Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och gör frun » bockar » ock ibland, så skadar detta ej ett grand, hon vet, att männen göra flera, » gör kål » på dem, som sig mockera.
Och pressen känner väl hon till, du det väl ej bestrida vill.
Med » presstorf » lagar hon » pressylta », » pressgurkor » ock hos henne skylta; hon knäcka kan den värsta » nöt », » med hartass » jämna, hvad hon bröt, » vindböjtelns » bålighet hon visar, med » ankor » sin publik bespisar.
I byggnadskonsten är hon stor, en arkitekt i henne bor, bon kan servera, forma maten och bygger tryggt på grunden — • faten.
Och dansens graciösa fe bon egnar mången » frikassé », » i vackra handen » tar hon slefven, och på sin köttkvarn » drar hon vefven ».
Hon gräfver » råheten » en graf, så det blir » andra bullar » af; blott salt — det attiska — nog gör ' et, att så hon kommer » upp i smöret *.
» En lycklig ost » blir hvar och en, som hyllar hennes spira sen och tror ej, som de dårar ropa: » pannkaka » blir af alltihopa!
JEais.
Smånotiser för kvinnovärlden.
En i många afseenden ovanlig kvinna gick ur tiden, då grefvinnan Honorine Slackelberg den 11 dennes afled å sin vackra egendom Stensnäs i Norra Tjust.
Den hädangångna var gift med den på sin tid mycket omtalade grefve Adolf Stackelberg, hvilken, oaktadt han egde betydliga landtegendomar, Öfverums bruk, grufvor och omätliga skogar, iklädde sig en resepredikants anspråkslösa skepelse och reste från by till by, predikande evangelium, och omvände syndare.
Då grefven 1871 afled, befanns, att den stora possessionen, som lian såsom måg hos den mäktige baron Adelsvärd på Adelsnäs erhållit med sin maka, icke förvaltats, så att den gifvit förtjänst, utan tvärt om var behäftad med skulder.
Enkati ställde dock snart egendomen på andra fötter, tålde Öfverum till ett bolag och ordnade allt på ett utmärkt sätt.
I fråga om välgörenhet och uppoffringar för missions- verksamheten följde hon dock sin makes föredöme.
Frikostigt mottogs en hvar å det fridfulla Stensnäs, och till ocb med alla slags » drifvare » hade där att påräkna ett godt herberge och ett mål mat, för så vidt de kunde styrka, att de voro ärlige vandrare.
Grefvinnan Slackelberg efterlemnar en son, löjt- nant vid Kronprinsens husarkår, en dotter gifc med prof. Oscar Petersson i Upsala och en med chargé d ' affaires i Wien, grefve Gustaf Lewenhaupt, samt två ogifta döttrar.
En kvinlig Jijälpfond.
Fruntimmersförenin- gen D.
(De fattiges väl) hade den 13 dennes härstäde3 månadssammankomst, hvarvid behandlades ett väckt förslag om bildandet af en nödhjälpsfond inom föreningen, frän hvilken årligen ett mindre belopp skulle utdelas till något i verklig nöd varande äldre fruntimmer.
Grundplåt för en dylik fond fin- nes förut.
Frågan bifölls enhälligt.
Tdl förmån för denna fond beslöts att framdeles anordna en försälj- ning.
Den kända svenska skådespelerskan, operettdivan fröken Anna Petterson, har i dagarue i Köpenhamn ingått äktenskap med fil.
kandidat Norrie.
Vigseln försiggick den 12 dennes i all tyst- het i Fredriksbergs kyrka med särskild kunglig till- låtelse.
Endast några få af kontrahenternas närmaste vänner voro närvarande.
Kand. Norrie är omkring 25 år och son af för- mögna föräldrar.
Han gjorde sin frus bekantskap under hennes gästspel i fjol på Folketeatret.
De ny- gifta afreste dagen efter vigseln till Finland.
Doktor Erik Nordenson, vår utmärkte spe- cialist i ögonsjukdomar, kommer icke, såsom i åtskil- liga tidningar oriktigt uppgifvits, att lemna sitt fäder- nesland, utan egnar sig allt fortfarande åt den vid- sträckta praktik han här i hufvudstaden redan hun- nit förvärfva.
V i hafva velat meddela detta med anledning af åtskilliga förfrågningar, som ingått till oss härom, samt hänvisa för öfrigt till d:r Norden- sons annons å annat ställe i detta nummer.
En större vinterfest anordnas å Stora börs- salen härstädes den 9 och 10 december.
Behållnin- gen af densamma kommer att lika fördelas mellan åkerbrukskolonien för fattiga barn och de under bildning varande folkköken i hufvudstaden.
operan bar blifvit i tillfälle att för trenne gånger kunna återupptaga den vackra operan » Lak- mé », därigenom att fru Arnoldson-Fischhof åtagit sig att utföra titelrollen, hvilken i utlandet lär räknas som en af hennes bästa uppgifter.
V i bekänna, att vi denna gång — det var i måndags — gingo till operan med mycken nyfikenhet, särskildt vid minnet af det förvånansvärdt lyckliga sätt, hvarpå fröken Petrini här kreerat Lakmés parti.
Partiet ligger nu ovanligt högt, och det kräfver en sopranstämma med så fenomenal höjd som fröken Petrinis, för att inne- hafvarinnan skall gå ut därmed.
eger ej en så hög sopran, men förfogar däremot öfver en mera utvecklad sångkonst, hvilken naturligtvis lätt hjälpte henne att besegra partiets svårigheter, om stämman ock i de högre tonerna lät en smula an- strängd.
I första akten låg fru A.-F. beträffande sången afgjordt under fröken Petrini, och beträffande andra aktens pariavisa föreföll det oss, som den se- nares drillar och löpningar varit korrektare, om ock något trögare, medan den förra däremot gaf mera dramatiskt lif och skiftning åt sin sångprestation.
V i beundra fru A.-F:s förträffliga sätt att använda I sin röst, hvilket också sätter henne i stånd att lätt öfverskyla de brister, som förefiunas i densamma.
Hennes spel är däremot alltigenom förträffligt och gifver tydligt vid handen, att vore hon ej en utmärkt operasångerska, så skulle hon tvifvelsutan blifvit en minst lika utmärkt ackvisition för den dramatiska scenen.
V i erinra endast om hennes första möte med Gerald (hr Ödmann) i första akten, pariascenen i den andra samt icke minst dödsscenen i sista akten.
Också har ej någon af fru A.-F:s företrädarinnor härstädes kunnat åstadkomma en så god helbild af den unga brahmanska flickan och prestinnan.
Fram- ställningen väckte naturligtvis det Ulligaste bifall från den fullsatta salongen.
Hvad utförandet för öfrigt beträffar, förekommo ej så få slitningar både i körer och duetter, och det kräfde ibland hr Hennebcrgs hela energi att kunna sammanhålla det hela.
Öfriga rollinnehafvare, bland hvilka särskildt böra framhållas hrr Lundqvist och Ödmann, voro desamma som förut med undantag af fröken Wolf, som öfvertagit Roses parti, ingalunda till fördel för detsamma.
Operan uppfördes likaledes i onsdags och gifves äfven i afton.
operans sista vecka, hvilken kan sägas ingå om söndag, blir en verklig festvecka.
Som bekant stängas dess portar för alltid måndagen den 30 den- nes, hvarefter flyttningen till f. d.
Svenska teatern företages.
Första representationen å denna tillfälliga operascen tros kunna ega rum annandag jul, då efter all sannolikhet » Värmländingarne » uppföres.
— Ee- pertoaren lör operans sista vecka i det gamla opera- huset har förslagsvis uppgjorts sålunda: om söndag den 22 dennes gifves » Konung för en dag » för 150:de gången, på måndagen » Den bergtagna », tis- dag. » Trollflöjten », onsdag » Regementets dutter », torsdag » Aida » (med fröken Selma Ek) för 100:de gången, fredag » Friskytten », lördag symfonikonsert med uteslutande svenska kompositioner, söndagen den 29 på middagen » Värmländingarne » och på af- tonen » På Sicilien », andra akten ur » Gustaf Vasa » och Frans Hedbergs tillfällighetsstycke » Sånggudin- nornas afsked »; samt sista föreställningen på mån- dagen den 30 dennes, då de tre första akterna ur » Den bergtagna » skola uppföras (med grefvinnan Mathilda Taube f. Gra bo w i titelrollen) jämte » Säng- gudinnornas afsked ».
Denna repertoar är som sagdt endast förslagsvis uppgjord och torde möjligen komma att undergå någon förändring.
I hufvudsak torde den dock varda beståndande.
Såsom synes komma tvänne af publikens högt värderade gäster att upp- träda, nämligen grefvinnan Taube och fröken Ek.
Önskligt vore, att ännu en tredje, som för närva- rande vistas i hufvudstaden, komme till; vi mena fru Vendia Sörensen, född Anderson.
Hennes upp- trädande som t. ex. » Eegementets dotter » skulle sä- kerligen helsas med oerhördt jubel, eller måhända ännu hellre i » Diamantkorset », om denna opera kunde upptagas.
Fru Sörensens plats vid operan står ännu tom.
Biljetterna till sista operaföreställningen lära komma att bortauktioneras.
I måndags gick för första gången å denna scen ett nytt svenskt femaktsorigi- nal, » Lilla professorskan », komedi af Ernst Lund- quist.
Sannt må vara, att hvarken själfva ämnet eller dess behandling erbjuder något särdeles originelt eller nytt, utan snarare ända därhän smaka en smula gammalmodigt, att själfve salig Jolin ganska lifligt föres i minnet.
Sannt må vidare vara, att styckets stilart af att vara komedi ej så skarpt ge- nomföres, att icke både fars och melodram här och hvar spöka.
Det finns dock en genomgående god egenskap hos detsamma, som följt den omtyckte och vane novellisten äfven hit på det dramauska områ- det: det underhållande sätt att berätta, som utesluter alla longörer och häller åhöraren-åskådaren vid ett jämnt och angenämt intresse.
Härom vittnade den fulltaliga premierepublikens stämning, hvilken ofta var munter, alltid uppmärksam, efter aktsluten er- känsam i lifliga applåder och rop efter författaren.
Den vidlyftiga personlistan för snart sagdt samt- liga teaterns bästa krafter i elden — en omständig- het, som ej minst torde bidraga till » Lilla profes- sorskans » bestånd å repertoaren.
Utrymmet med- gifver oss blott att helt kort nämna några af de mest framträdande rollinnehafvarne.
Främst då fröken Seelig, titelpartiets uppbärarinna, som nu, för tredje gången i sträck inom en helt kort tid, helt enkelt ypperligt skiljer sig från en maktpåliggande uppgift.
Hr Fredrikson — professorn — sekunderade henne charmant, och fru Rundberg hade denna gång i Olga Vernbjelms roll funnit ett parti som enkom skapadt för henne.
Resultatet blef ock i dubbel bemärkelse glänsande.
Fröken Ahlander gjorde af den allt annat än sympatiska gamla amman en skarpt karaktäri- stisk figur, liksom hr Hedlund af den unge, hvad man brukar kalla » dekisartade », Kjellson fick en god typ.
Svenska Mönster för Konstväfnåder och Broderier (Omkring 200 mönstermotiv) i färgtryck.
Hela verket fullständigt 1 april n. å.
Pris 1:50 för häfte.
För subskribenter 7:50 för hela verket (Postanvisning).
V i tro helt visst, att det nya skådespelet skall visa sig ega betingelser att draga publik.
Efter detta följde en lång afmattning, men hon konstnärernas ofta mer eller mindre kallt blanka var o c h förblef klar i sin blick och i sin tanke.
oljetaflor.
Hon grät stilla, bad endast o m att få komma från Snart mottog h o n beställningar, o c h till och Filharmoniska sällskapets första abonnementskonsert dårhuset, och då hennes man infann sig, kastade med när hennes lilla ljushåriga Ragna kom till i tisdags blef vår musikanmälare tyvärr i sista stun- hon sig med ett svagt skri af fröjd i hans armar världen, blef detta henne visserligen en ersättning den hindrad öfvervara.
Fulltaligt besökt som den och smög sig tätt intill hans bröst.
för de förlorade barnen, hvilkas drag den lilla var, lär den också ha följts med lifligt intresse af Skälfvande höll han henne omfamnad — det dock ej bar, men samma lidelsefulla kärlek, som alla de närvarande, och med sällskapets framstående var ej längre den första omfamningens glöd, men hon skänkt den första lilla döda, kunde hon ej verksamhet under föregående år i godt minne, taga han kände, att så högt som han nu älskade den- .egna denna.
vi för gifvet, att det nu påbörjade arbetsåret skall na h o n o m för andra gången gifna, nu så svaga, Hennes hjärta var deladt, o c h konsten fick ett bli i alla afseenden lyckosamt.
så aftärda varelse, s o m han höll i sina armar, allt större och större insteg i hennes intresse.
så kär hade han aldrig hållit den blomstrande En konsert till förmån för arbetsskolan för lytta Och hennes man, han såg det, han såg, att flickan.
— Hans förnämsta omsorg skulle nu bli ännu var hon ej helt hans, ännu kunde han för- och vanföra förberedes i vetenskapsakademien till att på ett annat sätt än förr sörja för hennes söndagen den 29 dennes.
Bland inbjudarne märkes lora henne.
Men sin föresats trogen lade han lycka.
Han kände djup frid och tacksamhet fylla statsrådet Gunnar Vennerberg.
I spetsen för före- intet hinder i vägen för hennes konstnärsutveck- aitt hjärta, då han med henne vid sin sida åter taget ha för öfrigt ställt sig läkaresällskapets och ling; väl blef han allt mera böjd och hvit i håret, anträdde hemfärden, ty nu hade han — tyckte medicinska föreningens sångare och med sig förenat men det uttryck af lugn försakelse o c h frid, s o m han — aftjänat straffet för sin förra försumlighet, tlere af hufvudstadens mest framstående konsertsån- hans ansikte bar, förmörkades icke.
ONSDAGEN N:R 5 7 (632).
PRENUMERATIONSPRIS PR R E D A K T Ö R UTGIFNINGSDAGAR: Å R: 12:TE Å R G.
D E N 1 9 JULI 1899.
O C H U T G I F V A R E: BYRÅ O C H KOMMISSIONARER EXPEDITION: ANTAGAS IDUN - K R.
5: - FRITHIOF HVARJE IDCNS MODETIDN.
M E D PLAN- O N S D A G O C H O C H HANDARB.
&gt; 5: - &gt; 3: - SÄKRAST KL.
ÖFVER HELA LANDET PÅ ALL- K L A R A S.
K Y R K O G A T A 1 6, I T R.
DELES ÖPPEN TRÄFFAS SCHER HELLBERG L Ö R D A G.
SÄRSKILDT FÖRMÅNL.
1 0 — 5.
STOCKHOLM, IDUNS MODETID.
DIKTER UTAN LÖSNUMMERPRIS: AF SWINBURNE.
AF FRITT SIGRID E L M - V. 8 ÖRE.
: J O H A N Ditt l i f ä r e n s j u n g a n d e i tystnaden O EN HAFSMÅS.
som d å hafvet i s v a r t n a n d e bäfvan Ditt skri e m o t h ä l l a r n a o c h låter berusning som m i n n e r o m stelnade o c h varslar, höjd.
klingar d e m r o d n a af fröjd, sträfvan, äDgslas o c h h o p p a s b l o t t s k y g g t.
Ditt l i f ä r e n s j u n g a n d e bäfvan rundt o m din Vi s ö n e r af b l å n a n d e vågen, flykt.
som äga v å r glädje i den, dit b ö l j o r n a g å, ä r v å r t rike, m e n ditt ä r e n v ä r l d utan l i k e.
rösten, floder att s o m m a r n ä r HOFBOKTRYCKERI.
ringar står u p p e m o t svindlande Ditt l i f f ö r m i n t a n k e till h ö s t e n, ditt s k r i ä r d e n k a l l a n d e KUNGL.
en b ä f v a n i s t o l l h e t o c h tjusning, i tystnaden d i n a d e v ä x t e v ä l ut.
IDUNS i aldrig än anad som M VINGAR JAG HADE, min broder, T E L.
RIKS 1 6 46. r u n d t o m d i n flykt, af mänskornas tvinande TILL NORDLING, ALLM.
Ditt skri e m o t h ä l l a r n a slut.
o c h låter Bland sjunkande som det är s o m en m o r g o n e n s hälsning, DEN BLIFVANDE som d e m r o d n a a f fröjd.
O m vingar jag hade, min broder, d i n a d e v ä x t e v ä l ut.
F r i fågel ä r fri uti h å g e n, klingar HUFVUDINGÅNGEN TILL PARISUTSTÄLLNINGEN a l d r i g v i friaste m ä n, vi söner af blånande vågen, b ö n e r o m frälsning, som ÅR 1900. äga v å r glädje i den.
1DUN 18iJ9.
— Då stormen s o m b l o m m a n åt GODT LYNNE.
våren västanvindskåren, ditt l ö j e d e n m o d l ö s e hånar, s o m " rädes f ö r v å g e n s försåt.
Då stormen i d ö d s k l o c k a n dånar, d u l y s s s o m till j u b l a n d e låt.
Dock vågornas skumvingar slakna, o c h v å g o r n a s l i f s p u l s b l i r svag.
I lidelse uppåt de svalla, s o m är bruten, de L i k t s l ä n d o r till lifvet d e födas o c h d ö på en falla.
vakna, dag, ty v å g o r n a s s k u m v i n g a r slakna o c h v å g o r n a s lifspuls b l i r s v a g.
Men, b r o d e r, dig vingarna i lust ö f v e r Ditt hjärta mörknande din styrka har från kraft och att begära f ö r g ä n g e l s e n s kraf, i lust ö f v e r m ö r k n a n d e cj ä n g s l a n bära haf.
och oro, d u ställer l å n g t h ö g r e d i n L å n g t h ö g r e än l ä n g t a n ä n stolthet brinner, försvinner, ty, b r o d e r, d i g v i n g a r n a Dig hinna bära haf.
det klappar d å v å g e n lik b u b b l a n l å n g frist flykt.
och o c h stolthetens fruktan, tuktan.
V i a r m e, o m slika v i v o r o, som nästen h ä r nere ha byggt.
Dig hinna ej ä n g s l a n d u ställer långt h ö g r e din I längtan och oro, vi söka dig flykt.
följa, du världsrymdens jublande barn.
V å r t lif ä r b l o t t d r ö m m e n o m d ö d e n, bland snäcktröga krypande i töcken, s o m dagarna vi v i n g l ö s a k a s t a d e I längtan på låt, o c h l e r s o m åt s o l l j u s o m att — i dödsklockan dånar, d u l y s s s o m till j u b l a n d e i kraft, 2 öden, hölja, flarn.
vi söka dig följa, du världsrymdens jublande barn.
Säg, l y s t e r d i g s k e p n a d ej b y t a.
Jag g e r dig, h v a d r i k a s t j a g Tag sångernas m e n g i f m i g ditt lif a f e n d e vingar, hvars din härdade fick.
vildvuxna honung, krafter solstarka konung, ej tryta, blick.
Säg, l y s t e r d i g s k e p n a d ej b y t a?
Jag g e r d i g h v a d r i k a s t j a g fick.
O M V I N O G A g j o r d e oss reda för, hvar- f ö r s o m l i g a m ä n n i s k o r ä r o så a f h å l l n a, o c h hvarför d e l i k s o m sprida ljus o c h v ä r m e o m - k r i n g s i g, så att alla finna g l ä d j e o c h t r e f n a d i deras sällskap, skulle v i helt säkert finna orsaken till s t o r d e l v a r a d e r a s j ä m n a o c h g o d a l y n n e.
T y e t t v ä n l i g t l e e n d e, ett u p p m u n t r a n d e o r d v e r k a r l i k t solstrålar, o c h h v e m v i l l d ä r f ö r e j k o m m a i beröring m e d de människor, hvilka liksom lifva o c h värma.
I deras sällskap t y c k a vi oss nästan g l ö m m a ledsamheter o c h miss- räkningar o c h finna oss o m e d v e t e t väl.
D e t t a glada sinne, detta själens solljus kan likaväl framkallas s o m n å g o t annat, o c h detta b o r d e m a n a l l v a r l i g t b e f l i t a s i g o m att f ö r v ä r f v a; t y f å ä r o s å l y c k l i g a, a t t d e a l d r i g erfarit ledsamheter.
D e t är s j ä l f v i s k t att gå o c h rufva öfver e g n a sorger o c h h ä n g i f v a sig åt m o d l ö s h e t o c h d å l i g t l y n n e s a m t f ö r b i t t r a lif- v e t f ö r s i n omgifniDg.
En sådan person om- t a l a r så o f t a s i n a p r ö f n i n g a r o c h s v å r i g h e t e r, att v i till slut t r ö t t n a p å h a n s j ä m m e r o c h n ä s t a n f å d e t i n t r y c k e t, att s o r g e n o c k s å k a n vara en njutning.
N ä r allt k o m m e r o m k r i n g, så är d e t g o d a l y n n e t blott ett b e v i s på, huru tåligt o c h m o - digt m a n kan betrakta lifvet.
Hemligheten består däruti, att m a n tappert o c h m e d j ä m n - m o d bär de o u n d v i k l i g a bördor, s o m påläg- g a s o s s, att m a n b e s t ä m d t f ö r e s ä t t e r s i g a t t e j k n o t a e l l e r k l a g a f ö r att i c k e g ö r a e n m ö r k värld än mörkare för vår o m g i f n i n g.
M e n skulle sorgen s t u n d o m l i k s o m öfverväl- d i g a d i g, så l ä t t a d i t t h j ä r t a i n f ö r e n del- t a g a n d e v ä n eller g å i n i d i n k a m m a r e o c h s l u t d ö r r e n till, g r å t u t i e n s a m h e t e n o c h b e d d e n b ä s t e v ä n n e n o m h j ä l p till att b ä r a d i n a b ö r d o r, o c h h e l t s ä k e r t skall d u s e d a n finna d e m l ä t t a r e.
F ö r s ö k d ä r p å att m e d f ö r t r ö s t a n o c h efter b ä s t a f ö r m å g a f y l l a d i n a d a g l i g a plikter o c h vara t r o g e n i ditt kall s a m t v i s a ett gladt o c h vänligt ansikte.
T y det dåliga l y n n e t är l i k s o m ett m o l n — d e t f ö r d u n k l a r e j e n d a s t d i n e g e n stig, u t a n ä f v e n a n d r a s.
E n af mina barndomsvänner, hvilken var n o g l y c k l i g att se l i f v e t från d e s s l j u s a s t e s i d a, s a d e e n g å n g till f ö r k l a r i n g ö f v e r d e n n a ovanliga företeelse: » D u v e t, att j a g i e g e n t - l i g m e n i n g e j h a r n å g o t så s ä r d e l e s att g l ä d j a m i g ö f v e r; m e n j a g har fattat ett fast beslut att e j f ö r m ö r k a e n a n n a n s s t i g m e d m i n a sorger.
Jag har försökt att låta enhvar, s o m k o m i m i n n ä r h e t, g å ifrån m i g m e d e t t e l l e r a n n a t g l ä d j e n s o r d eller e n d e l t a g a n d e t a n k e; o c h d å l y c k a s k a p a r l y c k a, s å är j a g s j ä l f l y c k l i g a r e, än j a g s k u l l e h a f v a b l i f v i t p å n å g o t a n n a t s ä t t; i alla h ä n d e l s e r l y c k l i g a r e ä n g e - n o m att sätta m i g n e d o c h begråta mitt eget öde. » Glädjen b ö r höra h e m m a i hvarje hjärta, isynnerhet hos kvinnan.
H v a d det betyder f ö r e n m a n a t t o m a f t o n e n k o m m a h e m till en g o d, vänlig hustru, det känner blott den, h v i l k e n e n s a m försökt k ä m p a lifvets h å r d a strider.
O m m a n h a r l y c k a m e d s i g, är g l ä d - j e n d u b b e l t s t o r; m e n d r a b b a s m a n af o l y c k a, så är h u s t r u n s k ä r l e k s f u l l a d e l t a g a n d e s o m e n l y s a n d e stjärna i m ö r k r e t.
M e n o m h o n däre- m o t klagar o c h förebrår, så kan h o n utsläcka d e n sista g n i s t a n a f m o d o c h h o p p i ett h å r d t pröfvadt hjärta, där h o n eljes skulle hafva k u n n a t i n g j u t a f ö r h o p p n i n g o c h n y t t lif s a m t l u s t att u p p t a g a k a m p e n å n y o.
En m o d e r, s o m vill fylla sina plikter m o t s i n a b a r n, b ö r a l d r i g tillåta d e m a t t v ä x a u p p nyckfulla, misslynta, retliga o c h o v ä n l i g a; t y g ö r h o n d e t, h a r h o n g l ö m t d e n första for- d r a n, s o m k a n s t ä l l a s på h e n n e.
H o n h a r d å förhand beröfvat sina barn utsikterna att segra i lifvets k a p p l ö p n i n g a r.
Ett g o d t l y n n e är i s a n n i n g d e t allra n ö d v ä n d i g a s t e f ö r att vinna förnöjsamhet o c h framgång o c h förvärfva s a n n a v ä n n e r.
M å v i d ä r f ö r m e d a l l v a r beflita o s s o m att t i l l k ä m p a o s s d e t!
BIEN.
LOVISA PETTERKVIST I EUROPA.
BREF VI.
UTMÄRKTA HERR REDAKTÖR!
J A G har sett så förfärligt m y c k e t vackert.
— O m jag bara visste, h v a d jag skulle börja eller sluta med — — Betänk, att j a g varit två tusen o c h några hundra meter högt u p p e i luften — på en A l p, R o c h e r s de Naye — alldeles ensam, i sällskap m e d några engelsmän, o c h tittat g e n o m en kikare för en francs titten o c h sett en af Schweiz ' mest sebara v y e r.
H e l a horisonten alldeles böljade af hvitskimrande alpspetsar, af hvilka de märkvärdigaste voro Wetter- horn o c h Finsteraarhorn, o c h Gud vet inte allt för ena mera horn.
Så sågo vi också på af stånd » Jungfrun », den stackars fattiga Jungfrun, s o m håller på att fä sig en funikular kring halsen, h o n med, o c h det fast hon reser sig 4,166 meter h ö g t öfver människorna o c h bär en krona af evig is.
Till den kronan lär man ska k o m m a att lyftas m e d hiss!
Tänk, hvilken själsnjutning att k o m m a upp till det Guds undret på samma vis, s o m man k o m m e r u p p till södra teatern!
Människorna äro outtröttliga i sin vilja att få trampa på allt.
» Hissen » lär k o m m a att kosta tio millioner francs.
Tio millioner!
Och ändå säger man, att Schweiz är ett fattigt land?
Det är naturligtvis k o m m u n e n, som — — M e n jag måste lämna » Jungfrun » åt sitt ö d e, efter h o n bara hägrade långt borta s o m en sky af silfver.
Men Wetterhornet o c h Finsteraarhornet såg jag rik- tigt utmärkt bra.
Den första är en glänsande bergsborg, 3,703 me- ter h ö g o c h m e d istappar till vindbrygga, o c h den senare — — — Men, hvem kan beskrifva slika naturens mäk- tiga kraftprof —?
Å t m i n s t o n e inte kan j a g!
Tänk, en sådan tur vi h a d e!
Luften var alldeles klar o c h himlen en lång stund utan m o l n.
Hade jag inte först o c h främst köpt ett brefkort, skrifvit och skickat af det till Ruffen, hade jag fått se hela Alpkedjan utan slöja, något s o m är mycket sällsynt.
— M e n det hade väl varit skamligt att låta h o n o m vänta, om också bara för några minuter.
V i åkte dit upp på » järnväg », fast vi hade loko- motivet fastsatt bak.
Det var inte alls behagligt att höra det där » puff, puff » i ryggen.
Jag tycker, att m a n har en viss rättighet att fordra, att lokomotiv, vid olyckshändelser åtmin- stone, först o c h främst skola döda sig själf va.
Det här var ett lömskt sätt att k o m m a ifrån saken.
V i kilade g e n o m en tunnel, gräfd under ett hotell, o c h g e n o m en annan, gräfd g e n o m foten af ett berg.
Fast egentligen kilade vi inte, utan frustade o c h stångade oss framåt.
Nej, jag tycker inte alls o m att så där bli skju- ten i ryggen uppför branter.
Jag tycker inte o m det alls.
Tyst o c h mäktigt var det där u p p e — — O, så mäktigt!
Jag kände m i g mindre än det minsta kryp, o c h när m o l n e n så k o m m o nedtagande i stora flockar o c h lade sig nedanför fötterna på mig — ja, då började jag att storgråta.