Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sandstedt från Jönköpings län väckt motion N:o 215, deruti han, med hvilken flere af Ståndets ledamöter instämt, i afseende på de ifrågavarande traktaterna hufvudsakligen anfört, att de medgifvanden, som för de förenade rikenas sjöfart i Franska hamnar blifvit gjorda, väl beräknats skola leda till en förlust för Franska statskassan af 1,159,022 Francs, som, efter 72 öres kurs, motsvara 834,495 R:dr 84 öre, men att, enär Norska skeppsfarten på Frankrike vore nära fem gånger större än den Svenska, fördelen af sagda traktat för Sverige således skulle inskränka sig till endast 166,898 R:dr, hvarföre och då hela den uppoffring, som traktatsbestämmelserna föranledde för Frankrike, icke utgjorde mera än 303,247 R:dr, men den, genom beräknad minskning i tullinkomst, uppkommande förlusten för Sverige deremot uppginge till 2,608,000
R:dr, allt årligen, motionären, bland annat, hvarom nu icke är fråga, yrkat, att den med Frankrike afslutade handelstraktaten, såsom oförenlig med Sveriges väl och bästa, icke måtte af Rikets Ständer godkännas.
Bevillnings-Utskottet, som åt detta vigtiga ärende egnat ett sorgfälligt ompröfvande, anser den afslutade Sjöfartstraktaten innefatta väsendtliga lättnader för Sveriges skeppsfart och varuexport på Frankrike, och för såvidt den till vext i trafiken på sistnämnda land, hvilken i allmänhet och främst hvad Svenska fartyg angår redan egt rum, varit af dessa lättnader framkallad, bör Utskottet upplysningsvis i det hänseendet meddela, att, enligt officiel uppgift, drägtigheten af alla dit under hela seglationstiden år 1865 från Stockholm och Göteborg, men endast till November månads utgång från rikets öfriga orter utklarerade fartyg ökats med 28,71 procent, samt särskildt af de Svenska med 36,79, — af de Norska med 29,90 och af de Franska med 23,32 procent, äfvensom att qvantiteten af de i fartygen utförda varorna, hvilka hufvudsakligen bestått af jern och stål samt trävaror, stigit, å de förra med 11,75 procent, samt å bräder och plankor af furu eller gran med 37,60 procent, allt utöfver hvad de härifrån till Frankrike år 1864 afgångna far tygs drägtighet och innehafda last utgjort.
Bevillnings- Utskottets Utlåtande N:o 2, 5 Deremot är Utskottet mindre i tillfälle att bedöma, huruvida de nedsättningar i tull, hvilka för varors införsel hit till riket blifvit såsom godtgörelse genom Handelstraktaten bestämda, äro större än att de olägenheter, som efter fleres mening skulle deraf kunna härflyta, må uppvägas utaf lördelarne af sjöfartsfördraget, och af de tull-lindringar, hvilka för införsel i Frankrike af artiklar, som ansetts blifva föremål för export dit från Sverige, jemväl genom handelstraktaten betingats; men om också, enär de till förmån för Frankrike i berörda afseende gjorda eftergifterna redan på förhand kunnat beräknas till ett belopp, som så betydligt öfverstiger det af Rikets
Ständer i ofvan åberopade underdåniga skrifvelse af den 23 November 1863 förutsatta, utan att ändock fullkomlig reciprocitet i fartygs och varors behandling stått att å Sveriges sida vinna, fullt vederlag icke kan med visshet antagas hafva kommit vårt land tillgodo, — och om än, vid det förhållande att Kougl. Maj:t funnit lämpligt att underställa traktaten Rikets Ständers pröfning, önskligt hade varit, att sådant skett innan den sattes i verket; så och då likväl härvid tillika förekommer, dels att Rikets sednast församlade Ständer, derigenom att de, jemlikt den underdåniga skrifvelsen af den 4 November sistberörda år, för sin del reglerat tullbevillningen med fästadt afseende på de redan med Frankrike inledda förhandlingarne om en handels- och sjöfartstraktat, till afslutande deraf gifvit Kongl. Maj:t ökad anledning, och dels att de, genom hvad som, på sätt ofvan är anfördt, blifvit både uti denna och i den förutnämnda underdåniga skrifvelsen, angående beräknandet af Statsverkets inkomster, af den 23 i samma månad och år yttradt i afseende på omförmälda traktats förhandlingar, måste anses hafva medgifvit, att uti de af Rikets Ständer bestämda tullsatser finge göras de nedsättningar, hvartill Kongl. Maj:t kunde för ändamålets vinnande blifva föranlåten, har Utskottet, med uppmärksamhet äfvenledes derå, att det vissa fall lyckats att för Sverige betinga högre tullsatser, än som af Frankrike medgifvits ofvan uppräknade andra stater, ansett omsorgen ej mindre om landets och dess Regerings än äfven om Ständernas egen värdighet fordra, att den uppgjorda handelstraktaten af Rikets Ständer bekräftas; och finner Utskottet sig sålunda böra tillstyrka Rikets Ständer att i anledning af den nådiga Propositionen förklara, att ehuru de fördelar för landet, som man kunnat vänta och hoppas af en handelstraktat med Frankrike, icke kunna anses nöjaktigt vunna genom den nu afslutade, samt ehuru Rikets Ständer bade förväntat, att den Franska handelstraktaten blifvit underställd Rikets Ständers pröfning och godkännande innan de bestämmelser den innehåller blifvit tillämpade, så hafva dock Rikets Ständer funnit för godt att för sin del lemna sitt godkännande till den af Kongl. Maj:t med Frankrike uppgjorda handelstraktaten.
Reservationer: l:o) Af Herr Friherre af Ugglas, C. G., Herrar Croneborg, J U. W., och Hallenborg, B. M. F. C. M.: “Då vi, som deltagit i Utskottets beslut att tillstyrka Rikets Ständer att godkänna den af Kongl. Maj:t med Frankrike afslutade handelstraktat, icke biträdt 6 Bevillnings- Utskottets Utlåtande N:o 2. majoritetens inom Utskottet åsigt i afseende å det sätt, hvarpå detta godkännande blifvit uti sjelfva beslutet uttaladt, få vi deremot anmäla vår reservation.“ 2:o) Af Herr Friherre af Schmidt, C. J. G.: “Som jag tillhört minoriteten, då Utskottet fattade sitt beslut, att tillstyrka Rikets Ständer att bifalla Kongl. Maj:ts nådiga Proposition af den 17 November 1865, angående med Frankrike afslutade handels- och sjöfartstraktater genom godkännande af handelstraktaten, så får jag emot detta beslut mig vördsamt reservera.
“Införselförbud, af politiska eller ekonomiska skäl, finnas ännu i Filippinska “öarnes, Spaniens, Frankrikes (allmänna tarifen), Rysslands, Finlands, Portugals, “Italiens, Österrikes, Englands, Belgiens, Turkiets, Tyska Tullföreningens, Hollands “och Norges tarifer.“ “Utförselförbud påträffas ännu i Kinas, Spauiens, Belgiens, Rysslands och “Finlands tulltaxor.“ “Utförseltullar betalas enligt Filippinska öarnes, Javas, Kinas, Brittiska “Ostindiens, Frankrikes, Portugals, Spaniens, Schweitz’, Italiens, Turkiets, Tyska "Tullföreningens, Belgiens, Hollands, Rysslands, Finlands och Norges tarifer.“ “I Europa finnas således nu för tiden blott tvänne länder, nemligen Sverige “och Danmark, i hvilkas tullstadgar införselsförbud och utförsel sta rifer helt och “hållet saknas."
“Holland skyddar åtskilliga af siua produkter med icke obetydliga införseltullar.
Sålunda erlägges för ost 3j och för kött nära 3|å 5 öre per Svenskt “och detta oaktadt Hollands öfverlägsenhet i boskapsskötsel, oaktadt det är “exportör i stort af både ost och kreatur.
Likaså är skyddstullen för all “slags tobaksmauufaktur ingalunda obetydlig, lör raffinadsocker alldeles enorm.
“Också exporterar Holland årligen cirka 56 millioner kilogrammer eller 131 millioner Svenskt tt raffinad, men importerar från utlandet intet af denna artikeln.
“Papperstillverkningen åter skyddas genom en fullkomligt prohibitiv exporttull “för lumpor."
"I frenne sekler och allt intill början af 1810-talet, hafva de ledande grund“satserna i Englands hela handelspolitik varit desamma, som uppenbarades i navi“gationslagarne, nemligen skydd för egna näringar och produkter, vare sig genom “förbud eller höga tullar: motarbetande, med hvilka medel som helst, af alla an“dra nationers förädlingsindustri och skeppsfart, så vida denna sednare icke varit “för Englands intressen gynnsam: uppmuntran af koloniernas produktion ai naturalster genom hvarjehanda medel: stadgande först af förbud för kolonierna, att “befatta sig med något slags manufakturindustri, eller åtminstone förbud för “införsel af dess alster till England, och samtidigt dermed af så låga differentialbullar, till förmån för moderlandet, för importen till kolonierna af allt hvad “manufaktur- och fabriksvaror beter, att någon industri i den rigtningen i kolo“nierna i allt fall icke skulle kunna uppkomma, men dessa åter för det relatift “goda priset finna sig föranlåtna, att så godt som uteslutande köpa Brittiska “fabrikater."
“Frankrike intager nu för tiden, eller sedan 1860 ett alldeles eget rum i “Tull-lagstiftningens historia.
Det bibehåller nemligen ännu mot den handlande "verlden i allmänhet i hög grad prohibitiva och protektiva tarifer, utom hvad “angår kreatur, spanmål och timmer, men medgifver införsel af förädlingsalster “m. m. mot allmänneligen måttliga skyddstullsafgifter åt de länder, som sedan “nämnda tid velat genom traktater tillköpa sig dessa förmåner."
De ofvan anförda utdragen af ett nyligen utkommet förtjenstfull arbete, och den delen för öfrigt af detta arbete, som handlar “Om fri handel1* gifva nogsamt vid handen huru långsamt alla stater i Europa utom Sverige uttagit stegen på frihandelsvägen, huru till och med de mägtigaste bland dessa stater icke beträdt denna väg förr än deras näringar uppnått en utveckling och fullkomning af öfvervägande beskaffenhet och huru de ännu i dag omhulda dessa näringar på ett sätt, som innebär tillräckligt skydd emot förluster för deras idkare under den internationela täflan.
Vid underhandlingarne om ifrågavarande handelstraktat har det mägtiga Frankrike väl bevakat sina fördelar och likt en segrare dikterat besluten, som föranledt till större eftergifter å de Svenske underhandlarnes sida, än deras primitiva instruktioner innehöllo.
Sverige deremot, underlägset de flesta, om icke alla andra Europas stater, uti kapitaltillgångar och fördelarne af klimat och läge, rusar, att jag så må säga, framom alla andra på frihandelsstråten, icke bekymrande sig om näringarnes aftynande, icke om individernes förvekligande genom en öfverdrifven lyx, icke om fädernejordens pantsättande hos utländningen, icke om huru handelsbalancen en gång skall gäldas förr än det är för sent, och våra barn eller barnbarn få uppbära hvad obetänksamma fäder brutit.
Månne icke statens såväl som familjens välbefinnande beror af dess medlemmars enighet och sämja, arbete för det gemensamma bästa, försvar emot yttre våld och intrång på deras rättigheter?
Månne icke alla näringar inom landet stå uti en sådan vexelverkan sins emellan, att en eller fleras förtryckande förr eller sednare inverkar menligt på de öfriga?
Om dessa tvänne frågor, såsom jag förmodar, af de fleste jakande besvaras, så hemställer jag om rätta tidpunkten ännu är inne att lemna bifall till en sådan handelstraktat som den ifrågavarande, grundad på en tulltaxa, uti hvilken de förut gällande tullsatserua dels äro helt och hållet borttagna och dels äro nedsatta med 50, 67, 78 å 92 procent.
Om förhållandet betraktas ur en annan synpunkt, näringarnes skydd lemuas å sido och endast den inkomst afses, som genom tullen ingår i Statens kassa, utgörande cirka 38 procent af Statsverkets hela årsinkomst, huru gestaltar sig då beräkningen?
“Lysande**, svara mina motståndare, frihandlarne, emedan tullinkomsterna under de inånador, den nya tulltaxan blifvit tillämpad, jemförelsevis varit större än förut.
Men en så kort erfarenhet kan ingalunda bevisa detta, helst exempel icke saknas att tullinkomsterna högst betydligt varierat från ena året till det andra, oaktadt ingen förändring i tullsatser, och icke heller tillförsäkra oss om ett dylikt fortfarande; ty utom att tullsatserna ännu icke nedgått till hvad de blifva efter ett å två år, kan det omöjligen tänkas att förbrukningen i ett nu har stigit i samma förhållande som införseln eller framgent skall kunna stiga i samma förhållande som införseln måste stiga, för att lemna samma lysande resultat i afseende på tullinkomsterna, som hittills, eller att de skola utgöra 13,500,000 R:dr årligen, såsom vid sistlidne riksdag beräknades.
Förr eller sednare skall den skedda öfverimporten visa sina menliga verkningar —- hämmad införsel och i följd deraf minskade tullinkomster.
Statsverkets behof skall då på annat sätt fyllas och detta kan ej ske annorlunda än genom en förhöjd tull på de så kallade kassa-artiklarne, allas våra nödvändighetsvaror, och då får den fattige öfvertaga bördan, som nu lyftes från den rike genom nedsättning af tullen på öfverflödsvaror, eller ock genom direkt beskattning på fastigheter, på tjeustemäns löner, på näringar och på de ännu då i fåtalets bänder befintliga kapitalerna.
8 Bevillning#- Utskottets Utlåtande N:o 2.
Af dessa två hufvudsak liga skäl äfvensom derföre att jag anser det orätt och oförsigtigt att för en så lång tid, som är ifråga, betaga den kommande folkrepresentationen möjligheten att förändra nu föreslagna tullsatser, kan jag icke lemna min röst för bifall af Kongl.
Maj:ts nådiga Proposition rörande handelstraktaten med Frankrike.“ 3:o. Al1 Herr Wolffelt, M. C.: “Uti underdånig skrifvelse af den 4 November 186.3 anhöllo Rikets sednast församlade Ständer, det ville Kongl. Maj:t “till Rikets näst sammanträdande Ständer i nåder aflemna förslag till ny tulltaxa, deruti, med iakttagande af erforderlig enkelhet och konseqvens i afseende på uppställningen, införseltullarne för de fabrikater, som utgjorde föremål för inhemsk industri, måtte föreslås till sådana belopp att de, å ena sidan, icke kunde lemna den svenske producenten tillfälle att skörda oskälig vinst på öfrige medborgares bekostnad, men å den andra göra det för honom möjligt att, med användande af omtanke och flit, fördelaktigt bestå i konkurrensen med främmande, i afseende å klimat, läge och kapitaltillgång mera lyckligt lottade länders industriidkare.«
Genom denna underdåniga skrifvelse, likasom genom Riksdagsbeslutets 24 §, gåfvo Rikets
Ständer otvetydigt tillkänna siu åsigt om den rigtning af tull-lagstiftningen, som de önskade se i förslaget till ny tulltaxa bestämd, och det är med ledning af denna åsigt, som nyttan eller skadan af de till Rikets Ständers pröfning nu af Kongl. Majit framlagda traktater böra bedömas.
Af Kommers-kollegii underdåniga berättelser inhemtas, att de artiklar, hvilka från Svenska hamnar till Frankrike utföras, tili hufvudsakligaste delen, ja nästan uteslutande, bestå af trävaror, något tjära och stångjern; och då den af Frankrike beviljade tullfrihet för de förra från hittills gällande mycket ringa tullsatser, och den högst obetydliga nedsättningen i införseltullen af jern icke gifver ringaste anledning att någon afsevärd förökning af dessa artiklars export härifrån kommer att ega rum, så bereder Haudelstraktaten i afseende å vår exporthandel icke några väsendtliga fördelar.
Då deremot nämnda traktat kräfver borttagandet af hittills lemuadt skydd eller en lika brådstörtad som obillig nedsättning af hittills gällande tullsatser för nästan alla de artiklar, hvilka utgöra föremål för svensk idoghet vid våra fabriker, manufakturier, handtverkerier och husslöjder, så, och då dessa tullnedsättningar å vissa af våra arbetsprodukter gå ända ned till 3f å 3j procent af varuvärdet, utsättes en stor del af våra näringsgrenar för en konkurrens, som gör det omöjligt för deras idkare att bestå i täflan med främmande, i afseende å klimat, läge och kapitaltillgång mera lyckligt lottade länders industri-idkare, hvaraf följer, att traktatens bestämmelser stå i strid med Rikets Ständers vid förra riksdagen tydligt uttalade beslut.
Oftanämnda traktat påkallar ock nedsättning i tullafgifter och tullfrihet för en stor mängd lyxartiklar och öfverflödsvaror, hvars än vidare utsträckta förbrukning icke kan vara öfverensstämmande, hvarken med Svenska folkets ekonomiska tillgångar eller med dess sanna fördelar.
På samma gång som traktaten underlättar importen af artiklar för lyxen och öfverflödet, till njutning för den rike, har den icke, hvad den främst synts bordt göra, betingat lättnad i importen af hvad för alla, synnerligen den mindre bemedlade, är så oundgängligt som t. ex. saltet, hvarför tullen ännu bibehålies till omkring tjugo procent af varans värde på aflastnings- och cirka 50 å 60 procent af dess värde på inlastningsorten.
De oundvikliga följderna af denna traktat måste förr eller sednare leda till undergräfvande af en stor mängd af våra näringar, orsaka dess idkares obestånd, inlocka Bevillnings-Utskottets Utlåtande N:o 2. 9 inlocka landets befolkning till njutande af hvad detta folk icke har behoi utaf, och dymedelst motarbeta den för vårt land så väl behöfliga kapitalbildning, hvilken ensamt af arbetsamhet och sparsamhet i förening kan vinnas.
Minskningen i tonuage-afgiften, som skulle vinnas af den af Handelstraktaten beroende Sjöfartstraktat en, är visserligen af någon vigt för de Svenska slteppsrederierna; men vid det förhållande, dels att Norska fartyg bestrida nästan hela vår export på Frankrike eller deltaga i farten på detta land med nära sex gånger större lästdrägtighet än de Svenska; dels att dessa sednare under nuvarande förhållanden icke kunna täfla i denna färt med de Norska, samt att, då Franska regeringen föreslagit borttagandet om några år af alla afgifter till skydd för Franska flaggan, hvaraf med sannolikhet kan förmodas att innan kort Frankrike generelt upphäfver dessa afgifter, — så kan på förstnämnda minskning icke det afseende fästas, att Handelstraktaten bör godkännas, på det vi må komma i åtnjutande af denna förmån.
Den minskning i tullinkomster, hvilken, på sätt den af Kongl. Maj:t sednast nedsatta Tullkomité beräknat, skulle blifva en följd af handelstraktatens antagande, måste antingen ersättas genom annan beskattning eller ock genom en förökad import godtgöras.
Uppkommer denna godtgörelse genom ökad import af sådana varor, som utgöra föremål för Svensk industri, kan denna lida derutaf; uppkommer godtgörelsen till följd af ökad import af Franska lyx- och öfverflödsvaror, har detta förhållande icke något välgörande inflytande på nationen, likasom det motarbetar den sparsamhet, hvilken, synnerligast nu, när nationen ansträngt sina krafter för utförande af företag, hvarför den i så hög grad måst anlita sin kredit — är af tvingande nödvändighet.
Betänkligt är ock det förhållande, att traktatens godkännande af nuvarande Rikets
Ständer skulle beröfva kommande representation möjligheten att under en tid af tio år besluta ringaste förhöjning i någon af de införseltullar, som i handelstraktaten äro upptagna.
Om således både regeringen och kommande representation — hvad redan nu med skäl af denna traktats antagande kan förväntas - skulle inse och erkänna det oafvisliga behofvet att genom högre importtullar rädda flore eller färre af våra industrigrenar från obestånd; om den ekonomiska ställningen i landet skulle blifva till den grad brydsam, öfversvämuingen af utländska manufakturvaror och lyxartiklar så betänklig, att både regering och representation i gemen insågo den absoluta nödvändigheten att genom tull-lagstiftningens mellankomst söka rädda land och folk från ekonomisk undergång — vore all möjlighet dertill under tio års tid afskureu.
De bestämmelser i sjunde artikeln af handelstraktaten, hvilka böra iakttagas vid införseln från Frankrike af bränvin och sprit tillverkade af viudrufvor, och hvilka bestämmelser afse att med en surtaxe af 15 öre per Svensk kanna af 50 procent alkoholshalt utöfver tillverkningsafgiften skydda dea Svenska bränvinsindustrien, lemna icke tillräckliga garantier derför, oaktadt de i nämnda artikel föreskrifna kontroller på att bränvinet verkligen är af Fransk tillverkning och af viudrufvor boredt.
Huru ringa dessa kontroller komma att verka skyddande, kan bedömas af följande utdrag ur ett bref till utgifvareu af Journal dägriculture pratique, från Mr.
Ellie ainé (Oharente inférieure), infördt i nämnda tidskrift för sistlidet år: “Det är obestridligt att personer af alla möjliga ställningar i sam hället redan under lång tid tillbaka bedrifva alla slags bedrägerier vid tillverkning och försäljning af bränvin.
Detta kommer, såsom jag redan förut ådagaBih. till R.
Prat. 1865 #■ 1866. 5 Sami. 1 Åfd. 1 Haft. 2 10 Bevillnings- Utskottets Utlåtande Ar:o 2. „lagt, deraf att de kontrollerande myndigheterne utfärda förpassningar ock qvit„tenser, utan namn, på emottagaren; deraf att de uppbära konsumtionsafgiften igenom grosshaudlarne, med ett ord deraf att de underlätta och fördölja ifrågavarande bedrägliga tilltag.
För närvarande, sedan icke mera några åtal ega rum, „ock lättheten att bedrifva dessa bedrägerier åtminstone icke försvårats, hafva de „i betänklig mån tilltagit.
Man har redan hunnit så långt, att 300,000 hektoliter ,(11,400,000 kannor) bränvin af 60 procent införas till Charente, och att alla de ^blandningar, som deraf fabriceras, säljas såsom ren konjak, utan minsta motstånd „irån myndigheternas sida.“ 1 detta års första häfte af förenämnda journal förekommer en priskurant för sednare hälften af sistlidue
December månad på allehanda landtmannaprodukter och fabrikater.
Förutom de högre prisen på drufsprit af bättre qvalité, motsvarande 50 å 55 öre per svensk kanna om 50 procent, förekomma följande på ordinär sprit: t. ex. i Bezieu: $ (trois six) de marc, 36 francs per hektolitre, motsvarande 38 öre per kanna 50 procent; i Avignon: f de Garance, 30 francs per hektolitre, motsvarande 32 öre per svensk kauua 50 procent.
Tager man nu i betraktande att förestående priser äro stadspriser, att, vid införsel från landet till nästan alla fransyska städer, bräuvinet belägges med en kommunalskatt under namn af ocfroie, som, olika för olika städer, restitueras vid utförsel derifrån, så ställa sig verkliga prisen lägre än de ofvan uppgifna.
Bränvinsbränningsindustrien, så vigtig lör vårt jordbruk och så inkomstgifvande för vår budget, kan, af hvad ofvan är anfördt, icke i traktaten finna det skydd, som bör komma de inhemska näriugarne till del.
I betraktande häraf och på grund af de flera betänkligheter mot traktaternas antagande, hvilka inom
Utskottet blifvit uttalade och sannolikt af andre reservanter anföras, och då handelstraktatens bestämmelser äro i strid med den grundsats af måttligt tullskydd, hvilken af Rikets sednast församlade
Ständer uttalades; då den erbjuder högst ringa eller inga afsevärda fördelar för vår exporthandel på Frankrike, men deremot är till stort förfång för flerfaldiga af våra inhemska näringar; då den öppnar våra hamnar för än större införsel af en mängd lyx- och öfverflödsartiklar, utan att bereda oss lindring i tullafgiften för en biand de förnämsta af våra nödvändighetsvaror; då den kan föranleda en ganska betydlig minskning i tullinkomsterna; då den binder nationen den långa tiden af tio år vid ett tullsystem, hvars ändamålsenlighet af kanske största delen af landets tänkande befolkning betviflas; och då denna traktat slutligen gör det omöjligt för den nya representationen, äfven om rikets och folkets behof ögonskenligen skulle det påkalla, att besluta ringaste förhöjning i de tullsatser för införseln till Sverige, som traktaten upptager — ett föihållande, som här är af den högsta vigt att beakta, — så får jag mot Utskottets beslut att tillstyrka Rikets Ständer att antaga den af Kongl. Maj;t till deras godkännande framlagda Handelstraktat mod Frankrike af deu 10 Mars 1865, mig vördsamt reservera.“
I denna reservation instämde Herr Friherre Hermelin, I)., Kongl.
Hofpredikanten Wahrenberg, Kontraktsprosten Janson, Kyrkoherden Wennerström, Prosten Lundholm, Kontraktsprosten Altahr, Doktor Petrelli samt Riksdagsfullmägtigen A. J.
Sandstedt från Jönköpings län. Bevillnings-Utskottets Utlåtande N:o 2. 11 4:o. Af Herr Bergenstråle, G.:
"Instämmande hufvudsakligen i deu reservation Major Wolffelt afgifvit, får jag för min del tillägga:
Utaf de skäl, som blifvit framställda för Handelstraktatens antagande, synes mig intet vara af den beskaffenhet att detsamma ensamt i och för sig, eller alla tillsammans, kunna uppväga de anmärkningar, som emot densamma blifvit gjorda, och al hvilka jag anser följande förtjenta af särskild uppmärksamhet.