Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då sätter man i tusch i de mörkaste skuggorna, sä att de få sin behöriga ton i förhällande till det öfriga.
Vanligen har man i dylika fall som sagdt förut skuggat med blyerts eller krita.
Det kan dock ibland inträffa, att man använder tuschpennan enbart, begagnande sig af papperets bottenfärg så- som en något mildare skugga; de ljusare partierna skrapas mer eller mindre kraftigt.
Teckning på skrappapper är ej synnerligen svår till följd af den hjälp man har däri att en botten eller grund från början finnes.
Metoden går både fort och lätt och lämnar, i synnerhet när någon vana förefinnes, riktigt lysande resultat.
Porlrätt, landskap, stilleben — allt lämpar sig för utförande å skrappapper.
Framför allt kunna landskap, spe- cielt stämningsstycken, såsom månsken, solned- gångar, vinterlandskap m. m., få ett mycket natur- troget utförande.
En olägenhet, som häftar vid skrappapperet och som gör att det ej begagnas så mycket som eljes otvifvelaktigt blefve förhållandet, är dess höga pris.
Det kostar nämligen l,so ä 1,75 (eller mera) per ark, och ändå är ett ark af detsamma unge- fär blott häften så stort som ett vanligt ritpap- persark.
Skrappapperels relativt höga pris utgör nu vis- serligen ett hinder för ett mera allmänt begag- nande af detsamma, men tar man i betraktande dess värde och betydelse — man kan ju utan att hafva svart på hvitt på att man är en tecknare ex professo åstadkomma rätt bra saker — får man väl vara .nöjd » i alla f a l l.
Till sist kan tilläggas, att papperet i fråga fin- nes att tillgå i hvarje större pappershandel samt vanligen hos firmor, som handla med fotografiska apparater och tillbehör.
Utom det slags skrap- papper, som ofvan behandlats, det streckiga, fin- nas andra sorter, hvilka emellertid ej äro af den betydelse för amatören som det ifrågavarande.
IDUN 1894 Iduns skollofskoloni.
I söndags morse var det under den sista halftimmen före 8-slaget lif och rörelse på Blasieholrnskajen.
Med den här förtöjda ån- garen » Furusund » skulle nämligen de folksko- lebarn, som i år utsetts till medlemmar af I d u n s skollofskoloni, afgå till sitt sommarnöje.
Och att de små kolonisterna verkligen väntade sig (t t nöje för sommaren, det såg man pä deras glada ansikten och belåtna miner.
De flesta följdes till båten af nära anförvanter, alla säkerligen uppfyllda af tacksamhet mot de ädla gifvarinnor, som genom sina välvilliga bi- drag förskaflat deras små denna så väl belöf- liga vederkvickelse.
Kolonien är förlagd till samma ställe som i fjor, nämligen gärden T r ä s t a ä Häfverö invid Väddö kanal och en vik af Ålands haf.
Före- ståndarinna för densamma är allt fortfarande fru Fredrique Falk, hvilken nu för femte gån- gen välvilligt åtagit sig det ansvarsfulla upp- draget.
Barnens antal har i år ej kunnat bli mer än 15.
Före afresan undersöktes de af vår framstående barnläkare d:r Carl Flensburg, hvilken benäget åtagit sig att äfvea i år öf- vervaka koloniens hälsotillstånd.
Med vår erfarenhet från de föregående åren hoppas vi ock, att de små bleka barn, som nu afreste, skola återkomma strålande af hälsa och med betydligt stärkta krafter.
Medvetan- det att hafva bidragit härtill bör vara en god lön för de ädla gifvarinnorna.
Ur » notisboken.
Den kungliga familjens medlemmar be- finna sig alla åter på svensk botten.
Konungen och drottningen återkommo till fäderneslandet i lör- dags afton efter några veckors vistelse dels vid utländska badorter, Éms och Hounef, dels på be- sök hos höga anförvanter.
Deras majestäter an- lände sagda dag till Helsingborg och afreste ome- delbart till Sofiero, där de komma att vistas till månadens slut.
H. m:t drottningen afreste visser- ligen i lördagsafton med extralåg hit upp till Stockholm för att besöka hoffröken Ekelrä, hvilken ligger illa sjuk vid Ulriksdal.
Återresan till So fiero ägde dock rum redan på tisdagen.
Med samma extratåg afreste kronprinsparet från Sofiero till Järna för att för sommaren slå sig ned på Tullgarn, dit deras barn redan utflyttat.
* 199 egendomen mr 101 vid Valhallavägen öppnats af aktiebolaget » Parasiticidai.
Vi hafva ännu en gång haft tillfälle aflägga elt besök därstädes och funnit allt synnerligen ändamålsenligt anordnadt, såväl för desinficeringen och mattpiskningen som för förvaringen af dit lämnade effekter.
Möbler be- frias äfven fullständigt och utan att skadas från all ohyra.
Jämte de förträffliga anordningarna i sagda hänseenden finner man ock en properhet och snygghet, som göra ett mycket godt intryck.
Anstalten har ock redan, synes det, vunnit det största förtroende hos allmänheten, hvilket fram- går däraf, att försäkringssumman å inlämnade ef- fekter redan öfverstiger en million kronor.
* Ord och Bild, den förträffligt skötta illustre- rade månadstidskriften, på hvilken vi förut haft tillfälle fästa våra läsarinnors uppmärksamhet, har följt de stora utländska illustrerade tidnin garnas föredöme och utgifvit ett särskildt midsom- marsnummer, kalladt » Sommarsol ».
Inom ett prydligt omslag i akvarelltryck bjuder häftet på en hel del intressanta uppsatser och illustrationer af flere framstående författare och tecknare.
» Som- marsol-, som tryckes i stort kvartformat, kostar endast en krona.
Ett synnerligen lämpligt till- fälle erbjuder sig här att genom detta häfte, hvars hufvudsakliga innehåll sedan kommer att infly ' a i » Ord och bilds » juninummer, lära känna denna som sagdt väl redigerade tidskrift, hvilken borde finna väg till hvarje bildadt hem.
Tidskriftens årgångspris är 10 kr.
med ett häfte i stor oktav för hvarje månad.
* För resesänongen.
Landsmän, som besöka Berlin, vilja vi på det varmaste anbefalla det i början af innevarande år nyöppnade Palast Hotel vid Potsdamerplatz, en af de mest trafikerade platser i den tyska hufvudstaden.
Hotellet inne- hafves af en svensk vid namn N. O. Trulson, hvilken redan, ehuru ung till åren, skaffat sig ett aktadt namn inom sitt fack, ja, nära nog står som en ledare inom branchen.
Palast-Hotel är nyuppfördt, och som sådant är det ju naturligtvis inredt med allt det nyaste och bekvämaste som nutiden kan tänka sig i samband med ett först- klassigt hotell.
Att resanderummen äro bekväma och luftiga, faller af sig själft.
Hotellet har där- jämte en synnerligen elegant restaurant med ett kök, som väl torde få anses som det förnämsta i Berlin.
Bestauranten är ock redan en af de mest eftersökta för finare tillställningar.
Läsesalong finnes naturligtvis och i den flere af våra dagliga svenska tidningar.
Bäst af allt är dock den upp- märksamhet och det tillmötesgående, som i alla afseenden visas gästerna.
Man känner sig hemma- stadd och trifs förträffligt.
Värden tyckes kunna vara allestädesnärvarande; för alla räcker han till och alla vill han stå tid tjänst.
Vi tala af erfa- renhet och vi kunna ej annat än uppmana alla, som resa till Berlin, att taga in på Palast-Hotel.
Man ångrar det ej.
I Viborg i Finland sammanvigdes i söndags den framstående skådespelerskan vid här- varande dramatiska teater fru Helga Rundberg och d:r Johannes Hoving.
EN lifsbild FRÅN DEN nya världen, FÖR Idun * af Firman Myrstedt &lt;V Stern har i sina vid- lyftiga lokaler vid Drottninggatan anordnat en ut- ställning af mattor och draperier, säkerligen en- sam i sitt slag här i landet.
De finaste indiska, persiska och turkiska mattor läfla här med hvar- andra i varma och mjuka färger samt i originella mönster.
Äfven de högst ställda fordringar torde här kunna bli tillgodosedda.
Visserligen är denna tid just ej lämplig för mattinköp.
Firman kan dock ej någon annan tid på året disponera sina lokaler för en sådan separatutställning.
Och de bland våra läsarinnor, som inlressera sig för dylika saker eller till höslen behöfva skaffa sig något i den vägen, böra ej försumma tillfället att taga denna intressanta utställning i skärskådande.
* Kriget mot mött och mal har nog hvar husmoder större eller mindre erfarenhet utaf.
För våra husmödrar i hufvudsladen hafva vi redan för några veckor sedan påpekat, hurusom de i denna strid nu fått en mäktig bundsförvant i den desinfektions- och förvaringsanstalt, som i Hilma A ATAl^A Strandberg.
(Forts.) B a r n e t for u p p, ö p p n a d e ögonen stort som i förfäran och skrek — ett gällt g e n o m t r ä n - gande skrik.
» Tyst, tyst b a r n e t, ä l s k a d e, hvad är d e t?
» Modern resle sig.
gick ett p a r steg och såg sig o m k r i n g som efter hjälp.
Men hon h a d e aldrig gjort förtrolig b e k a n t s k a p med någon, h o n h a d e b e h a n d l a t g r a n n a r n a kort.
De b e - t r a k t a d e h e n n e n u på afslånd, men rörde sig icke, de sågo förmodligen ingenting särskildt uti, alt h e n n e s barn s k r e k.
» O Gud, h o n är sjuk, hon ä r sjuk! » Men äfven nu kväfde hon rösten, hon ville icke tillkalla n å g o n.
J a visst, det var j u j u s t, hvad hon var, hvad h a n sagt, h v a d som v a r naturligt.
E x t l * £ L fin IWELPSELIEL W Angered d e r s ö k n i n B a f Kom ingen?
Hon k a s t a d e skygga blickar omkring, för- tvinade tyckte hon själf, betydelselösa funno de, som med h ä n d e r n a i kors p r a t a d e på Irapporna därborta.
B a r n e t s k r e k och skrek, så k a s t a d e det sig tillbaka och försökte s o m n a.
Ah hon såg, h u r energiskt h e n n e s b a r n försökte s o m n a, h u r pupillerna hvälfde sig u p p å t, och ögon- locken föllo så s a k t a ned.
Nej, ett nytt skrik — o c h u p p for det.
De s m å iskalla h ä n d e r n a fumlade på m o d e r n s klädning.
Nu v a r det k o m m e t, n u visste h o n det — en förfärlig s m ä r t a, en d ö d s å n g e s t s a m m a n - k r y m p t e h e n n e s hjärta.
Hon ville k r a m a sitt b a r n, vildt, hejdlöst till sitt bröst, h o n ville b r ä n n a in sina k y s s a r p å det ljufva, fylliga ansiktet, hon ville ropa, slita i sitt hår, sina kläder — h e n n e s kval var så stort.
Men ingenting bröt löst, trycket blef istället hår- d a r e, förtrollningen s t a r k a r e i s a m m a m å n, som hon a n a d e, att det n u var för sent att med mildhet och själfbesegring blidka de o n d a m a k t e r n a, förskingra d e m som en pinsam d r ö m för d a g e n s sol.
N u h a d e verkligheten kom- mit.
Hade h e n n e s m ö r k a sinne framkallat d e n?
Men å h!
Visst k u n d e den ä n n u m u t a s — hon grep efter h a l m s t r å e t — d e n n a kraft, som hon k ä n d e var öfver h e n n e.
Virriga, m a t t a fantasier s n a r a r e än t a n k a r fyllde h e n n e s själ.
I själfva verket satt h o n stel och orörlig i hängmattan.
Hon m å s t e sitta så, blott söka lugna, stilla — det s a d e h e n n e modersin- stinkten.
Kom h a n d å ej — k o m han ej?
Det blef hastigt s k y m n i n g, s ö d e r n s djupa s k y m n i n g, som h a r blott ett steg till natt.
Hon gick in, satte sig p å n ä r m a s t e stol och lade b a r n e t öfver sitt knä.
Det fortfor att resa sig u p p med hastiga skrik och så s j u n k a tillbaka i en slags dvala.
Hr K n u d s e n kom och med honom d o k t o r n, som ö p p n a d e p e r s i e n n e r n a och b e g ä r d e att få l a m p a n t ä n d.
I frisk ton sade h a n: » Ah j a g t ä n k e r, er tös ä r inte så sjuk, som ni tror, fru K n u d s e n.
» U n d e r det h a n k ä n d e p å b a r n e t s h j ä s s a och drog sin stol n ä r a intill, snyftade fru Knudsen osammanhängande: » Jo, — h o n ä r sjuk, h o n ä r sjuk.
Jag ser det nu — h o n h a r m å t t illa så l ä n g e.
Vi t ä n k t e j ä m t skicka efter doktorn, m e n j a g visste inte — j a g t r o d d e det var h e t t a n.
» Visste!
T r o d d e!
— h e t t a n!
Därinne, djupt inne gåfvo d e torra, förnuftiga och p a s s a n d e orden ett h å n a n d e e k o.
Det var n å g o t, som ville fram — ut — något vildt, r a s a n d e, själfanklagande, något som ville loss — för att blifva lättadt, fritt — för alltid.
» J a g förstår, » sade den u n g e läkaren vän- ligt, » naturligtvis, ni gjorde allt i b ä s t a me- ning.
J a, j a g är ledsen, att j a g inte kom- mit förr, m e n lugna er — för b a r n e t s skull. » Han frågade m y c k e l litet och tillagade blott ett pulver.
» Ge h e n n e detta h v a r tionde m i n u t och värm flanell och försök linda om h ä n d e r och fötter.
Men plåga h e n n e inte — framför allt sök göra h e n n e lugn och tillfreds. » Han resle sig.
Hr K n u d s e n h a d e s k y n d a t ut och gjort u p p eld med h ä n d e r, som ska- kade.
F r u K n u d s e n såg u p p förskräckt.
» Ska doktorn g å?
Hvad ska vi göra vi- dare — i natt?
S k a j a g lägga h e n n e — eller —?
» g handelskemisten befunnen, e n L m t y g, ^ * /.
&gt; « S « J I; J A * Garanteras utmärkt.
l: 2 5 n r b u t.
Finnes endast hos ^ståkJ^^m^ht^, BI * ..,,, * AU™ t.ILN
1894 I U U I N Doktorn h o s t a d e lite.
» Jag k o m m e r tillbaka om ett p a r t i m m a r.
» I d ö r r e n v ä n d e h a n sig b e s l u t s a m t om och sade: » Ert b a r n ä r sjukt, m y c k e t sjukt.
Jag säger det, för att ni kan se det själf. » » Ja, j a, m e n hon r ä d d a s naturligtvis, » ni kan rädda h e n n e?
» » Där lif finns, är j u alltid h o p p, » sade lä- karen allvarsamt o c h gick.
F r u K n u d s e n utstötte ett s p a s m o d i s k t skri, m e n h o n m å s t e vara lugn, lugn.
Allt v a r så besynnerligt.
Intet sade d e, blott sögo in d e n ä l s k a d e med sina blickar, — blickar stela af förtviflan.
Oeh dock förstod icke m o d e r n ä n n u, att döden stod bredvid.
Det lilla hufvudet låg så stilla, a n d e d r a g e n gingo tungl, d e t började r y c k a i k r o p p e n, o c h på en gång ö p p n a d e sig ögonen, d e vidgades, de förvandlades.
Ah, h u r u stora, djupa — • en blick, s o m s k å d a d e intet o c h dock v a r full af s k ö n h e t.
S å k o m m o rosslingar.
» Nils, hvad är detta, s ä g?
» Modern såg u p p i vild förvåning.
» Ar det, k a n d e t?
» » Ja, j a, » s a d e h r K n u d s e n l å n g s a m t, stir- r a n d e p å d e t lilla ansiktet, » ja, » o c h h a n sjönk p å k n ä o c h b o r r a d e ned sitt ansikte vid sin dotter, o e h t u n g a snyftningar s k a k a d e hans kropp.
» Gud vet, h u r d y r b a r d u v a r för m i g.
Gud gifve jag finge följa d i g l » Det fanns ingen t a n k e m e r i m o d e r n s hjärna, h e n n e s ögon sågo o c h s å g o.
Hon aktade ej p å, att d ö r r e n ö p p n a d e s, och att doktorn k o m tillbaka, följd af flere g r a n n - kvinnor, som ville e r b j u d a sin hjälp.
» Tycker inte d o k t o r n h ä r är för kvaft?
Det är n o g för att d ö d a en b a r n u n g e, » s a d e en s k a r p s t ä m m a, hvarefter l u c k o r o c h d ö r r a r ö p p n a d e s, och aftonluften s t r ö m m a d e in.
» Var t a p p e r, m o d e r, » s a d e d o k t o r n och k ä n d e p å h e n n e s p u l s, m e d a n h a n följde det stilla d ö d s a r b e t e t.
M a n tog d e n d ö e n d e o c h lade h e n n e i korgvagnen.
Modern lät d e t s k e o c h slog blott u t med a r m a r n a i ordlös j ä m m e r.
D e s s a voro ögonblick af lifvet, h o n icke k ä n d e till, de voro vågor, s o m b u r o h e n n e m o t något gränslöst, något hon icke k u n d e m ä t a det ringaste — allt efter s o m d e n ena länken efter d e n a n d r a knöt sig till en o b e k a n t kedja.
Bidrag Linge.
Hård bar striden stått Om mig lilla ting, Om mitt vara eller icke vara.
Bullret däraf nått Hela jorden kring, Undantaget hvarest folk gå bara.
Som en lifssak må Jag ock aktas på, Ty, om något formfel är begånget, Strax jag gripes till.
Och jag jämka vill, Att det skeft är rättas under tvånget.
Kvinnan, säger man, Svärmar för mig mest, Men bland Adams söner finns ock mången, Under hvilkens väst Jag ock svärmarn fann, Och som nu är i min boja fången.
Utaf nio bitar brukar jag bestå; Formar du dem rätt skall du utaf dem få: Hvad man nämna kan som ett heligt rum, Samt hvad där man ofta nog lår se.
Fisk, om hvem det sägs att han just är dum.
En, åt hvilkens upptåg man plär le.
Hvad som ofta nog prydde köksans kind.
Hvad som föll från trädet, ruskadt ut- af vind.
Hvarmed du ej bör öka börda tung.
Mejerskans förtjänst, om den lyckats har.
M A T T O N S EXTRA RAFFINERAD AMERIKANSK G r a n n a r n a h a d e tvättat och o m s v e p t h e n n e s barn, m a n n e n h a d e hjälpt till på sitt själf- förnekande sätt, o c h m a n hade skaffat is.
D ä m p a d t prat k o m från r u m m e t.
(Forts.) » K o m, H a n n a, » s a d e en b r u t e n röst.
De lutade sig b å d a öfver d e t hvita, afsmalnade ansiktet.
Skummet bubblade ut ur munnen.
En liten s u c k.
M a n n e n v ä n d e sig o m, och d o k t o r n nickade s t u m till svar.
» Död, d ö d, » r o p a d e fru K n u d s e n o c h s å g sig vildt o m.
» Ah, mitt b a r n, mitt barn! » » Fru K n u d s e n, ni kan aldrig h a h e n n e i b ä t t r e förvar, » s a d e en af fruarna lite strängt » det är ingenting att bli så d ä r förtviflad för » — och h o n log m e d t v å r u n d a, ljusa ögon o c h blottade en r a d p ä r l h v i t a l ö s t ä n d e r — » när vi t ä n k e r på det. » Men d e n s t a c k a r s kvinnan t ä n k t e ingenting alls.
Och v a r det något, som förtjänade kal- las t a n k e, s å v a r det, att en s o r g som h e n n e s k u n d e ingen förstå, ty ingen h a d e känt så som h o n.
Det b r ä n d e h e n n e att k o m m a bort, och hon flydde u p p för t r a p p a n.
Här var von e n s a m, h ä r v a r tyst — h ä r förstod h o n det — förstod!
Oeh d e n tröstlösa s m ä r t a n, den frätande längtan — längtan efter ett litet oskyldigt b a r n, i hvilket h o n ofta u n d r a n d e Namn på en som blef hustru åt en kung, Fast en sådan ställning pröfsam var.
Säg, hvad furan dolt uti klippans famn.
På en fager blomma lika fagert namn.
Redigeras af Sophie sett s k y m t a r af sitt eget j a g — s o m v ä r m t h j ä r t a t med sin m j u k a lilla k r o p p och sin v a k n a n d e själ fick s t r ö m m a ut.
Men icke till m ä t t n a d.
Plötsligt stockade sig gråten, själfanklagelsen dök u p p, och ånge- sten dref h e n n e bort från sorgens b a l s a m, bort från e n s a m h e t e n s friluft, — ned igen, d ä r hon var.
Hjärtat h u n g r a d e — än var icke tiden för s k i l s m ä s s a.
H e n n e s rörliga sinne omfattade redan tanken p å å t e r s e e n d e af det k ä r a ansiktet som en källa till lycka.
Hvad han får, den man, som med kedja fäst, Vid galérens spant, tjänar af sin skuld.
Hvad af rosshud gjord skall dig tjäna bäst.
Instrument med glans som bara guld.
Litet prydnadsting, som dig kläder ' sött '.
H u r du ofta kom, när ett hinder mött.
Röst som höras kan, ljuda vidt om- kring.
Så en annan röst — mjuk och fin och skär.
Plats där ondsint tjur, brukar bära ring.
SlocUwlm, N:r 4 4 (150) Fredagen den 31 oktober 1890.
för kvartalet, med 35 ö r e p r p e t i t r a d (10 s l a f v e l s e r).
F ö r » P l a t s s ö k a n d e - o c h ' L e d i g a p l a t s e r - Iduns- Mode- och Mönstertidning I kr.
TJtfrifningrstid: hvarje helgfri fredag.
9 — 10 Allm.
Amalia | | ag läste för några l veckor sedan i Idun * " följande ord: » Att Idun gärna för sin stora läsekrets framställer bil- den af en ädel kvinna, vet jag mycket väl; men det är mig nogsamt be- kant, att den vill hafva sina bilder tydligt och väl utförda, hvarför det är med tvekan den oöf- vade pennan vågar försö- ket att teckna en sådan ».
Dessa ord runno mig i minnet, just som jag var i begrepp att försöka teckna en enkel ram om- kring närstående porträtt, och som sagda ord full- komligt uttrycka, hvad jag själf känner härvid- lag, ber jag » Max » om tillåtelse att få låna de- samma och på så sätt förutskicka ett slags ur- säkt öfver bristerna i teck- ningen.
y iN Den kvinna, hvars bild vi i dag se på Iduns för- sta sida, är måhända för Stockholmsborna obekant, icke så för rikets andra stad, där hon lefver och verkar med en aldrig trött- nande själfuppoffring och människokärlek.
1865 den 2 november öppnades i Göteborg en hushållsskola för fattiga flickor, hvars förestånda- rinna blef fröken Amalia Gernandta Soktr.-Aktieb.
Byrå: * — H a m n g a t a n 1 6, 2 * / j t r.
P i e n u m e r a t i o n s k e r i landsorten &amp; ^post- a n s t a l t, i Stockholm h o s r e d a k t i o n e n.
Arfvidson.
Att föra den- na skola framåt blef nu hennes lifsuppgift, och att hon lyckats, öfver all förväntan lyckats däri, tror jag vi litet hvar, som haft tillfälle se, hvilket mönsterhem praktiska hus- hållsskolan är, med tack- samhet erkänna.
Med tacksamhet, när man tän- ker på, huru välsignelse- rikt det varit både för samhället och den enskilde att så mycken arbetskraft tillvaratagits och kommit till sin rätt.
Jag nämnde fattiga flic- kor.
I första början af skolans verksamhet var det också nästan endast döttrar af Göteborgs fat- tigare arbetarefamiljer, som där intogos.
Flic- kor, som eljes till en stor del skulle hamnat på fa- brikerna, emedan någon husmor väl näppeligen skulle velat ha besvär med att inöfva dessa vid ett ordnadt lif ovana och med de enklaste hushålls- göromål fullkomligt okun- niga unga flickor.
Detta blef nu fröken Arfvidsons uppgift, och med en energi, som aldrig sviktat, ett tålamod, som aldrig bru- stit, har hon arbetat för sitt stora mål: att dana dugliga tjänarinnor och husmödrar.
A t t v å g a t ä n k a t a n k e n ut, A t t ej p å v ä g e n s i g s j ä l f f ö r l o r a, Det är det s v å r a, det är det stora, A t t icke stanna förrän vid p.
På dessa 25 år, som förflutit, sedan skolan öppnades, hafva nära 500 flickor utgått ur den- samma, rustade att själfva arbeta sig fram i lifvet.
Och det är en stor lifsgärning Amalia Arfvidson kan blicka tillbaka på, att ha för- mått bibringa alla dessa flickor ej blott kärlek till arbetet, utan ock förmåga att kunna utföra det.
Men hon anser sig dock ej ha gjort tillfylles med detta, utan hon söker ock efter bästa förmåga att dana deras karaktär, så att de måtte blifva gudfruktiga, samvetsgranna och rättrådiga människor, med sinnet stålsatt mot de frestelser, som kunna möta dem på deras väg, när de på egen hand skola ut i lifvet.
Den 2 november innevarande år firar fröken Arfvidson sitt 25-års jubileum med skolan, och mången med mig tänker nog den dagen med kärlek och tacksamhet på den afhållna husmo- dern i » skolan » samt minnes, med hvilken moderlig omsorg hon in i de minsta detaljer vakade öfver och med allvarlig stränghet, där så behöfdes, höll reda på sina » kära flickor ».
Om » praktiska hushållsskolan », dess verk- samhet, framåtgående och utvidgning, liksom om den stora offervillighet, som bland Göte- borgs invånare alltid gjort sig gällande, när fråga varit om att understödja henne, kunde ännu mycket sägas.
Dessa rader afse blott en enkel tacksamhetsgärd åt dess förestånda- rinna för god vakt.
Gamma / elev.
och om jag c?
* jag gömmer det talar och blomdoft Det var i kapp där från dagar, stilla ån på Både l nakna för vin cl måste skiljas kinden.
Jag fick en pressad » förgät skulle i blåa din aldrig mig ögon j.ag läste: bild skall sluter det inne då jag På snabba drog vinden vallhornslåten ljusan sprang vingar intill lycka, Jag såg det dock var från långt Men ej trofast se ' n TI Jag så täck var jag l och yster jag förde med klang och bjöd syrener Ett härligt stod att hon som — med hon i yra af mig så kunde trött sjö drömma, om stjärneblossen Då var hon en kung då — så varm, fröjden, emot min arm, och jag riken, föll öfver byggde hennes jag men stal äfven en kyss lärkan stölden •Och från den var hedens och var minsann eller för dagen så, skygg var log hon, ej som sol och vår var rosor ljus och år, öga — och tyst en såg varm, sade.
i gångna i sitt log så bittert, kindens arm lade, som smög hon sakta och sänkte pannan hon sin glömt tår löga.
bjöd jag till balens nöje — • hon på famn — glömt nu banden.
henne in i nattens sig ur min i handen kärlek voro vi trådde från kung ljung, i viken ...
skvallrade •om hela så min jag mig, jag kär — mitt namn, .. nytt min arm, salongen och yra frid Du stackars från lifvets säg, fann säg, på en gång, emedan vid ' brasans henne.
och så i ditt lefde från tvänne, hon du ej i djupt ett minne sans fagon hjärta, solljusa du nån ' sin sörjde emedan Det hände men midja larm balkongen — — — höjden.
drottning, månen ut balkongen.
vet ej hoarför, och brustna i drömmarnes och skymning och och i i det fria en blick, Se ' n lifvet!
lutad slut salongen hon jag blå en smula ibland af leken och i och med med skrifvet, för somna sed, vid valsens luft på — — det.
hur Då Hon stund det bonad, så bar- och kvalm andas dans en bal var omkring henne nycker, på år sedan flärd glans, tiden.
vi träffades ringar blott guldets siden häcken.