Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta är sannt, om förhållandet tages för en längre tid, men då här icke kats vara fråga mer än om en inskränktare (iderym$lä 87* Banco-Utskottett BetänkanJen. torde saken böra betraktas utur en annan synpunct.
Om 128 skill, antagas, 6a utgör detta fullkomligt det närvarande Silfverpriset: derutöf* ver kan BancoSedeln icke förbättra sig, emedan ingen lärer vilja antaga den till högre pris, än hvartill Banquen kommer att inlösa densamma.
O rn BancoSedeln åter skulls kunna ytterligare falla i värde emot Silfver, så måste ett behof af Silfver uppstå, hvilket icke med BancoSedlar kan fyllas.
Hvarigenom skulle nu ett sådant behof uppkomma?
Inom landet är Speciemynticke gångbart, användes icke i några liqvider, således hehöfver det icke ef någon i detta hänseende anskaffas.
I>et är då endast för att till utländsk ort utföras, somSilfret skulle uppköpas; meri det torde icke vara mycket vågadt i denna ticlepunct, då en ovanligt stor Jern-export egt rumoehlan. det blifvit välsignadt med rika skördar, att påstå, der en öfvervigt uti handeln nu verkligen eger rum, och att, med kloka anstalter, redbart mynt ekall införas i Riket, i stället att utföras.
Så vidt man nu kan förutse, synes ingen anledning att befara, det något verkligt behof af Silfrets utförande kan uppstå, och det vöre säkerligen ingen fara att öppna Banquen till allmän utvexling, om icke misstroendet ännu i så hög grad bibehölle sig emot Banquens soliditet..
Man har i allmänhet tagit för afgjort, att för att tillvägabringa en realisation, borde Bauquens reela fond förstärkas med 233 Millioner R:dr Specie.
Vid första ögonkastet på Tabellen öfver förhållandet emellan Banquens Sedelstock och Silfverfond, jsnnet man likväl, att under de tider, då allmän Banco- Utskottets BetdnkandeiU 873 utvexling skett, sällan mera reel valuta funnits, än som motsvarat hälften af den utelöpande Sedelstocken, och om närvarande SiIfverfond beräknas i BancoSedlar efter 128 skill, för 1 SpecieRiksdaler, erfordras endast 75,000 R:dr Specie för att erhålla samma förhållande som fdrenämndt är.
Denna Summa åter kan Banquen uied öfverskottet af sine egne inkomster sednast inom 5 år anskaffa.
Hvartill skulle då ett högre belopp behöfva under en eller annan form upplånas?
Jag kan dertill icke finna andra anledningar, än antingen i fall man vill gifva BancoSedeln ett högre värde än den nu eger, hvilket säkert skulle kosta Staten en fortfarande skuldsättning af 2 å 3 Millioner B:dr Specie, eller ock oin man, öfvertygad derom att Nationen för det närvarande icke mägtar bära de dryga kostnader, som Götha Canal och andra allmänna företag åstadkomma, vill grunda utvägarne till medels anskaffande till dessa ändamål på ett utländskt lån, som för realisation af Banco* och RiksgäldsSedlarne skulle af Banquen upptagas.
För min del har jag ej kunnat samtycka till en plan, som utan nödtvång skulle sätta Staten i utländsk skuld, hvarifrån densamma så lyckligen blifvit befriad, och har ansett inrättandet af en Banque på Actier icke kunna betraktas annorlunda än såsom en skuldsättning, der Dångifvaren tillika finge rättighet att inträda såsom delegare i förvaltningen af Banquen och njuta en högre ränta å sina försträckta penningar; hvilket hos en penningefattig och till en del gäldbunden Nation lätteligen hade kunnat urarta till en fullkomlig penninge * ajcistocratie.
Dereiqot 874 Banco-Utsiottets
Betäniandtri. är jag öfvertygad, att om en klok och redlig plar* antages, hvarigenom Banquen sättes i stånd att inom få år börja utbetalningen af reelt mynt i skall ingen tvifla derpå, att ju realisationer komma till stind.
Oförutsedda händelser kunna vis» serligen orsaka Coursens stegring för någon korrt tid, men den skulle snart återgå till sitt naturlif ga skick, innan utvexlingen börjades.
Skedde åter ingen väsendtlig rubbning uti närvarande Coursförhållanden, vore det, efter mia öfverty. geise, ingen våda underkastadf, att, efter ett paff års förlopp, tillåta BancoFullmägtige, att, undec föreskrifna vilkor, börja allmän utvexling afSpe» ciemynt, och att nu derom meddela Fullmägtiga en särskild Instruction.
Hvad nu rörer sättet, at® bringa en ökad penningestock af reelt mynt i omlopp; så är det klart, att i den stund BancoSedelns värde fastställes i likhet med närvarande Silfverpris, blir det derigenom möjligt, att i hana del och vandel använda allt det myntbara guld och silfver, som inom landet finnes, eller ifrån utrikes ort kan införas; men svårligen kan man genast vänta sig ett så stort förtroende till hvad af Riksens Ständer om myntvärdets bestämmande beslutas, att den, som innehafver silfver, vill lemna det ifrån sig, då han ännu är osäker att, när han åstundar, kunna återfå detsamma.
Det fordras således en anstalt, hvarigenom värdet af det disponibla silfret kan blifva gångbart och nu varande egare likväl bibehålla rättigheten att återfå sitt silfver.
Det är i sådant afseende jag föreslagit, att hvar och en må få inlemna silfver h jganguen, detföre uttaga beloppet i Banquens Sed - BancoTJtslottth Betänftanden* 87$ lar och derjemte erhålla en Attest, som berättigar honom att, emot lika belopp i Sedlar, återfå Silfver eller Speciemynt.
Derigenom inträder Bariquen redan till eri stor del i sin function såsom VexelBanque.
Ganska mångå skulle säkerligen begagna denna utväg fiic att göra ett Capital fruktbart som nu är dödt och denna ökade Capital-tillgång skulle otvifvelaktigt gifva ett ökadt förlag för handel och narin-- .gar.
Härigenom uppkomme äfven ett medel hvar» igenom Coursen skulle Italias jemn, ty om Cour» sen stege, skulle det insatta silfret utvexlas och' förrän all denna tillgång blifvit uttömd, förr kunde någon väsendtlig rubbning i närvararande Cours-' förhållanden icke ega rum.
Man har emot denna anstalt framstält åtskillige farhågor, och tyckts alldeles förglömma att Banquen derigenom icke i sjelfva verket får annan function än densamma skulle utöfva, om en fullkomlig realisation vöre verkstäld, nemligen att emottaga silfver och derföre utgifva sedlar samt åter utvexla silfver emot sedlar.
Någon möjlighet att vexelvingleri derigenom skulle ökas kan jag icke inse, tvärtom skulle alla speculationer derpå blifva ännu äfventyrligare ä« de förut varit, då ingen kunde veta, hvilka silf— vermassor voro disponibla och kunde bidraga till Coursens återförande till hvad stadgadt blifvit»
I synnerhet tyckes man fästa sig dervid, att en norm vore gifven, hvarefter fordrings-egare skulle fordra af sine gäldenärer att skuldförbindelserna skulle ställas i Speciemynt.
Om äfven så skulle hända, hvad ondt vore väl deruti?
De gäldskyl» dige fingo då samma intresse som Penninge - ega» 876 Banco Utskottets Betänkanden. ren nemligen alt myntvärdet då blefve beståndan. de och då ingen hade intresse uti en förändring i unde man vara ganska säker att den ej skulle inträffa.
Deremot torde det icke kunna besti idas att denna anstalt medför flere fördelar. l:o
Gifves derigenom en verkelig betydelse å Beslutet om BancoSedlens värde i silfver. 2:0 Blifver en ökad sedelstock, bestående af reelt mynt, satt i omlopp. 5:0 Uppkommer möjligheten för utländske Capitalister, att med säkerhet för myntets värde Utlåna penningar.
Då räntan i Sverige är vida högre än i andra Penningerika länder är det all anledning att Penningarne strömma dit, der de gifva högsta afkastning och denna ökade tillgång skall icke allenast afhjelpa förlägenheten utan äfven sluteligen fälla Penninge-räntan, så vidt sådant med sakens natur öfverensstämmer.
Åf alla dessa skäl hemställer jag att nu måtte stadgas. i'o Ått BancoSedelns värde fastställes efter 128 sk. eller 2 R:dr 32 sk. i sedlar för En Rtdr Specie i silfver, hvarå Kongl. Majtts sanction begäres. 2:0
Att till detta belopp Banquen emottager silfver emot sedlar samt tillika meddelar Insältta. ren ett betyg.
Hvarigenom Banquen under laga ansvar förbindes att, emot enahanda belopp i sedlar , åter utvexla silfver, myntadt eller omyntadt. 3:0
Att myntning af smärre Speciemynt af jbtdels, T’g:dels, T'a:dels och gtdels B:dr-stycke genast- företages.
Banco -XJtsiottets Bettini anden. 877 4:0 Att BancoFullmägtige genom särskild Instryction berättigas, att i vissa Fall och unde* vissa vilkor , samt med Kongh Maj:ts Nådiga bifall, företaga allmän utvexling af Speciemynt, hvarvid början göres med de smärre mymdagen.
Vilkoren för en sådan Utvexling skulle nödvändigt vara de: att insättningar af silfver skedt till så betydligt belopp, att man deraf tydeligen finner att den rörliga silfvermassan redan är så stor, att man utan våda kan öppna Banquen till allmän Vexling.
Lyckades den nu föreslagne planen, hade man säkert uppnått detina tidpuncf förr än man tror sig kunna förutse ; men föreskriften föc BancoFullmägtige bör icke allmängöras emedan sådant kunde gifva anledningar till Speculationer.
Mången skulle tycka, att i fall en allmän (realisation skulle företagas, BancoStyrelsen bör ega magt, att kunna upptaga ett lån eller åtminstone förse sig med en utländsk Credit å 500,000, eller 1 million R:dr Specie.
tTill äfventyrs kun* de sådant vara nödvändigt för att lugna alla farhågor; men något verkeligt behof af ett Lån kan jag icke inse.
Faran att meddela BancoStyrelsen rättighet att aftala derom, vöre likväl icke stor, då realisationen i sjelfva verket icke grundades å Linet utan å Banquens egne fonder samt hvad uti lånte Penningar möjlige^ intogeS aldrig borde blifva mera än att detsamma inom 2 a 3 år kun. de af Banquens egna medel återbetalas.
Med antagandet af denna plan, följer nödvändig; heten att förändra sättet till Penninge-upplånandetill allmänna företag, emot skuldförbindelser stälde på längre betalningstid och följakeligen emot 5 pro - 878 Ranéö‘XJtsköttets 'Reinh anderi cents ränta, emedan allt val går an, att ställa'
CR bligationerne å vista, då de inlösas med Banco-- Sedlar, kunna utbyta emot reelt mynt och för he« la summan Obligationer således silfver skulle kunna lyftas atur Banquen; om 200,000 R:dr af Banquens årliga inkomster anslås till ränta och amortissement å RiksgäldsContoirets Obligationer a 5 procent, är det ganska tillräckligt för ändamålet, och Banquen får derigenom behålla mera af sina inkomster till uppköp af myntbara metaller än Höglofl. Utskotten föreslagit.
För öfrigt är det för sjelfva sakens skull alldeles likgiltigt, om Bänt quen för sine sedlar uppköpt silfver, eller om detta silfver blifvit af enskild man insatt och sedlar derföre utgifne, och Banquen i sådant fall utan fara kan amortera sedlar, svarande emot sin behållna inkomst, emedan sedelstocken derigenom icke un*> dergått någon förminskning.
Med innerlig öfvertygelse derom att det sätt jag föreslagit till Penningeväsendets reglerande,' för det närvarande närmast förenar alla intressen, och så väl derigenom som genom det tillfälle, som skulle yppas till en verklig
National-förkofran är i närvarande tidpunct för fäderneslandet det nyttigaste, kan jag icke annat än beklaga att den plan jag framstält, icke fått någon försvarare, som egt mera skicklighet än jag' att utveckla ämnet och mera förmåga att värka på andras öfvertygelse; Jag måste söka min tillfredsställelse i medvetandet att hafva efter bästa förstånd velat gagna mitt fädernesland och hoppas att framtiden tillräckligen skall ådagalägga huruvida jag haft rätt ellet; icke.
Tabell, Banco Utskottets Betänkan färn 879 Och begärde Herr RevisionsSecreteraren, att detta yttrande matte få åtfölja det till Rikets Stättder afgående Utlåtandet, såsom, innefattande Herr Revisio.nsSecreterarens skiljaktiga mening ifrån vhskottens denne dag fattade Reslaf, i anledning af de inom RiksStånden gjqrde anmärkningar vid Utskottens förra Betänkande, rörande allmänna Renningeväsendet och de dermed gemenskap egande ämnen, i hvad sora särskildt angick frågomo om Si Ifver vexling uti Banquen. samt bestäm* mande af förhållandet emellan Sedlar och Spe» eiemynt.
Herr Bergmästaren Montan yttrade ock-, med begäran, att dess skiljaktiga tanka matte Betan»* kandet åtfölja:
BIHANG TILL SAMM®!
MdMÅHIDiaa PROTOKOLL VID.
Lagtima Riksdagen i Stockholm Åren 1850 och 1851.
SJUNDE SAMLUfGEI. fsta Afdelningen: Lug-Utskottets Dlcrtiorial, Utlatunden och Betänkanden. li k.':- af( T»!S*i .s ig 5 ^ - i n-sv.v/Äv. -.^k.i jW '; •• %v-'v-vÅ?.v.\-wa Lag-ll[skottets Utlåtande, JH 1. I M 1.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 27 Dec. 1830, kl. 12 midd.
Utlåtande, i anledning af vdckta motioner, angående enskilda personers assigneringsrätt å Rikets Stånders Bank.
Hederv. Bonde-Ståndet har till Lag-Utskottets behandling remitterat särskilde, af Riksdagsfullmäktige, L. Gezelius från Stora Kopparbergs
Län och Hinrik Andersson från Örebro Län väckte, af åtskillige bland Ståndets Ledamöter understödde och under den 19 i denna månad till Utskottet ankomna motioner angående upphörande af, eller inskränkning i, den, enskilda personer medgifna, rätt att utgifva tryckta assignationer å Rikets Ständers Bank; — Men som denna fråga rörer Bankens förvaltning och således icke något af de ämnen, som ligga inom Utskottets i Grundlagarne utstakade verkningskrets, får Utskottet, som följaktligen med omförmälde fråga icke kan taga befattning, den remitterade motionen till Hederv.
Bonde-Ståndet återsända; hvilket, enligt föreskriften i Riksdags-Ordningens 44 §, för samtlige Riksstånden vördsamt tillkännagifves.
A Höglofl.
Ridderskapet och Adelns vägnar: R.
A Wällofliga Borgare-Ståndets vägnar: G. Engzell.
Å Ilögvördiga Preste-Ståndets vägnar: J. Wallin. Å Hedervärda Bonde-Ståndets vägnar:
Johan Johansson. lith. till R.
Prol. 1850 & 1851. 7 Sami., 1 Afä., 1 Haft. 1 2 Lag-UlskoUels Utlåtande, M 2. M 2.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 9 Jan. 1831, kl. 1 e. m. Utlåtande•, i anledning af vackt motion angående förändring i lagstiftningen för Privatbanker.
Uti ett af Hedervärda Bondeståndet till Lag-Utskottet remitteradt, och denne dag till Utskottet ankommet, memorial har Riksdagsfullmägtige, Gabriel Andersson och Anders Olofsson från Elfsborgs
Län föreslagit, det måtte Rikets Ständer, med ändring af nu gällande lagstiftning angående enskilda hanker, besluta följande stadganden: »l:o att Riksbanken, genom dess årliga vinst och öfrige dertill användbara tillgångar, må sättas i tillfälle att öfvertaga Privatbankernes lånerörelse, och att förberörde tillgångar till behöfligt belopp äro tillgänglige till den af Bankerne, hvars oktroy först tilländalupit; och vidare i samma ordning livar efter annan, och följaktligen att oktroy för nya Banker, eller förlängning af redan meddelade, utan Rikets Ständers medgifvande, hädanefter icke må ega rum; 2:o alt samtlige Privatbanker måtte förklaras skyldige att, så länge en sedelutgifning af dem får ega rnm, dertill använda blanketter af lika färg, storlek och gravyr, samt af lika valörer, så att någon annan skillnad än den, som härleder sig från utgifningsorten, icke må varda tillåten, hvarigenom den stora allmänheten sättes i tillfälle att bättre utröna tilläfventyrs skeende förfalskning; 5:o alt, till undanrödjande af den stora olägenhet, som nu tillskyndas den skattdragande allmogen och flere andre, Privatbankssedlarne måtte emottagas i allmänna uppbörden, af hvad beskaffenhet de vara må, med förpligtelse för Bankslyrelserne att i Landtränteriet återlösa berörde sedlar å de dagar, som BankoUtskottet kan finna lämpligt bestämma, samt att försummad återlösning må medföra förlust af rättigheten att Bankrörelse fortfarande bedrifva; och 4:o alt för allmänheten tillhandahålla invexling af deras sedlar hvarje söcknedag i så väl afdelnings- som hufvudkontoren, i likhet med hvad nu i Rikets Ständers Bank är tillåtet.»
Då emedlertid omförmälde förslag icke är hänförligt till de lagstiftningsfrågor, hvilka, jemlikt 35 och 87 <§§ Regeringsformen och 55 § Riksdagsordningen, böra af Utskottet till behandling upptagas, får Utskottet återlemna ifrågavarande memorial till Hedervärda Bondeståndet; hvilket, till följd af föreskriften i Riksdagsordningens 44 §, för samtlige Riksstånden vördsamt tillkännagifves.
Stockholm den 7 Januari 1831.
Lag-Ulskollels Memorial, M 3.
3 Reservation af vice talman Zetterberg: »Då lagstiftningen angående enskilde Banker vid föregående riksdagar blifvit behandlad af Banko- och Lag-Utskotten gemensamt, har jag ej kunnat deltaga i det beslut, Lag-Utskottet fattat i anledning af ifrågavarande förslag.
Visserligen ingår i samma förslag fråga om Riksbanken; men denna fråga förändrar icke syftningen af förslaget.
Det afser vilkoren för enskildes rättighet att utgifva en serskild art förbindelser för att dymedelst utöfva enskild bankrörelse, och skulle således egentligen blifva ett supplement till Civil-lagen.
Denna åsigt lärer ock varit den, som föranledt, att frågor af förevarande art alltjemt remitterats i första hand till Lag-Utskottet, som likväl, med afseende å den inverkan, de enskilde Bankerne kunde utöfva på Riksbanken, funnit nödigt att för frågornas behandling sammanträda med Banko-Utskottet.
Jag älskar con tinuitet i allt, ty sådant ger säkerhet; och minst vill jag afvika från en länge följd ordning, som stödjes på, efter min åsigt, riktiga grunder.» af Herrar Engzell och Wetterberg samt Riksdagsfullmägtigen Ola Mänsson från Skåne, hvilka instämde i vice talmanen Zetterbergs reservation. M 3.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 9 Jan. 1831, kl. 1 c. m.
Memorial, om arvoden för ökad Kansli-personal.
Lag-Utskottet, som, i öfverensstämmelse med Riksdags-Ordningens 24 <§, antagit, den 30 sistlidne November, en Sekreterare och den 9 påföljde December, en Kanslist, har funnit, att expedierandet af utlåtanden i de många till Utskottets handläggning hörande ärenden, tillika med öfriga Utskottets kansli åliggande gö romål, omöjligen kunna af nämnde personal medhinnas, samt derföre under denna dag ytterligare antagit en Kanslist; och då, i likhet med hvad tillförene egt rum, Utskottet förordnat en af Kanslisterne, att derjemte, i egenskap af Notarie, föra Utskottets protokoll, samt dessutom för behandlingen af den mängd ärenden, som under riksdagens lopp komma att af Utskottet gemensamt med andra Utskott hand - 4 Lag-Utskottets Memorial, M 5. läggas, biträde efter all anledning erfordras af en Notarie, då Utskottens deputerade sammanträda för ärendenas beredning, föranlåtes Utskottet vördsamt anhålla, dels att, utom det arvode, som tillkommer en Kanslist i Lag-Utskottet, ett Notarie-arvode mätte Utskottet beviljas, att från och med denna dag utgå; dels ock att, derest, vid behandlingen af de ärenden, som af Lag-Utskottet gemensamt med annat Utskott komma att handläggas, särskildt biträde skulle erfordras, en Notarie måtte få antagas med arvode, beräknadt från antagningsdagen.
STOCKHOLM, TRYCKT UOS JOH. BECKMAN, 1881. Lag-Utskottets Utlåtande N:o 4. 1 N:o 4.
Ank. till Exp. Utsk. d. 23 Jan. 1851 kl. 2 e. m.
Utlåtande i anledning af verkställd granskning af Rikets Ständers Juslitie-ombudsmans vid innevarande riksmöte aflernnade allmänna redogörelse, för åren 1848 och 1849 ajgifna berättelser , äfvensom embets-diarier och registratur.
Hufvudföremålen för Justitie-ombudsmännens verksamhet äro enligt regeringsformens 96 och 100 §§, att utöfva en allmän tillsyn öfver lagars och författningars efterlefnad af domare och embetsman, med skyldighet att tilltala dem, som i sina embeten någon olaglighet begå eller sina embetspligter underlåta; att anmärka lagars och författningars brister och uppgifva förslag till deras förbättring; samt slutligen att utreda lagskipningens tillstånd i riket.
Verksamheten omfattar således lagskipningen och lagstiftningen.
Det är ock under aktgifvande på den förra som bristerna i den sednare närmast.inses.
I första rummet har derföre institutionens stiftare satt Justitie-ombudsmannens väktare-kall, detta värn för betryggande af folkets så allmänna som individuella rättigheter; och det är jemväl fullgörandet af detta kall, som mest täger Justitie-ombudsmannens uppmärksamhet i anspråk.
Det har emedlertid tillförene blifvit anmärkt, att Justitieombudsmannen endast i afseende på brottmåls-lagskipningen eller rättare de fall, som röra den personliga friheten, är i tillfälle utöfva en noggrannare tillsyn; och å denna tillsyn har äfven blifvit lagd vigt medelst de serskilda föreskrifter, som förekomma i 17 § af den Instruktion, som Rikets Ständer för Justitie-ombudsmannen utfärdat.
St:s Prat., 1850 & 1851. 7 Samt. 1 Afl. 2 Haft. 1 2 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 4.
Vid granskning af de redogörelser, Justitie-ombudsmannen för sin cmbetsförvaltning afgifvit, samt de af honom förda diarier och registratur, bär Utskottet ock erfarit det nit, hvarmed Justitie-ombudsmannen sökt att i denna del uppfylla sin pligt.
Att skydda den personliga friheten, att förekomma obehörigt lidande, synes oaflåtligen varit Justitie-ombudsmannens omsorg.
Men härvid har han likväl icke stadnat.
Uppmärksamt har han följt domares och embetsmäns åtgärder i allmänhet, sökt rätta missbruk, beifrat de olagligheter han trott sig finna, tillhållit försumlige att fullgöra deras åligganden och bemödat sig att bringa ordning i sådana allmänna angelägenheter, der han upptäckt oordning.
Så t. ex. förtjena att företrädesvis nämnas Justitie-ombudsmannens bemödanden att få domstolarnes arkiver fullständiga och ordnade, samt de, i följd af åtskillige
Landtmätares1 försummelse att redovisa för verkställda förrättningar, i Landtmäterikontorets handlingar befunna brister afhjelpta.
Emedlertid hafva icke alla de åtal, som Justitie-ombudsmannen ansett sig befogad anställa, ledt till någon följd eller dertill, att domslolarne delat Justitie-ombudsmannens åsigt om de anklagades ansvarsskyldighet.
Deribland är ett, hvilket Utskottet ej kan undgå att särskildt nämna, med anledning af Herr Pedres i afseende derå hos Vällofl.
Borgare-ståndet gjorda, och till Utskottets yttrande öfverlemnade framställning.
Detta åtal, som var riktadt mot f. d.
Öfverståthållare!! m. m.
Sprengtporten samt Polismästaren B. C.
Bergman, för uraktlåtne åtgärder till hämmande af oroligheterna i lmfvudstaden den 18 och 19 Mars 1848, har blifvit pröfvadt genom Svea Hofrätts och Kongl.
Maj:ts den 8 Mars 1849 och den 14 Februari 1850 meddelade utslag, derigenom förklarats, att den af Justitie-ombudsmannen anställda talan icke kunde bifallas.
Nu har Herr Petré, i sin till Utskottet öfverlemnade framställning, under åberopande af Justitie-ombudsmannens, i anledning af berörda beslut i hans allmänna redogörelse afgifna yttrande, yrkat att, enär det vore af stor vigt att en bättre utredning sker af de under år 1848 i lmfvudstaden timade oroligheter, hvaröfver hållna undersökningarne spridt mera mörker än ljus, samt dessutom vore angeläget, att icke dom, som fallit, kunde genom fortsatte rechereher qväljas, Utskottet måtte meddela ”ett utlåtande af beskaffenhet att tjena till vägledning för Bikels Ständers omdöme om en sak, hvars inre trådar tyckas hafva blifvit med afsigt borttrasslade.”
Denna framställning torde dock ej kunna leda till åsyftad följd.
Antingen den alser bedömande af de om ifrågaställde oroligheter hällne undersökningar eller pröfning af befogenheten utaf de anmärkningar, som Justitie-ombudsmannen upp - Lag-Utskottets Utlåtande N:o 4. 3 kastat emot ofvannämnda beslut, är frågan af den art, att den, emot regerings* formens 90 §, ej må komma under Utskottets öfverläggning.
Men emedlertid kan den omständighet, att ett eller annat af de åtal, Justitieombudsmannen anställt, icke baft framgång, ej inverka på omdömet angående den allmänna tillsyn, han utöfvat öfver iagarnes efterlefnad.
På sätt Utskottet ofvan yttrat, är det vid denna tillsyn, detta aktgifvande, som bristerna i lagstiftningen bäst inses och derifrån som skyldigheten att verka för dess förbättring jemväl synes vara att härleda.
Förbindelserna i denna väg hafva emedlertid fått en större omfattning genom det Justitie-oinbudsmannen, pä 1841 års Ständers underdåniga begäran, gifna uppdrag att deltaga i den granskning af förut utarbetade förslag till allmän civil- och kriminal-lag, som åt den dä tillförordnade lagberedningen blifvit anförtrodd.
Justilie-ombudsmannen har likväl tillkännagifvit, hurusom han, i följd af det sätt, hvarpå beredningens ständiga ledamöter i deras arbete tillvägagått, icke varit i tillfälle att deri deltaga och således att uppfylla Ständernas väntan härutinnan, äfvensom att han, för beredande af ett sådant tillfälle, anmält förhållandet hos Kongl. Maj:t, med underdånig anhållan, att en arbetsordning för beredningen måtte utfärdas, ehuru denna anhållan, med afseende å då för handen varande omständigheter, ej kunnat bifallas.