Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit, enligt Nådigt Bref af den 7 Juli 1857. funnit godt i nåder gilla, samt tillika anbefallt Befälhafvande Amiralen i Carlskrona att förständiga vederbörande Kompam-chef, att, jemlikt föreskriften i nyss åberopade Instruktion, tillse det så väl de vid Båtsmans-kompanierna på Gottland redan befintliga torp, som de, hvilka hädanefter iordningställas, varda af båtsmännen sjelfve bebodda och behörigen brukade.
Hvad sålunda förekommit, har Utskottet tagit i öfvervägande; och ehuru de på sednare tider gjorda underdåniga framställningar, angående de svårigheter, som mött vid utläggning af torp åt båtsmannen på Gottland, icke tillvunnit sig nådigt afseende, anser dock Utskottet de olägenheter, som äro förknippade med skyldigheten att förse båtsmännen med dugliga torp, och som framkallat ett allmänt missnöje ej mindre hos rotehållarne än hos båtsmännen, vara så behjertansvärda, att någon åtgärd från det allmännas aida måste vidtagas till afhjelpande af de tidt och ofta öfverklagade missförhållandena.
Om än en allmän befrielse från skyldigheten för rotehållarne - Sammans.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande
M 45. 9 hällarne att åt båtsmännen anskaffa torp, icke för närvarande torde kunna medgifvas, håller dock Utskottet före, att en inskränkning i denna skyldighet kan och bör ega rum, samt hemställer derföre, det Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl Maj:t täcktes tillse huruvida, med afseende på de olägenheter och hinder, hvilka på Gottland visat sig vid utläggning af jord till båtmanstorp, rotehållarne kunna, i vidsträcktare måtto än i Kongl. Brefvet den 29 Januari 1824 föreskrifves, från denna skyldighet befrias.
Reservationer: af Herr Montgomery. R., » Rehnberg, C. G., » Gripensvärd, » af Edholm, E. W., » Doktor Nordlander, » Kontrakts-prosten Rundgren.
Och anmälte Herr Björnstjerna, J. M., att han i beslutet icke deltagit. m. till R.
4 Sami. 2 Afd 20 Haft. 2 10 Sammans.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande M -46.
Aak. till Exp.-Utsk. å. 23 Jan. 1858, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckta motioner, rörande rust- och rolehållares befriande från deras befattning med rekrytering och remonienng samt underhåll af beklädnad, mundering m. m., emot del alt de åtaga sig en gång för alla bestämda, mot omkostnaderna vid berörde åliggande svarande årliga utskylder, samt dermed gemenskap egande ämnen.
Uti hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln väckt motion har Herr Friherre Stjernstedt, Jacob Theodor, yttrat, att det invecklade, ofta betungande sätt, hvarpå en stor del af den svenska jorden måste utgöra sina bidrag till fyllande af statsbehofven, gjorde ett bättre ordnande af vår beskattnining till en fråga, som med hvarje dag blefve allt mera oafvislig.
Svenska jordens beskattning hade uppkommit och blifvit utbildad under tider af fattigdom och betryck, då penningen ännu var sällsynt och då begreppet om penningens natur och bestämmelse var föga utveckladt.
Det var naturligt att under sådana förhållanden, då all handel och rörelse hufvudsakligen bedrefs genom varubyten, skulle bidragen till fyllande af de allmänna behofven blifva bestämda, dels i varor och effekter, dels i tjenstbarheter, som den skattskyldige måste,, så val med folk som med dragare, utgöra.
Tiderna vöre icke mera desamma, men det oaktadt qvarstode beskattningen för det mesta på samma låga ståndpunkt som fordom, under det att, till följd af tidernas förändrade skick och deraf härflytande högre anspråk, så väl persedel-skatter, som de skatter, hvilka ufginge förmedelst tjenstbarheter, blifvit vida mera betungande, Sammans.
Stais- samt Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande JW 46.
11 8n de voro på den tid, då de ålades; hvarpå exempelvis omnämnts skjutsningsskvldigheten, postföringen, landsvägars underhåll, grusning, snöplogning m. m.
En beskattning funnes dock, som uti sitt närvarande skick och under vår tid vore i hög grad betungande och i flera afseenden olämplig, nemligen indelnings-verket i allmänhet och rustnings-besväret i synnerhet.
Det kunde icke vara lämpligt att skatter utgjordes förmedelst skyldighet att uppsätta, underhålla, bekläda och utreda häst och karl.
Det måste vara uppenbart att sådana bestyr, som anvärfning, remontering, anskaffning och underhåll af mundering och utredning bättre ombesörjdes af styrelsen och dess organer, än af tusentals öfver hela landet spridda, af styrelsen oberoende individer.
Tankarne kunde vara delade om den mer eller mindre nyttan af centralisation, som i andra styrelsegrenar bordeiega rum, men hvad krigs-styrelse och krigs-förvaltning beträffade torde i allmänhet medgifvas behofvet af den enhet, kraft och skyndsamhet, som centralisationen förlänade, samt att den organisation, som bruste häruti, som lede af invecklade och obestämda former, vore felaktig, verkade förlamande eller föranledde till förbigående af den eljest vanliga laga rättsform, som för hvarje svensk vore så dyrbar.
Det kunde ej vara rätt att beskattningen i ett lagbundet samhälle vore till sitt belopp beroende af kassationer vid mönstringar samt deremellan af s. k. defekt-sedlar.
Det kunde icke vara hvarken med billighet eller rättvisa öfverensstämmande, att rusthållarens ofta ganska dyrköpta egendom, såsom nummerhästen, utlemnades för statens tjenst, under det att ingen möjlighet gåfves eller kunde gifvas för egaren att utöfva någon verksam kontroll, huru med hans egendom förfores.
Att under krig rusthållaren skulle ersätta hvad som ginge förloradt vore väl också bland de mest obilliga och tryckande skyldighe ter.
Krigets bördor, alltid kännbara, kunde likväl uthärdas om de billigt fördelades och af alla buros, men de blefve förstörande, om slumpen ensam skulle fördela dem på några af landets jordbrukare.
Vidare har motionären åberopat ett i tryck afgifvet omdöme, enligt hvilket indelnings-verket skulle föranleda till motbjudande besvärligheter för de skattdragande, hvilket i synnerhet kändes när skyldigheten att skatta så olika fördelades, att soldatens underhåll endast drabbade ett äfven i andra afseenden förut hårdt beskattadt och till följd deraf vanmäktigt jordbruk.
Indelnings-verket uppfördes på den oprivilegierade jordens bekostnad och blef en konstgjord uppstapling af intrasslade, obestämda och undangömda beskattningar, hvilka, ehuru kännbaraj för dem, på hvilka bördan folie, till stor del låge dolda bakom vårt kamerala hexmakeri, hvarifrån de ej gjordes åskådliga eller till sina värden så noga kunde bestämmas.
Carl XI:s beskattnings-system, som egentligen gick derpå ut, att först tillgripa allt sorn kunde tagas och sedan skilja stats-verket från utgifter genom grundskatters instöpande i den synbara och fasta förmögenheten, var väl till den sednare delen så vida passande för vårt penninge-fattiga land, att en del utskylder kommo att utgå i produkter och persedlar.
Men bakom detta system låge så mycket oredigt, som ej vid första 12 Sammans.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskottets Utlåtande M 46- påseende syntes, hvarigenom den orättvisan uppkomme, att så mycket blefve obe räknadt, hvilket borde såsom skattebidrag beräknas, och, hvad indelta arméen sär skildt beträffade, blefvo rust- och rotehållare så inblandade i arméens ekonomiska detaljer, att arméen derigenom blifvit deras enskilda egendom.
Striden emellan Styrelsens fordran på arméens tjenstbarhet samt rust- och rote hållares särskilda intressen kunde, enligt motionärens förmenande, svårligen undvikas under dylika förhållanden.
Denna strid skulle fortfara så länge man å ena sidan fordrade förbättringar och ökad uppmärksamhet på truppens hållning, mera utbildad vapenskicklighet och materielens godhet och deremot å andra sidan ansåge allt sådant, genom dermed förenade kostnader, vara ingrepp uti rust- och rotehållares eganderätt.
De stadgar, efter hvilka indelta arméen underhölls, måste, enligt motionärens åsigt, vara felaktiga.
Åtminstone vore det svårt att förlika sig med de så motbjudande och aldrig hvilande tvister, som oupphörligen uppstode.
Om, å ena sidan, ingen bestämd gräns gåfves för rust- och rotehållares åligganden, så vore, å den andra, Styrelsens administrativa rätt öfver arméen för vacklande genom onödiga och orediga författningar, hvilka dels motsade hvarandra, dels försvårade arméens behöriga skick.
Dessa omdömen ansåg motionären förtjena afseende, helst om, å andra sidan, rust- och rotehållare äfven i fullt mått känt obehaget af ifrågavarande beskattmngssätt, och att de det gjort, derom vittnade deras bemödanden att genom samlandet af kassor, såsom beklädnads-, remonterings-, inbördes försäkrings-kassor m. m., söka hvälfva sina brydsamma åligganden på särskilda, i och för dessa angelägenheter utsedda, direktioner.
Men vid något eftersinnande torde man lätt finna att det sorn eftersträfvades, nemligen bestämdhet, reda och enkelhet, sällan eller aldrig kunde på sådan väg nöjaktigt ernås, utan att fast mer, genom de tillkomna nya länkarne emellan stats-förvaltningen, å ena sidan, samt rust- och rotehållare, å den andra, man merendels ytterligare intrasslat redan förut nog invecklade förhållanden.
Något annat sätt att ändamålsenligt ordna denna del af krigs-förvaltmngen torde derför fåfängt sökas, än att öfvergifva allt lappverk och gå till grunden med det felaktiga d. v. s. att Styrelsen öfvertoge de bestyr, som förnuftsenligt henne tillkomme.
I sådan syftning och på grund af hvad anfördt blifvit, har motionären föreslagit: »att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl.
Majit täcktes, sedan vederbörande blifvit hörde, afgifva till näst sammanträdande
Ständer nådig proposition med förslag till befrielse för rust- och rotehållare från deras egande befattning med rekrytering och remontering samt underhåll af be klädnad, mundering och utredning m. m. så för häst som karl, emot det att rust- och rotehållare åtaga sig en gång för alia bestämda, i sammanhang med den öfriga krono-uppbörden årli - Sammam.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltets Utlåtande JM 46.
13 gen utgående utskylder, motsvarande de omkostnader, hvartill förut varande åligganden kunde skäligen uppskattas.
Skulle ej för stora svårigheter möta för Styrelsen att samtidigt och på enahanda sätt öfvertaga hästens underhåll och vård, blefve det nödigt att särskildt och tills vidare ånyo ordna denna del af rustmngs-besväret» Inom Hedervärda Bonde-ståndet äro uti förevarande ämne motioner väckte, nemligen: 4:0.
Af Riksdags-fullmäktigen Johan Johansson från Örebro län, med hvilken Riksdags-fullmäktige Erik Olsson och C G.
Sköldberg från samma län sig förenat, hvaruti omförmäles, att ibland de många onera, som betungade jordbrukaren, borde i främsta rummet nämnas rustmngs-besväret.
Detta vore så mycket mera tryckande, som det innebure en beskattning, utgående efter en nu mera ojemn fördelning och ofta godtycklig beräkning af de dermed förenade kostnader.
Den i början frivilligt åtagna rustningen hade nemligen under tidernas lopp dels öfvergått till ett långt vidsträcktare och med större utgifter förenadt omfång, än ursprungligen dermed varit afsedt, dels ock förlorat den jemförelsegrund, hvarefter hemman af samma natur ansetts böra i lika mån drabbas af skyldigheten att rustningen uppehålla.
Det visade sig icke allenast att vissa provinser i landet vore af detta, roterings-besväret vida öfverstigande, onus oskäligt tungt beskattade, under det att andra vore derifrån alldeles befriade, utan äfven att inom ett och samma regemente lokala omständigheter och tillfälliga förhållanden tryckande inverkade på en lika beskattning, samt föranledde till ojemnhet uti de uppoffringar, rusthållarne derför måste vidkännas.
Den drygaste afgiften för desse, eller den för nummerhästens anskaffande, omvexlade betydligt, från 250 till 500 R:dr, allt efter tillgång och efterfrågan, hvarigenom köparen till det sednare priset i dubbelt måtto betungades, utan att hans häst derför, mera än en lyckligare köpares, vore säker för en ofta godtycklig kassation, eller skyddad för olyckshändelse.
De täta, utaf vederbörandes infall beroende, uniforms-förändringar, hvilkas antal i sednare tider varit så stort och, enligt mängdens begrepp åtminstone, merendels opåkallade, innebure ej eller någon säkerhet för den fattige rusthållaren, att icke en god eller brukbar munderings-persedel förkastades eller upptoges på defekt-sedeln, för att ersättas af en modernare.
Enahanda vore förhållandet med bevärings-persedlarne, hvilka stundom vid första begagnandet förklarats kasserade, såsom obegagneliga, oaktadt deras likhet med den; föreskrifna modellen blifvit formligen erkänd.
Genom allt detta ådroges rusthållaren kostnader, oftast uppgående till dubbla beloppet mot hvad, under vanliga förhållanden, på honom skulle belöpa.
För att undvika detta missförhållande och göra det möjligt för rusthållaren att beräkna och utgöra de med rustningen förenade kostnader, äfvensom för att åstadkomma fullkomlig jemlikhet i desamma, vore bäst att Staten, på sätt förut blifvit 14 Sammans.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utshotlels Utlåtande M 46. vid en annan riksdag föreslaget, emot en viss bestämd årlig afgift af de rustande, öfvertoge ej mindre remonterings-skyldigheten, än bevärings- och beklädnads-persedlarnes underhåll.
Om man, enligt approximativ beräkning, uppskattade: hästen till B:ko R:dr 200 och fördelade dess värde, förhöjdt till 250 R:dr, på 12 år eller årligen 20: 40. de större munderings-persedlarne till 162: d:o på 12 år d:o . . . . 13: 24. de mindre d:o 17: 8. d.o på 4 år d:o . . . . 4: 14. och bevärings-persedlarne .... 35: d:o på 35 år d:o . . . 1: — så uppkomme härigenom ett årligt belopp af B:ko R:dr 39: 30 sk., för hvilken årliga afgift, i rundt tal upptagen till 40 R:dr B:ko, hvarje rusthåll kunde friköpa sig från ofvannämnde, detsamma nu åliggande skyldigheter.
På grund af denna beräkning och med kännedom af en från flere län i detta hänseende uttryckt önskan, har motionären föreslagit: a) att rusthållarne vid de indelta kavalleri-regementena, emot en årlig afgift till Staten af 40 R:dr Banko, måtte befrias frän så väl remonterings-skyldigheten, som anskaffandet och underhållet af bevärings- och bekiädnads-persedlarne, eller b) att, derest detta förslag ej anses lämpligt, annat ändamålsenligare måtte af vederbörande Utskott utarbetas, till beredande af härutinnan åsyftade lindring och skatte-jemkning. 2:0.
Af Riksdags-fullmäktigen Anders Pehrsson från Malmöhus län. som hufvudsakligen anfört, hurusom de största svårigheter och olägenheter voro förknippade med åliggandet för rusthållaren att sjelf eller genom andra ombesörja anskaffandet och underhållet af beklädnads-, bevärings-, utrednings-, sadelmunderings- och trosspersedlar.
Rusthållaren såsom medborgare försattes derigenom icke endast i ett odrägligt beroende af krigs-befälets fordringar och ställdes under ett slags uppsigt, som förenades med ständig osäkerhet.
Han komme äfven derigenom i en obehaglig ställning till ryttaren, som utsatte honom för tvister och krångel.
Med ett ord, han vore i sjelfva verket icke en fri man, på sin egen jord, utan underkastad ett slags förmynderskap af militär-béfälet, hvilket visserligen borde i Landt-regeringen hafva ett slags kontroll eller egentligen en skiljedomare emellan rusthållaren och sig, men sem möjligen af nit för tjensten, men måhända ännu oftare af likgiltighet för rust^ hållarens rätt och bästa, ginge så långt inpå laglöshetens gräns, som utan fara för strängare ansvar kunde ske.
Ett sådant tillstånd kunde ej gerna en talrik folkklass längre uthärda., utan att alltför mycket lida, och de andra folkklasserna samt en välvillig styrelse kunde ej gerna med liknöjdhet se det fortfara.
Något syntes snart böra göras, och den grundsats måste dervid vara den rätta att följa, hvilken så väl Rikets Sammans.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande M 46. 15 Ständer, som Regeringen, i flere andra afseenden, under en sednare tids bättre upplysning antagit, att de kostnader, som mäste bestridas för fäderneslandets försvar, till folkets gemensamma väl och säkerhet, borde, så vidt ske kunde, billigt delas, äfven af alla andra folkklasser, genom deras bestridande af de gemensamma skattebidrag, som till Staten inginge; — en grundsats, som, till nationens heder, nu mera icke bestreds af någon rättänkande man, äfven om han förr hyst motvilja att underlätta jordbrukande befolkningens betydligt större bördor än de öfrige medborgarnes.
I följd af allt detta har motionären föreslagit: a) upphörandet af rusthållarnes vid de indelta kavalleri-regementena hittills ålagda skyldigheter, utöfver anskaffning af fullt mönstergild karl och häst med beklädnad och sadelmundering, då kommendering inträffar; samt b) anskaffandet af alla öfriga persedlar utan undantag, genom Statens försorg, äfvensom dessas och karlens, hästens, beklädnadens och sadelmunderingens underhållande under möten, kommenderingar och marscher. 3:o af Riksdags-fullmäktigen Johan Pehrsson från Upsala län, med hvilken Riksdags-fullmäktige Samuel Odman och P F.
Mengel från samma län sig förenat, och som föreslagit: a) att Rikets Ständer måtte såsom en princip antaga, att så väl rustnings-skyldigheten, som underhållet af bevärings-, sadel munderings- och beklädnads-persedlarne vid samtlige indelta kavalleri-regementena måtte på passevolans af Staten öfvertagas; b) att grunderne för denna passevolans af vederbörande embets myndigheter uppgöras; och c) att rusthållarne derefter blifva länsvis hörde, huruvida de icke på en dylik passevolans ingå. 4:o af vice Talmannen Anders Andersson från Skaraborgs län, som andragit, hurusom anskaffandet af pistoler och sablar för det indelta kavalleriet förorsakat, isynnerhet på sednare tider, split och oenighet emellan vederbörande å ena och rusthållarne å den andra sidan.
Kasserade leveranser, förändrade modeller och dylikt hade härtill varit de verksammaste orsakerne, samt haft till följder, dels att den enhet, som i ett lands väpnade styrkas beväring alltid vöre att eftersträfva, icke kunnat'uppnås, dels ock att hinder städse förefunnits och förefunnos, för att i afseende på bevärings-persedlarnes tidsenlighet draga fördel af andra länders erfarenhet och uppfinningar.
Af sådane skäl har motionären yrkat, att Rikets nu församlade Ständer måtte för sin del besluta, att Kronan skall öfvertaga skyldigheten att tili den indglta ryttaren anskaffa och underhålla bevärings-persedlar, såsom sabel och pi - 16 Sammans.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande JVe 46. stoler eller de andra vapen, som möjligtvis framdeles kunna för honom anses erforderliga. 5:o af Riksdags-fullmäktige Efraim Larsson från Elfsborgs län och Måns Pehrsson från Malmöhus län, hvilka uti särskilda motioner yrkat, att rusthåliarne i riket måtte, i likhet med rotehållarne, befrias från skyldigheten att bekosta manskapets exercis, gevär och öfriga vapen, samt att denna befrielse för rusthåliarne bör ega rum ehvad manskapet är afsutet eller icke; och 6:o. Af Riksdags-fullmäktigen Johannes Holm från Jönköpings län, med hvilken de öfrige Riksdags-fullmäktige från Småland sig förenat, nemligen Daniel Danielsson, Peller Jönsson, Johannes Larsson, Nils Svensson, Anders Medin, Anders Andersson, Bengt Nilsson och Gustaf Johansson, hvilka erinrat, hurusom Småland — den fattigaste och mest ofruktbara af alla Sveriges sydligare provinser, — varit i snart sagdt 200 år tryckt af ett rustnings- och roterings-väsende, sådant att detsamma, tillämpadt på rikets mest lyckligt lottade landskaper, tvifvelsutan skulle jemväl der gifva anledning till klagomål.
Då i det öfriga Sverige indelningsverket blifvit sålunda tillämpadt, att i allmänhet två och understundom till och med tre hela hemman anslagits till hvarje rusthåll eller soldat-rote, hade inom Småland en särskild tillökning i detta förut nog hårda onus tillkommit dymedelst, att af de tvänne hemman, som till en början mera allmänt varit indelade till rusthåll, det ena sedermera blifvit ålagdt utgöra rotering till knektehållet.
Denna åtgärd, vidtagen inom en så ofruktbar landsort, som Småland, förefölle besynnerlig, men ännu besynnerligare det faktum, att denna så kallade straffrotering, påbjuden af en envåldsregent, mot hvars magtspråk inga medel funnos, och tillkommen i en tid, då de olika landskapernas tillgångar ej vore så väl som nu kända, kunna under en tiderymd af snart tvänne sekler, oaktadt täta erinringar om rättelse, fortfarande ega bestånd.
Och icke endast nog dermed, att de under Konung Carl XI:s tid, såsom grund för indelnings-verket inom Småland, utfärdade så kallade knekte-kontrakterne ännu bestodo; ty tvärtemot den i nämnde kontrakter gifna konungaförsäkran, att rotarne nu och i tillkommande tider skulle vid kontrakterne säkert och ofelbart beskyddade blifva och dem alltså icke affordras annat eller mera än det. som genom samma kontrakter dem blifvit ålagdt, hade under tidernas lopp så väl knekte-torpen mäst utvidgas, som jemväl åtskilliga andra prestationer åt soldaterne tillkommit, hvarom kontrakterne ingenting förmälde, och detta till den grad, att, noga räknadt, rustnings- och roterings-besväret nu mera blifvit mångdubbladt mot hvad det var vid den tid, då indelnings-verket först kom till stånd.
Det skulle väl, enligt motionärernes åsigt, kunna sättas i fråga, huruvida kontrakter, sålunda å ena sidan 'förverkade, vidare vore för den andra parten förbindande, och Sammans.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande M 46. 17 och huruvida icke en på ny undersökning grundad fördelning af rustnings- och roterings-besväret kunde med skäl påyrkas; men då emot en sådan undersökning stora svårigheter skulle möta, hafva motionärerne inskränkt sig till att hemställa: a) att den nu varande infanteri-indelningen inom Småländska provinsen varder sålunda rättad, att minst två förmedlade hemman indelas till hvarje soldat-rote och följaktligen att alla i föreskrifven ordning tillkomna förmedlingar må räknas hemmanen till godo; men att, derest indelta arméen icke skulle anses tåla den minskning i numerären, som genom verkställande af denna åtgärd blefve en följd, Småländska provinsen ändock mätte vederfaras den rättvisa, att hvarje indelt rote, som med beräkning af ågången förmedling utgöres af mindre än två hela hemman, tillerkännes belöpande ersättning för öfver-roteringen, att utgå efter länens markegång; eller också b) för den händelse, att intetdera af dessa yrkanden, så ytterst billiga de än äro, skulle bifallas, att åtminstone ordalydelsen i knekte-kontrakterne måtte få gälla till efterrättelse, och således att, sedan soldat-roten lemnat boställe eller torp af föreskrifven storlek samt aflöning åt soldaten till stadgadt belopp, den öfriga kostnaden för indelningens upp ätthållande varder godtgjord af allmänna medel, hvarigenom rotehållarne icke vinna någon annan eller större lindring, än den, hvartill de, jemlikt knektekontrakternas innehåll, måste anses lagligen berättigade; hvarjemte slutligen blifvit föreslaget, c) att den del af Smålands Kongl.
Iiussar-regemente, som ännu nödgas underhålla hussar-hästar, måtte, i anseende till hemmanens svagare beskaffenhet, derifrån befrias, med skyldighet för dem att betala vakans-afgift, i likhet med rusthållen vid Grenadier-bataljonen.
Sammansatta Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, till hvilket dessa motioner blifvit öfverlemnade, får deröfver sig utlåta; dervid Utskottet anser sig böra till en början omnämna, att vid flere föregående riksdagar framställningar i enahanda syftning blifvit gjorda, men icke tillvunnit sig Rikets Ständers bifall.
Uti en genom deputation af Riksdags-fuilmäklige för allmogen i de Småländska länen vid sisthållne riksdag till Kongl. Maj:t öfverlemnad ansökning, hade åtskilliga rusthållare vid Smålands Hussar-regemente i underdånighet anhållit, att, med afseende å den svagare beskaffenheten af de Småländska rustnings-hemmanen i allmänhet och deras der Bih. till R.
4 Sami. 2 Afd. 20 Haft. 3 18 Sammans.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande M 46. af följande oförmåga att rustnings-skyldigheten, utan någon lindring deri. behörigen fullgöra, Kongl. Maj:t måtte i nåder medgifva Smålands Hussar-regementes afsittning eller ock bevilja rusthållarne någon billig ersättning.