Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Följa vi dem, skulle vi nog få se dem sitta likgiltiga, från- varande och dåsiga under lektionstimmarna.
Barnen själfva veta ej, hvad som går åt dem, de höra ej med öronen och se ej med ögonen — men det är hunger.
En läkare berättade mig, hur han tillkallades i ett hus, där dottern tynade bort.
Hans vana blick upptäckte svält, » gentil svält ».
Och du själf, i huru olika stämning för- sätter dig ej om morgonen det starka, ren- smakande kaffet mot det slags dekokt, som nog litet hvar af oss en och annan gång fått göra bekantskap med, som skall föreställa kaffe, men i själfva verket är en parodi därpå!
A f det förra mår du väl och känner dig upplifvad, af det senare blir du sur till lynnet och får magsyra.
U r n o t i s b o k e n.
Camilla Collett, den frejdade norska författarinnan, hvars bild Idun förliden som mar tecknade för sina läsarinnor, fyllde i mån- dags i Kristiania 80 år och var med anledning häraf föremål för stor hyllning.
Hon fick under dagens lopp mottaga hundratals lyckönskningar i form af telegram o c h blommor från in- och ut- landet äfvensom mångfaldiga andra bevis på sym- pati.
Kl. 2.15 satte sig ett långt, uteslutande af kvinnor bestående festtåg i rörelse till författa- rinnans bostad, hvarest hon, omgifven af barn och barnbarn, upprepade gånger måste visa sig i fönstret.
Därefter uppvaktades hon af en de- putation, hvarvid fru Ullman till författarinnan öf- verlämnade en praktfull, stor blomsteruppsats från Kristianias kvinnor.
IDUN 1893 Studentersamfundet gaf senare en fest, som be- vistades af så många deltagare, som lokalen kunde rymma.
Under festens gång talade prof. Dietrichson och fru Ragna Nielsen för författarinnan, som tackade för de för henne uttalade lyckönskningarna.
Fe sten var ytterst animerad.
Kl. 9.30 företogo studenterna ett fackeltåg till författarinnans ära, hvarjämte de för henne ut- bragte ett » lefvel » Fru Collett hälsade de förbipasserande studen- terna från sitt fönster.
Vid Wergelandsmonumen- tet, förbi hvilket fackeltåget äfven passerade, fort- sattes ovationerna.
* AFLIDEN KONSTNÄRINNA.
1 lördags på för- middagen afled å Sofiahemmet härstädes efter en genomgången operation genre- och landskapsmå- larinnan VIRGINIA LARSSON, uti en ålder af 48 år.
Hon var född i Stockholm 1844 och studerade vid konstakademien härstädes, men erhöll äfven pri- vat undervisning i landskapsmålning af E. Bergh och i akvarellteknik af Egron Lundgren.
Hon uppträdde första gången 1868 med ett landskap på akademiens utställning; härefter begaf hon sig till Frankrike och Italien samt uppehöll sig i,fem år i R o m, ifrigt sysselsatt med konststudier.
Åter- kommen till fäderneslandet utställde hon flere utsikter i akvarell från denna sin färd.
Ar 1884 besökte hon Spanien.
Hon har utfört ett stort antal landskap, genrer och karaktärshufvuden i akvarell.
Af dessa hafva många varit exponerade i våra ' konstföreningar.
1 DEN HÖGA ÅLDERN af 99 år har i Paris af- lidit mrs Tevis, mormoder till härvarande engelske minister sir Francis Plunketts fru.
KVINNOFRÅGAN I ÖSTERRIKE.
En kvinnosak- förening har bildats i Österrike.
Enligt österriki- ska lagen får icke någon förening existera utan regeringens sanktion.
Efter många svårigheter hafva stiftarna af den nämnda föreningen lyckats erhålla denna sanktion, o c h den höll den 21 den- nes sitt första möte i Wien.
31 uppstyltning, o c h hans dramatik visade sig hålla dessas lofven.
» Grefvinnan Sarah » är för öfrigt endast en direkt dramatisering af romanen med samma namn.
Den tröttsamt långrandiga anrätt- ningen — på premieren drog den ut till kl. 11,15 — fick emellertid en mycket vårdad framställning på Dramatiska teatern både hvad spel o c h upp- sättning angår; man vore frestad att säga: allt för vårdad, i hvarje fall oförtjänt.
Fru FAHLMAN som den märkvärdigt tjusande grefvinnan framtedde en briljant apparition o c h ett rutineradt spel, frö- ken SEELIG en intagande mjukhet i ingenuens roll.
Herr FREDRIKSSON gjorde en fransk general — o c h att denne då blef elegant, är onödigt försäkra.
Herr HILLBERG var bara öfverste, men skämdes icke för sig för det, utan gick omkring o c h brummade och skrämde den stackars hr PALME (Leopold Fros- sard) alldeles förskräckligt, tills denne mot slutet tog mod till sig och själf morskade upp sig.
Herr SKÅNBERG tog sig ypperligt ut i franskt rödbyxad uniform och spelade med värme.
Publiken förblef dock hela tiden kylig, och » Grefvinnan Sarah » har nog redan vid detta laget spelat ut sin roll i Stockholms teatersalonger.
Skrifkonstens historia.
Med denna titel har ett läsvärdt och underhållande arbete utsändts i bok- handeln, omfattande en öfversikt öfver skrifkonstens utveckling från äldsta till senaste tid, hvarvid sär- skildt afseende fästs på vårt nuvarande alfabet.
Det är ett utdrag från olika forskare och författare, som verkställts af tvänne inom detta fack högeligen kom- petenta personer, bröderna Otto och John Påhlman, de kände föreståndarne for det välrenommerade Han- dels- och skrifinstitutet härstädes.
Det lilla arbetets värde förhöjes genom talrika illustrationer och jäm- förelsetabeller samt en i sin helhet vårdad typogra- fisk utstyrsel.
E n lärarinnas r o m a n.
En GEORGES OHNETS romaner äro, kulturbild, af Kungl.
operan har utan all gensägelse gjort ett lyckligt grepp genom att återupptaga AUBERS ypper- liga opéra-comique » Fra Diavolo », hvilken i mån- dags afton i ny uppsättning gick öfver scenen under hr HENNEBERGS ledning.
Den fulltaliga pu- bliken försattes i den angenämaste stämning o c h gaf denna uttryck genom mindre vanligt enhälliga applåder och rik blomsterhyllning.
» Fra Diavolo » verkar ännu föga föråldrad och intager alltjämt genom sin melodiösa, spirituella musik samt den verkligt roliga libretton.
I måndags var det den 171:a gången den gick öfver vår operascen.
Naturligtvis var kvällen främst hr Ödmanns, som i den ädle banditens kappa lyckats kläda en af sina allra bästa såväl vokala s o m sceniska skapelser.
I de första akterna förmärktes nog spår af premierens osäkerhet, hvilket väl knappast kan förundra, dä man betänker partiets storlek, men han både spelade o c h sjöng upp sig för hvarje scen, och den stora arian i tredje akten gick med öfverdådig bravur.
Lagerkransar o c h blommor regnade för hans fötter.
Hans medspelande delade med stor heder af- tonens framgång.
Herr JOHANSSON gaf en alldeles dråplig bild af den flegmatiske lorden, och fröken WOLF sekunderade h o n o m godt som lady Kockburn, om ock komiska uppgifter egentligen ej kunna sägas ligga för hennes temperament.
Fröken HOLMSTRAND var mycket täck som Zerlina och sjöng vårdadt och smakfullt.
Herr LUNDMARKS Lorenzo bar ock vittne om samvetsgranna studier, som icke saknade sitt er- kännande.
Herrar BRAGS och HENRIKSSONS herrar röfvare förtjäna äfven omnämnas.
Som sagdt: framgången var gifven, och utom hr Ödmann, erhöll, efter första akten, fröken Wolf en lagerkrans, efter den sista fröken Holm- strand en präktig rosenbukett.
1 morgon lördag gifves symfonikonsert.
Dramatiska teatern har ej haft samma lycka med sitt senaste program som med de närmast föregående.
svensk tecknad på verklighetens grund för Idun Teater och musik.
som det heter, » kända i orten » för sin onaturlighet och som hon, s o m nu är sjuk, försökte trätta i dom.
Inte några tocka där visor inte.
Mycke religion ha vi nog inte här, men det lilla som finns vill vi ska vara af rätta slaget.
Alltså tyst med kvintileringarna för barnen, annars tar hus i helsike.
Vi vill inte ha med katoliker att göra, så mycket hon vet det.
Och nu går jag, o c h hon ska inte vara rädd, för hon ser hygglig ut, och så skall jag hjälpa henne med att stänga luckorna, för det kan nog vara bra det.
Godafton. » Han gick, o c h väl utkommen, slog han verk- ligen till luckorna, s o m Kerstin hastigt skrufvade igen.
Så skyndade hon ut o c h läste ' dörren.
Hon var så uppskakad, ett hon darrade som ett asplöf o c h nervöst började lårarne flöda.
Men med viljeansträngning samlade hon sig o c h bäd- dade soffan, där hon skulle ha sin liggplats.
Hon bredde ut framför glöden i kakelugnen de präk- tiga linnelakan, s o m hon fått med sig hemifrån, en sista återstod af det forna välståndet.
Hennes tankar gingo till modren där borta i den lilla staden.
Nej, hit finge hon ej komma, ja, hon skulle ej ens få veta, hur hennes flicka egentligen hade det.
Då skulle hon bli bjärtängslig.
Innan Kerstin gick till sängs, sjönk hon åter på knä, och styrkt af den tysta bönen, slumrade hon snart in i den ensliga kammaren, medan skogen susade för stormen och regnet föll i ström- mar därutanför.
(Forts.) m l ä t e n lättade hjärtat.
Som hon låg där med an.
* r siktet doldt i händerna, kände hon så små.
ningom, hur ett stilla lugn bredde sig öfver hen nes kvalda själ, o c h förunderligt styrkt af denna bön utan ord reste hon sig.
tyckte sig icke längre så öfvergifven, kammaren föreföll henne icke mer dyster.
Hon tog upp sångboken o c h började efter siffertecknen sakta sjunga den vackra melodien.
Snart kunde hon den, och hon sjöng den om och om igen.
Så gick hon bort för att taga bibeln, som hon också sett bland böckerna, och satte sig att läsa ett kapitel.
Plötsligt for hon upp förskräckt.
Det bultade på dörren till skolsalen.
Bultnin- garna blefvo starkare, och hennes ängslan steg.
Genast stod för henne, hvad hon hört flickan på stationen o c h äfven postiljonen berätta.
Gud, hvad kunde det vara!
Hon hörde några svordomar o c h trefvaude steg.
Hon hade dragit sig längst in emot kakelugnen och hade ögonen fästa på fönstret.
Hon kände benens vikta under sig, då hon såg ett skäggigt ansikte trycka sig mot rutan o c h hörde en grof röst skrika: » Det var då också hin, att h o n inte kan öppna, när hon är hemma.
Jag vill henne ingenting ondt, bara tala vid henne. » Darrande gick Kerstin genom det kolmörka skolrummet ut och låste upp dörren.
Karlen klef in och följde henne in i kammaren.
Det var en grof, smutsig en med yfvigt hår och skägg.
Ker- stin såg på honom, utan att säga något.
» Ja, hon behöfver min själ inte darra på det där viset.
Jag har ingenting elakt i sinnet.
Men jag gick förbi, o c h då hörde jag henne sjunga, och som jag visste, att den nya skolmamsellen kommit i dag, tänkte jag säga henne ett ord.
Se jag heter Pettersson o c h bor här uppe i skogen och har två ungar, som gå i skolan.
Men j a g vill inte att dom ska lära sig något nymodigt, TREDJE KAPITLET.
Kerstin spratt upp ur sömnen tidigt följande morgon af några sakta knackningar på dörren till skolsalen.
Hon skyndade upp och öppnade.
Det var ett par små flickor och en gosse, som dry- pande af regn stodo utanför på trappan.
» Så tidigt ni komma, barn! » » Ja, vi skulle sopa skolsalen. » » Jaså, stig då in o c h börja.
Jag kommer strax ut o c h hjälper er. » Hon klädde sig i hast och gick ut till barnen.
De både flickorna fäktade sig svettiga med hvar sin lång damborste, under det gossen förgäfves sökte göra eld i järnkaminen.
Barnen sågo litet skyggt på henne genom dammet, som stod högt i tak.
» Bruka ni inte göra det här om eftermiddagarne, innan ni gå härifrån? » sporde Kerstin.
» Nej, » svarade den ena af flickorna.
» Nå, då skola vi börja med det hädanefter.
Och så skola vi stänka vatten på golfvet, så dammar det inte så mycket.
Ha ni ej fått lära er det? » » Jo. » » Nå hvarför göra ni det inte då? » Intet svar.
» Hvad heta n i?
» » Stina.
Anna! » » Godt, och du lille därborta? » Pojken blåste ner i kaminen, så att askan rök om honom.
» Nå hörde du inte, hvad jag frågade? » » Olof. » » Så skynda er då, Stina o c h Anna och Olof, och när ni väl uträttat ert arbete, så knacka dä på dörren in till mitt rum, skall jag bjuda er på en kopp kaffe. » Då Kerstin gått in till s i g ^ h ö r d e hon, hur bar- nen började samtala med hvarandra.
» Hon ä ' visst snäll, » sade ena flickan.
» Ä, hon gör sig bara till, » svarade pojken.
» Vi ha kommit öfverens att inte lyda henne.
Kanske ger h o n o s s smörj, och då skall hon få se på annat, det har min stora bror sagt. » » Men kanske hon är snällare än den andra mamsellen? » » S o p a på nu, Stina, få vi kaffe. » Efter en stund knackade flickorna på dörren till Kerstins rum.
Hon kom ut.
» Jaså, ni ha slutat.
Då skola vi se, hur ni gjort ifrån er ert arbete.
Nej, mina små flickor, det här är inte ordentligt.
Soporna ligga kvar här och där.
Tag bort dem också. » Flickorna togo ånyo, utan att säga något, fatt på borstarna, då Olof r o p a d e: » Gör det inte, töser, gör det inte! » » Hvad sade du, Olof? » frågade Kerstin allvar- samt.
Pojken teg.
» Fy skam, min gosse, att säga så.
Vill du inte bli god vän med mig? » » Nej! » » Hvarför det d å?
» » För det är inte roligt att gå i skolan. »
IDUN 32 » Tycker du inte?
Vi få väl se ändå.
Och nu ha Stina o c h A n n a tagit vara på hvad de läm- nade kvar, och nu gå vi in, så få vi litet kaffe. » Barnen blefvo stående vid dörren, o c h Kerstin måste riktigt truga dem att dricka det varma rykande kaffet.
Under tiden började de öfriga barnen anlända, och när klockan blef åtta, började Kerstin sin första lektion med bön och sjungandet af en psalmvers.
Hon hade en klar o c h vacker sopran, och barnen lyssnade förvånade till sån- gen.
Under densamma hade ytterligare några kommit till, men vid uppropet fattades ännu många.
» Bruka ni komma sent här? » frågade Kerstin.
» Det tycker jag inte o m, och för framtiden få ni bättre passa pä.
De försumliga skrifver jag upp, och så kommer det i bojygen sedan. » Det var i dag andra årsklassen Kerstin hade att undervisa.
Hon följde det redan uppskrifna schemat med räkning o c h välskrifning, katekes och biblisk historia- Hon fann barnen okunniga och vårdslösa, ouppmärksamma och själfsvåldiga, och redan efter första timmen var hon alldeles uttröttad af alla tillsägelser o c h rättelser hon måste göra.
Förmiddagen gick dock, o c h middagslofvet kom.
Vädret hade Dlifvit bättre, hvarför de flesta bar nen gingo ut för alt i det fria äta sin frukost.
Kerstin kände sig nedslagen, där hon begrun- dande satt pä sin soffa.
Hur olika var ej detta mot att undervisa i öfningsskolan på seminariet!
Hvilket tålamod och hvilken vishet det fordrades!
Å ena sidan icke lämna olaterna oanmärkta och å den andra icke genom för mycket kält göra barnen dolska och ovänligt stämda.
Hon måste göra sig älskad af dem.
Ja, men huru?
Dessa barn tycktes så litet veta, hvad kärlek ville säga, att det kanske blef henne alldeles för svårt att nå fram till deras hjärtan.
Men hon ville för- söka.
De flesta af barnen hade nu slutat sin frukost, och Kerstin väcktes ur sina tankar genom deras ras och stoj på platsen utanför.
Hon ville gå ut och deltaga i deras lek o c h öfvervaka, att ingen- ting orätt skedde.
Då hon gick genom skolsalen, hörde hon snyftningar från ett hörn.
När hon säg dit, varseblef hon en liten trasig pilt, som satt på en bänk med hufvudet doldt i händerna.
Han grät öfversiggifvet.
Kerstin gick till h o n o m.
» Hvarför gråter du, min g o s s e?
» xaroretarr Bidrag mottagas med tacksamhet.
Månstrålegåta.
Han såg upp till henne med stora, tårdränkta ögon, som lågo djupt inne i ett magert och blekt ansikte.
Hon upprepade sin fråga- Men gossen fortfor att gråta, » Hvad heter du, mitt b a r n?
» » Petter. » » Har någon varit stygg mot dig? » » Nej. » » Nå men se så, tala då om för mig, hvarför du är så ledsen. » Men det ville inte fram.
Kerstin måste taga h o n o m med in i sitt rum, där hon satte h o n o m bredvid sig och började smekande tala med ho- nom.
Slutligen kom det under snyftningar: » Jag.
så.
hungrig! » » Stackars liten!
Har du inte haft någon fru- kost? » » Nej, mamma hade ingenting i dag.
Pappa söp opp allt igår h o s krögarn. » » Min lille vän, inte får du vara hungrig!
Se här har du en brödkaka, och så skall jag gå efter en kopp mjölk åt dig. » Petter grep sig glupskt an med brödkakan.
Den försvann snart, och j u mindre den blef, desto färre blefvo tårarne.
» Brukar du ofta vara utan frukost, Petter? » » Ja, när pappa är full.
Ibland får jag litet af de andra barnen, men jag får inte tigga af dem, det har mamma sagt.
Vi äro inte från den här socknen egentligen, ha bara varit här ett år, och därför äro de stygga mot mig.
Olle ville ge mig bröd i dag, men då skulle han först snyta sig på det, o c h då kunde jag inte äta.
Då skrattade de åt mig. » » Stackars liten pilt! » tänkte Kerstin.
På eftermiddagen hade Kerstin tagit fram en bok att föreläsa ur för barnen.
Hon ville söka göra undervisningen intressant för dem.
Hon läste om ångbåtar o c h järnvägar, o c h barnen lyssnade tämligen uppmärksamt.
Då och då gjorde hon en fråga o m ett o c h annat af hvad- som föredrogs.
Hon hade sökt förklara hvad ånga var och hur mångfaldig dess betydelse, bland annat just att drifva fram ångare o c h lokomotiv, o c h frågade; (Forts.) På lifvets marknad säg hvad varierar?
Ett namn som mannen ibland kan få.
Säg växter två, som till nytta lända.
Och dito en, som ock gagna kan.
Hvem ljus och värme till oss kan sända?
En fisk i strömmen, hur heter han?
Hvem smyger sakta i skogens gömma?
Hvem rusar hurtigt kring ängen fram?
En stad i Södern vi ej få glömma.
En vacker blomma på taggig stam!
En nära slägting.
— Isregionen.
Och hvem vattentät ej kallas kan.
Nämn en produkt ifrån varma zonen.
Hvad här på jorden du icke fann.
Ett litet vapen i forna tider.
På bäckens språk säg mig namn.
ja, två!
Hvarifrån fartyget sakta glider.
En titel se ' n, som ej alla få.
I. Z — s.
Gåta.
Att oersättlig kan ingen vara jag mer än andra får profva på, ty blir jag uttjänt, så är det bara att nytt och bättre i stället få.
Jag blifver utsatt för köld och hetta, för slag och stötar ju äfvenså, och blir jag utsliten utaf detta, så får jag genast ur tjänsten gå.
Men om jag lyckas att gammal blifva, trots alla faror, jag genomgår, då lön för mödan man vill mig gifva, då blir jag prisad och värde får.
Ja, då man allas att sin mig kalla, fast i min ungdom jag glömd mig fann.
Jag, aktas, visas som skatt för alla, man vill ej mista mig då minsann!
Ett sjutal delar jag presenterar, mer pr; icke knn bjuda pS.
Nämn en flod; en kejsare du ställer i dess midt, och du en statsman har.
Tysk den första är; en ryss den andre; ifrån Frankrike den tredje var.
Mosaikuppgift.
Vidstående fyra figurer skola ordnas till en kvadrat, A hvars hvaran- dra motsvaran- de horisontal- D och vertikalra- I R s der bilda sam- ma ord.
Dessa äro: 1) En färg.
2) En forntida her- skare.
3) En skald.
4) En musikterm.
JM A R 14 O I Bokstafsgråta.
Tag 8 a, 1 b, 2 c, 1 d, 11 e, 2 f, 3 g, 2 ii, 3 i, 1 j, 3 k, 5 1, 1 m, 3 n, 0 o, 3 p, 11 r,.
" &gt; s, 7 t.
3 u, 1 ii.
Hvar g å g r ä n s e r n a f ö r en tjänarinnas skyldigheter?
Svar till » Nygift ».
T l e t första ni bör iakttaga vid antagande af en ny FrT tjänarinna är att noga taga reda på den familjs förhållanden, hvarest hon sist tjänat.
Heunes förra husbondefolk bör först och främst ha mycket mindre inkomster än ni, tarfligare möbler, tarfligare mat och många barn, så att tjänarinnan haft mycket att göra.
Bäst är att taga tjänarinnan från en aflägsen trakt på landet, där hon innehaft plats hos någon skol- lärare eller komminister.
När sedan den enkla landt- flickan kommer, anmärk ej för mycket på hennes tarfliga uppträdande; låt henne tala landtligt, beröm hennes hemväfda kläder.
Bed er hustru framförallt föregå henne med ett godt exempel och med arbet- samhet, bed er hustru på lediga stunder undervisa tjänarinnan i nugot handarbete, som kan göra henne ett nöje.
Försök att för tjänarinnan indela arbets- tiden med t. ex. en timmes ledighet efter middagen, samt så att arbetet om aftnarna ej blir för sent slut.
Lämna tjänarinnan några timmars ledighet om sön dagarna att använda efter godtycke.
Iakttager ni nu allt detta, så är jag viss om, att tjänarinnan med villighet både skall gå ärenden och hämta upp eder ved ur källaren.
Moster Emma.
Gammal erfaren husmoder.
Stockholm, N:r Fredagen den 5 januari 1894- 1 (316) Prenumerationspris pr är: tdun e n s a m kr.
5 I d u n s M o d e t i d n i n g jämte k o - lorerade p l a n s c h e r. -- • 4 I d u n s M o d e t, utan kol.
pl, ... » 8 B.yrn.
Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr. A l l m.
0 1 4 7.
Trätias säkrast kl. 2 — o.
P r e n u m e r a t i o n sker ä a l l a post- anstalter i riket.
Itedaktioiissekr.
: Louise Under det man nyss öfverallt i hem- men redde sig till att fira den stora glädjens o.
ljusets hög- tid, kringförde de dag- liga tidningarna ett dödsbud, ägnadt att i de h ö g s t a såväl som (i. lägsta kretsar fram- kalla känslor af berät- tigad saknad o c h sorg.
En ädel o c h välsignel- serik lifsgärning var afslutad: den åldriga grefvinnan Louise Pos- se hade lagt sitt trötta hnfvud till hvila.
D e t är f ö r oss en särskild tillfredsställelse att fä börja arets porträttgal- leri m e d bilden af den vördnadsvärda gamla, som i så inånga hän- seenden står såsom ty- pen f ö r en varmhjär- tad o c h liögsinnad svensk kvinna.
Grefvinnan L o u i s e Posse, enda dottern af grefve Baltzar Bogis- laus v o n Plåten o c h hans maka, H e d v i g E- lisabeth Ekman, var född den 4 november 1806 på den vid V e - nerns strand natur- skönt belägna egendo- men Frugarden, s o m den tiden ägdes o c h beboddes af hennes föräldrar.
H ä r till- bragte bon sina första /, Nordling.
helg fri Tryckeri Aktiebolag 7:de årg.
Utgifningstid: b varje Iduns fredag.
L ö s n u m m e r s p r i s 15 ö r e (lösu:r endast för k o m p l e t t e r i n g a r) A II I I O I I N p r i s:: !.
" &gt; ö r e p r n o n p a r e i l l e r a d.
För » Platssökande » o. » L e d i g a platser » ' 23 ö r e för hvarje p å b ö r j a d t tiotal stafv.
70 öre pr n o n p.
barnaår o c h hördes ännu pa äldre dagar med m i n n e s g o d liflig- het skildra det muntra lifvet m e d tvänne brö- der, hvilkas undervis- ning o c h lekar h o n de- lade.
H o n o m n ä m n d e därvid leende, att h o n under de första åren äfven kläddes s o m gosse.
D e n ene af bröderna, en rikt be- gafvad yngling, d o g tidigt, den andre, Balt- zar v o n Plåten, hade en lång o c h ärorik bana f ö r sig, såsom medlem af k o n u n g e n s råd, chef f ö r sjöför- svarsde part ei 11 entet och slutligen utrikes- minister.
Den unga dottern i det fint bildade hem- met åtnjöt en uppfost- ran, motsvarande d e n ställning hon redan genom sin b ö r d var kallad att intaga.
() - vanligt rikt utrustad med yttre fägring samt hjärtats o c h förstån- dets egenskaper, g a f hon ingalunda bröder- na efter, vare sig i djärfva upptåg eller bokliga idrotter.
» M e n, » säger en min- nestecknare, » d e n yst- ra leken sä väl som det f ö r den tiden m e r än vanlief rikhaltiga i
I DU N 2 * * * * * * * * * * * * * * * 1804 * * * * * * * * * * * * * ^ Du unga ar, far varligt med m ä n s k o s l ä k t e t!
Det är af v a x och vår-is, förgås som blomstren, Men bär en m ä k t i g gnista af evighet, Hög, oförstörbar, i längtansfulla barmen.
Z. vetandet, adlades af hennes sant kvinn- liga o c h behagfulla väsen och sålunda framstod hon, när b o n redan vid 18 års ålder trädde i äktenskap, såsom typen f ö r en harmoniskt utbildad, i alla afseenden ädel kvinna. » Hennes man var landshöfdingen i Ska- raborgs län, sedermera generaltulldirektö- ren o c h slutligen justitieministern o c h riksmarskalken, grefve A r v i d Posse.
Så- som u n g fru b e b o d d e grefvinnan P o s s e åter tidtals det kära barndomshemmet vid Venerns strand, dit landshöfdingefamiljen under somrarne flyttade ut från Linkö- ping.
D å emellertid mannens h ö g a äm- beten snart n o g förflyttade h o n o m till hufvudstaden, firades hans unga maka där såsom en af hofvets o c h de högsta umgängeskretsarnes förnämsta prydnader.
H o n bar d o c k all denna hyllning med den lugna värdighet, som under alla för- ', hallanden i sä h ö g grad utmärkte henne.
Efter mannens d ö d 1850 utnämndes h o n till öfverhofmästarinna hos dåvande kron- prinsessan, sedermera drottning Lovisa.
V i hafva hittills framhållit endast ena sidan af grefvinnan Posses lif, men detta hade äfven en annan sida, o c h den ännu långt skönare: hennes verksamhet f ö r de fattiga o c h ringa D e n jordiska h ö g h e t e n o c h glansen kunde ej i längden tillfredsställa ett sinne sådant som hennes.
D j u p a r e behof g j o r d e sig allt mera gällande, o c h lifvets allvar trängde med makt inpå henne.
Hon ville hafva n å g o t förbli fr ande, n å g o t söm fullt k u n d e stilla andens evighetstörst.
O c h h o n fann det i det ord, som evigt förblifver, o c h hos den Herre, som sagt: Hvilken som törstar, han k o m m e till mig!