Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Utskottet uti 2ne afgifna, och af gne Respectiva Riksstånd gillade, Betänkande» redan yttrat sin tanka om de för Landets hushållning högst menliga följder, sorn skulle härflyta af Husbehofsbränniagens inställning, annorledes, än i högsta nödfall, får det nu endast hänvisa till de der åberopade grunder, och tillika vördsamt föreslå, att sluteliga bestämningen öfverlemnas åt Konungens visa Beslut, under den i allmänhet yttrade underdåniga önskan, alt sådan inställning aldrig måtte kunna komma i fråga lita n i det enda fall, då absolut brist på Spannemål, både hemma i Landet och på de utri - Besv och Ekon.
BetänkancLen. 231 kes Orter, hvarifrån Säd vanligen hemtas, gör, att verkelig hungersnöd befaras.
Uti ett Memorial yrkas rättigheten til! partiel inställning af Bran vinsbränningen uti de provincer, hvarest missvext eller andra orsaker sådant föranleda, under det den i andra Rikets orter vöre tilläten.
Nationen är ej van vid en sådan olika lottning, och. den skulle troligen leda till split och missunsamhet, samt är dessutom stridande emot den inbördes handel och utbyte, som alltid bör råda Rikets provincer imellan. 5:0
Då x §ns 2:dra moment ti listyrkes att förblifva oförändradt, såsom i sig sjelft klart och bestämdt, så innefattar det äfven tydlig föreskrift, huru förhållandet bör vara med Comministrar, Klockare, Arrendatorer m. m. hvilkas rättighet till BränvinStillverkning blifvit yrkad.
Enär Förordningen nämner Hemmansinnehafvare men ej ägare, föl - jar deraf, att den som, med hvad rättighet sorn heldst, brukar någon jord med åsatt Hemmantal, eller utjord och annan lägenhet med extra rotering, vare sig såsom ägare, Boställsinnehafvare eller Arrendator, honom tillkommer äfven den, samma lägenhet åtföljande rättighet till Bränvinstillverkning.
Och om ofvannämnda Ecclesiastika Embetsman med deras vederlikar icke innehafva några sådana af jord åtföljda lägenheter, så hvarken böra eller kunna de denna rättighet begagna.
Hvad åter beträffar den nödvändigheten, att förekomma chimerika ArrendeContracter, 2 3 2 Ecsv. och Elon.
Betänkande», hvarigenom Torpare med flere kunna åtkom-» ma oiaglig
Bran vinstill verkning och hvarom äfven blifvit erinradt; så lärer detta icke genom Lagens bokstaf kunna förekommas, titan beror pä vederböra*des tillsyn,*att Lagens föreskrift i hvarje serskildt fall noga iakttages, 4:o
Då uti gdje Momentet af samma §» sjelfva grunden för till verkningsiättiglietens qvantitet eller den tillåtna Pannerymden bestämmes efter Hemmanets värde, anser Utskottet sig häruti icke böra föreslå någon förändring; Förslager fattas val icke på uppgifter af andra beräkningsgrunder, såsom efter Jordebok åsatt Hemmantal, Personal, utsäde och produktion af jordfi ugter, antal af framfödda kreatur m. m.
Men ehuru flere af dessa uppgifter visserligen äga för sig'taJanda skal, en del af sammanhanget mellan, tillverkningen och consumtionen, andra åter af nödvändigheten att sätta denna tillverkning i noga samband med ett väl inrättadt jordbruk , finner Utskottet dem likväl icke vara af öfvervägande vigt, och framför allt, icke åtföljda af den säkra beräkningsgrund, sorn gör dem för verkställigheten användbara.
De flesta och antagligaste innebära i sin natur så mycken svårighet för sin rätta bestämning, äro underkastade så vanskliga ombyten samt lemna så öppet tillfälle för osäkra uppgifter, hvars controllersnde nästan är omöjligt, att deras antagande, såsom grundprincip, troligen skulle göra dem tili Besv. och Ekon.
233 föremål för ständiga tvister och gifva tillfällen till missbruk, hvilka verkställande mas o • O ten pa intet sätt kunde förekomma, Utskottqt tviflar således icke att tillstyrka, det saken måtte förblifva vid hvad nu stadgadt är.
Likväl bör anmärkas, att då hemmanets, hemmansdelens eller lägenhetens värde namnes, vigar hela författningens esprit, att dermed menas sjelfva jorden och thy åtföljande tillhörigheter, meri ej de fabriker, bruk, qvarnar och inrättningar, af jordbruket oberoende, hvilka på egendomen kunna finnas.
En Sydligare bestämning torde således finnas nödig, nätnl. att dessas värde icke får ingå uti det, som utgör grunden för rättigheten till pannerymden, och för en nogare tillämpning häraf böra, vid bevillningstaxeringar, sådane tillhörigheter serskildt värderas samt uti jordens och hemmanets värde icke upptagas.
— Man har äfven velat påstå, att beskaffenheten af det ämne. hvaraf bran» insbränningen verkställes, borde afses säborn bestämningsgrund för sjelfva rättigheten dertill.
Således har blifvit yrksdt, dels att primitiva tillverkningsrätten och pannerymden skulle regleras efter den areal, som vore med potates och jordfrugler besådd, dels efter den deraf skördade Qvantitet, och slutligen, att vid någon gång inträffande oundgängeligt förbud, det skulle vara tillåtet, att af dessa ämnen fortsätta bränningen, men ic o ' ke af Spannemål.
Till vidtagande af dessa mått och steg kan Utskottet ingalunda tillstyrka.
Att förtiga, det Controllen knappast *34 Eesv. och Ekon.
Betänkanden. later tänka sig, än mindre kan verkställas, äro sådana inskränkningar rakt stridande mot jordens fria användande, som bör Sigga till grund för alia Ekonomiska författningar, samt föranleder dessutom till ständig förändring i pannerymd, så menlig för ägande rätten sorn vidrig för allmänhetens opinion.
Utskottet tror sig väl med säkerhet förese den tid tillstunda, då hvarje omtänksam hushållare dertill hufvudsakligen begagnar endast dessa ämnen, äfvensom erfarenheten visar, att denna verkan till en stor del redan är framkallad, samt bör genom alla slags efter döm en och upplysningar vidare gynnas.
Men att fortskynda den genom tvångslagar, anser Utskottet hvarken nyttigt eller lämpeligt. 5:0
Men deremot tror Utskottet sig böra väcka Riksens Höglofl.
Ständers upplysta uppmärksamhet på verkningarne af den i detta Moment tillåtna ändra pannerymd, utöfver 90 kannor, på egendomar till ett värde af 15000 Rd. och derutöfver.
Med en dylik pannas oafbrutna gång under nio månader af året kan så mycket bränvin tillverkas, att visserligen personalen, äfven på den största egendom, Eesv. och Ekon.
Ut.ik.
135 icke har af nöden mera till förtäring, och ändå icke så obetydligt öfverblifver till måttligt afsalu.
Om någorstädes ett på jordfrugter rikare åkerbruk skulle tycka sig behöfva och med fördel kunna begagna en större pannerymd, lära dessa fall åtmindstone för närvarande vara mycket sällsynta, och således ägarnes individuella intressen böra vika för det stora missbrukets förekommande, att utifabrikshus afverka en större mängd spannemål oftast af stridare slag,'än med landets väl är förenligt.
Utskottet tillstyrker derföre, att denna rättighet må försvinna samt ingen tillåtas, att uti ett och samma hus, eller på en och samma egendom af hvad storlek och värde som heidst, begagna mer än en panna om 90 kannor, eller flera mindre pannor med en sammanräknad rymd af högst samma belopp, då, i händelse af bifall till denna tillstyrkan, alla ställen i förordningen, hvarest denna tillåtelse medgifves, komma, att i likstämmighet härmed förändras.
Likväl linner icke Utskottet skäl vara, att i detta afseende föreslå annan förändring uti 5te momentet, än den som directe afser detta, nu föreslagna förbud utöfver 90 kannors pannerymd, på samma Egendom.
Missbruk kunna visser - 236 Bcsv. ochEkon Utsk.
Betdnkanden. ligen härvid förefall®: men retelsen dertill förekommer till en stor del genom förbudet att äga större pannerymd uti samma hus eller på samma egendom.
I alla fall uppvägas de icke a£ det å motsatt sida uti fria husbehofsbränrtingen annars införda tvång, att en ägare äf flera egendomar, kanske till flera hundrade tusende
Rdrs värde med deremot svarande folk och dragare, icke skulle till husbehof, det är, till ett emot denna förbrukning svarande qvantum och i sammanhang med ett derefter afpassadt jordbruk, få tillverka en vara, hvilken så hufvudsakligen ingår uti dess påräknade hushållning. 6:0
Enär, uti följden af sdje momentet är tillåtet, att äfven med det mindsta Egendomsvärde begagna en 50 kannors panna och derunder genom ingående uti maximum af första klassen, så är derigenom den olägenheten förebyggd, att någon tvingas nyttja en mindre panna ä'n af 35 kannors rymd, som är den mindsta, hvilken med någorlunda fördel kan brukas vid användandet af potatoes.
Men att för öfrigt, enligt några Memorialers yrkande, inskränka rättigheten inom Classerna till mindre pannerymds begagnande med erläggande af progressiv afgift, än hvad samma Glassens maximum utstakar, dertill tror Utskottet ingen anledning förefinnas.
Någorstädes skall gränsen vara: denna synes naturlig, och tillstyrkes derföre att få blifva orubbad.
Det äfven uppgifna förslag, att, till vinnande af nödig controll, alla pannor både / Besv. och Ekon.
Eetunkanden. £3? små och stora, skulle inmuras, anser Utskottet vara emot ägares fria disposition af sin egendom, i allmänhet, och mindre förmögne hemmansägares fördel i synnerhet, så stridande, att det till skärskådande icke kan uptagas. 7:0
Vid 6 momentet tillstyrkes den förändring, att Pannerymden och afgiflen må bestämmas, efter det af föregående årets PröfningsComité fastställda värde, hörandes derför® denna Comités Handlingar alltid vid mantalsskrifningen vara att tillgå.
Om någon af en. falsk beräkning vill, för att ernå en större Bränvinstillverkningsrättighet, uppsätta sin egendom vid bevillningstaxeringen till ett större värde än han verkligen äger, skulle detta, om Författningarne derefter lämpades, kunna af PröfningsComitén andras och missbruket förekommas.
Då uti 11 momentet, efter en viss fastställd tariff, sedan upmätningen är verkställd, afdragning tillätes för kokrummet till 2 å g kannor, hvilka icke få ingå uti afgiftens beräkning, måtte meningen vara, att denna afdragning sker, innan afgiftens storlek bestämmes, och ej efteråt.
Till exempel en panna) uppmätes, sorn innehåller 57 kannor, derefter taxeras ägaren till 8 sk. afgift per kanna.
Sedan aidragas 2 kannor, då han erlägger skatten £30 Besv. och Ekon.
Betti nkanden. efter samma belopp för 55 kannor utom elen progressiva förhöjningen af 50 procent då denna äger rum.
Hade afdragningen skett före taxeringen, hade hans betalningsskyldighet endast blifvit efter 6 proc. per kanna och så vidare i tilltagande qvantit, ter.
Hvad för öfrigt angår de uti detta och föregående moment gjorda stadganden om tillåten Bränvinsredskap och sättet för dess uppmätning, finner Utskottet, oaktadt flere ingifna förslagex-, icke skäl, att deruti tillstyrka någon förändring, Olämpligt skulle visserligen vara, att lägga band på industrien och derigenom förekomma sådana uppfinningar, hvarigenom både tillverkningsämne» bränsle, tid och dagsverken besparades, då verkställande mag ten äger säkra medel att med fästadt afseende å de för tillverkningens qvantitet och afgifternas beräkning stadgade grunder, anvisa det sätt, hvarpå sådana inrättningar kunna begagnas och det Ställe der de böra tillåtas. 9-0 Emot ingen punkt hafva flere anmärkningar förenat sig än emot ödra §ns första moment, som stadgar Städernas rätt att tillverka bränvin, och sättet, att den utöfva.
Utskottet har derföre med största noggrannhet samlat alla skäl, som tala för och emot denna rättighet, för att derigenom bana vägen för ett grundadt omdöme.
Betänkanden. £39 Efter Utskottets tanka härleda sig olika påståenden i detta fall från de olika synpuncter, hvarutur saken betraktas.
De, sorn utgå från den primitiva Theoretiska grundsatsen, som bestämmgr naturen af Stadsmanna näringen i allmänhet, och deremot bränvinsbränningen, såsom helt och hållet tillhörande jordbruket, samt bådas inbördes reaction på hvarandra, äga talande skäl att yrka den förras uteslutande från denna rättighet.
De åter, som, med tillhjelp af statistikens och erfarenhetens ledtråd, betrakta Svenska städernas local samt närr arande skick och läge, bestrida detta uteslutande, såsom med deras bestånd och öfriga omständigheter icke förenligt.
Och då denna sednare åsigt för lagstiftaren synes vara den rätta, enär städerne böra betraktas, icke efter hvad de kunde vara, eller må hända för framtiden blifva, utan hvad de nu äro, så bör väl ock förhållandet derefter bestämmas.
De fleste af dem hafva icke obetydlig, sig anslagen jord, och ehvad som kan med mer eller mindre skäl invändas emot deras förbindelse att använda denna jord, lärer den nu mera svårligen stå att skiljas från ett fritt bruk, till framalstrande af behöfliga landtmanna producter, utan att allt för mycket såra ägande rätten och näringsfriheten, i händelse man allvarligt önskar och kan hoppas, att städerna återlemna till landtman - 14® Beesv. och Ekon.
Betänliahclert* nen elen del af denna frihet, som rörer slö?* defliten och handtverkerierna.
De åter, hvilka icke hafva serskildt sig anslagen jord,hafva genom arrenden och köp i sina grannskap åtkommit såmånga jordlotter, att genom dessas kloka bruk och ofta till största bördighet uppdrifna afkastning de behof af färska lifsmedel kunna fyllas, hvilka en glest bebodd kringliggande landsbygd sparsamt erbjuder.
De skulle derföre finnas uti en svår belägenhet, om de ej skulle framföda kreatur, dels till bestridande af deras nödvändigaste körslor i och för deras borgerliga yrken, samt för de fleste af dem åliggande betungande skjutsskyldigheter, dels till ernående af mjölk och. josdfrugter.
Och då man medgifver dem rättigheten eller snarare nödvändigheten, att hålla en ladugård, huru inskränkt den än må vara, lärer väl icke, utan orättvisa, husbehofsbränningen, såsom häruti hufvudsakligen innegående, kunna dem betagas.
A en annan sida betruktadt, skall consumtionen af bränvin uti Städerna nödvändigt vara betydlig, dels för eget behof, 'dels för fremmande arbetsfolk.
Dä tillverkningen pä
Dandet är reducerad till hvad den egenteligen ber vara, husbehof och icke afsalu, åtmindstone ej i större partier, skulle, om man beto ge Städerna denna rättighet, ett af de två inträffa, att antingen brist visade sig och priset öfver höfvan uppstegrades, eller, som är ännu värre, tillfälle öppnades för införsel af Utländskt Bränvin.
Hvad åter den befarade olägenheten af för vida utsträckt tillverkning Besv. oek Ekon.
Betänkande». *4* beträffar, så kan väl ej nekas, att den så väl i denna som nästan alla saker af vigtig påföljd icke kan fullkomligen undvikas.
M> n en stor del deraf torde förebyggas genom det ofvan föreslagna förbud, som bör vara gällande så väl för städer sorn för landsbygd, att, under intet villkor, större sammanräknad pannerymd än till 90 kannor får uti ett hus begagnas, hvarigenom de större Fabriker äfven i Städerna förekommas.
Dessutom kan icke Utskottet skilja sig från deh öfvertygelse, hvilken redan af den hittills vunna ringa erfarenheten är bekräftad, att under ett oafbrutet fortfarande af fria husbehofsbränningen, skall bränvin nödvändigt blifva på landsbygden tiliverkadt, med vida ringare koätnad än i städerna, och följaktligen skall tillverkningen der så småningom af sig sjelf afstadna, och slutligen icke drifvas vidsträcktare än för eget behof, och till nödig motvigt, i händelse landtmannen skulle för högt uppsätta sina priser.
— Till dessa skäl bör äfven läggas, att det ansenliga belopp villningen, sein utgår af städerna i och för bränningsrättigheten, är omöjligt för Kongl. Maj;t och Kronan att mista, men blifver ganska svårt och känbart för de skattdragande, att på annat sätt fylla, serdeles då den till indragning föreslagna 90 kannors panna redan förorsakat en icke obetydlig mistning.
I stöd af nu anförda skäl, hvilkas fulla giltighet
Utskottet trott sig icke kunna förneka, tiilstyrkes, att städernas bränvinstilltill Mike#*, fröt, >8»7»>8i8? 8;<i* Sml N;r 31. 32. Besv. och Ekon.
Bctänkanden. verkningsrättighet efter nu gällande förfalt* ning blifver oförändrad, endast med den allmänt föreslagna inskränkningen af högst 90 kannors pannerymd uti ett verk.
De mer eller mindre användbara förslager, som härtill blifvit gjorda, uppväga icke skadligheten af en utan tillräcliga skäl ombytt författning, hvaraf större osäkerhet vid tillämpningen och mindre enkla beräkningsgrunder, torde slutligen blifva den enda vinsten. 10:0 Vidkommande kronobränneriernas tillvarelse uti Stockholm, Götheborg och Carlskrona, hvarom samma §. 3 momentet stadgar, så förekomma derom uti de remitterade Memorialen ganska olika, till och med motsatta förslager.
Någre önska deras fortfarande efter nu gällande grunder, andra åter deras afskaffande, andre deras utvidgande efter en större skala, för att kunna styra den enskilda tillverkningen.
Då Utskottet för sin del anser det sista förslaget icke vara förenligt, hvarken med behofvet, eller med naturen af husbehofsbränningen, såsom varande, om den skall uppfylla sin bestämelse, en fri landtmanna näring, sä tror det tillika, att en medelväg rättast sökes emellan de bägge första uppgifter.
Det föreslår derföre Riksens Högloft.
Ständer den underdåniga tillstyrkan, att Stockholms Kronobrännerier måtte förblifva hvad de nu äro och efter samma stadgande förvaltas under full Besv. oeh Ekon. XJtsk.
Bctlinkanden. *45 tillförsigt, att Kongl.
Majit icke lärer underlåta i Nåder anbefalla inställning af bränvinstill verk ningen derstädes, då spannemålspriserna inom Stockholms stad och angränsande trakter öfver böf van uppjagas eller fara för brist verkeligen inträffar; ehuru någon inskränkningförde öfriga Rikets orter icke kommer i fråga; men deremot Kronobrännerierna Uti Götheborg, så snart det derstädes ingångna Arrende-Contract slutas, och uti Carlskrona indragas, sami» att bränvinstillverkningen derstädes må upplåtas åt innevånarna efter enahanda grunder som för de öfriga städarna fastställde äro.
Skälen härtill äro tydliga, samt till en stor del bekräftade ej mindre af sednare tiders erfarenhet, än dessa städers egen önskan.
Uti Carlskrona hav bränneriet, i brist på nödig utkomst, icke burit sig och är derföre nedlagdt, förmodeligen af det skäl, att behofvet af bränvin lättare och för bättre pris fylles genom inköp från Blekinge, hvarest tillverkningen af jordfrugter är så högt drifven.
Hvad åter Götheborg beträfFar, torde belägenheten för en lättare transport ifrån flere Inrikes orter, sammanlaggd med en måttlig egen tillverkning, hvilken med der varande rikare tillförsel af rudimaterier, titan skada kan förenäs, fullt ersätta Kronobränneriets stalie.
Ett helt annat förevetande fram ter sig i Stockholm»
Den der sammanstötande folkmängd af alla slag skall naturligtvis framkalla en ojemförligt större consumtion af bränvin, än hvad man kan Öfverlemna åt slumpen af en ojemnare tillförsel; *44 Btsv. och Ekön.
Betänkande».. i händelse man ej genom öfverdrifna priser skail föranleda den förderfliga införseln aF utländskt bränvin, hvilken här så lätt i första handen låter verkställa sig, eller ock framkalla närliggande provincers förstörande tillverkning, hvarpå icke saknas talande exempel.
En inrättning, som står under allmän uppsigt och, oberoende af egna intresset, efter säkra grunder styrer alla dessa ojemnheter, synes följaktligen här vara på sitt rätta ställe, att förtiga den constatéräde sanning, det Kongl. Allmänna MagazinsDirectionen behöfver densamma både för inrättningens bestånd och för användandet af sjöskadad eller förlegad spannemåi.
Likväl anser Utskottet Riksens Höglofl.
Ständers underdåniga tillstyrkan böra åtföljas af den önskan, att vid inträffande större tillförsel af potatoes, samt deraf följande nedsättning i priset, Direc.tionen måtte deraf göra inköp och använda dem vid kronobrännerierna, dels för att uppmuntra produetionen medelst varans hållande uti ett jemnt pris, dels för att gifva efterdöme af en väl inrättad och sädesbesparande bränvinsbränning. 11:0 Uti Kongl. Maj:ts Nådiga förordning af den 20
December 1815» °m behörig •verkställighet af hvad som är stadgadt, angående bränvinsbränningen, samt om ansvar för öfverträdelsen häraf, finner Utskottet inga skäl att tillstyrka annan förändring än hvad redan uti serskildt
Betänkande är föreslaget och gilladt, rörande rättigheten att i städer, hvarest och i hvars granskap någon Eesv. och Ekon.
245 landtmätare icke är boende, antaga en magistratsperson till justerare för bran vinsredskapens uppmätning och stämpling; samt att vid slutet af gdje §., hvarest justerarens arfvode bestämmes, tillägges: ”att justeraren för samma betalning, utom stämplingen, är skyldig meddela serskildt skrifteligt bevis, när så äskas, öfver pannerymden”. 12:0
Den uti någre Memorialer yrkade förmindskning af en kanna, hvilket mått är utsatt såsom minimum af hvad hvar och en, sorn ej har minutering srättighet, äger att försälja, tror Utskottet icke böra antagas.
Dä hvarje jordbrukare äger tillverkningsrätt, och minuterings-ställen finnas på alla gästgifvaregårdar samt i alla Städer, hvarest den mindre förmögne kan efter tillgång och behof få köpa ett ringare qvantum; så synes måttet af en kanna vara naturliga gränsen emellan det salu, sorn bör åtfölja tillverkningen , och det som tillhör minuteringen.
Det af en Ledamot inom - Hedervärda Bondeståndet uppgjorda Förslag, att hvar och en, sorn skattar för Bränvinstillverkning, eller äfven dessutom vill åtaga sig denna skatt, skulle aga rättighet, att försälja till och med en jungfru bränvin, kan så mycket mindre till besvarande upptagas, som ej allenast sjelfva Hedervärda Bondeståndet detta Förslag högt ogillat, utan äfven derigenom tillfälle skulle öppnas för de största missbruk och all skillnad upphäfvas emellan tillverkning och minutering, eller emellan krögeri och Landtmanna-näring. *4<S Best', eoll Ekon« Ut sk. BetSnkanden. 13:0
Det har icke heller undfallit Utskottets uppmärksamhet, huru syårt det vill vara att förekomma Lagbrott emot de 2:ne Stadganden, att Bränvin på Gästgifvaregårdar, Marketenteriet och Traktörsställen icke oftare tillåtas till utminuteriug eller utlåning» än då mat gifves, samt att uti ett Gästgifveri, som äges af flera personer, endast den» som efter tour besörjer Gästgifveri-hållningen, äger minuterings rättigheten, om hvilka stadgandes upphäfvande äfven flere motioner blifvit gjorde.
Men Utskottet anser ändå ic» ke tjenligt, att häruti föreslå någon förändring» då Lagens syftemål är klart, samt bör efter hand vinnas, att, så vidt ske kan, afböja förvillelser och införa en bättre anda hos båda säljare och köpare. 14:0
Articlens 8 §«. har en Ledamot, under uppgift af åtskilliga dervid förefallna missbruk, yrkat upphäfvande af den rättigheten, att till förbrytelsers åtalande i detta hänseende förordna andra per» söner än ordinarie Lands- och Stadsfiscaler» samt Kr a no* och StadsBetjente.
Men ehuru Utskottet tager för afgjordt, att Kongl, Majtts, Befallningshafvande, så sparsamt som högsta behof fordrar, tillsätter sådana serskilda Fiscaler och Uppsyningsman, anser det likvisst högst betänkeligt» att genom Lagen förbjuda deras antagande och derigenom binda händerna på vederbörande Embetsman» att med all erforderlig och efter olika localer användbar kraft, förekomma Lagbrott, samt illasinnades försök, att genom förtydningar och un - Eesv. oth Ekon.
Betänkandm, 247 i derslef, förvända en i sig sjelf loflig liand* tering till förstörande missbruk och vildsinta oordningar. 15:0
Sist har Utskottet, med anledning af de manga inkomna motioner, om ytterligare och de allvarligaste medels vidtagande till förekommande af bränvinets missbruk och öfverflödig förtäring, genomgått den sednastutkomnaoch nn gällande Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning, emot fylleri och dryckenskap, af den 2/;de Augusti 18155 men då Utskottet å ena sidan lika med hvarje re dlig Svensk man fullkomligt delar den önskan, att alla möjliga utvägar måtte vidtagas till hämmande af fylleriets olycksaliga följder; både på sederna, nationallynne! och kroppsstyrkan; är det å den andra lika öfvertygadt, att dessa utvägar alltid skola förfela sitt ändamål, om de möta för stora svårigheter eller snart sagdtomöjligheter i verkställigheten.
Lag hämtar sin styrka af opinionen, och blifver med säkerhet åtlydd, samt förbrytelser deremot åklagade i samma nion, som de ålaggda straffen äro med allmänna rösten enliga.
I motsatt förhållande förlorar den all sin kraft och blifver en tom 1 skuggbild, för hvilken ingen rädes, heldst den i brist af Åklagare sällan träffar sin man, samt äfven i detta fall, i stället för varnagel, framkallar menedare, åklagares framtida aflägsnande och ett otidigt medlidande, det farligaste för ali laglydnad.
Utskottet anser de i ofvannämnda Kongl. Förordning ålaggda pligter ech straff varå så allvarsamjna samt den åt j/(g JBcsv. och Ekon.