Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är något så allvarligt och skräckin- jagande detta att veta sig med fräck hand och under dygdens sken ha varit med om att kufva och qväfva rika anlag, kanske krossat dem, blott för det vi » välgörare » ej funno dem vara i vår smak, att hvarje vaken själ måste bäfva tillbaka för att med • berådt mod förnya dessa själamord, hvilka i och för sig ödesdigra, blifva det ännu mera genom de följder, de utöfva på sam- hället.
Tanken blott på de djupa klyftor emellan rik och fattig, mellan befallande oeh lydande, som öppnas vid alla slags vanvettiga för- sök att uppfostra folk stånds- och klassvis, i stället för att der vid lag helt enkelt samla alla våra sträfvanden kring ett: utveckling för hvarje godt anlag, det må ligga åt handens eller andens område, eller inom dem båda!
Och så ingen fråga längre, om det passar sig för grefvens barn alt bli handtverkare eller för dagakarlens barn att ställa sig i deras led, som ärligt och allvarligt vilja I I t™ \ \ J I I U M IN m å n a d e n m e d d e l a r en f u l l s t ä n d i g m ö d e - Och m ö n s t e r t i d n i n g.
— Uppglf å närmaste postanstalt namn och adress s a m t erlägg en k r o n a, s a e r - tjena vetenskap eller konst!
Undervisnings- verket måste ordnas så, att alla få lika till- gång till sådana medel, som främja hvars och ens sunda utveckling, oeh dermed vore bland annat ondt sannolikt äfven trängseln på studie- och embetsmannabanan på ett naturligt sätt förebygd.
Vi kunna göra mycket, vi qvinnor, äfven nu, för att leda den allmänna undervisningen in i detta spår, och vi hafva ej lof till att sitta med korslagda händer och slumrande tankar, för det man ännu nekar oss säte och stämma, der män rådslå om barnens undervisning.
Vi hafva dock ett så stort indirekt inflytande på många allmänna angelägenheter, att vi ej med godt samvete kunna blunda för tidens brister.
Och på vår egen vakenhet, vår egen dug- lighet och visade klokhet inom områden, hvilka till stor del styras af oss, beror det äfven, om kampen för qvinnans medbor- gerliga frihet skall slutas med snar seger öfver mannens fördomar och betänkligheter, eller den skall dragas ut genom många slägtleder.
Det var blott Adam, som sof sig till sin lycka, då han fick Eva; men så länge qvin- nan är som den sofvande prinsessan i sko- gen, sofver mycket med henne, och spindel- väfven ligger ostörd öfver månget rosenfält.
Prinsen, kristendomens frihetsbudskap, har kysst henne; ve henne om hon ej nu vill vara vaken!
Men hon vill det ju.
Hon vill vara med till » att kämpa med de bästa och våga käckt en dust mot all andlig död », bara hon fått gnida århundradens långa sömn ur sina ögon.
Hon vill och hon skall då först på sina egna barn eller dem hon fått i sin vård tillämpa den enkla regeln: Hvar och en på sin plats, enligt de anlag och gåfvor Gud gifvit.
När denna regel först allvarligt tillämpas af qvinnorna i hemmen, då skall den äfven genomsyra hela vår offentliga uppfostran, och först då kunna vi börja tala om ett helt svenskt folk, en harmoniskt utbildad folkfamilj, som värdigt intager sitt gifna rum och verkar sin betrodda gerning i menskligheten.
När mödrar och vårda- rinnor börjat utöfva denna naturliga rätt- visa mot de barn, som blifvit dem gifna och anförtrodda, då skall der också komma tukt i vår barnuppfostran, en tuktan i kärlek för barnets eget väl.
Nu — vi qvinnor få ej blunda för denna sanning — går genom hela samhället en dunkel, men starkt förlamande förnimmelse af, att barnen lida orätt allestädes, der ej uppfostran och undervisning hjelpa dem att få reda på sina anlag eller att få dessa ut- bildade.
Dåligt samvete alstrar feghet och vankelmod; derför dagtinga vi med sjelfs- våld och oförsynthet, i stället för att med fasta händer tukta och tygla vilda krafter och farliga böjelser.
1 ersättning för våld och tvång mot spirande anlag, gifva vi lösa tyglar ål råhet, högfärd och allt det ogräs, som kan gro i en oupptuktad barnasjäl, och hopa sålunda oförrätt på oförrätt mot barn och ungdom.
Ty lika visst som barnet har rättighet till att få hvila i modersfamnen och ung- domen till ett kärleksfullt bemölande af oss äldre, lika visst har barnet ett rättmätigt kraf på luktan af modershanden, en tuktan i kärlek af den hand åt hvilken moders- vården blifvit anförtrodd.
Och säkert är, att en stor del af det öfverlägsna förakt mot oss äldre, som känne- tecknar stora skaror af vår tids ungdom, härleder sig från en förklädd sorg och bitter- het öfver vår svaghet, som ej med fast hand ledt, tuktat och gifvit stöd åt det upp- växande slägtet.
Vi qvinnor ha en stor skuld, kanske den största, till detta sorgliga tillstånd; derför måste vi också nu gå i spetsen för att få den största oförrätten mot barnen afhjelpt.
Sedan går det lättare att få följderna af orättvisan utplånade ur folklifvet.
Väl dem af oss qvinnor, som vilja se och erkänna, att det är både grymt och dumt att söka uppfostra barn » enligt deras stånd eller förmögenhet », i stället för i en- lighet med barnens anlag, ty dessa qvinnor skola helt visst » aldrig göra så mera ».
Men ännu lyckligare prisar jag dem, som både vilja och kunna vara med att från hemmen grundlägga en rättvis och dermed äfven en i rätt kristlig anda rotfästad folk- uppfostran.
För alla, qvinnor som män, hvilka få lyckan att vara med till detta stora arbete, rann sannerligen lifvets ädlaste guldtärning.
e n n a IlvfP a m ä n d e l s e S f is anledning till flera &lt; %^z&gt; reflexioner, som voro mindre behagliga, oeh mitt företag rätt d u m - jag började finna dristigt.
En och häftig ringning afbröt mina efter ringen att begaf hafva aflägsnat funderingar den j a g mig, lydande förrädiska klockans bud, ned till hennes nåd, som jag fann högst miss- nöjd, m e d en dyrbar blomstervas på bordet o c h vattnet flytande duken, ned på mattan.
taga vasen oeh att net.
I brådskan för att stora se dem tog j a g min näsduk ur följande riktade befinnes vara en » Hvar strängt min näsduk, spetskantad, med gigantiskt sade hennes att j a g sjelf tillverkat den på (den hade i Carlsbad kostat mig gulden), fick j a g afhöra en längre föreläs- ning öfver tjenstefolk nu till dags, deras färd s. och nåd corpu3 delicti, som af på osynliggjordes.
Sedan j a g stam- mande förklarat, lediga stunder får som, o v e!
tingest.
visade mig brådskande min nåds blickar, har du fått d e n?
» och fickan, duken, då jag till hennes på monogram prydd 50 J a g tillsades att upp- skyndsammast aftorka vatt- dermed aftorka fasa, omkullstjelpt i rännilar utför fåfänga o. v. samt fick hög- derefter tillsägelse att iordningställa ett gästrum, emedan en gäst väntades.
» Min kära vän, o m du fortfar dana dumheter, att göra sä- är du snart förrådd, » sade j a g mig sjelf, i det j a g aflägsnade m i g.
Medan ställa jag som gästrummet, på två röster, Nå ja, iordning- uppmärksamhet ifrigt konverserande på franska nyfikenhet säkert närmade ej bland är de må hända en synd, största, o c h att j a g mig det öppna fönstret, för att lyssna deras samtal, Resultatet sin min trädgården.
men till höll på att som befunnos vara hennes nåds och löjtnantens, i bäst fästes moder må väl ingen förtänka af samtalet tillråddes var, att mig.
löjtnanten af att försöka göra ett rikt parti, i anledning af vissa besvärande individer af slägtet Ursus och att han, i o c h för detta,
För hvarje 6-tal a b o n - n e n t e r, s o m s a m l a s, o c h f ö r hvilka a f g i f t e n I n s ä n d e s till R e d a k t i o n e n a f borde låta presentera sig o c h » faire la c o u r » åt fröken E b b a v. K.
, som just nu vore på besök hos sin faster grefvinnan v. K.
på Ekas.
Här efter började en analys öfver min per- sonlighet o c h min förmögenhet, som var högst komisk att afhöra.
» M e n hon lär j u redan vara p a s s c e, » för- klarade löjtnanten; » d o c k måste mina björnar tillfredsställas. » » Oförskämda varelse, » tänkte stade en blick uti spegeln.
jag o c h ka- I det samma afbröts samtalet af en vagn, som körde upp till trappan.
H a d e mina tankar o m herr löjtnanten förut varit dåliga, kan man nog föreställa sig, att de, efter afhörandet af detta samtal, blefvo om möjligt ännu sämre.
J a g kastade met, for att skulle just gå » Maria, k o m en sista blick omkring gästrum- se o m jag ingenting glömt o c h der ifrån, då löjtnanten r o p a d e: o c h bär upp denna k a p p s ä c k!
» Jag skyndade mig.
ned, men höll på att störta till marken af förskräckelse, då j a g bred- vid henneä nåd får se baron H a g e n o w, en af mina bekanta från föregående vinter.
A t t med förtvinans m o d störta mig på kappsäcken o c h med vild energi släpa den uppför trappan, kasta den in i rummet o c h sjelf försvinna uti min kammare var några få sekunders göra.
J o, nu var det bra stäldt!
Just han, som var den enda menniska, vid hvars o m d ö m e jag fäste något afseende, som var den ende, för hvilken j a g ville framträda i den bästa dager o c h o m hvars goda tanke o m mig, jag var mera än angelägen; just han var det.
Jag, som förra vintern fruktat att medgifva mig sjelf, att det var mera än intresse, j a g hyste för den lugne, reslige mannen, som med sitt artiga, belefvade sätt o c h sin öfVerlägsna, underhållande konversationsförmåga var så olik de öfriga dussintyps-herrarne, att jag just nu skulle återse h o n o m här!
H u r u skulle j a g undgå att blifva igenkänd af h o n o m?
Hvad skulle han väl tänka o m m i g?
Till råga på olyckan skulle j a g just i dag biträda vid middagsserveringen.
J a g ångrade nu bittert mitt företag o c h l y c - kades arbeta mig upp till en, af mig tillförene okänd, h ö g grad af nervositet.
M e n hvad var att g ö r a?
J a g klädde om- mig, glättade mitt hår o m - sorgsfullt oeh strök min hårlugg till baka samt öfversåg noga min toalett, så att denna gång ej några extravaganser under form a f briljan- terade ringar eller spetsprydda näsdukar skulle förråda mitt inkognito.
Darrande o c h med stark hjertklappning begaf j a g mig till serve- ringsrummet.
Under middagen försökte j a g att undandraga mig dagsljuset så m y c k e t som möjligt.
Plöts- ligen fick j a g se baron H a g e n o w kasta en blick på mig, som han förut ej synts observera, en blick, först likgiltig) sedan granskande o c h slut- ligen förvånad.
J a g förstod, att j a g var igenkänd, o c h min sinnesstämning b l e f allt mindre o c h mindre afundsvärd.
stod I I P \ U I I U M IN l d u n ' » r n å l l e s e t t g r a t l s e x e m p l a r f ö r h e l a d e n t i d, u n d e r hvilken a b o n n e m e n t e t r ä c k e r.
A r o d e s a m l a d e a b o n n e n t e r n a färre än 5, t o r d e p r e n u m e r a fälla något o m d ö m e, men j a g tror verlden ej har så orätt, när den tycker henne vara ex- centrisk. » E n sträng blick på mig åtföljde denna uttalade åsigt.
J a g förblef orörlig, som om jag intet hörde, men ställningen vid dörren började påminna mig o m den helige Laurentii qval på halstret, då lyckligtvis hennes nåd g a f tecken till uppbrott och seglade majestätisk ut, följd af de båda herrarne.
Baron H a g e n o w såg frågande på mig, tog ett steg m o t mig, stannade, betänkte sig, vände sig om o c h fortsatte sin väg, medan löjtnanten tillkastade mig en ljuflig, smäktande blick, som, om mina önskningar genom ett trollslag kunnat förverkligas, skulle ådragit honom diverse obehag.
K ä n d e då H a g e n o w verkligen igen mig eller trodde han på en tillfällig likhet!
O m det förra nu vore fallet, hvad tänkte han väl o m mig?
J a g hatade nu min vilda idé o c h för- dömde min dumdristighet, som fått mig att spela denna komedi.
Huru skulle nu detta sluta?
Denna fråga sysselsatte mig så uteslu- tande, att då j a g senare på qvällen efter slu- tadt arbete vandrade i trädgården under dessa föga angenäma betraktelser, j a g ej märkte en hög gestalt, som närmat sig, förr än den stod tätt bredvid.
Jag spratt till förskräckt.
» J a g skrämde er väl e j?
» frågade baron Ha- genow, ty det var han, i det han artigt helsade.
J a g vågade ej svara.
» F r ö k e n v. K.
, neka ej att det är ni, ty jag kände igen er genast jag såg er.
Jag kommer från der j a g trodde att ni var.
D e r fick j a g höra, att er faster var hos en vän på besök o c h att äfven ni, min fröken, var bortrest, men hvarthän visste man ej rik- tigt.
Mitt intresse for er må urskulda den nyfikenhet m e d hvilken j a g plågade deu gamla husmamsellen, som svarat mig detta, o c h ändt- ligen efter en stund fick j a g hela sanningen i dagen samt dessutom veta, att mamsell Kajsa kände sig högst orolig o c h ängslig öfver den del hon haft i frökens » galna u p p t å g », såsom hon uttryckte sig.
V e r l d e n, fröken v. K.
, har ofta beskylt er för att vara excentrisk; j a g har alltid motsagt verlden här vid lag, men, min fröken, tror ni då ej, att den nu vore berättigad uti sitt påstående, o m den finge kännedom o m detta ert t i l l t a g?
» Ekas, Mina känslor under denna moralpredikan voro högst blandade — ty, ack, han hade mera än rätt, o c h det smärtade mig obeskrifligt att nödgas just af h o n o m höra det klander, som jag till min oändliga ledsnad i rikt mått ärli- gen " förtjent, men motsägelseandan, som alltid plägar finnas hos de flesta damer, öfvergaf mig ej i detta ögonblick o c h j a g svarade med äkta qvinlig logik, att jag ej kunde inse m e d hvil- ken rätt han förebrådde mig mitt handlingssätt, och att j a g dessutom i allmänhet vore van att sjelf svara för mina åtgärder.
» F r ö k e n v.
, ni har möjligen rätt i en del af hvad ni nu säger, men kan ni eller vill ni då ej förstå, att den stora tillgifvenhet, som iag hyser för er, kan o c h b ö r ej tåla att någon skugga faller på edra handlingar.
Eva, vill ni — — » Ä n d t l i g e n var middagen slut oeh j a g vid dörren, färdig att på gifvet tecken slå den upp, då j a g hörde löjtnanten fråga sin vän: » K ä n n e r du fröken E v a v.
» » N e j, fortsätt e j!
» utbrast jag, » nej inte här, ej n u!
» H a n förstod mig, ty han tyst- nade o c h fattade min hand, på hvilken han tryckte en kyss.
B a r o n H a g e n o w blickade hastigt bort till mig o c h j a g såg ett fint småleende på hans ansigte, då han svarade temligen likgiltigt: » O t t o, hvar är d u?
» skållade en röst långt bort i trädgården.
» S k y n d a, » sade jag, » eljes k o m m e r han hit.
J a g behöfver ej säga er, baron, att jag litar på er tystnad! » » J a g har den äran att vara presenterad för henne. » » H u r u finner du henne v a r a?
» fortsatte den inqvisitoriske löjtnanten.
» Jag känner henne för litet för att härom » Fröken E v a!
» E n förebrående blick o c h han aflägsnade sig skyndsammast, under det jag ilade upp på min vindskammare.
E n outsäglig glädje uppfylde m i g; det hade d o c k k o m m i t, detta hvarefter j a g längtat och som j a g ändå fruktat och nu medgaf jag mig sjelf för första gången, hvad j a g så länge sökt qväfva o c h tillintetgöra, att j a g älskade honom obeskrifligt.
Aldrig förr hade verlden synts mig sä här- lig, så s k ö n; den doftande nattvinden kom in genom mitt fönster för att svalka mina heta tinningar.
Men plötsligen under denna jublande glädje framträdde frågan om huruledes jag skulle kunna k o m m a derifrån utan att väcka uppseende.
L y c k a n tycktes verkligen på ett högst oförtjent sätt hafva korat mig till sitt skötebarn, ty följande morgon tillsade mig hennes nåd att som hennes ordinarie städerska tillfrisknat långt fortare än man haft att förvänta, vore jag här- med entledigad från min tjenstmed en 10-krone- sedel såsom ersättning för mitt arbete.
Jag tackade o c h gjorde en elegant nigning med den påföljd, att hennes nåd förvånad betrak- tade mig.
A t t packa in mina få tillhörigheter och att afresa från D y m i n g e, utan att hafva återsett baron Hagenow, var en stunds göra o c h efter några timmars förlopp var jag åter på Ekas.
Jag lugnade mamsell Kajsa, som j a g fann nära nog förtvinad, o c h efter några dagar åter- kom min faster.
Dagen derpå anlände baron H a g e n o w, som var en aflägsen slägting till min fasters af- lidne man.
H a n fann snart tillfälle att fortsätta den på Dyminge afbrutna konversationen o c h — nåja, resultatet var j u gifvet.
I c k e sant!
— — • V o v - v o t säger R o b b y, o c h när j a g vänder mig o m, ser j a g Otto stå lutad öfver min axel, djupt intresserad af mina kråkfötter.
» S e r du Eva, du lydde mitt råd ändå. » J a g svarar honom med en kyss.
E t t eget bo.
s e I^Pll u n a t u a v a u n n t ^ k * ' f i hvaramira » o c h nu skola de sätta b o.
Tanter och vän- ner gifva dem välmenta, men motsägande o c h opraktiska råd.
L i l l a engeln, som ej förstår ett grand att handskas m e d penningar, vill gerna hafva en sådan förmaksmöbel, som vän- nen B o s a (hon, som är gift med v. häradshöf- ding K.)
, röd schagg är hennes förtjusning, o c h en sådan buffet • — skänk vore ett allt för tarfligt uttryck — som Elisabet har — du mins, på hennes bröllop voro vi marskalk o c h tärna o c h j a g hade den lilafärgade klädningen, som du tyckte så rysligt m y c k e t o m — skulp- terad, bonad ek i antik stil, o c h sin älskade Carl vill hon omgifva m e d en hel arsenal af rökutensilier, o c h rökmöbler.
M e n Carl är en förståndig karl o c h röker med måtta.
H a n har en fast årlig inkomst, handskas dagen i ända med siffror o c h pen- ningar, o c h medan hon talar, nej, qvittrar o m h e m o c h härd, g ö r han helt lugnt sina beräk- ningar.
» D u v e t, » säger han, » att hyra och lefnadskostnader äro dryga här i staden.
Skulle vi k ö p a allt det der o c h annat i förhållande dertill, så ginge det till tre gånger min års- lön.
N u har jag emellertid sparat i h o p ett års lön oeh dermed få vi hjelpa oss fram.
Hellre en eller annan lucka, som vi sedan med gemensamma ansträngningar fylla, än ett skuld- belastadt b o.
I morgon ögnar j a g genom några priskuranter å bosättningsartiklar o c h möbler, och du får fråga din m o r efter ungefärliga pri- set på duktyg o c h sängkläder, oeh så göra vi
i I tion ske å n ä r m a s t e p o s t a n s t a l t.
E n d a s t en s i d a a f p a p p e r e t b ö r till s a i n n i a n s upp e n liten kalkyl om söndag, medan de gamla sofva middag.
Carl har 2, 0 0 0 kronor o m året o c h på spar- banken ett kapital a f samma storlek.
» Lilla engelns » pappa lefVer på en helt liten pension och &gt;lilla engeln » sjelf för föga penningar, men mycken kärlek i boet.
D e hafva hyrt i en temligen aflägsen, men nybygd o c h luftig stads- del, tre o c h ett hälft rum o c h k ö k (fyra säger kontraktet, men det s. k. fjerde är ett mellan- ting mellan tambur och jungfrukammare) för 3 0 0 kronor.
D e b o icke i S t o c k h o l m, utan t. ex. i M a l m ö, Norrköping, Gefle eller annor- städes.
Först kommer man in i salen, som tillika är hvardagsrum.
Gardiner o c h bordduk äro af jute o c h kosta till samman 2 5 kr.
: matbordet (rundt, ty det skrymmer mindre i en så an- språkslös liten sal) med 2 lösa skifvor i imi- terad valnöt 2 5 kr.
: 6 wienerstolar 3 5 kr.
; skänk 1 0 0 kr.
; spelbord (serveringsbord) 15 k r.
; en liten, liten soffa, just lagom för två, och klädd i jute 4 0 kr.
; väggur 2 5 kr.
; tak- lampa 2 5 k r.
; en beqväm korgstol 1 5 kr.
; vax- duksmatta under bordet 1 0 kr.
: — gör till sammans 3 0 0 kr.
Till höger ligger förmaket, hvilket tillika är h e r m s rum så till vida, att han här har sitt skrifbord, som är ett gammalt arf o c h följakt- ligen ej ingår i kalkylen.
Gardinerna här kosta med kornischer o c h hållare 5 0 kr.
; bor- det 4 0 kr.
; soffan är af det slag, som » lilla engeln » kallar kullerbytta, men så nätt konstru- erad, att ingen anar dess förmåga att bjuda en g o d bädd åt någon långväga g ä s t H o n är emellertid temligen dyr o c h k o s t a * med lös tagelmadrass, men utan tyg 1 5 0 kr.
; två em- mor 4 0 k r.
; sex stolar 9 0 kr.
; två små fönster- bord 2 0 kr.
; möbeltyget rödt, men icke schagg utan ylle, kostar med påsättning 1 1 0 kr.
— summa 5 0 0.
Sängkammaren ligger på andra sidan salen.
Här råder den gröna färgen på tapeter o c h tyger.
O m gardinerna tvistades åtskilligt.
Gröna yllegardiner gifva en så mild dager, men de hvita segrade, ty af sol o c h ljus får man sällan för m y c k e t vid en stadsgata, och dagern kan lätt vid b e h o f dämpas med persi- ennerna, som höra till huset.
Gardinerna kosta med kornischer o c h hållare 4 0 kr.
Mellan fönstren står toiletten, egentligen en ' låg dam- chiffonier från unga fruns flicktid.
I n o m klaffen linnes jemte skrifmaterialier o c h små lådor för bref, räkningar och nipper, en af Carl sjelf upplinierad hushållsbok, som i särskilda kolum- ner redogör för hushållspenningarnas emot- tagande o c h användande till olika slags utgif- ter.
P å denna lilla m ö b e l står en spegel, särskildt bestäld i stil m e d underredet till ett pris af 3 5 kr.
; vid ena fönstret står sybordet, en » ovärderlig » fästmanspresent, vid det andra symaskinen, som kostar 1 0 0 kr.
Denna är att trampa, ty en husmoder, som ej låter söm- men uttränga vederbörlig tillsyn öfver huset, får ej sitta så länge vid sin symaskin, att hon behöfver frukta men deraf, om hon eljes sköter sin helsa o c h ej redan har underlifslidande; och när sömmerskan kommer, släpar hon strax m e d sig sin egen maskin, hellre än att hon sitter oeh vefvar för hand, hvarvid hon, icke är van.
Just för sömmerskans skull, eller rättare för husbondens, står symaskinen här, på det hvar- dagsrummet ej må se skräpigt ut eller han störas de få stunder på dagen, då han är hemma.
Visserligen har han förmaket att tillgå, men trifves icke der i hvardagslag.
O c h hvad luftvexling beträffar, så kan man låta sömmerskan sluta sitt tunga dagsarbete i rätt p » U i i U » i IN användas ocn marginal lemnas.
N a m n o c h a d r e s s t o r d e alltid n o g a a n g l f v a s, o c h kan f u l l k o m l i g d i s k r e t i o n från r e d a k t i o n e n s s i d a p å r ä k n a s.
tid, så hinner.
m a n nog skaffa in frisk luft, innan man går till kojs, ty det blir för oss öfverciviliserade stadsbor just ej så tidigt.
Qvällarne äro d o c k våra ljufligaste stunder!
V a r e sig det blir bittida eller sent, så b e - höfva vi likafullt en säng.
Här står han också, en bred, hederlig o c h gedigen säng i valnöt till ett pris af 1 5 0 kr., inclusive resår- undermadrasser.
Jernsängar hafva onekligen sina fördelar, men gifva rummet snarare prä- gel af gästrum, än af det äkta parets säng- kammare.
En säng, sade jag, ty det mot- svarar enligt Carls ord bäst äktenskapets idé, och lika gerna som två sängar kunde vi hafva två sängkammare, tycker han, men dertill hafva vi icke råd o c h för öfrigt är det sedan kron- prinsens bröllop i c k e längre modernt att hafva två sängar.
S o m pendant till kakelugnen står ett hvit- måladt klädskåp o c h dess utom finnes på väggen åtskilliga kläd- o c h handdukshängare med perl- broderier, idel kärleksgåfvor utan åsätt värde.
Lavoaren med ett stort, stort handfat kostar 5 0 kr.
; två nattduksbord 2 5 k r.
; en chaislongue 4 0 kr.
; fyra beqväma stolar 4 5 kr.
; en pall 5 kr.
; två sängmattor 1 0 kr.
; deremot finnes här icke någon stor matta, ty en sådan dam- g ö m m a är allra minst på sin plats i detta rum.
I stället är golfvet oljedränkt (kokt lin- olja, terpentin och smält v a x), sedan springorna kittats.
I förmaket deremot skola vi skynda att lägga på en brysselmatta — så snart vi fä en i julklapp.
Från sängkammaren för en liten snygg dörr till det halfva rummet, som med ett anslag af 5 0 kr.
o c h några gamla mobilier från svärfars vind, förvandlats till en liten näpen jungfru- bur.
— K ö k e t har fyrspis af Bolinders till- verkning, o c h den duger, fröken B e t h.
Gran- nens äro lika glada öfver sin Husqvarna, men hos Carls kusin finnes det en spis från G ö t e - borgs mekaniska verkstad med cirkelrund, ro- terande häll, oeh när deras köksa snurrar o m - kring både spis, grytor och kittlar, skryter hon öfver att hafva det allra bäst, efter som hon så lätt kan lämpa värmen för de olika kärlen efter behof.
Köksattiraljen är proportionsvis det dyraste i hela b o e t: den kostar 1 5 0 kr.
I tamburen står ett litet skåp, som blott rym- mer en tredjedel af Beths linneförråd; mer får man ej heller, då man till linne o c h sängklä- der blott anslår 3 5 0 kr.
* M e n icke b ö r man derför klaga, ty litet linne kan man lättare än annat skaffa sig under hand.
Porslin o c h glas taga vi från våra inhemska, öfver hela verlden berömda fabriker oeh låta således den härtill afsedda hundrakronan stanna inom lan- det o c h försaka nöjet att hafva » e n g e l s k t ».
L å t oss nu addera: Till salen anslogs 3 0 0 kr.