Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då ett lättgående ångfartyg mötte ångfartyg, som hade två eller tre fartyg att bogsera, toge dessa fartygs höga master och tacklage vid motvind så stort vindfång, att ångfartyget med all ansträngning af machinen, knappast kunde hålla de bogserade fartygen vid sådan fart, att de icke urståndsattes att vika i samma riktning som ångfartyget, hvilket äfven, i följd af det långa släp, som åtföljde, icke kunde vika för ett mötande fartyg.
Svårigheten och ofta omöjligheten^ att efterkomma stadgandet i nämnde § att om ångfartyg sammanträffade vid sund, der farvattnet vore så trångt elier grundt, att de icke utan fara för ombordläggning kunde gå förbi hvarandra, skulle det fartyg, som ej ännu gått in i sundet, genast stadna sin ångmachin till dess det andra passerat, ådagalades deraf, att när ett ångfartyg, som har till exempel två eller tre större fartyg att bogsera, skall passera genom ett sund af ofvannämnda beskaffenhet, kan det icke stadna machinen, utan att de efterföljande fartygen, hvilka bibehålla sin fart, skulle genom sammanstötning kunna åstadkomma skada, äfvensom då fartygens fart afstannade, desamma lätteligen kunna komma på grund.
Betänkande M 24.
Till förekommande af livad sålunda blifvit anmärkt, bar motionären föreslagit att 9 § 1 ofvan åberopade Kongl, förordning måtte få följande tillägg: l:o att om två ångfartyg möta hvarandra, och det ena bogserar fartyg, vare det, som icke liar fartyg att bogsera, skyldigt att vika åt styrbord, men det andra vare derifrån frikalladt såvida land eller grund icke sådant hindra; 2:o att om två ångfartyg mötas vid sund, der farvattnet på ett eller flera ställen är så trångt eller grundt, att de icke utan fara för ombordläggning kunna gå förbi hvarandra, skall det fartyg, som har annat fartyg till bogsering, minst på ett hundra famnars afstånd från sundets inlopp, genom afiossandet af ett kanonskott, gifva tillkänna att det inlöper i sundet, på det att, om något ångfartyg vore vid den andra ändan af sundet, detsamma då må kunna stadna ångmachinen tills det andra hunnit igenom; 3:o att såväl seglande som roende fartyg alltid skola vara skyldiga att vika undan för sådane fartyg, som efter sig haf\a fartyg till bogsering, så vidt det sig göra låter.
Utskottet, som tagit motionen i öfvervägande, finnér de deri till stöd för förslaget angifne skäl vara väl grundade, och får med anledning deraf vördsamt tillstyrka att Rikets Ständer ville uti skrifvelse till Kongl. Majit i underdånighet anhålla att Kongl. Majit behagade utfärda ett tillägg till 9 § i Kongl. Förordningen den 16 November 1849, innefattande föreskrifter om hvad till betryggande mot olyckshändelser iakttagas bör, då ångfartyg mötas under de af motionären an märkte omständigheter.
Aulv. till Exp.-Utsk. d. 2A Januari 1857 kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om post-expeditionens i Wittsjö socken förflyttning lill Markaryds socken i Kronobergs
Ifrån hedervärda Bondeståndet har till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet remitterats en af Bengt Nilsson från Kronobergs län väckt motion, deruti föreslagits, att som vid Markaryds socken i samma län, hvilken vore belägen omkring tolf mil från Wexiö och sex mil från städerna Halmstad och Christianstad, sammanträffade ej mindre fyra särskilda postvägar från Stockholm, Christianstad och Halmstad, än äfven åtta härads- och socknevägar, samt nämnde socken dessutom vore en icke obetydlig fabriksort, hvarifrån gårdfari - Allm.
M 25. 5 handlande årligen i stor mängd utgingo, men deremot den i Wittsjö socken inrättade postexpedition ingalunda motsvarade det dermed alsedda ändamål, att underlätta postkommunikationen, berörde expedition måtte varda till Markaryds socken förflyttad. lia förevarande fråga är af så enskild beskaffenhet, att Rikets Ständer ej lämpligen kunna dermed taga befattning samt synes bäst böra kunna bedömas af vederbörande embetsmyndighet, får Utskottet vördsamt tillstyrka att motionen må lemnäs utan afseende.
Auk. till Exp.-Utsk. d. 24 Jan. 1857, kl. 1 c. ni lielänkande, t anledning af väckt motion örn användande af manskap ur Arméen vid Statens jernvägsarbeten.
Från liögloflige Ridderskapet och Adeln bar till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottets handläggning blifvit remittcradt ett af Friherre Raab, Carl Adam, afgifvet memorial, hvari Rikets Ständers uppmärksamhet fästes derpå, att, vid sidan af den lycka, som 1855 års penningetillgångar genom ökad rörelse spridt inom landet, ett för detsamma hittills fremmande ondt uppkommit af ganska kännbar beskaffenhet för industrien och jordbruket, nemligen en allmän arbetarebrist, förorsakad af de i hast öppnade stora utvägar till arbetsförtjenst, som Staten genom sina jernvägsanläggningar och andra allmänna arbeten på ett mindre väl betänkt sätt framkallat.
Om man beräknade endast 10,000 man vid Statens allmänna arbeten, 20,000 man beväring under öfning, Arméen till 30,000 man och Flottans båts-och jungmän tili 6,000 i tjenstgöring under sistlidne sommar, eller tillsammans 66,000 man, använde under den tid, jordbruket bäst behöfde dem, och dertill lade vår kofferdi-flottas besättning och ur landet gånget, i fremmande tjenst varande sjöfolk, till ett antal af omkring 40,000, eller tillsammans 106,000 man; så vore icke mycket lemnadt öfrigt af unge män för industriens behof, sjötjänsten oberäknad.
Om man med denna summa jemförde landets hela unga befolkning från 21 till 26 år, omkring 100,000 män, så befunnes det att, relativt till landets folkmängd och arbetspersonal, det allmänna tagit många armar i anspråk af dem som eljest lefde för den enskilda industriens produktiva ändamål.
Fiiljderna hade icke heller låtit vänta på sig.
Dagspenningen jagades upp från 1 R:dr ända till 2 å 3, och på ackordsarbeten vöre vinsterna vida större.
Arbetsfolk, skattskrifne på enskilde personers egor med kontraherade arbetsskyldigheter, lemnadc sina hemvist och öf - 6 Allm.
M 25. verläto omsorgen om hustru oell barn
St husbonde eller vederbörande fattigförsörjning, som under sådana omständigheter svårligen kunde förbindas till någon vårdnad om dem.
Ogifta drängar lemnade sina tjenster, och industrien kunde icke för något pris skatta sig arbetare, knappt till de oundgängligaste kuranta göromålen.
Under sådana förhållanden hvilade alldeles de nyodlings- och byggnadsföretag, hvarmed svenska utmarker inkräktades för odling och mensklighet.
Derest den konkurrens, som bestämmes af industriens rätta natur, legat till grund för arbetspriset, så vore ingenting att säga om dagspenningens höjd, hade den ock varit många gånger större; men Staten hade härvid uppträdt såsom den rike mannen, hvilken, utan afseende på arbetets värde, öste ut penningar, obekymrad om beloppet, endast menniskor erhöllos och arbetet fullgjordes.
— Detta sätt att utföra allmänna arbeten, att i arbetslönen öfverbjuda industrien till hvilket belopp som helst, utan annan regel än behofvet för Staten af ett visst antal arbetare, kunde icke anses vara klokt eller statsekonomiskt väl beräknadt, emedan Staten derigenom ruinerade den enskilda industrien.
Staten borde derföre härvid i främsta rummet använda den arbetskraft, öfver hvilken den kunde disponera och som, då kronoarbets-korpsen vore sysselsatt vid befästningsarbeten, utgjordes af Arméen, för hvilken sådan sysselsättning i flere uppgifna hänseenden vore gagnelig.
Om 10,000 man till ifrågavarande arbete af Arméen erhöllos, förmodade motionären att föga mera arbetsfolk dertill behöfdes.
Motionären ansåg sig icke genom sin framställning halva gjort något intrång i arbetarnes rätt, utan endast sökt åstadkomma en bättre anordning af arbetet med samma arbetskraft; och kunde för öfrigt Staten, för att i viss mån belordra arbetskonkurrensen, till kanal- och hamn-arbeten m. m. antaga folk på lega i den ordning författningarne stadgade.
Motionären har slutligen förklarat sig sammanfatta det af honom sålunda anförda uti en så lydande »motion: att Rikets
Ständer ville ingå med underdånig »skrifvelse till Kongl. Maj:t, att Han täckes taga detta vigtiga ämne under Nådig pröfning »och, efter sig företeende omständigheter, med hänseende till de allmänna jernvägsarbetena, »besluta att Arméen dertill lår användas.»
Utskottet har i afseende härå inhemfat, att Kongl. Maj:t uti Dess den 28 November nästlidet år till Rikets Ständer aflåtna Nådiga Proposition om utförandet af de större jernvägsanläggningar inom riket, hvilka böra af allmänna medel bekostas, beträdande förevarande ämne yttrat, att som arbetare från de trakter, der dylika arbeten komma att företagas, icke torde blifva tillräckliga, och det i allt fall »vore mindre lämpligt att från jordbruket i någon trakt borttaga alltför stor arbetskraft», Kongl.
Maj:t funnit det blifva nödvändigt att kommenderingar ur Arméen jemväl begagnades till ifrågavarande byggnader; Och som motionens syftemål, att frågan om Arméens användande vid allmänna arbeten, lör att åt den enskilda industrien bibehålla nödig arbetskraft, skulle varda Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning underställd, således redan är vunnet, samt Rikets Ständer vid behandling af nämnde Nådiga Proposition få tillfälle att med anledning deraf taga den i Friherre Raabs motion väckta fråga i öfvervägande, får Utskottet tillstyrka, att någon åtgärd i anledning af denna särskilda motion ej må af Rikets Ständer vidtagas.
Besvärs- och Ekon.-lits!;.
Betänkande As 2C>. 7 N:o 26.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 24 Jan. 1857, kl. I ». in.
Betänkande, i anledning af väckt motion om indragning af kronologdetjensten i Herjeådalens fögderi.
Riksdagsmannen Anders Olsson från Jemtlands län liar uti ett från hedervärda Bondeståndet lill Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottets handläggning öfverlemnadt memorial anfort att, ehuru man ständigt och måhända med rätta framställde behofvet af förhöjning i tjenstemännens löner, det likväl vore sällsynt, att en, hand i hand dermed gående, organisation och reglering af tjensterne egde rum.
Enligt motionärens öfvertygelse skulle dock en mängd tjenster, såsom obehöflige, kunna helt och hållet indragas, eller ock förenas med andra, samt aflöningen för dylika befattningar till löneförbättringar användas.
Då nu en genomgripande löne- och tjenstereglering vore för handen, syntes rätta tidpunkten vara inne att fästa uppmärksamheten på de tjenster, som kunde indragas; i hvilket afseende motionären föreslagit »att kronofogde-tjeristen i Herjeådalens fögderi, omfattande endast två mindre pastorat, måtte indragas och förenas med kronofogdetjensten i södra Jemtland, emot en desto större ersättning i resepenningar»; och vore motionären så mycket mer öfvertygad att en fogdo ensamt för Härjeådalen vore obehöflig, som den nuvarande under hela siri tjenstetid bott inom norra Jemtlands fögderi på ett afstånd af ungefärligen 13 mil från Herjeådalens gräns.
Då förevarande motion innefattar en så speciel och outredd fråga, att lämpligheten af det gjorda förslaget icke torde kunna af Rikets Ständer bedömas, hemställer Utskottet att någon åtgärd i anledning af denna motion ej må af Rikets Ständer vidtagas.
Stockholm den 23 Januari 1857. s Allm.
Betänkande J\l 27.
Ank. till Exp.-Utsk. d. .24 Jan. 1857, kl. 1 e. in. lielänkande, i anledning af vädel motion om upprättande af ng Jordeboksliggare för Malmöhus län.
Uti en frän hedervärda Bondeståndet till Allmänna Besvärs- oell Ekonomi-utskottet remitterad motion har Riksdagsmannen Mäns Persson från Malmöhus län anmärkt att, ehuru en del af de besvär, som hemman åligga, skola efter oförmedlade hemmantalet utgöras, uppgift likväl i nämnde läns jordebok saknades om hemmanens oförmedlade mantal, hvaraf flerfalldiga tvister hade blifvit föranledde.
Med afseende härå och under åberopande deraf att, sedan bestämdt blifvit det skogs- och utmarks-delningen i länet skulle verkställas på grund af oförmedlade mantalet, och att dermed skulle förstås det uti 1671 års jordebok upptagna, ett hemmans oförmedlade mantal, hvad nämnde län angick, således vöre det, som vid omförmälde delnings-förrättningar blifvit såsom sådant erkändt eller, der dylik delning ej egt rum, det i 1671 års jordebok upptagna, har motionären, med uppgift derjemte att fullständig afskrift af samma jordebok i länets arkiv ej funnes att tillgå, föreslagit att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det en sådan afskrift måtto på allmän bekostnad meddelas Landskontoret, med en tom kolumn, hvari oförmedlade mantalet skulle, genom Provins-Landtmäteri-kontorets försorg, på grund af skedda utmarksdelningar införas, och att, sedan en sådan liggare blifvit anskaffad, afskriften likaledes på allmän bekostnad, skulle för hvarje härad besörjas och hållas tillgänglige hos häradsskrifvar ne, hvilka det skulle åligga att i hvarje afskrift, som till socknarne utlemnas, i olörmedlings-kolumnen upptaga utmarks-delningsgrunden eller, der skifte ej skett, 1671 års hemmantal.
Sedan numera genom Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-kollegii kungörelse den 27 Oktober nästlidne år, Kongl. Maj:ts Nådiga beslut om nya jordeböckers upprättande för samtlige Rikets län blifvit till efterrättelse meddeladt; samt medelst samma Nådiga beslut blifvit föreskrifvet att oförmedlade hemmantalet skall i de nya jordeböckerna upptagas, är således det med motionen åsyftade ändamål redan vunnet; hvadan Utskottet hemställer att samma motion må lemnäs
Utan åtgärd.
Betänkande JM 28. 9 N:o 28.
Auk. till Exp.-Utsk. d. 24 Januari 1857, kl. 1 c. m.
Betänkande, i anledning af ifrågasatt förändring i föreskrifterna om upprättande och aflemnande till presterskapet af förteckningar å personer, som för brott blifvit sak fällde eller under framtiden ställde.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har blifvit remitterad en inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln utaf Herr af Sillén, G. Pr., väckt motion, deruti han andragit att, i följd af de nya föreskrifter, som till kyrkotuktens upprätthållande blifvit, enligt Rikets Ständers beslut vid sistförflutne Riksdag, af Kongl. Majit, genom Nådig Förordning den k
Maj 1855 meddelade, vore det angelägnare än förut att presterskapet icke blefve i okunnighet derom, när någon af församlingen blifvit sakfälld för sådane gröfre brott, som utesluta från åtnjutande af den Heliga Nattvarden till dess enskild skrift och aflösning egt rum.
1 sådant afseende hade ock föreskrifter blifvit genom Nådig
Kungörelse af samma dag meddelade angående vederbörandes skyldighet att upprätta och till presterskapet aflemna förteckningar öfver personer, som blefve saklallde eller under framtiden ställde för vissa förbrytelser; men vid tillämpningen af dessa föreskrifter hade desamma befunnits i åtskilliga delar tarfva rättelse för att säkert uppfylla ändamålet.
Så hette det, i l:a morn., att de föreskrifna förteckningarne skulle upptaga, bland annat, »det åtalade brottet;» hvilken ordställning syntes vara mindre riktig och kunde gifva anledning till misstag.
Presterskapet behöfde icke veta för hvilka brott en person blifvit åtalad, utan blott för hvilka han blifvit sakfälld, hvilket icke alltid vore detsamma som det åtalade.
Att i förteckningarne äfven upptogos personer, som blifvit under framtiden ställde för brott af uppgifven beskaffenhet, äfvensom att bland dessa brott upptogos åtskilliga, på hvilka icke borde följa enskild skrift innan den Heliga Nattvarden finge åtnjutas, kunde vara nödigt, på det presterskapet måtte kunna meddela upplysning derom i utfärdande prestbevis; Och ansåg motionären det derföre böra heta, att förteckningarne skulle upptaga »för hvarje sakfälld eller under framtiden ställd person, den församling, hvartill han hörer, det eller de brott, hvarför han blifvit sakfälld eller under framtiden ställd samt dagen, då utslag meddelats.» Enligt 4:de morn. skulle Häradshöfdingarne direkte hos Konungens Befallningshafvande anmäla när mål af ifrågavarande beskaffenhet icke förekommit.
Men då Häradshöfding skulle till Kronofogden i orten sända förteckning på sakfällde och under framtiden ställde, så vore det ock olämpligt att Häradshöfdings anmälan att ingen blifvit sakfälld eller under .
Brot. 1856 & 1857. 8 Sami. 5 Häft, 2 10 Allm.
Betänkande M 28. framtiden ställd ginge annan väg än genom Kronofogden, hvilken eljest vore ur stånd att tillse när han hade att från Häradshöfding vänta förteckning eller icke.
Oreda och svårighet för Konungens Befallningshafvande att utöfva den föreskrifna tillsynen i berörde hänseende orsakades ock deraf att skrifvelse i ämnet den ena gången komme eller borde förväntas direkte från Häradshöfdingen, den andra gången anlände från Kronofogden, hvadan Konungens Befallningshafvande ej kunde veta, till hvilkendera man hade att vända sig i händelse hvarken förteckning eller anmälan inom föreskrifven tid inkomme; Och föreslogs derföre en sålunda förändrad föreskrift, att älven anmälan derom att ingen blifvit sakfälld eller under framtiden ställd skulle af Häradshöfding göras till Kronofogden, som sådan anmälan till Konungens Befallningshafvande insände. llti Otte morn., som innehölle föreskrift om uppgift eller anmälan i berörde hänseende från Krigs-rätter och Regementenas Chefs-embeten, vore lemnadt oafgjordt, till hvilken Läns-styrelse sådan uppgift eller anmälan borde ingå från Regemente eller Korps, som tillhörde liera län och således äfven kunde hafva Krigsrätt än i det ena och än i det andra länet; och på det Konungens Befallningshafvande skulle kunna utöfva föreskrifven kontroll, vore nödigt bestämma att ifrågavarande uppgift eller anmälan skulle afgifvas till den Konungens Befallningshafvande, inom hvilkens styrelse-område Chefs-expeditionen funnes.
Att, enligt 7 momentet, gifva presterskapet del af Kongl. Maj:ts eller Öfverdomstol* utslag i brottmål af ifrågavarande beskaffenhet läte sig svårligen för Konungens Befallningshafvande göra.
När sådant utslag ankomme till Konungens Befallningshafvande, måste det delgifvas alla parterne i målet, hvilka vanligen funnes å annat ställe, än den prest, som skulle hafva underrättelsen, och om alla parterne vore nöjde, måste utslaget genast sätta* i verkställighet, hvarmed, om den tilltalade vore häktad, icke finge dröjas en enda dag; och kunde således, i de flesta fall, utslaget svårligen undvaras till delgifning åt presterskapet.
Skulle återigen Konungens Befallningshafvande låta taga en särskild afskrift af alla utslag, för att delgifvas presterskapet, vore sådant till en betydlig förökad tunga för Landskanslierne, der göromålen redan vore alltför ölverhopande.
Ej heller vore det för ändamålet nödigt, att presterskapet finge del af utslaget, utan vöre det tillräckligt om detsamma erhölle uppgift, om och för hvad brott dm tilltalade vore sakfälld eller icke, eller under framtiden ställd.
Då nu i vissa fall sådan uppgift skulle meddelas från Öfver-rätt eller Justitie-revisionen, vore det lämpligt att så äfven skedde i alla andra fall.
Eljest vore att befara, det, i anseende till olika förfarande, uppgiftens meddelande till presterskapet ofta skulle af Konungens Befallningshafvande blifva förbisedt, hvilket vore lätt förklarligt då Kongl.
Maj:ts och Öfver-domstolarnes utslag nästan dagligen för verkställighet ankomme till Konungens Befallningshafvande, och, när de anginge häktade, måste nästan i samma stund expedieras till kommunikation med den häktade och de andra parterne.
Deremot vore det lätt för Expeditionshalvande vid Öfver-rätt och Justitie-revisionen att efter gilne utslag upprätta sådan förteckning, som från llnder-rätt afgålves till Konungens Befallningshafvande, och lämpligast månadsvis, liksom från Stads-domstolarne, till vederbörande
Läns-styrelser afsända utdrag af densamma för att delgifvas presterskapet; och borde uppgiften från Justitie-revisionen och Öfver-rätt innehålla, förutom hvad för Under-domstolarne vore föreskrifvet, jemväl den Under-rätt som i målet dömt, samt äfven upptaga de mål, deri af lägre Rätt till ansvar dömd person blifvit från ansvaret fri; hvadan motionären föreslagit, att 7:de momentet måtte erhålla följande lydelse: »Från Justitie-revisionen och atla Ofverdomstolar skall likaledes för hvarje månad, inom 15:de dagen derefter, till Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande af sändas uppgift, som upptager ej mindre dem, hvilka genom under förutgångne månad expedierade utslag blifvit dömde eller ställde under framtiden för brott af den beskaffenhet, som ofvan uti 1 morn. omförmäles, än äfven Allm.
Betänkande M 28. 11 dem, hvilka blifvit från af lägre Rätt ädömdt ansvar för sådant brott befriade, samt vidare, för hvarje person, den församling, hvartill han hörer, det brott, hvarföre han blifvit sakfälld eller under framtiden ställd eller hvarifrån han blifvit för af lägre
Rätt ädömdt ansvar befriad, den Under-rätt, som i målet dömt och dagen då det skett, samt dagen då Öfver-rättens eller Kongl. Maj:ts utslag meddelats»; och förmälde sig motionären hafva af egen erlärenhét funnit att, utan dessa ändringar, presterskapet svårligen er höile uppgifter i alla fall då det ske borde, och följaktligen föreskriften om kyrkotuktens upprätthållande icke kunde noggrannt efterkommas.
Hvad sålunda blifvit anfördt och föreslaget har Utskottet tagit i öfvervägande; och hvad beträffar anmärkningen mot 1 momentet af ifrågavarande Kongl. Kungörelse; så anser Utskottet att, då berörde moment läses i sin helhet och ej blott de sista orden derifrån lösryckas, den anmärkta otydligheten deruti ej förefinnes. — 7:de momentet åter anser Utskottet, synnerligast med hänsigt till det med den Kongl.
Kungörelsen afsedda och redan i inledningen till densamma tillkännagifna ändamål, ej behöfva så tolkas som borde ovilkorligen det ifrågakomna utslaget i original, eller fullständig afskrift deraf till presterskapet öf versändas; och vill det synas
Utskottet att de öfriga af motionären föreslagna förändringar äro mindre betydande och utan påfallande behöflighet, så att, innan ännu erfarenheten visat det några olägenheter af gällande stadgar uppkommit, en så nyligen som den 4 Maj 1855 utfärdad kungörelse icke torde böra omarbetas.
Utskottet tillstyrker således vördsana ligen, att motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
STOCKHOLM, tryckt hos Eric Westrell, 18 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial Ko 29.
1 I%[;o $9.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 2 Febr. 1837, kl. 11 f. tn.
Memorial i anledning af äler rem iss af UIs kullets Betänkande N:o 4.
\ailofl. anledning af vackt förslag om nya föreskrifters meddelande, rörande tiden för utlysande och anställande af entreprenad-auktioner för statens räkning; men som Betänkandet är nl de öinge Riks-slånden bifallet och beslut sålunda deröfver fattadt, föranleder återremissen icke till någon Utskottets vidare åtgärd.
M o tm.
Ank. lill Exp.-Utsk. den 2 Fehr. 1857, kl. 11 t. m.
Betänkande i anledning af vuckla motioner i afseende å de vid större allmänna arbeten anställde personers religions- och sedlighels-vård.
° Ofvannämnde motioner, hvilka blilvit till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterade, äro väckta dels inom Högvördiga Preste-slåndet af Herr Biskop Bih. lill B.
Vrot. 1856 & -1851. 8 Sami. 6 Haft. I 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande J\:o 50.
Fahlcrantz och dels inom Hedervärda Bonde-ståndet af Riksdagsmannen Efraim Larsson från Elfsborgs län, hvilka anfört: 1:o Biskop Fahlcrantz: att de fördelar af arbetsförtjenst, som i närvarande lid beredas behöfvande vid de ständigt sig ökande och alltmera omfattande allmänna arbetena i riket visserligen voro obestridliga, men att dessa fördelar åtföljdes af betänkliga olägenheter i sedligt afseende samt verkliga vådor för allmän och särdeles kyrklig ordning.