Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utom de af Utskottet nu uppgifna eller antydda omständigheter och förhållanden, som måste anses gemensamt gällande i afseende på alla ifrågavarande undsättningsskulder, skulle visserligen flera serskilda, endast för vissa orter tillämpliga, erinringar emot motionärernes yrkanden och de till stöd derför meddelade uppgifter kunna af Utskottet framställas, såsom t. ex. den ovanligt förmånliga afsättning, som isynnerhet Mälareprovinserna egde för 1846 års derstädes i allmänhet gynsamma skörd; de flerfaldiga lindringar, Westergöthland och Halland tillförene vid dylika skulders afbördande åtnjutit; den numera beslutade och verkställda ansenliga minskning i grundskatterna på Öland.
Men Utskottet tror sig redan hafva anfört tillfyllestgörande skäl för sin hemställan , Stals-Utskottets Utlåtande, No 102.
35 att de uti detta utlåtande upptagna motioner och öfriga framställningar om eftergift eller afskrifning af större eller mindre del utaf skulderna för de undsätlningsmedel, som, med anledning af sednaste årens missväxter eller ofördelaktiga skördar, blifvit beviljade och utbetalda, icke må af Rikets Ständer bifallas.
Beträffande åter de af några motionärer gjorda framställningar i afseende på vederbörande menigheters befrielse från ingångna ansvarighet s-förbin delser för sådana undsättningslagare, hvilka befinnas oförmögne att af egna tillgångar betala dem tilldelade låneunderstöd; så anser sig
Utskottet böra tillägga, att en dylik befrielse skulle motverka ändamålet med besagde förbindelser, hvilket naturligtvis just varit att betrygga det allmänna mot förluster genom dessa lån, helst för andra eller vederhäftiga låntagare någon serskild säkerhet i detta afseende väl måste ansetts mindre behöflig.
Vid sådant förhållande och då den föreslagna befrielsen från omförmälda ansvarsskyldighet skulle i både enskildt och allmänt hänseende komma att medföra hufvudsakligen enahanda påföljder, som den af Utskottet redan afstyrkta omedelbara eftergiften af betalningsskyldigheten för ifrågavarande medel; så och enär samma menigheter, som åtagit, sig ansvaret för de åt medellöse personer lemnade undsättningslän, derest desse personer härigenom icke erhållit tillgång till sitt lifsuppehälle, enligt gällande författningar varit skyldige att dem underhålla, finner Utskottet sig föranlåtet att jemväl hemställa, att de, i fråga om eftergift af betalningsansvaret för andra personers erhållna låneunderstöd, framställda förslag må förfalla.
I händelse de af Utskottet nu yttrade åsigter varda af Rikets Ständer godkända, lära desamma äfven böra tillämpas vid afgörandet af den uti 2:ne motioner föreslagna eftergift och afskrifning af vederbörande menigheters skulder, för de låneunderstöd, som invånarne inom Trögds och Åsunda härader af Upsala län och 3:ne socknar i Sunnerbo härad af Kronobergs län efter dem öfvergångna hagelskador erhållit, enär i afseende på betalningsskyldigheten för dessa lån hufvudsakligen enahanda förhållanden, som i fråga om de i anledning af missväxter beviljade undsättningslån, förekomma.
Utskottet inskränker sig derföre till åberopande af hvad Utskottet rörande återbetalningsskyldigheten för sistberörda lån redan yttrat, dertill Utskottet dock anser sig 36 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 102. böra tillägga, att, i betraktande af de serdeles gynnande tillfällen till afsättning, arbetsförtjenst och binäringar, förstnämnda nära hufvudstaden belägna härader ega, i förening med dessa häraders naturliga förmåner, synas deras invånare, hvilka dessutom efter hagelskadans inträffande åtnjöto betydliga tillskott af enskilda välgörenheten, kunna med vida mindre svårighet och uppoffringar, än sådane låntagare å andra orter, återbetala ifrågavarande lån, som de redan under flera års tid fått räntefritt innehafva.
Beträffande derefter de för dylikt lån skuldsatte invånarne inom Sunnerbo härad, så utgör den å hvardera af de härmed understödda socknar belöpande lånesumma ett mindre belopp, för hvars återgäldande hvarje sockenmenighet och således ej blott den del deraf, som genom hagelskadan blifvit lidande, är ansvarig.
Utskottet får alltså likaledes afstyrka bifall till de uti sistberörda motioner föreslagna afskrifningar.
Stockholm den 16 Mars \ 848.
Reservation af Matts Perhsson från Stockholms län : ”Emot Utskottets förestående utlåtande får jag härmed mig reservera.’ ”Den motion, jag i förevarande ämne väckt, skiljer sig väsendtligen från de öfriga i utlåtandet omförmälde, emedan den förra endast har till föremål att bereda ett anstånd med betalningen af den borgen, en del medellöse socknemän måst ikläda sig, för att från hungersnöd rädda flere af sina ännu fattigare medsocknemän.
Att ett sådant anstånd påkallas af både rättvisa och billighet, torde till fullo inses, då man besinnar, att ifrågavarande ansvarsförbindelser tillkommit, icke af fri vilja, utan till följe af det mest fasaväckande tvång, nemligen faran att svälta ihjel.
Till en hvar hemställer jag, om det är med statens värdighet förenligt att hos personer, som, ehuru sjelfva i behof, måst åtaga sig betalningsansvar för det understöd, staten lemnat andra, exekutivt genast vid förfaHotiden utlaga det oguldna beloppet, och således genom utpantning tillskynda dem förökade kostnader.
Om deremot, såsom jag motionerat, Stats-Lts/coltels Utlåtande, N:o 102. 37 lionerat, ett anstånd intill nästa riksdag beviljades ifrågavarande borgesman, så snart med behörigt intyg styrktes, att tillgång hos undsättningstagaren sjelf saknades, så hunne under tiden folket hemta sig från den ekonomiska vanmakt, de båda missväxtåren åstadkommit och vederbörande sålunda komma i tillfälle alt utan så stora uppoffringar betala deras ingångna borgen.
Någon förlust för kronan uppstode icke heller, enär borgens förbindande egenskap ingalunda under anståndstiden ginge förlorad.”
Uti denna reservation instämde Sven Heurlin från Kronobergs län, Lars Rasmusson från Götheborgs och Bohus län samt Gustaf Glad från Westerbottens län.
Ri/t. lill R.
Prat. 1847 och 1848.
4 Sand. 1 Afd. 20 Haft. STOCKHOLM. Östlund &
Berling, ISIS. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 103 1 N:o io3.
Ank. till Exp. Utsk. den 17 Mars, kl. 5 e. m.
Utlåtande, i anledning af Kongl. May.ts nådiga proposition, angående afskrifning af en del utaf de
Hallands läns invånare år 1846 beviljade undsättningsmedel.
(Rrglds Afd.)
Uti högstberörde, under den 2 December sistlidet år aflåtne och derefter till Stats-utskottet remitterade samt i i:sta samlingen af hillänget till Riks-ståndens protokoller, under N:o 47> införda proposition, har Kongl. Majit gifvit Rikets Ständer tillkänna, att Kongl. Maj:t, uppå dess befallningshafvandes i Hallands län underdåniga framställning om erforderliga undsättnings-anslag för nämnde läns efter 1846 års felslagna skörd nödställde invånare, härtill i nåder anvisat en summa af 80,000 r:dr; men att, oansedt Kongl.
Maj:ts befallningshafvande dervid i underdånighet anhållit om rättighet att utaf dessa undsättningsmedel få, utan gemensam ansvarighet eller säkerhet för återbetalningen, utlemna till de behöfvande 10,000 r:dr, Kongl. Maj:t likväl, enär det af Rikets sednast församlade Ständer till sådana undsättningar anslagne belopp redan förut var till behöfvande inom andra län disponeradt, endast kunnat till understöd, utan betalningsskyldighet, anvisa en summa af 600 r:dr. Dock som Kongl. Maj:ts befallningshafvande, på hvars uppmaning åtskillige församlingar, emot gemensamt betalningsansvar, begärt mindre undsättningssummor, för att tilldelas dem, hvilka icke kunde erhålla del af de i allmänhet utlemnade låne-understöderne, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmält, hurusom de bland länets invånare, som på sådant sätt bisprungit de mest behöfvande inom socknarne, dessutom måst lör egen räkning skuldsätta sig, ej allenast hos det allmänna för erhållna undsättningslån, utan äfven, i anseende till desse låns otillräcklighet, hos köpmän och andre enskilde personer, hvadan det skulle blifva högst tryckande för den nödställda allmogen att, jemte afbördandet af dess egna skulder, uppfylla de, af medlidande, ingångna betalningsförBili. till It.
Pral. 1847 & 1848. 4 Sami. 1 Afd. 30 Haft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande, TV: o 103. bindelser för andra personer tilldelade understöd; så och enär Kongl. Majit funnit de skäl och omständigheter, som, till stöd för dess befallningshafvandes härom i underdånighet gjorda fi amställning, blifvit anförde, förtjena ett billigt behjertande, har Kongl. Majit föreslagit Rikets Ständer att samtycka till afskrifning af de lånemedel å ett sammanräknadt belopp af 6,786 r:dr 32 sk, hvilka 47 socknar för ofvan omförmälda ändamål utbekommit; varande, enligt hvad Kongl. Majit derjemte i nåder meddelat, anstånd med dessa medels indrifning beviljadt, intill dess nu förevarande afskrifningsfråga hunnit slutligen pröfvas.
Jemlikt de, under sistlidne riksdag, för behöfvandes understödjande vid och efter inträffade missväxter, fastställde grunder, borde, utaf härtill disponibla medel, högst 5o,ooo ridr användas till undsättning utan återbetalnings-skyldighet åt sådana behöfvande, som icke egde att påräkna understöd af sina kommuner, och ej heller voro i tillfälle att genom arbetsförtjenst sig försörja eller af egna tillgångar någon betalning åstadkomma.
Af denna summa blef, på sätt Kongl. Stats-kontorels, kort före innevarande riksdags början afgifna, underdåniga berättelse angående undsättningsmedlen utvisar, ett belopp af 46,3oo ridr disponeradt lill följd af den år 1845 inträffade missväxt; och utgjorde således den, efter 1846 års inom åtskilliga provinser felslagna skörd, för besagde understöd disponibla summa allenast 3,700 r:dr.
Häraf anvisades för behöfvande på Gottland 1,800 r:dr, i Blekinge r,ooo 1 :dr, i Halland 600 ridr och i Kalmar Jan 254 r:dr.
Till undsättningar för de öfriga provinsernas nödlidande innevånare kunde följaktligen inga dylika understöd beviljas, utan måste de förbinda sig att till hela beloppet återbetala de undsältningsmedel, hvilka dem tillerkändes.
De i Kongl. Majlts nådiga proposition omförmälde, jemte öfrige härvid förekommande omständigheter och förhållanden bar Utskottet tagit i noggrant öfvervägande; men då, i enlighet med hvad Kongl. Majlis befallningshafvande vid sin ofvan åberopade uppmaning yttrat, vederbörande församlingar måste anses hafva varit förbundne alt åtaga sig den föreskrifna ansvarigheten för nu ifrågavarande undsättningsmedels återbetalande, enär det ovilkorligen ålegat samma församlingar taga vård om deras blifvande medlemmar, derest desse, i saknad af berörde understöd, kommit att lida brist på sitt nödvändiga lifsuppehälle; då de, med anledning af denna uppmaning, begärda och utbekomna undsättningslån i allmänhet utgjorde mindre betydliga summor, nemligen för hvardera af 6 socknar endast 5o r:dr, för Stats-Ulskoltets Utlåtande, iV:o 104. 3 en socken 60 r:dr, för en 66 r:dr 3a sk., för en ^5 r:dr, för en 80 r:dr, för en 90 r:dr och för hvardera af 16 socknar 100 r:dr; då således den hvarje serskild församling åliggande betalningsskyldighet synes icke böra blifva öfver höfvan betungande; och då eftergifvandet af detta åliggande för en del församlingar inom
Halland säkerligen komme att anföras till stöd för anspråk på enahanda förmån för andra orters invånare, hvilka endast emot ålerbetalningsskyldighet kommit i åtnjutande af dem efter samma års missväxt eller felslagna skörd tilldelade undsättningsmedel; så och under åberopande af de omständigheter, som hindrat Utskottet att, i dess denna dag härom afgifna utlålande, N:o 102, understödja någon enda af de mångfaldiga, i motionsväg, under innevarande riksdag, gjorda framställningar om eftergift eller lindring i betalningsskyldigheten för de utaf samma medel ei hållna låneunderstöd, anser sig Utskottet föranlåtet afstyrka Rikets Ständers bifall till afskrifningen af de undsättningsskulder, hvarom Kongl. Maj:ts ofvan anförde nådiga proposition handlar.
Reservation af Herr G. L. von Rosen.
N:o 1 o4.
Ank. till Exp. Etsk. den 17 Mars, kl. 5 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om afskrifning af återstående undsättningsskulder inom Ofvan Siljans Fögderi af Stora Kopparbergs län.
Under anförande, hurusom, oaktadt medgifna afskrilningar af de undsätt ningstagares skulder, som vid anställda undersökningar ansetts utfattiga, Statens i räkenskaperna balanserade fordringar för den till förenämnde fög - 4 Stats-Utskottcti Utlåtande, N:o 104. deris invånare, under åren i83i, i83a, i833, 1837, i838 och i83g, utlemnade undsättningsspanmål, ändock, den 3i Augusd nyssförlidet år, utgjorde ett belopp af 8,i5g r:dr 44 sk>> bär riksdagsfullmäktigen från denna ort Matts Mattsson, uti en inora Bonde-ståndet väckt och till Statsutskottet remitterad motion, föreslagit att jemväl det återstående skuldbeloppet måtte få afskrifvas, eller åtminstone ny undersökning verkställas för utrönande, hvilka gäldenärer numera voro urståndsätta att sina undsättningskulder liqvidera; i hvilket afseende motionären uppgifvit, att personer, som vid de förra undersökningarne antagits ega betalningsförmåga sedermera befunnits helt och hållet sakna och ej heller någonsin kunna förskaffa sig en sådan förmåga; hvadan och då ifrågavarande skulder följaktligen förr eller sednare måste afskrifvas, deras fortsatta balanserande endast skulle förorsaka kostsamma och besvärliga utmätningsresor för den med små löner försedda kronobetjeningen.
I anledning af denna motion, har Utskottet ansett sig böra upplysa att Rikets år 1834 församlade Ständer, beträffande Stats-verkets hos Stora Kopparbergs jemte några andra läns invånare' då egande fordringar för spanmåls-undsättningar, genom underdånig skrifvelse af den 26 November samma år, till Kongl. Maj:t öfverlemnat, att dels bevilja undsättningstagarna det betalningsanstånd, som med statens rätt och deras eget bestånd kunde finnas förenligt, dels ock anbefalla den skonsamhet vid dessa fordringars indrifning, att icke jord, utsädes span mål, erforderliga dragare eller åkerbruksredskap tillgrepos.
Vidare medgåfvo Rikets Ständer, enligt deras underdåniga skrifvelse af den 22 Augusti 1840, att derest Kongl. Maj:t skulle finna det för Dal-allmogen då begärda fyra års anstånd med betalningsskyldigheten för erhållen undsättningsspanmål vara af behofvet påkalladt, detta anstånd finge beviljas under de närmare förbehåll, Kongl.
Majrt kunde i nåder finna lämpligt bestämma; hvarförutan Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 20 Januari 1841, anhöllo, att Kongl. Maj:ts befallningshafvande måtte anbefallas i lagligen utlysta sockenstämmor samt i närvaro af så väl kronofogde, som länsman låta anställa undersökning till utrönande, hvilka undsättnings-gäldenärer voro utfattiga och saknade all tillgång till sina skulders godtgörande; och skulle för alla dem i afseende å hvilka ett sådant förhållande af socknemännen enhälligt vitsordades, och så vida icke andra hinder mötte, afskrifning, utan afseende derå om borgen för skadan blifvit ställd, få i laga ordning verkställas; men deremot borde för öfrige skuldposters indrifvande alla nödiga åtgär - Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o lOh. 5 der, dock utan anspråk mot borgensmännen skyndsammast och så vidt ske kunde inom 1841 års slut vidtagas, hvarvid gäldenärernes fasta egendom, behöfliga bohagsting, klädespersedlar, för jordbruket erforderliga kreatur och åkerbruksredskap samt nödig säd till utsäde likväl icke finge utmätas.
Slutligen har Utskottet äfven upplysningsvis trott sig böra meddela, att, enligt bilagorna till Kongl.
Stats-kontorets, före innevarande riksdags början, afgifna underdåniga berättelse angående de för undsättningar i missväxtår anvisade tillgångar, utgjorde äldre årens balanserade undsättningsmedel inom Stora Kopparbergs län, vid medlet af sistlidne Oktober månad, 13,883 r:dr 32 sk.
Enär undersökningar för utrönande af ifrågavarande gäldenärers förmåga att sina undsättningsskulder godtgöra, redan blifvit på föreskrifvet sätt anställde, samt en betydlig del af dessa skulder, med tillämpning af de i sådant hänseende stadgade grunder, derefter kunnat till afskrifning befordras, och då det på vederbörande ankommer att till författningsenlig handläggning och pröfning anmäla de ytterligare afskrifningar, hvartill numera inträffade förändrade förhållanden möjligen föranleda; så och med afseende å det outredda och obestyrkta skick, hvaruti det af motionären väckta förslag blifvit Rikets Ständer understäldt, anser sig Utskottet icke ega anledning att någon åtgärd på grund deraf tillstyrka.
Ankom till Exp. Utsk. den 17 Mars, kl. 5 e. m.
Utlåtande, angående sökt förnyelse af 3:ne stycken genom stöld förkomna s. k.
Trollhätte Slussverks lottsedlar.
(R:glds.
Afd.) jj® Uti skrifvelse till Stats-utskottet, hafva Fullmägtige i Riksgälds-kontoret anmält en bos dem gjord anhållan om förnyandet af 3:ne stycken, under den 1 Mars 1750, af Kongl. f. d.
Direktionen öfver Trollhätte Sluss - 6 Stats-Utskottets Utlåtande, 2V:o 105. verk ulgifua lottsedlar, N:ris 93, 94 oell 225 å 1000 D:r S:mt hvardera, hvilka, jemte åtskilliga Riksgälds-kontorets obligationer, förkommit vid en, natten emellan den 13 och 14 Mars 1837, å Arbottna egendom på Muskön i Stockholms län föröfvad stöld; varande dessa lottsedlar och obligationer sedermera allmänneligen efterlysta genom en af Öfver-Ståthållare-embetet, den 23 i samma månad, utfärdad samt uti Sveriges Stats-tidning äfvensom Stockholms Dagblad införd och i ej mindre Muskö, än hufvudstadens kyrkor uppläst kungörelse; hvarefter och då besagde handligar, sådant oaktadt, icke inom 10 år efter deras efterlysande blifvit hos Riksgälds-kontoret till inlösen företedda, de bortstulne obligationernas hela kapitalbelopp samt den till uppsägningsdägarne derå upplupna ränta utaf Riksgälds-kontoret lill vederbörande utbetalts, i öfverensstämmelse med Kongl.
Förordningen den 29 Maj 1739, angående förkomna låne-bankoattesters och vexel-bankö-tränsportsediars förnyelse, hvilken förordning Rikets Ständer vid 1823 års riksdag förklarat höra i fråga orri Riksgäldskontorets obligationer tillämpas.
Deremot hade den sökta förnyelsen al de vid samma tillfälle förkomna lotlsedlarne icke kunnat al Fullmäktige beviljas, enär Rikets år 1828—1830 församlade
Ständer meddelat det förklarande, att högstberörde Kongl.
Förordning icke vore tillämplig på Trollhätte slussverks lottsedlar, de der ej kunde betraktas såsom Riksgäldskontorets egna skuldförbindelser.
Dock som nyssbemälde Ständer, i afseende på 2:ne redan 1804 förekommande och hos deni anmälde dylika lottsedlar, medgifvit, att sedan dessa sedlars innehafvare, genom en al Fullmäktige minst 6 gånger i Sveriges officiella tidning införd kungörelse, fått sig förelagdt, att inom ett år, räknadt från den dag kungörelsen första gången var i tidningen införd, desamma, för utbekommande af det förfallna intresset, uti Riksgälds-kontoret förete, vid äfventyr att de i annat fall icke voro vidare gällande, skulle Fullmäklige ega att låta förnya den eller de lottsedlar, som före preskriptionstidens slut icke blifvit företedde, samt emedlertid, på förut iakttaget sätt, mot godkänd borgen, låta utbetala den derå upplupna räntan, så hafva nuvarande Fullmäktige, under anmälan, att Fullmäktige, i öfverensstämmelse med detta, medgifvit, att, emot ställd säkerhet, den å förstnämnde 3:ne lottsedlar i Riksgäldskontoret innestående och sedermera ytterligare upplöpande ränta finge utbetalas, hemställt, att Utskottet mätte bereda Rikets Ständers tillåtelse för Fullmäktige, att, efter iakttagande af hvad som i enahanda afseende Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 105. ( stadgades vid 1828—1830 års riksdag, jemväl få meddela den sökta förnyelsen af nu ifrågavarande lottsedlar.
Utskottet, som ansett sig böra för Rikets Ständer anmäla den af Fullmäktige sålunda gjorda hemställan, får derjemte upplysa, att meranämnde förbindelser innehålla, att insättaren, af den förskrifna summan, eller hans länsinnehafvare, skulle derför under de 3 första åren, räknade från den 1 Mars 1750, njuta 6 procent årligt intresse och sedan deri 1 Mars 1753, i 100 år, 12 procent årligen, utan skyldighet att låta sig utlösas från denna eller de flera förmåner och rättigheter, som i Kongl. Kungörelsen den 25 Oktober 1749 finnas omförmälda.
Sedermera äro innehafvarne af dessa förbindelser likväl, genom 1789 och påföljande års Bevillningsförordningar, förklarade skyldige alt af den årliga räntan betala en fjerdedel såsom bevillning, hvilken allt hittills vid hvarje ränteliqvid innehållits.
Ehuruväl Rikets Ständer, såsom nu blifvit uppgifvet, vid ett föregående tillfälle låtit Fuilmägtige i Riksgälds-kontoret genom allmänna tidningarne kungöra en af Rikets Ständer då utsatt preskriptionstid för 2:ne dylika förbindelsers inlösande, anser Utskottet dock mindre lämpligt och formen ligt, att en författning angående upphörandet af nämnde Verks betalningsskyldighet på sådant sätt utfärdas och kungöres; hvadan Utskottet finnér sig icke kunna tillstyrka Rikets Ständers bifall till Fullmäktiges härom gjorda framstlläniiig.
Och då endast några få år ännu återstå inan den tid, derunder den i lottsedlarne stadgade årliga utbetalning skall fortfara, tilländalöper, samt efter denna tids förlopp fråga troligen förekommer orri fastställandet och kungörandet af en slutlig preskriptionstid i afseende på de i Riksgälds-kontoret innestående räntemedel, som icke varda dessförinnan lyftade, så synes för närvarande någon serskild preskriptionsförfatt ning, angående de 3:ne lottsedlar, hvarom nu är fråga, ej behöfva i laga ordning utfärdas.
Utskottet får derföre endast hemställa, alt de för samma lottsedlar belöpande ränte-utbetalningar äfven hädanefter må få af Riksgälds-kontoret, på samma sätt som hittills, emot godkänd säkerhet, verkställas.
8 Stats Utskottets Utlåtande N:o 106.
Anie. till Exp. Utsk. den 17 Mars, kl. 5 e. m.
Maj:ts nådiga propositionj angående lindring i den af hemmanen ä ön Hven, såsom godtgörelse för dem förut åliggande arbets-skyldighet vid Uranienborgs Kungsgårdj utgående afgäld. (I. A.) Sedan Rikets sednast församlade Ständer, i anledning af hos dem gjord framställning, att då den, enligt kontrakt af den 20 November 1688, hemmansegarne å den till Rönnebergs Härad af Malmöhus län hörande ön Hven, emot åtnjutande af sex daler silfvermynts afkortning i räntan för hvarje i dels mantal, åliggande arbetsskyldighet till på ön belägna Kungsladugården Uranienborg, och hvilken arbetsskyldighet genom 2:ne af Kongl. Maj:ts befallningshafvande i länet år 1811 utfärdade samt af Kongl. Kammar-kollegium den i3 Maj 1813 fastställde utslag blifvit bestämd till 22 öke-och 45 drängedagsverken af hvarje | mantal, hvarföre i sednare tider, enär arbetet icke vidare varit vid kungsgården behöfligt, erlagts lösen efter markegångspris, numera vore serdeles betungande, bemälde hemmansegare måtte från nämde arbetsskyldighet befrias, emot förbindelse att i stället erlägga sina hemmansräntor på det sätt, hvarpå desamma före berörde kontrakts tillkomst utgått, eller ock, i händelse sådant icke kunde bifallas, de af hemmanen utgående grundskatter skäligen jemkas och nedsättas, uti skrifvelse den 22 Maj i845, i underdånighet anhållit, att, då det icke vore tvifvel underkastadt, att det belopp, hemmansegarne på ön Hven måste erlägga i lösen för dem åliggande arbetsskyldighet, vida öfverstege värdetj af den i hemmansräntan medgifne nedsättning, hvilken, enligt 1688 års kontrakt, blifvit såsom ersättning för den åtagna arbetsskyldigheten medgifven, samt bemälde hemmansegare, vid sådant förhållande, syntes ega giltiga anspråk på tillgodonjutande af någon lindring i meranämnde för deras i allmänhet svaga hemman tryckande beskattning, Kongl. Maj:t täcktes i nåder förordna att Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 106. 9 alt den då pågående undersökningen angående dagsverksskyldigheten i Skåne jemväl måtte utsträckas till ifrågavarande, hemmansegarne på ön Hven åliggande, dagsverks-skyldigheter samt, sedan i berörde afseende förslag blifvit uppgjordt till en sådan jemkning och nedsättning af den för desse sistnämdes arbets-skyldigheter utgående lösen, som med billighet och rättvisa öfverensstämde, i ämnet göra nådig framställning till Rikets näst sammanträdande Ständer; så har Kongl. Maj:t, som, efter det Kongl.
Kammar-kollegium blifvit i ärendet bordt, företagit detsamma till pröfning, väl funnit arbets-skyldighelen till