Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» A n n a, g e m i g ett r e n t l a k a n u r n e d r e l å d a n, d e t t a är v i s s e r - l i g e n r e n t, m e n så s k r y n k l i g t.
O c h så ett af d e b r o d e r a d e ö r n g o t t e n i s a m m a låda.
S å ett n a t t l i n n e, n e j i n t e den l å d a n, d e n n ä s t ö f v e r s t a, v e t d u j u, n e j i n t e den h ö - g e n, u t a n af d e n i andra h ö r n e t.
» tar din bästa h a t t o c h h a n d s k a r o c h ringer p å k l.
tolf.
O c h du, m i n kära unga vän, m e d g i f att s a m m a b e s ö k a r e, s o m d u e l j e s mottager i din barnkammare, i ditt kök, k l ä d d i din nötta hvardagsdräkt, i ditt icke alltid b l ä n d a n d e k ö k s f ö r k l ä d e, s a m m a v ä n f i n n e r d u n u n ö d v ä n d i g t att i s t o r t o a l e t t mottaga i din sängkammare.
» B a r a d e t e j är f ö r k a l l t, f r u n?
» » A h n e j, inte k a n d e t v a r a kallt, s o m lig- ger i detta v a r m a r u m!
» O c h k a l l t är d e t v i s s e r l i g e n e j, m e n d e t k ä n n e s ä n d å s o m is, när det k o m m e r p å den svaga, blodfattiga kroppen.
J a g m i n n e s d u n k e l t från b a r n d o m e n så- s o m liten skolflicka, den äldsta i syskon- r i n g e n, att d e s s a b e s ö k, d å e n l i t e n b r o r eller s y s t e r k o m m i t till v ä r l d e n, f ö r e f ö l l o min mor icke oblandadt angenäma.
En b i l d står d o c k k v a r b l a n d alla a n d r a från den tiden.
Jag minnes, huru ofta köksdör- ren ö p p n a d e s strax p å e f t e r m i d d a g e n v i d fyratiden o c h en h ö g, kraftig gestalt trädde in, i e n e n k e l d r ä k t, m e d s t o r t ljust, ran- digt förkläde knutet kring midjan, det mörka v å g i g a håret slätt b e n a d t, e n n å g o t g a m - m a l m o d i g h a t t o c h k a p p a, d e n lilla s p å n - k o r g e n p å a r m e n m e d d e n fina l j u s a g r å stickstrumpan uti.
» G e m i g nu en ren näsduk o c h en k a m s a m t stänk litet eau de c o l o g n e o m k r i n g i r u m m e t, s e så efter att i n g e n t i n g är f r a m - m e o c h att d e t är d a m m a d t.
O c h ä n n u ett o r d, A n n a, d u m å s t e, f a s t d e t är s e n t, k o k a l i t e t g o d t kaffe, d å fru X.
g å t t h i t i d e t t a r u s k i g a v ä d e r, m e n s e till att k a f f e b r i c k a n k o m m e r i n snart, fin o c h p r y d l i g, så j a g e j får s k ä m m a s.
» Allt detta i halfhög, h v i s k a n d e ton, un- der d e t A n n a i sin b r å d s k a stöter e m o t än här, ä n där, så att d e n i s a l e n v ä n t a n d e f r u n u n d r a r, h v a d i all v ä r l d e n d e f ö r e t a g a sig d ä r i n n e.
O c h s å är d å allt ä n d t l i g e n f ä r d i g t.
På den u n g a m o d e r n s kinder u p p s t i g a s m å ro- sor, o c h fru X.
t r ä d e r i n.
Hälsningar och lyckönskningar!
» O c h så k r y d u s e r u t!
J a g v ä n t a d e att få se d i g u t a n s p å r till f ä r g.
» A c k, k ä r a fru X.
, ni, s o m a n n a r s är så f ö r s t å n d i g, i n s e r n i e j, a t t d e n b l e k a kin- d e n o c h det m a t t a ö g a t u n d e r dessa första d a g a r af s v a g h e t o c h b l o d f ö r l u s t ä r o m e r a n o r m a l a, m e r a ö n s k v ä r d a ä n d e n s k a r p a ro- sen på k i n d e n o c h feberglansen i ö g a t?
O c h så r ä t t s o m d e t är k o m m e r m a n n e n h e m o c h f ö l j e r a r t i g t o c h t a c k s a m t fru X.
u t g e n o m t a m b u r e n f ö r att i b ä s t a fall i sista m i n u t e n få k a s t a i s i g l i t e t s k å l l h e t m a t eller k a n s k e helt enkelt n ö j a sig m e d e n s m ö r g å s o c h ett g l a s ö l.
D e n u n g a m o - dern har emellertid trött skjutit u n d a n d e n b r o d e r a d e k u d d e n o c h f å t t d e n lilla till s i g, välbehöfligt för d e m båda, kanske m e s t för h e n n e själf.
På hon ej så varit a f t o n e n, d å m a n n e n k o m m e r h e m, är feberaktig o c h fryser smått.
» D u är k r y i kväll s o m i går, d u har väl ej uppe, vännen m i n?
» » N e j visst inte, det går n o g öfver. » Ja, m i n a k ä r a l ä s a r i n n o r, d e t t a är j u en- d a s t ett litet e x e m p e l.
J a g s k u l l e v i l j a v i s a, att d e n u n g a m o d e r n, t r o t s alla l ö f t e n till s i g själf, n ä s t a f ö r m i d d a g är k a n s k e l i k a l i t e t r u s t a d till p a r a d.
Jag skulle vilja på- p e k a m å n g a o r s a k e r därtill, v o r e i c k e den tanken, att kallare ö g o n än edra skola b l i c k a på dessa rader.
M e n är d e t n u m i n m e n i n g att för- d ö m a alla b e s ö k u n d e r d e n n a g e n o m h v a r j e - h a n d a tillstötande orsaker ofta n o g g a n s k a långa och enformiga tid?
Jag skulle vilja ö k a deras antal, m e n förändra deras karaktär.
T y efter d e n första obliga- t o r i s k a v i s i t e n får d u o f t a n o g l i g g a e n s a m d a g a r o c h v e c k o r, så a t t l i t e t b e s ö k s k u l l e g ö r a d i g s å o ä n d l i g t g o d t; d e t är j u s t i n g e n a f d i n a v ä n n e r, s o m » k o m m e r s i g f ö r » att t i t t a u p p till d i g.
S o m sagdt, j a g skulle vilja förändra be- sökens karaktär, t y medgif, kära läsarinna, du, s o m i din hvardagsdräkt v i d h v a d tid s o m hälst p å d a g e n utan minsta pretention g å r u t o c h i n i d i n v ä n s h e m, att j u s t v i d detta tillfälle k l ä r d u d i g i e n fin k l ä d n i n g, » H u r står d e t till m e d d i n fru i d a g, Anna? » Så af m e d hatt o c h k a p p a!
» Får m a n stiga p å?
Ä r d u t r ö t t, så s k i c k a a f m i g, j a g hittar hit i g e n?
» A c k n e j!
d e t v a r e n h v i l a för s i n n e o c h ö g a o c h ö r a, att s e d e n e n k l a g e s t a l t e n, d e flinka s t r u m s t i c k o r n a o c h h ö r a d e n k l a r a l u g n a s t ä m m a n b e r ä t t a o m d a g e n s s m å före- teelser.
D e t var en » p r a t s t u n d » af välgö- r a n d e s l a g.
— S å v a k n a d e k a n s k e d e n lilla och behöfde ombyte.
» Vill du bedja A n n a t a d e n lilla ett t a g.
» » T r o r d u j a g så a l l d e l e s g l ö m t b o r t d y l i k t?
» » M e n kära Karin, dina k l ä d e r?
» » M i n för tredje vintern nyttjade hvardagsklädning o c h mitt stora b o m u l l s f ö r k l ä d e se ej s n e d t på detta. » K o m så v i d v å r v a n l i g a k a f f e t i d kl. 5 kaffet i n.
Hvardagskanna, hvardagskoppar.
K a n s k e h a d e A n n a d r i s t a t s i g att l ä g g a u p p en s m å b r ö d s o r t extra, annars var h o n en g å n g f ö r alla s t r ä n g t f ö r b j u d e n a f d e n f r ä m - mande att t a g a i n n å g o t a n n a t ä n d e t vanliga.
» J a g d r i c k e r u r d i n a fina k o p p a r o c h k a n n a, n ä r d u själf k a n s e r v e r a m i g, där- m e d punkt.
— N e j, nu måste j a g h e m!
» » K o m m e r du snart i g e n?
» » V i s s t g ö r j a g det, i m o r g o n har j a g bak, i ö f v e r m o r g o n äro Gustaf o c h j a g bort- b j u d n a p å s t o r s u p é till k a m r e r W.
, m e n d a g e n d ä r p å, o m i n t e t o f ö r u t s e d t inträffar, tar j a g m i g en sådan här s t u n d.
» — — M e d h ä p n a d ser j a g, h u r u l å n g d e n n a artikel blifvit.
N ä r j a g s a t t e m i g n e d för att skrifva » n å g r a r a d e r » i detta ä m n e, t y c k t e j a g att allt l å g så k l a r t f ö r m i g, n u ser j a g m e d g r ä m e l s e, h u r u f ö g a m a k t j a g h a r att f å f r a m, h v a d j a g k ä n d e v a r m a s t.
A t t dessa b e s ö k ofta verka fördärfligt, det v e t j a g af b å d e e g e n o c h a n d r a s erfaren- het.
F ö r d e n, s o m är n o g l y c k l i g att ä g a e n m o r eller e n s y s t e r till h j ä l p v i d d y l i k a tillfällen, g å r j u allt så l u g n t o c h g o d t, m e n m å n g a, m å n g a äro d e, s o m i likhet m e d m i g få h j ä l p a s i g d ä r f ö r u t a n.
I c k e för- d ö m e r j a g d e t v a c k r a s i d e n t ä c k e t, d e fina lakanen, d e rikt broderade, e n k o m för detta tillfälle s y d d a n a t t l i n n e n a m.
, b l o t t d e icke anses nästan oundgängliga.
Därför t y c k e s m i g att i d e t t a, så v ä l s o m i m y c - k e t a n n a t i n o m u m g ä n g e s l i f v e t, b e h ö f v e s en reform.
O c h nu, kära läsarinnor, farväl, j a g vågar v ä l e j s ä g a — till h ä r n ä s t!
* 43 Ett taek för blommor.
a, ett tack.
— — — — — — — L ä n g e h a d e j a g suttit v i d skrifbordet m e d p e n n a n i hand, m e n icke skrifvit en rad.
Ute var det grått o c h dystert, inne i hågen b o d d e tunga tankar.
L ä n g t a n ef- ter sol o c h doft t r y c k t e sinnet.
N e j, i d a g g i c k d e t a l l d e l e s ej att s k r i f v a.
M o d l ö s l a d e j a g ifrån m i g p e n n a n, reste m i g u p p o c h g i c k f r a m till f ö n s t r e t.
Men det var just ej u p p l i f v a n d e a t t s e u t.
O m det ändå fölle s n ö, tänkte j a g, hvit, v a c k e r s n ö, s o m d o l d e allt d e t m ö r k a, d e t d y s t r a.
O m vi finge v i n t e r m e d s o l ö f v e r v i d a v i d d e r, m e d bjällerklang och skidföre, m e d rimfrost o c h glimmande is!
O m j a g finge g e m i g af u t p å m i n a p r ä k t i g a s k i d o r, g e m i g af öf- v e r fält o c h h e d — o m j a g finge s p ä n n a p å m i n a b l a n k a s k r i d s k o r till l å n g a f ä r d e r nere på V ä n e r s v i k a r n e — åh, d å skulle det sedan säkert k o m m a ljus o c h g l ö d i b å d e ord och ton!
Eller o m det blefve vår, b l o m m i g, doftande vår — tänkte jag, det vore ändå däjligare.
M e n tyst, k n a c k a d e det inte på dörren?
U t flög j a g.
I f ö r s t u g a n s t o d d ä r e n, s o m h a d e en k o r g i h a n d e n.
» D e n här skulle j a g l ä m n a till f r ö k e n.
» I e n h a n d v ä n d n i n g h a d e j a g fått af l o c k e t — o c h s e, d ä r l å g en s t o r, t u n g, h v i t h y a - c i n t k l a s e, o m g i f v e n af m ö r k a, g l ä n s a n d e blad.
J a g b a r in all h ä r l i g h e t e n i m i t t r u m.
H u r det doftade, hur det skimrade!
Var det icke detta, j a g önskat, var det icke d e t t a, j a g v ä n t a t p å!
D ä r v a r f ä r g af v i n - ter, d ä r v a r d o f t af v å r.
I h v a r t s k ä r b l e k t b l o m b l a d g ö m d e sig en l j u s n a n d e d r ö m.
D e t var sol, det var glans, det var fägring och glöd.
Tårarne stodo m i g i ögonen, tunga och stora.
J a g k ä n d e m i g så t a c k s a m, så r i k.
H u r v a c k e r t h a d e m a n inte t ä n k t på m i g, h u r v a r m t o c h fint.
Detta v a r, h v a d j a g b e - höfde!
D u, s o m s ä n d e m i g d e n b l o m m i g a häls- ningen, d u v e t inte, hur d a g l a d d e m i g.
J a g ö n s k a r, att j a g k u n d e s ä g a d i g d e t.
D u v ä c k t e till lifs h o s m i g t a n k e n p å, h u r m y c k e t af l j u s o c h k ä r l e k d e t d o c k finnes r u n d t i k r i n g o s s, h u r d e t k o m m e r till o s s j u s t när vi minst ana det, just när vi bäst behöfva det.
Finns det väl något ljufvare ä n att r ö n a v ä n l i g h e t?
H ä l s t e n v ä n l i g h e t s o m finner ett så v a c k e r t u t t r y c k s o m m i n hvita b l o m m a!
D u k ä r a, s o m s ä n d e m i g h e n n e, ett tack!
Det var inte första g å n g e n, d u så g l a d t mig, det var inte första gången, d u skickat sådana ljusa b l o m s t e r t a n k a r från ditt v a c k r a hem.
D e t har varit nejlikor, det har varit rosor — ja, jag kan icke säga h v a d det v a r i t allt, s o m f r å n d i g k o m m i t h i t till v å r g a m l a prästgård o c h doftat för o s s!
Jag s k u l l e v i l j a g e d i g n å g o t i g e n f ö r allt, j a g skulle vilja skänka dig n å g o t riktigt v a c - k e r t, d ä r d u sitter i a f t o n f r i d i b l a n d d i n a b l o m m o r, m e n ett t a c k är d e t e n d a j a g har.
Ett tack — o c h en välsignelse öfver din lefnadskväll!
* En allvarlig verksamhet till sist m e d l i f v e t.
försonar Jean * alltid Jaul.
IDUN 44 1898 A R V I D O D M A N N.
Vid hans 25«års&gt;-jubilettm som operasångare.
tt i det porträttgalleri, liga som Idun personligheter, de där öppnat äfven öfver man- inlagt någon förtjänst k v i n n o k ö n e t s h ö j a n d e, eller f ö r h v i l k a k v i n n o r n a intressera sig, härofvan, ej k a n väl så u p p b u r n a varit är ej heller en sådan få bilden saknas, af faller den af k v i n n o r n a s underligt, då stämma som man, hvars af s i g själft.
Ty om särskildt namn läses få m ä n hyllning s o m han.
hafva Och föremålet för h y l l n i n g e n förfogar Arvid Ödmann det öfver och: hjärtats nyckel heter sång. » oss Vi misstaga de många sig sjungit ende oss säkert tusenden bild, sångarens hvilka ej A t t utförligare ej Det alltför för vår gon eh utan alltid väl scen.
o c h tydligt, också den del, han operan som tjänt.
» det att som önska en lysande k. som att af här ej han platsen.
lilla i n t r e s s e ingå på nå- D e n förra med, och den den någon kan senare gång velat s ä g a s, a t t från e n o p e r a s c e n sympatisk stämma med k o m m e r äfven, att hr Ö d m a n n i sin går sång d e senare 25:te » Trollflöjten », få fram förlorad.
all s ä k e r h e t firar åren så anses texten Nämna vi så där- vunnit betydligt måste erkännas, k o m m e r hr årsdagen kan den varmaste instämma att värdig kedja fund och Härtill med honom alla, fullt är minsta kritik.
för vår af s i n Ödmann till debut på k. s o m i allo välför- blir d e t o c k s å v i d detta j u b i l e u m d a m e r n a, s o m otäcka könet » säkert hos hvilken tid l ä m p l i g t att karaktäriseringsförmåga, Tamino i ägna olika nen Ö d m a n n varit det om d o c k här välljudande måndag Naturligtvis komma under hans spel u n d e r om serie ljufva under mindre ej en stafvelse och hyllning, då Ö. framstå- tillfällig o l a t, s å m y c k e t h e l l r e s o m d e n förmågan att uttrycksfullhet den en hel partier, är h ä r än förstummas, mera oskattbara att olika komma låtit höra sig.
den förvärfva i h v i l k a hr e g e t s u n d a o m d ö m e snart återfört h o n o m p å d e n en äger att sång, Så m y c k e t m å klart i många 2 5 åren, L i k a litet sig sångarens äkta tenorklang jämte, 60-tal af h a n s låtit näppeligen vi skola intaga utan af d e m, s o m h y s t m o t e n eller a n n a n rätta stråten.
» civilt », gångna ett svårighet lätt värderade i än väl k ä n d t k. lyriska uppträda de nu mindre hvar af I d u n r e d o g ö r a för, h v a d A r v i d karaktäristik bar blott att tacksamhet, läsarinnor.
operascen under utfört däri, säkert skola framkalla d e flesta b l a n d v å r a är heller in, d å v i i detta n u m m e r skepnader, k. ej kvinnohjärtans hr Ödmann länk tenorer hyllningen.
Men många n o g o c k af hjärtat i d e n s a m m a.
i den vid vår ännu länge måtte af Och kunna stå operascen, s o m i n o m sig i följd r ä k n a t P e t e r Sällström, Julius Giin- ther, Olof Strandberg och Oscar Arnoldsson.
Någon vidare A^^eS y^-^&lt; P^o^-^e- se vi ju damerna b i o g r a f e r i n g an- likaledes här vid Ödmann att han deras » p å sina ej förgätit beundran förgäfves, öfverflödig, naturligtvis därpå då hafva fem ».
Ar- Och d e m, eller att för h o n o m ej varit ha de bevis i hr Ö: s e g e n handskrifvelse här b r e d v i d.
J R.
För derna, efter öfrigt hänvisa som allesamman f o t o g r a f i e r från Flormans välbekanta v i till bil- äro tagna kapten Gösta atelier.
4 I TAMINO I » TROLLFLÖJTEN » DEBUT.
18 / .&gt; *
1898 IDUN Arvid Ödmann, i några af hans hufvuduppgifter, med datum för första uppträdandet.
IDUN 46 Skaldernas kvinnor.
S m å studier af Emil b i l d e n af L o t t a S v ä r d, d e n p r ä k t i g a m a r k e - tenterskan, o m hvilken det heter: » o c h något talte hon skrattas åt, men mera hedras ändå, » för Tdun och s o m var garinna, därför Linders.
soldaternas att trogna följesla- » de käcka gossarnes unga m o d, det tyckte hon om att se. » IV.
Johan Ludvig Runeberg.
1 Jet e x i s t e r a r e n u p p e n b a r a n d l i g fränd- skap mellan d e n skald, s o m bar n a m - net Johan L u d v i g R u n e b e r g, o c h hans äldre landsman Franzén.
B å d a ha besjungit den oskyldiga kärleken och kvinnorna, m e n Ru- n e b e r g har d e s s u t o m fått g e sitt l a n d o c h v å r t m ä s t e r v e r k e n Fänriks Ståls sägner, Alg- skyttarna, Hanna, Nadeschda o c h Kung Fjalar.
I d e s s a d i k t e r, s ä r s k i l d t i f r å g a o m sån- g e r n a o m F i n l a n d s sista strid, få k v i n n o r n a t r ä d a i b a k g r u n d e n för a n d r a d i k t f ö r e m å l; i s k a l d e n s Lyriska dikter o c h d e m s o m h a n s a m m a n f ö r t u n d e r t i t e l n Idyll och epigram är d e t d o c k k v i n n o r o c h k ä r l e k, s o m h a n s sång gäller.
I d e m är R u n e b e r g s a m m e älskvärde sångare som Franzén, skalden, som berättar h v a d: ' 1898 » Gossen sade till sin U t o m denna Lotta Svärd, folkets dotter, framskymtar o c k s å i sägnerna bilden af en annan kvinna, de tappra bröderna Ramsåys moder, s o m hvarje kväll t o g » g o d natt » af sina d ö d a hjältar.
L i k s o m d e s s a ä d l a s ö n e r af ett ä d e l t f o l k a l d r i g u p p h ö r d e att l e f v a f ö r d e n, s o m v a r d e r a s m o r, skall o c k s å R u n e b e r g alltid v a r a till g e n o m d e s å n g e r, h a n s k ä n k t S v e a s o c h Auras land!
— •-&gt;-.
— begynner i dag — sedan fru Elmblads tyckta berättelse » Mot sin lycka » nu slutats — en ny följetong: Justus om- af- Hjälm af o c h s o m är d e u n g a t ä r n o r n a s f ö r t r o g n e.
Från hans lyra klingar u n g m ö n s fråga: Och han sitt h j ä r t a: l å t e r Den sjuttonåriga rannsaka » Hvad önskar jag, hvad vill jag, hvad tänker jag uppå? » S u o m i s f ä g r i n g h a r l ä r t d e finska k v i n - n o r n a att älska, m e n p å s a m m a g å n g h a de m ö r k a skogarna o c h de ö d e m o a r n e gjort deras kärlek v e m o d i g.
Flickan önskar: » Hjärta, hjärta, hade jag dig framför mig, låge du, oroliga, i min hand, o, då skulle hastigt min omsorg bringa dig lugnet! » M e n det skälfvande hjärtat, det Bernt Lie.
Det liar länge varit vår önskan att nå- gon gång mellan de svenska originalbe- rättelserna kunna få inskjuta äfven ett utvaldt prof på vårt broderland Norges moderna diktning, som — med undantag för ett par tre de största mästarnamnen — är allt för litet känd och läst hår hemma.
Då vi nu förvärfvat öfversättningsrätten till den unge talangfulle författaren Bernt Lies roman med ofvanskrifna rubrik, hoppas vi, att våra läsarinnor, efter bokens afslutande, skola gifva oss det erkännan- de, att vårt val varit godt, och att de i Justus Hjälm stiftat en bekantskap, som gifvit dem både nöje och behållning.
är * » blott för h o n o m blottadt, s o m oupphörligt rubbar din (dess) börda. » Ofta .skildrar likväl R u n e b e r g en kärlek, s o m sorgen o c h v e m o d e t ä n n u ej h a nått, s å s o m n ä r h a n i Hanna g e r o s s d e n o ä n d - ligt enkla sagan o m den u n g a prästdotterns kärlek.
Eller s o m när h a n i Nadeschda t ä l j e r h i s t o r i e n o m e n f a g e r s l a f v i n n a, » j a g a d af tvänne furstefalkar ».
M e n h a n älskar k a n s k e m e s t att m å l a denna nordiska » sorg i rosenrödt »; han ber skogens g r ö n a lunder sörja K a n d a l s d o t t e r, o c h h a n l å t e r Torpflickan önska: » Jag velat lefva tusen år, att h o n o m sörja få. » I b l a n d få k v i n n o r n a i h a n s d i k t e r f ö r a själfviskhetens o c h d e n e g n a n y t t a n s talan, s å s o m n ä r d e n g a m l a S u s a n n a i Hanna g e - n o m d e n g i f v a n d e j o r d e n s r i k e d o m a r, eller när b o n d e n P a v o s hustru i glädjen öfver den räddade skörden glömmer grannens förfrusna åker.
De flesta af R u n e b e r g s k v i n n o r t ä n k a d o c k s o m f l i c k a n i Molnets broder: &gt;Mer än lefva fann jag var att älska, mer än älska är att d ö s o m denne! » I det nationalepos, som skalden ägnat m i n n e t a f s i n a finska h j ä l t a r, f ö r e k o m m e r knappast m e r än en e n d a kvinnogestalt, I följd af ofvan o m n ä m n d a löfte orga- n i s e r a d e o c h u p p r ä t t a d e j a g s k o l a n d e n 10 oktober 1 8 7 6.
D; r Feilitzen, n u s o m alltid lifligt i n t r e s s e r a d f ö r allt, s o m r ö r d e u n g - d o m e n, u p p l ä t i sin v å n i n g, n:r 2 B r u n k e - bergstorg, lokal — 2 r u m — för s k o l a n.
Uppriktigt o c h m e d djup tacksamhet be- k ä n n e r j a g, att u t a n d:r v o n F e i l i t z e n s v a r m - h j ä r t a d e o c h f r å n all s j ä l f v i s k h e t f r i g j o r d a deltagande i mina sträfvanden, hans snart sagdt dagliga besök i skolan m e d uppmun- t r a n d e o r d att » i c k e s l ä p p a t a g e t », » h å l l a m o d e t u p p e », att » i c k e f ö r t r ö t t a s », h a d e j a g a l d r i g k u n n a t h å l l a u t m e d alla d e b r y d - samheter o c h b e k y m m e r, s o m skolan vållade mig.
Ä n n u i dag g ö m m e r j a g i kär h å g - k o m s t ett b e s ö k af h o n o m e n d a g u n d e r mars m å n a d 1 8 7 7, en i afseende på skolan m e r än v a n l i g t b e k y m m e r s a m d a g.
När h a n g å t t, f a n n j a g f ö l j a n d e o r d från h o n o m p å e n l i t e n p a p p e r s l a p p: » N a t t e n är j u a l d r i g så l å n g, att i c k e d e s s m o r g o n skall r a n d a s.
» / vårt romanbibliotek flicka, » » O min älskling, säg, hvar är du, icke spord o c h icke känd, saknad blott o c h väntad blott? » vudsakligast o m uppfostran o c h slutade d ä r m e d, att j a g, ehuru u n d e r stor tve- k a n, g a f fru L i m n e l l o c h d:r v o n F e i l i t z e n ett, s o m d e n s e n a r e u t t r y c k t e s i g, o r u b b l i g t löfte att p å h ö s t e n s a m m a år u p p r ä t t a f ö r flic- kor o c h gossar en skola, i hvilken kropps- ligt arbete obligatoriskt skulle f ö r e k o m m a.
Kroppsligt arbete för l ä r j u n g a r n a var det program, o m hvilket vi förenade oss.
Om samskola v a r ej tal, t y d e t föll af s i g själft, ehuru vi icke utbasunerade det, en klokhet af d:r v o n F e i l i t z e n, h v a r i g e n o m s k o l a n u n d v e k att i n k a s t a s i s å d a n a h ä f t i g a d i s k u s - s i o n e r o m s a m u p p f o s t r a n, s o m s e x år s e n a r e föregingo samskolans införande i Finland.
Uppmärksamgjord på några uppgifter i n:r " 1 a f I d u n f ö r i år, 2: d r a s i d a n, t o r d e d e t t i l l å t a s m i g, f ö r så v i d t d e s s a u p p g i f t e r a f s e m i n r i n g a p e r s o n o c h v e r k s a m h e t, få u p p l y s a, att d e n af m i g u p p r ä t t a d e s k o l a n, n u m e r a Palmgrenska samskolan, aldrig burit n a m n e t » Praktiska arbetsskolan för u n g d o m », u t a n Praktiska arbetsskolan för barn och ung- dom, s a m t v i d a r e att b e g y n n e l s e b o k s t ä f v e r n a till m i n a f ö r n a m n a l d r i g v a r i t K.
, u t a n K.
Öfrigt i artikeln öfver m i g och m i n skola s k u l l e j a g s a k l ö s t k u n n a u n d e r s k r i f v a, så- v i d a j a g ej d ä r i g e n o m g j o r d e m i g s a k e r till ett brott m o t den pietet o c h t a c k s a m h e t, s o m j a g är s k y l d i g ä f v e n a n d r a p e r s o n e r än d e i s a m m a artikel o m n ä m n d a.
Där- för n å g r a ord.
U p p s l a g e t till m i n s k o l a gjordes sommaren 1876 på sommarstället L y r a n, d i t a r k i v a r i e n, d:r O t t o v o n F e i - litzen, några utländska skolman o c h j a g b l i f v i t i n b j u d n a af d e n f ö r allt framåt- s k r i d a n d e så v a r m t i n t r e s s e r a d e fru F r e - drika Limnell.
S a m t a l e t d ä r r ö r d e s i g huf- H ä r m å ej h e l l e r f ö r g ä t a s s k o l a n s v ä r m e v ä n, grefve Claes L e w e n h a u p t p å Claes- torp, hvilken ofta gick m i g tillhanda m e d vänliga råd o c h anvisningar.
U t o m de i artikeln i fråga n ä m n d a per- soner, hvilka m e d p e n n i n g e m e d e l bidrogo till s k o l a n s f ö r s t a u t r u s t n i n g, t o r d e i c k e böra förgätas grosshandlaren härstädes herr Frans Svanström.
Jag skulle d o c k, trots detta understöd, för h v i l k e t j a g alltid k ä n n e r m i g d j u p t t a c k s a m, r e d a n f ö r s t a å r e t af b r i s t p å m e - del nödgats upphöra m e d skolan, o m icke l a n d s h ö f d i n g e n g r e f v e Erik Sparre p å ett l i k a o e g e n n y t t i g t s o m fint s ä t t e r b j u d i t o c h g i f v i t m i g ett r ä n t e f r i t t l å n p å n å g r a tu- sen kronor.