Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hen- införd den uppsats mot jag i eder rörande sina döttrar beträf- ärade tidning, anhåller a t t till b e m ö t a n d e af å t s k i l l i g a d ä r i f ö r e - kommande punkter få anföra Redan ordning den så hvilken satt d e för ett lyckligt nödiga faktorerna, visar till fullo, hvilket dunkelt, för att icke säga for- v a n d t b e g r e p p h o n har o m en så viktig sak.
Ordningen själf strider äfven e m o t de åsik- ter, h o n sedermera utvecklar, t y enligt A g n e s ' framställning, ekonomi lek, hvad hjälper en fru god eller h v a r t i l l b å t a r e n i n b ö r d e s k ä r - när hälsa och ålder, religiös åskåding, uppfostran, bildningsgrad och be- gåfning släktlif, icke räcka till f ö r d e n hvad tydlig ekonomin kunnat Eller sak, spara tror fru att sina angår, ingen kan fru A g n e s m y c k e t förmaningar Agnes, för och med både fattigdom och sjukdom, tyckes fru A. icke taga m e d i räkningen.
Fru Agnes ' ternas släktlif en väl härvidlag.
att det just är de afbrott i det och möjligtvis sparf vid Kvita fönster- en stare, s o m blåste f ö r t i d i g a v å r s i g n a l e r f r å n t a k e t af s i n h o l k, det var den fria naturen så godt som de enda lifstecken h a d e att b j u d a p å.
Och så v a t t n a d e vi våra nejlikor o c h p e l a r g o n e r och fuchsior, barn, och fönsterträdgårdens glömde att springa i blom solens lifgifvande Ja, vi hade älskade hvita niskobarn ömtåliga att där ute u n d e r vorna spirade ett lifskraftigt vid drif- släkte, färdigt första kyssen af dem, de strålar.
verkligen glömt blommorna.
Vi stora män- höll j u p å att frysa ihjäl inne i de v a r m a r u m m e n trots våra dubbelfönster yttrande, som hon lyser skulle bruka, d å h o n tyligen icke förstår dess mel.
grenarnes ålder, hälsa och t u t i o n i de flesta är n å g o t fall understundom helt kroppskonsti- ocli, hållet så b a r o c k t sin e g e n orimlighet.
detta ord, snön.
Då innebörd reras, ett kalla kontrahen- med — — att icke igno- att det faller p å Visserligen förekomma rätt konstiga äktenskap, m e n h ö r v ä l i all s u n d eftertankes namn i c k e till r e g e l n, h v i l k e t j u v o r e i h ö g onaturligt.
Så » civiliserade » grad äro vi väl än- d o c k icke.
T v ä r t o m anser j a g sådana äkten- s k a p h ö r a till undantagen, på alla områden l i g a — finnas borgar — och att u n d a n t a g äfven och k o m m a den mänskliga det att äktenskap- finnas, därför ofullkomligheten.
öfrigt fru A g n e s?
viktiga Läste m a n påstående, att icke hennes en f a m i l j m e d 6 å En lar så och burit har solen hjärta till u p p b y g g e l s e fattiga handtverkare.
män, skaffa som en » som till världen möjligt ».
kvinnas att mun!
samt högre hennes att försyns prat blir Gud unga stolthet i oerfarna att barnskara uttryck i sanning i icke erfarenheten vilja, på grund dumt än på hvarom illvilligt, och det får brådt är kvinnor taga att icke hennes H ä r är i c k e hos idéer, m e n ad n o t a m, h v a d skulle rundt där af r å d e r d e m till, så s k u l l e i visdom d r ö m o m lycka aldrig d r ö m m a s, m å n g e t tenskapliga dödligt såras och mån- den äk- lyckan köras på porten i mån- get hem.
$ som det upp Snön istap- en glas, och vattensamling, irriterande äter sig i g e n o m och strån, droppe.
den blågrå granris och S k e l e t t e t af j u l g r a n e n s t i c k e r spindelben sin i vår trädgård och ur drifvan.
hvita, förnäma Vintern mask och visar sig s o m d e n störste l u m p s a m l a r e Guds gröna jord.
skräp har All världens smuts h a n h o p a t u n d e r sin på och bländande v a c k r a d u k, o c h v å r e n s första g ö r a blir att s t ä d a efter Det de är honom.
ett yngsta ypperligt snöbollsväder, ungdomarne och h a tagit tillfället i akt; d e t är b r i n n a n d e k r i g r u n d t k n u t a r n e och hetsjakten Men går under plötsligt stoj och af b r y t e s leken skratt.
af vilda alla u n g a r n e s t ö r t a i h o p i e n klunga i solskottet vid gaf vein och vi äldre s k y n d a till, u n d r a n d e o c h » Nej ser men vänta!
Där voro de de oväntade, stånd de spörjande.
N e j m e n titta d å!
O ni! » fullt ju redan, de bortglömda, de t r o g n a b l o m m o r n a; ett helt med nyutspruckna snödroppar, små späda kyska hvita innerliga morna, från den återvaknande de, erinringens blomster, att blom- s o m bragte den första vårhälsningen gångna en år, skrifbord V i n t e r n h a d e v r ä k t e n af vågor en s o m m a r.
så evinnerligt stickor kastat eller hvita Innan man fallande droppe på grus har två i v ä n t a d e d e m icke än p å länge, d e fagra sina och n e d från taken; bildas plaskar sina om Snödroppar.
den med af s ö n d e r s p r i n g a n d e taktmässigt vaknat V riktigt åka stenfoten upp unga fru A g n e s sin hjärta men af parne släppa taget och krasa i marken m e d plat- gen oerfaret ju att jubelrop, och s e n a t t i n g å p å e n g r u n d l i g a r e k r i t i k af h e n - nes malthusianska honom v e t o r d e t af är d e t u p p e v i d f e m t o n g r a d e r, att tillropa fru sloge djupare rötter kvinnor.
hjälpt n y fart i hans kvicksilfverblod.
enkelt fy!
emellertid, oblyga uttalanden en hel liten snödrifva, nu i öfverisad ur snötäcket.
detta j u mest beror ett d u n d r a n d e har varit och vore m a n i sanning frestad Agnes han stattorpare så t a l r i k mera kronorna.
skallrar sopor, papperslappar och vedträn titta fram en Om bladlösa sitt d y l i k a tillvitelser äro helt osanna, en en Delikata de genom o c h rass- hon utgjutit för sätta drar v ä r m t h a n s lilla k l u m p till h j ä r t a o c h s a t t isbarken, att sunnan fönsterposten ståltrådsgalge; det skulle finnas förmoda, i vid sin dag sol och den blåaste him- strykande yrvaket Gångens sannerligen helt plötsligt u p p en gallerverk, ' det skälfver Termometern 7, 0 0 0 kr.
i n k o m s t reder sig bra, äfven o m 2 eller 3 b a r n, k u n d e m a n det den ljufvaste ett l j u d T i l l h v i l k e n k l a s s af m ä n n i s k o r t a l a r f ö r med?
g i f t a s i g u n d e r e n v i s s i n k o m s t, är v ä l så äktenskap, ekonomi måttstock, s o m hon vill m ä t a dessa faktorer Att, ett med till tiggande o c h brasor, huru skulle vi då k u n n a tänka ut Gifve i brädet En oss ett spirande blomsterlif u n d e r d e n d ö d s - följande: omständigheten, fru A g n e s äktenskap Att sitt b o färgfläck grå.
god hälsa hos kontrahenterna, framdeles kan sade, fande giftermåls ingående », s o m » fru A g n e s » fått icke b y g g t Till en sådan tanke ledes m a n äfven där- för- och råka dana insändare lyder: öfver- s p o r r a r till af, a t t h o n o m t a l a r s i n b e k a n t s k a p m e d så- a l l v a r l i g t t a r e n a n n a n • — v i skrifvelse då jublande en k a m p, s o m aldrig skulle man som börjat m e d lysande otäckaste.
si Mera om k ä r l e k e n till g r u n d v a l.
riktning!
din sons yngre dagar bör ty såsom aposteln säger — fortsatt k a m p — kämpas, finnes emellan, s k y l e r k ä r l e k e n allt, u t a n ä f v e n möjlig, ökas, härmed följa » smuts, icke blott — och och försakelserna t r a s o r o c h o t r e f n a d », ifall d e t inbördes eko- andra världen omkostnader, ett bästa eller h a n d tillse, att dina döttrar, utan för stora blifva placerade i någon bank, den svår att hålla reda komma utgifterna gen.
söner o c h lika m å n g a af barn flickor n u m e r a k a n n a anses vara ur räknin- D ä r f ö r b ö r d u f a d e r till 6 o b e m e d i a d e följd visa sig vara skulle därmed otvifvelaktigt k u n n a b y g g a på, t y skulle till sin sällhet p å spel t i l l s a m m a n s m e d en fat- — detta de nomien, tig flicka 1897 vårar, vacker många i jorden.
vintergrönt minnen om huru man sen, år o c h f u n n i t d e m p å och en kvist känt bröstet färdigt kyssa de vänliga händer s o m plockat dem.
Min- h u r u m a n skickat ett v a c k e r t e x e m - d u m m a s t e individerna, som » rusa åstad och t ä c k t ö f v e r alla b u s k a r, alla r a b a t t e r; t r ä d e n plar gifta stodo huru långt våren hunnit hos oss, huru vacker sig »?
Af d e m, som taga detta viktiga s t e g, är d e t, i s y n n e r h e t i v å r a d a g e r, m i n s t deras 9 trist p a r af skulle, 10, s o m veta, hvad det oaktadt, de göra; m e n n å g o t u n g t par ändå i snö fattiga mot stymmelse till midt på stammarna nakna grenar aftecknade en frusen himmel.
till och sig I c k e e n till- grönt därute, icke en enda den mor!
till vårglädje sitt buxbom och velat nen om af voro m o r g o n f ö r e t t år sällskap m e d sprängas Där som buro minnen en kär var här.
— A, guclskelof den v ä n för att skryta O, ni ä l s k l i g a s m å välsignade solen!
att vintern t o g slut!
med, blom- Gudskelof, —
IDUN 1897 Vi rensade skräpade från bort kring det det fjolårsvissna, stickelbärsbuskarna taggiga kring kvistar och detsamma hönsen, skuro vi stucko ned i för att och långa marken skydda det s o m icke aktade någonting när de sluppo ut.
som lilla b l o m s t å n d e t, mot heligt, O c h s e d a n blef det ett metervis söka lösa upp den gordiska knuten, museum utan ord, att r e n t af Grönland, hvarom i Dublin äfven zoologiska, med ett hon har liksom eskimåerna fått en o m m a n undantar de dan- detta.
Den ska ä m b e t s m ä n n e n s fruar — icke några kjort- havn, lar a l l s, j a, i c k e e n g å n g är u p p b y g g d af g a m l a l a v a s t r ö m m a r (b a s a l t), das nämligen tio — centimeters kjortelfråga fanns I blick under trädgårdsmuren itu.
skarp landets vid densamma d e t h ä r är f r å g a, a n v ä n - allmänt springande efter spadar, t y där ute drifvan hugga längd.
ursprungliga aldrig d e så b e r ö m d a af För kvinnorna invånare ens har existerat, af någon bära de för hon flutit Ej underligt är stora Diskoön, på hvilken G o d - där som naturen.
har öfver sitt h e m, är till t e r t i ä r - o c h beläget, kritperio- derna hörande sand- och lerlager, hvilka inne- hålla bladaftryck och andra lämningar af m i n s t ett dussin stånd, o c h d e s t o d o natur- s e d a n u r m i n n e s tider en dräkt snarlik m ä n - l i g t v i s o c h t r ä n g t a d e till v ä r m e n o c h l j u s e t n e n s.
M e n d å d e n s a m m a o n e k l i g e n är m y c - o r m b u n k a r, b r ö d f r u k t s t r ä d, C y c a s, fikon, v a l - och önskade ket nötter m. att få b ä r a f r a m sitt b l o m s t e r - b u d, o c h naturligtvis skulle de ha sin vilja fram.
Hej, hvad det gräfdes.
Men ju dju- pare ned m a n k o m, desto varsammare tagen, ty skada.
man taga uppriktigt sagdt, på våt den frusna dem kostymen O c h till sist k a s t a d e s s p a d a r n e o c h föll i knä — — hvad gjorde alla att N o r d e n s k i ö l d erhållit sina b e r ö m d a kolossala familjer i fråga järnblock.
till hvardagslag.
de kunde Och hafva ack, hvad de ungar stucko past och ett s p å r af g r ö n t e n s h o s starkaste.
H v a d Hvilken hvilket o k u f l i g v i l j a till lif m å s t e i c k e sluten i d e m, för inne- skymde.
endast en Till all vanlig enkelmur — tre var d e n vräkt i backen.
värre, — än när att icke igen snödropparne dessförinnan skulle blommat minsann bara att lägga u p p en sten!
Solstrålarna spelade ut.
Men någon våga som en och i då fjärran den är tydligt, att d e det för naturen bländhvita ej blott skola öppet sinne, in- stor- tilltala utan äfven åtrå a t t f å l ä r a k ä n n a n a - A t t f r ö k e n A.
s j ä l f är i s s t r ö m, e n af d e s t ö r s t a Grönland.
» Inden Tur jeg gik i Seng, gik jeg en lille o p til F j æ l d s til e n s t o r V a r d e, h v o r f r a man kunde var se ind over Isefjorden.
en deilig A f t e n; just li- bäst a f h e n n e s e g e n s k i l d r i n g af u t s i k t e n öfver Jakobshavns i — kring den långa officinalis, bergen framgå tu Det var Krat, trænge f ö r t j u s t i G r ö n l a n d s n a t u r t o r d e allra stod den kunde läggas upp hele att T ä n k a vi oss därtill d e ståtliga is- hos detta väcka dock o c h ett Poten- Veronica, kan blive saa h ø j turens hemligheter.
lycka var det ord.
Mand. » ett — D e t värsta var, att trädgårdsmuren Steder ondt ved slagna omgifningarna Och m e d hvilken glädje skulle de icke hälsa solen n u!
sine have sommetider landsisen, att d e skulle v å g a sig ut i köld och mörker.
och som hvilken finnas paa kan og og Rhododendron E l v e n e v o x e r K v a n e n, Arclicmgelica största mod, man men egna igennem, og paa fugtige Pladser langs m e d d e m å s t e h af v a f r u s i t!
ihärdighet, o c h rik, o s er d e r e n E i g d o m af B l o m - danner som knap- de är f r o d i g tala m e d fröken A — s » Ovre hos Pilen fågel- de ur snön, det fanns skola tiller, Epilobium, sågo som näbbarne på nykläckta vi Växtligheten på den mörka vul- jordmånen s t e r i alle F a r v e r, g u l e V a l m u e r i y n k l i g a u t, m a n fick riktigt tårar i ö g o n e n; vaxgula kaniska gjort då o m s i d e r fick m a n men Härifrån är det äfven s o m inom eskimåskönheterna fall i m.).
(trädartade och barnen om o c h ref m e d f i n g r a r n e snön.
Och dagen, det blifvit d e n, de danska ämbetsmännens om i blef följden tjänarinnorna föredöme, man att g ö r a åtminstone har dem man v a r så r ä d d blefvo praktisk, forna tiders tropiska växtlighet et gyldent Midnatssolen Skær henover Det kastede alle Isfjæl- n i e n af g u l a s t å n d, h ä l s a n d e o c h s m e k a n d e d e n e, V a n d e t v a r s p e i l b l a n k t o g stille, L u f - dem som ten blaa, m a n hørte ingen anden Lyd från sjukbädden end Isens Bragen og Fuglenes Skrig, naar lång g a m l a kära vänner, resa.
det Vi gröna och vi rade fyra •Och lärkan skyn, och uppståndna återkomna från tyckte oss nästan rann kyssarne; svängde eller till i af under se, oss gånger för slog sin och den kungliga i hur- over ploc- s i n af d e h v i t a b l o m m o r n a D e t er s o m stor- Sommeren mørke neppe kaster sig danner Dale og ned prægtige o g baner sig grønne en findes er saa d y b Elve Klipper, smilende, den att iklæde sig Himlen brusende paa deres V e j gennem — om og Farvepragt, som de Længe denne smukke, vilde give Erstatning for mørkeblaa, Fosser hvar nød M a g e til i V e r d e n.
M e n de y n g s t a människobarnen kade og Grønland gingo och her Skønhed i staren blåste signaler, så det slog till b y g g n i n g s g a f v e l n hen over den tavse Fjord.
jeg lange, kolde Vinter, ved l o c k f ö r ö r o n e n, o c h s p a r f v a r n e i l l s k r e k o af f ö r - bort og slaaede Natur.
våren.
så d e t s j ö n g fløj sad sol- vårglädje mössorna drill, de huru de varma öf vers vallande en derpaa frem til - det v a r e j r å d till fler ä n n u — o c h s p r u n g o H a v e t; duftende Blomster voxe Side o m Side in och med » Se, ställde sig att nu blommar N ä r f å v i t a till fråga: det i trädgården!
— sämre val, ty ej n o g m e d såsom nyss också, hvilket många nämndes med vacker och professor daktionen r den fotografi, läsarinnor en intressanta I A. Nathorst af I d u n h a f t hvaraf vi här reproduktion, mottaga lämna samt våra följande kommit så af mycken damernas oro åstad, i c k e s a k n a sitt i n t r e s s e I d u n s läsarinnor presentera en tionaldräkt från ett som land, hvars na- naturför- ämbetsman.
års Hon år, m e n är och både Andersen, läsekrets, Grönland bosatt dansk kom till Grönland är f. n. v. på b e s ö k i Dan- till betragter det » författaren af o g alt s o m m i t H j e m.
» tern (Grönland), dessa rader, Hon går o m på skidor och har d e s s u t o m dit inflyttade representanter icke vackra skrifver sitt » i et i varande Ur ett botaniska S a n c t samlingar och för ur og häftet af » En Sommer- Umanaksfjorden », finnes inta- » Ymer » som för inne- skildring må äfven år.
samma stycke, hurtiga som få sin plats.
rör äktenskapsfrågan här D e t torde icke sakna intresse för I d u n s läsarinnor, vi afhålla oss från alla kommentarier.
» Til Godhavn k o m m e r Lægen og Præsten kun en eller maa Folk gyldige eget Fanger: nu, to Gange o m Aaret, og saa helst passe at blive syge, d ø b t e, og konfirmerede, Gang.
ett hämtade af f r ö k e n A.
, första vin- att köra m e d; h o n har hopbragt äro Diskobugten uppsats gifte » Jeg hon en i gen vid omkring mark.
hundspann Bättre än Stomatol och Aseptin af alla slag är detta ålder o c h har varit där i h å l l a n d e n t v i n g a t e n d e l af d e t t ä c k a k ö n e t s att centi- dam, fröken Astrid är d o t t e r till e n p å sex skrifver kunna vitsorda, vi här presentera för Iduns fjorton skrifvelse: torde det kanhända för h a r re- nöjet dessa dagar, då längden kjortlar att G. dräkten är p r a k t i s k, d e n den som honom att rejse klädsam.
Den unga - T * * - rån Citaten Fröken J^stricl Andersen.
ett Hur man löst " kjortelfrågan " i höga norden.
findes Menneskehaanden. » Eriksson.
" Den gordiska knuten ".
hviler og Uberørthed, som kun d e r, h v o r N a t u r e n a l e n e r a a d e r, u f o r s t y r r e t af halmhattarne? » Albert den evige Is, og over det hele en Friskhed Komisk er alt s a m m e n p a a det at se, hvor en lige- G r ø n l æ n d e r n e ere m e d deres Gifter- Forældrene » Du mens s i g e r f. skulde Præsten dog er E x p.
til e n u n g se at blive her, du kan gift nok t r æ n g e til e n K o n e, s o m k a n p a s s e d i n e K a - Se professor Ernst Almqvists intyg å flaskorna.
E r i ü s S:t Eriks Tekn.
Fabrik, Till landsorten m o t efterkrai.
Tel. 10S10.
IDUN 78 mikker *) gaar og saa flense ud dine Sælhunde. » paa pladsen Han o g frier t i l " En en liten eller a n d e n u n g P i g e, m e n h u n u n d s k y l d e r sig maaske » Anorak » at hun har ingen Naa, end at saa han er der maa jo ikke blive ved andet a t fri til han änder en, s o m har Stadsen parat, og saa de gifte og bliver om Eftermiddagen Bryllupet feires m e d stor Kaffedrikning o v e r hele Kolonien.
ganske Det lykkeligt har jo unge sammen, en meget fredelig hører kun skaber.
Par sjældent Mændene lever for dog Eskimoerne Karakter, og m a n om ulykkelige Ægte- ere for d e t m e s t e umaa- d e l i g s k i k k e l i g e o g l a d e r s i g r e g e r e i et o g alt af d e r e s K o n e r.
ven gift, gaar Naar h a n f. e n M a n d er b l e - E x p.
i k k e til u d e n først at s p ø r g e sin K o n e skulde han ladelse, om alligevel g a a u d e n kan det hænde, at Dans, det, hennes hun og Til- trænger sig i n d i D a n s e s a l e n, h v o r h a n j u s t s v i n g e r sig aller lystigst, tager h a m i Hætten fører h a m han i Triumf hjem og paa Brixen, hvor skal hjælpe h e n d e m e d att passe Bør- nene.
» O c h s å till sist n å g r a o r d o m d e n d r ä k t, i hvilken att fröken icke A. här presenteras.
För råka ut p å hal is, föredrager ä f v e n h ä r a t t låta h e n n e t a l a » Grønlænderindernes jag själf.
D r a g t er i k k e ilde, d e h a r et S l a g s P e l s (» A n o r a k ») s o m g e r n e er af Bomuldstøj, U l d eller h o s n o g e n af d e m e r e v e l h a v e n d e e n d o g s a a af S i l k e; K n æ - benklæderne røde ere af s p r a g l e t broderede Sælskind med Striber o g K a m i k k e r n e ere g e r n e af r ø d t, g u l t, b l a a t eller h v i d t S k i n d s Desuden h a r d e et b r e d t k u l ø r t P e r l e s t y k k e, som f a l d e r n e d o v e r S k u l d r e n e o g ser s m u k t ud.
Om Toppen et r ø d t B a a n d, ger et blaat Med hvilken, bærer de u n g e Piger altid medens de gifte K o n e r bru- og Enker g r ø n t eller » Toppen » menas här sort. » » hårtoppen », s å s o m det i ett annat arbete heter (Th. Fries, Grönland, 1872), sedan urminnes t i d är e s k i m å k v i n n a n s » kännetecken, stolt- h e t o c h p r y d n a d (eller r ä t t a r e v a n p r y d n a d).
Från alla sidor hopkammas h å r e t till enda knippe högst i nacken och där så, att närmast ett hopvrides hufvudet Svar ren (Trøje) og heller i n g e n p æ n e K a - mikker.
for, med, bildas ett smalt, upprättstående och med brokiga b a n d 1897 kulle öfver ... " gaf till » A ve K anledning sändare.
yJet är första gången jag söker få ett inlägg i * ~ någon s o m helst tidning, o m jag undantager de många öfversättningar jag — för bröds skull — måst arbeta m e d för ett tiotal år tillbaka.
Det skulle ej heller nu fallit mig in, o c h allra- minst mot vår välkända författarinna » A v e ».
Men, goda » A v e »!
Ni smärtade mig så m y c k e t, o c h jag vet att många m e d mig säga detsamma!
Jag tänker nu ej på öfverdrifvet känslosamma na- turer, utan på sådana, s o m äga både allvar, takt o c h själfbehärskning.
Jag äger en sådan där liten kulle, hvarunder jag nödgats bädda det dyraste jag ägt i lifvet!
(Kanhända är ni n o g lycklig att ej dela denna min erfarenhet?)
Otaligt många gånger har jag promenerat den vackra vägen till kyrkogården i sol o c h vår.
M e n ofta har jag också i blåst o c h snö gått samma väg.
G o d a A v e!
Lustbar- heter, baler o c h kalaser äro j u i sitt flor denna årstid, o c h tusentals dyrbara b l o m m o r offras ju då — alla dessa n ö j e n äro icke förenade m e d oskuld o c h renhet allena!
— Då jag miste min dotter — mitt enda barn, blef h e m m e t mig så tomt.
H o n var j u det enda, s o m återstod mig af lifvets lycka och sällhet.
Jag har n o g försökt — s o m ni säger — att tänka på mina lidande medmänniskor.
Jag har ej stora tillgångar, men nog för att skänka en b l o m m a, ett linne eller en klädning åt ett litet fattigt barn ibland.
Men till dessa små extra utgifter har det varit mig ett n ö j e att för egen del försaka något litet, upp- offra små stunder.
Jag har heller ej råd att bära några dyrbara blomsterskördar till den lilla kullen.
» torgkransarna » får jag oftast nöja mig med, o c h delar jag » A v e s » tanke o m deras fägring, Men ofta har jag d o c k lagt en liten lefvande b l o m m a — just de af eder om- talade hyacinterna, s o m i tusental drifvas i oran- gerierna i våra dagar och säljas så billigt.
Oänd- ligt många af dem köpas j u o c h bli till glädje o c h välsignelse, men många vissna o c h dö i bu- tikfönstren eller köpas t. ex. af mindre re- spektable män och gifvas åt lättfärdiga kvinnor.
Månne ej den lilla b l o m m a n, o m h o n kunde välja själf, lika gärna ville dö i Guds fria natur, o m också på en k y r k o g å r d!
F ö r mig är det liksom en lisa att få gå till gråfven och där lägga en b l o m m a ibland, antin- gen ett snötäcke är kastadt däröfver eller som- marens heta solstrålar falla därpå.
B l o m m o r n a jag nedlägger vissna j u ändå så fort!
Allt är kort och ovaraktigt här i lifvet!
— D e n lilla b l o m m a n må ej klaga — dess lilla ljufva syster, s o m slumrar inunder kullen, var en gång lika härlig, lika ren — vårdad i kärlekens solljus, o c h ändå blef hon bruten af skaparen själf och dess stoft mylladt i graf v e n!
— Ung kvinna.
hvilken m e d skylt: valk, största o m s o r g vårdas och allt s ä t t p r y d e s.
densamma, klubblik på E t t b r e d t b a n d, s o m sirar tjänar tillika såsom ett slags d e u n g a f l i c k o r n a s b a n d är r ö d t eller gult, de gifta kvinnornas blått och änkornas s v a r t eller Någon hvitt. » » topp » danska 1 J en strid, s o m för n ä r v a r a n d e u t k ä m p a s • * ^ i inom Allmänna telefonbolaget i Stock- u r h o l m mellan de där t j ä n s t g ö r a n d e telefonisterna synes ej på den vidfogade bilden, t y i fråga o m hårets anordning t a g a de Rörelsen bland telefonisterna.
fruntimren, såsom är, väl icke senterade mera akut ådraga nas gans för öfrigt äfven i hos de » hedniska » Nordgrönland vid Kap kvinnliga deras arbetsgifvare, repre- bolagets jämförelsevis e s k i m å k v i n n o r n a till f ö r e d ö m e.
T o p p e n s a k - eskimåkvinnorna af och styrelse, har från ringa början karaktär och antagit allt är n u ä g n a d att sig a l l m ä n u p p m ä r k s a m h e t.
D å frå- h j ä r t p u n k t u t g ö r e s af s t r ä f v a n d e t skaffa f ö r b ä t t r a d e en en att a r b e t s - o c h l ö n e v i l l k o r åt Y o r k o c h n o r r d ä r o m, h v i l k a e j stå i d i r e k t e n s t o r k l a s s af k v i n n l i g a l ö n t a g a r e, h v i l k a beröring m e d sina kristna anförvanter söder till s t ö r r e d e l e n — j a, i n o m A l l m ä n n a t e l e - om fonbolaget Melville Bay.
De hafva männen långt hängande där liksom hår.
bildade A.
N. rekryteras ur de samhällslagren, böra naturligtvis de intressen, *
uteslutande — s o m här beröras, ligga I d u n dess läsekrets V i vilja därför här nedan lämna öfversikt, öfver och nära.
hvad som hittills i en kort saken passerat.
ä r d e n b ä s t a g å i v a till unga.
Prenumerera närmaste postanstalt.