Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad som ©tvifvelaktigt skall verka förmånligt i afseende på förbättring i boskapsracen är den utdelning af premier för väl vårdade boskap, som af Hushållnings-Sällskapet årligen på flera ställen i Länet verkställes, men ännu mera det sedan år 1846 på Statens bekostnad inom Länet varande Stamholländeri, bestående af 20 kor och 2 tjurar af Voigtländer-race.
Af dessa kor har en gifvil ända till 881 kannor mjölk om året.
Vid de auktioner, som årligen här hållas, försäljas unga qvigor och tjurar, hvarigenom en förbättrad race efter hand borde kunna spridas inom Länet, om allmogen i allmänhet vore mera mån om en sådan förbättring; och Hushållnings-Sällskapet har äfven utfäst premier för kor af inhemsk race, som lemnat betydligare mjölkaf - 36 kastning.
Sjelf begagnar allmogen till sin föda tjern mjölk ucb ostvassla, af hvilken sednare mesost tillverkas, samt afyttrar smör och ost till städerna.
Till fårafvelns förbättring inköptes för (lera år tillbaka 11 tackor och 9 gninsar af Skotlsk race, hvilka fördelades på tre byar inom Hafverö socken; och från Island införskrefvos några år derefter sex får på Statens bekostnad, hvilka öfverlemnades till vård på Stenhammars egendom i Södra Ångermanland.
Sedermera hafva femtio
Skottska får blifvit till Länet aflemnade från schäferierna i Jemtland samt utdelade lill fem schäferier, och fråga har varit om införande af en förbättrad fårafvel på Alnön, men financiella hinder hafva vållat att sådant ännu ej kunnat sättas i verket.
De åtgärder, som tid efter annan till fårafvelns förbättring vidtagits, hafva icke haft önskad framgång och schäferierna upphörde snart, hvartill såsom orsak uppgifves att betet, utom i fjelltrakterna, är för knappt, att de inskränkta trädesgärdena, såsom varande i samband med den besådda delen af åkern, icke kunna utan föregången afstängning till bete begagnas, alt ängarne, för det mesta bestående af sidländ mark eller kärr och myror, frambringa en till fårens föda både otjenlig och otillräcklig näring, att betet i fjelltrakterna icke gerna kan anlitas för fårkreaturen, i anseende till svårigheten att fria dem från odjur, samt att fåren således med dryg kostnad måste vinterfödas 7 å 8 månader om året.
Detta gäller dock i allmänhet Medelpad och .Norra Ångermanland, ty i Södra Ångermanland är tillgången på bete ymnigare.
De får som finnas äro i allmänhet små och skötas ej synnerligen väl; deras ull är ej heller tillräcklig för behofvet.
Getter och svin underhållas icke till någon mängd inom Länet.
De förra synas dock såsom lättfödde kunna väl trifvas i fjelltrakterna, der de gifva den fattigare befolkningen en stark föda genom deras mjölk, af hvilken äfven göres ost.
Hästen är Norrlänningens älsklingsdjur och skötes af honom med särdeles omsorg, samt födes med det bästa höet.
De hästar, som i orten finnas, äro merendels af Norsk race, hvarken stora eller prydliga, men starka och ihärdiga.
Uti några socknar i Norra Ångermanland uppfödes ett icke obetydligt antal hästar, hvilka sedermera med fördel afyttras lill de södra provinserna; och hafva till racens förbättring tid efter annan hingstar från Strömsholms stuteri varit stationerade i Länet. 37
Vid jemförelse af de sednare fem-årslabellerna visar sig att antalet af pä landel underhållne kreatur varit följande:
Hästar Oxar Kor Ungboskap Får Svin Getter 1837 1842 1847 1850 11,142 1,891 40,518 9,017 45,734 3,949 11,439 10,965 1,457 43,27 I 10,293 50,155 5,958 16,307 11,065 1,753 43,713 10,184 49,906 5,712 18,183 11,434 1,695 42,223 10,150 51,122 5,294 18,733 Summa 123,690 138,406 140,516 140,651 Det skulle synas häraf som antalet år ifrån år i det hela ökat sig, men under de sednaste 3 åren minst.
Likväl kan af dessa tabeller föga tillförlitligt dömmas.
Vid goda foderår utvidgar allmogen gerna sina ladugårdar olla utöfver livad som med beräkning af tillräcklig föda borde vara, och vid de tillfällen, då höafkastningen utfäller mindre ymnigt, måste utslagtning ske.
Markegångspriset på ett lass hårdvalls-hö om 40 lispunds vigt bar under de sista fem åren varit: år 1846 R:dr 7: 32. »> 1847 » 11: 16.
» 1848 » 10: - » 1849 . . . » 7: - » 1850 » 7: - Summa R:dr 43: —; eller i medeltal 8 R:dr 28 sk. 10 r:st.
På sätt jag förut antydt, är en försummad ängsodling hufvudorsaken till det mindre goda skick, hvari Norrländska boskapsskötseln ännu sig befinner och hvartill, såsom likaledes förut är anmärkt, äfven bidrager den inrotade vanan, som i orien fortgår, att med klen och otillräcklig föda underhålla ett större antal kreatur, eller att mera hafva afseende på antalet än beskaffenheten.
Äfven här mötes den, som ifrar för förbättring, af den allt för långt drifna konservatismen af hvad förfädren brukat och hvilken sällan öfvergifves i andra fall, än der vinsten af det nya genast står att upphemta. 38 Boskapssjuka liar icke till någon betydlig del under det sistförflulna qvinqvennium blifvit spord Endast inom en socken liar den smitlosamma sjukdomen springormen ibland hästkreaturen visat sig, men sedan de smittade till en del dödats och till en del fått ändamålsenlig vård af Länets veterinärläkare har sjukdomen upphört, utan att göra betydligare skada.
Meri ett vigtigt föremål för Länsstyrelsens bekymmer utgör den omständighet, att veterinärläkaren, i brist af nödig bergning, troligen snart nödgas lemna sin befattning, den lian med omsorg och sakkännedom skött.
Den ringa lön han af Staten åtnjuter är alltför otillräcklig för hans behof, och en uppmaning lill socknarnes invånare att med en ringa afgift af 1 sk. på hvarje seland bidraga till hans underhåll har hittills varit fruktlös.
Man vänder sig i stället till i orten varande qvacksalfvare, hvilka i sin okunnighet mera än en gång förvärrat en sjukdom, sorn af en kunnig person skölt kunnat botas. c) Brännvinsbränning idkas af allmogen icke betydligt och vid de i sednare åren anlagda två konstbräunerier har tillverkningen icke heller varit särdeles stor.
Införseln af denna vara torde konna antagas utgöra omkring 150,000 kannor, hvaraf dock en del försa 1 jes utom Länet.
Nedanstående tabell utvisar bränvinspanuornas antal och afgiftens belopp under qvinqvenniel:
Bränvinspannor af Afgift. l:a Klassen. 2:a Klassen. 3:e Klassen. 1846 ....
1,082 3,610 10 6 1847 .... 829 3 1 3,432 43 _ 1848 .... 540 2 1 2,419 41 — 1849 ....
666 2 1 3,818 11 3 1850 ....
508 1 1 2,541 1 3 Summa 3,625 8 4 15,822 11 - d) Skogarne bestå hufvudsakligen af gran, tall, björk, asp och al.
Mindre ofta förekomma rönn och sälg, samt sällan lönn, alra och lind.
Några fä ekar, dock af mindre slag, finnas hos en och annan ståndsperson, men i allmänhet hafva de ekar som planterats visat föga växtlighet.
Inom ett Län af det betydliga omfång, som Wester-Norrlands, står det icke i mensklig förmåga att fullkomligt förekomma skogsåverkan, äfven om Länet, som nu icke har någon skogsbetjening, deraf ägde ett stort antal.
Skogarne hafva derföre ofta 39 varit oell äro ty värr ännu föremål för mångens roflystnad, saint användas icke sällan utan afseende på efterkommandes behof; men lyckligtvis äro de så rika alt de, missbruken oaktadt, böra vara tillräckliga för flera slägten.
Hvad som gör att allmogen visar sig mindre angelägen om skogarnes bevarande, är måhända någon gång osäkerheten om hvem som i en framtid kommer att äga dem, och denna osäkerhet är en följd af den långsamhet, hvarmed afviltringen fortskrider och hvarom jag på annat ställe i denna underdåniga berättelse har nåden säga min tanka.
I allmänhet är Norrlänningen ingen vän af den växande skogen.
Der lia 11 uppför sitt boningshus bortrödjer häri gemenligen hvarje träd i grannskapet, och hvad sjelfva skogarna beträffar, så visar erfarenheten att ju lättare de varit åtkomliga för sågning och flottning, desto mera äro de medtagna.
Således äro de närmast hafvet och eifvarne mest borthuggna; och å de här belägna hemman är stundom skogsbrist for husbehof; men ju mera de äro aflägsna från vattendragen och ju mera deras begagnande är förenadt med svårighet, möda och kostnad, ju rikare äro de.
I fjellbygden är trädens växtlighet, i anseende till den der rådande svagare jordmånen, mindre än i den öfriga delen af Länet, och man anser att för fullmognad af skog i fjelltrukterna fordras minst ett par århundiaden och ändå skattas fjellbygdens timmer sämre än strandbygdens, och detta sednare sämre än det som växer i den mellan fjell- och strand-socknarne belägna bygd och hvilket skall vara häst.
Enligt en af Kongl. Majtts Befallningshafvande år 1843 i underdånighet meddelad uppgift, skall den skogbärande delen inom Länet upptaga en areal af icke mindre än 2,241,481 tunnland, eller ej långt ifrån hälften af Länets hela vidd, och den del af nämnde areal, som anses lemna tjenligt byggnadsvirke, utgöra 754,655 tunnland, eller öfver en tredjedel af hela den uppgifna skogsvidden, uti hvilken dock icke är inberäknad hvarken de ställen der enstaka träd växa, eller hvad som af landtmätare vanligen benämnes impedimenter.
Den massa skog, som enligt hvad förut är nämndt finnes, består till en mindre det af sådan som äges af enskilde personer oell några få sockneallmänningar, men till större delen af kronoskog, hvilken dock, i den män den hinner afvittras, upplåtes dels lill nyhemman och torp, dels till fyllnadsskog åt andra hemman, dels ny711jas under rekognition för jernbrukens behof af kolning, eller till fällande af ett visst antal träd årligen för sågverken, emot stubbören, eller är mot afradsskatt i smör upplåten till mulbete.
De personer, som ei hålla hemman och torp på de afvittrade kronoskogarne, beräkna sin utkomst löga på åkerbruk, utan mest på den afkastning, skogens afverkning 40 lemnar, och denna källa anlita de ock så flitigt, att för mången föga återstår att afverka, när frihetsåren löpa till ända.
Att beräkna huru mycket skog, som årligen afverkas, öfverstiger möjlighetens gränsor, men då del tages i betraktande att inom Länet finnes följande antal privilegierade sågverk, nemligen: Grofbladiga.
Finbladiga.
Med rätt till köpetimmer å Kronans skogar.
Medelpad Södra Ångermanland .
Norra ingermanland . 35 134 11 20 7 4 3 2 55 144 17 eller tillsammans 180 31 5 216 utom 132 husbehofs-sågqvarnar, samt vidare i öfvervägande kommer den frikostighet, hvarmed myndigheterna i äldre tider tillåtit afverkning, så att nedannämnde sågverk, enligt undfångna privilegier, anse sig äga rättighet att årligen erhålla utsyning på kronoskogarne för utslämpling af följande icke obetydliga antal till försågning användbara träd, nemligen:
I Norra Ångermanland:
Husum 882 Mo 1,180 Brynjeström ....
1,300 I Södra Ångermanland:
Lo 4,000 Kramfors 4,000 Forse 2,500 Summa 13,862; varande dock stockfångsten från skatteskogarne mångfaldigt större: när man vidare erinrar sig att till 41 till Jernbruket! kan antagas åtgå circa » Glasbruken » Tegelbruken Famnar ved.
Stigar kol. 4,800 450 4,480 1,550 80,000 » 2 Angqvarnar » Anafartygen eller tillsammans 7,980 80,000 utom hvad som fordras lill en del andra inrättningar, så kan man någorlunda föreställa sig den oerhörda qvantitet skog som årligen afverkas, och då tages ändå icke i beräkning den högst betydliga qvantitet ved, som dels användes inom orten, dels sjöledes härifrån föres lill andra orter.
Under det sednast tillryggalagda qvinqvennium hafva pass blifvit meddelade för följande qvantiteler ved, som blifvit från Länet afförd till Stockholm och varit af den beskaffenhet, att premier, enligt Kongl, brefven den 31 Januari 1822 och den 24 Mars 1824, blifvit densamma ti Hägde:
År 4 846 » 4 847 >, 4 848 Björk.
Tall och Gran.
Summa. 4,573 1,4534 2,284 2,2224 2,308 927 704 735 4,418 4,2924 2,500 2,4 574 3,049 3,3404 3,6004 » 4 849 » 1850 Summa 9,840£ 4,7764 14,6174 ellet i medeltal 2,923 famnar om året.
Huru mycket virke som årligen afföres antingen till Stockholm för att derifrån exporteras, eller till andra inrikes orter, kan icke med någon tillförlitlighet uppgifvas, men ifrån tullplatserna inom Länet hafva till utrikes orter direkt utskeppats:
Berättelse öfver Westernorrlands
Län för åren 1846—1850. 6 42 1846 1847 1848 1849 1850 Summa.
Bandslakar st. 1 0,444 4,634 1,557 5,688 6,507 28,230 Bjelkar och Sparrar st 53,158 59,652 43,692 55,235 72,043 283,780 Bräder, hel- Tolft 77,716 64,787 45,063 58,754 86,280 332,600 » half- » 5,401 3,603 2,879 3,223 4,577 19,683 Brädslump » 19,678 15,657 20,957 43,358 36,336 135,986 Läkter » 10 10 Master och Spiror st. 3,157 3,104 1,553 3,270 3,357 14,441 Spakämnen st. 299 293 898 958 292 2,740 Timmer st. 185 185
Ved famnar 177 191 163 617 525 1,613 Arämnen par 1,671 1,052 1,143 2,589 2,127 8,582 Tjära Tunnor 411 143 285 728 1,733 3-300
Värdet af hvad sålunda blifvit exporteradt kan antagas ungefärligen hafva utgjort:
År 1846 R:dr 875,000.
» 1847 » 808,000.
» 1848 : . . . . » 499,000.
» 1849 » 657,000.
» 1850 » 1,033,000.
Summa R;dr 3,872,000. eller i medeltal 774,400 R:dr om året.
Att trävaruhandeln är en rik källa till utkomst och bergning för en mängd personer inom Länet kan således lika litet bestridas, som att den skulle vara och förmodligen längre förblifva det, om en på rationella grunder fotad skogshushållning ägde rum.
För trävaror har afsättningen varit mindre förmånlig under åren 1848 och 1849, men deremot särdeles förmånlig under åren 1846, 1847 och 1850, men det är ock naturligt att i samma mån afsättningen tilltager och priserna höjas, anlitas skogarne mera.
De år då trä varuhandeln varit förmånlig har äfven betydlig förtjenst beredts torpare och inhysesman genom skogsarbeten, samt i allmänhet medelst körslor.
Genom utläggande af den förut så vanliga taktäckningen med näfver och takved, samt takstickors allmännare användande i stället, har en icke ringa besparing i skogsödandet uppkommit.
Stengärdesgårdar äro deremot icke allmänna, utan gagnas ännu såsom stängsel på de 43 flesta ställena sönderklufven ungskog med störar, ett slängselsätt, som för skogen är högst menligt.
Då Kongl. Maj:ts Befallningshafvande anlydt huru skogarne vanvårdas, torde det äfven kunna fordras att medlen för en sådan van vårds förekommande angifvas, men detta torde i högsta grad blifva vanskligt, troligen omöjligt, enligt hvad jag förut haft nåden nämna, synnerligast i händelse fråga blefve om 'ett totalt förekommande af vanvård eller missbruk.
Att det icke rimligen kan fordras af en kronobetjent att han skall hafva en noggrann uppsigt öfver kronoskogen lärer få antagas för gifvet vid det förhållande, alt flera länsmansdistrikter finnas i Länet, hvilkas område hvart för sig utgör större areal än hela härader i andra Län, ja till och med än hela Län.
För bibehållande af en jemn uppsigt, så vidt nemligen en sådan ligger inom möjlighetens gräns, fordras således, på sätt Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande redan under den 25:te
Ju ni 1844 i underdånighet och under den 21 Oktober 1847 hos Kongl.
Kammar-Kollegium ytterligare framställt, en särskildt tillsatt talrik skogsbetjening, å hvilkens vårdnad det skulle ligga alt, genom täta visilationer, göra sig förvissad alt ingen skog obehörigen tillgrepes och att, der så sker, genast befordra den brottslige till näpst, men denna skogsbetjening borde ock vara underkastad den strängaste kontroll, såsom följd hvaraf dess skiljande från befattningen, utan omvägen af mångåriga rättegångar, borde vara tillåtet, när den visade efterlåtenhet antingen i tillsynen, eller i de brottsliges tilltalande, eller i öfrigt i uppfyllande af sina skyldigheter.
Innan en särskild och tillräcklig skogsbetjening erhålles skulle hvarje utsträckning i tillåtelsen att afverka skogen otvifvelaktigt leda till nya missbruk, och ehuru på vissa ställen finnes så ymnig tillgång af skog, att ett rätt och ändamålsenligt användande deraf icke skulle vara vådligt, utan tvärtom bidraga till flera fattiga inbyggares bergning, vågar jag dock icke under närvarande förhållanden tillstyrka en sådan utvidgning utöfver den, som genom Kongl, brefvet den 11 April 1844 redan är medgifven.
Hvad särskildt tjärubränningen och pottnske-tillverkningen vidkommer, bordet icke lemnäs oförrnäldt att anslag af Statens medel, nu sednast 666 R:dr 32 sk. genom Kongl, brefvet den 16 November 1849, till dessa näringars uppmuntran lid efter annan erhållits, samt premier deraf utdelats, alltid under förbehåll att det skolat styrkas alt endast stubbar och vindfällen för ändamålet blifvit begagnade.
På Hushållnings-Sällskapets bekostnad hafva derjemte personer blifvit afsända lill Westerbotten, för att der inhemta rätta tillverkningssättet och detsamma till Wester-Norrlands Läns allmoge utlära. 44
Men dessa näringsgrenar, huru laita de äro att utöfva, enär det antåges att rötter till begagnande för behofvet på de flesta ställen fås för intet, hafva dock haft föga framgång, och är det troligt alt de först då komma sig före, när arbetsförtjenst vid trädafverkningen kommer att saknas.
Min fulla öfvertygelse är att skicklige tjärnbrännare på mångfaldiga ställen inom
Länet skulle kunna bereda sig, icke allenast tillräcklig arbetsförtjenst, utan äfven en icke obetydlig vinst, om de förelogo sig att af de öfverallt befintliga stubbar tillverka tjära, samt att denna, i Wester-Norrland tillverkad, skulle blifva lika god som den, hvilken införskrifves från Finland.
Af den här förut intagna tippgift på exporterade trävaror synes att utförseln af tjära icke allenast är obetydlig emot hvad den kunde och borde vara, i jemförelse med rikedomen af de till denna varas erhållande erforderliga materialier, utan äfven att denna exporlartikel år ifrån år minskats.
Pottaske-tillverkningen har under sednare året ökats, så att den kan antagas stiga öfver 600 LM..
Såsom sammanhängande med artikeln 0111 skogarne fordrar Afvittnngsverket sin behandling.
Detta har inom provinserna fortgått öfver ett århundrade, utan att man ännu hunnit målet, och oansedt 1 § i Kongl. Förordningen den 12 December 1734 föreskref att alla allmänningar skulle inom fyra år derefter hafva undergått afvittring.
För afvittringen i Ångermanland fastställdes, af Kongl. Maj:t under den 2 Oktober 1742 och af Kammar-Kollegium under den 23 November samma år, instruktion, och nya föreskrifter i samma ämne gåfvos uti Kongl, brefvet den 17 Mars 1752, Kongl.
Landtmäteri-Kontorets Instruktion den 11 Maj 1757, Kongl, brefven den 17 September 1766 och den 12 Maj 1801, hvilket sednare äfven angick Medelpad.
Men alla föreskrifter oaktadt blef arbetsprodukten år ifrån år mindre och mindre, samt var nära att alldeles upphöra, då afvittringsverket åter väcktes till lif genom Kongl, brefvet den 8 December 1820, hvarigenom förberedande åtgärder till afvittringens fortsättning i de norra Länen anbefalldes.
Några år sednare utkom Kongl.
Stadgan angående afviltringsverket i dessa Län, daterad den 10 Februari 1824, och under samma dag gåfvos särskilda nådiga förordnanden, dels om afvittrings-landtmätarnes antal, dels om inseendet öfver dem och kontrollen af deras verksamhet.
Enligt den nämnde nådiga instruktionen skulle arbetet bedrifvas skyndsamt och säkert, men att intetdera varit fallet visar, i förra afseendet den omständigheten att afvittringen efter ett fjerdedels århundrades oafbruten verksamhet ännu icke på långt när är slutad, och i sednare afseendet den mängd af återförvisningar som ägt rum.
Alt ingå i en speciel undersökning om orsaken till dessa missförhållanden är här icke stället, utan 45 torde jag i detta afseende endast få åberopa den af mig sednast afgifna underdåniga årsberättelse.
Här må det allenast i nåder tillåtas mig nämna, det hufvudsakliga skälen till det mindre förmånliga resultat af arbetet, som visar sig, varit dels de liera gånger inträffade ombytena af styresmän gch af afviltrings-landtmätare, dels den mera noggrannhet, hvarmed delta arbete nu måste bedrifvas mot hvad som i början ägde rum.
Det måste nemligen antagas att för hvarje tjensteman fordras ett eller annat år, innan han kan med sin befattning blifva fullkomligt hemmastadd, och att, innan erfarenhet och vana inhemtas, arbetet skall fortgå med mera både långsamhet och osäkerhet, än som är fallet när det handlägges af den, som under en längre tids öfning förvärfva t sig den säkerhet och vana vid författningarnes tillämpning, hvilken i alla bestyr är så ytterst vigtig.
Men orsaken må vara hvilken som helst, så är det dock bestämdt gifvet, att långsamheten verkar ofördelaktigt för landet och dess inbyggare i ekonomiskt afseende, och då, enligt hvad domhafvanden i Södra Ångermanland uppgifvit, de många ingrepp i andras ägo-områden, hvarom ransakningar förevarit, äro att tillskrifva dröjsmålet med afvittringarnes slut, måste det medgifvas att långsamheten inverkar ofördelaktigt äfven i moraliskt hänseende.
Ifrån början voro, enligt Kongl, brefvet den 10 Februari 1824, endast två afvittrings-landlmätare i Länet anställde, hvilket antal, enligt Kongl, brefvet den 18 Mars 1825, ökades med ännu en, enligt Kongl, brefvet den 23 Januari 1828 med ytterligare en, hvilken sednare år 1841 afgick utan efterträdare, och enligt Kongl, brefvet den 2 Juni 1847 ökades med ännu tvänne, men enligt Kongl, brefvet den 7
December 1850 kommer en af dem tills vidare att förblifva otillsatl, så att för närvarande 4 landtmätare äro vid afvittringen anställde, under tillsyn af en styresman, hvilken befattning nu är tills vidare uppdragen Förste Landtmätaren i Länet.
För att söka visa afvittringens fortgång och den ståndpunkt, hvarpå den vid 1850 års slut sig befann, meddelas nedanstående på de afgifna årsberättelserna och andra handlingar grundade uppgift, af hvilken, huru ofullständig den än är, torde kunna i nåder inhemtas, dels hvad som är definitivt handlagdt ock faststäldt, dels hvad som fordrar ytterligare handläggning, dels hvad som ännu icke är till afvittring företaget: 46 Socknar. l:o.
Afslutade och fastställde: Boteå Gudmundrå Högsjö Thorsåker Ytterlännäs Torp Tuna, Atmar, Stöde Sidensjö Wibyggerå Indal 2:o.
På Kongl. Maj:ts
Nådiga pröfning beroende: Bodum Fjellsjö ‘ Tåsjö 3:o.
Kammar-Kollegi pröfning beroende:
Helgum Junsele Säbrå Nätra 4:o.
På Kongl. IUaj:ts Befallningshafvandes pröfning beroende:
Förrättnings
Tunn
Delte och utbrutne till hemman och nybyggen. s c—. O: S a P-B Bergsjö Resele , 1793. 1823, 26, 27, 30. 1824, 26, 27. 1833, 1841. 1829, 30, 39, 40. 1727, 1734, 1812. 1731. 1824, 25, 26. 1824, 27. 32. 1847. 1,741 10,867 12,723 8,327 7,269 3,957 16,077 12,723 12,733 12,708 3,957 395 4,815 4,406 5,210 229 38,915 10,642 623 1,178 29,104 6,914 171 9,188 2,550 Summa 107,755 2,425 81,073 26,169 1830, 1831. 1832, 34. 35, 38. 98,598 65,202 88,918 2,148 939 2,325 74,429 53,209 71,333 22,021 11,054 15,260 Summa 252,718 5,412 198,971 48,335 1829, 37, 47. 1825, 34, 39, 49. 1846, 47, 49. 1847, 48. 22,218 200,547 4,857 14,657 405 3,804 05 20,358 160,681 4,760 11,876 1,455 36,062 32 Summa 242,279 4,274 197,675 37,549 1842, 43, 44, 48, 49. 1848, 49. 131,411 4,251 116 31,704 5,336 76,314 1,152 Summa 131,411 4,370 37,040 77,460 47 land.
Utstakade rågångar och stängsel-linier.
Antal afvittrade
År, då förrättningen afslutades.
År, då förrättningen vann laga kraft.
Utbrutne öfverlopps- marker.
Förut åsatte, som blifvit afvittrade.
Föreslagen tillökning i gamla hemman.
Föreslagne å nybyggen.
Kronotorp.
Öfverloppsmark.
Lägenheter utan mantal.
^ Inrösnings- jord.
Afrösnings- jord- Impedimen- ter. 4 1 14 7 14 1793 1840 1827 1841 1840 1812 1731 1832 1832 1847 1804 1847 1827 1843 1842 okändt dito 1832 1832 1849 1 7 2* 3 TIT 02 9 1 T 6 1 15J 143 1 fl f> i 3 1 13| 13J 64 12 14 8 43& i h 1 7 TS m 41 24 96 1Tff 1 7 24 67 6 3 6 19 6 4 9 ■ 1838 Q1 3 1 3 VS 19 28?
^ 7 1 TT 3 24 9H 15 7 9 13 20 19 4 18 1 1847 1839 1849 1848 — 56 tu 13$ F I "5 -VS \
S M l 49 16 1 22 7 3 1 308 1 2,910 15,920 1 7 1849 1849 i 308 2,910 15,920 131 24 Q1 1 °T5 17 10 1 7 48 Socknar.
Förrättnings- År.
T u n n - c» c 3 3 P P | P O. 0
Delte och utbrutne till hem- man och nybyggen. 3 ol H- Cfq T > •oi H- CT3 C/i l g *0 sr ° 3 &
’ 5 0 3 ■ 5:o.
På Åfvittrings-Slyresmannens handläggning beroende:
Njurunda * Indal 1847. 1845. 1832, 36, 40, 47. 1829, 37. 1832, 35, 36, 40, 1829, 33. 1838, 39, 40, 45. 1838, 45. 1836, 37, 46. 1844, 45, 46. 12,074 55,287 37,400 184,891 347,671 32,944 14,755 104,599 7,790 * Edsele Ramsele Anundsjö Björna Wiksjö, 6:0.
På Domstols utlåtande beroende förrättningar:
Summa 1845. 1849. 797,411 ■ 6,466 7:o.
Under handläggning af afvittrings- landlmätarne:
Summa 1841, 42, 48, 49, 50. 1845, 46, 47, 49, 50. 1838, 1840. 6,466 123,268 41,204 50,480 Grundsunda Summa Summa Summarum 214,592 1,752,992 16,481 514,759 189,519 49 land. a CA Mantal.