Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I sådant fall var det alldeles förfeladt.
— För edert arbete för Iduns spridning, för hvilken ni påstår eder hafva gjort mer än andra, hembära vi eder vär varmaste tacksamhet.
Det sammager er dock ej rättighet att tillegna eder något slags för- mynderskap öfver vårt görande och låtande.
— Kanske dock längre fram!
» — n, Upsala ».
Lat oss blott veta hennes adress!
Tack för löftena!
&gt;En af Iduns redan många läsarinnor. » Vi skola taga edert förslag i Öfvervägande.
Många matmödrar.
Omöjligt åtminstone tills vidare.
Hela tidningen är afsedd till inbindning i permar, som vid årets slut kom- ma att tillhandahållas.
Signhild.
Lika litet som ert söderns barn lämpade sig för vår kalla nord, likal litet passar er » Marianina » i Iduns spalter.
Fingal.
Hur kan ni tänka, att vi i Idun skulle infora dylikt mischmascti?
Och sådant vill ni ha betaldt för?
Mina; Elin; — a — r; E.
A.; A.
K.; Alexie; Nana; Emelie; Högdal; S.
A.; a.
— n. m. fl.
Edra vänliga bidrag hafva med tack- samhet mottagits och skola efter hand införas.
Ailises.
Duger e j!
1 InneJiållsförteekning; Fatabror Gösta.
— Några råd till både gamla och unga hustrur.
A f B.
Por- trättstudier för Idun af Johan Nordling.
— Under drifvan.
Poem af Jacques.
— Metod.
Af Moster Stina.
— Brefkort till tant Anna.
Af Guido.
Berättelse af Ernst Lund- quist.
— Frän Iduns läsekrets.
— Sätt att tvätta och bleka yllekläder, hvilka gulnat af svett- ning under begagnandet.
Af C. JJ.
— Mat- lagning.
• — Lä- kareråd af D:r ~d.
| r N [I iyi I LJ U IN Annonser mottagas genom S. Gumgelius annonsbyräi ocn nos redaktionen till 2 5 öre pr 4-spaltig petitrad (
B J U R S T R Ö M S Bosättningsaffär, Lampmagasin och Konsthandel 51 Drottninggatan 51 Stor utställning I stort och försäljning af sortiment alla slags från enkla och Bosättniugsartiklar billiga till de mest eleganta och Lyxartiklar Fotografering utföres omsorgsfullt enligt nutidens fordringar.
O a m och dyrbara.
Konstföremål Allt till de billigaste priser.
i alla möjliga branscher och [39] former Med största högaktning A n d r a u p p l a g a n Doktor C.
D. JOSEPHSON, Hötorget 11, 1 tr. Annonser, » » •CD .dnnonsprå: 25 öre pr petitrad (
OJI hl sa Hilma Setterbom Waldemar Timén.
Fagersanna.
Meddelas endast p l detta sätt.
[210] Född.
En rfoffer.
Dannemora grufVor den 9 mars 1888.
Anna Hammarskiöld, född Wolffram.
Arvid Hammarskiöld.
[217] 01 O P ii b o PLATSSÖKÄNDE.
En ung ' ilicka af god familj, med håg och fallenhet för husliga göro- mål, önskar få gå en god husmoder till hända.
H o n är kunnig i finare handarbeten.
Tacksamt emottages svar till » Emilia », Oskarshamn, pöste restante.
1,90 kr.
Prenu- merera på närmaste postanstalt!
Fri Diskussion, som är Pr.
särskiidt egen, griper in i alla samhälslifvets frågor på städadt och sansadt språk.
Fria tankar, korthet, liv l Väldiga awdestrider utkämpas.
Ingens åsikt undertryckes.
Såväl den ringe arbetaren som den lärde vetenskapsmannen de- battera.
I övrigt: ledare, insända uppsatser, notiser från in- och utlandet, poem, brev från hela landet m. m.
är alvarlig, frisinnad och bestämd.
Absolut nykterhet!
Nysta vare, utstyrseln vacker!
JLösnummersförsäljare antagas i alla städer och större byar.
Pre- numerantsamlare, utmärkta vilkor!
TIDSKRIFT FOR SOCIALA OCH LITERHRA INTRESSEN.
UTBIFVEN AF.
LQly Engström.
Nagot om vara nyare barnböcker.
Prima Vista.
Ocksa ett skal.
Sinaprat om förströelser och ' nöjen.
Louisa M a y Alcott.
(Utdrag ur The Academy.)
Fran riksdngen.
Meddelande frhn Fredrika-Bremer-Förbundet.
Hvaijelianda i kvinnofdgan.
Pris pr argång: Förbundets medlemmar kr.
{För För icke medlemmar,, 4,OO.
Till redaktionen insänd periodisk literatur: - Ny Svensk tidskrift, nr 2-3.
Nordisk tidskrift nr 2, 3.
- Pedagogisk tidskrift, nr 3, 4.
- Lasning för folket, nr 1.
Förr och Nu, nr 4.
- Svensk lararetidning, nr 12-17.
- Helsovannen, nr 7, 8. '
- Sedlighetsviinlien, nr 3.
- Idun nr 12- 17.
- Svensk Musiktidning, nr 4, 5.
- Slöjdundervisningsbladet, nr 3.
- Svensk bokbandelstidning, nr 12-1 6.
- Nya bokhandelstidniiigen, nr 12- 16.
Jordemodern, nr 4.
- Finsk tidskrift, nr 3, 4.
- Hemmet och Sam- ballet, nr 4.
- Kvinden og Samfundet, nr 3.
- Hvad vi vi], nr 7, 8.
- Tilskueren, nr 2, 3.
IZoti ja Yhteiskunta, nr 3, 4.
- Eng- Iishwoman ' s review, nr 3, 4.
- Women ' s suffrage journal, nr 4.
- Woman ' s journal, nr 10-1 5.
-- Deutsche Hausfrauenzeitung, nr 12 - 17.
Neue Bahnen, nr 6-8.
- Das Magazin fiir die Litteratur des In- und Buslandes, nr 12- 17.
- La citoyenne, nr 157.
- - - Fredrika-Bremer-Förbundet s m m m 0 Ledning för hemstudier inom olika Rmnen lemnas af Fredrika-Bremer-Förbundet.
Ledningen innefattar: 1) Allmänna ' råd elle7 afivisningar rörande literatur, afgift.
2) Studieplan.
5 3) Rdd och fortsatt ledning, hvrrrvid lärjungen har rätt att hvsr fjortonde dag insiinda en skrift- lig uppsats och förfragningar.
Afgift för halfar fur hvarje ämne.
15 Närmme upplysningar meddelas genom Fredrika- Bremer-Förbundets byrå.
Något om våra nyare barnböcker.
ett skolbibliotek finnas naturligtvis en hel mängd böcker.
Der finnas representanter både för det nyttiga slaget och det roliga slaget.
De nyttiga lånas vanligen ut som hjälp vid kriaskrifningar eller åt lärjungar, som vilja förkofra sig i ett eller annat ämne.
Men för att hålla oss vid sanningen - efterfrågan på de der nyttiga böckerna är ej synnerligen stor.
Annorlunda är förhållandet med de roliga.
Deras hyllor iiro vanligen mycket glest besatta, ja, en del af dem vandra ständigt ur hand i hand.
Och hvem kan väl undra p % att så är förhållandet!
Då en lärjunge har ss&amp; många nyttiga skolböcker, så mycket att läsa, som anstränger minne och förstånd, så vill han gärna på lediga stunder hafva n %got till lifs äfven för fantasien.
&amp; len äfven bland de roliga böckerna gifves det en bestämd.
skillnad.
Låtom oss blott betrakta dem ut- och invändigt!
En del af dem se ut, som om de nyligen kommit fran bokliidan; med andra deremot är det mycket klent bestäldt hvad den yttre fägringen angår: .ryg- gen är bräckt, och papperet skiftar betänkligt i grått, och detta fastän dessa barnens favoriter vanligen finnas i dubbla exemplar.
Och samma favoriter hr ut och år in!
Smaken Br städse densamma.
Den bok, som ett Ar .icke vunnit högre bifall iin ett " Bh jan, vinner sällan nästa &amp; r n&amp;got högre.
Deremot gifves det andra böcker, hvilka alltid Bterlemnas med glädjestrålande ögon och hvilka nästan alltid äro upp- tingade på förhand: de finnas aldrig p&amp; hyllan, förr än hela.
klassen last dem.
Det bör sålunda icke +ara svårt för dem, som sysselsatt sig med barn och deras läsning, att veta hvad som är i ett sundt barns smak.
Vi tala icke här om de blaserade barnen, t y beklagligtvis gifves det äfven sådana - sällan af naturen, utan oftast till följd af en förvänd uppfostran.
Den läsning, som skall passa det sunda barnet och af detsamma omfattas med kärlek, den bör vara beslägtad med barnanaturen och vara frisk och sund som den; derjämte bör den hafva en poetisk fggring, som kan fangsla det för intryck mottagliga barna- sinnet.
I, den fantasiens örtagård, der barnen släppas ut att göra sina första skördar, skall det växa rosor och ej tistlar.
Äro nu vår tids barnböcker i allmänhet sådana, att man utan vidare kan sätta dem i barnens händer?
Hafva vi vid Dagny.
- jularna blott att låta barnliteraturens alster vandra från bok- ladan och in bland julklappshögarna?
Ännu behöfves mycken sofring och mycket gallrande.
Vi höra ju ständigt det ordet upprepas, " att för barnen iir endast det basta godt nogn, och likväl trhffa vi p&amp; s&amp; mycket, som är medelmiittigt eller rent af underhaltigt.
Det är ingalunda var afsigt att här lemna.
någon uttöm- mande granskning af vår tids; &gt;amböcker.
E n sadan uppgift skulle vida öfverstiga vvHr fömhga.
Det är blott nkgra iakt- tagelser, gjorda vid lasningen af barnens böcker och vid um- gänget med barnen sjalfva, som vi velat lemna Dagnys läsare.
E n företeelse?
som bör gliidja hvarje barnavän ar, akt äfven inom barnliteraturen uppskltt en riktning, som bär prägeln af en sund realism.
I de flesta af våra nyare svenska barnböcker uppträda ej längre de sm&amp; hjältarna och hjiil- tinnorna handlande och ta.lanEe som gamla människor med on lang lifserfarenhet bakom sig och dertill som de mest adla, upp hoj da och storsinnade personligheter.
Nej, vi träffa nu på verkliga barn, ej blott idealbarn, utan äfven riktigt stygga barn.
Vi få vara med dem i sorg och gliidje, i skämt och allvar, och vi finna, att de ofta %ro tecknade efter verklig- heten.
De författarinnor, som de senaste åren bjudit oss p&amp; sådana skildringar ur den verkliga barnavarlden äro förnilm- ligast J.
v. Hofsten och Laura Fitinghoff.
Vi kunna af- ven dit räkna Nathilda Langlee, ehuru vi firikta, att hon ä.r vii1 mycket undervisande for ett iiktigt passa den publik, som ännu ej fått ögonen öppna för betydelsen af det didak- tiska elementet i literaturen.
Med hvilken glädje hafva ej fröken Hofstens " Barnhistoriern mottagits och h i l k a friska fjällvindar hafva ej strömmat oss till mötes i fru Fiting- hoffs nEn liten värld bland fjällen. "
Och dock tro vi, att äfven pk det område, som dessa författarinnor representera, missriktningar äro på viig att uppstå.
Det har gått har s o n i de storas realistiska literatur.
Författarena hafva s&amp; an- strängt sig att skrifva riktigt naturligt, att de ibland råkat in på det onaturligas område.
De gamla osanna.
idedbarnen äro afskaffade, och vi hafva i stallet fått verkliga barn, som äro utsatta för allehanda pröfningar pk hvardagslifvets om- rade.
I följd deraf råka de ur jamnvigten och blifva elaka .och hlimdlystila.
Nu måste det naturligtvis finnas nkgon orsak
till deras ondska - och det är just i uppfinningen af dessa orsaker, som det mången gång ligger något ansträngdt och onaturligt och som ger berättelsen en anstrykning af n&amp;- gonting " gjordt. "
Är det t. ex. verkligen så obarmhertigt a t t låta den i berättelsen nPröfningarn af L. Fitinghoff (Nya barnbiblioteket I.)
omtalade lille Magnus springa åtskilliga ärenden, fastän det är hans sista lofdag, då det på eftermiddagen sliall blifva kalas i hans eget hem?
Vi medgifva gärna, att " Faster Linan är bra litet omtänksam, som låter honom springa två gånger till ~ o r r ~ a t a - n men sådant kan hända.
Skola barn verk- ligen vänjas vid att endast tanka på sig själfva och ej ocksh.
på andra, äfven om detta senare skulle ske med någon upp- offring?
Och ar det vidare t.roligt, att samma faster Lina vid middagsbordet håller ett långt iial om nyttan af försakelse i anledning deraf, att Magnus blef utan soppa, då det handel- sevis kom en oväntad gäst till middagen?
Öfver sådana smk missöden brukar man eljest draga tystnadens slöja.
Att en skolpojke ej blir särskildt glad öf ' ver att springa ärenden fram och tillbaka sista lofdagen, d&amp; kälkföret är godt, det * förstå vi nog, men att han särskildt skulle lida af att bära " en illaluktai~de lampbrännare " till en fotogenbod, der man skall sitta " i en linkt, så att man kunde storknan, det tro vi ej mycket på - skolpojkars luktsinne är i allmänhet ej SS starkt utveckladt.
För resten måste väl en och hvar af gss någon gång gå in i en fotogenbod.
Emellertid behöfvas alla dessa pröfningar för att Magnus skall blifva riktigt ond och i tankarna kalla faster Lina i ' h~~ggorm " och %korpion. "
Lyckligtvis äro vi öfvertygade om, att högst få af be- rättelsens läsare i verkligheten hafva träffat på en så elak faster, som den här omtalade; hon vill ej ens upprn&amp;dm Magnus med en kopp kaffe och litet iiybakadt bröd, utan låter honom blott känna lukten.
Skall en sådan skildring som den ofvan omtalade, göras, önskade vi, att den komme i oförnuftiga och elaka fastrars händer, och ej i barnens.
Vi hafva nu kommit in på, ett annat område, der vi tro, att misstag ofta omedvetet begås, i det att barnen bjudas på sådana berättelser, hvilka bättre passa för de vuxna.
Sa kommer t. ex. i fröken Hofstens roliga och varmt skrifna berättelse nDen snWa tantenn (Nya svenska barnbiblioteket I) en liten odyglig flicka, Gnnhild, och smälter isskorpan,
- som håller p&amp; att växa kring den ensamma Tant Reginas hjarta.
Lifvet har niimligen handskats hårdhandt med Tant Regina.
Vi tro icke, att kärnpunkten i den fina berättelsen uppfattas af barn.
För dem torde det intrycket bli starkast, att Gunhild var en liten odygdig Sicka, och att det mycket val går an att tigga sig till bhde pepparkakor och karameller af stränga tanter, aom en g&amp;ng sagt nej, och att det just ingenting gör, om man drar ner bordduken och blalbarssoppan p&amp; golfvet.
Fru Fitinghoff går dock ännu längre i detta, afseende.
Af allt hjärta sympatisera vi med henne deri, att en mor bör svara, sitt barn sanningsenligt och uppriktigt, afven nar barnet gör frilgor, som äro af grannlaga och ömtålig natur.
En mor bör bättre an någon annan kunna bedömma, när hon skall tala och hvad hon skall saga sitt barn.
Genom att sjalf tala hindrar hon barnet att vända sig till kamrater eller oför- ståndiga tjänarinnor för att f&amp; upplysning i de ämnen, som det börjat att spekulera öfver.
Svar p&amp; sina friigor skaffa sig alltid barn på nlgot sätt, derom kunna vi vara förvissade.
De fragor, som barn en gång satt under debatt, slappa de ej, förr an dn kommit till klarhet.
Fru Fitinghoff säger i företalet till " En liten värld bland fjällenn, att en mor bör tacka Gud, att hennes älsklingar .hos en moder kunna söka f&amp; svar p l sina spörsm&amp;l.
Haraf skulle man väl draga den slytsatsen, att det icke är i en barnbok, som den frågan bör debatteras, huruvida anglarna kommit med den lille nyfcdda brodern, eller om han hittats i forssen.
Det ar emellertid den tolfåriga ' Elsa, som upplyser sina syskon om sanningen och meddelar dem, hvad hon f %tt veta af sin mor.
Hvad som härom säges, det är sagdt, både fyndigt och h t, och vi tro, att mer än en mor kunde hafva htskilligt att lära deraf - men i en barnbok bör det efter vår mening icke stå.
Barn- böckernas innehalll ar ju något, som vi önska göra till bar- nens egendom, något som de sinsemellan kunna glädjas A t .och tala om, och just derföre önska vi, att frigor af s&amp; öm- talig natur, som de ofvan omtalade - de må vara aldrig sil va1 behandlade - má vara derifrån bannlysta.
Om dem bör en mor tala med sina barn - ej barnen pal egen hand.
Akt vi å andra sidan gfven önska storkhistorierna förvisade ur barnliteraturen, det torde falla af sig sjalf.
Hvarföre fru Fitinghoff vidare i sitt " Bibliotek för barn och ungdom7 ' upptagit berättelsen om något så abnormt, som att den fyraårige Helmer blef förälskad i en ung flicka och dog af kärlek - det kunna vi omöjligen förstå.
Är be- rättelsen sann, så torde den möjligen kunna intressera iakt- tagare på det psykologiska området, men ej barn.
D % fru Fitinghoff kan bjuda våra barn på så verkligt goda och för- träffliga berättelser som t. ex. " Violan och " Huru Lill-Valle vardt Stor-Vallen, hvarföre skall ' hon ej sikta och sålla litet nogare?
Att denna siktning är en mycken svår uppgift, ja kanske den allra svåraste föi en författare, det veta vi väl Häruti har ju till och med en sådan författare som Andersen mången gång misslyckats, det måste vi ju erkänna.
Huru många af Andersens sagor äro ej sagor för de stora, och ej för de små,!
Då vi här närmast sysselsätta oss med var inhemska barnliteratur, tränger sig den frågan ovillkorligen på oss: är det verkligen så, att barn mest tycka om historier, som handla om andra barn?
Vi kunna härpå svara både ja och nej.
Det är ju naturligt, att barn känna sig mest hemma- stadda i sin egen varld, och att de bäst första hvad somder tilldrager sig, men de söka också efter och behöfva något, som ar öfver och bortom dem sjalfva.
I fantasiens varld stifta barn gärna konungariken, och der draga de hällre ut p&amp; äfventyr med sagans hjiiltar an de spatsera på verklighetens gator och torg.
Vi önska derföre icke, att de moderna barn- historierna komma att tränga ut de goda gamla sagorna och iifventyrsböckerna med troll och jättar, prinsar och prin- sessor, indianer och ädla riddare.
De författare, som år efter år bjuda oss på skildringar ur barnens lif, * gifva oss ofta berättelser, som äro enformiga och matta.
SA kan t. ex. fröken Hofstens sista berättelser icke mata sig med hvad hon först gaf oss - eller kanske är det blott så, att vi fått för mycket af samma sort.
Topelius kunde nästan hvarje år sända de svenska barnen en kär- kommen julghfva, men han hade också många strangar på sin harpa.
Han gaf dem både vers och prosa och förde dem med Sampo Lappelill till Lapplands fjäll och med Prinsessan Lindagull till Persiens marmorslott.
Öppna vi deremot en af vara nyare barnböcker, så ar det nästan idel berättelser om barn i hvardagslifvets små förhållanden.
Motiven som behandlas.
iiro i allmänhet obetydliga.
SA, ar det t. ex. en liten flicka, som tar sig det orkdet för att gifvo sin docka ett saltsjöbad, hvaraf denna far mycket illa, men en sniill farbror gifver henne snart en ny docka.
Berättelsen má vara aldrig sh v61 framställd, den gör på, barnet icke något kraftigt intryck: dylika smk berättelser läsas sällan om af sin publik.
Helt annorlunda är det med de goda sagorna och iifventyrs- böckerna; de farigsla barnens uppmärksamhet p&amp; ett kraftigt sätt, de läsas och läsas om igen, ja, de uppföras vid barnens lekar.
I innehallet af detta, slags böcker ligger en maning till handlingskraft, som de moderna stamningsbitarna alls icke kunna gifva.
De föra snarare in p&amp; den moderna sjlilf- analysens icke alltid helsosamma strat.
Barn älska för öfrigt icke blotta stämningar; de a.ro mycket sunda realister och vilja gärna hafva klart besked om sina hjältar fraii början till slut.
Dermed h a h a vi na- turligtvis ej velat säga, att icke en god beriietelse afven bör vara stämningsfull - nakna och t o n a historier iiro ej i barns smak.
Vi tro vidare, att berättelser med ett alltför obetyd- ligt innehaU.
äfven hafva den faran med sig, att de vänja barnen att läsa på, ett ytligt sätt.
Det behöfves icke nlgot slags ansträngning, hvarken af först %nclet eller fantasien, iör att tillegna sig innehållet, och sådan läsning verkar för- slappande.
Det händer derföre ofta, a t t d&amp; man tillfrågar ett barn huruvida det läst den ena eller den andra af ds nyare böckerna, att man få.r det svaret: " jag minns inte rik- tigt, fh jag se efter? "
- och efter mycket seende iir det ofta taflorna, som fälla utslaget.
Det barn deremot som t. ex. left med Robinson på hans ö, glömmer icke att det last Eo- binson Crusoe.
Lika litet som det är värdt att bjuda barn på blotta stäm- ningsbitar, lika oförnuftigt är det, att i barnböckerna göra mer eller mindre spetsiga hänsyftningar pil dagens frågor?
hvilka ju icke äro af intresse för de smk.
Ti piimiiina Iiar om en förliden jul utkommen bok, Sniggel Snuggel, i hvilkeu en grefve hotar sina barn med, att han skall " be bönderna i riksdagen komma och t a dem. "
Om nClgra doktorer säges det, att de talade latin för a t t visa, " att de roro riktigt lärda. "
Om Sniggel Snuggel själf heter det, att han var " deu felande länken. "
(Hvad boken för öfrigt angilr, hafva vi aldrig kunnat förlika oss med illustrationerna öfveï den stac-
kars lilla trollungen med den ohyggliga svansen).
Nej, barn .älska det rättframma och naturliga, hvarföre också shdana berättelser som nKarins Amerikaresan och " En utflygt i det grönan af Lotten D.
(Julklapp till svenska barn) alitid skola .st&amp; högt i deras gunst.
Ehuru vi för öfrigt ej nämnt nhaot om öfversättnings- literaturen, kunna vi ' ej underlMa att fasta uppmiirksamheten ph den schweiziska författarinnan J. Spyris bok Heidi.
Hon .är tio- och tolfhringarnas gunstling, och hon förtjänar det af- ven.
Heidi och fru Kerfstedts " Små och stora " höra kanske främst, jämte en del sagor, till de böcker, som uppträda med brutna ryggar och grha blad.
E j heller hafva vi här sysselsatt oss med de s. k. små- barnsböckerna.
Sådana hafva vi af förträfflig beskaffenhet och med utmärkta illustrationer såsom t. ex. " Barnkammarens ' bokn nSkogstomten " m. fl.
E j heller hafva vi talat om böcker för äldre barn och ungdom, utan hvad vi ofvan sagt angår närmast den literatur, som är afsedd för barn mellan ungefär 8 och 12 ars ålder.
Vi hoppas att sedermera få hterkomma med nhgra ord om de äldre barnens och ungdomens böcker.
Att det icke är brist p5 barnböcker, och att det äfven finnes goda shdana i var tid, det kunna vi alla vara ense om.
Men barnen behöfva ej blott böcker, utan äfven ledning, då det gäller huru mycket och hvad de skola läsa.
Hurii .många föräldrar omtala ej med förtjusning natt deras barn aldrig vilja göra annat p i lediga stunder än läsa?
Detta är efter vår mening alls ingenting att glädjas öfver; ett sundt - barn bör finna lika mycken vederkvickels8 i leken som i de roliga böckerna.
De bokslukande barnen blifva lätt blaserade - och ropa ständigt p&amp; något nytt.
Barnens bibliotek bör icke vara för stort, men sådant att det kan läsas om mhnga gånger.
Och hvarför skall barnliteraturen nödvändigt vara af det allra nyaste slaget?
För tio år sedan fanns knappast ett bildadt hem, der ej barnen till julklapp hade fhtt Topelius.
Ingen frhgade d i i skolbiblioteket efter denne författare; han fanns hemma.
Nu deremot har han mycket god åtgång.
Det torde icke vara ovanligt, att tioåringar nu för tiden läsa Fältskärns berättelser och Alcotts berättelser utan allt urval.
Föräldrar anse ju, att Topelius och Alcott äro goda: författare, och s&amp; behöfver man ej vara ängslig.
Om någon kommer med en invändning mot lämpligheten af dessa böcker
vid en så tidig ålder, får man ofta till svar, att de ifråga- varande barnen iiro så ovanligt utvecklade och, att de redan liist alla barnböcker.
Hvad den mycket tidiga utvecklingen angar, s&amp; frukta vi, att den ej alltid är sund.
Om barn be- handlas som stora människor och föras in p&amp; områden, der de ej äro hemma, blifva de lätt brådmogna och lillgamla.
S&amp; blir äfven förhållandet, om de föras in i en läsning, som ej passar dem.
Känslor och fantasi sättas i en alltför liflig verksamhet - karaktärens och intelligensens utveckling hin- ner ej med.
Och om barnen redan läst hvad som ar skrifvet för ungdomen, hvad skall man då bjuda ungdomen p&amp;?
Skall man genast och utan vidare släppa in dem p&amp; romanernas.
omrhde?
Vi veta, af erfarenhet, att barnen alls icke lida af att få.
lefva lugnt och gladt i sin egen värld, och liksom vi af var- maste hjärta sympatisera med de pedagoger, .som rösta fdr.
* lugn vid undervisningenn, så önska vi äfven &amp; t barnen " lugn i rolighetsllisningen.
n Lillg Engström Också ett skal.
Hedvig Liiidcrona hade flickbjudning i kviill.
Fran hennes rum hördes den ena skrattsalfvan efter den andra; d&amp; och d&amp; nhgra toner .frlin pianot, som snart tystnade och öfverröstades af det standigt.
kvittrande pratet.
I förmaket sutto brukspatronen och hans fru.
Herrnl laste sitt Aftonblad, frun stickade strumpor.
DA och dA tittade han upp frAn tidningen, sköt glasögonen i pannan och sade med en lugn, förnöjd min: " nu har dai.
Hedvig roligt, det hörs. "
Modern nickade, och fadern fortsatte att Iasa riksdagsredogörelsen under det gliidjer~ öfver dotterns nöje 1Ag Itvar som ett solsken i det gamla ansigtet.
Det var synbarligen nAgot som Itlg honom narrnare om hjartat an bhde Bismarck och skyddslagstiftning.
Nu kom det ett alltför lockande akta flickskratt derinifrh, si$ der undertryckt i .början och sedan oemotstllndligt framvbllande, precist som en liten fördamd v&amp;rback.
Brukspatron vek ihop tidningen, och 8thlde sig p&amp; tröskeln.
Der stod en grupp af tre unga damer med armarna ' om hvarandras iif, en fjarde satt p&amp; pianostolen, till halften
vand mot pianot, till halften mot dem.
" Kanner n i igen det har?
* frhgade hon och slog nágra ackorder.
S8 en liten hviskning, ett litet.
fnitter och SA ett friskt skratt igen.
" Hvad de gro nayna!
Den ungdomen!
Hvad de ha roligt med litet! "
hviskade brukspatronen tiil sin hustru, nar han kom in igen.
Det Mg som en musik i de graciösa flickgestalterna, som alldeles för- trollade honom.
Emellertid satt Hedvig sjalf temligen tyst derinne.
icke det der begaret att alltid hanga p&amp; nhgon vaninna, stryka hennes.
hár och trycka hennes arm; hon var " kalln, tyckte ocksh hennes jamn- áriga.
Och inte var hon " glad " heller, men det var en " rysligt bra " flicka, det kande man ju alltid p8 sig.