Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lärarinnorna idagalade vid denna undervisning ett beundrans- vardt thlaiiiod och ett aldrig slappiialide intresse.
Döfstiiiiimeiindervisi1i1igeii stod imder öfveriiiseende af miss Mary Garett, sekreterare i ~Heininet för döfstiiminas undervisning i a t t tala,, .och var anordnad af staten Peniisylvanieii.
Å nedra bottnen i barnlieminet fanns en ganska stor gymna- stiksal, dar tysk gymnastik dagligen förevisades.
I jordvZiiiiiigeii fanns slutligen en mycket stor föreläsningssal, prydd med elevarbeten frkii colonel Parkers berörnda seminarium i närheten af Chicago.
Dessiitoni fanns liar ett ganska rikhaltigt skol- bibliotek.
I denna sal liöllos dagligen frjïeliisningar, illustrerade me- delst scioptikonbilder, närinast afsedda för Barnen, inen till livilka 8fven iildre personer i ganska stor mängd infuuiio sig.
Tiden enlellan lektionerna och föreläsningarna tillbngte barnen på taket af byggnaden, livarest en förträfflig lekplats för dein.
var anordnad.
Mycket mera kunde vara att saga om kvinnoarbetet p % Chicago- utstallningen, men det anförda torde vara nog för a t t visa, a t t den tid kommit, då verkligt dugande insatser i kultiirarbetet göras af kvinnor.
Hulda Lundin.
, Tre nya diktsamlingar.
Bitar af Sfiorre.
P. Ödinan.
Singer och ballader af Alfaro.
Digte af Helena Ngblona.
Tredie Samling.
l Bland de nya diktsamlingar, som under sist förflutna år hos oss sett dagen, äro a t t märka två mycket olikartade dBbut-arbeten Iivilkas pseudonymer dölj a kvinliga författarenamii.
Det liar of van först nämnda var dock redaii före utgifningen genoni lektor Ödmans xaftonniiderlikllningar, delvis käridt och förvissadt om popnla~itet.
Det a r eniellertid skada a t t Snorres, Bitar » så ofta framkalla en j ' amförelse, som de ej kunna utliarda.
Man behöfver ej läsa hennes utrop efter » en dröm v, * dar Iion set t den glada festen och portratterna, Juliaiia ocli Betti f öresvaf va sig: Hveiii nihlsr s5 i v h a dagar '?
Föds aldrig en f r u Lenngren mer '?
för att veta livar hon .haft sin förebild.
Den står tydlig nog vid den BI gamla lienimetz eller vid strofer som denna (ur s Farfars klagan w): för öfrigt förtjusande idyllen Sorgsna ini ?er, livart maii ser Flor p&amp; fauor och bankr, Granna tal vid grafveu, Kramar, stit och elegans, Sedan iipptiickt ocli balans, Barn vid tiggarstafveii.
Dessa ~ * eiiliiiiscenser.Iiindra å andra sidan författarinnans indivik dixalitet a t t göta sig fullt gällande.
Man liksoni vantar att se sjiittoii- hundratalets skepticism sticka fram bakom satirens kärida rytiner; man låter ett och aniiat ininus skymina bort det plus af varm indig- nation, soiii liar och diii.
röjer sig hos Snorre.
I de stycken, dar in- gen omedveten iinitation spelar iii.
såsom i sominarlifsbilderna och
några af tids- och småstadssatirerna, f i r man därför det klaraste in- trycket af författariniians naturell ocli osökt lediga versbehandling.
Satiriker är Snorre framför allt.
Hennes satir liar inånga fore- riiål, från tids-andan och den nya litteraturen till modegalenskapen, men sakrast träffar deii, då den riktas mot smiistadslifvets lyten.
Kotterivasendet, afundsjukan, skvallret,.
som vet 01.11 allting livad c111 gör och t&amp;iiker, Ja iuycket mera, .&amp;ii hvad sjiilf du vet, allt sådant gisslar Snorre, än i godlynt intinterliet, an på allvar, än direkt, iiii indirekt.
A t t för sina skapejser anvanda djurfabelns skyd- dande förkladnad har satirikeiw alltid Blskat, och Snorre förnekar ej denna förkarlek; de bitar, diir scenen ar förlagd till Iiönsgården, höra till det roligaste hon skrifvit ...
F ö r sitt eget köns små svaghe.ter liar Silorre i all synnerhet öppet öga.
Med spetsig perina tecknar hon baldrottningar och blå- striiinpor, ined lef vande hunior förvecklingarna, vid D ett kafferep » eller en husmoders alla bekyrnmer; ocli idn ni is frågor D ge henne anledning till den Itostligaste parodi, tillspetsad i reflexionen: Niir inan ej lim t h l a sjalf Är fraga inycket vigt.
Det nu citerade versparet ' ger för öfrigt en god inblick i Snor- P&amp; detta vis sninliti.
lioii ofta i ett par fyndiga rader sjalfva liarnaii af stycket.
De kunna vara litet elaka, dessa epigraiii, .inen nekas ltan ej a t t de äro träffande nog.
res skrifsiitt.
0111 Snorre ined all ratt kan saga, att iion Iiiller sig p i jorden och sviifvar icke i. det I X, så aga dessa ord diirernot ingen till %inpligliet p % Alfaro.
Heimes diktning rör sig ej inonl ' ett stra1lgt begränsadt onlråde.
Den hem- tar tvärtom sina inipulser både från hiin.nie1 och jord, från nar ocli fjärran, från forntid och nutid, ja fraintid.
Den böjer sig smidigt in i snart sagdt alla lyrikens former, från den högstamda hymnens till satirens, från balladens till lands- målsvisans.
J a, inspirerad a € Viktor Rydbergs storslagna uppfatt- ning af de nordiska myterna, skapar den kväden, som vittna om stor förmåga a t t iklijda moderna tankar de gamla formernas driiki. '
Men själfva denna obegränsade receptivitet och denna Iiitthet att handskas med formen innebära en fara.
De fresta att p&amp; papperet kasta ned en tanke, en stämning, innan personligheten s$ intensivt gått upp däri, att den kan själfstandigt och konstnärligt utpräglas.
Alfaro har en med entusiasm omfattad v&amp;ldsisk %dning.
De d j ~ - past kända af hennes dikter bebåda gryningen af en ny tid, en tid då det kristna idealet, som för henne s t k synonymt med allt ljus och all ren glädje, skall segra.
Liingtande, anaiide tappat vi skiida, bidande fecknen frin IZerrans Lins, triingtande, spanande, om de ej brida andarnas dop i eld och ljus!
Men den religiösa tro, som har fatt.
ett så vackert ut- tryck, är emellanåt SA nppblandad nied ekon af andra röster i tideii eller rättare står så oförmedlad bredvid dem, att dikten gös intryck af &amp; got halft, nhgot ofullbordadt.
88dant ar förh&amp;llandet med t.
ex., Ny tids.
Alfaros framtidsideal, sådarit det frarngar nr hennes dikt- ning, är för litet fnllödigt, för abstrakt annu, det drmikniar alltför.
lätt i ord.
Högre än flertalet af de d i n g e r och drömmar &gt;;, som inleda saii ?- lingen, st&amp; de ballader, som i stainningsfnll folkviseton beiiaridla ilbi- nen ur medeltidens historia.
Eögre andi sta nhgm af ~esehilderna och de öfriga beskrifvande dikterna.
Det vill synas soiu lage för- fattarinnans styrka ännu hufvudsaklige~i i skildring af det direkt iakttagna.
Mycket inklande ar t. ex. hennas beskrifning af en järn- vägsfärd i Spanien: Genom Aragouiens dalar tiget iiar, fram emellan branta, röda kalkstensberg; öfver oss en djiipbla aftonhimmel hvilar, skiftande i rester nti piirpurfiirg.
Slingrande i djupet ses J a l h oss föl&amp; ilande som vi mot Jlectelhnfvet han.
P&amp; de gröns striinder, som dess vagos skölja, stii i fager blomning, hvita iippletriin.
Nu en plötslig kurva.
Se - iir det en hagring?
Mot en rosig himmel torn och spiror stii, och en stad ses skynita.
uti drömlik fiigring p5 en höjd, halft dold af 1Bttn töcken hl&amp;.
O Öfver nejden bredes kv5illens skymningsdager.
Vesterhimmeln glöder likt en viirld i brand.
Ocli alltiuer vi nalkas syn sal siillsamt fager, Och alltiuer jag tycker niig i clrömnkrs land.
Ni1 helt nitra staden skhclar jag betagen ilclrig borg, som viildig tecknar sig mot skyn, hadig katedral, som af gotik b&amp; dragen, och en morisk hvalfport invid kullens bryn.
Har ryckes liLsaïen med och ser med diktarens ögon.
Ocli huru väl förstår ej Alfaro en annan g %ng att ined några rader gifva oss stämningen af en D vårdag i Bordeaux,: Siii giilclglam solen s k h k e r Garonnes besjungna stad.
Se, hur i ljuset l~liinker de livita husens rad, och högt i jiibel stanker en springbïnnns glittrande kaskad.
Alfaro har - det framgår redan af dessa citat - en frisk och vaken blick för livad som niöter henne.
J a, flera vändningar af samma art som den om våren, DA iiiiga Ebglar drömma om kiirlek och unga knoppar om lifvets riitt och unga herrar om Hasselbacken och unga dainer oin vktoilett,.
tyda pi, att satiren ar Iingt ifrin frainniande för hennes ' skaplynne och - låta iakttagaren spara en skiftning af Buinor.
E n sådan iakttagelse bekraftas genom en blick p % Alfaros sam- tidigt med diktsamlingen utgifna barnböcker.
Den som ' vill.
se de omedelbaraste uttrycken af det fina natursinne och den lekande humor, åt hvilka Alfaro gifvit blott alltför liten plats i dikterna, han bör gå till de i all deras enkelhet ofta ypperliga små visorna dar.
Den tredje har ofvan nämnda diktsamlingen bar intet okandt namn.
Helena Nyblom liar för länge sedan eröfrat sig plats i m h g a hjärtan med makten af en rik och varm skaldenattir, soni o rrckker begge Hxnder Og s k ~ n k e r fiild sin Velkonistskaal Og helt i Bliis sin Fakkel tander.
Dessa dikter, ur Iivilka vkrens g l m s och gliidje, dcn " doftuillt- tade högsonimarviirmen andas emot oss, hafva en intagande makt, som är oemotståndlig .. D e kunna viil ibland hafva tjusningen af en susende flygtig afl) riiiidt Raket, men i lek som i allvar bära de prägeln af en individualitet iiied mod a t t vara sig själf, ined uppet öra fur alla Steiiiiiier I Livets Pulde Bdgegang.
Den, soin har intrycket af denna diktning friskt i själen, ghr natiirligtris till den nyutkomna sainlingen ined stora fön %ntnin.
; ar; men det är ocksa helt natwligt, att Ilan liar finner i viss in %n n %- got annat iiii i de Bida föreghende.
Sya strangar ribreia liar, medan andra klinga kanske mindre fulltonigt och starkt an förr.
T ' isst diktar fru Ngbloiu ännu den friskaste &gt;T&amp;rrise::, visst tolkar hon ännu ined samina glöd krafvet r&gt;&amp; helhet, pk ~ f i l l d t Maal.
: i strofer shdana soin dessa: O I liar en salsom Lyst att h: iste JIed blomster till en Zhen Grav Og Trösteus röde Moser kast:: I Sorgens grHndseliise Har.
I Tröstere!
I er de sanime Soni kuu med mede Blikke si E t GlBdesbál i Ild og Fltiiniiie Mod TTfirens Himmel G nister s15.
Dertil blev Smerteu jnst os givet At briinde Jliirker i vor Sjiil; Hvert Gljidesöieblik i Liret Skal binde Viuger pii ror Hiil.
- Hvis Lgkken kysser dig pil Xuiiden, Tand alle Fakler pa din Rozg; Og liir a t töinme helt til Buiiden I a l sin Bitterlied din Sorg.
Men öfver det liela ligger dock en arinan ton, iil ' igot diin~padt, något af den septembers stamnings hon sjiilf en g i n g liar skildrat just som en Drcm Iiiiellem Sorg og Glade.
Det a r hösteii, aoår Bladene falde,, iner än vbren, lyckans f ö r gangligliet iner an lyckans rikedom, som nu utgör g~undteinat, det alltjämt hterkommande.
Alt som er bedst; blev kort; os givet.
Kort som Kjmliglieden og Livet, Kort soiii Tonerue i en Sang - Det finnes i första samlingen en dikt, som skildrar en » Som-.
niervandringw genom den tysta skogen och ängens » Bloliistermylder B, en vandring, ' so111 döfvar oron och smärtan i &gt;&gt;gyldne Stilhedw och ensamhet, i » Lykke uden navri,.
Så för vägen hter ut mot bygden.
Alt det var, soin oiii jeg hmte Livets iirofulde Flod Storiiie mig pawny iinod.
Dog velkomnien!
Jeg har drukket Sundhed her i fulde Drag.
E t t motstycke till denna dikt Iir wUnder]; arvet » i den nya samlingen - ett af de mest koncentrerade uttryck.
för den trötthet, den resignation, soin andas genom så inånga af dess sånger.
Den sorg, livormed jeg har kjiimpet Sig liigger som Havets Bruseii Og dör i en hvidskende dilinpet En diweiide Poppelblads-Susen.
Her dö miue .triitte tanker I Lövets slyngende Vildlied.
Mit stormende Hjerte banker.
I Takt med den store Stilheib.
Men vid sidan af resignationens och förgäiigelsens tema &amp; r det ett annat, soni allt iner tränger igenom i fru Nybloms diktning: tron på godhetens oförgängliga inakt.
s % är dar ock öfverallt Ä r vädden rik på sorger oc!
nöd, Brug for vort Mod Og Mulighed for a t v5re god Og Vished s t der, livorlien Kjiirlighed iihr Skal Snierterne blive mindre.
SA lad os ikke tavende sta Men föl.ges hhbefuldt Alle, liver tage sin Stav, ' stige op og g&amp; Hvor Röster manende kalde.
De som ' lyda de goda makternas maning, de skola ock veta a t t finna guldet den Iiårda klippen och pärloma bland hafsdjo- pets slam.
I dikten till fru Henning, en af den nya samlingens basta,
jämför fru Nybloin med en suck skiidespelarens lott och diktarens.
Den förre kan - Röre og ryste, si, Hjerter griide, Tiinde som Flammer en livsstiixk Gliide Fylde med Jubelens Roser sin Fsvn.
Alt hvsd en Digter i Stilhed synger, Flyver i Luften s o n Blomsterfrö; Uk jend te Vinde det lydlöst gynger Henover Enge og bölgende Sö.
Tamt lian ser det forsvindeiide glide, Aldrig f&amp;r h m med Vislied .+t vide, Om det skal voxe igjen eller dö.
Detta är lika sannt som vackert fulla händer så som Helena Nyblom, dom, utan att låta sig skrämmas af berget, kan, om någon, ha rätt till i god jord.
m sagdt.
Men den som ger med den soin strör ut af sin rike- att somt måste falla på hälle- hoppet, att somt också faller S-d.
\ rån 1895 års riksdag.
En af det niitida Englands förniiinste koiiservative statsmaii Artliur Ralfour yttrade för några år sedan, då lian såsoin underhusets ledare försvarade en bill om den politiska rösträttens utsträckning till kvinnor, att om man forskade i parlanientets urk.under, skulle man snart f A klart för sig, att det i allmänhet först vore sedan en samhällsklass blifvit röstberättigad, soin parlamentet insett, att det hade skyldighet att lagstifta för ifrågavaraude samhällsklass.
Detta yttrande af den konservative engelske statsmannen tyckes i viss mån finna sin tilläinpiiing på vår svenska riksdag, där det mer sällan hiinder, att de icke representerade sainliällsklassernas speciella intressen äro föremål för behandling.
Detta gäller icke minst kvin- norna, som eliuru utgörande betydligt öfver ' hälften af nationen, dock nästan.
fullkoinligt sakna inflytande på folkrepresentationens samman- sättning.
Också är det bland den massa kungliga proposkioner och motioner från enskilde riksdagsnian, som förekonima vid våra riks- dags-sessioner, endast ett försvinnande fåtal, som röra kvinnornas spe- ' '
ciella intresse.
Af de få, som vid årets riksdag framlagts, vilja vi i det följande lämna en kort öfversikt.
Bland regeringens förslag hafva vi d å att märka det om bere- dande af ålderdomsulzderstöd åt barfimorsko~.
Förslaget har tillkommit i anledning af riksdagens skrifvelse af den 5 Maj 1889 rörande åstad- kommande af en allmän pensionsinrättning för barnmorskor och en i saninla syfte gjord underdånig framställning från ett år 1887 i Stock- holni hillet barninorskemöte.
I riksdagens nämnda skrifvelse framhölls särskildt, att då sta.ten en gång åtagit sig barnmorskeväsendets an- damCLlseiiliga ordnande, den också borde sörja för, att barnmorskorna blefve bättre tillgodosedda i ekonomiskt hanseende och ej beliöfde motse en %Iderdom i nöd; » blott på sådant satt kunde man nämligen begära ett fiillt tillfredsställande uppfyllande af de med yrket förenade plikter och hindra, att dagliga kvinnor afskracktes från att agna sig Ht barnmorskekallet D.
Regeringens .förslag innebar apprättandet ' af e: ålderdomsanstalt, hvars kostnader skola bestridas genom afgifter af kommuner och i deras tjänst anställda barnmorskor samt genoni fyl.lnadsbidrag af staten; enskildt praktiserande bariiinorskor skola * icke erlägga några afgifter till anstalten, men i stället blifva understödsbeloppen för dem mindre.
Den afgift, som årligen skall erläggas af hvarje barnmorska, ar föreslagen till 5 kr.
Högsta pensionsbeloppet ar 200 kr.
att till- delas barnmorska, som under fast anställning i koinm~inens tjänst för- varfvat minst 30 tjlnsteår ocl1 antingen uppnhtt 65 ars ålder eller också fyllt 55 Br och genom obotlig sj,ukdom eller vanförhet blifilit iirsthdsatt att vidare iitöfva sitt yrke.
- Det talas ofta med mer eller mindre skal om lagens orättvisor mot kvinian ocli om bristande likstalligliet inför lagen de båda könen emellan.
Ingenstädes torde dock dessa missförliållanden skarpare frain- träda än i afseende p&amp; föräldrkne till .oäkta barn.
För att pågot minska dessa missförh&amp;llandeii ha: vid årets riksdag i andra kamma- ren af kontraktsprosten J.
G. Hazdn framlagts en motion, i hvillcen föi ' eslås en skrifvelse till k. m: t med begäran om framläggande af förslag till kraftigare lagbestämnielser, rörande uppfos&amp;ingsbidrag till.
olikta bar % frk % dess fader.
)) På grund af ' nu gällande lag., yttrar motionären, skan visses- ligen fadern till oäkta barn dömas till uppfostringshjälp, men erfa- renheten visar dock, att detta i många fall är ändaniålslöst, ty dels,
kan fader, nar det gäller, sakna utmätningsbara tillgångar, dels kan han ock genom bortflyttning, som ej är möjligt a t t föriiiiidra, göra sig så godt som oåtkomlig.
I hvilket fall som helst lämnas ju bar- net från faderns sida hjälplöst, och dess moder, om an felaktig, star mer- än tillbörligt ensam med sin börda för att kastas antingen p$ det torftiga föräldrahemmet eller ock pk sin kommuns fattigrkd- Förgäter moder sitt barn, så har ju strafflagen, och det med ratta, för henne ganska allvarsamma bestätnmelser; men oiii fadern gör det- samma, kan lagen svårligen i minsta mån ni "?
lionom, och dock torde han i de flesta fall hafva varit den mest brotts1ige.v Motionären har i den danska lagstiftningen funnit förebilden till den reform lian piyrkar.
I Danmark ar en nioders stallning i det fall, hvarom här ar fråga, långt bättre tr~ggctd an hos oss.
h det så, att det henne tilldömda iippfostringshidraget icke i riitt tid be- talas, och kan hon förete attest från den koinmuii, lirari Iion vistas, att henn es förmögenlietsförhållanden och arbetsförtjänst icke ti1lit; ta henne att ensam sörja för barnets försvarliga underhåll och uppfost- ran, s % ar hon berättigad att fordra bidraget fös det senaste hret frain fattigvården i den kommun, där fadern uppehiller sig, utan att detta betraktas som en henie meddelad fattighjalp.
Lyckas det icke att finna hans uppehfillsort, kan bidraget affordras deii kommun, lian i fattigvårdshanseende tillhör.
Modern erhåller siluiida under alla förhhllanden det henne tillerkända bidraget, och den kommun, som utbetalat det, ager att gent emot den försumlige fadern med ratt stor kraft göra sin ratt nallande, vare sig genom införsel i lians inkomster, utpantning eller tvångsarbete.
Med hänvisning till den danska lagen begär motionären af riks- dagen, att den måtte hemställa till regeringen om förslag till liknande bestämmelsers införande i vår fattigvårdsförordning.
, Att i en dylik bestämmelse ligger förödmjukelse och kiinnban tvång för den försumlige fadern,, fortsätter motionären, ~ m i ej i nekas; inen huru som helst är val detta tvång ändock ringa vid jämförelse ined det tvang, som kommer a t t åligga modern.
I öfrigt torde ut- sikten mot och farhågan för ett sådant tvang vara ganska hälsosamt och tillika i nlknga hänseenden manande till frivillig uppgörelse, hvarigenom många af ria gängse svkrigheter kunde förebyggas och - till sedlig viickeise - en mer kraftig förnimmelse göra sig gällande, att förseelsen krafver uppgorelse, och att denna uppgörelse fran mannens sida ej ar, så att saga, en nådegafva, utan en verkligt borgerlig plikt inför en icke alltför mycket vanmäktig lag. »
.Om det finnes någon sida af den moderna kvimouppfostran, soni synes särskildt agnad att påräkna sympati från riksdagsmannens.
sida, så torde det vara den som rör undervigning i bushållsgöromål.
På regeriiigeiis förslag beviljade 1892 års riksdag ett anslag af 5,000 kr.
till beredande af undervisning i huslig ekonomi åt eleverna i fjerde årskursen vid Högre lararinneseminariet.
Vid årets riksdag föreslir herr A.
LiZje7zolm i andra kamniaren ett anslag af 3,000 kr.
till zcaderstöd åt l~roaszstalter, som zu %ildla larmiwzor i 7mskå.Zls- göro ?nål.
rA.ndamålet ined omförmälda läroäiniies införande vid Högre lararinlieseminariet,, yttrar motionären, &gt;var att utbilda lärarinnor för undervisning i hushållsgöroinål vid de ' högre flickskolorna.
Men frågaii.har under det senaste decenniet blifvit upptagen afveii på folk- skolornas dagordning.
Att den ar af stor vikt, bevisas bast däraf, att icke endast pedagoger, iitaii af,veii statsman och nationalekonomer nunier ägna stor uppniärksanihet däråt.
I Frankrike och Belgien har regeringen tagit den om hand, i England och Skottland regeringen och komrniinen, i Tyskland och Schweiz föreningar och enskilda.
Första försöket i vårt land gjordes i Stockliolin 1881, där saken så utvecklat sig, att för närvarande undervisiiirig i husliållsgöromål meddelas i fyra folkskolor.
Tio kr senare inrättades ett skolkök i Göteborg, hvarest öfver 400 flickor från stadens folkskolor åtnjutit dylik undervisning.
Exemplen från Stockholm och Göteborg Iiafvo bland andra orter följts af Malmö, Nyköping och Lysekil.
Carne- gieska sockerbruket i Göteborg och Doiiinarhet i Dalarne Iiafva in- rattat skollcök för sina arbetares döttrar.
Haraf framgir, att det nya bildiiiiigsmedlet oinfattats med .intresse såviil p i landsbygden som i staderna.
D Svåriglieteil vid inrättandet af dylika nndervisniiigsanstalter ar dock att erhålla fiillt dugliga lärarinnor.
Och det ar för att afhjalpa denna brist herr Liljeliolm franiställt sitt förslag.
För att ändå iner lagga det riksdagen på hjärtat slutar han nied följande moti- vering: wMan vågar tryggt påsti, att hustrurnas bristfälliga kunskap i liiish %llsangelägeiilieter &amp; r en af de väsentligaste orsakerna till arbets- klassens dåliga stallning.
Häraf kommer det ofta, att förniågaii ocli lusten att arbeta förlczmas samt svaghet och sjuklighet inträda.
Lag- ges härtill att bostaden ar osnygg ocli vanvårdad, kläderna siiiut- Ssiga och trasiga, så försvinner sinnet för ordning och renlighet Iios både stora och sinå; mannen drifves ur det obehagliga lieininet till.
krogen ocli bameii ut på gatan.
IkIåiigen inan, som ej haft dåliga anlag från början, blir p&amp; så sätt en drinkare ocli niånget barn en dagdrifvande vilde.
&amp; an får dock icke föreställa sig, att en kvinna blott darföre att Iioii födes so111 kvinna, af naturen är utrustad med
de nödiga förutsättningarna för vården af ett hem.
Euru m h g a familjer skulle ej känna sig lyckligare om linsmodern redan f r i n barn- domen blifvit förberedd för sin verksam1iet.r Två motioner vid årets riksdag röra akta makars ägendomsför- hållanden.
Den ena är väckt af två af Andra kammarens ledamöter, hrr 0.
G. Eriksola i Öfra Odensvi och A.
P. Gilstnfssoit och begiir en skrifvelse till k. m: t om framläggande af förslag om sadan ändring af 10 kap. 2 giftermålsbalken jämte andra i sammanhang diismed varande lagbestämmelser, att 8kta makar lin&amp; förklaras beruttigide att &amp; tnjzcta giftorätt till hälften hrardera i all deiz ligetdoitt de aga, eller äga f %, oafsedt om ägendomen består af fastighet p i landet eller af annan agendom.
Såsom bekant är, såvida ej förord före äktenskapets afslutande upprättats, nästan al1 makarnas ägendom gemensam, och hvardera make: i liar giftorätt till hälften af den ägendomen.
(Hustruns giftorätt är dock, såsom det brukar iittrjckas lateut, d&amp; mnunen ensam äger förvalta den geniensamina ägeiidomen).
Endast i den fasta agen- dom på landet, som endera maken före eller under aktenskapet arft eller förut föivärft, äger ej den andra giftorätt.
Tid efter annan såvit1 under ståndsriksdagarna soni ' efter det nya repsesentatiousskicketx genomförande (senast 1892) lia % riksdagarna räckts motioner, vanli- gen af landtrepresentanter, om giftorättens utstrackning Hfren till 3rfd eller före tiktenskapet föraärfd fastighet p&amp; lantet.
Samtliga dessa motio- ner liafva dock afslagits, vanligen ined den motiveringen af de respektive lngutskotteii, att denna giftorättens utsträckning innebure icke ett steg frainåt utan snarare tillbaka i utvecklingen, d % allt tydde p i att frani- tida reformer i fråga om akta makars ägendoinsföi.hCi11anden skulle 9.8 i riktning af giftorättens inskränkning i st. f. utsträckande.
Med dylika skal afslogo lagutskotten vid 1867, 1872, 1873 och 1874 års rikadagar de motioner i denna riktning, soni da förelago, och eriiirade?
a t t om, såsom ofta anmärkts, vår iiktenskapslagstiftning icke vore nog verksam att skydda liustrus ägendom mot förskingring genom missbruk af mannens målsinanskap, diiraf syntes kunna heiiitas ett ytterligare skii1 att bibehålla ett stadgande, livarigenom åtminstone förekommes, att den fastighet å landet, som 1iustri.n före äktenskapet ägt eller därefter arft, gåfves till spillo.
» Samma %sikt gjorde sig afven gallande inom årets lagiitskott
och kanirar gent emot hrr Eriksons och Giistafssoiis bakstrafvarmotioii, motion, livilken afslagits.