är, förhållanden inom affärslifvet, som ej äro egnade att läggas till grund för beräkningen af en stadgad handelsrörelses gång.
Af de särskilda sädesslagen är det egentligen artikeln
Råg, för hvilken omsättningen med utlandet på senare tider företett ett i afseende på förhållandet emellan införsel och utförsel mindre fördelaktigt resultat; under det denna omsättning för Hvete lemnat vida mindre att önska, och för de öfriga sädesslagen visat sig i hög grad gynnsam.
Vid en granskning af förhållandet emellan införsel och utförsel af det förstnämnda sädesslaget, finner man, att införseln på det hela varit i stigande, hvaremot utförseln röjt tendens att fortgå i motsatt riktning; hvilket åter, helst ingen eller ringa reexport af införd vara egt rum, tyder antingen på minskad produktion eller på ökad konsumtion, eller ock på beggedera.
I den mån förhållandet härutinnan möjligen kan vara framkalladt af minskad produktion, beror detta utan tvifvel till allra största delen på skördarnes beskaffenhet, mera än på minskningen i odlandet af detta säde, under det å andra sidan en ökad konsumtion, i den mån orsaken är att söka derutinnan, angifver, att lefnadsställningen förbättrats, och att befolkningen i högre mått än tillförene kommit i tillfälle att förbruka ett kraftigare födoämne.
Och i hvilketdera fallet som helst, är den stegrade införseln, mot den 23 minskade utförseln, sålunda föranledd af orsaker och omständigheter, som hvarken kunna eller böra motverkas genom en tullbeskattning.
Då af hvad sålunda blifvit anfördt visar sig, dels att priset å Spanmål på den utländska marknaden oftare öfver- än understigit det på den inhemska, dels att tillökningen i de införda beloppen, der en sådan eger rum, beror af helt andra skäl än af frånvaron af en tullsats, måste deraf följa, att införselsafgift å nu ifrågavarande artiklar icke är hvarken behöflig — hvilket framgår redan deraf, att Sverige numera i regeln är ett spanmåls-exporterande land — ej heller i nämnvärd mån egnad att hämma införandet af utländsk vara, då sådan är af nöden för den inhemska förbrukningen.
Vid bestämmandet af de varuslag, som, enligt Komiterades åsigt, tills vidare böra med tull beläggas, hafva Komiterade utgått, dels från hvad statsbehofven härutinnan kräfva, dels från hvad Komiterade ansett böra vara ett medgifvande åt de inhemska näringarnas hilliga anspråk.
Ej mindre för att i detta senare hänseende blifva i tillfälle att så tillförlitligt som möjligt bedöma dessa anspråk, än ock för att vid behandlingen af frågan om de särskilda tullsatserna få varuvärdet eller tillverkningskostnaden, der denna lagts till grund för beräkningen, utrönta, hafva Komiterade sorgfälligt sökt förskaffa sig alla erforderliga och tillgängliga upplysningar, samt i sådant hänseende rådfört sig så väl med idkare af Svenska fabrikshandteringar och handtverkerier, som med handlande, hvilka sysselsätta sig med införseln af utländska varuartiklar.
De undersökningar, som härvid bort anställas, hafva, för att blifva mot ändamålet svarande, ofta måst vara af ganska omfattande beskaffenhet.
En detaljerad framställning af desamma, med angifvande af särskilda prisuppgifter, beskrifvande af varuprof, och mera dylikt, skulle, af sådan anledning, icke kunnat lemnäs utan en vidlyftighet, som ansetts öfverstiga de lämpliga gränserna för redogörelsen öfver Komiterades arbete.
Det är derföre endast resultaten af dessa undersökningar, som blifvit angifna uti de motiv till förändringar i tulltaxan, hvilka jemnte sjelfva taxeförslaget i underdånighet bifogas; föreställande sig Komiterade att genom det sålunda valda förfaringssättet äfven öfversigten öfver så väl det hela, som de förhållanden, hvilka angå hvarje särskild artikel, skall i väsentlig och behörig mån lättas.
I afseende på taxeförslagets formella beskaffenhet hafva Komiterade sökt egna all omsorg åt hvad dermed stått i sammanhang, för att dymedelst tillse, det författningen måtte vinna erforderlig enkelhet och tydlighet.
Då detta senare, till följd af nådig föreskrift, bort utgöra ett föremål för Komiterades särskilda uppmärksamhet, hafva Komiterade låtit sig angeläget vara att, der så funnits påkalladt, ej mindre i behöfliga delar förändra ordalydelsen af redan förefintliga rubriker, än ock införa nya sådana.
Ehuru Komiterade i förra hänseendet stundom äfven tilllåtit sig att, för åvägabringande af mera enkelhet, i en gemensam hufvudrubrik sammanföra derunder förut särskildt upptagna artiklar, eller ock för dessa senare använda en, alla eller flera af dem samfäldt omfattande, benämning, vid de fall, der tullsatserna varit af lika belopp eller blifvit dertill föreslagna, äfvensom der gemensam afgiftsfrihet egt eller funnits böra ega rum, hafva Komiterade sålunda vid taxans uppgörande afsett mindre att få ett färre antal dylika rubriker, än att ali 24 tvetydighet måtte, så vidt ske kunde, undvikas.
För sådant ändamål hafva dels i samma rubrik förut upptagna artiklar någon gång blifvit skilda och under särskilda titlar uppställda, dels förut icke i taxan förefintliga specifikationer blifvit der använda.
A andra sidan har likväl äfven ett. ehuru jemnförelsevis ringa, fåtal artiklar, hvilka icke mera i handeln förekomma, eller deri gå under andra benämningar, blifvit ur taxan affördt.
I afsigt att bereda beqvämlighet vid tillämpningen, har ock på ett och annat ställe, der förut föreskriften rörande tullbehandlingen af en artikel funnits gifven genom hänvisning till en annan artikel, tullsatsen blifvit särskildt utsatt, under det att, å andra sidan, der en närmare samrnanhörighet vissa artiklar emellan så fordrat, den förut utförda tullafgiften blifvit ersatt genom en hänvisning till den artikel, som för afgiftsbeloppets fastställande ansetts böra betraktas såsom den företrädesvis bestämmande.
Hufvudsyftet har dock städse varit, att, jemnte åvägabringande af tydlighet, så ordna det hela, att likartade artiklar, så vidt ske kunde, måtte komma att draga samma tull; och ur denna synpunkt kan förändringen sålunda sägas hafva varit mera en inre än en yttre.
Vid de undersökningar, som rörande denna del af Komiterades arbete varit af nöden, hafva Komiterade icke kunnat undgå att finna, det äfven nu gällande bestämmelser för Tharaberäkningen i åtskilliga afseenden torde erfordra förändring och jemnkning.
Men då afgifvande af förslag till sådan förändring skulle hafva erfordrat vidlyftiga undersökningar utöfver egentliga föremålet för Komiterades uppdrag, inskränka sig Komiterade till underdånig hemställan, det Eders Kongl. Maj:t i nåder täcktes anbefalla utarbetandet af ett sådant förslag, dervid Komiterade jemnväl tillåta sig uttala den åsigten, det de bestämmelser för nämnda beräkning, som kunna varda föreslagna och fastställda, torde, till lättnad vid förtullningen, böra, i de delar, der sådant ske kan, och i likhet med hvad i Norska, Danska och Tyska Tulltarifferna redan finnes iakttaget, införas i sjelfva tulltaxan vid de artiklar, desamma angå.
Jemnte de förändringar i formellt afseende, som i öfrigt i taxeförslaget blifvit vidtagna, har ock någon gång den förut begagnade qvantiteten för tullberäkningen blifvit utbytt mot annan sådan, som ansetts för ändamålet mera lämplig.
Särskildt har detta varit fallet vid artikeln Bränvin och Sprit, hvilken hittills blifvit förtullad efter den i varan ingående alkohol-vigten.
Sedan Komiterade, enligt nådig föreskrift, haft att tillse, huruvida icke ett förändradt sätt för förtullningen af nämnda vara kunde lämpligen införas, så att denna komme att uppmätas och profvas enligt samma grunder och på samma sätt, som tillämpades vid kontrollerandet af den inhemska tillverkningen af sagda vara, hafva Komiterade, efter anställd undersökning i ämnet, icke funnit hinder möta för den ifrågasatta förändringens genomförande i hvad angår utbytandet af sjelfva qvantiteten för tullberäkningen, hvadan denna blifvit i taxeförslaget utsatt i kannemått, beräknadt efter 50 procent styrka vid 15 graders värma.
Beträffande åter förslaget att, för utrönandet af bemälda qvantitet vid förtullningen, använda uppmätning, skulle detta, utom andra olägenheter, medföra ökad tidsutdrägt; i följd hvaraf, och enär rymdmåttet, efter hvad upplyst blif - n vit, kan med full säkerhet bestämmas genom varans vägning och profning i förening, Komiterade, redan i sammanhang med det för tillämpning af Handelstraktaten med Frankrike upprättade särskilda tulltaxeförslag, i underdånighet tillstyrkt, att vid tullbehandlingen varans rymdmått skall utrönas genom densammas vägning och alkoholhaltens uppskattande förmedelst afprofning med alkoholometer, för hvilka beräkningar särskilda af Bränvinskontrollbyrån upprättade tabeller ock blifvit till efterrättelse meddelade.
Med iakttagande af enahanda förfarings- och beräkningssätt vid den inhemska bränvinstillverkningens uppskattning, skulle på en gång jemnlikhet i behandling af in- och utländska spritvaror samt största möjliga noggrannhet vid uppskattningen kunna tillvägabringas, hvarföre Komiterade förutsätta, att det nya vid tullbehandlingen antagna beräkningssättet äfven vid den inhemska bränvinstillverkningens kontrollerande varder infördt.
Af skäl, som i motiven till tulltaxeförslaget närmare utvecklas, hafva Komiterade funnit sig böra för Bränvin och Sprit, alla slag, tillstyrka enahanda tullafgifter med dem, som genom Traktaten med Frankrike blifvit bestämda för drufbränvin af Fransk tillverkning, direkt infördt.
Ehuru Komiterade våga antaga, att detta förslag till likformig tullbeskattning för alla slag bränvin och sprit, utan hänsigt till råämnet, hvaraf de bestå, eller orten, der de blifvit tillverkade, hvilar på obestridligen riktiga grunder, och att äfven den nedsatta tullafgift, förslaget upptager för dessa varor, då de, såsom vanligast är fallet, införas på fat, eger afgjordt företräde både i finansiellt och sedligt hänseende framför den hittills gällande, genom sin öfverdrift förfelade och till ständiga lagöfverträdelser förledande tullbeskattningen, hafva Komiterade likväl ingalunda kunnat förbise eller ansett sig härvid böra med tystnad förbigå det, efter Komiterades tanka, oafvisliga behofvet att, i sammanhang med och såsom vilkor för den sålunda förändrade tullbeskattningen å utländskt bränvin, lagstiftningen för den inhemska bränvinstillverkningen underkastas sådana förändringar, att denna tillverkning, likasom hvarje annan loflig näring, frigöres från konstlade hinder, hvilka försvåra täflan med utlandets industri.
Utom gränsen för Komiterades uppdrag ligger visserligen att ingå i genomförd undersökning af alla de omständigheter, hvilka högt påkalla genomgripande förändringar i den undantags- och öfvergångslagstiftning, bränvinstillverkningen inom landet för närvarande är underkastad, eller att upprätta något förslag till ny fullständig författning i detta ämne.
Men redan den synpunkt, ur hvilken Komiterade för sitt uppdrag måst taga denna lagstiftning i betraktande, har gifvit vid handen behofvet af vissa förändringar, hvilka Komiterade trott sig böra här underdåhigst antyda, under förutsättning, att, derest Eders Kongl. Maj:t finner frågan deraf förtjent, fullständig omarbetning af författningen varder i nåder anbefalld.
Dessa förändringar äro: l:o att bränvinstillverkningen må i afseende på tillverkningsbeloppet frigifvas, så att icke något maximum, hvilket detta belopp ej får öfverstiga, vidare må varda faststäldt; 2:o att tillverkningen må få drifvas hvilken tid på året och under huru stor del af detta, som producenten finner med sitt intresse förenligt; Tull-Komitéens Betänkande, 4 26 3:o att tillverkningsskatten må utgå med samma belopp för hvarje del af den tillverkade qvantiteten och ej vidare beräknas efter särskild grund för s. k. öfvereller underbränning; dock att sådan skatt alltid bör erläggas för ett visst gifvet tillverkningsminimum, enär nödigt är, att staten beredes garanti för de kostnader, den måste vidkännas för kontrollerandet af tillverkningens belopp, m. m.; 4:o att anstånd med erläggandet af nämnda skatt må, mot ställande af godkänd säkerhet derför, tillverkaren beviljas, till dess varan blifvit vederbörligen uppmätt, samt skatten sålunda icke i förskott honom afförd ras; 5:o att vid skeende utförsel af varan den erlagda tillverkningsafgiften för det utförda beloppet må tillverkaren eller hans rättsinnehafvare af statsmedlen ersättas.
Om å ena sidan ej 'kan nekas, att de band, som för närvarande äro lagda på den inhemska tillverkningen i förevarande hänseende, för fabrikanten i hög grad försvåra och fördyra produktionen; gifves å andra sidan, derest nämnda band i nu föreslagen riktning lossas, enligt Komiterades förmenande, icke någon behörig anledning att antaga, det inhemsk bränvinstillverkning ej skulle kunna bestå i täflan med den utländska; enär Sverige i allmänhet exporterar sådana produkter, af hvilka varan tillverkas, och sjelfva tillverkningen desto mindre är af beskaffenhet att emot utländsk medtäflan erfordra något skydd, som våra i andra hänseenden för sådant behof ofta åberopade klimatiska förhållanden snarare främja än försvåra denna tillverknings bedrifvande under större del af året, än som i andra, sydligare länder kan ske.
Bevekelsegrunden, ur sedlig synpunkt, att fördyra varan, i ändamål att derigenom förminska förbrukningen deraf, må tillmätas all den vigt, som densamma tillkommer, och gör sig utan tvifvel med rätta gällande i det jemnförelsevis höga måttet af beskattning å tillverkningen och införseln; men huru önskligt det afsedda syftemålets vinnande härutinnan, för så vidt angår öfverdrift i förbrukning, än är; lärer väl lika litet något giltigt skäl förefinnas, som det synes staten fullt värdigt, att, så länge tillverkningen är medgifven, söka att för den, som dermed sysselsätter sig, icke blott försvåra densamma, utan göra den i flere hänseenden egnad att för honom medföra verkliga vådor, genom en följd af för fabrikanten i hög grad tryckande och hvarandra ömsesidigt skärpande formelia prohibitivbestämmelser, af hvilka verkningarna ofta ej låta sig beräknas med den säkerhet, som är nödig vid bedömandet af ett industriellt företag, och som bör tillkomma enhvar, den der drifver en tillåten, och sålunda ur rättslig synpunkt loflig, näring.
Innan Komiterade öfvergå från den här afgifna allmänna redogörelsen rörande det egentliga taxeförslaget, anhålla Komiterade att, i afseende på artikeln Bomullsväfnader, få i underdånighet anmäla, det Komiterade, på grund af den i motiven till sagda förslag skedda utredning af ämnet, kommit till det resultat, att de vid nämnda väfnader under afdelningen »andra slag» hänförliga artiklar rätteligen borde åsättas följande tull, nemligen:
Oblekta och ofärgade 1 skålp.
15 öre, blekta eller färgade » 20 » tryckta eller pressade » 30 » 27
Men då bomullstillverkningen för närvarande befinner sig i ett abnormt tillstånd, hvilket måste anses särdeles ofördelaktigt inverka på den inhemska fabrikanten och sålanda berättiga till ett undantagsstadgande, hafva Komiterade trott sig icke böra i sjelfva taxeförslaget frånträda de tallsatser för bemälda artiklar, hvilka blifvit genom Traktaten med Frankrike bestämda, ehuru dessa synts Komiterade vara betydligt högre, än som härutinnan under vaidiga förhållanden numera bort ifrågakomma.
Emellertid, och med stöd häraf, finna sig Komiterade böra i underdånighet tillstyrka, det nådig framställning till .Rikets näst sammanträdande Ständer måtte göras, att, derest bomullsfabrikationen skulle under tiden för ingående statsreglering återbringas i en ställning, som kan anses såsom jemnförelsevis normal, de här ofvan angifna tullsatserna måtte antagas att varda gällande från och med början af år 1869.
Vidkommande förslaget till Underrättelser om hvad vid Taxans tillämpande iakttagas hör, hafva Komiterade i de underdånigst bilagda motiven angifvit grunderna för de förändringar, som rörande denna del af Författningen blifvit tillstyrkta.
Men Komiterade hafva icke allestädes, äfven der de stadganden, som i detta hänseende förut varit gällande, lemnats oförändrade, för sin del omfattat den åsigten, att de gifna föreskrifterna vore fullt tidsenliga och ländande till åsyftad fördel.
Bland annat är detta förhållandet i hvad angår de i § 3 af nämnda förslag bibehållna bestämmelserna om erläggandet af lastpenningar.
Denna afgift synes
Komiterade icke vara förenlig med den uppfattning af hithörande förhållanden, som, enligt Komiterades förmenande, är den rätta och jemnväl alltmera vinner insteg.
Den utgör en beskattning, icke af varan sjelf, eller af den behållna inkomst, rederirörelsen lemnar, utan af det fortskaffningsmedel, genom hvilket varan tillföres konsumenten, och verkar till följd deraf i hög grad hämmande på sjelfva rörelsen.
Borttagandet af denna afgift, som icke blott är att betrakta såsom en surtaxe utöfver de i tariffen fastställda tullsatser å afgiftspligtiga artiklar, utan äfven tynger på tullfri vara, skulle derför utan tvifvel i väsentlig mån öka samfärdseln med andra länder genom att underlätta så väl tillförseln af dessas produkter, som utförseln af landets egna.
Det torde särskildt förtjena uppmärksamhet att, enligt den med Frankrike afslutade Sjöfartstraktaten, de här utgående lastpenningar reciprokt uppbäras för Svenska fartyg, som besöka Franska hamnar, och att lastpenningarnes fullkomliga afskaffande härstädes sålunda genom motsvarande nedsättning af tonnage-afgiften skulle än ytterligare främja Sveriges sjöfart på Frankrike.
Oaktadt alla dessa omständigheter otvifvelaktigt innebära manande skäl att alldeles upphäfva den under namn af lastpenningar stadgade afgift, hafva Komiterade likväl, då denna afgift årligen inbringar en statsinkomst af omkring 350,000 rdr, tvekat att, samtidigt med förslaget till betydlig lindring i nu stadgade tullafgifter, jemnväl tillstyrka en sådan afgiftsfrihet; hvaremot Komiterade redan nu trott sig böra fästa Eders Kongl.
Maj-.ts nådiga uppmärksamhet på önskvärdheten af nedsättning i eller helst fullkomligt borttagande af lästetalsafgiften, så snart statsverkets öfriga tillgångar, beredda efter lämpligare beskattningsgrunder, sådant medgifva. 28 Genom de i § 6 af ifrågavarande underrättelser åberopade Författningar finnes, i afseende på till förtullning angifna varors utlemnande, stadgadt, att sådant utlemnande icke må ega rum förr, än tullafgifterna å nämnda varor blifvit till fullo erlagda.
Ett dylikt stadgande måste ofta blifva i hög grad hinderligt både för tullbehandlingen och för trafiken, samt har derföre i andra länder, exempelvis Danmark och Norge, blifvit utbytt mot helt olika, till stor lättnad för rörelsen ländande medgifvanden.
Det springer lätt i ögonen, att trafikantens förmåga att anskaffa hvad till afgiftens erläggande erfordras ej sällan är beroende deraf, huruvida han kan fritt disponera varan eller icke, samt att han icke ens alltid, äfven om det förra honom medgifves, genast och omedelbarligen kan påräkna hvarken afsättning eller liqvid.
Med aktgifvande på de formaliteter, som, huru de än förenklas, måste vid tullbehandling och journalisering, m. m., iakttagas, inses ock utan svårighet, att emellan den undersökning, som för utrönande af en varas beskaffenhet och mängd måste ega rum, samt de bokföringar, kontrollräkningar och utskrifter, hvilka derefter följa, någon tid måste förflyta, under hvilken tullförvaltningen besväras af det undersökta godsets vård; och godsegaren åter måste, såsom nu är ordnadt, sakna den fria dispositionsrätt, han för varans omsättning behöfde.
Vid sådant förhållande göra omständigheterna det ock mången gång, snart sagdt, till en nödvändighet för tulltjensternannen att, på eget ansvar och i strid med författningens påbud, bevilja varans uttagande, äfven innan tullafgiftsbeloppet blifvit aflemnadt.
Då den första fordran för all lagskipning är, att lagen skall kunna tillämpas, och af ett motsatt förhållande helt naturligt följer, att helgden af densamma lider intrång i det allmänna tänkesättet, synes ock vid afvägandet af det ändamålsenliga i ett stadgande, ärnnadt att efterlefvas, böra tagas i betraktande, huruvida det verkligen låter sig efterlefvas.
Utan gensägelse kräfver jemnväl ett billigt afseende på vederbörande tjenstemäns intresse, att de icke genom beskaffenheten af en föreskrift bringas i en ställning, dervid den praktiska nödvändigheten bjuder dem att utsätta sig på en gång för möjligheten af en förlust, oftast stor nog att medföra deras undergång i ekonomiskt hänseende, och för ansvaret af en lagöfverträdelse.
Afven med behörigt iakttagande af hvad statens fördel härutinnan fordrar, synas dessa dubbla olägenheter, för trafikant och tulltjensteman, kunna afhjelpas, derest viss tids anstånd med tullafgiftens erläggande, mot vederbörlig säkerhet, beviljades.
Ett dylikt medgifvande vore icke heller främmande för den Svenska tullagstiftningen, då denna för vissa fall medgifver ända till tre månaders betalningsanstånd vid förtullning från nederlag.
Och Komiterade anse sig, på grund häraf, böra i underdånighet hemställa, det den förändring i nu gällande, här afsedda, stadgande måtte åvägabringas, att anstånd med tullafgifts inbetalande för till förtullning angifna varor må medgifvas åtminstone för en tid af en månad, samt varorna det oaktadt till vederbörande utlernnas, mot fullgod säkerhet för nämnda afgifts erläggande å föreskrifven dag, vare sig, att denna säkerhet består i erbjuden borgen eller till deposition användbara valutor, af beskaffenhet att, så i ena som andra fallet, kunna och böra af behörig tullmyndighet, med hänsyn till den debeterade afgäldens belopp, godkännas.
Då Komiterade haft att att yttra sig rörande åtskilliga vigtiga frågor, som sammanhänga med tullbeskattningen, utbedja sig
Komiterade att få vidröra ännu 29 en sådan, som visserligen icke är den minst vigtiga, nemligen den om de vid tullförvaltningen anställda tjenstemäns och betjentes aflöning.
Denna aflöning har hittills utgått till en del i form af fast anslag, och till en del genom viss provision å det vid de särskilda tullkamrarne influtna tullafgiftsbeloppet.
Tjenstemannens inkomst blir derigenom beroende af omständigheter, som i mer eller mindre väsentlig mån äro af hans eget nit oberoende, under det han städse har af nöden ett visst minimum af intägt för att kunna vara anständigt bergad.
Rörelsen, med hvilken provisionsbeloppet vexlar, kan ena året vara större, andra mindre.
I förra fallet tages hans verksamhet visserligen mera i anspråk än i det senare; men han är för alla händelser skyldig att egna sin tid åt tjenstens utöfning, hvadan han alltjemnt måste hålla sig beredd och färdig att fullgöra hvad han i denna har sig ålagdt, ocli är sålunda förhindrad att taga befattning med annan sysselsättning, af hvilken han skulle kunna förskaffa sig ökadt bidrag till lefnadsbehofvens fyllande.
Dertill kommer ock, att göromålen vid en station kunna vara mera ansträngande och ihållande än vid en annan, utan att inkomsterna derföre blifva större på förra stället än på det senare.
Provisionen beror på det influtna tullafgiftsbeloppet, och detta ej ensamt af de förtullade varornas mängd, utan äfven af huruvida de äro högre, lägre eller alldeles icke, tullbeskattade.