Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den kärlek, som hon måst uppbinda likt ett svagt ungt träd, hade i tystnaden och saknaden växt sig stark.
Den hade tagit alla lifssafter som funnos inom henne, blifvit hennes märg och must.
En och annan gång lyckades de båda unga lista sig till ett möte, och på detta korta ögonblick lefde Inger veckor och månader.
En dag satt hon i sin skumma cell, dit hon på bakvä- gar smugit papper och penna, och skref till sin Olof.
* " UTin gansfa farliga Ijälsuing af allt mitt beöröf * oabe bjärta till min allbra färesta hjärtans gläbje, försänbt meb oårom Ijerre.
(Efter rart senaste farliga samtal och, omgång, må jag icfe förgäta big, föra bjärtans oän, några orb ttllsfrifca bjärteligen.
(Sub gifoe jag funbe utoisa big på betta papperet mitt trofasta bjärta, som meb btg sfall intill böben oara förfnippabt, så länge jag lefoer t benna usla oärlben, fast bet än oore fem tusenbe år.
3ag tacfar big, mitt allbra Meste bjärta, för ben farliga sfrifoelse ocb, sänbnittg, som bit mig sänbe meb 3°f ?aii 21nberssou mig till öfoermåttan tmgnelse.
03ub unne mig lifoet, att jag må funna unna btg gobt igen.
Du oet själf mitt titlståub i betta fän
DocF, om jag intet annat äger bär t oärlben, oet jag bod?, att jag åt ingen oille förunna mig själf fyelbre än åt big, mitt farliga bjärta, så länge jag lefoer.
3ag rjitle sänba big en oirfab b,ätta, som jag själf tjafoer förfärbigat.
2TTeit när syster Kerstin 2tnbers
* Detta bref är till större delen kopieradt efter ett, som finnes tryckt i De la Gardieska Arkivet.
289 gyllen tråb, sabe bon: " Du måste fjafoa någon allbra färesta? "
— " Cärif albrig så ", soarabe jag, " f; är i flostret lärer oäl märfa sig, om någon af Sröberna t) afr&gt;a såbant på sig — ocb, till en oärlbstig person bristar jag mig albrig såbant försänba af färlefsfullt bjärta. "
— " Hej, bu ämnar gömma ben åt (DIof ZTilsson. "
— " j, Syster, må intet tala bärom för nå
3 9 annan fjafoer sett eber.
&lt;Sör nu, som eber lyster. "
Zltlbra färaste bjärta, afta big för Syster IlTarga * reta.
Du oet oäl, att fyon Ijafoer gjort spott af oss, od; bu minns oäl, boab b,ou sabe, bå oi talte på oår fyrfogårb S:t 3 ° f) afton — bå {jon såg bref
fjon må göra, somtjon tjat samoete ocb, fan stå till.
3&lt;13 fan inte råba bärför.
Eorbe tjänba att od?
några anbra spefulla männisfor fyafoa fommit oss emellan od) söfa att oänba btft trofasta bjärta meb fagra orb odj förtal?
3ag ftcf ej så ofta tala meb big eller sfrifoa big till, aflbrafäraste gläbje, lifoäl Ijar bu mig till * sagt, att jag albrig sfulle toifla om bin tro; odj tjafoer jag af big såbant alla bågar funnit ocb, är berebb, så länge jag lefoer, att fyåtla mig oib ben trofjetseb, som bu mig tillsagt.
(Dm bu oisfte, al (bra
— ZTär jag speglar mig i ben lilla spegelen, som bu mig sänbe, tycfer jag mig oara lifare ett beläte än en männisfa.
Du, min bästa fröjb, t / ar lagt big bjnpt i mitt bjärta.
3ag bjärfoes för ingen utan för 3Mg allena befänna, att jag förmår illa änba mitt 2Ioe JTtarta eller läsa mitt pater Zloster, utan 2) u fommer mig i bågen.
3a, i själfoa mässan fommer mig före JDitt täcfe- liga ansifte odj oårt farliga umgänge.
3 9 tycfer jag fan icfe sfrifta mig för någon annan männisfa.
3ungfru UTaria, Sancta Birgitta odj fjimmefeus £jär
— JTten ÖU oet oäl, bjärtaus färaste, att jag meb fri oilja odj uppsåt albrig bessa regler samtyeft.
ITTin faber tjafoer oäl min fropp i betta fängelset insatt, meit bjärtat fan intet så snart från oärlben återfallas.
3ag är en männisfa af fött odj blob, odj bet foinnliga fönet är soagt od; bräcfeligt, som S:t paulus säger.
3blanb alla oärlbsliga ting synes mig intet så soårt gå tillsammans som bet, att jag meb big, min sfatt, intet får lefoa ocb bö.
Du lärer oäl fomma itjåg, boab jag sabe, när jag första gången taft ' meb big i flostergårben: att mig Ijoarfen gobt eller onbt funbe oeberfaras, för ben bebröfoelse ocb, bjärtans pina, som bin frånoaro tjos mig förorsafat.
3 3 sfilbes bänneb ifrån big, ocb.
må ÖU oara oiss bär
(Dm jag böbbe först, be
3ag fan intet mer sfrifoa.
pennan barrar i ' min fjaub, bjärtat flyger i mitt bröst.
(Sub gifoe bu tjabe en såbau färlef?
3 9 är fuller en männisfa af fött ocb, blob, men mitt bjärta fan ej gifoa sig till någon annan än big i tjela oärlben, tjur än Bröberua snacfa, lefa på spel ocb.
sjunga för mig.
Så sant mig oår fära UTober od] S:t Birgitta hjälper, sfall jag in i böben oara trogen.
dill min allra färaste bjärtans gläbje försänbt, sfrifoet i XVabsteua floster.
n e r t a n n e s a a a Sgstec 5nger ffiiebersbotter.
När Inger ändtligen slutat och tryckt vaxet mot det grofva papperet, stoppade hon in brefvet i den vida linningsärmen och gick ut i bönerummet till ärilstenen, där hon sjönk ned på knä framför det i teglet ingräfda radbandet.
Här bad hon för sin kärlek, bad med det hopp, som när sig af sin egen styrka i ungdomsår.
Att träffa Olof i systrarnas yttersta tull- port var hennes längtan och glädje.
När knyppelpinnarne i oafbruten rastlöshet för- des om hvarandra, arbetade hon in sin läng- tans alla röda trådar i spetsmönstret; och när hon en skymningsstund kunde smyga sig fram längs trädens skugga, till dess hon med klappande hjärta stod vid den port, där hon först riktigt kände sig som him- melens, det är lyckans, brud, då glömde Inger allt, allt utom stundens fröjd.
Hon tyckte o m att låta handen glida
IDUN 240 genom Olofs svarta hår, och med baretten i hand stod han där och log sitt manliga löje åt hennes svaghet.
Hur hon strök och strök, föll det alltid i on obändig, mörk våg ned öfver pannan igen.
» Jag tycker det skymmer dina tankar för mig, Olof, » sade hon, » de många, stora tankarne, som bo därinne, » och beundrande smekte hon hans hvita panna.
» Det är inga tankar för dig, barn, » sva- rade han allvarligt, » hufvudets tankar äro för män, hjärtats för kvinnor. » » Jag vill äga alla dina tankar, Olof, » ut- brast hon häftigt, » alla, o m en länk felas i en kedja, är hon icke kedja mer. » Han såg på hennes späda gestalt i den missklädande nunnedräkten, på det bleka afmagrade ansiktet, i hvilket ögonen glän- ste onaturligt stora och feberheta, och med en rysning tänkte han, att detta var icke hans drömmars fagra Inger, icke den tärna, som en gång stått som målet för hans sträfvan.
Allt mera sällan kom han till tullporten, och Inger förstod till sist, att nu hade de- ras blänkande kärlekskedja icke blott mist en länk, utan låset — troheten — hade brustit i den, och hon kunde fira den be- gängelse i sitt hjärta, som hon skrifvit om, ty Olof var död.
Grafven gömmer icke säk- rare än lifvet ibland.
Det var en höstafton; hon hade tagit fram sin lilla spegel och betraktade sitt vaxbleka, föråldrade och tärda ansikte.
Ögonen voro som släckta fyrar, släckta där- för att de ej längre hade någon seglare att lysa in i kärlekens hamn, draget kring mun- nen var stelt, som det blir af stelfrusen Bidrag mottagas med tacksamhet.
Nu lyktad är solheta dagen Oeh skuggorna tätt falla på.
Säg, ser du de svärmiska dragen Naturen nu börjar att få?
Så fridfull är natten och stilla, Att knappast ett löf rörs en gång.
Men lyssna —!
Tyst, är det en villa —!
Jag tror jag hör ljud utaf sång.
Kanhända blott porl utaf vatten — Ett uggleskri kanske det var.
Ah nej, det är sång uti natten!
Nu hör jag den tydlig och klar.
Hvad tonerna smeka mitt öra.
Hur härlig den rösten ock är.
Tyst, t3 ' st att ej sångarn vi störa 1 På tufvan vi sätta oss här.
Hvems är då den klingande rösten?
Och huru ser sångaren ut?
Hvem vill gifva mig trösten?
Försent — 1 Sången redan är slut.
Till musiken hörande.
Ofta friden störande.
På en landsväg skramlande.
För en » kula » ramlande.
Uppå vågen glidande.
För den sjuke, lidande.
På sin luftfärd brinnande.
1898 smärta, och på den förr så klara pannan hade lidandets järtecken ristats.
Handen, som höll spegeln, darrade så, att hon släppte den lilla glasbiten mot sten- golfvet.
Den föll i tusentals skärfvor.
Skälf- vande stirrade Inger på detta omen om al- drig slutande sorg, denna lyckans dödsdom, som glittrade emot henne likt den elaka glansen i en hätsk siares ögon.
mellan Inger Pedersdotter och världen, först nu gick hon med sinne och håg in i det tysta klostret.
Men där utanför gingo Olof och en ljus- lockig tärna med svart sammetshufva på sin hjässa alldeles som jungfru Inger en gång haft det.
Hon var glad och obekym- rad; hon fick Olof den tyste att tala och le, men hon begärde icke att få alla hans tankar, hon var en lifvets lilla hvardags- fågel, som pickade smulor och kvittrade utan stora melodier.
Hon sopade brådskande undan spillrorna af denna sin sista världsliga egendom, men hvad hon ej kunde sopa bort var tanken på honom, som gifvit den.
Hon lutade sig som en och många gånger förr mot det lilla gallerfönstret.
Nu var svalboet tomt och himmelen mulen.
Allt det blåa i Ingers värld var borta, " sedan Olof uteblifvit från de korta mötesstunderna, var ej endast det vida fästet grått, hela jorden var mörk.
Hvarför hon trots allt äfven denna kväll gick till tullporten, är ej godt att veta, kanske var det af samma instinkt, som drifver den dödssårade hun- den att krypa till sin herres fötter och lik- som tigga om att få det dödande skottet.
Alltnog hon gick.
Länge stod hon där, väntande, i den väntan som är en ångestens kvidande själamässa öfver död lycka.
Och Olof älskade henne icke så, som han älskat Inger, men denna kärlek hade blifvit en grift, till hvilken han vallfärdade.
I lifvet går man dock icke ständigt mellan grafvar, döden kyler blodet och tynger tan- karna, och det var därför Olof bröt den lilla vildblomman och förde henne in i det hem, han ej vågat bjuda Inger.
Men mången gång, uär sången ljöd från nunnornas klosterkyrka, stod Olof lutad mot muren och tyckte, att i dessa heliga ljud skar som en falsk ton, en djup, bitter ton af hjärteve, och den tonen fann genklang inom honom i ett förtvifladt: Eyrie eleison!
Plötsligt hörde hon steg, välkända, kära steg, men de gingo i afpassadt tempo efter andra, som hon icke kände; lätta, mjuka, smeksamt dansande, små steg, som hade glädjens fjärilsvikt och lyckotankens rytm.
Olof och en annan!
Så hade då lifvet tagit honom.
Den lilla gråa nunneflgnren hukade sig ned inför detta smärtans döfvande klubbslag, och först i det ögonblicket föll porten för alltid i lås Sig i sorg befinnande.
På en snöbädd hvilande.
Stockholm, N:r 33 (400) Prenumerationspris Iduns Fredagen den 16 augusti 1895. pr är: I d u n ensam „ _ kr.
» 5 Iduns Modetidn., månadsuppl.
» 3 Barngarderoben ._ » Byrå: m a r a Södra Kyrkog.
Prenumeration sker â alla anstalter i riket.
Redaktör och tr. post- FRITfflOF utgifvare: HELLBERG.
: Constance | land de remarka- i bla kvinnor från grannlanden, s o m under de nyss gång- na minnesrika skolmö- tesdagarne gästat vår h i i f v u d s t a d, m ä r k t e s äf- v e n fru Constance TJll- ner från v å r t f o r n a syster- land Finland, en kvinna s o m i sitt h e m l a n d in- lagt den största förtjänst o m e n ä k t a k v i n n l i g hu- manitär sak — djur- s k y d d s s a k e n.
Ä f v e n här i S t o c k h o l m g j o r d e fru Ullner vid m ö t e t varm- hjärtade inlägg för sin lifsidé, när frågan o m d j u r s k y d d s s a k e n s ställ- n i n g till s k o l a n f ö r d e s fram i diskussionen.
Vi b e g a g n a d ä r f ö r m e d sär- s k i l d t n ö j e tillfället a t t n u b r i n g a d e n finska systerns bild o c h följan- d e t e c k n i n g af h e n n e s verksamhet, s o m sändts o s s af e n h e n n e närstå- e n d e finsk skriftställare.
I d u n s första sida har jämväl tidigare prydts m e d p o r t r ä t t af f r a m - stående finska kvinnor, k v i n n o r d e d ä r p å ett b a n b r y t a n d e sätt upp- trädt i mänsklighetens t j ä n s t.
D e t är m i g k ä r t att k u n n a ö k a d e r a s an- tal m e d d e t t a, m e d dra- J. Nordling.
helgfri Aktiebolag, 8:de årg.
Annomsprls: 35 ö r e p r n o n p a r e i l l e r a d.
7 0 öre p r n o n p.
- r n d.
Ull ner.
g e n af e n k v i n n a, h v a r s n a m n m e r än m å n g e n a n n a n s af h e n n e s m e d - systrar p å senare tider stått att läsa i d e n d a g - liga tidningspressen i Finland.
O c h fru C o n - stance Ullner t i l l k o m m e r d e n s t o r a f ö r t j ä n s t e n att hafva ägnat sitt out- tröttliga, framgångsrika a r b e t e ej b l o t t m ä n s k - ligheten till fromma, hon har v i d sidan af d e t s a m m a s ö k t o c h äf- ven lyckats gagna dem, hvilka, trots den nytta de medföra, obelönta, ja styfmoderligt behand- lade, få gå en ofta g l ä d j e l ö s d a g till m ö - tes — de värnlösa djuren.
O c h att h o n i d e t t a a r b e t e ä f v e n till- v u n n i t s i g e n v a r m t kän- nande allmänhets sym- patier o c h aktning fram- g å r f r ä m s t af d e n er- känsla Helsingfors djur- skyddsförening enhäl- ligt ville b e v i s a h e n n e, d å d e n s a m m a p å års- m ö t e t i år t i l l d e l a d e fru Constance Ullner sin s i l f v e r m e d a l j för a l l m ä n - nyttigt arbete i djur- skyddets tjänst.
Af efterföljande data skall f ö r ö f r i g t f r a m g å, att fru C o n s t a n c e Ull- ner, s å s o m v i r e d a n sa- d e, v i d s i d a n af d e n n a v e r k s a m h e t, h a f t t i d att
IDUN 258 O hör, du S v e r i g e s kvinna, j a hör och lär!
Du är vårt värn och fäste, så s v a g du ä r: Î895 H v a r ädel bragd, som glänst öfver S v e r i g e s bygder, Fick både rot och näring ur dina dygder.
g ö r a sin b e g å f n i n g o c h sitt v a r m a i n t r e s s e g ä l l a n d e j ä m v ä l p å a n d r a o m r å d e n af d e t mänskliga utvecklingsarbetet.
F r u Constance Ullner, f ö d d d e n 2 0 mars 1856 å Königstedts gods i Helsinge socken, är d o t t e r till k o m m u n a l r å d e t R o b e r t U l l n e r o c h dennes m a k a friherrinnan Anna von Kothen.
År 1 8 7 6 gift m e d fabriksdisponenten T h e o d o r Gullberg i G ö t e b o r g o c h frånskild 1878.
F r u U.
har u t ö f v a t e n o m f a t t a n d e literär v e r k s a m h e t o c h lämnat en m ä n g d bidrag i f o r m af skisser o c h berättelser i o l i k a tid- ningar och kalendrar i Sverige o c h Finland.
Såsom korrespondent för särskilda blad har h o n m e s t b e h a n d l a t k o n s t f ö r h å l l a n d e n, lite- rära o c h musikaliska ä m n e n.
Ä f v e n i bun- d e n f o r m har h o n g j o r t sig k ä n d s o m lyck- lig författarinna.
H e n n e s g e d i g n a språk- k ä n n e d o m h a r s a t t h e n n e i tillfälle att till svenskan verkställa en m ä n g d öfversättnin- g a r från f r a n s k a, t y s k a o c h e n g e l s k a af ro- maner, hvilka dels ingått s o m tidningsfölje- tonger, dels u t k o m m i t i b o k f o r m, m e s t på Oscar L a m m s förlag i Stockholm.
U n d e r signaturen V a n d a har h o n publi- c e r a t flere d i k t e r o c h u t k a s t, ä f v e n s o m ut- g i f v i t a r b e t e t » S k u g g b i l d e r, u t k a s t af V a n - d a », s o m u t k o m 1 8 7 9 på G.
Edlunds f ö r l a g i H e l s i n g f o r s.
F e m år s e n a r e u t g a f h o n » S p i l l r o r, u t k a s t af C o n s t a n c e U l l n e r » på P.
Beijers i Helsingfors förlag.
Tillsammans m e d undertecknad utgaf h o n j u l e n 1 8 9 2 e n literär p u b l i k a t i o n m e d bi- d r a g af v å r t l a n d s f r ä m s t a skriftställare o c h skriftställarinnor: » Rättvisa m o t djuren », h v a r a f b e h å l l n i n g e n s k ä n k t e s åt H e l s i n g f o r s d j urskyddsf örening.
J ä m t e författarinnan E v a L j u n g b e r g har fru U l l n e r t v ä n n e g å n g e r u t g i f v i t literära, brochyren » Blindvännen », hvilken första gången inbragte 9 0 0 och andra gången 1, 2 0 0 m k, h v i l k a m e d e l g i f v i t s till B l i n d - h e m m e t i H e l s i n g f o r s.
S a m m a skriftställa- r i n n o r h a f v a år 1 8 9 3 u t g i f v i t k a l e n d e r n » Snöflingan » och 1894 » V å r ».
S e d a n 1 8 9 4 års i n g å n g är fru U.
j ä m t e hr U n o Stadius utgifvare och redaktör for landets första djurskyddstidskrift: » Rätt- v i s a m o t a l l a », till h v a r s u p p k o m s t fru U.
äfven måste anses hafva bland de främsta medverkat.
F r å n d e t t a års b ö r j a n u t k o m - m e r d e n s a m m a j ä m v ä l p å finska s p r å k e t.
U n d e r s a m m a r e d a k t i o n u t g i f v e s tillika från årets i n g å n g b a r n d j u r s k y d d s t i d n i n g e n » S y l - via » på b å d a i n h e m s k a språken.
F ö r s e x år s e d a n s l o g s i g fru C o n s t a n c e U l l n e r ä f v e n p å e n p r a k t i s k b a n a o c h fun- g e r a r s e d a n 5 år t i l l b a k a s å s o m f ö r e s t å n - darinna för postkontorsfilialen B e r g m a n s - g a t a n n:r 4 i H e l s i n g f o r s.
Fru Ullner har slutligen j ä m v ä l tagit del i stiftandet af e n s k r i f t s t ä l l a r e f ö r e n i n g i F i n l a n d, h v i l k e n efter att h a f v a e x i s t e r a t en kortare tid sedan ingått s å s o m särskild loge under Konstnärsgillet härstädes.
V i h a f v a r e d a n t i d i g a r e n ä m n t, att f r a U l l n e r s å s o m v a r m b e f o r d r a r i n n a af djur- s k y d d s s t r ä f v a n d e n a i l a n d e t s k a p a t s i g ett u p p b u r e t o c h a k t a d t n a m n.
Sitt v a c k r a s t e i n l ä g g i d e t t a a f s e e n d e har h o n u t a n tvif- vel g j o r t i n o m d e n förening, h v i l k e n j ä m - v ä l r ä k n a r h e n n e s o m e n af s i n a f ö r n ä m - s t a stiftarinnor, f ö r e n i n g e n D j u r v ä n n e r n a i Helsingfors.
Sedan föreningens stiftelse kvarstår h o n s o m dess sekreterare.
D e t är v i s s t s a n t, att n ä m n d a f ö r e n i n g s n a m n än- n u ej h u n n i t g ö r a sig allmännare kändt, m e n p å d e n ort, d ä r d e n v e r k a r, h a r d e n u n d e r sin korta tillvaro redan brutit banor, hvilka skola lända djurskyddsarbetet till varaktigt g a g u, vi framhålla främst dess s t r ä f v a n att v i n n a u n g d o m e n f ö r s i n g o d a sak.
O c h d e t m å s t e j u m e d g e s, att o m d e u n g a e n g å n g ä r o m e d o s s, d å är f r a m t i d e n v å r, o c h är f r a m t i d e n v å r, är j u s e g e r n vunnen.
O c h fru U l l n e r f ö r s t å r att ä f v e n tillvinna sig de ungas hjärtan.
D e t tinnes h o s h e n n e d ä r v i d l a g ett i n n e b o e n d e d r a g, s o m ej f ö r f e l a r sin v e r k a n.
D e t är d ä r f ö r e n s t o r l y c k a f ö r d j u r s k y d d s a r b e t e t i Fin- l a n d att ä g a h e n n e s o m e n af d e s s b a n e r - f ö r a r e, d e t är f ö r d e t s a m m a e n v i n n i n g, s o m ej k a n skattas ringa, då m a n känner till, h u r u m y c k e n o b r u t e n m a r k ä n n u i d e t t a a f s e e n d e m ö t e r ö g a t åt alla håll.
Två fjärilar jaga hvarandra ^Mvå- fjärilar jaga hvarandra i kvällsolens flammande glöd — den ena här kärlekens färger — den andra dina o, död.
' jDcn på ena den i lyser flykten i purpur — jag andra har vet klädl sorgens djupaste ' jDc jaga hvarann Iland de llommor ömsom och vid ömsom jPå så lustigt, de blommornas kalkar hvila så ut på vaggande öfver mörknande de flämtande vingarne 3 gyllene kvällsolens de svinna — jag men i stjärnorna djupblåa — vingar och Ilad himlens de hvart svart.
vid fly; snudda sky.
de kämpa, strå — vatten gå.
floden ser tändas skymningen Kvinnorna och kvinno- frågorna på skolmötet.
I et sjunde nordiska skolmötet är n u f ö r d e l t a g a r n e ett m i n n e b l o t t, d o c k, där- o m ä r o vi v i s s e, ett m i n n e af a n g e n ä m art o c h rik i n n e b ö r d för d e t f r a m t i d a s k o l a r b e t e t i de nordiska länderna.
Från den mång- f a l d f ö r e d r a g o c h d i s k u s s i o n e r i n o m skilda ämnen, s o m under m ö t e s d a g a r n e afhölls, ha redan de dagliga tidningarna lämnat mer eller m i n d r e f u l l s t ä n d i g a referat.
Idun äm- n a r e j h e l l e r t r ö t t a m e d ett f u l l s t ä n d i g t u p p - r e p a n d e, så m y c k e t m e r s o m n a t u r l i g t v i s e n s t o r d e l af d e d r y f t a d e ä m n e n a v a r i t af så u t e s l u t a n d e pedagogiskt i n t r e s s e, att d e r a s k n a p p h ä n d i g a b e h a n d l i n g i ett i c k e - f a c k b l a d m å s t e b l i af allt f ö r r i n g a v ä r d e.
D ä r e m o t anse vi oss i största korthet b ö r a l ä m n a e n ö f v e r s i k t ö f v e r d e i n l ä g g, s o m af d e kvinnliga d e l t a g a r e g j o r t s i d e t stora lärarmötets förhandlingar, liksom öfver d e frågor, s o m närmast beröra d e n kvinnliga u n g d o m e n s uppfostran.
F y r a d a m e r h a u n d e r m ö t e t m e d själf- ständiga föredrag inledt de därpå följande diskussionerna.
R e d a n första m ö t e s d a g e n i n l e d d e f r ö k e n Adèle Wetterlind från J ö n k ö - ping frågan: » B ö r l ä x l ä s n i n g helst s k e i h e m m e t eller s k o l a n?
» Läxläsningen blefve ofta bedrifven på ett så- dant sätt, att den skadade undervisningen i stäl- let för att befordra densamma.
För närvarande vore det hemmet, s o m hade att tillse att läxläsningen drefves rätt, något h vartill tal.
knappast ansåge hemmet ägnadt.
H o n ville att hemmen skulle genom handling sätta barnen i tillfälle att upp- öfva sin iakttagelseförmåga och att i praktiken se exempel på hvad de i skolan läst.
Läxläsningen b ö r i skolan af barnet digt utföras, dock under lärarens tillsyn.
Önskvärdt vore att försök blefve anställda i de nordiska ländernas barndomsskolor för att utröna möjligheten för och resultaten af läxläsningens förläggande till skolan, samt att de därvid vunna erfarenheterna blefve offentliggjorda.
Den andra mötesdagen höll slöjdinspek- t r i s e n f r ö k e n Hulda Lundin föredrag: » O m systematisk undervisning i kvinnlig slöjd. » Fröken Lundin redogjorde för den metod vid undervisning i kvinnlig slöjd, hvilken genom hen- nes energiska arbete vunnit så stor utbredning såväl i Sverige s o m äfven mångenstädes i utlan- det.
H o n omtalade, hurusom barnen få taga med sig till skolan söndriga kläder o c h där lära sig att laga och lappa dem.
- Detta väcker barnets intresse, ty det vill gärna se något resultat af sitt arbete.
Äfven föräldrarnes intresse ökas här- igenom för slöjdundervisningen, o c h mången gång ha föräldrar sagt fröken Lundin, att de först ge- nom «ina barn lärt sig att stoppa, sticka och laga.
Alla lyxavbeten b o r d e totalt slopas från denna undervisning.
Det är af vikt att lärarinnan i detta ämne äfven besitter pedagogisk skicklighet.
Lyckligt vore, o m denna undervisning kunde blifva obligatorisk.
Men ej blott flickorna, utan äfven gossarne kunna m e d framgång o c h till sin nytta syssla med dylikt handarbete under de för- sta stadierna.
Och det har visat sig, att de äro roade däraf.
självstän- icke sina stoftet Holmgren.
dem och ej mer — stråla ner.
S a m m a d a g talade d e n k ä n d a ifrarinnan på detta område, folkskollärarinnan fru Sofi Nilsson från S t o c k h o l m — h v i l k e n s p o r - trätt I d u n n y l i g e n m e d d e l a d e — o m: » H u r u bör undervisning i hnshållslära lämpligen ordnas? »
259 tí 5 » 5 Det är i sin ordning att skolan tager undervis- ningen om hand.
Flickan är t. ex. just i skolan, då hon bäst i hemmet kunde få undervisning i detta ämne.
Lika viktigt s o m det är att en gosse får undervisning i matematik, mekanik o. s. v. som har betydelse för hans framtida värf, är att en flicka får undervisning i just hvad som hon k o m m e r att syssla med.
Det är ett nationalfel hos oss, att vi icke be- räkna våra tillgångar, utan lefva öfver dem.
I fall att hustrun är slarfvig, hjälper mannens spar samhet icke.
Flickorna o c h äfven gossarne böra därför öfvas i sparsamhetsberäkningar.
Huslig ekonomi både utvecklar o c h intresserar flickorna.
Ett skolkök b ö r finnas för praktikens skull.
På landet skulle två eller tre distrikt slå sig tillsam- man o m ett skolkök.
D e n sista m ö t e s d a g e n h ö l l s l u t l i g e n skol- föreståndarinnan, d e n u n d e r märket » Uffe » välkända pedagogiska författarinnan fröken Arma Sandström ett u n d e r a n d l ö s t y s t n a d å h ö r d t o c h af i n t e n s i v a a p p l å d e r hälsadt f ö r e d r a g o m: » F ö r d e l a r n e af e n t y p i s k f r a m - ställning v i d geografiundervisningen. » Talarinnan framhöll vikten af att geografiens rika material blir ordnadt, koncentreradt, mera smältbart, lättare att inlära och mera öfversikt- ligt g e n o m typisk framställning; därigenom vfnnes äfven insikt i de allmänna lagar, s o m bestämma naturens o c h människans lif.
Fröken Sandström demonstrerade därefter geografiska typer.