Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
v i n d e n r ä t t f ö r i f r å n, g å r d e t n o g ä n d å, gens o c h nöjets krydda.
Iscensättningen o c h u t a n a t t n å g o n s t y r — o c h k o m o c h h j ä l p utförandet äro alltigenom förträffliga.
Särskildt utmärker sig fröken Rustan som änkan-svärmo- oss — n e j, i n t e m i g, j a g o r k a r n o g ä n e n dern o c h fröken Magnusson s o m fru de Solignac, s t u n d — t a i h o s H a l v a r eller K r i s t i a n.
» en fru m e d grundsatser, samt hr Eliasson, den Nu rodde d e under tystnad några minu- sistnämndas man, h r Laven, kalfaktorn själf, o c h ter, till d e t y t t e r s t a s p ä n n a n d e h v a r j e s e n a hr Byström, kaptenen.
H r Laven torde dock sä- och nerv.
O m e n åra bräckts, h a d e d e t kerligen kunna afvinna kalfaktorns tacksamma roll ännu något mera till det goda, han redan sannolikt b e t y d t åtta m a n s säkra d ö d.
vid premieren framställde.
Att fru Ranft, i dan- Nej, d e kunde icke se, att d e k o m m o ens sösen Sirénes roll är en bländande siren, torde t u m framåt!
H a d e d e skridit framåt vara öfverflödigt nämna, lika litet s o m att fru en o m ä n så sakta, skulle v å g o r n a s h ö j d hafva EMason, fröken Borgström, hr de Wahl o c h G. Éanft väl fyllde sina biroller.
m i n s k a t s i s a m m a m å n s o m v a t t n e t utan- d e n l å n g g r u n d a stranden blef djupare.
Till förpjäs gafs hr d e W a h l s lilla nätta pro- för verb » För tidigt », i hvilket författaren o c h fru M e n n u k o m m o böljorna oupphörligt, oupp- Eliason utföra de båda rollerna riktigt con amore.
h ö r l i g t s o m r u l l a n d e b e r g m e d f r ä s a n d e o c h H r d e Wahl, s o m ej förut uppträdt under sä- songen, mottogs v i d sitt inträde af lifliga hand- s k u m m a n d e o c h v ä l t r a n d e k a m m a r o c h t o p p a r.
Det kändes, s o m o m d e varit förtöjda v i d klappningar.
A t t sådana för öfrigt i rikligt mått förekommo under aftonens lopp o c h framkallade s t r a n d e n.
talrika inropningar är gifvet.
De fyra i Gulliks b å t försökte g å n g p å Programmet är mycket underhållande o c h kon- g å n g m e d d e n e n d a å r a d e h a d e k v a r • — staterar, att den nitiske o c h energiske direktö- de a n d r a h a d e s p o l a t s i s j ö n u n d e r e n s t a r k rens förfarande följes al!
oförminskad framgång.
öfverhalning, s o m båten gjorde, m e d a n d e ännu h a d e seglet u p p e — att hjälpa sina räddare, m e n n ä r d e h a d e rott ett p a r tag, g i r a d e d e n t u n g a b å t e n till m e d s i d a n m o t vinden, t o g i n vatten öfver stänkbordet o c h blef ännu tyngre.
D ä r sutto d e då, fyra, nästan uthvilade män, o c h kunde icke annat N Å G R A DRAG U R O N » R E F O R M A T O R S?
LPFNAD.
göra än se p å d e andras ansträngningar; S K I S S FÖR I D U N A F de m å s t e n ö j a s i g m e d a t t s ö k a l ä n s a b å t e n med p u m p e n o c h sina h u f v u d b o n a d e r.
P E T R U S H E D B E R G.
D a v i d Thor.
(Forts.) D å d e k o m m i t d e n a n d r a b å t e n tillräck- ligt nära, funno d e m e d ett e n d a ö g o n k a s t, att d e t v a r a b s o l u t o m ö j l i g t a t t k o m m a d e n så näi-a, a t t d e n ö d s t ä l l d e k u n d e k o m m a öfver i deras b å t.
» D e t v a r l å n g g r u n d t, » hade Kristian sagt, o c h n u insåg pastor T h o r h v a d h a n m e n a t m e d d e t o r d e t; böl- j o r n a, r e s t e s i g r e d a n l å n g t f r å n l a n d till en f ö r f ä r a n d e h ö j d, o c h b r o t t s j ö a r n e v o r o h ä r svårare än längre ut, e m e d a n d e h a d e att k ä m p a m o t h v a d e n g e l s m ä n n e n kalla » under- t o w », d.
s. d e t i d e n e d r e l a g r e n från stranden tillbakaflytande vattnet.
Det var n u f r å g a e n d a s t o m e n eller a n n a n m i n u t, innan Gulliks b å t skulle börja h u g g a.
D e f y r a m ä n n e n i d e n k ä n d e v ä l v i d d e n af d e n fara d e l ö p t e, m e n a n k o m s t e n a f d e n a n d r a b å t e n g a f d e m j u ä n d å litet h o p p.
O c h pastorn var m e d!
Den landkrabban!
Hvad v a r h a n m e d f ö r, h v a d f ö r s t o d h a n af h v a d som v a r d e t rättaste o c h bästa i en sådan stund?
M e n just pastor T h o r v a r det, s o m nu reste s i g u p p i båten, fattade draggen Den m o d i g e, trosstarke pastor T h o r, s o m g å t t u t i s i n G u d s kraft m e d i c k e b l o t t vilja, utan äfven h o p p, j a, nästan förtröstan att k u n n a r ä d d a d e i n ö d s t a d d e, ä f v e n h a n började n u misströsta, när h a n kände sina g i g a n t i s k a krafter b ö r j a aftaga.
Sådana äro vi m ä n n i s k o r, ä f v e n d e b ä t t r e i b l a n d o s s, ja, s t u n d o m ä f v e n d e b ä s t e: i f r ä m s t a r u m - met lita v i m e r eller m i n d r e m e d v e t e t p å v å r e g e n kraft, o c h l ä m n a r d e n o s s i s t i c k e t, g l ö m m a v i allt f ö r lätt, a t t d e t finnes e n, som h a r all m a k t i h i m m e l e n o c h p å j o r d e n.
om henne o c h kasta henne i sjön.
h ä n d a d o m får t a g i henne. » Kan- » D e t v a r b r a, herr p a s t o r; d e t är a l l d e l e s riktigt, d å g å r d e t, » s a d e Halvar.
» Herr p a s t o r n är d å s o m d e n v ä r s t a s j ö m a n.
» Pastor T h o r r y c k t e n ä s t a n till; h a n h a d e fått p i s k r a p p e t n u m m e r t v å, m e n d e t t a v a r af a n n a t s l a g ä n n u m m e r e t t.
D e t v a r för- s t a g å n g e n n å g o n af h a n s f ö r s a m l i n g s b o r k a l l a t h o n o m » herr p a s t o r ».
D e n n a pastorns i d é blef deras räddning.
M ä n n e n i Gulliks b å t f å n g a d e u p p åran, och n u — m e d t v å åror i båten — k u n d e de b e m a n n a b å d a s i d o r n a, o c h u n g e f ä r t r e t i m m a r senare lågo d e t v å båtarna lugnt förtöjda v i d bodarna i hamnen.
Allt h v a d » herr pastorn » den g å n g e n sagt och g j o r t, d e t h a r t u s e n t a l s g å n g e r u p p r e p a t s icke blott af invånarne p å Manlösa, utan äfven af hela kustbefolkningen vidt o c h bredt o m k r i n g, o c h ' s å l ä n g e e n fiskare lef ver i b y g d e n, skall h i s t o r i e n o m h a n s b r a g d ä n n u mången gång upprepas både v i d spiselden i stugorna o c h u t e p å hafvet, när m a n ligger o c h v ä n t a r, a t t fisken s k a l l » g å t i l l ».
Händelsen utgjorde också en verklig epok i pastor Thors reformationsarbete ute p å M a n l ö s a, o c h d e t är d ä r f ö r j a g n å g o t v i d - lyftigare redogjort f ö r d e n.
D e t k o m p a k t a m o t s t å n d, s o m d e flesta a f h a n s f ö r s l a g till den lilla k o m m u n e n s h ö j a n d e i a n d l i g t o c h m a t e r i e l t h ä n s e e n d e hittills h a d e r ö n t a f d e t styfsinta folket, h a d e m e d e n s förlorat s i n ondartade karaktär, o c h när h a n hädanefter icke vann framgång i hvad h a n önskade och föreslog, v a r d e t icke längre e n omed- g ö r l i g illvilja, u t a n f o l k e t s o k u n n i g h e t o c h sega fasthållande v i d det gamla, s o m gjorde h o n o m segern stridig.
Efter h a n d l ä r d e s i g Manlösaborna inse, icke b l o t t att h a n v a r insiktsfullare o c h r å d i g a r e ä n d e, u t a n ä f v e n att d e i h o n o m h a d e e n v a r m t t i l l g i f v e n vän, s o m v a r lika b e r e d d att sörja m e d d e m i deras sorger o c h lida m e d d e m i deras lidanden s o m att glädjas m e d d e m i deras glädje.
H ä r i g e n o m fick h a n ä f v e n i j o r d i s k a angelägenheter e n m a k t öfver d e m så stor, att v ä l s ä l l a n n å g o n s j ä l a s ö r j a r e u t ö f v a t e n dylik öfver sin hjord.
Blott ett enda exem- pel därpå.
D å k o l e r a n e t t år åter h e m s ö k t e v å r t l a n d o c h s v å r t h ä r j a d e i d e m å n g a fisklägena p å k u s t e n, förbjöd p a s t o r T h o r s i n a f ö r s a m l i n g s - bor a t t h a f v a n å g o n b e r ö r i n g m e d d e n y t t r e världen, så länge farsoten varade.
M a n knotade v ä l både högt o c h i tysthet — h u r u s k u l l e m a n d å f å sälja s i n fisk?
— och huru skulle m a n få mjöl o c h potatis, kaffe o c h s o c k e r o c h e n m ä n g d a n d r a för- n ö d e n h e t e r från fastlandet?
— m e n pastorn var b e s t ä m d, o c h hans vilja segrade *).
» V i få ä t a fisk o c h u n d v a r a allt a n n a t, » s a d e h a n; » d e t är b ä t t r e a t t v i s v ä l t a, ä n a t t v i dö i d e n f ö r f ä r l i g a s j u k d o m e n.
» N å g r a d a g a r efter d e n s t o r m i g a s e p t e m b e r - dag, s o m ofvan omtalats, trädde drängen Joel e n afton in i pastorns arbetsrum.
Se- E n a f m ä n n e n i b å t e n s v o r till e n e d.
d a n h a n s t å t t o c h t u m m a t m ö s s a n e n s t u n d P a s t o r T h o r r y c k t e till.
Svära o c h b a n n a sade h a n: » J a g skulle vilja t a c k a herr pastorn, f ö r nu, n ä r d e h a d e d ö d e n o c h evigheten f ö r h v a d herr pastorn g j o r d e m i g h ä r o m d a n.
» ögonen!
D e t v a r s o m o m p a s t o r n s n i t fått » T a c k själf, J o e l.
» ett p i s k r a p p, o c h m e d d e n h e l i g a h a r m e n följde n y spänstighet i sinnet.
» D e t här g å r inte, » sade h a n.
» Petter, l ä m n a å r a n o c h s e efter, o m d e t finns n å g o n smäcker lina i b å t e n.
» » J o, d e t l i g g e r e n flotlina a k t e r u t, » s v a r a d e Petter.
» L ö s d å styråran, slå flötlinan ett halfslag E x t r a fin M a r s a l a » Det v a r mitt fel alltihopa — j a g v a r full, o c h d e t v a r j a g s o m r å d d e f ö r a t t årorna foro i sjön. » » Ja, m a n reder sig n o g bättre, är n y k t e r.
» då m a n *) Detta är fullt faktiskt.
(Qualité Inghilterr-a) härstädes lagrad sedan 1891.
Finnes e n d a s t hos Förf.
N y d a h l &amp; C:o S T O C K H O L M, Rika- O C H 2 S T U R E P L A N Allm.
IDUN P (D * p si » J a g v a r full d e n d ä r n a t t e n o c k s å, d å.
d å d o m s k a r äf h e r r p a s t o r n s ä p p e l t r ä d.
» pastorn '.
De hade nu, det visste han.
» Var d e t d u, J o e l?
gjorde det? » Då båtarna sent på eftermiddagen k o m m o t i l l b a k a, g i c k p a s t o r n n e d f ö r att h ö r a, o m d e h a d e n å g o t n y t t a t t b e r ä t t a från fast- landet.
S o m h a n k o m n e d till b r y g g a n, b ö r - j a d e d e n e n e efter d e n a n d r e att l ä g g a till.
I stället f ö r m j ö l - o c h p o t a t i s - säckar och brännvinskaggar, s o m han hade v ä n t a t att få se, l å g d e t m i d t i h v a r j e b å t e n r u n d h ö g, ö f v e r t ä c k t af ett g a m m a l t s e g e l.
I c k e v i l l e h a n fråga, h v a d d e t v a r, o c h i n g e n s a d e ett o r d till h o n o m o m d e n s a k e n.
Säg, var det du, s o m » Ja, herr pastor.
— Förlåt m i g!
» » O m d u hade slagit mig, Joel, hade j a g k u n n a t slå d i g i g e n, o c h o m d u h a d e k a s t a t en sten g e n o m fönstret, h a d e j a g k u n n a t s ä t t a i n e n n y ruta.
M e n m i n a stackars vackra små träd, s o m just hade b l o m m a t första gången — det enda s o m beredt m i g n å g o n v e r k l i g g l ä d j e, s e d a n j a g k o m hit p å ö n — att d u h a d e h j ä r t a, att d u k u n d e v a r a n o g g r y m att f ö r g r i p a d i g p å d e r a s u n g a, o s k y l d i g a lif. » *! » fa O: 1 H 0 B (0 D ri- ll »: P.
O 8 H 1!
• ir g P.
M » Förlåt m i g, förlåt m i g, herr p a s t o r.
» » Ja, j a g förlåter dig, Joel.
A f allt m i t t hjärta förlåter j a g dig.
H ä r har d u m i n h a n d på det.
M e n h v a d t y c k e r d u — skulle det inte kännas godt, o m du k u n d e hjälpa till att r e p a r e r a d e n s k a d a d u g j o r t — h j ä l p a m i g, n ä r d u k u n d e h a e n s t u n d l e d i g, att få o p p e n m u r k r i n g m i n lilla t ä p p a, så att d e n s k y d d a s m o t n o r d a n v i n d e n, o c h så t a med d i g litet m u l l t i l l b a k a h v a r g å n g d u far till s t a d e n o c h säljer fisk.
V i få t a s å m y c k e t v i vill h o s n ä m d e m a n P e r A n d e r s - son — det har han lofvat mig.
H v a d säger du o m det, Joel. » Jo, * 3 CD &lt;5 d e t v i l l e J o e l h j ä l p a till m e d.
O m pastorn h a d e följt Joel m e d ö g o n e n, när d e n n e l ä m n a d e prästgården, skulle han f ö r v å n a t s ö f v e r, att d r ä n g e n g i c k u r h u s i hus.
M e n i stället fick h a n d a g e n d ä r p å f ö r v å n a s ö f v e r, att t i d i g t p å m o r g o n e n e n hel flottilj p å s j u t t o n b å t a r l a d e u t från M a n l ö s a o c h s t y r d e k o s a n till f a s t l a n d e t.
H v a d i all v ä r l d e n b e t y d d e d e t t a?
t ä n k t e gDo QD H — * Bedigeras af Sophie Linge.
SO Du älskar att gissa charader, Så sade herr Knark till sin fru.
Se här i de följande rader: Mitt första är ingen som du.
Jag ledsnar att höra mitt andra Om bara mitt hela alltjämt Och finner mitt öde bestämdt Att snart nog till » gillstugan » vandra.
B » T.
K. Aritmogryf.
1 11 10 11 9 5 2 13 14 9 15 11 10 3 5 6 6 15 5 opp » s * " P V ' fip.
- — B - tn?
g CD g- v TS * e SS a » Hl 2 gg. "
» - 2 2 I8WS 12 4 16 9 8 12 5 17 11 9 4 8 10 6 5 9 14 9 8 9 7 5 13 14 2 9 1 8 18 4 8 14 11 ' 9 9 8 13 14 8 15 17 10 5 19 5 9 9 5 D e t v a r m å n s k e n p å k v ä l l e n, o c h d å pa- stor T h o r, innan han lade sig, d r o g u p p r u l l g a r d i n e n f ö r att s e p å d e s i l f v e r g l ä n s a n d e vågornas lek, blef han varse en underlig syn; e n m ä n g d d u n k l a g e s t a l t e r, h a n räk- n a d e ä n d a till t r e t t i o, r ö r d e s i g t y s t a f r a m o c h t i l l b a k a m e l l a n b å t s t a d e n o c h d e n lilla k l y f t a eller d ä l d m e l l a n k l i p p o r n a, d ä r h a n h a d e b ö r j a t a n l ä g g a sin lilla t r ä d g å r d s t ä p p a.
N u f ö r s t o d h a n allt.
D e t v a r j o r d från fastlandet, s o m d e hade i båtarna, o c h då inga kärror funnos p å ön — h v a d skulle d e g a g n a t till, d å d ä r ä n n u i c k e f u n n o s n å g r a o r d e n t l i g a v ä g a r?
— buro d e j o r d e n i s i n a f ö r s k i n n u p p till h a n s lilla a n l ä g g - ning.
E n v a r m r o d n a d s t e g u p p till p a s t o r n s ansikte, o c h hans starka händer darrade, när h a n knäppte h o p d e m, såg u p p m o t den stjärnströdda himmelen och m e d rörd stämma halfhögt framsade Esaias ' ord i hans 35:e kapitel: och en » Öknen och ödemarken skola lusliga varda, vildmarken skall glädjas och blomstra som lilja. » tal, 6) manlig släkting, 7) stad i Tyskland, 8) namn på en månad, 9) geometrisk storhet, 10) provins i Spanien.
Begynnelsebokstäfverna ut- göra namnet på en af Gustaf II Adolfs generaler.
A t t här r e d o g ö r a f ö r f r u k t e r n a p å d e t a n d l i g a o m r å d e t af p a s t o r T h o r s v e r k s a m - h e t p å M a n l ö s a l i g g e r u t a n f ö r r a m e n af d e s m å taflor, s o m d e t v a r i t a f s i k t e n att här framlägga.
Stockholm, N:r 42 (357) Prenumerationspris Idun ensam Iduns Fredagen den 19 oktober 1894. pr kvartal: Byrå: kr.
_ • 1: — a n s t a l t e r i riket Redaktör FRITHIOF och utgifvare: HELLBERG.
Lösnummerpris I 5 öre (Iösn:r endast för kompletteiingår.)
AnnonMpris: 35 ö r e p r n o n p a r e i l l e r a d.
T v ä n n e " afgående " diplomatfruar.
pare rötter i en tillfällig umgängeskrets ' sympa- tier.
Ty inom få af det.
mänskliga lifvets om- råden spelar väl nationalitetskänslan en så be- tydande roll som inom sällskapslifvct, åt hvil- ket nu en gång diplomaten på grund af sin ställning med eller mot sin vilja måste ägna lejonparten af sin tid.
Det gifs emellertid äfven för detta ostadiga släkte undantagsfall, då en längre tids vistelse i ett och samma land medför förbindelser in- om dess societet och ännu bredare lager af nationen, hvilka för alltid knyta fa- miljer vid hvarandra, hjärtan vid hjärtan, och som ännu mera för- djupas, ifall de ädlaste egenskaperna hos en människa med en hela karak- tären omfattande bildning få fram- träda och göra sig gällande i en verk- samhet utåt.
Madame Louise Mil et, född Urbain.
jorps diplomatique hör just ej till de sam- hällsklasser, hvilka här i världen hafva en varaktig stad.
Vid minsta vink måste dess representanter vara beredda att stå till de re- spektive regeringarnas disposition i olika delar af den civiliserade världen.
Knappt ha de och deras familjer på en ort hunnit att sätta sig in i landets förhållanden och knyta bekantskaps- eller vänskapsförbindelser, förr än de kallas att i ett annat land bevaka sin nations in- tressen och göra sig hemmastadda i ett säll- skapslif, hvars skaplynne och vanor måhända betydligt afvika från en umgängeskrets, vid hvilken de förut blifvit fästa.
Dessa säregna förhållanden äro helt naturligt ägnade att dana en kosmopolitisk åskådning och karaktär, som ej har så lätt att slå några dju- Här ofvan nämndes ordet kosnio- politism.
Det kan vara vanskligt nog att använda, ty det finns personer som därvid fästa förutsättningar om den mest afskyvärda missriktning såsom nationell indifferentism och nihilism, en blaserad lifsåskådning, ja anti- religiositet m. m.
Men genom histo- rien och lifvet går en ström af kos- mopolitism, hvars ursprung från en klar och ren källåder äfven fanatiska nationalitetsifrare måste erkänna, god- hetens, barmhärtighetens eller — om man vill begagna ett uttryck, som hos vissa människor ej just har den högsta kurs — filantropiens ström, hvilken välsignelserik glider genom alla tider, alla folk, alla land, utan att kunna hejdas af nationella grän- ser.
Nåväl, om nu diplomatien skulle taga denna slags kosmopolitism om hand och befordra dess utbredande, så synes det som om detta företag borde erkännas såsom den vackraste sidan af dess mission.
Hvar och en inser, att denna sida af en diplomatisk uppgift bäst tillgodoses af ett kvin- nohjärtas fina instinkter och känslor.
Också är det ingenting ovanligt att öfver allt i värl- den se diplomatiska kårens damer vara de första att skynda i teten för filantropiska företag af större eller ringare omfattning.
Detta hör tvärt- om till ordningen i den grad, att detta föredöme gifvit uppslag till ett mode.
Man vet, huru ton- gifvande de diplomatiska kretsarne i allmänhet äro.
När man nu ser dessa kretsar öfva en född v o n Merck.
| D U N 334 1394 Mer a t t l y s s n a ä n a t t t a l a — re ' n n a t u r e n o s s det lär.
Gaf h o n o s s ej t v ä n n e ö r o n, m e d a n en b l o t t t u n g a n ä r?
Pkbansky.
* 444444444S44444444#44r444444444t » 444444444444&lt;-4444 * 444444S4444 * ^ välgörenhetsverksamhet, ligger det för folket, som ej ser synnerligen djupt i händelsernas väsen, nära till hands att förmoda, det en så- dan verksamhet är tout ä fait comme il faut.
Och så blir den för många en ytlig modesak.
Men när vi nu i dag för våra läsarinnor presentera två af den härvarande diplomatiska kårens damer, hvilka i högre grad än de flesta bland sina likar både på grund af en längre tids vistelse inom vårt land och genom sina älskvärda tilldragande personliga egenskaper för alltid slagit rötter i vårt sällskapslifs sympatier, vilja vi, beträffande yttrandet om välgörenhets- verksamheten såsom en modesak, uttala en be- stämd reservation.
Ty det må genast anmärkas, att vi icke kunna tala om baroncssan Marie Pfusterschmid von Hardtenstein och madame Louise Millet, utan att inlåta oss på det slags kosmopolitiska mission, som vi här ofvan vidrört, och som de båda på ett så vackert sätt fyllt.
* * respektbjudande gestalt.
Men är bara ett visit- kort af denne viktige person vederbörligen in- buret på silfvorbrickan, kan ni vara viss om, att ni skall känna er som hemma hos er själf.
Den ståtlige diplomaten är den mest sympatiske värd, och baronessan trycker vänligt er hand, som vore ni en gammal vän i huset, och är ni bjuden där till en soaré, skall ni vid upp- brottet förvåna er öfver, att timmarne så hastigt flugit.
sin kos, och känna saknad att lämna detta hem, där aristokratien uppträder i det finbildade bourgeoisiesamlifvets angenäma former.
Baron Pfusterschmid von Hardtenstein, som för närvarande är den diplomatiska kårens doyen, har under sin 15-åriga vistelse i Stockholm med sin familj blifvit så godt som naturaliserad in- om den högre societeten och populär i hela samhället.
Och till dessa familjens stora, vidt utbredda sympatier ha tvifvelsutan baronessans ädla och i fråga om en rik kärleksverksamhet demokratiska egenskaper i väsentlig mån bi- dragit.
T v å dikter af Antonio Feijo *.
Qlegi.
Du Ijufoa Gasellen Eller dröm, lik, fwars styr, en gång lif dig följer; soaga.
med din syn saga, det hoppet vi skola ingen flyr, jaga, om ock än så för in i hamn Mitt mig himlen lått förbunden kärlek, från henne nom öfoer af fläktar, Dig följer, Min Att då lejon lik skyn, Drifcen som fjärran gryr, draga, väg jag — skyr.
* I all synnerhet gäller detta om baroncssan Pfusterschmid.
Under årens lopp ha vi sett henne oför- tröttadt representera eller leda snart sagdt ota- liga företag inom societeten i syfte att komma till nödlidande eller behöfvande medmänniskors hjälp och understöd.
Däremot ha vi någon gång saknat hennes namn och älskvärda per- son vid tillställningar, där man kunnat miss- tänka, att flärd och nöjeslystnad varit en star- kare bevekelsegrund än begäret att göra en god gärning.
Förhållandet är nämligen, att barmhärtighets- gärningen för baronessan Pfusterschmid är en hjärtesak, en religionsakt, en yttring af en äkta djup fromhet, liksom öfver hufvud taget en nyt- tig och gagnande verksamhet blifvit henne ett lifsbehof.
Makans och moderns med innerlig kärlek och sträng plikttrohet förvaltade kall har fördjupat hennes sant kvinnliga väsen, danat en ädel karaktär och vidgat blicken öfver de trängande behof af medkänsla och hjälp, hvilka göra sig gällande i samhällets djupa lager.
Det är därför ej på basarerna och öfriga välgören- hetstillställningar, som hennes människovänliga sinnelag hufvudsakligen sökt sig ett verksam- hetsfält.
Det ligger ej till för baronessan Pfus- terschmid att skylta med goda gärningar, och därför var det väl ej med oblandad tillfreds- ställelse hon för fyra år sedan såg den all- männa uppmärksamheten riktas på sin person med anledning af ett kändt intolerant anfall på en basar till förmån för de katolska barm- härtighetssystrarna.
Hennes största och stilla glädje är att obemärkt öfva barmhärtighet, och i hundratal kunna helt visst de behöfvande, ej minst bland svenska och protestantiska familjer i hufvudstaden, räknas, hvilka nu vid den öster- rikiska ministerfamiljens afresa från Stockholm i nästa månad kommer att sakna den afhållna, hjärtegoda baronessan.
Ett angenämare och mera värmande hem än baronen och baronessan Pfusterschmids kan ej gärna tänkas.
Från dessa magnifika, gediget luxuösa salonger slår ej den styfva pretentio- nens köld den besökande till mötes.
Tamburen är det enda rum, där den stela etiketten i nå- gon mån personifieras uti en högtidlig lakejs Så länge fick visserligen ej den franske ge- sandten M. René Millet oeh hans familj stanna kvar inom en socictet, där de under fem år visste vinna så många uppriktiga vänner.
Dock blefvo under denna tid den franske ministerns salonger i åtskilliga hänseenden en medelpunkt för ett ytterst distingueradt och intellektuelt sällskapslif, särskildt genom M. Millets veten- skapliga och litterära samt madame Millets konst- närliga intressen.
Ett utsökt behag i förening med ett lifligt temperament och spiritualitet voro utmärkande för den unga ministerfruns umgängeston.
Grund- ligt musikaliskt bildad och själf en mycket framstående pianoartist, samlade hon i sitt hem eliten af societetens och konstnärsvärldens musik- älskare och musikaliska krafter.
Denna sin begåfning ställde hon äfven vid åtskilliga till- fällen i välgörenhetens tjänst, och för icke längre sedan än i vintras trädde hon i spetsen för en konsert till förmån för ett så vackert ändamål som ett internationelt lärarinnehem här i Stockholm.
Liksom sin man ådagalade fru Millet ett särskildt varmt intresse för det här verkande samfundet Alliance francaise, där hon ofta vi- sade sig och äfven någon gång uppträdde som exekutör på sitt instrument.
Vid den afskeds- fest, som ett par dagar före ministerns afresa härifrån Stockholm inom detta sällskap hölls för honom, ägnades äfven af d:r Josef Muller en tacksamhetens skål åt fru Millet.
Och för- visso har äfven hon i rätt vida kretsar efter- lämnat ett kännbart tomrum och ett kärt minne.