Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Utskottet sålunda ansett, att en ny förlagsförfattning bör omfatta äfven jordbruket, har deraf följt, att det vid riksdagen 1847—1848 i nåder framlagda förslaget bort af Utskottet i vissa delar omarbetas; och har Utskottet dervid såsom ledning begagnat dels de anmärkningar, som emot detsamma vid nyssnämnda riksdag framställdes, dels ock det förslag i afseende på underpant, som Lagberedningen utarbetat, och som finnes i förra Betänkandet upptagit.
I öfverensstämmelse med Herr Gahns motion har Utskottet dervid i förslaget tillika inrymt bestämmelser angående förlagsränta och förlagsräkningar, på det att icke, efter nuvarande förlagsförfattningars upphäfvande, lagstiftningen måtte i dessa delar sakna en fullständighet som den nu eger.
I förhoppning att dermed kunna förmå de stridiga meningarne, får Utskottet alltså, med anledning af återremisserna, vördsamt hemställa, att Rikets Ständer, Högvördiga Preste- och Hedervärda BondeStånden, med frånträdande af deras i ämnet fattade beslut, måtte, i anledning af Riksdagsfullmägtigen Carl Anders Larssons och Herr Gahns motioner, för sin del besluta dels en författning om förlagslån af följande lydelse: “Med upphäfvande af hvad om förlagslån och förlagsfordringars intecknande ech betalningsrätt nu är genom särskilda författningar stadgadt, förordnas, som följer: § 1- Gifver någon förlag i penningar eller varor att dermed drifva jordbruk, bergsbruk, fabrik, handtverk eller fiske, och vill det förlag inteckna, varde afhandling derom upp - Lag-Utskottets Memorial N:o 59. 9 upprättad med namn, dag, årtal och vittnen under.
I den afhandling skall uppgifvas såväl försträckningens belopp och dess egenskap af förlag för viss uppgifven rörelse samt vilkoren för återbetalningen, som ock stället för rörelsens drifvande eller, om förlaget åt fiskare lemnats, dennes hemvist; och må inteckning icke fastställas, utan att förlagstagaren i handlingen sådant uttryckligen medgifvit. §2.
Förlagsgifvare ege att åtnjuta så stor vinst af förlaget som han betingat, ändå att den öfver sex för hundrade om året stiga skulle. § 3.'
Räkning öfver intecknadt förlag skall för hvarje år inom tre månader efter dess utgång förlagstagaren af förlagsmannén bevisligen tillställas.
Är räkningen förlagstagaren vederbörligen tillställd, och har han ej, inom tre månader sedan han den mottog, antingen tillsagt förlagsmannén, att räkningen ej godkännes, eller ock klander derå instämt, vare då räkningen lika utmätningsgild som förfallet skuldebref. §4- Afhandling om förlag inteeknas
Iros den Rätt, inom hvars domvärjo den rörelse drifves, lör hvilken förlaget är gifvet, eller hskare har sitt hemvist, och intages i protokollet angående bouppteckningar, morgongåfvobref samt afhandlingar om lösöreköp.
I öfrigt skall angående förlagsintepkning tillämpas, hvad om inteckning i läst egendom stadgadt är. § 5.
Inteckning, hvarom i 4 § sägs, skall för att vara gällande förnyas inom två år sedan den beviljades, sä ock ytterligare inom två år efler hvarje förnyelse.
Förut meddelade förlagsinteckniugar bedömas elter dittills gällande föreskrifter, men böra inom nämnda års utgång samt deruppå vidare, efter hvad i 5 § stadgadt är, förnyas för att bibehålla sin förmånsrätt. “ dels att, med upphäfvande af sista punkten i 7 § af 17 kap.
Handels-balken, nämnda punkt skall erhålla följande förändrade lydelse: “Gifver någon förlag i penningar eller varor att dermed drifva jordbruk, bergsbruk, fabrik, handtverk eller bske, och har han låtit förlaget inteeknas, på sätt särskildt är stadgadt, njute sådan förlagsman enahanda förmånsrätt i bergad gröda, tillverkning och fångst, i de för rörelsen nödiga råa ämnen, i fordringar hos arbetare eller andra för sådana förskott, som för rörelsens drift lemnade blifvit, så ock i all Bill. till Ii.
7 Sami. 1 Afd. 19 Käft. 2 10 Lag-Utskottets Memorial N.-o 59. lös egendom som till rörelsen hörer, vare sig redskap, boskap, dragare, farkoster eller annat; om förlagsinteckningars inbördes företräde och betalningsrätt galle hvad bär nedan i 9 § 1, 2 och 3 mom. om inteckning i fast egendom stadgadt är.r Stockholm den 30 Maj 1866.
Reservation af Doktor Petrelli, med hvilken
Doktor Säve instämt: - Ehuru jag icke vill nu ifrågasätta, att ej, vid förlagsförfattningarnes omarbetande, det för förlagslånen nu gällande särskilda undantaget från lagens stadgande i 9 kap. 6 § Handels-balken om lagbunden ränta bör bibehållas, så måste jag dock reservera mig mot den form, som detta undantag erhållit i Utskottets nu framlagda förslag.
Om nemligen det utan alla vilkor medgifves att för förlagslån betinga sig högre ränta än sex procent, så befarar jag, att benämningen af förlagslån skall alltför ofta komma att användas för vanliga skuldförbindelser, då dessa antingen äro åtföljda af inteckningssäkerhet eller ställda på längre betalningstid än sex månader och följaktligen icke af beskaffenhet, att den genom Kongl.
Förordningen den 13 September 1864 medgifna frihet i ränteaftal på dem eger tillämpning.
De inskränkningar i nämnda frihet, som ännu finnas qvar, skulle, efter mitt omdöme, alldeles tillintetgöras genom ett stadgande sådant som Utskottets 2 §, helst genom förlagsförfattningarnes tillämpning på jordbruket, detta undantag från grundsatsen om lagbunden ränta i alla händelser måste få en större praktisk betydelse än för närvarande.
För min del har jag ansett, att, till förekommande af missbruk, friheten att betinga förlagsränta bör inskränkas till det fall, att förlagsafhandlingen blifvit i föreskrilven form upprättad och vederbörligen intecknad; och får derföre vördsamt föreslå följande lydelse af 2 §: ^Förlags gifvare ege, der afhandling en efter nästföregående § upprättad är och tntecknad blifvit, att åtnjuta så stor vinst af förlaget, som han betingat, ändå. att den öfver sex för hundrade om året stiga skulle.» Stockholm, tryckt hos H. Nisbeth, 1866.
Lag■ Utskottets Betänkande N:o 60. ,¥:« 60.
Arik. till Exp.-Utek. den 8 Juni 1866, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändring i stadgandena angående giftomannarätt.
Vid sisthållna riksdag beslöto Rikets Ständer, i afseende på giftomannarättens inskränkning, l:o en så lydande författning: “Med ändring af hvad i lag och särskilda författningar finnes stadgadt angående giftomans inseende öfver mö förordnas som följer:
Giftermåls-balkens 1 Kap. 2 § skall ega denna lydelse:
Är fader död; då är moder giftoman.
Äro dessa ej till, stånde ogift qvinna, efter fyllda tjugufem år, ej under någon gifto man; men för ogift fader- och moderlös qvinna, ifrån femton till och med tjugufem år, förordne Rätten giftoman.
Giftermåls-balkens 6 Kap. 4 § erhåller följande lydelse:
Nu kan så hända, att fader eller moder eller af Rätten förordnad giftoman hindrar det giftermål, som lagligen sökes; pröfve då domaren, som dertill är.
“ 2:o denna förklaring: “dels att Gifte rmåls-balkens 1 Kap. 3 och 4 §§ samt 6 Kap. 3 § komma att upphäfvas och ur lagen utgå; och dels att igenom ofvanberörda förslag till ändring och upphäfvande af nämnda §§ i Giftermåls-balken ej sker någon ändring i hvad lagen uti samma Balks 2 Kap. 10 §, 3 Kap. 10 § samt 6 Kap. 1 och 2 §§ stadgar.44 I nådig Skrifvelse den 31 Oktober 1865 har Kongl. Maj:t gifvit Rikets Ständer till känna, att, om än den af Rikets Ständer genom nämnda beslut antagna grundsats att ogift qvinna, som fyllt ljugufem år, ej vidare skulle stå under giftoman, så vida hennes föräldrar voro döda, men deremot, om någondera af dem lefde, fortfarande vara underkastad målsmanskap i berörda hänseende, kunde, med afseende å grunderna för giftomannarätten, anses i och för sig följdrigtig, och tillämpningen Bih. till R.
Brot. 1865 & 1866. 7 Sami. 1 Afd. 20 Käft. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande N.-o 60- deraf i lagstiftningen finge anses egnad att afhjelpa det behof af lagförändring i ifrågavarande hänseende, som möjligen vore för handen, så hade likväl emot antagligheten af Rikets Ständers förslag förekommit: att upphäfvandet af 3 § i 1 Kap.
Giftermåls-balken samt införandet i 2 § af det stadgande, att för ogift fader- och moderlös qvinna ifrån femton till och med tjugufem år giftoman skulle förordnas af Rätten, hvarigenom således icke någon af de i 3 § nu omiörmälde skyldemän vidare skulle vara till giftoman sjelfskrifven, syntes, utan att i allmänhet bereda qvinnan någon fördel, ofta komma att medföra olägenheter genom omgång och kostnader för giftomans förordnande, hvarförutan genom berörda stadgande det sammanhang skulle brytas, som för närvarande egde rum emellan lagstiftningen om giftomannarätten och de i 20 Kap. Arfda-balken uppställda reglor för öfvertagande af förmyndarevård; att förslaget, enligt hvilket 4 § i 1 Kap.
Giftermåls-balken jemväl skulle upphäfvas, lemnade olöst den fråga, huru förfaras borde, då föräldrarne eller någon af dem väl lefde, men icke vore i tillstånd att giftomannarätten utöfva, i hvilket hänseende erinrats, hurusom lagstiftaren ansett bestämda föreskrifter, för det fall, att rätt giftoman ej vore till ett sådant uppdrag lämplig, vara af den vigt, att omförmälda 4 § genom Förordningen den 21 December 1857 erhållit den förändrade lydelse, samma § nu eger, att det i förslaget använda uttrycket “ogift qvinna“ enligt språk bruket i 1734 års lag omfattade jemväl enka', och att, då Rikets
Ständer tillkännagifva syftet med förslaget vara inskränkning i giftomannarätten, berörda uttryck således vore origtigt, så mycket mer som den föreslagna lagförändringen erhållit formen af förändringar i sjelfva lagtexten; samt att, med afseende å den förändrade redaktion, som sålunda blifvit för 1 Kap. 2 § Giftermåls-balken föreslagen, 3 Kap. 1 §, 7 Kap. 1 § och 8 Kap. 1 § samma Balk icke lämpligen bort bibehållas vid sin nuvarande lydelse.
På dessa skäl och med anledning af gjorda anmärkningar emot sjelfva uppställningen af Rikets Ständers förslag kafle Kongl. Maj:t, efter Statsrådets och Högsta Domstolens hörande, funnit sig icke kunna till ifrågavarande förslag lemna nådigt bifall.
I anledning af hvad sålunda i denna fråga förekommit, har Riksdagsfullmägtigen Carl Johan Svensén från Calmar län medelst en hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckt och till Lag-Utskottet remitterad motion (Nio 311), i hvilken Riksdagsfullmägtigen Josef Oscar Almqvist från Norrbottens län instämt, anhållit, att Lag-Utskottet måtte, med iakttagande af de anmärkningar, som, på sätt ofvan förmäles, blifvit i Statsrådet och Högsta Domstolen gjorda, uppställa förslag till lagens förändring i den syftningen, att “den nu qvarstående giftomannarätten för ogift qvinna måtte upphöra/4
I en hos Ridderskapet och Adeln väckt och likaledes till Utskottet remitterad motion (N:o 119) har åter Herr Ulfsax, Adolf Fredrik, med förmälan hurusom i andra länder qvinnan alltid egde rätt att vid viss ålder vara sin egen giftoman och att, enligt en i Finland nyligen vidtagen lagförändring, giftomannarätten upphörde, när qvinna nått tjugufem års ålder, föreslagit, att ogift qvinna, som uppnått tjuguett år, må berättigas att sjelf bestämma om sitt giftermål, utan att dervid behöfva rådfråga hvarken föräldrar eller andra målsmän.
Utskottet har tagit kännedom om de förhandlingar vid Landtdagen i Helsingfors åren 1863—1864, hvarpå den af Herr Ulfsax omförmälda Finska lagförändringen sig grundar, och inhemtat, att denna stått i sammanhang med införande uti den Fin - Lag-Utskottets Betänkande N:o 60. 3 ska lagstiftningen af stadganden om qvinnas rättighet att vid viss ålder blifva myndig.
Jemte det att mö förklarats berättigad att vid tjuguett års ålder förestå sitt gods, om hon så åstundar och sådant för Rätten anmäler, har det nemligen tillagts henne rättighet att vid nämnda ålder äfven utan giftomans samtycke ingå äktenskap.
Vid jemförelse emellan den af Rikets Ständer vid sisthållna riksdag och den af Finska Landtdagen beslutade förändringen af stadgandena angående giftomannarätten finner man dem öfverensstämma deruti, att giftomannarätten ansetts grundad endast i qvinnans behof af ledning och råd utaf en erfarenhet, som hon sjelf icke kan antagas hafva förvärfvat, hvaremot den äldre åsigten om giftomannarätten såsom en slägtens rätt öfver qvinnan, hvarigenom slägten sattes i tillfälle att från svågerskapsförhållande utestänga en för den misshaglig person, icke i någotdera fallet gjort sig gällande.
Af denna uppfattning måste följa, att det härmed på qvinnan lagda tvång bör upphöra, på samma gång den förutsättning förfaller, hvaraf detsamma beror, och då, till följd af dels en förändring i det allmänna föreställningssättet i afseende på qvinnans förmåga att vårda sina angelägenheter, dels hennes under tidernas lopp förändrade sociala ställning, en viss myndighetsålder blifvit för qvinnan bestämd, så har det legat i sakens natur, att i afseende på tidsbestämmelsen frågan om inskränkning i giftomannarättens utöfning blifvit ställd i sammanhang med frågan om qvinnans myndighetsålder.
Det har såväl inom den Svenska som inom den Finska Representationen ansetts, att vid den tidpunkt, då qvinnan enligt lag är myndig, hon ej heller bör vara beroende af sina anförvandters bifall vid äktenskaps ingående.
Med afseende derpå att myndighetsåldern för qvinna för närvarande är bestämd till tjugufem år, torde derföre Herr Ulfsaxs förslag, att giftomanna-inseende skulle upphöra redan då qvinnau fyllt tjuguett år, ej böra bifallas. Den Finska Landtdagen har åtnöjt sig med att efter ofvan angifna grunder begränsa giftomannarätten.
Rikets Ständers beslut vid förra riksdagen åter afsåg att förändra sättet för samma rätts utöfning i de fall då den fortfarande skulle ega rum, så att endast föräldrar skulle på grund af slägtskap vara dertill berättigade, och giftomannarättens utöfning eljest bero af domstols förordnande.
Det är på sistnämnda omständighet som de anmärkningar hufvudsakligen bero, hvilka blifvit inom Högsta Domstolen emot Rikets Ständers beslut framställda, och det torde vara omöjligt att vidtaga en sådan förändring med bibehållande af nödigt sammanhang emellan de nya föreskrifterna och åtskilliga lagens stadganden angående såväl äktenskaps- som förmynderskaps-rätten.
För aflägsnande af alla anledningar till dylika anmärkningar har Utskottet icke funnit bättre utväg än att i detta afseende följa den Finska lagstiftningens exempel och att sålunda inskränka lagförändringen till en allenast af qvinnans ålder beroende begränsning af giftomannarättens utöfning.
På sådant sätt kan lagbudet blifva ganska enkelt och i afseende å ordalagen göras så generelt, att ett särskildt uppräknande af alla de lagrum, från hvilka ett undantag derigenom medgifves, blifver öfverflödigt, helst dessa lagrum fortfarande qvarstå orubbade såsom regel.
De ordalag, Utskottet valt, utmärka, att öfverallt, der i lag ordet giftoman förekommer, der inträder mö, som fyllt tjugufem år, i alla en giftomans funktioner.
Således blifver hon äfven berättigad, bland annat, att sjelf upprätta äktenskapsförord enligt 8 Kap.
Giftermåls-balken.
Endast ett enda lagrum har Utskottet, i likhet med Finska Landtdagen, funnit böra i den nya författningen särskildt omnämnas, nemligen 6 Kap. 2 § Giftermåls-balken, hvilken innehåller, att, om son eller dotter, som är enka, gifter sig mot föräldrars vilja,’ medan han eller hon i deras hus vistas, och bröd deras 4 Lag-UtsJcottets Betänkande Nio 60. äter, och det sker af förakt och sidvördnad eller med den, som ej häfver godt namn och rykte, fader eller moder eger rätt att göra sonen eller doltren arflös.
Om nu giftomannarätten äfven hvad föräldrarne angår, kommer att upphöra, blefve mö af tjugufem års ålder i förevarande hänseende likställd med myndig son och enka; men vid sådant förhållande fordrar ock lagens analogi, att mö af nämnda ålder äfven likställes med son och enka i hvad angår nyssnämnda påföljder af giftermål emot föräldrars vilja.
Sådant synes dock, i anseende till anförda lagrums bestämda ordalydelse, böra uttryckligen stadgas.
På härmed anförda skäl får Utskottet vördsamt hemställa, det Rikets
Ständer måtte för sin del besluta en så lydande författning angående mös rätt att i visst fall sjelf utöfva giftcmannarätten: “Med ändring af hvad i lag och särskilda författningar finnes stadgadt angående giftomans inseende öfver mö,förordnas som följer:
Mö, som fyllt tjugufem år, eger sjelf utöfva den rätt, som hennes giftoman eljest enligt lag tillkommit.
Gifter hon sig mot föräldrars vilja i de fall, 6 Kap. 2 § Giftermåls-balken innehåller, håfve fader eller moder våld att göra henne arflös.“
I sammanhang härmed anser sig
Utskottet böra fästa uppmärksamheten, särskildt Ridderskapet och Adelns, å innehållet af 29 punkten i Ridderskapet och Adelns privilegier af den 16 Oktober 1723, hvari stadgas, bland annat, “att ingen son, som icke fyllt sina ett och tjugu år, eller står under sina föräldrars vård, såsom ock icke heller någon dotier af adligt stånd skall efter denna dag drista sig till att inlåta sig i något äktenskapsförbund utan sina föräldrars ja och samtycke; och att, om fader eller moder äro döde, då tages dertill rätte giftomans råd och samtycke/4 — Hvad sålunda blifvit särskildt för Ridderskapet och Adeln stadgadt, står dock icke i harmoni med den allmänna lagstiftning i ifrågavarande ämne, som Utskottet, på sätt ofvanberördt är, föreslagit; men denna fråga, såsom varande af privilegiinatur, beror, enligt grundlagen, på bifall af samtliga Riks-Stånden; och Utskottet hemställer alltså vördsamt, det samtliga Riks-Stånden måtte för sin del besluta, att. derest ofvan intagna författningsförslag varder af Rikets Ständer bifallet, jemväl ett nytt moment deri införes, af följande lydelse: uHvad i 29 punkten af Ridderskapet och Adelns privilegier finnes stadgadt i strid med de i denna Förordning gifna föreskrifter, varder härmed till kraft och verkan upphäfdtA Stockholm den 8 Juni 1866. Lag-Utskottets Betänkande N:o 60.
5 Reservationer: af Biskop Flensburg, af Doktor Petrelli, af Doktor Björling, som ansett förslaget hvarken behöfligt eller nyttigt, af Herr Henschen och Herr Bolinder, hvilka ansett, att Utskottet bort, med iakttagande af de anmärkningar, som blifvit mot det af Rikets Ständer vid förra riksdagen fattade beslut inom Högsta Domstolen framställda, för Rikets Ständer framlägga ett förslag i hufvudsaklig öfverensstämmelse med nämnda beslut.
Brot. 1865 & 1866 7 Sami. 1 Afd. 20 Haft 2 Stockholm, tryckt hos H.
Nisbeth, 186d.
Lag-Utskottets Memorial J\/S 61. 1 N:o 61.
Ank. till Exp.-Utsk. den 9 Juni 1866, kl. 6 ef m.
Memorial, i anledning af Jliks-Ständens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Lag-Utskottets Betänkande N:o 51 och Memorial N:o 59 öfver väckta motioner om förändrad lagstiftning angående panträtt i lös egendom.
I förstnämnda Betänkande hade Utskottet föreslagit antagande af en författning angående underpant i lös egendom; och då detta förslag antogs endast af Hedervärda Bonde-Ståndet, men afslogs af Högvördiga Preste-Ståndet samt återremitterades af Höglofliga Ridderskapet och Adeln och Borgare-Ståndet, framlade Utskottet i dess ställe genom Memorialet N:o 59 ett förslag till författning om förlagslån och hemställde, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta dels en författning om förlagslån af följande lydelse: »Med upphäfvande af hvad om förlagslån och förlagsfordringars intecknande och betalningsrätt nu är genom särskilda författningar stadgadt, förordnas, som följer: § I Gifver någon förlag i penningar eller varor att dermed drifva jordbruk, bergsbruk, fabrik, handtverk eller fiske, och vill det förlag inteckna, varde afhandling derom upprättad med namn, dag, årtal och vittnen under.
I den afhandling skall uppgifvas såväl försträckningens belopp och dess egenskap af förlag för viss uppgifven rörelse samt vilkoren för återbetalningen, som ock stället för rörelsens drifvande eller, om förlaget åt fiskare lemnats, dennes hemvist; och må inteckning icke fastställas, utan att förlagstagaren i handlingen sådant uttryckligen medgifvit.
Brot. 1865 & 1866. 7 Sami. 1 Afd. 21 Haft. 2 Lag-Utskottets Memorial M 61. § 2.
Förlagsgifvare ege att åtnjuta så stor vinst af förlaget, som lian betingat, ändå att den öfver sex för hundrade om året stiga skulle. § 3.
Afhandling om förlag intecknas hos den Rätt, inom hvars domvärjo den rörelse drifves, för hvilken förlaget är gifvet, eller fiskare har sitt hemvist, och intages i protokollet angående bouppteckningar, inorgongåfvobref samt afhandlingar om lösöreköp .
I öfrigt skall angående förlagsinteckning tillämpas, hvad om inteckning i fast egendom stadgadt är. § 5.
Förut meddelade förlagsinteckningar bedömas efter dittills gällande föreskrifter, men böra inom nämnda års utgång samt deruppå vidare, efter hvad i 5 § stadgadt är, förnyas för att bibehålla sin förmånsrätt.» dels att, med upphäfvande af sista punkten i 7 § af 17 kap.
Handels-balken, nämnda punkt skall erhålla följande förändrade lydelse: »Gifver någon förlag i penningar eller varor att dermed drifva jordbruk, bergsbruk, fabrik, handtverk eller fiske, och har han låtit förlaget intecknas, på sätt särskildt är stadgadt, njute sådan förlagsman enahanda förmånsrätt i bergad gröda, tillverkning och fångst, i de för rörelsen nödiga råa ämnen, i fordringar hos arbetare eller andra för sådana förskott, som för rörelsens drift lemnade blifvit, så ock i all lös egendom Lag-Utskottets Memorial J\S 61. 3 sorn till rörelsen hörer, vare sig redskap, boskap, dragare, farkoster eller annat; om förlags-inteckningars inbördes företräde och betalningsrätt galle hvad här nedan i 9 § 1, 2 och 3 mom. om inteckning i fast egendom stadgadt är.» Enligt Utskottet tillhandakomna protokollsutdrag har vid föredragning af sistnämnda Memorial detsamma blifvit bifallet af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden, dervid dock de begge sistnämnda Stånden beslutat, att 2 § af författningen angående förlagslån borde erhålla följande från Utskottets förslag afvikande lydelse: »Förlagsgifvare ege, der afhandlingen efter nästföregående § upprättad är och intecknad blifvit, att åtnjuta så stor vinst af förlaget, som han betingat, ändå att den öfver sex för hundrade om året stiga skulle.»
Enär vid sådant förhållande, oaktadt Hedervärda Bonde-Ståndet vidhållit sitt beslut om antagande af en författning angående underpant i lös egendom, Utskottets i sådant hänseende framställda förslag måste, till följd af de tre öfriga Riks-Ståndens beslut om den ifrågaställa lagstiftningens-inskränkande till en författning om förlagslån, anses hafva förfallit, återstår intet annat hinder för vinnande af den samstämmighet emellan Riks-Ståndens beslut, som enligt 87 § Regeringsformen i lagfrågor erfordras, än den skiljaktighet, som, på sätt ofvan förmäles, har uppstått i afseende på lydelsen af 2 § i den beslutade författningen om förlagslån; och får Utskottet derföre vördsamt inbjuda Höglofliga Ridder skåpet och Adeln att angående lydelsen af denna § förena sig med Högvördiga Preste- och Vållofliga BorgareStånden ; men, för den händelse Ridderskapet och Adeln icke skulle härpå ingå, jemlikt 73 § Riksdags-ordningen för votering i Förstärkt Lag-Utskott framställa denna Voteringsproposition.
Den, som vill, att 2 § i den af Rikets Ständer beslutade författningen om förlagslån skall, i öfverensstämmelse med Preste- och Borgare-Ståndens beslut, lyda sålunda: »Förlagsgifvare ege, der afhandlingen efter nästföregående § upprättad är och intecknad blifvit, att åtnjuta så stor vinst af förlaget, som han betingat, ändå att den öfver sex för hundrade om året stiga skulle,» röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; 4 Lag-Utskottets Memorial JQ 61.
Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva, i enlighet med Utskottets afRidderskapet och Adeln antagna förslag, beslutat att ifrågavarande § skall erhålla följande lydelse: »Förlagsgifvare ege att åtnjuta så stor vinst af förlaget, som han betingat, ändå att den öfver sex för hundrade om året stiga skulle.» Stockholm den 9 Juni 1866.
Stockholm, E. Westrell, 1866. / Lag-Utskottets Memorial N:o 62. i N:o 62.
Ank. till -Ejp.-Utsk. den 14 Jani 1866. kl. 6 e. m.
Memorial, angående verkställda omröstningar i Förstärkt Lagutskottet, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut angående åtskilliga lagfrågor.
Sedan Rikets Ständer godkänt nedanomförmälda i Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorialer N:ris 21 och 21 för Ständerna framlagda förslag till voteringspropositioner; så har, i enlighet dermed, Förstärkta Lag-Utskottet denna dag verkställt följande omröstningar, nemligen: Y lista voteringen.