Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
å 400 » » »100 »i silfver, » C. å 100 » » » 25 » i silfver; att låneöfvertagarne ägde rättighet bestämma antalet obligationer af hvarje Serie, i anledning hvaraf obligationerna blifvit sålunda indelade, att af Serien A. blifvit utfärdade 1,000 st. obligationer å 2,000 R:dr R:dr 2,000,000: — » B. dito 2,000 » å 400 » » 800,000: » C. dito 2,000 » å 100 » » 200,000: - eller tillhopa 5,000 st. obligationer ä R:dr 3,000,ÖbÖ: —; att obligationerna äro försedda med 20 stycken halfårs-räntekuponer samt ett så kallad talon, i utbyte hvaremot, efter tio års förlopp, nya kuponer utlemnas; att alla obligationerna äro daterade den 30 Mars 1861, från och med hvilken dag räntan beräknas; att till liqviderande af ränta och lånets amortering blifvit anvisad en ärlig summa af 5^ procent utaf lånets hela belopp, eller 165,000 R:dr Runt om äret, hvilken annuitet kommer att utgå från slutet af Mars månad 1861 tili och med sllåtet af September månad år 1899, då lånet bör vara till fullo betaldt ; att annuiteten skall under hvart och ett år ingå till en för detta lån bildad och särskildt bokförd ränte- och amorteringsfond, hvars tillgångar uteslutande skola användas till obligationernas inlösande; att lånets amortering, som skall vidtaga ett år efter den 30 Mars 1861, bör ske genom uppköp och annullering af för samma lån utfärdade obligationer, såvida deras allmänt gångbara pris 9 — 66 — understiger det i deni förskrifna kapitalbelopp, hvilka uppköp, under sådan förutsättning, böra årligen verkställas till det i bilagde plan utsatta belopp; att vid hvarje års slut
Riksgälds-kontoret skall uppgifva antalet saint numrorna och beloppet af de inköpta eller infriade obligationer, som under samma år blifvit annullerade; att om, efter tio års förlopp, obligationernas allmänt gångbara pris uppgår till eller öfverstiger det i dem förskrifna kapital, och tillfälle sig icke erbjuder att under pari inköpa de obligationer, med hvilka lånet bör enligt planen årligen amorteras, skall utlottning af obligationer å ett motsvarande belopp inför Fullmäktige verkställas sista helgfria dagen i September månad hvarje år; att sålunda utlottade obligationer till betalning förfalla 6 månader derefter; att Riksgälds-kontoret efter den 30 Mars 1871 äger rätt till inlösen uppsäga större eller mindre del af då utelöpande obligationer, dervid genom utlottning bestämmes hvilka obligationer af de särskilda serierna sex månader derefter komma att inlösas; att resultatet af ntlottningen samt andra lånet rörande förhållandea skola kungöras i Sveriges officiella tidning samt minst tvenne andra dagliga tidningar; att Fullmäktige skulle söka bereda Kongl.
Maj:ts nådiga bifall till förfallna räntekuponers mottagande i uppbörden samt inlösen i Ränterierna; och äroi öfrigt föreskrifter lemnade i fråga dels om obligationernas öfverförande på viss person, dels om förlust af rättigheten till liqvid för obligationer och kuponer, som icke inom viss tid sedan de förfallit företes, dels om den säkerhet för kontraktets fullgörande, som af låneöfvertagarne borde lemnäs, samt slutligen om kontraktets hemlighållande intill början af sistlidne Juli månad.
Enligt hvad Revisorerne inhemtat, har hela beloppet af ifrågavarande lån, efter stadgade afdrag, numera blifvit till fullo inbetaldt å följande terminer och med nedan stående belopp hvarje gång, nemligen:
Maj den 1 R:mt 682,500: — Juni den 25 91,000: — Juli den 6 682,500: — » » 16 91,000: — » » 26 318,500: — » » 31 91,000: — 1,183,000: — Augusti den 1 227,500: — » » 9 227,500: — 455,000: — September den 7 91,000: — » » 17 227,500: — 318,500: — eller tillsammans R:dr 2,730,000: — hvartill komma inbetalda räntor från den 30 Mars, eller den dag då obligationerna blifvit daterade, till inbetalningsdagarne 30,650: — utgörande således hela inbetalda beloppet å 1861 års inhemska fonderade statslån Runt R:dr 2,760,650:
— Efter att sålunda hafva redogjort ej mindre för det hufvudsakligaste af hvad som under oftaberörde lånefrågas behandling hos Fullmäktige förekommit, än ock för den slutliga utgång, frågan efter denna behandling erhållit, anse sig Revisorerne hafva åliggandet att söka utreda om och i hvad mån det lyckats Fullmäktige att fullgöra de genom Riksgälds-kontorets reglemente i förevarande hänseende Fullmäktige meddelade föreskrifter.
Lika med Fullmäktige, finna Revisorerne det vara ovedersägligt, att Rikets Ständer, vid beslutandet af den nu ifrågavarande inhemska upplåningen, såsom ett oeftergifligt och på flere ställen i reglementet upprepadt vilkor, stadgat, att upplåningen icke finge företagas, derest icke penningar inom riket liefve att tillgå emot ett pris, som icke öfverstege kostnaden för 1860 års utländska jernvägslån.
Men af detta stadgande ans# — 67 — ock Revisorerne tydligen följa, att de bolag, hvilka genom 133 och 134 §§ af Riksgäldskontorets reglemente blifvit vilkorligen försäkrade om erhållande af låneunderstöd från Riksgälds-kontoret, icke ägde eller kunde äga några giltiga anspråk på dessa låneunderstöds utbekommande, derest det icke lyckades Fullmäktige att, genom »införande af ett ändamåls»enligt ordnadt och fortsatt inrikes statslånesystern», anskaffa de erforderliga penningarne till ett pris, som icke öfversteg kostnaden för 1860 års utländska lån.
Det synes således Revisorerne, som skulle Fullmäktige hafva lagt alltför mycken vigt derpå, att nämnde bolag icke måtte gå miste om de af Rikets Ständer dem vilkorligen tillförsäkrade låneunderstöd.
Efter Revisorernes förmenande, hade Rikets högloflige Ständer, derest anläggning af ofvanberörde jernbanor ansetts vara af den vigt, att desamma under alla förhållanden borde med lån af staten understödjas, säkerligen beredt utväg att anvisa medel, utan att sätta frågan derom i något omedelbart beroende af den inhemska upplåningen.
Nu deremot, då de till ifrågavarande jerhvägsanläggningar anvisade låneunderstöd blifvit beviljade endast under uttrycklig förutsättning, att det erforderliga beloppet kunde genom Riksgälds-kontoret, på föreskrifvet sålt, inom landet upplånas, måste deraf obestridligen följa, att hufvudändamåletmed upplåningen fortfarande varit, hvad som ock uti ingressen till 228 § i Riksgälds-kontorets reglemente uttryckligen såsom sådant uppgifves, nemligen att åstadkomma »det uti flere hänseenden fördelaktiga inflytande på »landets ekonomiska och financiella ställning, som införandet af ett ändamålsenligt ord»nadt och fortsatt inrikes statslånesystem synes böra utöfva».
Men om nu, såsom Revisorerne föreställa sig, detta varit hufvudändamålet, så torde böra undersökas, huruvida ett sådant mål vunnits eller kan vinnas på det sätt, hvarpå Fullmäktige i förevarande fråga tillvägagått.
Under öfverläggningarne hos Fullmäktige har det, enligt hvad deras protokoll för den 28:de sistlidne Januari gifver vid handen, blifvit erinradt, att »metho»den för upplåningen kunde inrättas på två sätt, det ena genom öppnandet af subskrip»tion såväl i Stockholm, som på lämpliga ställen i landsorterna; det andra genom lånets »kungörande till konkurrens för hugade hufvudentreprenörer eller öfvertagare inom viss tid».
Det har vidare blifvit erinradt, att den förra methoden skulle erbjuda jemförelsevis större säkerhet derom att inhemska penningar korrnne att ingå i lånet samt att, om »hufvud»ändamålet med den inhemska upplåningen förblifvit vid det, som utgjorde dess ursprungs»tanke, nemligen bildandet af ett inhemskt fondsystem och en derigenom delvis möjlig »konversion af de utländska jernvägslånen till inhemskt lån, så skulle, då någon väsendt»lig vigt i sådant fall ej hade legat uppå effektueringen af lånet någon tid förr eller sed»nare, det utan tvifvel varit bäst och med berörde ursprungstanke mest öfverensstäm»mande att välja subskriptionsmethodem.
Då Revisorerne, på skäl, som ofvan finnas antydda, hysa deri åsigt, att det ursprungliga hufvudändamålet med Rikets Ständers beslut om den inhemska upplåningen, eller att derigenom bilda ett inrikes statslånesystem, icke i ringaste mån undergått någon förändring genom de uti 133 och 134 §§ af Riksgälds-kontorets reglemente meddelade föreskrifter om de för vissa jernvägsanläggningar beviljade låneunderstöd, enär dessa låneunderstöd endast i det fall skulle få utgå, att penningar genom införandet af ett sådant lånesystem kunde på föreskrifna vilkor upplånas, äro också Revisorerne af den åsigt, att det såkallade subskriptionssystemet, i fråga om förevarande upplåning bordt begagnas.
Det ligger nemligen i sakens natur att, om ett inrikes statslånesystem skall kunna icke blott ändamålsenligt ordnas, utan ock fortsättas, så böra obligationerna vinna den största möjliga spridning samt följaktligen till sin valör vara afpassade efter tillgångarne hos den allmänhet, af hvilken man påräknar erhålla penningarne. ilikets Ständer hafva ock, såsom det synes just för detta ändamål, medgifvit, att obligationerna finge lyda å ett så lågt belopp som 100 E:dr Runt.
Det torde icke kunna nekas att, då utsläppandet af obligationer pä så liten valör är förenadt med icke ringa besvär, öfvertagarne af ett statslån helst önska att, så vidt ske kan, föryttra obligationer å större valörer, obekymrade i öfrigt om köparne äro flere eller färre, 68 — Ett helt annat förfaringssätt torde deremot böra begagnas om man i vårt land vill införa ett inrikes statslånesystem.
På sätt härofvan blifvit anfördt, hafva Fullmäktige sjelfve erinrat hurusom, vid de af Riksgälds-kontoret hittills inom riket företagna upplåningar, den så kallade subskriptionsrnethoden vanligen begagnats.
Att i förevarande fall bibehålla denna method skulle, enligt Revisorernes förmenande, hafva medfört, bland annat, den fördel, att Fullmäktige säkerligen kunnat sätta obligationernas försäljningspris något högre, än det, som för lånet i sin helhet kunde erhållas, då detsamma skulle på vinst och förlust öfvertagas af hufvudentreprenörer, hvilka vid prisets bestämmande icke blott måste söka fria sig från förlust, utan ock borde beräkna att på affären skörda någon vinst.
Dessutom hade Fullmäktige, derest subskriptionsrnethoden blifvit vald, haft den fördelen att, ifall lånet toge favör och omständigheterna sådant medgåfve, uppsätta obligationernas försäljningspris och såmedelst under fortgången af låneoperationen möjligen vinna ersättning för den förlust, som genom ett lägre pris i början kunde uppkomma.
Fullmäktige hade ock haft desto större anledning hoppas, att på sådant sätt kunna handla såväl i Riksgälds-kontorets som i allmänhetens intresse, då Rikets Ständer medgifvit, att lånetiden finge utsträckas från 1861 års början till 1863 års slut, hvarigenom dylika, obligationer, om priset lämpats efter åtgång och efterfrågan, kunnat oafbrutet under hela denna tiderymd hällas den större allmänheten tillhanda, samt denna allmänhet derigenom småningom vänja sig vid dylika papper.
Revisorerne, som icke kunnat undgå fästa uppmärksamheten derpå, att låneöfvertagarne, hvilka förbehållit sig få bestämma obligationernas valör, föredragit de större valörerna, så att af hela lånesumman |:delar, eller 2,000,000 R:dr, utgått i obligationer å 2,000 R:dr hvardera och 800,000 R:dr af 400
R:drs valör, men endast 200,000 R:dr i obligationer å 100 R:dr, tro sig deraf kunna sluta, att förevarande lån af dem varit afsedt att placeras förnämligast i större summor och hos egentliga kapitalister; och Revisorerne anse sig, på alla dessa nu anförda skäl, icke sakna anledning till den åsigt, att det med ifrågavarande lån af Rikets Ständer afsedda hufvudändamål eller införandet af ett väl ordnadt inrikes statslånesystem, i följd af den nu vid lånets upptagande följda method förfelats.
Men,-äfven om man antager, att det af Fullmäktige i förevarande fäll iakttagna förfaringssättet att utbjuda länet till konkurrens ät hugade hufvudentreprenörer varit riktigt och ändamålsenligt för befordrande af det med Rikets Ständers föreskrifter afsedda mål, så återstår att undersöka huruvida icke den af Fullmäktige fastställda kapitalrabatt och medgifna provision varit större, än sorn öfverensstämmer med Rikets Ständers beslut derom att priset icke finge öfverstiga kostnaderna för 1860 års jernvägslån.
Revisorerne, som uti ofvan intagne framställning om de af Fullmäktige gjorda beräkningar öfver kostnaden för sistnämnde lån upptagit resultatet af dessa beräkningar, anse sig i detta hänseende endast böra erinra om följande af Fullmäktige fattade, från hvarandra skiljaktiga beslut.
Uti protokollet för den 4:de sistlidne Mars förekommer nemligen först, att »beträffande de oundvikliga kursförluster, hvilka vore att för Riksgälds-kon»toret emotse vid anskaffningen och tillhandahållandet å utländsk ort af er»forderliga medel i Thaler Preuss.
Kurant för de hvarje halfår förfallande »amorteringsliqviderna, så ansågos dylika, af tillfälliga förhållanden hufvud»sakligen beroende kursförluster icke böra upptagas i den på bestämdt an»gifne faktorer grundade beräkning, om hvars uppgörande då vore fråga».
Sedan Fullmäktige derefter, vid’, sammanträde den 15:de i samma månad, godkänt den på grund häraf uppgjorda beräkningen och, i öfverensstämmelse dermed, anta - - 69 — git, att de i densamma uppgifne lånekostnader uppgingo till 6| procent, till hvilket procentbelopp kapitalrabatten vid nu ifrågavarande inhemska iåns upptagning af Fullmäktige bestämdes, så förklarade Fullmäktige, vid sina sammanträden den 21 :ste och 25:te i samma månad, i strid mot den förut godkända beräkningen, att den tillökning i kostnaderna för sistlidne års jernvägslån, som kommer att föranledas genom anskaffningen af den för detta låns och derför upplöpande räntors liqviderande erforderliga främmande myntsort, jemväl borde tagas i betraktande vid beräknandet af det belopp, oftanämnde lån ansåges verkligen hafva kostat, i följd hvaraf Fullmäktige förhöjde den beräknade kostnaden för samma lån med ytterligare en procent eller till sju och en tredjedels procent.
En sådan osäkerhet vid beräkningarnes uppställande har visserligen synts Revisorerne i hög grad anmärkningsvärd.
Detta oaktadt och ehuru
Revisorerne icke varit i tillfälle att med tillförlitlig noggrannhet granska berörde af Fullmäktige godkända beräkningar, hafva Revisorerne likväl funnit sig böra antaga, att desamma må anses så tillförlitliga, som omständigheterna kunnat medgifva.
Men, om det nu förhåller sig så, som dessa beräkningar utvisa, eller att kostnaden för 1860 års jernvägslån uppgår till det af Fullmäktige antagna belopp, eller procent af lånesumman, så synes det gifvet att Fullmäktige icke bordt, vid afslutandet af det inhemska lånet, härutöfver medgifva något ytterligare afdrag, vare sig under namn af rabatt eller provision, enär hvarje sådant afdrag ovilkorligen kornrne att öka det inhemska lånets kostnad utöfver hvad Fullmäktigej sjelfva antagit utgöra kostnaden för 1860 års utländska lån.
De skäl Fullmäktige anfört för sitt beslut att, sedan kapitalrabatten blifvit bestämd, derutöfver bevilja långifvarne en provision och sålunda öka kostnaden utöfver det belopp, hvartill Fullmäktige sjelfva beräknat kostnaden för 1860 års jernvägslån, synas ingalunda tillfyllestgörande.
Ty, äfven om de nya obligationerna skulle hafva genom Riksgälds-kontorets omedelbara försorg föryttrats eller utom hufvudstaden tillhandahållits hugade lånegifvare, så hade kostnaden derför icke bordt få föranleda dertill att lånet blefve dyrare, än 1860 års lån; och hvad beträffar förhoppningen att tillgång till provisionens utbetalande skulle kunna beredas genom den kapitalvinst, som för Riksgälds-kontoret kunde uppkomma genom obligationernas inköp under pari, så synes ett sådant inköp rätteligen kunna betraktas såsom en särskild affär, hvilken med sjelfva upplånings-operationen icke har något att skaffa.
Ehuru Revisorerne, efter genomläsning af de rörande förevarande ärende hos Fullmäktige förda vidlyftiga protokoller, icke förbisett de svårigheter, hvilka med ofvanberörde Fullmäktige lemnade vigtiga uppdrag varit förenade, hafva Revisorerne likväl, på de skäl, Revisorerne här ofvan sökt utveckla, ansett sig böra till Rikets Ständers egen pröfning öfverlemna, huruvida nu ifrågavarande upplåning blifvit utförd på ett sätt, som öfverensstämmer med de af Rikets Ständer derom meddelade föreskrifter.
Riksgälds-kontoret influtne och för dess förestående utgifter icke erforderliga medel hafva Fullmäktige, jemlikt 221 och 225 §§ i det för Riksgälds-kontoret gällande reglemente, så vidt lämpligt tillfälle dertill sig erbjudit, sökt att genom utlåning emot sådan säkerhet, Fullmäktige ansett sig kunna godkänna, göra räntebärande och för allmänna rörelsen tillgängliga; varande under tiden från sistlidne års början till slutet af innevarande års andra qvartal nedanstående belopp såsom lån dels utlemnade och dels återbetalda:
Förräntande af Riksgälds-kontorets kontanta behållning. — 70 — Angående upphörandet af ljuspenningar för Fullmäktige.
Under Usta qvartalet af år 1860 dito dito dito » 2: dra dito af » 3:dje dito af » 4:de dito af » Usta dito af )> 2:dra dito af dito och har dessutom, genom inköp af Riksgälds-kontorets egna, för innevarande års inhemska fonderade statslån utgifne.
44 procents-obligationer å ett sammanlagdt kapital af 300,000 R:dr, under sistnämnde qvartal förräntats ett för detta inköp utbetaldt belopp af Till förräntande af Riksgäldskontorets kontanta behållning utbetalda lån. 40,000: 3.404.000 2,291,600 926,100 1.884.000 2.619.000 277,500:
Verkställda återbetalningar af sådane lån. 173,338: 33. 634,361: 67. 1,448,948: 37. 1,235,300: - 855,600: 624,500: — Summa R:mt R:dr 11,442,200: 4,972,048: 37.
De lane- och säkerhetshandlingar, som i Riksgälds-kontoret för dess räkning förvaras, hafva, vid den inventering
Revisorerne den 11 innevarande månad verkställt, blifvit behörigen genomgångna; och utgjorde sammanlagda kapitalbeloppet af Riksgäldskontorets, genom utgifna län eller uppköpta obligationer, tillsvidare förräntade medel 8,184,933 R:dr 24 öre R:mt, hvaraf 7,232,333 R:dr 24 öre tillhörde jernvägsbyggnadsmedlen samt ränte- och amortissementsfonden för de utländska lånen.
Riksgälds-kontorets inkomster genom upplupna räntor å de medel, som varit tillsvidare förräntade, hafva utgjort under sistlidne år 250,970: 71.
Utaf denna summa inflöto till fonden för statens jernvägsbyggnader 113,406 R:dr 66 öre.
Under förra hälften af innevarande år hafva ytterligare inbetalts räntor (hvaraf 134,947 R:dr 16 öre tillfallit nämnde fond) med 138,848: 52.
R:dr 389,819: 23.
Då Rikets åren 1856 — 1858 församlade Ständer, genom bifall till hvad höglofliga Stais-utskottet, uti dess den 15 Februari 1858 under N:o 270 afgifna utlåtande, hemställt, beslutat, att rättigheten till åtnjutande af s. k. ljuspenningar borde upphöra för alla de tjenstemän och vaktbetjente vid Riksgälds-kontoret, som, till följd af Rikets Ständers vid samma riksdag fattade beslut, för framtiden komme i åtnjutande af löneförbättring, har det fästat Revisorernes uppmärksamhet, att Fullmäktige i Riksgäldskontoret, likasom Fullmäktige i Rikets Ständers Bank, oaktadt det åt bemälde Fullmäktige anvisade honorarium vid samma riksdag förhöjdes från 1,000 till 1,500 R:dr årligen, fortfarande uppburit ljuspenningar efter den beräkningsgrund, som af ålder varit i detta hänseende vedertagen.
Revisorerne hafva väl af sammansatta Stats- och Bankoutskottets vid förenämnde riksdag afgifna utlåtande N:o 29 funnit, att Rikets Ständer icke vid beviljandet af förhöjningen i honorarierna för Fullmäktige i Banken och Riks - gälds-kontoret, gjort något vilkor derom att de åt Fullmäktige anslagna ljuspenningar borde indragas; men då bland de uti nämnde utlåtande anförda skäl för ifrågavarande honorariers förhöjning blifvit erinradt, att den godtgörelse, som lemnäs för utöfningen af ett hedrande medborgerligt förtroende af sådan beskaffenhet som det förevarande, ej borde lämpas eller bestämmas efter beloppet af de löner, statens embetsmän innehafva, anse sig Revisorerne, som erfarit att sednast församlade Revisorer, vid ^ granskningen af Banko-verket, tillstyrkt att ljuspenningar hädanefter ej må utgifvas åt Fullmäktige i Rikets Ständers Bank, böra hemställa, om icke äfven de för Fullmäktige i Riksgälds-kontoret utgående ljuspenningar böra indragas.
Revisorerne, som vid ofvannämnde i Riksgälds-kontoret anställda inventering funnit förseglingen orubbad å det under Fullmäktiges egen vård förvarade] konvolut, sorn innehåller Rikets Ständers anordning å den under sistförfluten riksdag, enligt Regeringsformens 63 §, till lyftning under infallande krig, å Riksgälds-kontoret anvisade kreditivsumma, hafva dervid jemväl funnit ofvanomförmälde lane- och säkerhetshandlingar för tillsvidare förräntade medel omsorgsfullt ordnade och väl förvarade samt till antal och beskaffenhet öfverensstämma med de deröfver upprättade förteckningar.
Yid samma tillfälle hafva Revisorerne ock inventerat de af Riksgälds-kontoret mottagna skuld- och borgensförbindelser för beviljade och utbetalda byggnads- och vattenaftappningslån m. fl. dylika understöd, äfvensom de af Kongl. Maj:t i nåder godkända samt hos Riksgälds-kontorets Kommissariat förvarade säkerhetshandlingar för fullgörandet af arbetsföretag, som blifvit med bidrag af allmänna medel understödda; och hafva äfven dessa handlingar befunnits i fullkomligen god ordning.
Slutligen hafva Revisorerne genomgått de hos Kommissariatet jemväl förvarade borgensskrifter, rörande bevillningen för erhållna testamenten, äfvensom det öfver dessa borgensskrifter förda särskilda diarium; vid hvilken sistnämnde inventering ej heller förekommit något att erinra.
Så vidt af den utaf Riksgälds-kontorets Ombudsman afgifna berättelse, angående nämnde verk rörande rättegångs- och utsökningsärenden, kunnat inhemtas, synes Riksgälds-kontorets rätt och talan i afseende på der omförmälda mål och ärenden hafva vederbörligen iakttagits.
Då Revisorerne under den nu verkställda granskningen af Riksgälds-kontorets förvaltning haft tillfredställelsen erfara, att Fullmäktige med synnerligt nit och ospard möda uppfyllt det åt dem anförtrodda vigtiga och ansvarsfulla kall, få Revisorerne, utan Ann tällda inventering ar.
Riksgälds- kontorets rättegångs- och utsökningsärenden.
Déchcsrgt, — 72 — hinder af hvad här ofvan blifvit anfördt i afseende å det innevarande år upptagna inhemska fonderade statslån, tillstyrka, att Fullmäktige må erhålla full decharge för de i Fullmäktiges protokoll för tiden till och med den 8:de sistlidne Augusti antecknade beslut och åtgärder.
För alla de i denna berättelse förekommande ziffer-uppgifter ansvarar den Seuppgifterna. kreterare, som under granskningen af Riksgälds-kontorqts förvaltning och räkenskaper varit hos Revisorerne anställd.
CRONSTEDT. G. H. STRÅLE.
På Ridderskapet och Adelns vägnar: J. W.
THURE CEDERSTRÖM. C.
KUYLENSTJERNA. G. W. von FRANCKEN. JOH. ER. FORSSELL. J. M. MALMSTEDT.
På Preste-ståndets vägnar: OSCAR ERH. RABE.
ESBJ. BERGMAN. ANDERS SANDBERG CARL AHLBERG. JOH. VICT.
JOH. RYDING.
På Borgare-ståndets vägnar: GUSTAF NETTELBLADT. J.
SÖDERHOLM. G. HOLM SYLVANDER.
GUSTAF RHODIN.
S. HEURLIN. A. W. UHR.
På Bonde-ståndets vägnar: ANDERS PEHRSSON..
MANSSON.
Oscar Arehn* i I — T3 — Reservation.
Af Herr Grosshandlaren Abom:
Ehuru jag instämmer med öfrige herrar Revisorer deruti, att det icke varit möjligt med tillförlitlig noggrannhet granska de af herrar
Fullmäktige godkända beräkningar öfver kostnaden för 1860 års jernvägslån, anser jag likväl att herrar Revisorer bordt upplysa, att denna beräkning åtminstone icke varit för låg.
Fullmäktige hafva nemligen i kalkylerne upptagit vinsten å premie-obligationerna, i förhållande till de öfriga 4i procents-obligationerna, utgöra endast 120,000 Thaler eller, efter vedertagen beräkningskurs af 2j procent. 320,000 R:dr R:mt, då deremot uti det af herrar Fullmäktige den 22 November 1860 afgifna utlåtande öfver Rikets sednast församlade Revisorers berättelse, denna vinst, enligt hvad deri uppgifves, skall hafva uppgått till 817,780.1 R:dr R:mt.
I följe häraf måste, efter mitt förmenande, antingen kalkylen öfver kostnaden för 1860 års jernvägslån vara felaktig, eller ock är uppgiften öfver vinsten å premie-obligationerna vilseledande.
1 denna reservation instämde Herr Prosten Ahlberg samt Herr Doktor Sandberg, den sednare »i den syftning, att han ansåg den förmenta vinsten, antingen den kalkylerades till 817,000 eller 320,000 R:dr, icke vara tillfyllestgörande att helt och hållet »rättfärdiga det ej utan skäl klandrade premie-obligations-systemets begagnande vid upp»tagande af sistlidet års utländska statslån». 10 Bil.