Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Rättighet finnes till reservation, men utan motivering.
Dagordning eller föredragningslista uppgöres af ordföranden efter rådets hörande.
Ordföranden vidmakthåller ordningen vid sammanträdena.
Ledarnöterne yttra sig efter anmälan och upprop.
Råden njuta ej lön, men ersättning för resa och uppehälle.
De representera provinsen och äro ej bundna af föreskrifter från valmäunen. j Provinsrådet har följande rättigheter och skyldigheter:
Det upprättar förslag till vissa domare-sysslor.
Del eger alt yttra sig öfver alla frågor, som röra provinsen, och tillsätter befallningar, som tillhöra densamma, utom sådana, hvilka det tillkommer det ständiga Utskottet att besätta.
Det pröfvar räkenskapen för det förflutna året och fastställer utgifts- och inkomst-budgeten för det kommande.
Rådet bör uti den årliga utgifts— budgeten upptaga vissa, provinsen lagligen åliggande utgifter, hvaribland må nämnas underhåll af uppräknade offentliga byggnader, vägar och hydrauliska anläggningar, fångvård och fattigvård m. m., som ej åligga staten eller särskilda kommuner.
Rådet bestämmer arfvoden och pensioner åt personer, som innehafva befattningar på provinsens stat.
Det beslutar om grundläggande och förbättring af offentliga anstalter på provinsens bekostnad, om upptagande af lån, om köp, försäljning och byle af provinsens allmänna egendom, samt utförande af rättegångar för provinsens räkning.
Det beslutar om anläggning af vägar och kanaler, eller utförande af andra allmänna arbeten, helt och hållet eller till viss del, på provinsens bekostnad.
Dä fråga Allm.
Utsl;:s Del.
JY2 127. 35
Dä fråga förekommer om arbeten, som röra flera provinser, kallas de respektiva provincial-räden alt hvar för sig derom öfverlägga.
1 händelse af stridiga beslut afgör regeringen.
Rädet pröfva?
planer och kostnads-förslag till arbeten, för hvilka det anvisar medel, så vida ej denna pröfning öfverlåtes till det ständiga Utskottet.
Särskiljandet af provins-vägar och statens vägar sker genom lag, efter provinsrådets hörande.
Rådet beslutar om utförande af arbeten, som angå flera af provinsens kommuner, efter dessas hörande och med förbehåll af deras rättighet till besvär bos konungen.
Det bestämmer kommunernas bidrag till underhållet af deras utom kommunen vistande fattige.
Del fördelar på kommunen den på hvardera belöpande andel af den på provinsen lagde bevillning, eller, om det ej kan ske, bestämmer grunderna för denna fördelning, samt yttrar sig öfver kommunernas klagomål i detta ämne.
När rådet ej är samladt, vcrkställes fördelningen af det ständiga Utskottet, enligt af rådet bestämda grunder.
Rådet beslutar om marknadsställen och marknadstider, taxor och afgifter på rörelsen.
Det yttrar sig öfver förändringar i provinsens, arrondissemenlens, kantonernasoch socknarnas gränser samt bestämmande af hvarderas förvaltningssätt.
Det kan utskicka en eller flera af sina medlemmar, för att på ort och ställe inhemta upplysningar i ämnen, hvilka ligga inom rådets makt-befogenhet, samt eger rätt, att för delta ändamål brefvexla med myndigheter och embetsman.
Det kan, med vissa inskränkningar och förbehåll, fastställa reglementen för provinsens inre förvaltning, äfvensom vissa polis-anordningar.
Rådets beslut i en del ämnen böra dock underställas konungens pröfning, hvarom utförliga föreskrifter lemnäs i lagen.
Det ständiga Utskottet utgöres af sex ledamöter och väljes inom rådet för fyra år och ombytes till hälften hvartannat, likasom sjelfva rådet.
Guvernören är ordförande och har rätt att yttra sig, men ej att deltaga i besluten.
I fall af binder för guvernören, nämner Utskottet för tillfället en ordförande.
Reglemente för Utskottet underställes konungen.
Mer än hälften bör vara tillstädes vid sammanträdena.
Protokoll föres dervid.
Ledamöterne njuta aflöning
(3,000 francs).
Utskottet yttrar sig i frågor, hvaröfver det efter lag bör höras, eller som af regeringen till detsamma remitteras.
Det behandlar, så väl då rådet är samladt, Dih. till R.
Pral. 1856 & 1«57. 8 Sami. 37 Haft.
S Allm.
Bcl.
Ji] 127. sorn deremellan, provinsens löpande ärenden samt beslutar i anledning af regeringens eller guvernörens framställningar.
Det utför provinsens rättegångar.
Då rådet ej är samladt, beslutar Utskottet, med vissa inskränkningar, i saker som eljest tillböra rådets befogenhet, men ej tåla uppskof.
Utskottet kan förordna en eller liera medlemmar, att för Utskottets räkning besöka orter i provinsen.
Det låter öfverse provinsens räkenskaper minst en gång om året.
Utbetalningar af provinsens medel få ej ske utan Utskottets anvisning.
Finansministern levererar månadtligen till
Utskottet de för provinsens räkning influtna intrader.
Hvarje år, vid början af provincial-rådets sammanträde, afgifver Utskottet tili detsamma en berättelse om sin förvaltning.
Utskottet framlägger tillika räkningarne öfver inkomster och utgifter det föregående året samt förslag dertill för det påföljande.
Afven afgifver det andra förslag, som det anser nyttiga.
Lagen innehåller vidare ett slags instruktion för sekreteraren och guvernören, hvaraf må anföras:
Guvernören besörjer om en föregående utredning af de frågor, som skola föreläggas
Rådet eller Utskottet.
Guvernören eller den som förestår bans embete bar rättighet, att öfvervara Rådets öfverläggningar; han kan taga till sitt biträde utsedde kommitterade; han eger att yttra sig då ban det begär; han kan, i de ämnen han finnér för godt, giira framställningar till Rådet, hvilket är förbundet att deröfver sig yttra.
Rådet kan ock begära hans inställelse hos sig.
Guvernören ensam åligger verkställigheten af de beslut, som fattas af Rådet eller Utskottet.
Rättegångar, som röra provinsen, utföras genom guvernörens föranstaltande, i del ständiga Utskottets namn.
Om Rådet eller Utskottet fattat ett beslut, som öfverskrider dess befogenhet eller strider mot del allmänna bästa, bör guvernören derom göra anmälan hos regeringen inom tio dagar, samt derom underrätta Rådet eller Utskottet sist dagen derefter.
Denria anmälan uppehåller beslutets verkställighet i 30 dagar.
Om regeringens yttrande inom denna tid ej följer, vinner beslutet laga kraft.
»Commissaire d'arrondissemenl» är en af regeringen tillsatt embetsman, som lyder under guvernören och Utskottet, samt bar ali vaka öfver allmän ordning och verkställighet af provincial-represenlationens beslut, öfver styrelsen i landtförsamlingar och mindre städer samt öfver förvaltningen af kommunernas penninge-väsende.
Den kommunala styrelsen uli hvarje stad eller församling förvaltas af en borgmästare och Iva rådmän eller bisittare (échevins).
Kommunens myndighet ut— öfvas af ett genom val utsedt s. k, råd (conseil.)
Konungen nämner borgmästaren Allm.
Ulsli.
53 och bisil (arne ibland rådets medlemmar.
Den förre kan äfven undantagsvis tagas derutom.
I församlingar med en folkmängd af 20,000 personer och derunder, finnas två bisittare, i folkrikare fyra.
Kommunalrådet, med inberäkning af borgmästaren och bisittarne, utgöres af 7 ledamöter uti församlingar med mindre än 1,000 innevånare. af 9 i kommuner med folkmängd från 1,000 till 3,000.
» 11 » » )) 3,000 » 10,000.
» 13 » » )) 10,000 » 15,000. )) 15 » » » )) 15,000 20.000. )) 17 » » » )) 20,000 » 25,000. )> 19 » » » )) 25,000 » 30,000. )) 21 » » » » 30,000 » 35,000. )) <23 » » )) 35,000 » 40,000. )) 25 » » )) 40,000 » 50,000. )) 27 » » )) 50,000 » 60,000.
» 29 » » » )) 60,000 » 70,000. » 31 » » D )) 70,000 och i deröfver.
Då kommunen består af flera afdelningar eller församlingar, bestämmer provinsens ständiga Utskott huru många kommunal-råd böra i förhållande till folkmängden viiljas frän hvar afdelning.
I hvarje kommun finnes en sekreterare och en kassaförvaltare.
Kommunal-rådens medlemmar väljas för en tid af sex är och ombytas till hälften livart tredje år.
Borgmästaren och bisittarne tillsättas jemväl för sex år.
Kommunal-rådet sammanträder så ofta kommunens angelägenheter det fordra.
Det sammankallas af magistraten (college des bourgmestres et échevins.)
Kommunal-rådet må ej fatta beslut med mindre ej Öfver hälften af ledamöterne är tillstädes.
Om ett ärende blifvit uppskjutet två gånger i anseende till ledamöternas fåtalighet, må det tredje gången afgöras ehvad flera eller färre äro tillstädes.
Borgmästaren, eller den som företräder hans ställe, för ordet i rådet.
För beslut fordras absolut majoritet.
Vid rösternas likhet är frågan afslagen.
Kommunal-rådet behandlar alla sådana frågor, som röra kommunen eller af högre myndighet dit hänskjutas.
Dock böra vissa saker hemställas til! provinsrådets utlåtande och konungens gillande, såsom försäljning eller byte af kommunens lästa egendom, arrende på lång tid (högst 98 är), lån, förpantning, skifte af samfäld fastighet, bestämmande af vägoch bropenningar* testamenten och gåfvor lill kommunen till mer än 3,000 francs 56 Allm.
JVs 127. värde, påbjudande, förändring eller indragning af kommunala pålagor, förändring i bruket af kommunens egendom, gaturegieringar, nedrifning eller iståndsätlande af fornlemningar m. m.
Följande frågor undersläilas provinsrådens gillande, såsom: om anställande af eiler svaromål i rättegångar, om skifte eller nyttjanderätt af gemensam betesmark och skog m. rn., taxor på den allmänna rörelsen, upptagande af socknevägar, förslag till uppförande, större reparation eller nedrifning af allmänna byggnader, för slag öfver kommunens inkomster och utgifter samt redogörelse derför, reglementen för förvaltning af pantlåne-inrältningar o. m. d. I dessa frågor kunna besvär öfver provincialrådets beslut anföras bos konungen.
Kommunalrådet utfärdar förvaitnings-reglementen och polisanordningar samt vitesförbud.
Dessa vilen få ej öfverskrida 13 francs böter och 3 dagars fängelse.
Välgörenhets-inrältningars och pantlåne-kontors räkenskaper äro underkastade kommunalrådets granskning.
Kommunalrådet fös delar på kommunens inbyggare den bevillning, som ålagts kommunen alt utgöra, eller utnämner vissa personer att denna fördelning verkställa.
Del eger förvaltningen af kommunens skogar.
Del utnämner, suspenderar och afskedar kommunens tjenstemän och funktionärer, såvida ej denna myndighet är borgmästare och råd tillagd.
Hvad lagen vidare innehåller angående kommunalrådets maktbefogenhet, pro - vinsrådets och det ständiga Utskottets rätt till inblandning i kommunens angelägenheter, konungens makt att i vissa fall rätta och upphäfva kommunalrådets förfo ganden, föremålen och gränserna för magistratens embetsmyndighet samt sekreterarens, kassaförvaltarens och öfrige funktionärers åligganden, torde, till vidlyftighets undvikande, kunna här förbigås; men då Utskottet i allt fall anser det vara för frågans bedömande af vigt alt erfara huru en fullständig lag i dessa ämnen blifvit i ett annat iand genomförd, så har Utskottet vid detta betänkande såsom bilaga fogat en öfversättning afde Belgiska provincial- och kommunal-lagarne i sin helhet.
Konungariket Nederländernas provincial-lag af år 1830 och kommunal-lag af ar 1831 äro byggda på samma grundvalar som de Belgiska lagarne i samma ämne, hvarföre redogörelsen för de förstnämnda kan inskränka sig till angifvande af vissa skiljaktigheter.
Likasom i Belgien äro ock i de Nederländska provinserna en re presentant-församling: Provinzial-Staalen (provincial-sländer) samtett Utskott eller råd:
Deputeerie Staaten (provins-deputation).
Provincial-ständerna utgöras af en kunglig kommissarie (landshöfding) såsom ordförande, en sekreterare samt fullmäktige, hvilka, med afseende på provinsernas folkmängd, omvexla mellan 33 och 80.
Dessa väljas för 6 år och ombytas till hälften hvart tredje.
Provins-depulationen utses af och bland provincial-ständerna.
Ledamöterne Ålim.
Ulslc:s Bet.
M 127. 57 äro till antalet sex och ombytas til! hälften hvart tredje år, likasom provincial— ständerna.
De åtnjuta arfvode.
Provincial-ständerna hafva i provinsens hufvudstad årligen två lagtima sammanträden, första tisdagen i Juli och November.
Dessa sammanträden räcka hvar dera i 14 dagar, men konungen kan bestämma annan samlingsort och utsätta urtima sammanträden.
Vid dessa behandlas ej andra frågor, än de som gifvit anledning lill sammanträdet.
Angående sättet och ordningen vid sammankomsterna äro föreskrifterna föga afvikande från dem i Belgiska provincial-lagen.
Vid lika röster, uppskof lill nästa sammanträde, men om äfven då rösterna blifva lika, förfaller frågan.
I provinsdeputationen är en ledamot utsedd, att vid dylika tillfällen med sin röst gifva utslaget.
Provincial-ständerna representera hela provinsen, kunna förorda dess intressen ho« konungen och general-staterna, ordna och förvalta provinsens ekonomiska angelägenheter, kunna infordra behöfliga upplysningar ifrån provinsens embetsman och brefvexla med andra provincial-ständer om angelägenheter, som ligga inom deras befogenhet.
Olika provinsers ständer kunna, med kunglig tillåtelse, sammanträda till öfverliiggning om gemensamma angelägenheter.
De af Provincial-ständerna fattade beslut och reglementen, hvilka underställas konungens pröfning, böra antingen fastställas i sin helhet eller afslås.
Om sältet för kungörande af provincial-ständernas beslut är utförligt stadgadt.
Provincial-deputationen upprättar årligen två särskilda inkomst- och utgifts— förslag, det ena upptagande kostnader för provinsens förvaltning, för så vidt dessa angå ståts-regeringen, del andra kostnaderna för provinsens administration och hushållning, såsom kommun betraktad.
Utförliga föreskrifter äro meddelade om hvad som hörer under den ena eller den andra af dessa kategorier.
Förenämnda förslag böra erhålla kunglig sanktion.
Till provincial-ständernas göromål hörer, att upptaga afgifter för provinsens behof, att afsluta lån, att ingå afhandlingar om fast egendom, att fatta beslut om anläggning och underhåll af större vägar, om byggnader, arbeten och anstalter för provinsens räkning m. m., hvarjemte landets läge, dess genomskärning af kanaler och skyddande mot hafvet medelst dammar, gifva anledning till en mängd åligganden för denna församling.
Kunglig bekräftelse på besluten är i flera fall erforderlig.
Provincial-ständerna utgöra likaledes i vissa frågor en instans, som eger behörighet att pröfva kommunal-föisainlingarnas (sockenstämmornas) beslut.
Provincial-deputationen är, likasom det ständiga provincial-utskottet i Belgien, stadigvarande.
Till dess göromål hörer i allmänhet den dagliga ledningen och utförandet af provinsens angelägenheter, som ligga inom provincial-ständernas behörighet.
En of konungen fastställd instruktion bestämmer delta närmare.
Förvaltningen af provinsens finanser tillkommer deputationen, äfvensom utnämnande och 58 Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk:s Bcl. J?l 127. afskedande af vissa dess tjenstemän, uppsigt öfver församlingarnes förvaltning samt provins-inrättningarne i allmänhet; den aflemnar, vid sommar-sessionen, en utförlig berättelse om provinsens tillstånd samt afgifver til! regeringen betänkanden i frågor som röra provinsen o. s. v. En statistisk byrå finnes i hvarje provins.
Deputationen är provincial-ständerna ansvarig för sin förvaltning.
Kommunens styrelse och förvaltning tillkommer ett kollegium af borgmästare och rådmän (Welhouders) samt ett församlingsråd, bestående af valda representanter.
Tjenstemän äro en sekreterare och en kassa-förvaltare.
Borgmästaren oämnes af konungen för sex år bland kommunens medlemmar och kan när som belst entledigas.
Rådmännen (YVethouders) väljas af och ibland församlingsrådet för 6 år.
Antalet är 3 lill 4 uti kommuner med iner än 20,000 invånare, i mindre två.
Hvart tredje år afgår hälften.
Borgmästarens och bisittarnes aflöning bestämmes af provincial-deputationen, efter församlings-rådets hörande och med konungens bifall.
Församlingsrådet består af 7 till 39 ledamöter i mån af befolkningen; lägsta antalet i kommuner med mindre än 3,000 och högsta i sådana med mera än 300,000 invånare.
Ordinära sammanträden ske minst sex gånger om året.
Rådets maktbefogenhet är densamma som kommunal-rådets i Belgien och svarar således i det närmaste mot våra sockenstämmor.
Öfverinseende! öfver kommunens egendom, fromma stiftelser och med ett ord alla do hushållnings- och politisaker, som röra kommunen, tillhöra denna församling.
Den kan äfven fastställa vitén från 1 lill 23 gulden och ålägga fängelse från 1 till 3 dagar, hvar för sig eller tillhopa.
En utförligare framställning om innehållet af de lagar, hvilka ordna kommunal-styrelsen i Nederländerna skulla leda till alltför stor vidlyftighet, och kan desto hellre underlåtas, som det anförda tillräckligt visar dessa författningars stora slägttycke med de Belgiska i samma ämne.
Efter denna redogörelse för trenne fremmande länders kommunal-lagstiftning, öfvergår Utskottet nu till en kort skildring af de särskilda författningar, som ordna menighets-styrelsen i Sverige jemte de förhållanden, ur hvilka kommunal-väsendet hos oss upprunnit.
Innan ett folks odling nått någon högre utveckling, kan ingen skarp gräns vara uppdragen mellan samhällets lagstiftande, verkställande och dömande makter, och en mängd af de särskilda styrelse-funktioner, som under ett mer utbildadt samhällsskick tillhöra regeringen, utöfvas, under regeringskonstens barndomsålder, af folket sjelft, samiadt i mindre områden.
Detta är uppbofvet till den frihet för trängre samhällskretsar, att rådslå och besluta om sina egna angelägenheter, som vi kalla kommunalfrihet, en frihet, som icke uteslutes af den mest enväldiga styrelseform, men som under ett konstitutionelt samhällsskick måste vara lifaktigare och mottagligare för tidsenlig utbildning, likasom ock detta samhällsskick hemtar sin kraftigaste näring från folkets rättighet och vana att ordna de förhållanden, hvilka närmast ingripa uti dess enskilda lif.
Rcsi\ och Elton.-Ulsl;:s Rcl. J\s 127. 59
Det hörer till hemligheterne af den menskliga odlingens gång, att hehofvet af kornmunal-frihet i början försvagas i den mån styrelse-rnachineriet ordnas och regerings-konsten utbildas, till dess, vid en ännu högre utveckling af de sociala krafterna, ett behof af återgång (ill ursprungligare former gör sig gällande, ett behof för styrelsen alt kasta ifrån sig hinderliga lokal-bestyr jemte den ansvarighet som deras bandbafvande medför, likasom för folket, att sjelf få taga dem om händer.
På denna sistnämnda utvecklings-punkt befinna sig nu de flesta af Europas folk och deribland det Svenska.
Allt sedan det nya stats—skickets införande, har ordnandet af vissa delar utaf de kommunala rättigheterna och skyldigheterna utgjort föremål för Regeringens och Ständernas omsorger, men det är först i sednare tider, som man börjat uppfatta hehofvet af alt ordna komraunal-styrelsen efter en fullständig och omfattande plan.
Upprättandet af en sådan plan erbjuder utan tvifvel betydliga svårigheter.
1 all lagstiftning är det angeläget alt följa den historiska traditionens ledtråd, och denna nödvändighet framträder än mer tvingande, då lagen befattar sig med alt utstaka de former, i hvilka folkets dagliga lif bör röra sig.
Men der den historiska tråden är afsliten, bör han sammanknytas, och der han helt och håller fattas eller är för nuvarande förhållanden obrukbar, der bör han tillskötas med nytt, som dock icke får leda ur den af traditionen anvisade kosan.
Kommunal-lagarne böra l bafva sina rötter fästade i folkets, från forntiden ärfda seder och föreställnings sätt, men likafullt omfatta och tillfredsställa den närvarande samhälls-utvecklingens behof.
Kommunen har i vårt land, likasom allestädes, utgått från familjen.
Dess trängsta krets var den tillsammans boende slagteri, med busfadren till öfverhufvud.
Derutanföre vidgade sig samhälls-föreningarne till by, härad, lagsaga.
Socknen är en yngre, ur den krisina kyrkoförfattningen utgången skapelse.
Alt byalaget i äldre tider utgjort en sjelfständig kommunal-förening, är så mycket mindre att betvifla, som detta förhållande än i dag fortlefver i bystämman och vissa funktioner, såsom by-fogde, by-sexman o. s. v. Deremot har häradet allt mer förlorat af denna sin ursprungliga karaktär.
Häradstingen, som i äldre tider voro samlingar icke blott för lagskipning, utan äfven för lagstiftning uti och förvaltning af häradet rörande ekonomiska angelägenheter, hafva af dessa sysselsättningar nu mera intet annat i behåll, än rättskipningen.
Den lilla återstod af administrativa göromål, som Byggninga-Balken i 1734 års lag ännu hänskjuter till häradshöfdingen och tinget, kan nu anses hafva i det aldranärmaste bortfallit.
Med lagmans-dömet försiggick långt tidigare denna aftyning af dess kommunalt-administrativa egenskap, till dess att hela institalionen, äfven såsom rättskipnings—anstalt, i våra dagar försvunnit.
Men den menighets-styrelse, som på landet efter hand bortföll från häradet, uppträdde i stället uti socknen och blef der vidare utbildad.
Att sockenstämman 40 Allm.
Ulslcs
JY§ 127. ar gammal, lider intet tvifvel, men då, såsom förut är anmärkt, socknen ursprungligen var en förening för rent kyrkliga ändamål, sä blef deraf en naturlig följd, alt sockenstämman skulle i början omfatta endast kyrkliga ärenden, såsom kyrkans och dermed sammanhängande anstalters ekonomi jemte kyrkodiciplinen, och att presten skulle der vara sjelfskrifven ordförande.
Men i samma man häradstinget upphörde att utgöra fältet för allmogens rådplägningar uti henne rörande hushållnings-angelägenheler, var det också lika naturligt, att dessa rådplägningar skulle söka och finna en samlings-punkt uti sockenstämman.
Uti 1650 och 1675 årens presterliga privilegier, hvilka innehålla föreskrifter angående sockenstämmans maktbefogenhet och formen för öfverläggningarne derstädes, omtalas väl ej andra ärenden såsom föremål för sockenstämmans behandling, än den kyrkliga ekonomien och kyrkotukten, men det är dock veterlig!, att äfven andra, rent verldsliga saker, långt före denna tid derstädes handlagts.
1 städerne har den kommunala sjelf-slyreisen erhållit en långt mångsidigare utveckling och en långt vidsträcktare tillämpning, än på landet, hvartill orsaken förnämligast torde igenfinnas uti den olika grunden för tillsättningen af de myndigheter, åt hvilka kommunens domstols- och förvaltnings-göromål anförtrotts.
När på landet häradshöfdingen och länsmannen förordnades af Konungen och Dess Befallningshafvande, förvaltades i städerne rättskipningen och administrationen af borgmästare och råd, hvilka sjelfve tillhörde borgerskapet och af de afträdande utsagos. j Då det ligger i sakens natur, att en offentlig person söker stöd för sin myndighet bos den som tillsall honom, så måste af det olika förfaringssättet härutinnan på landet och i städerne den följd utveckla sig, att på det förra stället menighetens hörande öfver förvaltuings-ärenderne allt mer kom ur bruk, då deremot i städerne borgmästare och råd ej kunde företaga något af vigt, utan att rådfråga borgerskapet.
På landet var styrelse-verktyget en person, i städerne utgjordes det af ett mångtaligt kollegium, som genom val tidt och ofta förnyades, hvilka omständigheter jemväl måste bidraga till förstärkande af menighetens inflytande på förvaltningen.
Under drottning Christinas minderårighet ingrep väl Regeringen i detta prerogatif medelst omedelbar utnämning af borgmästare, men det missnöje som deraf alstrades i städerne, och som under hela den sednare hälften af 17:de århundradet gaf sig luft uti ständigt återkommande riksdags-besvär, blef år 1723 slutligen bilagd t genom ett slags förlikning af de stridiga anspråken, på det sätt, att borgerskapen erhöllo rättighet att på förslag till borgmästare uppsätta tre personer, af hvilka Konungen egde att utnämna en.
Städerne undfingo tidigt uti Konungs-Balken af Magni Erikssons stads-lag en organisk stadga för sin domstols-inrättning och förvaltning, hvilken lag i vissa delar ändrades och lillökles genom stadgan om städernes administration af den 26 Dec. 1619 samt de särskilda privilegier, som påföljande året blefvo några städer förlänade.
Besv.- och Ekon.-Utsk.
Jtä 127. förlänade.
Ehuru del numera antages vara utredt, att nämnda stadga icke blifvit till efterlefnad kungjord, är det likafullt upplyst, ett densamma åtminstone från 1670- talet tillämpats och sålunda faktiskt blifvit lag.
Tillvaron af dessa för städerne gällande förvaltnings former, hvilka lemnade stadsmenigbeterna tillfälle, att på rådhuset rådpläga om kommunens angelägenheter, gjorde derstädes sockenstämman öfverflödig, utom för sådana ärenden, som ursprungligen hörde dit, eller de rent kyrkliga.