Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppfostras tidigt naturligtvis blott i allmänhet och i synner- d e n n a f r å g a, d å rnan u t s ä t t e r fruar skönhe- tens kraf, m a n b ö r akta sig att låta r e d a n med Moderns plikter mot sina döttrar beträffande giftermåls ingående.
r i e r n a o c h l å t a d o t t e r n h j ä l p a till o r d e n t l i g t v i d m a t l a g n i n g, b a k o c h s y l t n i n g s a m t efter het Första an- en tid arbeta under klädda * ej göra det, då M a n b ö r b l o t t t i l l s e, a t t d e r a s k l ä d e r alltid moder.
Klas man språken därigenom växa i oroväckande grad.
hennes " (D, fyär åt mig go&amp;t para ", fypisfar r; on i aftonsus, „gläöje briefer jag ocb; frälsa ur (Buös ögons flara ljus. "
Se, f; on står me6 öppna armar ocb; ett strålelöje ler: " Q), pdlfomna, o, pdlfomna, 2tnna, 2tnna pälsar er I " bör 27 hafva vi män.
egentligen blott syssel- satt oss m e d m o d e r n s indirekta plikter m o t de stora anspråk, s o m gör att det erfordras kornas lära sina döttrar goda n å g r a h u s l i g a s y s s l o r, är b e f o g a d b l o t t i d e t vilja nu fallet, då m a n u p p s k j u t e r d e l t a g a n d e t i h u s - dessa naturligtvis m å s t e öfvas m e d stor för- inkomster synnerhet för att kunna s o m äfven m a n n e n n u för ställer s t o r a f o r d r i n g a r p å Om det sätta b o, i är s å, a t t flickornas o f t a e j är af r ä t t a r t o c h tiden lifvet.
dem stora anspråk, ger till storleken hustrur uppfostran anledningen på grund af s o m ej sällan v i d a af deras hemgift, till, deras öfversti- d å är det o c k s å h v a r j e m o d e r s p l i k t, s o m e j vill s t ä n g a utsikten för sin dotter att bli gift, att u p p - fostra henne förnuftigt.
D e t är i n g e n l ä t t s a k o c h f o r d r a r k a r a k - tär att i vår n j u t n i n g s l y s t n a o c h l y x ä l s k a n d e tid uppfostra språkslöst, ver.
sina barn så enkelt och som Enkelheten deras verkliga lycka sträcka an- kräf- sig både till kläder o c h hela lefnadssättet för öfrigt.
Äf- ven om bör att hållsgöromålen att m å n g a u n g a m ä n r y g g a tillbaka från att välja tid, m a n har råd att kläda sina flickor de till icke kunna hinna längre b e t e t är s o m s v å r a s t.
fram, då skolar- M e n låter m a n dot- lärospån i hushållet redan innan hon giftermåls tala o m siktighet o c h takt, o m stället för att t e r n d ä r e m o t, s å s o m r ä t t är, g ö r a s i n a f ö r - sta för något Redan sammans ingående, de direkta, de ej skola skada i gagna.
tidigt böra flickorna f å l e k a till- m e d g o s s a r, s å att d e l ä r a k ä n n a ä n n u b ö r j a t skolan, blir förhållandet natur- dem ligtvis helt annorlunda.
Vi hafva af ä l d r e o g i f t a k v i n n o r de under uppväxtåren j u s t aldrig ofvan sagts, T y har hon, såsom från tidigaste b a r n d o m vants a t t a r b e t a m e d i h e m m e t, så f o r t s ä t t e r h o n med äfven sig sedan naturligaste behof t. ex. och betraktar sak i världen, det såsom om den h o n i f a l l af e n g å n g m å s t e offra s i n fritid s å s o m v i d in- och utflyttningar vid bjudningar o.
till landet, Sedermera när sko- och kunna gossar och främmande män bli n a t u r l i g a i umgänget.
samt aldrig k u n d e finna aldrig helt f ö r s u m m a s.
Vid denna tid- p u n k t k a n i n a n d r a g a s ä r s k i l d n y t t a af f e - med or- det; hvilket naturligtvis stötte tillbaka d e m, som möjligen ter.
Ofta n ä r m a t sig i allvarliga händer äfven, att got upp alldeles utmärker skilda från dem, sedan afsik- flickor, som gossar, för- älska sig i d e n förste, b ä s t e m a n, få kände det rätta hushållsgöromålen men att umgåtts därför längre fram vuxit träda tillbaka, hört, och s k y g g a i sällskap l a n ställer s t ö r r e k r a f p å h e n n e s t i d, m å s t e nog men ehuru s o m nå- de k o m m i t ut i v ä r l d e u, hvilket ej sällan blir deras olycka
IDUN 23 för hela lifvet.
flickorna M a n b ö r d ä r f ö r e j af s t ä n g a från umgänget med u t a n i stället s ö k a b e f o r d r a öppna sina lingar och utan dörrar män, familj, för i unge det g e n o m dem.
Många synnerhet om de att yng- de, som skulle säkerligen vara tacksamma, män, stå ytterst k u n d e få k o m m a in i g o d a h e m, i stället för att n ö d g a s tillbringa alla sina vikt är kvällar dock, komma ogeneradt vänligheten är fånga och dem kommer Af kunna turligt en snara, hvari man deras frihet, t y mellan och ungdomen då vill åstad- otvunget, bör vara m a n icke framhåller na- och man gör bäst bjuda äfven andra unga flickor, blott sina så i att egna.
bör samlifvet vara ordnadt aldrig bittert därefter.
blir att försaka beställsamma drifvits fylld och det blir dubbelt sedan, då tack vare Dessutom kan genom sådana taktlösa yttranden mången gryende k ä n s l a k v ä f v a s i s i n b r o d d, eller k u n n a u n g a människor, som eljes kanske funnit andra, bli skilda för alltid.
l e k e n är b å d e s t o l t o c h För hvarje tanken på moderns flicka ett lycka, denna fostran så f ö r b e r e d a ej blir att ensam.
att finnes det på i fjärran makans mången måste flickan, om att hennes också för den ogifta kvinnan ett stort värf att fylla, att det i värl- den är så m y c k e t att älska o c h omhulda, att verka och sträfva för, att det kan sanning lyckliggöra mare, i stället de små enkla, ofta upprepade samkvämen man att musicera, läsa m.
råkas för i hemmen, enkla u n d f ä g r a d e n, om ock god Det är öfvad en bisak.
är vi drarna.
och smak- således en rätt här skulle vilja anbefalla mö- stora n y t t a n, att de u n g a bättre lärde k ä n n a a t t flere ä k t e n s k a p i n g i n g o s, o c h att dessa äfven blefvo lyckligare.
Skulle m o d e r n g e n o m makt vara förhindrad sammanföra sina så b ö r h o n tid.
med unge män, ut i v ä r l d e n p å en D e t är i n t e r ä t t a t t a f s t ä n g a d e u n g a flickorna från u m g ä n g e o c h tänka, att den \ soit qui mal kan nu ett hvem lyckligt är nämligen Del är oss under en eggelse år, Iduns krets tionde årgång, fostrat sina flickor rätt, så k a n h o n t r y g g t låta d e m försöka efter deras kunskaper sträfva att göra nytta i världen.
och s i n a e g n a v i n g a r o c h allt kunna utveckla olika äfven g o d a sådana skola då ej uteblifva.
uppnå sträcka sig emellertid grant sökt att fylla som beträffa ej moderns Har hon uppfostran, åt vår H e r r e gonsin Ty; gjort omsorgen ingen m ä n n i s k a kan nå- m e d visshet på förhand afgöra, om e n f l i c k a b l i r g i f t eller e j, d å d e b ä s t a o c h att ningar till grund individer, åt hvilkas författare, att föredrar gifta skar, i sig m e d Ehuru om modern hon måste haft tid ett grad skall u p p f o s t r a dottern så, hindra undvika om bli f ö r l o f v a d.
att onödigtvis och frubekanta önskvärdheten och a t t till den afgörande det är faktorer den unga än d e n ene, än d e n andre u n g e m a n - s o m lämplig friare.
F ö l j d e n är, a t t d e n Andren vackra för barn: viss mån » Det numrets » clou ».
idé något för årets till blir Nu gäller i text naturligtvis sedan mest tilltalar finna eller sak.
oss bild, eller Äfven om att den.
Alltså: i årets an- Detta för det julnummer, och till oss insändes utbetala vi en » dragande », fråga hufvudartikel 15 februari, att ej att utföra redaktionens till en af betecknas hvarandra.
endast idén, i all- kunna Sverige », kompletterande själfva förslag så porträtten motsvarande, julnummer, Jielsi bägge, är med hundra yngsta ljus här mottogs de som några digt hufvud, eller andra penndrag som före likaledes eller gifna riktningar och utsatt tid meddelar ett penningpris, mödan måste värdt.
Vi rader, vara kan således får — den, välkomna korn », lyder ordspråket, tiga förtjäna ringa Stookholm och kunna för aktnings- dessa med sina också därför bör ett ingen vår det visade för- hitta betänklighet påräkna i januari sig ringa läsa eller hysa någon Alla tacksamhet som kan inom Ull den ganska alla, höna an- skriftligen som därför hjärtligen för ofvan måhända betecknas blind sig ena — • af som i förhållande bedja att deltaga.
fyn- i den till oss » En anse här ett idé en god bägge slag.
upprik- intresset.
R e d a k t i o n e n af Idun.
&amp; Skiss för Idun af Alberto.
Och bal, ty gröna som träffas för kommer detta meddela en våra Det artister: skalde- är som Utförandet som persienner år lyckades en god är naturligtvis skiss, blir hvad äro i oss tala vi insändes den För som före träffa.
och bli endast sig sitt rum, tänder dessa Viktor om bör artists en i den är Ingeborg både sak, som till tilltalar 15 februari, oss om hennes in- hjärta utbredd på upp och och siden.
flyga.
chaiselon- Kärlekens M e k a n i s k t rul- det ljusa, burriga håret fäster r ö d a rosor däri, me- en bal mellan skyhöga — alper, dit vi — Ingeborg h a d e varit i Schweiz föregående ord ibland.
och någonting glädjande bal, sionen utbe- ligger af h ö g r ö d t vilja följa henne.
— en re- föt- lycka.
m i n n e t för h e n n e b o r t till en förfluten vinter.
årets Hon sinnes, dan års framställa.
särskildt skall b e d j a Tankar komma lar synnerligen om g l a d till ungdomens jublande alldeles Han till ned hand.
färg.
fråga det förslag mest kläda världen låge för hennes är Klädningen framgång, af icke den i att I n g e b o r g fäller O c k s å v e t h o n, a t t i k v ä l l skall gen, af hela det särskildt, inhämta ena — hög idé till 1897 omslaget sedan vidtalar.
till utan inne sig så f ö r u n d e r l i g t om ter emeller- vi ville Den ut- förnämsta prosauppsatser, dessa, nu är det skymmer.
känner julnummersomslag oss anvisning, daktionen stunden dessa lägga framstående förslag.
" Se vovLS ahne. "
kunna ett julnummers fortidet Oif julnummersomslag, a t t b l i g i f t, ä n n y t t i g t är, i s y n n e r h e t s o m svenska emeller- Julnummers-omslag et, och åtrå i gifva julnummer » Hemmet I vårt senaste julnummer kanske på hjässan u n g a f l i c k a n e j b l i r n a t u r l i g i sitt u m g ä n g e, a t t h o s h e n n e v a k n a r e n lifligare mänt intresse.
i vårt uppsatsen: hvilken i är: Iduns gjord utgjorde bekanta söka faktorer, får egna eller föreslå andra angående teckning att innehåll, l j u s o c h l a m p a s a m t b ö r j a r sin toalett.
af af tvänne Det ej numrets önsk- högtidsstämning.
omslag. '
sky i att densammas tillförene, läsning och och M å n g a f r u a r s h ö g s t a n ö j e är s ö k a s t ä l l a till » clou » konungaborgen », vär- nedlagt skulle Naturligtvis illustrerad popidärt.
och möjligt, i år att, som allmänhetens med för stor ligger ord den än än att känna fråga.
särskildt så dylikt sådan 1895 bemödan- pk julnumret godt resultat så vidt af a t t s n a r t att t a l a o m f ö r l o f n i n g a r de h o n blir gift, giftermål sina unga framkasta flickan förut år hög- en och de värdefullare skönlitterär stycken äl- s k i c k l i g att v ä l s k ö t a e n m a - dock tala partier; hon ej läses, densamma afseende oss julberättelser och o c h m o d e r s kall, o m flickan nen hon framför tycke.
att h o n göres bör Mer än en att g å ogift en man, som synnerhet allvarligt kas också Idun vid de anordningar, i äfven afgörandet j u bör öfverlämnas.
vara numret vald flicka med och, h e t i d e t t a fall, d ä r d e t g ä l l e r s j ä l f s t ä u d i g a slutliga under och intet kärare klokaste planer kunna misslyckas, i synner- egen vilja det jul- så att ett samarbete med vår läsekrets dem så har h o n m y c k e t o c h får sedan öfverlämna Iduns gunst, och kärkommen årgången ett möjligast tid intet samvets- dem, i synnerhet på » clou » är af riktningar.
För plikter i detta aiseende.
läse- ännu kvinnornas där i möjligt alli mer hem, rönt, bjuda vår vilja i de svenska redaktionen att g ö r a bekantskaper Längre Tillfällen åren att äfven Vi afslutning den, erkännande, om bättre.
dig ökade jämförligt, i hvarje upp- Sa- fullt bli en efterlängtad modern idé, sig.
något tidsgäst — en god att \ göra allt för det må kommer.
k. andra som framgång, En hufvudartikel af ovan- ligt ocfi synnerligt intresse.
den har de senaste Har aldrig s. med som pense. » förtjäna och alltjämt julnummer då en y följande: välvilliga våra som måhända uppen- en dag som en eller omständigheten, för julnumrets Ett pris af femtio (50) kr.
som, helst, infall, T r o l i g t är, att h a n kommer finna Med barelse från himmelen.
nog andra Hundra (100) kronor med några penndrag nummer rätte män- * omständigheternas döttrar skicka d e m » Honni ken att i sitt h e m k u n n a helt ett niskokjärta.
i D e n skulle d e s s u t o m m e d f ö r a den hvarandra, i där gästfrihet i stället för d e stora b j u d - ningarna och o c h där den lig, öde öfvertygad utfylla göra lif d e t blir h e n n e s måste bli de unga hvarandra detta och gäller det att i u p p - Hon Den betydelse En nog då j u lycka, värdelöst, gå hem, men försaka D e n u n g a kär- Ett pris af femtio (50) kr.
blyg.
hägrar eget hvar- ä g n a d e att b r i n g a när- de tanternas prat känslorna upp- öfver höfvan.
D e stora s u p é e r n a o c h balerna äro j u s t inte allsköns enkelhet och trefnad, ' ske om, M e n f ö r att u m g ä n g e t skall k u n n a bli d e t rätta, d e n n a i sig själf helt naturliga längtan kan- och ej k ä n n a på sig, att m a n m o t s a t s e n af h v a d m a n v e l a t.
Umgänget att ute bland kamrater.
att d e u n g e m ä n n e n 1897 H o n var den enda svenskan i pen- — därför k ä n d e h o n sig bra e n s a m Kom så en dag, då man blifvit b j u d e n p å bal, det där rysligt m ä r k v ä r d i g a » på bal », som Ingeborg aldrig fått vara m e d o m under skolåren h e m m a i Stockholm.
Så hon hon sig klädning, gladde också sig!
I röd klädning den kvällen — som mamma skickat klädde i röd henne.
tyll-
I D U N 1897 » Est-ce que les — och demoiselles sont prétes? » mademoiselle Durand stack in sin han ordet — p å sitt eldiga sätt s j ö n g h a n att gifva h o n o m lof till k ä r l e k e n s f ö r l o f v a d e trädgården.
-- spetsiga näsa, garnerad m e d dubbla pince-ne- zer, som gjorde klarsynt, i ägarinnan flickrum efter alldeles vådligt flickrum.
De voro och pris till » Italia tala o m la bella ».
Sedan började han sig själf, o m hennes land, det e n t i l l ä m n a d r e s a till land, där solen skiner f ä r d i g a alla s j u.
U t i studiesalen s a m l a d e s d e sommarnatt.
Ingeborg ett ögonblick för att granska o c h granskas.
i Det Förtjusande därinne, när de kommit, elska och voro de allesamman: » misser » enormt med stora stilig berlinska, borg — ja, sparrissmala hårknutar två i Mademoiselle » mes på hade sig.
» Mes sätt och andra.
att säga, hon började hon, e d e r c o m m e il faut vis.
Det minsta denna af m i g a t t h a f v a a n - bjudning, hvilket strider allmänna pensionsregler, att ångra h v a d j a g D e tre voro, så r ä d d, Hvarför kunde begripa, henne en längtan men efter m a m m a öfver s o m aldrig P å Ingeborgs kin- ström, i E n förtrollad deras det harmoni nervös ton sig i d a n s e n.
» Si, glädjestämning be- inre.
isiga unga pince-nez-blick paret, träf- o c h genast var för- trollningen s o m b r u t e n — I n g e b o r g blef stel kall.
Han tiggde — hon om flere nekade.
dansgr Han på såg då på henne så u n d e r l i g t sorgset, m e n b o n v a r bestämd.
— Å t e r satt I n g e b o r g b r e d v i d m a d e m o i s e l l e, åter och åter italienaren blef hade hon uppbjuden.
slutat att dansa.
Men Uti dörröppning stod han, timme med rynkad panna och dyster uppsyn.
sju rosenknopparna stuf vade in sig uti två vagnar, och i väg bar det på vintrig lands- väg mellan långa, till närmaste hemska stad.
vingårdsmurar Snö började falla och I n g e b o r g d r ö m d e.
A t t se s n ö n v ä r m d e h e n n e, b a r n e t f r å n h ö g a n N o r d, s å a t t all o r o t o g flykten, inom o c h å t e r k ä n d e s d e t l j u f t o c h stilla henne.
Snön där hemifrån för första kom ju till I n g e b o r g, med hälsning s o m for på bal gången.
F r a m m e!
Mademoiselle med rosenknoppar trasslade s i g u r a l l e h a n d a filtar o c h fördes s e d a n till e t t s t o r t t o a l e t t r u m.
E n s i s t a t i t t spegeln och så in i danssalen!
— Cere- moniösa bugningar för monsieur och m a d a m e, som gåfvo balen, presentation, d. v.
s. ett p é l e - m é l e af b a b e l s f ö r b i s t r a d e e f t e r n a m n, t y Schweiz är e t t k o s m o p o l i t i s k t l a n d, o c h d ä r satt n u p e n s i o n D u r a n d, tre flickor p å ena och fyra på andra sidan o m mademoiselle, vis- serligen uti skäraste fägring, m e n stela s o m eldgafflar.
Uppbjudning!
D e t for, alldeles utan lof, e t t r o s i g t l e e n d e, s o m af s p r i t t a n d e lif, ö f v e r Ingeborgs sant — drag.
N å g o n märkte det en pas- en u n g dans, och italienare.
Ingeborg H a n bad o m en svarade: sieur », riktigt, riktigt » merci, mon- kallt.
efter en timme, Ar- det gick likväl att stalt.
så lustigt kom- han ibland, treflig, att han Ingeborg måste draga på m u n och det glindrade hvitt mellan röda till f ö l j a n d e läppar.
Under Han bjöd äfven dans, och hon glömde vade honom upp s i g, lof- den.
pausen satt I n g e b o r g icke längre mademoisel- l e s s i d o r, u t a n i e t t af s m å r u m m e n t i l l s a m - med italienaren.
Nu var h o n riktigt sig själf, ett p i g g t o c h m u n t e r t Nästan glömsk naturbarn.
af e n p e n s i o n s f l i c k a s t v å n g, så olikt v å r a s v e n s k a skoltösers, h a d e gifvit Sverige honom och en liflig svenska E n af I n g e b o r g s d a n s - Han berättade, att d e n n e e n d a b a r n e t till e n m y c k e t vore ansedd läkare i beskrifning förhållanden, hon öfver medan h a n satt b r e d v i d p å en låg taburett, i tank- full l e k m e d h e n n e s s o l f j ä d e r.
Slutligen fick hastigt, och m e d det täcka hufvudet en när- då grep han tag i hennes der och böjde var m y c k e t ret sig ned späda hän- henne, som m i n d r e, så att det g u l d g u l a hå- kittlade h o n o m länge öfver i ansiktet.
Och såg h a n h e n n e in i blåa länge, barnaögon, s o m ville h a n skåda ä n d a n e d i h e n n e s själ, och härjande hviskade friden, han tre o r d: som bodde hänsynslöst » Je vous aime därnere, tre ord,.
» endast Musiken bru- sade därute, det gick rundt, rundt för I n g e - hon var kväfvande tunga nära ett falla o m k u l l.
En k ä n s l a af s k a m f ö r l a m a d e h e n n e s och ökade pulsens slag.
Säkerligen h a d e i n g e n af k a m r a t e r n a b l i f v i t f ö r o l ä m p a d som hon, hade obarmhärtigt vågat förolämpad.
tala ord o m Han k ä r l e k till henne, en pensionsflicka, s o m han icke kände.
om Tänk mademoiselle blott visste!
Men n e j, det v a r icke h e n n e s fel, o c h m e d s k ä l f v a n d e läp- par och vidgade, glänsande pupiller som d r ä n k t e ö g a t s m i l d a b l å, slet I n g e b o r g l o s s sina händer ur hans hårda grepp och ut i balsalen.
henne, och pension Durand Ack, flydde Mademioselle k o m just emot hvad de tyngde tog afsked.
henne, hans — sista tre ord, de uppfyllde under h e m f ä r d e n hela hennes det varelse.
inom aime, » Ideligen, henne: — » je ideligen vous vous uti, t u s e n d e t o n f a l l, g ä c k a n d e, så- rande, tyckte hon.
Om nits henne från för ringde aime, je att befria s n ö n föll fortfarande, blott fun- dem.
Och m e n den v ä r m d e icke Den längre.
unge sta- h o n k u n d e b l a n d pälsverk o c h d u n, o c h tår dem efter signoren hade i den den hälsat på bägge, men till schweiziska en g e m e n s a m ämnade v ä n till dagen därpå återvända Ännu en dans och pension d e sig I n g e b o r g.
permettrez » Ah, mademoiselle, vous m e de v o u s dire quelques m o t s pour au-revoir, » och han såg ut, att h o n ovillkorligen monsieur! » — så melankolisk svarade: Hvad » pourquoi skulle det väl göra?
Ingeborg fönstren önskade uti slå s i g n e d v i d ett af stora balsalen, m e n fördes af italienaren in i det åter öfvergifna kabinet- tet.
Ensam Som sin med honom i denna stund!
ett b l y g t barn ville hon helst springa väg — men sjönk hon ned, visste icke hvad.
stannade.
väntande Han U t i en på fåtölj något, stod stum hon italienare, hans förälskade serade henne kunde ej borg.
men hela gömd h o n blifva öfver sion.
henne — och sedan ens förnuft des mademoiselle.
att tänkt någonting fliekfantasier kanske kunde.
M e n så k o m där i hennes tankar, hon min- o c h f r a n s k a l ä x a n tills i morgon, och segern var hennes — elden i hjärtevrån slocknade.
Andtligen började han tala, besvor henne som en kär pro- den by, att s i g n o r e n t r ö t t n a t p å d e n p l a t o n i s k a ten och var borta.
Ingeborg blefvo Mademoiselle med » loin des yeux, flir- o c h liten ens kontanta igen loin d u coeur, » — — strax in- n a n I n g e b o r g å t e r v ä n d e till S v e r i g e, fick h o n v e t a, att italienaren i R o m förlofvat sig m e d en schweizisk målarinna, kände som mademoiselle till.
Ingeborg står vaknar framför skolpojke som uppsatt, rycker ur en spegeln.
och dröm, Håret är armarna upp där för hänga den ljusröda kamkoftan.
hon Ha- sig, m i n n e n a få res- pass och toaletten fullbordas oerfarna ett v ä l g ö r a n d e inflytande på med dagliga Ingeborg låtsade ej d ä r o m, o c h en vac- längesedan ett d e n n e m a n s v ä n o c h g e n o m bref- växling utöfva honom, öfverspända stannade tillsvidare i d e n staden och företog ker d a g h a d e d e t italienska b l o d e t svalnat, så röra sjudande hett, d j u p t ned i undan- sig tid i hvilken m a d o m o i s e l l e D u r a n d h a d e sin pen- hon endast Det började tändas från en längre m e n a d e r till h ä s t eller f o t s g e n o m magneti- först nu märkte Ingeborg, hjärtevrå, smögo hennes kvällen endast och honom.
mystiskt, dårat hon for mademoiselle Italienaren närbelägna slappt utefter som godt framför V a r d e t h a n själf, var d e t h a n s s y d - sinne, hade stigt blod, när så f r a m å t ett så f r ä m m a n d e sätt g e n t e m o t I n g e - sådan glöd brinner aldrig i svenska ländska hon hon däri, ansiktet bal.
Att han var vacker, det kunde hon En ögon.
— blickar gömde försvann Sedan led.
D u r a n d skulle b r y t a u p p.
Italienaren närma- pas, tår sin första Italien.
Tiden Ingeborg mamma R o m, hvars m a k a för längesedan dött.
på p å e n af d e s j u p l a t s e r n a v i d mans d å s j ö d d e t till i n o m h e n n e, sonen i huset, ledde samtalet på italienaren.
skämtade ge- sig på m a d e h o n s i g d ö r r e n, u t a n e t t o r d till s v a r.
svarta vid hennes Oupphörligt snärjde sig deras blickar kavaljerer, finger.
var de intressanta, fastborrade hett och berusande.
resten och liksom i hvarann, och m a i takt, t y italienaren var särdeles öfver- För nedböjdt ögonen ett rendez-vous i pensions- reste böjning Men h e n n e, ovanligt lång o c h ståtlig för att vara Så där h a d e I n g e b o r g i c k e lärt sig d a n s a i Stockholm, men vudet Ingeborg stolt borg, m a r n a höll h a n korslagda öfver bröstet, huf- Mademioselle Durand, i svart siden, och de i personer arm i arm trädde de ut i Mademoiselles fade det.
färg, och m e d och balsalen.
härskade flere m e n n u v o r o alla italienaren föra signorina, » ett förr.
till bad hon varit en b l o d r ö d Madningens och hon där k o m sköt upp programmet endast liten I n g e b o r g kände så r ä d d.
icke der med i såg sig o m k r i n g D a n s e n h a d e t a g i t full f a r t i g e n, icke blefvo ännu rakare än p å allas l ä p p a r s p e l a d e stolt smålöje — alldeles mig hade utan att de märkt mot gjort! » » misserna » förut kommen försvunna.
felsteg etiketten, o c h vi äro ej längre vänner.
tagit sig de Inge- förstås något D e t är e n s t o r g o d h e t de och én dames, » dames, uppfören alla mot i nacken, holländskor med eng- midjor egna ögon var hon gränslöst ful, j ä m f ö r d harklade tre rummet.
land i största hast.
V a g n e n väntar, m a m m a o c h I n g e b o r g äro färdiga, och denna gång varmt än i väg uti sonen i familjen, glad, också så det det på bal, Det är äfven mera någonsin i Ingeborgs hjärta.
R e d a n uti tamburen så bär snöväder.
Och — » h a n », äldste h e n n e till m ö t e s.
där kommer litet H o n är senare.
d e t d ä r, att h o n kom inte blott lofvade Tore hvarendaste dans för den k v ä l l e n, u t a n h e l a sitt lilla j a g f ö r » t i d o c h evighet ».
motstå Hvem hans åtminstone behöfde selle skulle trofasta icke förresten » jag Ingeborg.
älskar Och kunnat dig » inte — alls h o n vara r ä d d för någon m a d e m o i - i dubbla pince-nezer heller, utan när