Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende å den till krono- kalkugnen i Wisby disponerade ränleved af hemmanen i norra och södra fögderierna af Gottlands län, hvilken ved kalkugns-innehafvaren skall godtgöra kronan med 20 sk. för hvarje kast, hade sist— lione riksdags Stats-Utskott, lika med kommitterade, på det vederbörande hemmansegare måtte kunna befrias från skyldigheten att ifrågavarande ved leverera samt denna del af hemmansräntan, lika med den öfriga, blifva förvandlad lör att till staten liqvideras, ansett lämpligast vara, om, sedan rättigheten till berörde förmåns åtnjutande funnits ostridig, öfverenskommelse kunde med innehafvaren af förenämnde kalkugn träffas, att mot viss kapitalersättning ifrån vidare begagnande af denna rättighet afstå.
Sedan Kammarkollegium, uti med anledning häraf iufordradt underdånigt utlåtande, tillkännagifvit, att nuvarande egaren af Wisby kalkugn, hvars rätt till ifrågavarande ränteved vid anställd utredning befunnits ostridig, för afträdandet deraf fordrat en kapitalersättning af 31,533 R:dr 16 sk. banko, har Kongl. Majit, som ansett det vilkor, hvarunder egaren af berörde kalkugn erbjudit sig att afstå från rättigheten att disponera den till kalkugnen anslagna ränteved icke vara antagligt, uti nådigt bref af den 5 Oktober 1849 förklarat den väckta frågan om inlösande till kronan af dispositionsrätten öfver berörde ränteved för närvarande böra förfalla.
Hvilket Utskottet ansett sig böra til!
Rikets Ständers kännedom meddela. 15:o. 29 mom.
I likhet med hvad sistlidne riksdags Stats-Utskott föresla git i afseende å utgörandet af hästvakans-spanmälen samt den spanmäl, som för ständiga rotevakanser i Skane utgår, tillstyrker Utskottet, att det på medelpris grundade lösningssält, som Utskottet här ofvan föreslagit, måtte tillämpas vid utgörande af den spanmål, som för ständiga rotevakanser i Skåne utgår, äfvensom af hästvakans-spanmålen, så vida och i den mån samtlige delegare uti ett eller flera serskilda rust- eller rotehåll sådant medgifva.
Stals-Ulskollels Ullålande, JYi 187. 29 16:o. 32 mom.
Beträffande bestämmandet af arrendeafgiflerna för statens egendomar, hade sistlidne riksdags Stats-XJtskott, som ansett det leda till största en kelhet och äfven bäst befordra arrendatorornas fördel om arrendena utsattes antingen i penningar eller i spanmål, eller ock i begge delarne, tillika tillstyrkt, att spanmålen alltid skulle, efter det föreslagna medelpriset å tionden, lösas med penningar.
Ehuru i hufvudsaken delande denna åsigt, anser Utskottet likväl fall kunna inträffa, då det vore behöfligt att undantagsvis bestämma arrendeafgiften i vissa naturaprestationer, såsom hö och ved; och får af sådan anledning tillstyrka, att Rikets Ständer ville besluta, att der icke serskilda omständigheter erfordra leverering af natura-persedlar, alla arrenden å statens egendomar hädanefter måtte bestämmas antingen i spanmål eller i penningar eller i båda delarne, med iakttagande dervid, att spanmålen alltid skall efter det här ofvan föreslagna medelpris lösas med pen ningar; men att i öfrigt nu gällande föreskrifter, rörande utarrendering af kronans egendomar, fortfarande böra tjena till efterrättelse. 17:o. 33 och 36 mom.
I afseende å sammansättningen af deputerade vid markegångssättningen och omröstningarne dervid, hade kommilterade föreslagit, att omröstningarne borde ske per capita i stället för ståndsvis; men då en sådan förändring förutsatte ett lika antal ledamöter af alla fyra riksstånden och således icke kunde tillvägabringas, förrän Bondeståndet afsagt sig rättigheten att välja än (lere än färre ledamöter, att i markegångssättningen deltaga, hade förra riksdagens Statsutskott, under förutsättning af Bondeståndets medgifvande, alt icke flera än 2:ne af dess ledamöter eller lika antal, som från de öfriga Riksstånden, må i markegångssättningen deltaga, tillstyrkt att omröstningarne inom deputerade för markegångssättningen borde ske per capita.
Instämmande i denna åsigt, får Utskottet jemväl nu, under enahanda förutsättning, tillstyrka Rikets Ständers bifall till ifrågavarande förslag.
Skulle deremot Bondeståndet icke vilja frånträda sin ifrågavarande rättighet, hemställer åter Utskottet, alt med omröstningarne inom deputerade må, på sätt hittills skett, förfaras. 18:o. 30 mom.
1 detta moment hade sistlidne riksdags Stats-Utskott, be träffande kommitterades förslag om häradsskrifvarebefattningarnes upphörande, anfört, att då, genom förslagets antagande, den ansvarsskyldighet för uppbörden, som nu åligger häradsskrifvaren, skulle försvinna, samt enär dessa tjenstemäns närvaro vid uppbördsstämman erfordras, på det de måtte i debetsedlarne tillföra sådana ordi - 30 Slals-Utskottets Ullålande, J\s 167. narie räntor och afgifter, hvilka ej kunnat i uppbördsboken inflyta, ansåge Utskottet sig böra hemställa, att, intilldess erfarenheten visat verkningarne af det föreslagna enklare beskatlningsväsendet i allmänhet, Rikets Ständer ville lala förblifva vid nu gällande föreskrifter angående häradsskrifvarnes åliggande att uppbörden debitera och kontrollera.
Delande dessa åsigter, tillstyrker Utskottet, att frågan om häradsskrifvaretjensternes indragning icke för närvarande må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda., 19:o. 54 mom.
Till undvikande af all krououppbörds indrifvande vid sam ma tid och derigenom för de skattskyldige uppkommande olägenheter, hade sa väl kommitterade, som Kongl. Maj:t ansett tvä uppbördsstämmor böra hållas å landet, den första, för uppbärande af alla personella och hevillningsafgifter, från medlet af September til! medlet af Oktober, med rättighet likväl för Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att, efter sig företeende omständigheter, bestämma en sednare termin, dock sist inom medlet af November; och den andra stämman emellan medlet af Februari och medlet af April påföljande år, för uppbärande af lösen för hemmansräntor och tionde jemte öfriga af hemman utgående ulskylder; till hvilken förändring sistlidne riksdags Stats-Utskott tillstyrkte Rikets Ständers bifall.
Utskottet, som tagit ifrågavarande förslag i öfvervägande, anser de fördelar, hvilka med den föreslagna förändringen afses, icke motsvara de flere olägenheter, som deraf skulle uppkomma, så väl för de skaltskyldige, sorn för uppbördsmännen och de kontrollerande embetsmyndigheterne.
De förstnämnde skulle nödgas 2:ne gånger om året företaga resor för utskyldernas gäldande och det hittills medgifna anstånd med liqvid en till den för dem lämpligaste tiden, då de hunnit realisera årets skörd, skulle således till en del förloras.
Uppbördsmännens samt de kontrollerande och förvaltande emhetsverkens göromål skulle, i händelse af förslagets antagande, i högst betydlig mån förökas.
Den exekutiva indrifningen af de belopp, hvilka vid den första uppbördsstärnman icke blifvit betalde, skulle svårligen kunna medhinnas innan den andra började; hvarförutan tiden emelian båda uppbördsstämmorna blefve så kort, att de under den första inbetaide medlen icke skulle kunna hinna att under mellantiden återkomma i rörelsen och således det med förändringen åsyftade ändamål, att förekomma rörelsekapitalets aliför betydliga minskning, icke vinnas.
Af dessa skäl och då Kongl. Majrt icke heller förnyat sin vid förra riksdagen i detta ämne gjorda framställning, hemställer Utskottet, att ifrågavarande förslag icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stats-Utskotlets Utlåtande, M 167. 31 20:o. 55 mom.
Beträffande det i detta moment gjorda tillstyrkande, att uppbörden i städene måtte förrättas under loppet af September månad, så, enär Utskottet anser lämpligast, att enahanda föreskrifter i berörde hänseende gälla för släderne, som för landet, tillstyrker Utskottet, att den väckta frågan om förändring härutinnan må förfalla.
I sammanhang härmed bar Utskottet till pröfning förebaft ofvan omförmälde, af riksdagsfullmäktige Christen Andersson från Malmöhus Län och Jan Samuelsson från Oland väckte motioner, deruti föreslagits, af den förre, att uppbördsstammorne i allmänhet måtte framflyttas till Mars månad, samt af den sednare, alt uppbördsslämmorne på Öland icke mätte utsättas förrän i början af Maj månad; men som Utskottet icke funnit skäl att lill dessa framställningar tillstyrka Rikets Ständers bifall, hemställer Utskottet, att ifrågavarande motioner icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 21:o. 57 mom.
Vidkommande det i detta moment tillstyrkta förslag om upphäfvande af nu gällande stadgande, angående efterlysning af personer, som häfla för obetalde kronoutskylder, så, ehuru dylika efterlysningar synas endast förorsaka besvär och kostnader, utan motsvarande vinst, tvekar likväl Utskottet att föreslå deras afskaffande, enär Utskottet befarar, att åtskilige skattskyldige, hvilka nu, för undvikande af påföljden att efterlysas, sine utskylder betala, skulle, om detta äfventyr försvunne, sådant oftare underlåta, då flyttning lill annan ort före uppbördstiden egde rum; lill följd hvaraf större förluster för kronan och mera besvär för uppbördsmännen i och för indrifningen af ett sålunda ökadt antal rester skulle kunna genom förslagets antagande uppkomma.
Utskottet anser sig således icke kunna tillstyrka annan åtgärd i detta hänseende, än att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t ville, efter vederbörandes hörande, härom på sätt lämpligast synes, i nåder förordna. 22:o. 58 mom.
Uti detta moment hade nästlidne riksdags Stats-Utskott före slagit åtskilliga förändringar i stadganderne för redovisningen af kronouppbörden; men då Utskottet inbemfat, dels all Kongl. Maj:t, i anledning af Rikets Ständers Revisorers gjorda framställning, under den 6 Juli 1849 meddelat förändrade föreskrifter i afseende å landsboksräkenskapernes afslutande och aflemnande, hvilket numera sker inom den 31 December året näst efter det, för hvilket de upprättas; dels att ett nytt formulär för landsböckerna blifvit, på nådig befallning, den 11 November 1850 af Kongl.
Statskontoret fastställdt, så att dessa räkenskaper, skiljda från Landtränteri-specialräkningen, endast, redovisa den allmänna kronouppbörden, 32 Siats-Utskottets Utlåtande, A? 167. och berörde specialräkning långt tidigare än förr kan aflemnas till Kongl. Kammarrätten; samt dels alt ett uppgjordt förslag lill nytt formulär för Rikshufvudboken är på vederbörande embetsverks granskning beroende; så och enär härtill kommer, att Kongl. Maj:t icke heller vid denna riksdag till Rikets Ständer gjort nådig framställning om förändringar i afseende å räkenskapsverket, anser Utskottet några vidare åtgärder derutinnan icke böra för närvarande ega rum, utan tillstyrker, att tillsvidare, och intilldess resullaterna af redan beslutade förän dringar sig visat, mätte få förblifva vid hvad nu i ofvanberörde hänseende blifvit föreskrifvet. 23:o. 89 mom.
Som Utskottet, i afseende å den uti detta moment behandlade fråga rörande förändrade sladganden om preskription för skattskyldiges och re dogörares ansvarighet, inhemta!, att Lagberedningen, i sammanhang med uppgjordt förslag till Handels-balk, föreslagit förändrade föreskrifter i berörde hänseende, hemställer Utskottet vid sådant förhållande, att denna fråga icke eller må till någon åtgärd för närvarande föranleda.
De uti 3:dje, 12:te, 13:de, 20:de, 22:dra, 23:dje, 26:te, 28:de, 33:dje, 34:de, 39:de, 42:dre, 43:dje, 48:de och 56:le momenterne af sistlidne riksdags StatsUtskotts utlåtande J\s 242 behandlade frågor, hvilka af ofvan omförmälda motionärer blifvit ånyo väckte, anser Utskottet, genom hvad här ofvan med anledning af den nådiga propositionen är vordet tillstyrkt, dels hafva blifvit besvarade, dels förfallit. 1 händelse af Rikets Ständers bifall till hvad Utskottet uti åtskillige af de utaf enskilde motionärer väckte frågor här ofvan föreslagit, torde Rikets Ständers beslut i dessa ämnen böra, i sammanhang med den nådiga propositionens besvarande, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas, med anhållan, att Kongl. Maj:t täcktes, efter pröfning deraf, i nåder vidtaga de förfoganden, hvilka af de serskilda framställningarne och förslagen kunna påkallas.
Stockholm den 49 Juni 1854, Reservationer.
Vid första punkten, om Grundräntornas förenkling.
Af Herr Lektor Wallman.
»Emot den del af Utskottets tillstyrkande, i följe hvaraf småpersedlarna komme alt för framtiden utgå i penningar efter nu gällande priser, Stats-Utskollels Utlåtande, J\? 167. 33 priser, måste jag, trogen de grundsatser, jag i den vigtiga skatteförenklingsfrågan vid sistlidne riksmöte uttalat, reservera mig.
Antages detta förslag, skola icke många år förflyta, tilldess detta första steg till vinnande af ett i många år eftersträfvadt, inom Konungens konselj, kommittéer och riksstånd förordadt ändamål: grundskatternas förvandling till penningar, följes af andra; och när detta mål är upphunnet, är en blifvande riksförsamling oförhindrad att till beviilningen öfverflytta alla ständiga räntor och skatter.
Följden af denna skatteförvandling, hvilken till sin innersta betydelse är en nedsättning af de onera, med hvilka hemman genom arf, byten, köp och andra' laga fång gått från man till man, om den en gång blir fullständigt genomförd, är lätt att förutse.
Det är nu mera fullkomligt notoriskt, att sjelfva silf— ret, oberäknade de möjliga stora förändringar i myntvärdet, emot hvilka ingen nation kan våga anse sig fullkomligt tryggad, är en osäker värdemätare och att dess eget värde, i förhållande till mera konstanta varor, dels i följd af stora icke fullkomligt utredda verldsförbållanden, dels i anseende till ökad tillgång på metallen, förbättrade förädlingsprocesser, ett utvidgadt bruk inom affarsverlden af myntrepresentativer af alla slag, är i ständigt fallande.
Denna minskning i silfvervärde! visar sig, när kalkylen omfattar, såsom sig bör, en större tidrymd, ganska betydlig och exempelvis kan åberopas, att om kronans ordinarie på markegång beroende räntor för 300 år sedan, på sätt nu i afseende på srnåpersedlarne är föreslaget, undergått förvandling, dessa räntor, hvilka 1844 utgjorde 1,460,000 R:dr, nu skulle uppgå till högst 260,000 R:dr.
Förhållandet med Professorernes löner vid Upsala universitet, hvilka, oaktadt lid efter annan beviljade restitutioner, ifrån det belopp, de under Gustaf II Adolfs tid utgjorde af 444 t:nor spanmål, genom förvandling i penningar numera minskats till ett belopp, motsvarande i värde endast 300 t:nor, bestyrker samma faktum, hvilket ligger för öppet för en uppmärksam granskning, att fordra flera bevis. 1 händelse den nu med srnåpersedlarne föreslagna operation, hvilket jag för min del befarar, är blott första steget till hela grundskattens förvandlande i fix penningeränta, efter det värde, räntepersedlarne nu ega, så är statsverkets framtid af nuvarande generation äfventyrad, utan ursägt af någon tvingande nödvändighet, då samma ändamål, förenkling af beskattningsväsendet, hvilket äfven jag ville befrämja, lika lätt kan vinnas, antingen räntepersedlarne förvandlas i penningar för ali framtid efter nu gällande priser, eller i en lösen, som bestämmes vid serskilda tider och således följer de effektiva priserna eller varornas verkliga värden.
Den sednare metboden för småpersedlarnes förvandling hade här otvifvelaktigt varit så mycket lämpligare, som enstämmighet i normen för hufvudräntornas och de mindre persedlarnes lösen derigenom vunnits; och alla inkast, hemtade från det inkonseqventa och på Bih. lill R.
Prot. 1850 & 1851. 4 Sami., 1 Åfd., 2 Band., 14 Haft. g 34 Slats-Utskotlels Utlåtande, JK 167. visst sätt ©rimliga i en dubbel grund för grundskatternas utgörande i penningar, hvilka vid blifvande riksdagar torde komma att användas såsom skäl för den åsyftade skattmedsättningens fullständiga genomförande, blifvit undanröjda.
Den omständighet, att de mindre räntepersedlarne en längre tid bibehållas vid samma pris i rmrkegångstaxorna, kan icke med någon rätt åberopas till stöd för förslaget, da dessa persedlar likväl de jure äro underkastade markegångssättningen, hvars föremål är att bestämma gångbara, men icke endast nominella, värden.
Till ytterligare stöd för hvad jag anfört, får jag åberopa, hvad dithörande förekommer i den af mig vid Stats-Utskottets utlåtande N:o 312 vid sislförflutna riksdag (s. 34) afgifna reservation.
Då jag i denna vigtiga principfråga icke kan biträda Utskottets beslut, bör jag likväl förklara, att jag i öfrigt i hufvudsaken biträder Utskottets mening; men jag skiljer mellan tvänne frågor, hvilka med hvarandra blott hafva ett konstladt sammanhang, nemligen förenkling af beskattningsväsendet samt uppbörds- och redovisningssättet, och ett sätt att förvandla räntorna, hvarigenom deras ständiga minskning och, i händelse principen fullständigt tillämpas, statsverkets förlust och äfventyr blifva följderna.» af Herrar Gråå och Petré. af Herr Wcern: »Emot den behandling, skatteförenldingsfrågan vid denna riksdag uti Stats-Utsikottet rönt, får jag mig reservera, synnerligast uti hvad densamma angar grundräntornas förenkling. l:o.
Emedan den uti Kongl. Maj:ts nådiga proposition föreslagna och af Stats-Utskottet tillstyrkta reformen icke motsvarar behofvet.
Att reducera antalet af olika persedlar, som nu ingå i den ordinarie räntan, från ett ganska betydligt till etil mindre, kan ej bestridas skola medföra någon förenkling af räkenskaperne, men huru litet den motsvarar bebofvet af lättad öfversigt, reda ooh kontroll uti denna ränta, synes bäst af hvad, som uti det den Kongl, propositionen bifogade Statsrådsprotokoll blifvit till dess fördel emot dem, hvilka frukta hvarje förändring uti sättet för grundskatternas utgående, anfördt, eller att beloppet af bela reduktionen ej uppgår till fullt en tjugondedel af grundräntan samt omfattar just sådane persedlar, hvilka i allmänhet undergå ringa eller ingen förändring lill sitt pris, och redan nu af angifne orsaker betalas i kontant.
Lika litet torde behofvet af att göra grundskatterna i afseende pä beloppet kända ooh bestämda samt icke underkastade en på alla egandenättsförbällanden menligt inverkande ständig föränderlighet vinnas derigenom, att dessa skatter, enligt Utskottets förslag, skola utgå efter ett medelpris för tio år, ty härigenom minskas väl den bastiga förändringen från år till år, men ej den småningom uppstående och fortgående olikheten uti beskattningen. Stals-Utskottets Utlåtande, JYs 167. 35 2:o.
Emedan denna reform är i sig sjelf till sin ändamålsenlighet okänd och tvifvelaktig.
Den Kongl, propositionens angifna syftemål är, i afseende på grundräntornas förenkling, småpersedlarnes förvandling i penningar, men vid granskning af de uti det medföljande Statsrådsprotokollet uppgifna exempel på resultaterna af denna förvandling uti olika län, finner man antydt, hurusom äfven vissa persedlar skulle förvandlas uti andra, såsom oxar, kor och får uti kött och halm i hö.
Något bestämdt förslag till en sådan förvandling finnes likväl ej uti sjelfva propositionen -— lika litet som öfverhufvud något bestämmande, om hvilka och huru många persedlar skulle såsom hufvudpersedlar bibehållas, — utan skulle detta först efter vederbörande räntegifvare^ och embetsverks hörande bestämmas.
Resultaterna af den föreslagna förändringen äro således ovissa, men då man likväl af hvad, som derom meddelas, finner meningen vara, dels att persedlar, hvilka man har tillförlitliga anledningar att tro under tidernas lopp komma att undergå en säker värdeförhöjning, såsom kol, ved och dagsverken, skola, bland hufvudpersedlar bibehållas, dels att vissa persedlar troligen komma att i andra förvandlas, samt dessutom vet att de till förvandling föreslagna persedlarna till ganska olika belopp ingå uti olika hemmansskatter, finner man, såsom mig synes, tillräckliga skäl att anse denna reform såsom till sin ändamålsenlighet ganska tvifvelaktig.
Långt ifrån att derigenom existerande eganderättsförhållanden, i hvad de af grundräntornas belopp äro beroende, skulle göras bestämda och oföränderliga, hvilket endast kan ske på det sätt, att dessa räntor gjordes för bela riket till sin beskaffenhet lika, såsom utgående uti antingen blott penningar, eller ock lili samma proportion uti penningar och andra persedlar, kommer nemligen denna reform att ej blott medföra olika resultater för olika hemman, i den mån småpersedlarne till större eller mindre proportion uti deras räntor ingå, utan äfven att förorsaka en mot nuvarande förhållanden olika fortgående stegring af skatterna, större för vissa hemman och mindre för andra, dels i den mån sådane persedlar, som t. ex. skogsprodukter, blifva i olika län eller distrikter för småpersedlar eller hufvudpersedlar ansedda, och dels i den mån vissa persedlar blifva till andra, underkastade en mot de förres olika fortgående värdeförhöjning eller förminskning, förvandlade. 3:o.
Emedan den för obestämd tid undanskjuter skatteför enklings]rågans lyckliga lösning.
Svårligen torde väl någon fråga hafva undergått en så grundlig behandling, sorn denna, ej heller någon hafva blifvit så fullständigt och väl utredd.
Trots detta anser man nödvändigt att för en så obetydlig reform, som den, hvilken nu är ifrågasatt, höra räntegifvare, lokalmyndigheter och embetsverk.
Om fråga vöre att he - Slals-Utskottcts Utlåtande, M 1G7. stämma flere olika persedlar, hvilka skulle få in natura utgöras, skulle jag anse räntegifvarne derom kunna afgifva det bästa omdöme, men då det blifvit föreslaget att leverering in natura endast får ske af spanmål och frågan således nu ej är om hvilka persedlar lättast af den skattskyldige kunna erläggas, utan om hvilka persedlar äro de säkraste värdemätarne och såsom sådana lämpligast att utgöra grunden för vårt skatteväsende, är det mig omöjligt att inse orsaken, hvarföre de representerade i detta afseende äro att betrakta såsom bättre lagstiftare än de representerande.
Man har förespeglat möjligheten af att alla förberedande åtgärder redan till uästa riksdag skulle kunna vara vidtagna och definitiva beslut då kunna fattas, men då man besinnar de många olika åsigter, hvilka af räntegifvarne troligen blifva uttryckta; svårigheten att kunna sammanfatta dessa åsigter till ett helt; den lätthet, med hvilken tvister om rätta meningen af hvad som blifvit yttradt kunna uppstå; de besvär, som af missnöje öfver lokalmyndigheternas uppfattning deraf kunna föranledas; och den svårighet, som för yttrandens hastiga afgifvande och expedierande uti så invecklade mål, som ifrågavarande hos våra embetsverk förefinnes, m. m., så inses nogsamt omöjligheten häraf.
Man må ej glömma, att denna fråga redan vid början af sistförllutna sekel väcktes, och att då under tiden från 1779 till 1809 ingenting uti densamma åtgjordes, sådant härrörde från ett beslut, att räntegifvare och embetsmyndigheter skulle höras.
Antaget likväl, att den nu föreslagna reformen snart nog kunde verkställas, så innebär den dock, enligt hvad jag ofvan sökt visa, icke i sig någon tillfredsställande lösning af den stora frågan, men skulle ganska säkert föranleda ett uppskof med alla vidare åtgärder, emedan man först ville se verkningarne af denna, ej så snart ånyo förorsaka rubbning af flera förhållanden, m. m.
Mig synes denna reform i bästa fall vara alltför obetydlig, att man för dess sk u
II borde uppoffra värdet af det arbete, som redan på denna fråga blifvit nedlagdt och endast på nuvarande förhållanden har sin fulla tillämpning.
Jag underkänner ej vigten af det afseende, som bör fästas på den samvetsgranna farhåga, hvilken hos mången finnes, att, om alla våra grundskatter blefve förvandlade uti penningar, sådant för framtiden kunde hafva ett för Stats-skicket menligt inflytande, och jag har derföre inom Utskottet, för att lugna hvarje sådan farhåga, föreslagit antagandet af den skiljaktiga mening, statsråden Gunther och Wallensteen vid ärendets föredragning uti konseljen afgifvit, eller att hälften af alla räntor, som nu äro beroende af markegång, må bestämmas att utgå i spanmål och smör och andra hälften i penningar, hvarigenom fördelarne eller olägenheterna af den sednare förvandlingen bäst kunde utrönas, och, om fördelarne befunnos öf vervägande, intet hinder mötte för en ytterligare förvandling af äfven den återstående hälften; Stals-Utskotlels Utlåtande, JH 167. 37 hälften; men detta förslag har uti Utskottet med betydlig pluralitet blifvit förkastadt och jag kan derföre ej tillstyrka antagandet af något annat förslag än det, som af Stats-Utskottet vid sistförtlutna riksdag afgafs och då, såsom det i sig bästa och mest fördelaktiga, vann så stort bifall.» Häruti instämde herr Norin.