Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Motionären bade då anmärkt, att dessa stämplar i kontrollväg föga betydde, enär rustbåilarnes skyldighet att ega duglig och användbar bäst alltid qvarstode och försummelsen deraf vore med ansvar belagd, men att stämplingen för rusthållaren medförde obehag och svårigheter att föryttra en kasserad ryttarehäst, och sålunda minskade en hans lagliga egendoms värde.
Denna framställning hade vunnit Rikets Ständers bifall och föranledt en underdånig skrifvelse af den a November 1844 till Kongl. Maj:t, som i nåder anbefallt rustbåilarnes hörande, innan beslut fattades i ämnet.
Härvid hade man, såsom motionären ville minnas, iakttagit det sällsamma förfaringssätt att höra äfven rusthållarne viddeafsutna kavalleri-regementena, hvilka frågan icke angick, och som derpå gåfvo o'et ganska naturliga svar, att saken vore dem alldeles likgiltig; varande från ett så beskaffadt svar anledning hemtad att afslå den underdåniga framställningen, som motionären nu likväl förnyade, med anhållan, att brännstämpel å kavallerihäst icke må åsättas någon sudan, der hästens egare bestrider det, samt att en underdånig skrifvelse härom åter måtte till Kongl. Maj:t från Rikets Ständer varda albiten.
Innan Utskottet går att i förevarande ämne sitt yttrande afgifva, har Utskottet ansett sig böra upplysningsvis meddela, att, sedan Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet, vid sist förflutne riksdag, i anledning af motionärens då gjorda framställning i detta ämne, tillstyrkt och Rikets Ständer, på sätt motionären här ofvan omförmält, underdånigst anhållit, att föreskrifterne om ifrågavarande sqvadronsmärken måtte npphäfvas; så hade, på Kongl. Majrts nådiga befallning, icke allenast de begge t. f.
Kavalleri-inspektörerne, sedan vederbörande Regements- och Korps-chefer sig yttrat, utan också Kongl. Maj:ts befallningshafvande i de län, inom hvilka indeld kavalleri-trupp finnes förlagd, efter dervarande rusthåliares hörande, afgifvit underdåniga utlåtanden i ämnet, hvaröfver slutligen äfven Kongl. Majrts och Rikets Krigskollegium sig utlåtit; och som derigenom är vordet upplyst och vitsordadt, att den genom Kongl. Majrts nådiga bref den 25 Oktober i83q föreskrifna märkning af nummerhästarne vid indeldta kavalleriet visat sig medföra all dermed åsyftad nytta, dels till förekommande af hästarnes olaga försäljning, utbyte eller begagnande till skjutsning och släpsamma arbeten, dels såsom tjenande till ledning att upptäcka och återfå ifrån betesmarkerne bortstulne hästar, så hade Kongl. Maj:t, med tillika fästad t nådigt afseende dervid, alt flertalet af de i frågan hörde rusthållarne icke heller ansett någon olägeii - s Allm.
Besvärs ■ och Ekonomi- Utskottets Utlåtande, N:o 29. het. för dem vara förenad med framtida bibehållandet af föreskriften om nummerbästarnes märkning, utan tvärtom medgifvit, att densamma i åtskilliga fall jemväl lände de rustande sjelfve till fördel, under den i April 1846, i nåder förklarat
Sig icke hafva funnit skäl att till Rikets Ständers ifrågavarande underdåniga anhållan samtycka.
Förestående motion, jemte hvad i ofvanberörde måtto rörande detta ämne förekommit, har Utskottet i öfvervägande tagit; och härvid ansett sig böra, innan utlåtande öfver hufvudfrågan i motionen afgifves, först i afseende på motionärens uppgift, att anledning lill afslag å Rikets Ständers vid sistlidne riksdag i ämnet framställda underdåniga anhållan skulle till en del vara hem ta d från den likgiltighet, hvarmed rusthållarne vid de afsutna kavalleri-regementena besvarat frågan om afskaffandet af meranämnde sqvadronsmärken, lemna den upplysning, att icke en enda rusthållare vid dessa regementen i förevarande ämne blifvit hörd.
Vidkommande derefter bufvudsaken, eller afskaffandet af sqvadronsmärkena, får Utskottet anföra, att, då, i anledning af motionärens förra framställning i detta ämne, Rikets Ständer fästat Kongl. Majrts nudiga uppmärksamhet derå, samt en fullständig utredning deraf sedermera egt rum, på hvilken Kongl. Maj:ts ofvanomförmälda nådiga beslut af den 1 April 1846 sig grundar, något skäl ej lärer synas vara för handen att tillstyrka Rikets
Ständer att å nyo med detta ärende taga befattning, helst då det står öppet för rusthållarne, i det fall, att afhjelpandet af den utaf motionären öfverklagade olägenheten af dem allmänt anses behöfligt, att kunna samfält hos Kongl. Majrt derom framföra underdånig anhållan; och kan således Utskottet icke tillstyrka, att motionen må till någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda.
Stockholm den a5 Februari 1848.
Reservation af Riksdags-fullmäktigen Anders Andersson från Örebro län: ”Emot det af Utskottet fattade beslut får jag mig reservera.
Jag kan ej annat än finna det af motionären väckta förslaget ganska välgrundadt, och deremot icke gilla de skäl till dess afstyrkande, Utskottet funnit för godt anföra.
Det är mig nemligen omöjligt att inse nyttan af den vidtagna åtgärden att med brännstämplar förse vissa indelclta regementers nummerhästar.
Besvärs- och Ekonomi-tJlskollels Utlåtande„ Ei:o 30. 0 hästar.
Skulle de, af en eller annan anledning, förkomma eller undanhållas, så är rusthållaren alltid skyldig alt prestera duglig remonthäst, och kan af intet skäl derifrån frikallas.
Om åter hästen kasseras såsom obrukbar för kavalleritjensten — och delta sker, som man väl vet, någon gång af ganska obetydliga anledningar — kan han deremot vara fullkomligt brukbar till alla andra slag af användande; men just då lägger denna brännstämpel icke sällan ett väsendtligt hinder i vägen för dess »(Yttrande, emedan mången tvekar att köpa en kasserad ryttarhäst.
Den ifrågavarande stämpeln minskar således kreaturets värde i egarens hand, utan att på minsta säll öka det i och för kronans tjenst
Den qvarsilter äfven, sedan denna tjenst upphör; den ger således icke slaten något anspråk på hästens egande, längre än han anses duglig för ändamålet, och detta ändamåls uppfyllande åligger alltid rusthållaren, hästen må vara stämplad eller ej.
Det må för öfrigt anmärkas, att delta brännstämplande icke brukas vid något annat kavalleriregemente, än de båda korpserna af Lifregemenls-brigaden, åtminstone finnas de ej vid det Lill dem angränsande Smålands kavalleri.
Hvad som kan umbäras vid det ena, under samma lagar stående och till samma slags tjenstgöring bestämda, regementet, måste då icke vara oumbäiligt vid ett annat, och af alla dessa skäl yrkar jag bifall lill motionen, såsom åsyftande rustliållarnes rätt och bästa, utan att i ringaste mån förnärma statens.” N:o 30.
Auli. till Exp. Utsk. d. 26 Febr., kl. i e. in. Utlåtande, i anledning aj väckt fråga om utgörandet af böterna för vanvård af Nummerhäst till Rusthållsdelegarne. l ii en hos det Hederv.
Bonde-ståndet väckt och derifrån till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet remitterad motion, har Riksdags-fullnuigligen från Malmöhus län, Jöns Månsson, föreslagit, alt de böter, hvilka, efter nu gällande författningar, böra erläggas af den rusthållare, som vanvårdar nummerhästen, och hvilka böter tillfalla Wadstena krigsmansliuskassa, kunde, i de fäll, dä flere delegare finnas i rusthållet, förvandlas till en ersättning, som borde komma de öfiige delegarne till godo och af dem Bih. till II.
Brot. 1S47 och 184-S. 8 Sami. 6 Iläfl. 2 18 Allm.
Besvärs- och Eli o n om i - Ut shot tets Utlåtande, i\:o 30. få disponeras i och för ändamålet, som måste vara, att slaten Ian ständigt påräkna brukbara och väl vårdade kavalleri-hästar.
Detta har Utskottet i öfvervägande tagit och får härvid upplysa, att, som, vid de år 1806 hållna möten med indeldla kavalleri-regementena, åtskilliga hästar befunnits vara illa fodrade, och således den af Kongl. Majrt den 2 Sept. 1 y83 föreskrifna plikt för efterlålenheten vid ryttare- och dragon-hästars tillbörliga ans och vård, icke varit tillräcklig alt förmå rusthållarne uppfylla sina skyldigheter i denna del, så hade Kongl.
Majit, under den a3 Junii förstnämnde år, i nåder förordnat, att plikten skulle på det sätt förhöjas, att den rusthållare, som vintertiden vansköter rustningsliästen, borde dädanefter böta Tjugu r:dr banko, och den, som på gräsbete utsvälter honom, beläggas med hälften i plikten, eller Tio r:dr nyssnämnde mynt; — och kan Utskottet desto mindre tillstyrka någon förändring i hvad sålunda är vordet föreskrifvet, som, derest motionärens förslag sattes i verket, det kunde inträffa, att det bötesbelopp, hvartill någon rustande fälldes, utginge, efter öfverenskommelse delegarne i rusthållet emellan, till delning, i stället för den af motionären åsyftade ersättning, och ansvaret således, som var afsedt att förhindra hästarnes vanskötsel, skulle alldel es bortfalla; vid hvilket förhållande, och då härli 11 kommer, att, i händelse den yrkade dispositionsrätten af böterna medgåfves, nya kontroller och ytterligare föreskrifter, till förebyggande af missbruk, blefve behöfliga, Utskottet hemställer, att motionen må varda lemnad ulan afseende.
STOCKHOLM, f. d. Schultze* Boktryckeri, is4S.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 31. 1 lii.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 26 Febr., kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om bestämmande af Minimi- och Maximi-belopp vid utarrendering af Lunds Akademis hemman.
Uti ett till det Hederv.
Bonde-ståndet ingifvet och derifrån till AIlmännaBesvärs- och Ekonomi-utskottet remitteradt memorial, har Riksdagsfullmäktigen från Malmöhus län Christen Andersson anmält, att han vid sistlidne riksdag väckt en motion, åsyftande, att, vid utarrendering af de
Lunds akademi anslagne hemman och lägenheter, ett minimi- och ett maximi-belopp för arrende-afgifterna måtte bestämmas, i likhet med hvad för Lunds domkyrko-hemman m. fl. är stadgadt, med rättighet för sista innehafvaren att, emot ett af dessa belopp, bibehålla arrende-rätten, om han inom viss tid sig derom anmäler; äfvensom att både nu varande och framdeles blifvande arrenden må alltid få lösas med penningar efter markegång, utan forsel-lön eller annan förhöjning; och som Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet, till hvars behandling motionen då blifvit öfverlemnad, tillstyrkt bifall derå, på den grund, att Kongl Maj:t redan för domkyrko-hemmanen ansett de föreslagna åtgärdetna lämpliga, så och ehuru, vid slutliga öfverläggningarna inom Riks-stånden, två utaf dem slädnät mot två, och frågan således för den gången fallit, likväl och under förhoppning, att de skäl, sorn för tillstyrkandet af Utskottet anfördes, ännu uthärdade pröfning, har Christen Andersson funnit sig böra ofvanstående motion vid innevarande riksmöte förnya.
Detta har Utskottet i öfvervägande tagit och dervid ansett sig böra, innan hufvudsakligt yttrande i ämnet afgifves, upplysa, alt, vid sistförflutne riksdag, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet, i Betänkande under den 12 November 1844, som blef bifallet af Borgare- och Bonde-stånden, men afslaget af Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet, med hemtad anledning från Kongl, brefvet den 3 Maj 1821, som, till förekommande af förluster i tidens längd för domkyrkan i Lund genom öfverdrifna arrende-anbud Bilt. till B.
Prof, 1847 och 1848. 8 Sami. 7 Häft. 1 % Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 31. å de densamma tillhörande hemman, hvilka, i man af arrendatorernes oförmåga att de öfvertagna vilkoren fullgöra, skulle innan kort utsugas och förderfvas, medgifver åtskilliga jemkningar i 1817 års
Reglemente för dessa hemmans utarrenderande, såsom t. ex. 1 :o Sedan Domkvrko-rådet och hushållnings-sällskapet i länet blifvit hörde, utsätta Landshöfdingen och Biskopen ett minimum, hvarunder, och ett maximum, hvaröfver det årliga arrendet, som alltid bestämmes i spanmål, icke får gå; samt — — — — — — — — — 5:o
Förre hemmansinnehafvaren, och, ifall han död är, hans enka eller barn, må till arrendet njuta optionsrätt o. s. v., och hvilka jemkningar Kongl. Majit äfvenledes i nåder förordna! böra gälla för utarrenderingen al kvrkooch skole- m. fl. hemman i Malmöhus, Blekinge, Christianstads, Hallands samt Götheborgs och Bohus län, å ena sidan väl understödt motionärens anhållan, under öfvertygelsen, att akademi-hemman och domkvrkohemmanen m. fl., -vöre, i fråga om utarrendering, att ifrån lika synpunkter betrakta, men å den andra, och då outredt vore, huruvida den dispositionsrätt, som Lunds akademi, till följd af enskilda gåfvobref, möjligen kunde ega öfver sine hemman, lade något hinder i vägen för deras utarrenderande efter samma föreskrifter, som för arrenden af Lunds domkyrkas samt kyrko- och skole-hemman m. fl. äro gällande, inskränkt sig till en hemställan, att Rikets Ständer ville i underdånighet anhålla, alt Kongl. Majit täcktes, sedan rätta förhållandet med nyssnämnde dispositionsrätt blifvit utredt, samt, i händelse något hinder deruti icke förefinnes, utfärda sådana nådiga föreskrifter, i afseende på utarrenderingen af Lunds akademis hemman, som förut äro för dylika fall meddelade för Lunds domkyrkas hemman, samt k\ rko- och skolehemmanen i ofvanberörde län.
Det torde härvid tillåtas Utskottet få fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet uti berörde Betänkande alldeles icke obetingad! tillstyrkt bifall till motionen, utan tvertom med sin hemställan uttryckligen förenat vilkoret af en, i målets dåvarande skick, nödig befunnen närmare utredning.
Nu och som till Utskottets kännedom kommit, att Lunds akademi blifvit, i kraft af Konung Carl Xlis donationsbref år 1666, egare af sina hemman, och desamma följaktligen icke äro att anse lika med hemman, hvilka staten besitter, med full och fri dispositionsrätt, utan snarare måste betraktas såsom Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 32. 3 enskild egendom, uti hvars förvaltning lagstiftande makten icke bör ingripa, alltså finner Utskottet den uti motionen framställda frågan ligga utom gränsen för Rikets Ständers befattning eller förfoganden, och får således vördsamt tillstyrka, att densamma icke må till någon deras åtgärd föranleda.
Häremot reserverade sig Herr Munck af Rosenschöld, Thomas, så vida som han ej instämde uti de skäl, som af Utskottet blifvit lagde till grund för betänkandet, samt Herr Berglund, som förklarade sig hysa enahanda åsigter härvid, sorn af Pierr Munck af Rosenschöld blifvit uttalade.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 26 Febr., kl. 1 e. ni.
Betänkande, i anledning af väckt motion orri upphäfvande af stadgandet om preskriptionstid, inom hvilken egare af Kronoskattehemman, derå förmedling blifvit sökt, skola ansökningen härom återkalla.
Uti en hos Hederv.
Bonde-ståndet väckt och till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet remitterad motion, har riksdagsfullmäktigen Sven Isacsson från Kalmar län, med hvilken J.
Pettersson och Jan Samuelsson från samma län sig förenat, anmärkt obilligheten af nu gällande stadgande derom, att, då åbo å krono-skattehemman derå söker förmedling, men anbud af annan göres att emottaga hemmanet emot den deraf utgående gamla räntan, förre åboen då icke eger att dennes anbud antaga eller förmedlingsansökningen återkalla.
Efter motionärens tanka, skulle nemligen till följd af ofvananmärkta stadgande ofta inträffa, att, ehuru ett hemman, synnerligast i jemförelse med närgränsande, vore alltför tungt belastadt samt skäl till ansökan om förmedling derå således förefunnes, åboen ändock, af fruktan alt äfventyra förlusten af hemma - 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, A? c 32. net, icke vågade förmedling söka, utan heldre uthärdade den högsta möjliga och orättvisa tunga.
I anledning häraf och då motionären ansåge den för återkallande af sökt förmedling nu föreskrifne preskriptionstid af 60 dagar alldeles olämplig, har han föreslagit, att, i likhet med hvad genom Kongl, brefvet den 3 Januari 1744, tillförene varit tillåtet, innehafvare af kronoskattehemman, hvilka derå söka förmedling, måtte förklaras berättigade att, när sorn helst och äfven sedan anbud å hemmanet af annan man blifvit gjordt, en sådan ansökning återkalla.
Vid behandling af denna motion har Utskottet inhemtat, att, på sätt Kongl, brefvet den I Oktober 1804 uti Usta och 2:dra momenten föreskrifver, när ansökning om förmedling af kronohemmans åbo göres, Landshöfdingen bör honom genast förständiga, att hemmanet kommer att uppbjudas till den, som vill detsamma emottaga emot utgörande af den deraf gående gamla räntan, då han, efter åboens laga uppsägning, bör vid vanlig fardag uti hemmanet inrymmas, utan att åboen är tillåtet att i samma vilkor ingå, emedan Kongl. Maj.t funnit nödigt indraga den i Kongl, brefvet den 3 Januari 1774 åboen lemnade förmån att få antaga dens anbud, som åtagit sig den gamla räntans utgörande, såsom en frihet, hvilken icke befrämjade det med utbjudningen åsyftade ändamål; att, om åboen icke inom sextio dagar efter en sådan erhållen underrättelse sin gjorda anhållan om förmedling återkallar, utan densamma fullföljer, Landshöfdingen bör låta om hemmanets utbjudande öfver hela länet på föreskrifvet sätt föranstalta, äfvensom att i kungörelsen bör till de hugades upplysning den försäkran lemnäs, att hemmanet kommer att tillträdas vid laga fardag efter åboens uppsägning, och att åboen icke vidare eger ingå i de anbud, som kunna göras; att, om anbud.af hemmanets emottagande med gamla räntan derefter sker, Landshöfdingen drager försorg om dens inrymmande i hemmanet, som anbudet gjort och borgen ställt, i ordning som vederbör och hvarmed all fråga om förmedling förfaller; att, derest åboen åter inom förenämnde tid af sextio dagar ifrån förständigande! sin förmedlings-ansökning återkallar, eller underlåter att den inom samma tid hos Landshöfdingen fullfölja, ansökningen då bör anses vara förfallen, och är åboen icke derefter tillåtet att, utan förekommande nya anledningar, för hemmanet förmedling söka; samt att, derest, efter det hemmanet är utbudet, ingen vill det med gamla räntan tillträda, Landshöfdingen då eger förordna om en sådan undersökning om orsakerna till den sökta förmedlingen, som uti Kongl.
Maj:ts och Rikets Kammar-kollegii cirkulär-bref den 7 November 1737 och Kongl.
Maj:ts derpå gifne nådiga stadfästelse af den 8 Augusti 1738 närmare föreskrifves; varande slutligen i 7:de momentet af ofvanåberopade Kongl. Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Belänkande, N:o 32.
5 Bref stadgadt, att till efterrättelse kommer att tjena, hvad genom Kongl, brefvet den 3 Januari 1744 är förordnadt i afseende å skattehemman, nemligen att då förmedling ä sådant hemman sökes och ej tillika befinnes, att egorna af vattullod, ljung, flygsand eller andra orsaker, någon betydlig förminskning undergått, en lika kungörelse bör utfärdas, som angående kronohemman blifvit sagdt, och hemmanet upplåtas den, hvilken, enligt 1723 års Skatteköpsförordning, vill derföre erlägga lösen eller den till kronan betalda köpeskilling till förre skattemannen; äfvensom att, i händelse ingen anmäler sig att med förenämnde vilkor hemmanet emottaga, samma förhållande i alla delar då kommer att ega rum, som rörande kronohemman här ofvan finnes anfördt.
Hvad sålunda förekommit samt af motionären framstäldt blifvit, har Utskottet i öfvervägande tagit; och då motionären icke ifrågasatt någon förändring uti hvad genom ofvanberörde Kongl, bref stadgas, rörande rättighet för andra sökande att å hemmanets emottagande emot den gamla räntan hos Kongl. Maj:ts befallningshafvande afgifva anbud — vid hvilket förhållande Utskottet icke heller kunnat angående lämpligheten af förändrade föreskrifter i detta hänseende uti pröfning ingå — finner Utskottet skäl så mycket mindre vara för handen, att tillstyrka bifall till det nu framstäldte förslag om upphäfvande endast af den för innehafvare af kronoskattehemman stadgade preskriptionstid, att sökt förmedling återkalla, som detta stadgande, efter Utskottets tanka, under nuvarande förhållanden innebär ett nödigt korrektiv lill förekommande af obehöriga förmedlingsansökningar, hvarigenom minskning i kronans inkomster och förökad tyngd i vissa allmänna besvär för andra hemman föranledes.
På dessa skäl får Utskottet vördsamt föreslå Rikets Ständer, att förevarande motion icke må till någon åtgärd föranleda.
6 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskottets Utlåtande, N:o 33.
\:o 33.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 26 Febr., kl. i e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om förändring af mötesplatserne för båtsmännen inom Medelstads härad i Blekinge län.
Bonde-ståndet väckt och till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet remitterad motion, har riksdagstid!mäktigen Gastaf Bernhard Appelqvist från Blekinge län föreslagit, att mölesplatserne, så väl för Ronneby församlings, sorn för öfrige inom Medelstads härad befintliga socknars, båtsmän hädanefter måtte blifva förlagde till de för hvarje socken närmast belägna stationer, samt båtsmännen derifrån, vid afgående transport, fortskaffas till Carlskrona; och har motionären, som för egen del ansett, att genom bifall tili detta förslag någon lindring vunnes uti den tunga börda, som trycker rust- och rotehållarne i länet, vid motionen fogat utdrag ur ett sockenstämmo-protokoll, hållet i Ronneby kyrka den 1 November sistlidne år, af innehåll, alt församlingens rotehållare uppdragit åt motionären att söka vid innevarande riksdag utverka, det Ronneby köping mål te i stället för Carlskrona bestämmas till mötesplats för Ronneby församlings båtsmän, i likhet med hvad redan eger rum för båtsmännen inom Hoby och Bäckaryds socknar; hvartill ett stort skäl ansetts ligga deruti, att många båtsmansrotar inom Ronneby församling äro från Carlskrona mera atlägsne, än en del sådane inom nämnde socknar.
Fråga om förökning af båtsmans-samlingsplatserne i Blekinge förevar vid riksdagen åren 1840 och 1841, och afgjordes på det sätt, alt Rikets Ständer då till Kongl. Maj:t afläto en underd. skrifvelse i ämnet, N:o 259, dea 6 Mars 1841, med underdånig anhållan, alt Kongl. Majit täcktes, efter föregången undersökning och rotehållarnes hörande, i nåder vidtaga de åtgärder, som kun de finnas tjenliga för afhjelpande af de olägenheter i afseende å slqutsning till och inställelse å samlingsplatserna af Blekinge läns båtsmän, som af dessa platsers ringa antal vore en följd.
I anledning häraf anbefallde Kongl. Majit
Förvaltningen af sjö-ärendena och befälhafvande amiralen i Carlskrona ätt, sedan rusthållarne blifvit i ämnet hörde, deröfver med underdåniga utlåtanden Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande.
N:o 34. 7 inkomma, utaf hvilka, sedan de blifvit afgifna, inhemtades, bland annat, att rusthållarne yttrat i allmänhet olika åsigter om nyttan af den föreslagna förändringen. samt alt en del af socknarne begärt att få behålla de dåvarande samlingsplatserna.
Maj.t förklarade derföre, under den 2 Februari 1842, Sig icke kunna i vidsträcktare mån bifalla denna Rikets Ständers anhållan, än att forordna, det Hellaryds och Åryds socknars båtsmän skulle erhålla sin samlingsplats på Trensums gästgifvaregård, och att i allmänhet, till lättnad vid båtsmansfortskaffningen, skulle iakttagas, alt de båtsmän, som äro berättigade till kronoskjuts, böra inmönstra och afmönstra vid stationen två dagar förr eller senare än de, som icke hafva rätt till sådan skjuts.
Då nu i afseende å detta ärende förekommer dels, att Rikets Ständer för ej lång tid tillbaka redan fästat Kongl.
Maj:ts nådiga uppmärksamhet på de af motionären öfverklagade olägenhet erne, samt att Kongl. Maj.t i följd deraf vidtagit de åtgärder, som funnits lämpliga, och dels att, om någon ytterligare rättelse här\id skulle vara af behofvet påkallad, den lättaste och enklaste utvägen för erhållande deraf synes vara att hos Kongl.
Maj:t göra underdånig anmälan orri förhållandet, så anser Utskottet sig ej hafva skäl att tillstyrka Rikets Ständer att, i anledning af denna motion, vidtaga någon åtgärd.
I\:o 34.
Ank. till Exp. lltsk. deD 26 Febr., kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om antagande af den nu brukliga viktualie-vigten, för uppvägande af varor af alla slag.