Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enkan Mariana Wilhelmina Grundén, född Falk, är född den 4 Mars 1820, och dottern Augusta Wilhelmina född den 10 Januari 1846.
Då i allmänhet enkor och oförsörjda barn efter aflidne tjenstemän, som arbetat sin bästa tid och användt sina krafter i Statens tjenst, komma i åtnjutande af pension eller understöd, synas här så ömmande omständigheter förekomma, talande till förmån för Kamreraren Grundéns efterlemnade enka och oförsörjda dot ter, åt hvilka Grundén icke varit i tillfälle att bereda någon slags pension, att jag, då Motioner i Preste-Ståndet 1865.
N:o 95. 201 dä Grundén i sexton års tid varit i Rikets Ständers tjenst oell, enligt tjenstebetyg, på det mest berötnliga sätt densamma förrättat, tilldess han år 1832, utan eget förvållande, biet' derifrån skild, och först från är 1858 till är 1865 hugnats med ärligt understöd af 600 Riksdaler, vördsamt vägar föreslå, v att Rikets Ständer måtte bevilja Kamreraren Grundens enka.
Mariana Wilhelmina, född Falk, för hennes återstående lifstid och så länge hon lefver i enkestånd, ett årligt understöd af 500 Riksdaler Riksmynt, motsvarande hälften af Grundens i lifstiden innehafda pension, Om remiss af denna motion till Höglofliga'
Stockholm den 15 November 1865. J. Nordlund. N:o 93» Af Doktor Säve I Om ändring i nuvarande författningar om kungörelsers uppläsande från predikstolen.
Vid sistförlidna riksdag gjordes motion i Hedervärda Bonde-Ståndet, att den skyldighet måtte upphöra, som hittills ålegat presterskapet, att uppläsa författningar, kungörelser och pålysningar, m. m., hvilka med gudstjensten icke hafva något gemensamt, samt, att sådana författningar, m. m., hädanefter måtte genom pastors försorg från någon tjenlig plats i hvarje kyrka genom annan utsedd lämplig person uppläsas, hvilken person, om den ej kunde på annat sätt utväljas och erhålla godtgörelse för sitt bestyr, det borde vara pastor medgifvet att utse och förordna, dock på pastors eget ansvar, att uppläsningen ordentligen fullgjordes; hvarjemte borde bestämmas, att de kungörelser, sorn under en föregående söndag blifvit upplästa, skulle derpå följande söndag genom klockarens försorg hållas uppspikade, eller på annat lämpligt sätt finnas tillgängliga i kyrkans vapenhus eller församlingens sockenstuga.
— Såsom skäl för motionen har blifvit anfördt och kan ytterligare anföras. att uppläsandet af kungörelserna täger den till gudstjensten anslagna tid Bill. till R.
Prot. 1865 &. 1866. 11 Sami. 2 Afd. 26 202 Motioner i Preste-Slåndet 1865.
N:o 93. allt för mycket i anspråk både för presten och församlingsboerna, hvilket i synnerhet blir kännbart, då presten mäste på samma söndag predika i två eller tre kyrkor, belägna på betydligt afstånd från hvarandra, och på alla ställena uppläsa samma kungöranden, hvartill kominer, att presten. uttröttad af långvarigt talande under icke blott predikan utan äfven liera förrättningar, ofta ick<e förmår uppläsa kungörelserna med den både fullständighet och ljudelighet, sorn är med detta stadgande afsedt.
Det Höglofliga Lag-Utskottet, som då afstyrkte såväl denna som de i samma syftning inom Ridderskapet och Adeln och i Vällofliga Borgare Ståndet väckta motioner, medgaf dock, 5;att i de större städer, der tidningar dagligen eller flera gånger i veckan utgifvas, sådana tillkännagivanden genom dem både skyndsammare och säkrare delgifvas allmänheten, till följd hvaraf kungörandet från predikstolarne derstädes synes gagnlöst och icke kan tilldraga sig åhörarnes uppmärksamhet; men ansåg dock,enär i de mindre städerna och på landet, hvarest befolkningen är van att vid sina sammankomster till gudstjenst erhålla underrättelser om de allmänna angelägenheterna, det nuvarande publikationssättet visar sig verksamt för ändamålet, att detsamma icke för det närvarande kan genom andra anordningar ersättas.
Att låta klockaren eller annan af presten utsedd person från gången nedanför koret uppläsa kungörelserna kan i ingen män ega företräde framför det nuvarande sättet, att sådant verkställes af presten från predikstolen.»
Men när det talas om företrädet af att sådant kungörande sker af presten från predikstolen, bör man besinna först och främst, om det är möjligt för predikanten, isynnerhet då han på samma dag har att predika i flera kyrkor, att efter gudstjensten uppläsa ens alla de Kongl.
Majrts och andra myndigheters kungörelser, pä hvilka står tryckt: »uppläses från predikstolen».
Antalet af sådana kungörelser, nya Strafflagen, Bevillningsförordningen, Sjölagen inberäknade, utgjorde för året 1864 öfver sjuttio stycken, omfattande 857 pagg., hvilken summa, fördelad på årets sextio sön- och helgedagar, gör fjorton tryckta sidor på hvarje helgedag, och hvartill dessutom komma länsstyrelsernas och alla enskilda kungörelser, som väl stiga till dubbla beloppet.
Det ordagranna uppläsandet af en sådan massa af kungörelser skall naturligtvis för presten blifva så mycket omöjligare att. utan försummande af sitt egentliga kall, författningsenligt fullgöra, om han är gammal till åren, har förut predikat i en annan kyrka, och de digraste förordningarne icke ens få tord elas på flera söndagar, utan, såsom förhållandet var med 1864 års sjölag, 103 sidor, enligt föreskrift borde uppläsas på en och samma dag, den 1 Januari 1865.
Skall nu presten antingen äfventyra att på årets kallaste årstid förspilla den ringa ålderskraft han ännu har qvar. eller utsättas för åtal och straff enligt 25 Kap. 16 och 17 §§ Strafflagen?
Det synes derföre framför allt annat vara nödigt, att sådana författningar, såsom t. ex. medicinaltaxa!!, sjölagen, m. fl., hvilka icke äro lämpliga afl på alla Motioner t Presle-Slåndel 1865.
203 ställen från predikstolen uppläsas, noga afskiljas från de öfriga, och icke erhålla den kategoriska öfverskrift, som eljest bjuder deras uppläsande.
För det andra måste man väl medgifva, hvad en motionär af Borgare-Ståndet vid förra riksdagen erinrade, att det icke ens kan vara passande, »att efter en uppbygglig predikan och när orgelns sista toner förklingat, under det församlingen ännu är försjunken i andakt, predikanten på samma heliga rum förkunnar verldsliga bestyr af den mest hvardagliga beskaffenhet, ej heller behötligt och ändamålsenligt att derom anlita predikantens förut uttröttade stämma."
Det kan icke vara behöfligt, enär de redan tjuguåriga folkskolorna skulle ilia uppfyllt sin kallelse, och det hopp man gjort sig om äfven allmogens insigtsfull deltagande i både kommunens och landstingens gemensamma angelägenheter och afgöranden skulle till en stor del vara besviket, om icke i alla församlingar funnes ett stort antal personer, som kunna läsa innan tryckt och skrifven stil och sålunda göra innehållet af dessa kungörelser både för sig och för sina socknemän kändt.
Företrädesvis synas dock klockaren och folkskolläraren, som oftast utgöras af samma person, vara för denna uppläsning skicklig och lämp lig.
Äfven skulle ju den tidsbesparing och hvila för rösten, som derigenom förunnades religionsläraren, af honom kunna blifva gagneligare använd och ersatt genom att i stället, såsom på flera ställen redan eger rum, på söndagseftermiddagarne hålla bibelförklaringar och skolförhör.
Med ett ord sagdt, det skulle snart visa sig, att denna förändring skulle lända såväl församlingen som presten till fördel.
Ty vill man hafva ett för religion och kristendom verksamt presterskap, så bör man icke onödigt uttrötta detsamma med verldsliga ålig*- ganden. som hafva med de förra ingen gemenskap.
Då emellertid såväl Kongl. Maj:ts som em bets verkens kungörelser måste på något sätt promulgeras, för att blifva gällande, tillåter jag mig endast föreslå den ändring och tillägg i Kongl. Förordningen af den 8 Maj 1849 och dithörande författningar, att, med undantag dels af riksdagskallelsen, hvilken ännu, enligt grundlagarne, måste från predikstolarne och af presten omedelbart meddelas,-och dels af Kongl. Maj;ts Plakat om böndagarne, alla andra officiela tillkännagifvanden och pro mulgationer, om de äro af vidlyftigare egenskap, icke behöfva in exlenso uppläsas, utan, såsom redan mångenstädes skett, endast rubriken af desamma uppläsas, med tillkännagifvande, hvarest författningen eller påbudet vore till genomläsande tillgängligt. att der prest är genom ålderdom eller svaghet urståndsatt eiler har att på samma dag förrätta gudstjenst i flera kyrkor, det må vara honom medgifvet. att mot godtgörelse utse och förordna annan skick lig person, helst klockaren eller folkskolläraren, att det anbefallda kun - 204 Motioner i Preste-Ståndet 4865.
N:o 94. görandet från gången framför kyrkans elior förrätta, dock att uppläsningen sker på prestens ansvar, att den ordentligen fullgöres. att författningar och tillkännagifvanden af officiel egenskap, som på detta sätt blifvit kungjorda, anses lagligen promulgerade, när de såväl som enskilda kungörelser, hvilka icke skulle behöfva i kyrkan uppläsas, från den ena söndagen till den andra hållits för allmänheten tillgängliga genom anslag å det rum och under de personers vård, som af kommunen dertill utses.
J. A. Säve. Wto 94* Af Doktor Säve!
Om 8,000 R:dr årligt anslag jör beredande aj Norska och Danska föreläsningars hållande vid rikets begge universiteler.
Det är längesedan insedt, att, skall en närmare, fastare och innerligare anslutning mellan de Skandinaviska folken och isynnerhet mellan oss Svenskar och rårt Norska brödrafolk någonsin komma till stånd, så måste vägen dertill beredas ej blott genom yttre medel, såsom lättad samfärdsel de tre nationerna emellan, och dylikt, utan isynnerhet genom befordran af deras andliga gemenskap under samfällda sträfvanden och oftare vexelverkan i industri, litteratur, konst och vetenskap.
Bemödanden för detta ändamål äro också verkligen gjorda genom redan började internationela industriexpositioner och naturvetenskapliga möten, utgifvandet af en för alla tre rikena gemensam Nordisk universitetstidskrift, o. s. v. Men en ny väckelse och ett vida kraftigare medel för detta vetenskapliga samlif skulle det naturligtvis blifva, om vid hvartdera af våra Nordiska universiteter der funnes anslag till honorarier åt utmärkta vetenskapsmän och lärare från de andra Skandinaviska länderna, som kunde finnas villige att vid grannrikets universitet längre eller kortare tid hålla föreläsningar.
Frågan härom väcktes först af det Skandinaviske Selskab i Christiania genom en förlidet år till Norska Regeringen inlem nåd petition, i hvilkens motivering anfördes, att om, såsom man hoppades, åtgärden vunne efterföljelse vid Motioner i Presle-Ståndel 1865.
N:0 94. ‘205 (ie öfriga Skandinaviska univprsiteterna, den skulle medföra en närmare förbindelse mellan dessa, en större mångsidighet vid undervisningen och vid det vetenskapliga studiet, samt en bättre ömsesidig kännedom af förhållandena i de Skandinaviska länderna.
Petitionen remitterades af Norska Regeringen till det akademiska kollegiet vid Christiania universitet, hvilket, efter inhemtade yttranden af fakulteterna, som varmt uttalade sig derför, tillstyrkte, att, såsom orden lyda “til et Forsög bevilges 1,000 Specier aarlig til Honerarer for Lserere vid de Svenske eller det Danske Universitet, sorn efter Kollegiets Opfordring afholde Forelsesningskursus ved vort Universitet, med Forbehold af Adgang for Kollegiet til, forsaavidt Suminen icke paa denna Maade kan komrne til hensigtmsessig Anvaendelse, at benyttc den til Stipendier for Norske akademiske Borgere, som ville studere ved Naborigernes Universiteter”.
Kirkedepartementet har sedan af Stortinget begärt denna summa, dock med uteslutande af alternativet i afseende på dess användning.
Departementet uttalade sitt hopp, att åtgärden skulle lända till universitetets och vetenskapernas gagn, hänv.sande särskildt till Professoren, Monrads yttrande, att anställande af sådana tillfälliga föreläsare skulle blifva den akademiska undervisningen till en god hjelp, dervid vetenskapernas oändliga utsträckning i åtskilliga fack vid ett universitet måste blifva mer eller mindre orepresenterade, att nya synpunkter och methoder för undervisningen sålunda öppnades samt att de ömsesidiga lånen af lärare kunde bilda den naturliga öfvergången till anställande af Svenska och Danska lärare i Norge och tvärtom, hvartill komme exemplet af Tyskland, der vetenskapen och bildningen samt anstalterna derför haft stor fördel af att Tyskland i vetenskapligt afseende varit ett land och ett ständigt utbyte af krafter egt rum dess universiteter emellan.
Af dessa och andra skäl, som här ej behöfva upprepas, har den hos oss stiftade Nordiska nationalföreningen i sistlidne Mars månad ingått till Svenska Regeringen med en underdånig petition i nämnda afseende.
Maj:ts Regering infordrade universiteternas yttranden; men då dessa icke inkommo nog tidigt, för att Regeringen kunde derpå grunda en framställning till Ständerna i det nådiga budgetsförslaget, torde Regerings och folks önskningar mötas, om i denna angelägenhet ett initiativ tages äfven från representationens sida.
Det är mig bekant, att motioner härom komma att väckas i samtliga Méd-Ständen, och har jag vågat anse saken förtjent af äfven detta Högvördiga Stånds uppmärksamhet och förord.
I följd häraf och då det icke vore rättvist att utesluta det ena universitetet från en förmån, som man vill tillvinna det andra, nemligen att få afhöra föreläsningar af Danske och Norske lärde, som der, på Universitetsstyrelsens kallelse, skulle vilja hålla vetenskapliga föredrag, får jag, i proportion till den summa, som det Norska kyrkodepartementet för sagda ändamål af Stortinget begärt, vördsamt föreslå, 206 Motioner i Preste-Ståndet 1865.
N:o 95. att Rikets Ständer ville bevilja ett reservationsanslag af 8,000 R:dr ärligen, att ställas till Kongl. Maj:ts disposition, för att användas till uppmuntran och understöd för Danska och Norska vetenskapliga föreläsningars hällande vid rikets båda universiteter såväl i Upsala sorn i Lund.
Anhålles om remiss häraf till Höglofliga Ståts-Utskottet.
./ A. Säve N:o 95.
Af Biskop Alljoil:
Otti anslag på indragningsslal ål föreståndaren för folkskolelärare-seminarium i Wisby L.
J Ringbom.
Enligt Kongl. Maj:ts nådiga beslut skall folkskolelärare-seminarium i Wisby indragas, och torde dess tillslutande komma att ské vid utgången af nu pågående läseår.
Andre läraren, som de fyra sednastc åren varit vid detta seminarium anställd, entledigades vid denna hösttermins början, och de ännu qvarvarande elevernas undervisning besörjes ensamt af föreståndaren L. J. Ringbom.
Denne föreståndare började, efter aflagd studentexamen, sin bana som lärare för 34 år sedan med ett vikariat vid då varande apologistskola i Wisby, öfvertog efter ett år lärarebefattningen vid en derstädes af enskilda underhållen stadsskola, till dess, efter öppnandet af den enligt Kongl.
Stadgan af är 1842 upprättade skolan i Wisby, då den förra läroanstalten upphörde, han vid denna folkskola anställdes som förste lärare, hvilken tjenst han ännu innehar, ehuru den skötes genom vikarie ifrån den tid, då haiq år 1857, lörordnades till seminarii-föreståndarc.
Men jemte sina öfriga tjenster har han alltifrån är 1843, då seminarium öppnades, oafbrutet biträdt vid undervisningen i detsamma, och såsom föreståndare några år ensam uppehållit den.
Han har således, vid den tid seminarium förmodas komma att upphöra, under de 35 år han innehaft lärarekall, varit vid seminarium anställd i 23 år oell deraf i nio år såsom dess föreståndare.
Då af det jemförelsevis goda Motioner % P reste-Ståndet 1865.
207 skick, hvari folkskoleväsendet i Wisby stift anses befinna sig, förtjensten till någon del äfven måste tillkomma detta seminarium, ifrån hvilket, med få un dantag, de inom stiftet anställde skollärarne utgått, så ligger deri ett vitsord för föreståndarnes skicklighet, och kan jag ej annat än efter egen erfarenhet bestyrka detsamma, hvad nuvarande föreståndaren angår
Det lärer icke hafva någon svårighet eller innebära någon obillighet att ifrån de öfriga till reorganisation eller indragning bestämda folkskolelärare seminarierna aflägsna föreståndarne, emedan desse hafva inom kyrkan eller vid elementarläroverken för sig öppna platser med verksamhet och löneinkomster, till fullo ersättande dem de lemna, och torde af detta skäl saken blifvit lemnad utan uppmärksamhet.
Föreståndaren för seminarium i Wisby återförvisas till folkskolan tili en vida ringare löneinkomst, och en omedelbar lärareverksamhet, som efter flera års frånvaro icke kan vara rätt lämplig att åter tillträda för en man vid 55 års ålder.
Af detta skäl vågar jag vördsamt föreslå, under förutsättning att folkskolelärare-seminarium i Wisby indrages, att åt föreståndaren vid detta seminarium L. J.
Kingbom må beviljas att uppbära, så länge han icke med lika lönevilkor i allmän tjenst inträder, ett anslag på indragningsstat motsvarande den lön han som seminarii-föreståndare nu åtnjuter, eller åtminstone lika med den lägsta han i denna befattning uppburit.
Bestyrkt tjensteförteckning för L. J.
Ringbom bilägges denna motion, om hvilkens öfverlemnande till vederbörligt Utskott jag vördsamt anhåller.
L A. Anjoui N:o 96.
Af Doktor Runsten:
Om underdånig begäran af nådig föreskrift att hvarje år, då de förr brukliga evangeliitexterna skola utgöra predikotexler, må från altaret föreläsas dagens högmessotext från närmast föregående eller kommanae årgång.
Att med kyrkohandbokens sednaste förändring jemväl blifvit antagna tvänne årgångar nya predikotexter, är onekligen i homiletiskt afseende för 208 Motioner i Preste-Ståndet 1865.
N:o 97. tempeluppbyggelsen en vinning, sorn väl ej heller minskas af altartjenstens derjemte skedda förlängning medelst tillägget af evangeliitextens uppläsning fidin altaret efter gradualen.
Men att livarje år, då de förr vanliga evangeliitexterna skola utgöra predikotexter, samma text varder förelåsen från altaret, som kort derefter skall uppläsas och afhandlas från predikostolen, såsom vore den icke nyss förut föredragen frän altaret, ehuru församlingen vid hvardera läsningen, för mera uppmärksamhets skull, stående afhört densamma, det har förefallit mig såsom en i både homiletisk! och liturgiskt afseende störande tavtologi, hvilken särdeles på landsbygden mäste kännas ej blott för församlingen utan äfven för predikanten sjelf dess mera motbjudande, som der i många församlingar en och densamme har att söndagligen både vid altaret och från predikstolen tjenstgöra — ett idem per idem, som dock vore lätt att afhjelpa. om från altaret finge uppläsas dagens högmessotext från närmast föregående eller kommande årgång, helst som äfven de nyvalda texterna för hvarje sön- och högtidsdag med de gamla harmoniera.
Och får jag derföre vördsamt föreslå, det måtte från Högvördiga Ståndet till Kongl. Maj:t, såsom kyrkostyrelsens hufvudman, aflätas en underdånig skrifvelse med begäran om utfärdande genom
Domkapitlen af den nådiga föreskrift, att åtminstone hvart tredje är, då de förr brukliga evangeliitexterna skola utgöra predikotexter, må från altaret föreläsas dagens högmessotext frän närmast föregående eller kommande, årgång.
Om remiss till Högvördiga Ståndets enskilta Utskotts pastoral-afdelning anhålles vördsamt.
J. B. Runsten.
Af Kyrkoherden Rosenius:
Om ersättning till Handlanden Carl Rönnbäck och Kapiten Silfverbrand för af dem lidna förluster genom uppförandet af landsliöfdinge-residenset i Luleå.
Då landsliöfdinge-residenset i Luleå skulle på Statens bekostnad uppföras, utbjöds, såsom vanligt i sådana fall, uppförandet deraf på entreprenadauktion - Motioner i Preste-Slåndet 1865.
209 auktion och inropades af nu mera Chefen för gränsbevakningen vid Torneå elf, herr Kapiten Silfverbrand, Handlanden Carl Rönnbäck, nu boende i öfver Torneå, herr N. G. Boström och herr Carl Strömbäck.
Såsom ovana med större och vigtigare byggnadsföretag saknade de alla förmågan att bedöma det värf de öfvertogo, och följden blef en högst betydlig och kännbar förlust.
Men denna förlust drabbade i främsta rummet Handlanden Carl Rönnbäck, hvilken då hade mest att vedervåga, och bragtc honom från en någorlunda bergad ställning till den djupaste fattigdom.
Denna förlust inverkade ock i sin tur högst menligt på hans lynne och bröt hans helsa, så att han nu är lidande af lungsot; och i kretsen af hustru och minderåriga barn ser han nu icke annat för sig, än att nödgas gripa till bettelstafven, om icke annars Rikets Ständer medlidsamt och i känslan af en viss förbindelse ville bereda honom någon ersättning för hans, utan annat förvållande än en missräkning, iråkade förlust.
Han begär icke full ersättning, utan vore af hjertat tacksam, om blott så stor del blefve ersatt, att han derigenom kunde räddas från den djupaste nöd.
Under så särdeles ömmande omständigheter vågar undertecknad härmed hos Rikets Höglofliga Ständer vördsamt och hoppfullt anhålla och föreslå, att 4,000 R:dr R:mt för en gång måtte honom beviljas.
Kunde ock Kapiten Silfverbrand, som näst Rönnbäck blifvit genom berörde affär lidande, och, ehuru pensionerad och med en liten lön af Staten försedd, är i mindre bemedlad ställning, blifva understödd och hug nad med en ersättning af 2.000
R:dr samma mynt, så vore sådant lika billigt sorn önskvärdt.
Verifikationer, som styrka den berörda förlusten, skola bifogas.
Stockholm den 15 November 1865. E. A. Rosenius. Sw 98.
Om förbud för dem, som förvärfva sig rättighet att afhemta skogsprodukter från Kronans marker, all sådan rättighet till annan person öfverlåta.
Att Kongl. Maj:t genom sin Förordning af den 11 April 1844, angående afhemtning af skogsprodukter från Kronans hemman och marker i de nordBih. till R.
Prot. 1865 & 1866. 11 Sami. 2 Afd. 27 210 Motioner i Preste,-Sländet 1865.
N'o 98. ligasto. länen i vårt land, huldt och landsfaderlig! afsett, att deli bereda kronohemmans-äboer och krononybyggare en städse behöflig biförtjenst, intill dess de hinna upparbeta sina lägenheter, och dels att, under inträffande missvextär, sätta icke allenast deni, utan ock skattehemmans-åboer i tillfälle att vinna nödigt uppehälle för sig och de sina, är alldeles uppenbart; men att denna nådiga afsigt är ifrån år allt mer börjat förfelas, har erfarenheten lika tydligt sorn sorgligt ådagalagt.
På grund af sagde Förordning har till Konungens Befallningshafvande i berörda län årligen en uppsjö af ansökningar om skogshyggesrätt ingått, men pä den senare tiden sällan i de sökandes afsigt, att, enligt Förordningens ändamål, sjelfve deraf begagna sig, utan — för att använda den sökta och oftast beviljade rättigheten såsom en handelsvara till försäljning åt torpare, inhysesmän, lösa arbetskarlar och till och med åt i årlig tjenst varande drängar, och det icke allenast i de säljandes egna församlingar, utan ofta åt dem, som tillhört mer och mindre aflägsna.
Köpare hafva aldrig saknats; och följden har blifvit att en stor, att icke säga den största delen af det för landtinannen och hans jordbruk förut tillgängliga arbetsfolket indragits på denna affärsbana, men .till lika liten fromma för sig sjellt, som för skattemannen, pä samma gång som, såsom undertecknad i en föregående motivering haft äran erinra, skogen på det mest oförsvarliga sätt blifvit sköflad och förödd.
Det lösa folket har i stora skaror slagit sig ned inom de socknar, sorn erbjudit berörda handel, och under tider af rikare skogsförtjenster inöfvat sig och de sina i en yppig, flärdfull och otta lastbar lefnad; och nu, dä skogen i det närmaste är medtagen, hotar denna skara att falla bemälda socknars fattigvård till en odräglig börda.
Ja, denna, vi ville säga proletär-skara, skall, om det nämnda skojeriet längre får fortfara, innan kort icke allenast sjelf råka i det största elände, utan ock i armod och nöd neddraga skattemannen.
I betraktande häraf måste undertecknad hos Rikets Höglofliga Ständer vördsamt anhålla, att, till hämmande af nu uppdagade skändliga och i sina följder högst förderfliga missbruk, en och hvar, sorn i kraft af ofvan åberopade nådiga Förordning har tillfälle att söka sig rättighet till afhemtandet af skogsprodukter från Kronans marker, måtte strängeligen förbjudas, att sådan rättighet till annan öfverlåta.
Stockholm den 15 November 1865. E. A. Rosenius.
Motioner i Preste-Ståndel 1865.
211 IV:o 99.
Af Kyrkoherden Rosenius*, Om andag till betäckande af tryckningskostnaden för 4 ä 5,000 exemplar af de nya predikotéxterna på finska språket.