Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emedlertid utröntes snart, så väl vid behandlingen af tull-taxan inom Bevillnings-Utskottet, som vid föredragning inför de sammansatta Bevillnings-, Lag- samt Allmänna Besvärsocli Ekonomi-Utskotten, af de Författningar, sorn närmare röra tull-controllerna, att en betydlig pluralitet uttalade sig till förmon för de restrictiva åsigterna, och detta i stöd dels af landets närvarande financiella betryck, dels med afseende å andra länders i samma rigtning allt mer och mer vidtagna åtgärder.
Tillhörande i allmänhet deras mening, hvilka sålunda yrkat och föreslagit tullbestämmelserna, synnerligast med fästadt afseende på beliöfligt skydd för landets modernäring, jordbruket och jernhandteringeh, och i conSequens, följaktligen älven för den inhemska maöufactur-industrien och husliden, äfvensom deras, hvilka förmena, att Staten bör beräkna sina bidrag af det allmänna lmfvudsakligast på indirect beskattningsväg; dock icke ända derhän, att råämnen för den inhemska förädlingen fördyras, utan att tullen å det färdiga fabricatet jemväl höjes, såsom en Högloft.
Reservant synes antyda, får jag likväl mot följande Bevillnings-Utskottets beslut mig reservera.
Bevillnings-Utskottet har förhöjt införsels-tullen å råsocker, men genom en tillfällig ringa pluralitet, icke médgifvit den förhöjning å Draw - Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 12. backen, som till följd af den förhöjda tullen borde anses nödvändig, såvida icke alldeles den export af toppsocker skall underLryckas, hvilken under loppet af innevarande år lärer uppgått till icke mindre än nära en million femhundrade tusende skålpund.
I betraktande må äfven tagas det nära samband, denna hos oss högt uppdrifne industrigren eger med fragthandeln, då under detta år råsocker-importen sysselsatt icke mindre än 4° å 5o större fartyg med retour-laster från Brasilien m. fl. orter, hvilka fartyg i de flesta fall ditfört våra producter.
Af denna anledning hoppas jag, att Rikets Ständer skola finna anledning besluta, det den af Bevillnings-Utskottet bestämda Drawback af 3 sk. 6 rst. förhöjes till 3 sk. 8 rst. eller det belopp, som utgör i proportion icke mer än den för råsocker utbetalde tull, och genom hvilket beslut en fortfarande export af toppsocker till åtminstone våra grannriken anses kunna fortfara.
Bevillnings-Utskottet har från 3 till 2 R:dr per U. nedsatt tullen å denna artikel.
Något verkligt motiv för denna nedsättning har jag icke kunnat finna, om icke önskan är att ännu mera föröka den redan högst betydliga importen af denna vara, till menligt inflytande på tillverkningen af Svenska Fabricatet — och då detta Utskottets beslut tyckes stå i strid med de flesta andra af Utskottet vidtagna tullbestämmelser, yrkar derföre, att den nu gällande tullen af 3 Rdr per U. må blifva bibehållen» Manufaktursmiden.
Beträffande denna artikel instämmer jag i Herr Arnbergs afgifna reservation.
Utskottet har från 6 till 8 sk. förhöjt tullen å blader och från 2 till 4 sk- å stjelk, men då man jemför den alltför stora qvantitet af stjelk, som blifvit förtullad jemförelsevis till blader, så anse Tobaksfabrikanter, att förtullning af stjelk måtte ofta ega rum i stället för blader, och alltså Staten gått i miste af en påräknad intrad; så får jag föreslå, att den af Bevillnings-Utskottet bestämda tullen af 8 sk. för blader och 4 sk. för stjelk så till vida ändras, att en gemensam tull af 6 sk. bestämmes för både blader och stjelk, då Staten derpå vinner och den Svenska tobaksodlingen får ett behöfligt skydd, hvarigenom denna jordbruksnäring kan utvidgas.
I öfrigt instämmer jag i den af Petter Claesson från Elfsborgs Län, med afseende å den för landet så vigtiga husslöjden, afgifna reservation»” Bevitlnings- Ut skottets Betänkande, N:o 12. n*.
Med Herr Almgren instämde Herr G. kV. Gillberg.
Af Herr J. JY. Arnberg.
”Om tulltaxan, i sin dubbla egenskap af beskattningstariff och de inhemska näringarnes värn vore en sanning, en lag, som med allvar och kraft tillämpades, så vore det ock en stor fosterländsk angelägenhet, att för Rikets Högloft.
Ständer framhålla alla dess brister för att få dem afhulpne.
Men då ej så är, då erfarenheten, då enskilde och officiella uppgifter bekräfta den sorgliga till varon af en oerhörd smugling, än ytterligare vitsordad genom de många naiva bekännelserna iuom Utskottet, och derjemte begripligvorden genom de uppenbarade sätt och medel, hvarmed man vet att kringgå lagen; derom de respective Utskotts-ledamöterne väl bära vittne, hvar till sitt stånd; så gagnar det föga att i dagen lägga alla de bristfälligheter, som vidlåda sjelfva tulltaxan.
Yigtigare än en granskning och omarbetning af denna, är det i närvarande tidpunkt ofelbart, att sannings-enligt och öppet uttala öfvertygelsen om den lamhet, hvaraf förvaltningen i denna del nu lider, på det att en Landsfaderlig Styrelse icke måtte vara i okunnighet derom, utan fastheldre blifva i tillfälle att, genom vidtagande af skyndsamma och kraftiga åtgärder, återförhjelpa det stundligen sjunkande fäderneslandet till sitt fordna välstånd.
Men då åtskillige af Utskottet nu föreslagne förändringar äro af alltför betänklig beskalfenhet, för att icke följderne deraf skola menligt inverka äfven på den närmaste framtiden, så bör jag icke underlåta att derpå nu fästa Rikets Ständers uppmärksamhet.
För det Högloft.
Utskottet kunde det icke vara tvetydigt, att Eskilstuna manufactur-stad, den enda i riket, som i någon betydligare grad förädlar det vidtberömda Svenska jernet, blifvit i sin fabrication tillbakatryckt, genom borttagandet af det förbud, som ända till 1842 års slut varit stadgadt för Manufactur- och Handtverkssmide, ej specificeradt.
Detta förhållande, uppgifvet af motionären i frågan, och derjemte vitsordadt af högt upplyste och kunnige personer, borde, efter mitt förmenande, hafva förmått Utskottet att åtminstone något när föreslå de tullbestämmelser, som motionen innehåller, nemligen för Stålarbeten ej specificerade 1
Sf värde ro: — — till 3: 16. — Jern, Manufactur och Handtverkssmide ej specificeradt \ U. — 3; —• — till 1: 5.
4-1 rj8 Bevill/iings-Utskottets Betänkandej N.o 12.
Men då så icke sked t, då för dessa artiklar Utskottet föreslagit ett tullvärde af 3a sk. och i tull 8 sk., så anser jag mig pliktig att detta till rättelse hos Rikets Högloft.
Ständer anmäla, hvarjemte det torde kunna anmärkas, att tullen å jern gjutet allt annat ej specificeradt bör sättas till likhet med hvad för de förstnämnde artiklarno blifver bestämdt, i anseende till svårigheten att vid förtullningar skilja dem emellan.
Hvad ziffrorne angår, torde dessa lämpligast kunna sättas till ett medelvärde af 3 R:dr med en införselstull af i Rdr per U..
Emot det af Utskottet föreslagna förtullningssätt af artikeln ull, äfvensom emot de derå satte tull bestämmelser, reserverar jag mig äfvenledes.
Erfarenheten från förra decennium vitsordar tillfyllest omöjligheten af att vid förtullningar classificera ull och denna jufvas ännu icke af någon practisk man.
Utom det att hvarje bal innehåller flere (5 å 6) classer af ull från grof till fin, så är det alldeles obestridligt, att en och samma idl skattas i värde mycket olika, äfven af fabrikanter, här sons i andra länder, allt efter olika fabrications-methoder.
Ett förtullningssätt efter värde, i och för sig sjelft en arbitrage, måste följaktligen föranleda till ständigt uppkommande stridiga meningar, godtyckligt behandlingssätt och inbördes tvister.
Skall det förtullningssätt, som nu eger rum förändras, så låter sig sådant icke annorlunda göra, än att all må draga en gemensam medeltull, hvilket äfven torde vara det rätta.
Denna åsigt bekräftades äfven af den på anmodan i Bevillnings-Utskottet närvarande LandLbruksAcademiens Secreterare m. m.
Herr Nathorst, hvilken, med erkännande af svårigheten att efter värde förtulla ull, ansåg att en medeltull af 6 sk. bör åsättas såsom den lämpligaste.
Beträffande sjelfva tull-zilfranj, så förekommer, att denna vid sista Riksdag höjdes med icke mindre än 3oo procent för all ull, med undantag af Jutsk och Isländsk.
Att nu än ytterligare höja den, synes föga öfverensstämmande med en förståndig
Stals-ekonomi, så väl med afseende på varans beskaffenhet af råämne, som på den af erfarenheten numera bekräftade sanning, att den finare ull*cullturen icke är med landets climat förenlig, hvaraf vill följa, att productionen af ordinär ull företrädesvis bör skyddas.
Säkert är äfven, att en tullförhöjning, sådan som den föreslugne, skall menligt inverka på den inhemska yllefabricationen, hvilken redan på det kännbaraste lider af den tysta concurrensen med utländningen; och om denna manufactur lillbakatryckes, så att den Svenska ullen icke mera finner köpare Bevillnings-Utskottets Betänkande, N.o 12. rjg på elen Svenska, marknaden, så gagnar tullen å ull till intet.
Rådligt torde derför vara att äfven i detta afseende lyssna till Herr Nathorsts ord.”
Uti denna reservation instämde Herr Printzenskiöld och ContractsProsten Nibelius.
Af Herr C. J.
Kock: ”Om ändamålet med tullagstiftning i vårt land opartiskt bedömes, måste det i första rummet vara att bereda Stats-inkomst, serdeles då mera än tredjedelen deraf påräknas af tull-intraden.
Under denna förutsättning kan antagas, att det är blott en underordnad angelägenhet, hvaraf den positiva nyttan ännu icke blifvit allmänt erkänd, att vid sådan lagstiftning städse hafva till ögonmärke alt derigenom äfven framkalla skydd åt några vissa näringar, så vida nemligen dessa icke utgöra pelare för statsbyggnadens upprätthållande, såsom jord och bergsbruk, på hvilkas förkofran eller lillbakaskridande Sveriges sjelfbestånd beror.
I alla händelser måste härvid iagttagas, att landets moder-näringars närmaste anförvandter, handel och sjöfart, beredas trefnad och uppmuntran, och icke det felsteg begås, atp man stäfjar dessa båda stora pulsådror, hvilka, i stället för att, i förra fallet, sprida lif i statens hela organism, dymedelst skulle komma denna att helt och hållet förtvina.
Vöre frågan här så enkel, att den kunnat afgöras endast genom utarbetandet af det förslag till tull-taxa, som Höglofl.
Eevillnings-Utskottet nu går att till Rikets Ständer aflemna, hade den aldrig behöft blifva hvad den är, ett af de svåraste problemer för Regeringar och folk att till ömsesidig belåtenhet lösa.
Men nu är det ett factum, att hög tull ensamt icke verkar till i förhållande derefter ökad statsinkomst, ty om delta vore fallet, skulle ingenting lättare finnas, än all, genom ziffrornes fördubbling, en eller flere gånger, komma till målet.
Ungefär det samma inträffar med maktspråket: lörbud i en tulltaxa, om hvilket från så många håll högt uppburna ord en hvar må spörja sig sjelf, huruvida det förmått utestänga någon varu-artikel från vårt land, eller om icke den O O ' ögonskenliga, nästan allmännare, förbrukningen af just dessa bannlysta artiklar klart ådagalägger, alt lockelsen framkallat motsattsen af hvad man söker.
Mycket har blifvit tillgjordt och ännu mera påyrkas, för att stämma opinionen för höga tullbestämmelser och varuinförsel-förbud, hvaraf lii I i ilis den hufvudsakligaste verkan har varit, att se omkring en fjerdedel, eller i det närmaste En million R:dr, uppslukas, för att indrifva och bevaka de återstående tre fjerdedelarne af tull-uppbörden.
Här hjelpa inga djuptänkte eiler spetsfundige theorier, ty dagliga erfarenheten talar och det 8o Bevillnings-Ulsholtets Betänkande j N:o 13. torde vara hög tid att deraf taga varning, för att icke genom en återgång till förhållandet, sådant det var före år 1823, beröfva Staten den inkomstkälla, tullen från och med de följande åren inbringat och ännu inbringar, och hvilken i sin mohn gjort både Stalsbördan lättare att bära, och öppnat möjligheten att med stegrade
Statsbehof bereda skattenedsättningar på andra vägar.
— Min öfvertygelse är, att, i händelse detta förslag till tulltaxans omstöpning af Rikets Ständer godkännes och sedermera af Kongl. Maj:t sättes i verkställighet, skall följden deraf, jag befarar det, blifva, utom ett sorgligt återfall uti det moraliska förderf, hvartill frestelsen att öfverträda prohibitiva tull-författningar så lätt neddrager en nation, och hvarur vårt land nu är med stora steg stadt på väg att lyfta sig, jemväl behofvet af en ökad hevakningskostnad och deremot en minskad tullintrad, till föga båtnad för båda fractioneina, — den ena, som strider för lag tull och inskränkning u.!y, eller alldeles borttagande af in- och utförselsförbud, och den andra för mtffäsatsen.
I sådant sakernas skick måste jag, som öppet erkänner mig tillhöra den förra meningen, heldre sjelf uppoffra något af mina åsigter, för att icke förlora allt, och följakteligen, efler att i ganska få delar hafva deltagit i de beslut, som grundlaggt Utskottets Betänkande, och för att icke uttrötta med en reservation, lika vidlyftig som sjelfva förslaget, nu endast uttrycka den serskilda tanke, att jag, i anseende till förändrade omständigheter medelst sli Ininga me mellan olika meningar och mäktiga intressen, flir min del öfvergår lill det totalomdöme, alt Rikets
Ständer bäst sammanjemka allas fördel genom antagandet af Kongl. Majlis
Nådiga skrifvelse af den (i sistlidne Augusti, som förutsätter bibehållande hufvudsakligen af nu gällande tulltaxa, och detta destoheldre, sorn densamma ännu icke varit i aine år tillämpad, således ej heller kunnat ådagalägga något tillförlitligt re sallat af sina verkningar.
— Det är visserligen en sanning, att Utskottet redan fattat beslut om ett sådant tillstyrkande, hvilket står tydligen att läsa i första punkten af Betänkandet, men beledsagadl af så många förbehåll, rubricerade under åtskilliga: ”antingen” och ”eller" att, -när dessa prohibitismens understuckna bundsförvandter med lojal sköld fått advocera sig fram hela tulltaxan igenom och deri tillvägabringa en mängd genomgripande förändringar, 194 till antalet, återstår af den Kongl, skrifvelsen föga iner än namnet.
Så iL ex. gör ett af dessa ”eller” till vilkor för det utlofvade vidhlifvandet al grun - Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 12. 8 r grunderna i nu gällande tulltaxa, att vid dessas tillämpning få göra de förändringar, suni äro erforderliga för att fästa ett skyldigt afseende på innehållet af ingifne, hela taxan omfattande, motioner, af hvilka de Hesta afsett ”landets {'mandelia betryck", ”behofvet af att inskränka importen”, ”alt lifva den inhemska industrien’" o. s. v., hvilket allt tillräckligt visar, huru svårt det måste hafva varit att på en gång enligt löfte gå i möte Kongl. Maj:ts omförmälte nådiga önskan, om tulltaxans bibehållande oförändrad och att genom detta aldeles oförväntade reformbegär afhjelpa alla nyss uppräknade olägenheter.
För min del tror jag att lösningen af denna uppgift öfverstigit Jiöglofl. Bevillnings-Utskottets krafter; åtminstone i fall den, emot min förmodan, skulle anses att hafva lyckats, bekänner jag mig icke kunnat dertill i ringaste mohn bidraga.
Heldre anser jag mig då böra öppet förklara, att om någon annan rubbning i tulltaxan skall ske, än den hvarom Kongl. Maj:t redan beslutat, så har jag funnit det för den inhemska fabriksslöjden nyttigt att förhöja tullafgifterne å halfylle och åtskilliga manufactur-smiden, det förra lill 36 sk.
U. och de sednare i någorlunda öfverensstämmelse med Herr Grefve Cronhjelms förslag; samt derjemte tillägga att, i händelse Statskassan tarfvrar ökad afgift på någon af de större consumtions-artiklarne, vore socker, hudar eller tobak de, som med minsta våda för tullförsnillning, dermed borde belastas.”
Uti denna reservation instämde Herrar E.
Sjöstedt, A. G. Akesson, Fr.
Sundler, 1. H.
Sorbon, E. Tjernberg, 1. von Kock samt Riksdagslullmägligen Christen Andersson från Malmöhus Län. Af Herr Paul Berg. ”Då Utskottet i flera vigtiga omständigheter icke delat mina grundsatser för en ändamålsenlig samt på rättvisa grundad tull-lagstiftning, och jag uti Utskottets förslag till förändringar i tulltaxan, sådant det nu för Rikets Ständer framlägges, trott mig sakna en på billighet genomförd princip rörande denna magtpåliggande fråga; nödgas jag emot åtskilliga delar mig reservera.
Hvad först angår det så kallade skyddsförbudet, hörde man redan vid 1828—3o årens Riksdag af samtliga Fabriks-idkare enhälligt förklaras, att om förbudsskyddet finge qvarstå 10 år, skulle Svenska Fabrikanterne derefter kunna concurrera med de utländska, så väl i varornes godhet, som pris.
Det oaktadt i5 år derefter finner man, att detta så kallade skyddsiorbud ännu fortfarande vill göra sig gällande, och märkvärdigt nog hufvudsakligen för klädesfabrikanterne; då man likväl lärer hafva all anledBih. till R.
Brot. 1844, 5 Sami. 1 Afd. 6 Haft. 11 82 B cvillnin«s-Ut skottets Betänkande, N:0 12. ning anlaga, att tillverkningen inom landet af denna nödvändighetsvara icke är tillräcklig för nationens behof, kan detta anspråk på monopolium, till fördel för några llerrar Fabriks-idkare, och för några lundräjare, följaktligen icke villfaras annorledes, än på bekostnad så väl af allmänheten som al Staten.
Man har sagt att tiden till detta förbuds borttagande ännu icke är inne; frågas när skall den tiden komma?
Aldrig, så vida dess bestämmande skall fortfarande få bero af herrar klädesfabrikanter; men äro de förvissade, att de genom en sådan hallstarrighet verkligen befordra sin egen fördel?
Vi bafve ju tillräckligt erfarenhet deraf, att flera och just de fabriksnäringar inom landet, nemligen för tillverkningen af Läder, Papper, Porcellain, Tvål, Såpa, Handskar etc., hvilka ej åtnjuta ett sådant skydd, det oaktadt icke blott trifvas, utan ock med stora steg gå framåt; hvilket bevisas bland annat dermed, att somliga af dessa fabrikanter med fördel exportera sina alster till utlandet, ja, man har med fägnad till och med försport, att egare af dessa fabriker ej allenast icke önska något förbud, utan äfven att skyddstullen för deras fabrikater icke må blifva för hög.
Detta är också det naturligt rätta, ty derigenom äro deras tillverkningar bäst skyddade för lundräjare; äfvensom deraf uppkommer tällan, hvilken ovillkorligen måste vara af stor vigt för hvarje tillverknings uppbringande till den möjligaste fullkomlighet, och endast kan skada den oskickliga producenten, den der alltid ropar på skrå oeh tullförbud.
Hvad dernäst angår sidenvaror, så synes mig ett införselsförbud för sådana varor, ehuru de i allmänhet äro att beräkna såsom lyxartiklar, likasom en alltför hög tull å dem, då desamma, i anseende till deras mindre voium, lätteligen kunna insmuglas, vara olämplig och endast lända till uppmuntran för lurendräjaren eller tullförvaltaren, samt till förlust för Staten.
Utskottet har på större delen af stål- och jern-arbeten förändrat tullbestämmelsen från värde till viet.
Denna förändrade tullbeslämmelse n anser jag i de liesta föll alldeles orimlig, Så vida man åsyftar en någorlunda rätt vislig och accurat tullberäkning.
Äfven har Utskottet föreslagit på nästan alla dessa arbeten en så hög lull, att densamma kan betraktas såsom ett indirect förbud.
Jag hade trott att män åtminstone borde urskilja sådana artiklar, som icke till erforderlig fullkomlighet för närvarande kunna inom landet tillverkas.
Jag menar härmed lmfvudsakligast en stor del handtverksverklyg och dylikt.
Utskottet har i ändamål att åstadkomma ökade Stals-inkotnsler för - Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 12. 83 höjt import-tullen pu åtskilliga colonial-varor, nemligen Tobak, Caffe och Socker.
Dessa varor äro nu mera ett verkligt behof för Svenska allmänheten så vill för den fattiga som för den rika; hvarföre jag icke kan anse det billigt att genom förhöjd Lull fördyra sådana varor.
Monicke nog härmed; Sv erige liar nu kanske sin betydligaste byteshandel, åtminstone sin större frakthandel med Nord- och Syd-Amerika, från hvilka länder hufvudsakligen dessa produeter till Sverige inkomma, hvilket jag anser böra blifva en ökad anledning alt icke genomorimlig tull försvåra importen från nämnde länder, och derigenom föranleda reciprocitet och afbrytande af för oss fördelaktiga communicationer.
Fortfarande inskränkning för vissa städer att få importera ull af alla slag, synes mig vara stridande mot all rättsprincip; ty hvarje stapelstad borde väl hafva rättigheter motsvarande skyldigheter, man tror att tullbehandlingen icke kan förrättas så accurat uti en mindre som uti en större stad.
Jag eger härutinnan ej så obetydlig erfarenhet, och vågar försäkra, att jag aldrig förmärkt tullbehandling ske mindre accurat i de mindre än i de större stiider.
Slutligen hvad tull å export beträffar, har jag endast att anmärka den fortfarande höga tullen på kreatursben, hvilken förorsakar att man nu mera icke kan exportera denna vara, som fordom utgjort icke så obetydlig export-artikel, och då den, sådant oaktadt, nu icke mera än tillförene begagnas inom landet, har härigenom den fattigaste folkklassen och sådana personer, som endast kunde sysselsätta sig med dylika göromål, som samlande af ben, gått miste om en inkomst, en fattigförsörjningshjelp från utlandet.” Af Herr P. E. Winge: ”Då artikeln böcker i tull-taxan förekom och Herr Prytz yrkade deras tullfria införsel från Finland, fann jag mig föranlåten, att erinra, det ett förbehåll eller undantag dervid skulle göras, i anseende till införsel af Svenska Psalmböcker och Catecheser m. IL, emedan förlagsrätten dertill icke är någon enskildts, utan en allmän tillhörighet; denna invändning gjordes under nästan säkert hopp, att den skulle få något stöd, emedan i Norrköping finnas tvenne boktryckerier och uti det ena fabriceras en stor mängd Psalmböcker och Catecheser; det är visst sannt att Boktryckerier icke lyda under Skrå-Embetena eller Hall-Rätten, men deras innehafvare skatta likväl ganska betydligt till Staten, således borde ock deraf följa, att deras tillverkningar skulle hägnas och beskyddas för allt intrång och alla medtäflare; ty, efter den i detta Högloft.
Utskott gällande åsigt, lärer 84 Bevillnings-UlskoUets Betänkande, N.o 12. ingen näring i Sverige kunna hafva framgång, sorn icke njuter skydd af förbud eller hög tull; obegripligt synes det således vara, om förestående satts är sann, att något enda boktryckeri finnes i vårt land, hvarest dess anläggare icke varit gynnade härmed, ej heller haft allmänna lån emot låg ränta, hvarken på rudimaterie!' eller de färdiga producterne, hvilka sednare tverlom varit utsatta för de häftigaste förföljelser, började under vissa tidpunkter redan innan produeten var färdig, såsom af censur och boktryckeri • fiscal, ■sedermera hafva de understundom haft svårt att undgå actioner och indragningsmagt.
Såsom ett underverk, ensamt för vår tid, mäste det således betraktas, att när endast i o
Boktryckerier i Stockholm och 18 i Landsortens städer, alla beroende af ett Kongl. Privilegium, funnos år 1809, då anläggandet hlef åtkomligt för hvarje rättskaffens man, deras antal i hufvudstaclen nu är 20 och i Sveriges öfriga städer 60, samt att tillverkningarne nu uthålla täflan med de i detta yrke mest konstfärdig» nationers.
Exemplen verka efterföljd: jag har under några dagar med uppmärksamhet åhört långa och undervisande föreläsningar, hvilka flyttat mina tankar dels i academiska auditorier, dels i väfverier, spinnerier, smedjor nr. m., dock hafva alltid slutföljderne i dessa föreläsningar varit, att intet land kan vara sälli utan höga tullafgifter eller förhud emot införsel af främmande länders tillverkningar, samt att dessa afgifter och förbud befordra det inhemska landets välmåga, skaffa credit och silfver Lill Riks-Bänken, äfvensom lifva och upphjelpa den inrikes konstskickligheten och fliten, hvartill kommer alt det talats mjmket om consequence och att vara consequenta, hvarföre jag äfven vågade försöket att hos detta Högloft.
Bevillnings-Utskott yrka icke ett förhud, utan en tull-afgift, vid införsel från Finland, på tvenne Bokartiklar; sedan detta är gjordt, måste jag väl fasthålla yrkandet, likväl utan fruktan för någon skada, i händelse framgång icke vinnes, ty, lika litet hädanefter som hittills, lära boklryckeri-ägarne inom Sverige för sina tillverkningar söka skydd bakom tull-bommar eller påkalla hjelp af seglande, ridande eller andra kustvaktare.” Af Herr A. G.
Akesson: ”Emot del af Utskottets majoritet nu uppgjorda förslag till en ny tull-taxa, får äfven jag teckna mig som reservant.
De stridiga åsigter, hvilka inom Utskottet i denna frågas behandling velat göra sig gällande, har hos mig stadgat den öfvertygelsen, att den närvarande författningen borde, oaktadt sina brister, tills vidare bibehållas; och då Kongl.