Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
447 lysslosatte och nyttige, och att den förmon deraf för det allmänna äfven skulle härflyta, att» utom besparing i utgif/erne till underhållande af Arbets- och Corrections-Hus, ett motsvarande antal duglige arbetare qvarblifva vid åkerbruket och andre näringar, hvilka eljest borttagas till sjöfarten.
Detta Memorial, hvilket tillika med yttranden i ämnet af Herr Friherre Johan Lagerhjelke samt Herrar Carl Jacob Hjerne, Ingemar August Ankarspdrre ofch Haniel Wilhelin von Fi+ tand t, blifvit, jemte Herr Berghmans svar derå, af Högloft.
Ridderskapet och Adeln till Statsoch Lag-Utskottens gemensamma utlåtande hänskjutne, hafva Utskotten i öfvervägande tagit, hvarvid Utskotten ansett det böra i betragtande komma, att inrättningen af allmänna Arbetsoch Corrections-Hus icke blott har till föremål att bereda tillfällen för att till något nyttigt arbete använda så väl sådane personer, hvilka antingen genom fortfarande böjelse till sysslolöshet, oordentlig lefnad eller genom visade vanarter funnits vara för allmänna säkerheten så farlige, att de förverkat den för hvarje Med-' lem af Samhället oppne frihet, att, under lagens skydd, förmedelst loflige yrken, gagna sig sjelfve och Staten, som ock de, hvilka, efter undergångne bestraffningar för tjufnad och andre brott, sakna medel till tjenst el er lagligt näringsfång, samt således, för att förekomma det de förfalla till nya utbrott af laster, måste från Samhället tills vidare afslciljas ; utan jemväl att af dylike Inrättningar den nytta är afsedd, det beinälte personer skola, under en 448 Stats- och Lag-Utskottens Betdnkanderi. strängare tillsyn och värd, bringas till eftersinnande af deras förde vandel och af nödvändigheten för dem att förbättra deras lefverne, sä att de, återförde till sedlighet) blifva för det allmänna nyttige samt i sådant afseende åter kunna i deras förra frihet försättas.
Då, till vinnande af detta sistnämnda ändamål, det måste blifva oundgängligt, att de till Arbets- och Corrections straff förfallne personer finna sig i saknad af de förmoner, dygdige Medborgare åtnjuta, hvilken saknad skall blifva det väsendtligaste medlet till väckelse af deras omtanka atc ånyo göra sig skicklige och värdige af hvad de för sig förverkat , anse Utskotten dermed icke vara förenligt, att, på sätt Herr Berghman föreslagit, nyttja bemälte personer till tjenstgöring såsom Sjömän på Rikets Handels - Fartyg) under hvilken tid de skulle komma att dela lika fördelar med den öfrige delen af besättningen å Fartygen , bestående af frie och sedlige Medborgare, samt deruti icke finna annan åtskilnad, än att de, efter hvad Herr Berghman velat antaga, skulle, då Fartygen voro i hamu, hållas inspärrade, inen hvilket troligen blefve i verkställigheten svårt om icke aldeles omöjligt.
Enär nu härtill läggas de omständigheter, hvilka af de flere Ledamöter utaf Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, som i ämnet sig yitrat, blifvit andragne, såsom att Skepps - Rederierne svårligen skulle kunna förmås att ibland besättningarne å Fartygen antaga i yrket ovane och dertill stundom ej duglige samt illa frejdade personer: att de Skeppare, åt hvilka Fartygens Stats- och Lag-Utskottens Betänkandeh, '44g' förande anförtros, hvarmed den ansvariga pligt är förenad, att icke allenast om sjelfva Fartygen, utan ock om alt det gods, som uti dem intages, hafva en noggran tillsyn och vård, icke kunna anse sig säkre, om icke de, under sjöresan, till fartygets betjening aro försedde med dagligt och tillförlitligt Manskap: och att det synes äfventyrligt huruvida skicklige och för oförvitlig vandel kände Sjömän skulle vilja antaga tjenst å Handels-Fartygen, i händelse de under sådan tjenstgöring kommo att sammanblandas med vanartige eller brottslige personer, med hvilka de voro tvungne till ständigt umgänge, hvaraf vådelige följder jemväl hlefve att befara, nnna Utskotten, på grund af alt detta, Herr Berghmans uppgifne ofvanom-1 förmäldte
Förslag icke vara så beskaffadt, att det till antagande kan tillstyrkas.
'l ill .Riksens Höglofl.
Ständers vidare pröfning varder detta vördsamt öfverlemnadt» Stockholm den 17 April i8i3- Km 96.
Ständers Stats- och LagUtskotts
Betänkande rörande väckte motioner om angelägenheten att emellan Riksdagarne förekomma af görandet af sädane Mål, hvilka tillhöra Riksens Ständers pröfning, och omförbuds utfärdande, att, utan Riksens StanBihang till Riks.St.
Brot. -1818- f.dt Sami, N;r 17. 5$. 450 Stats- och Lag-Utsiottens Betänkanden. ders föreg Stigne Beslut, proponera någon Allmänhet utgifter.
H öglofh Ridderskapet och Adeln kar till Stats* och Fag-Utskottens gemensamma behandling remitterat tvenne serskilte dit ingifne Memorialer, nemligen: i o Af Herr Friherre Henning Wrangel, som, med afsedd nödvändighet att förekomma, det emellan Riksdagarné propositioner till en eller annan orts innevånare må framställas, yrkar, att på den mellantid, då Riksens Ständer ej äro församlade, sådane ämnen icke må ställas i fråga eller kunna afgöras, hvilka på ett eller annat sätt tillhöra Riksens Ständers öfverläggnlngar; Och 2to Af Herr Ambrosius Magnus Berghman, hvaruti han fästat uppmärksamhet vid det brukligä sätt, att Läns- Härads* eller Sockne-vis sammankalla menigheter, för att proponera antingen alldeles nya utgifter, eller tillökning i förra lagliga, i anledning hvaraf Herr Berghman, som sökt visa, både att genom det förhållande, att vid berörde sammankomster en del bifalla och en del åter afslå det proponerade nya bidrag, en olikhet i tyngden uppkomme emellan innehafvare af lika belopp jord, och jemväl att det tillägg, hvilket vanligen inflyter uti de Kungörelser, som angående nämnde samlingar utfärdas, det de frånvarande fingo åtnöjas med hvad de närvarande besluta, skulle vara emot Hag och billighet stridande, enär den ena Medborgaren ej kunnde beskatta den andra, och den, hvilken vid sammankomsten sig icke infann, Stats- och Lag-Utskottens Betänkanden.
451 derigenom ådagalade, att han ogillade hvad sorn blifvit framstäldt, har Herr Berghman föreslagit: 1:0 att inga Kungörelser om sammankomster i afsigt att proponera en allmänhet utgifter, under hvad namn sorn hälst, må hädanefter utfärdas af nådon Auctoritet, högre e’!er lägre, sa vida ej något.
Ständers beslut dertill föranledt: 2:0 att alla de nya Onera eller tillökning i vanlige utgifter, hvilka på sådant sätt tillkommit och af Riksens Ständer icke blifvit gillade, måtte upphöra och en hvar frikallas från deras utgörande; och 3:0 att Riksens Ständer hos Kongl.
Maj:t i underdånighet anhålla, att ett sådant deras ."Beslut, grundadt på 57 §. af Regerings-Formen, måtte blifva vederbörande i Nåder förständigadt till efterlefnad, samt i Riksdags-Beslutet infördt.
Desse med hvarannan gemenskap ägande' Motioner hafva Stats- och I<ag-Utskotten ansett sig böra i ett sammanhang till pröfning företaga, öfver hvilka Utskotten få afgifva följande yttrande :
Den rätt, Svenska Folket äger att sig beskatta, hvilken icke annorledes än af Riksens Ständer vid Allmän Riksdag kan utöfvas, är i Rikets gällande Grund-Lag förvarad, äfvensom i följd af densamma inga nya pålagor, utskrifrtingar eller gärder kunna utan Riksens Ständers vilja och samtycke påbjudas, uppbäras eller fordras.
Utskotten anse således det vara genom berörde Stadgande fullkomligen bestämdt, och att säkerhet derom är vunnen och tryggad, det frågor, som £ngå dylike ämnen, icke kunna på annat sätt, än hos Riksens Ständer, då de '452 Stals- och Lag-Utskottens Betänk anden. äro församlade, framställas och leomina under öfverläggning; Men, sorn, utan afvikelse härifrån, de omständigheter och händelser kunna inträffa, att menigheter inom ett Län,] Härad, Socken eller Stad, i flerfaldige dem enskildt rörande^ Ekonomiska ärender, hvilka äro af den beskaffenhet, att de icke tillhöra Riksens Ständers gemensamma pröfning och bedömande , nödvändigt behöfva sammankallas och höras, hvarvid frågor äfven kunna yppas om frivilliga bidrag till utförande och verkställighet af de beslut, hvilka vid desse tillfällen fattas, och till såväl allmän som enskild nytta blifva ländande, äfvensom sättet för de sammanträden och Socknestämmor, hvarvid enskildte Ekonomiska angelägenheter kunna i behörig ordning förekomma, jemväl finnes föreskvifvit och bestämdt genom Kongl.
Kungörelsen om Menighets hörande i enskildte tillåtlige ärender af den 26 November 1S16 och Kongl. Förordningen angående Socknestämmor och Kyrko-Råd af den 26 Februari 1817; så finna Utskotten det blifva äfventyr, ligt, att vidtaga någon så beskaffad anstalt, hvarigenom vederbörande
Auctoriteter skulle betagas möjlighet att utsätta och kungöra dylike sammankomster, äfvensom att någre vadlige följder af de samma destomindre böra vara att befara, sorn ej mindre Grund-Lagen, än Allmänna Lagens föreskrift uti 44 Capitlet MissgerningsBalken, i afseende å den, som lägger skatt och tunga å Konungens skattskyldige undersåtare, Utgöra ett tillräckligt värn mot försök att vid beSagde sammanträden åstadkomma eller påbörda Menigheten någon tunga, som icke med all - Stats- och Lag-Utshuttms Betänhandeni 453 inanna Författningarne sammanstår eller med de samma *»»r öfverensstämmande.
Få sadan grund anse Utskotten, både att något sadant Förordnande, som Herr Friherre Wrangel åsyftar, icke, såsom redan gifvit, kan erfordras, och jemväl, att Herr Bergh1 ans förslag, i den vidsträckta omfattning, hvartill det hänför, ej är till antagande lämpligt; Hvilket allt dock varder till Riksens Höglofl.
Stockholm den 17 April 1818.
N:r 97.'
Utlåtande, i anledning af g jorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande rörande inskränkning i beloppet, hvarunder enskilde Personer icke mä vara tillåtit att utfärda löpande invisningar.
Si väl Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, som Vällofl. Borgare-Ståndet hafva till Uag-Utskottet återremitterat det af Utskottet den 25 nästledne Februarii afgifne Betänkande, hvarigenom Utskottet tillstyrkt, att det hädanefter icke må, vid tillika föreslagit ansvar, tillåtas enskildte Personer att utgifva till innehafvaren eller till viss man och ordres ställde samt således löpande handskrefne assignationer på ringare summa än 100 R:dr Banco, emot hvilket följande anmärkningar blifvit gjorde, nemligen; Hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln: 454 Lag-Utskottets Betönknnden. 1:0 Af He rr Friherre Ludvig Boije, sorn ansett det vara ostridigt, att
Staten blott i ett enda fall hade rätt att intränga i den enskildte Medborgarens förvaltning af sin egendom och sin credit, hvilket vore när allmänna välfärden vore i fråga, men att detta fall nu icke vore inne, då det- icke försports att Allmänhe. ten 1 de landsorter, der enskildtes assignatiotioner ägde en större gångbarhet, å, desarnma blifvit lidande, samt desse assignationer icke eller kunde någon påtrugas, utan blott emottagas af dem, hvilka till desamma hyste förtroende.
Herr Friherren har förmält sig finna or» saken till assignationernes utgifvande ligga i penninge-bristen, hvilken just i den vidsträckta gångbarhet, assignationerne under de sednare förflutne år fått, ägde ett ovedersägligt bevis, och att således, för att afskaffa assignationerne, det vore nödigt att först afskaffa nämnde deras orsak, hvarigenom de af sig sjelfve skulle försvinna; men att, om denne sistberörde åtgärd icke ville vidtagas, man åtminstone borde afhålla sig från art göra penninge-bristen värre, genom det den idoge närings - idkaren betoges att hjelpa sig fram genom utvägarne af egen credit; I följd hvaraf Herr Friherren trott, att Riksens Ständer, som voro sammankallade för att afhjelpa den allmänna penninge-förlägenheten , borde, i den händelse att anstalter icke kunde af dem tagas till återvinnande af ett allmänt förtroende man och man emellan, undvika ett förtryck på näringarne, genom förhindrande af de omständigheter, hvilka medföra lättnad i allmänna rörelsen; hvarförutan Herr Lag-Utskottets Betänk anden! 455
Friherren förment att assignationerne icke kunde äga annan eller större offentlighet, än alla skuldsedlar ställde till inneliafvaren eller viss man och ordres, med hvilka de* ägde lika grund och lika försvar i alldeles samma rätts-begrepp.
2 .’o Af Herr Eberhard Munck af Rosensköld, hvilken anmärkt att i England, hvarest RörelseCapitalet vore öfverflödigt, enskildte Personers assignationer likväl voro tillåtne, samt allmänt nyttjades i penninge - transactioner utan att någon olägenhet deraf funnits uppstå. 3:0 Af Herr Grefve Albrecht Lantingshausen, som ansett, det assignationer icke kunna vara skadlige, då penninge-rörelsen redan alltför mycket vore inskränkt. 4:0 och 5:0 Af Herrar Friherrarne Corfitz Ludvig Stael von Holstein och Carl Henrik Ankarsvärd, hvilka instämt uti det förbehåll, att, om enskildtas assignationer blefvo tillåtne, en Kungörelse måtte utgå, hvarigenom Allmänheten upplystes derom, att desse papper likväl icke af Riksens Ständer garanterades; samt 6:0 Af Herr Johan Henric Steuch, som, med förklarande, att han funne, att hvad Utskottet i förenämnde Betänkande tillstyrkt, vore lämpligt, anlett, de försigtighetsmått äfven vara nödige, att en viss tid för assignationernes circulation borde bestämmas, och att, om assignationen vore ställd på vissa dagar, men innehafvaren utöfver sådan tid dröjde att derå taga accept, han icke skulle äga att hålla sig till utgifvaren, utan blott till acceptanten.
Härförutan hafva ock yttranden blifvit afgifne utaf Herrar Nils Wilhelm Stråle och Wil* jLag-^Jtsfottets Betänkande)*, helm Pereswetoff Morath, hvilken sistnämnde an*' tsett den nu stadgade bestraffning för den, som Utfärdar tryckte eller graverade assignatloner, icke vara lämplig, och således yrkat, att, i sammanhang med förevarande fråga, de derom gällande Författningar måtte granskas och iemkas.
Uti Vällofl, Borgare-Ståndet har blifvit andragit; 1:0 Af Herr Noréus: att rättigheten för hvar och en, att på annor man öfverlåta sin penninge-behållning, icke kunde emot
Bag och billighet inskränkas inom alltför trånga gränsor.
Herr Noréus har ansett, att assigneringpns uppkomst utvisade behof af penningar, och att, då desse utspridas i utbyte emot arbete och pro. dukt, skulle ett sådant utspridande vara nyttigt, äfvensom att, ju mera den enskildta crediten kunde åstadkomma penninge-representativer, ju mindre behöfde Banco-Sedelstocken förökas för att fylla alla behof. —- Den Räntevinst, sorn tillskyndades utgifvarne af assignatloner, under det desse^voro utelöpande, skall/ efter Herr Norli tanka, vara nödig till verkställande af företag, vid hvilka berörde vinst äfven vore påräknad för ersättning af de dermed förenade kostnader; och, om en idog närings-idkare, eller en driftig handlande förmått bereda sig det förtroende, som erfordrades, för att kunna begagna omförmäldte förmon, skulle han billigen förtjena den uppmuntran och belöning, att Författningarne understödde, men icke undergräfde ett sådant förtroende, hälst uti en tid då Rikets productiva näringar strida emot de mäst tryckande behof, och då man tillika varsamt måste behand - Lag-Uisftattets Eetiinkanden.
Sa Bankens Credit, genom förekommande af Sedelstockens förökande, vid hvilket förhållande nyttigast skulle vara att låta den enskiidta crediteri representera och att icke, genom nya anfall emot densamma, till Statens obotliga skada betaga näringarne kraft och lif.
På grund häraf har Herr Noréus, som medgifvit att någon gräns kunde behöfva sättas för det belopp, hvarunder löpande assignationer icke borde få utfärdas, trott det större af 100 R:dr Banco, Utskottet föreslagit, hindra användbarheten af nämnde Credit-medel, och derföre föreslagit att berörde belopp borde inskränkas till Tjugu eller Tjugufem Riksdaler, såsom det minsta, hvarå slike assignationer lingö ställasi hvarigenom likväl skulle förekommas, att den arbetande classen ej blefvé med dylike representativer besvärad, samt Närings-idkaren och Handlanden alltid voro nödsakade, att med smärre Bancoeller Riksgälds-Sedlar aflöna dagsverkaren och betala allmännast förefallande arbeten; Och är i öfrigt af Herr Noréus förment, att endossement af assignationer från den ena innehafvaren till den andra skulle, på anförde skäl, blifva utan nytta och ändamål, men att något ansvar i likhet, eller kanske strängare än för öfver-assignering å Banken, borde bestämmas för den, hvilke utgifve assignation å enskild person, sorn af denne icke inlöstes, hvilket ansvar blifvit sålunda föreslagit, att assignanten borde betala ränta till 10 pro-cent af assignationens innehåll, och dessutom i böter erlägga så mycket, som svarade emot den assignerade summan, gamt att assignationer, ställde på sigt, eller att 458 Läg'Utskottets Betänkanden. viss tid efter deras ingifvande infrias, ej borde fa annorledes än på viss man utfärdas, men desse, äfvensom alla andra assignationer, hvilka icke voro löpande, ej vara till någon viss summa inskränkte; Uti hvilket anförande Herrar Zetterberg och Cederborg sig förenat. 2:0 Af Herr Kjellanderatt han ansåg, det den minsta summa, hvarunder invisningar icke skulle få utgifvas, borde blifva Femtio Riksdaler. 3:0 Af Herr H. N.
Schwan: att han väl funne de olägenheter, som uppstått af de i sednare tider kringlöpande assignationer på enskildte personer, ställde på ringare summor, men att han dock befarade, alt den, för deras, blifvande minsta belopp, af Utskottet föreslagne summa icke vore lämplig, utan skulle motverka den lätthet i rörelsen, hvilken gifver lif och kraft åt närings-fliten, utan trodde Herr Schwan, att, om ingen sådan assignation ställdes på mindre än 25330 R:dr, skulle de sällan till någon mängd falla i liänderne på de arbetande Samhälls-classerne, äfvensom han ansett, att det af Utskottet föreslagne ansvar, för den, som utgåfve assignationer på ringare summa än dell fastställde, borde förminskas, och nedsättas till böter, första och andra gången 20 å 25 pro-cent af assignationens innehåll, samt tredje resan och vidare, dess fulla belopp. 4:0 Af Herr Ekelund: som förenat sig uti hvad Herr Schwan anfört, med den åtskillnad, att assignationerne icke skulle utgifvas på mindre summa än 40 till 50 R:dr, men tillika yrkat, att de jemväl ej borde få ställas annorlun - Lag-TJtskottets Betänkanden, 459 da än pä viss Tran eller eller ordres, och att livar och en, som deraf blefve innehafvare, skulle, vid enahanda ansvar med det , hvilket uti Växel-Stadgan bestämdes, vara pligtig att endossement dera teckna. 5:0 Af Herr Thunell■ att hide personlig frihet och säkerhet fordrade, det hvar och en borde äga rätt, att utassignera den fordran han å annan ort äger, til! hvars utbekommande han vöre hindrad att sjelf pä stället sig infinna. 6:0 Af Herr Falkman, hvilken, jemte det han instämt uti Herr II. N.
Schwans yttrande, tillika, med anledning af 56 §. uti Riksdagsordningen, väckt fråga, att ansvaret för tryckte eller graverade assignationers utgifvande må bringas i l i k trot med det, som för uthändigande af handskrefne assigtialioner under en viss summa bestämmes, på det att desse straff-lagar må sig emellan erhålla ett med brottens beskaffenhet mera förenligt förhållande. 7:0 Af Herr Arfvidsson.- att en noga gräns borde uppdragas emellan löpande assignationer och dem, som ställas till viss man eller ordres, hvilken definition han ansett destomera nödig, som, utan att betaga någon att assignera på en verklig fordran eller behållning, de i allmänhet så kallade löpande assignationer borde förekommas; och 8:0 Af Herr Winbergr att han önskat, det frågan om assignationers ställande på vists man varit utvecklad, emedan deras fria utgifvande vore nödigt, för att reglera liqvider: men att han, angående sådane assignationer, som i Riket kringlöpa, vore af samma tanka som Herr Lag-Utskottets Betänk anden.
Schwan, samt ansåg att de endast ma ställas till viss man eller ordres, hvarigenom olägenheterne eller vådan af deras innehafvande förminskades, utan att deras löpande egenskap upphörde, så framt med endossementet af dylike löpande assignationer, enahanda skyldighet vöre förbunden, som den, hvilken åligger endossenter af Växlar.
Detta allt, tillika med de flere yttranden i ämnet, hvilka uti sistbemälte Kiks-Stånd, blifvit af åtskillige andre Ledamöter afgifne, har Utskottet tagit i öfvervägande; Och, sedan Utskottet beslutat att, genom serskildt Betänkande, meddela utlåtande öfver ofvanomförmäldte af Herr Falkman väckte samt af Vallöf!. Ståndet till Utskottets handläggning remitterade nya motion, får Utskottet r.u besvara det som i afseende å dess ifrågavarande Betänkande blifvit anmärkt.
Dervid tror Utskottet sig böra först erindra, att Utskottet destornindre sträckt sitt yttrande till de invisningar, hvilka af enskildte personer utfärdas å viss, deruti nämnd, annor man, åt hvilken såmedelst uppdrages att uppbära den fordran eller behållning desse å annor mer eller mindre aflägsen ort kunna äga, som Utskottet just i första delen af dess Betänkande anmärkt, att, ehuru ett af de i frågan till Utskottet remitterade
Memorialer syntes föranleda till inskränkning af en sådan rättighet, Utskottet likväl funné, att densamma, grundad uti allmänna Lagens föreskrift uti 4 Cap. 6 §.
Utsöknings-Balken, icke kunde någon betagas, elivad större eller mindre penninge- summa in - Lag- Utskottets Bettinhanden.
461 visningen innehåller; äfvensom att Utskottet ej heller tillstyrkt, det utgifvandet utaf till innehafvaren eiler till viss man eller ordres ställde assignationer helt och hållit borde förbjudas , utan blott att den minsta summa, hvarå de skulle få ställas, måtte utstakas. Då Utskottet således anser sig icke behöfva att i stone omfattning betrakta de gjorde anmärkningarne, än som är förenlig med åsigten af den gräns, hvartill Utskottets uppgifna förslag sig sträcker, tror val Utskottet att de skäl, hvilka uti det afleinnade Betänkandet äro anförde, böra vara tillräckelige att styrka nyttan och nödvändigheten af de åtgärder, dera Utskottet till antagande framställt, men Utskott tet vill dock dervid än vidare tillägga följande omständigheter.
Om det än må medgifvas, att vid en tid; då klagan mera allmänt föres öfver penningebrist, och deraf saknadt lif uti näringar och handel, enskildta Crediten bör underlätta desse rörelser, och att, i följd deraf, det må anses nödvändigt, att Närings-idkarerr och Handlanden , i ändamål att undgå tungan och svårigheten, att städse vara försedd med det större penninge-belopp, som för bedrifvandet af näringen eller rörelsen erfordras, finner läglighet att genom utgifvandet af löpande assignationer efter hand från den ort, der hans pröducter eller varor afsättas, indraga de penninge-summor han behöfver, i afseende hvarå uppmärksamhet dervid likväl synes böra fästas, att erfarenheten vittnat, det hvarken näringarne och handeln mera aftynat på de orter af Biket, der 46i Lag-Utskottets Betänkan den. ett sädant sätt med assignationers utfärdande icke varit nyttjadt, än på de, hvarest det begagnats, samt ej eller att, i motsatt förhållande, näringarne och handeln såmedelst vunnit större förkofran och tillväxt på de sistnämnde, än på de förstberörde orter, lärer det dock få anses ostridigt, att det häraf uppkommande Credit - systeme, endast grundadt på det förtroende assignanterne förvärfvat, om deras vederhäftighet, hvilken likväl icke troligen kan vara fullkomligen känd af alla dem, sorn, under assignationernes omlopp, af desamma blifva innehafvare, icke bör få utvidgas äfven derhän, att närings- och handels-idkarne må vara tillåtit, att tillskapa sig rörelse-capitaler.
Detta sker likväl om löpande invisningar eller assignationer utfärdas, utan att antingen säker fond vid utgifvandet finnes hos dem, på hvilka de ställas, eller ock säkerhet agas, att ässignationerne icke destomindre af desse vid uppvisandet infrias, i hvilket fall endast en obehörig beräkning göres derpå, att assignationerne skula såsom mynt-representativer längre tid man och man emellan kringlöpa, under hvilken tid, och med en oafbruten fortsättning af deras lifgifvande, tillfälle lemnäs att förskaffa fond till godtgörande af dem, hvilka småningom efter hand till inlösnings-orten anlända.
Men, enär det synes icke vara hvarken med rättvisa eller billighet förenligt, att assignanterne böra få påräkna annan förmon af assignationernes utgifvande, än blott att kunna, på en aflägsen ort ifrån den, der de äga sina fonder, dem utan ©gen möda indraga i den mon behofven sådant Lag-Utskottets Betiinkanden.