Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den minskning äter uti postintraderne, som enligt förenämnde beräkning blefve en följd af medelportots bestämmande till 5 skillingar per lod, synes icke vara af större betydenhet, än ätt Statsverket kunde densamma nu vidkännas och ersättning derför innan kort kunna påräknas genom den årligen tilltagande brefvexlingen.
Maj:t anser likväl ett sådant medelporto blifva alltför drygt för det betydliga antal korrespondenter, hvilkas brefvexling är inskränkt inom kortare afstånd och sorn nu för sina bref, uppgående till vid pass två femtedelar af hela antalet, betala i porto endast 2, 3 å 4 skillingar.
För dessa skulle ett medelporto af 5 skillingar medföra en ökad utgift af mera än 50,000 r:dr årligen.
Majit, som, på grund af hvad här ofvan blifvit anfördt, anser ett enda likformigt brefporto, utan afseende på afständet mellan alsändnings och adressorterne, böra vid den inrikes brefvexlingen införas, så snart sådant kan verkställas utan korrespondenternes kännbara betungande och utan att
Statsverket äfventyrar någon betydligare minskning uti dess af postmedlen påräknade inkomst, samt derjemte håller före, att ett medelporto af 4 skillingar per lod skulle fullt motsvara allmänhetens billiga anspråk, är emedlertid af den öfvertygelse, att, intilldess brefvexlingen mellan inrikes orter så tilltagit, att Postverket af densamma, med ett, till sistnämnde belopp faststäldt, medelporto, kan med säkerhet påräkna en inkomst, fullt tillräcklig icke blott att betäcka de ärliga utgifterne samt bekosta erforderliga och tidsenliga förbättringar i postanstalterne, utan ock att lemna Statsverket bidrag till ungefärligen enahanda belopp, som för närvarande af postmedlen utgöres, det åsyftade ändamålet, att bereda ökad beqvämlighet och lättnad så väl för korrespondenterne, som för Postverket, skulle i väsendtlig mån vinnas genom antagandet af tvänne portosatser eller Raijons-porton, hvilka Kongl. Majit anser lämpligen kunna bestämmas till fyra skillingar för bref, som från en postanstalt försändes till annan dylik anstalt inom tjugo mils afstånd, samt till sex skillingar för bref, som fortskaffas melian postanstalter, belägna på längre afstånd från hvarandra än tjugo mil.
Antagas dessa begge portosatser, så vore redan derigenom för närmare 64 procent af hela inrikes brefvexlingen infördt det medelporto, som Kongl. Majit anser lämpligt, hvarjemte derigenom nu gällande porto-bestämmelser minskats för nära en fjerdedel; och då i en framtid det högre portot af C skillingar kan borttagas, Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition, N:o 72.
13 blifver sådant en lättnad för många utan att medföra tillökning för någon.
Hade sådane brefporton af 4 och 6 skillingar per lod år 1851 funnits bestämda för den inrikes brefvexlingen, så skulle enligt de i Postverket uppgjorde beräkningarne dessa väl då endast hafva inbringat 412,054 r:dr. och således 36,000 r:dr mindre, än hvad uppbörden för inrikes brefvexlingen nämnde år nu utgjorde; men ej heller denna brist synes vara större än att den till en början kan fyllas af befintliga, de sednaste åren gjorda besparingar, under förutsättning att utvidgad brefvexling skall innan kort betäcka samma brist och derutöfver jemväl lemna tillgång till bestridande af de ökade utgifter för Postverket, hvilka af den förändrade ordningen blifva en oundviklig följd.
För så kallade lösbref, hvarmed förstås sådane bref, hvilka inlemnade å postkontoren, icke skola derifrån försändas till annat postkontor, utan antingen uttagas af adressaten eller tillsändas honom uti de enskilde personer eller menigheter tillhöriga väskor, som af egarne afhämtas på postkontoren eller blifva med pösterne befordrade till något för afhemtning beläget ställe å postvägen, erlägges vid inlemnandet, utan afseende å brefvets vigt, en skilling banko, som tillfaller postförvaltaren; och för bref inlemnade ä Stockholms postkontor samt ställde till i staden boende personer, betalas två skillingar, som delas mellan postmästaren vid afdelningen för ankommande bref och brefdragarne, hvilka besörja att brefven komma adressaterne tillhanda.
Deremot åtnjuter Postverket för dessa begge slags bref icke någon inkomst, hvartill orsaken igenfinnes i den omständighet, att dä brefven ej komma till annat postkontor, saknas, så vidt afgiften erlägges med penningar, utväg att kontrollera riktigheten af postförvaltarnes uppgift ä brefvens antal och beskaffenhet; — ett förhållande, som jemväl i viss män eger rum i afseende å bref, befordrade i brefiådor å ångfartygen, samt med deligencer.
Då emedlertid, genom införande af frimärken, omförmälda svårighet vid kontoren komme att försvinna, helst postförvaltarne kunna åläggas, vid ansvarspäföljd, att, så framt afgiften blifvit erlagd i penningar, icke från sig utlemna brefvet förr, än detsamma genom hans försorg blifvit med stämpel och frimärke försedt, anser Kongl. Majrt jemväl för bref af ifrågavarande beskaffenhet böra stadgas ett lämpligt porto, hvilket skäligen torde kunna bestämmas till två skillingar stycket för bref af till och med sexton lods vigt, hvarutöfver sådane bref ej böra genom Postverket befordras.
Vid pröfning af förevarande fråga har det likväl icke, kunnat undfalla Kon 1.
Maj:ts uppmärksamhet, hurusom, genom införandet antingen af ett bestämdt medelporto eller af tvenne Raijons-porton, med frimärken, samt indragning till postkassan af de postförvaltarne och brefdragarne nu tillfallande afgifter för lös— brefven, en betydlig minskning måste uppkomma uti de särskilda inkomster, eller sportler, som postförvaltarne nu åtnjuta.
Dessa särskilda inkomster, hvilka, år 1846, enligt då lemnade uppgifter, bestego sig sammanlagdt till öfver 14 Kongl. Maj:ls Ä'åd.
Proposition, N:o 72. 60,000 r:dr, utgöras, förutom afgifterne för lösbref, hufvudsakligen af arfvoden, dels för posträkningar, hvilka, om frimärken begagnas till portots erläggande, blifva endast i ringare mån erforderliga, dels för lösväskor, hvaraf, i händelse särskilda brefemottagnings- och utlemnings-ställen varda inrättade, behofvet jemväl förminskas, dels ock för hopsamlande och afläggning af de till hvarje korrespondent ankomne bref, så att korrespondenten ej behöfver efterse dem ii kartorne, hvilken sistnämnde inkomst helt och hållet försvinner, om, såsom General-poststyrelsen hemställt och Kongl.
Maj:t äfven anser lämpligt, namnkartor å orekommenderade bref ej vidare varda upprättade, och ankommande bref ordnas, icke såsom nu efter postkontoren, utan efter alfabet, i hvilket sednare fall de kunna utbekommas vid uppgift af adressatens namn, utan särskildt arfvode för afläggning.
Postförvaltarnes inkomster äro, till följd af sportlerne, särdeles ojemnt fördelade: och då, under nuvarande förhållanden, flertalet af dessa tjenstemän äro ganska svagt aflönade, kan en ytterligare minskning af postförvaltarnes, till större delen redan nu för behofvcn otillräckliga, inkomster icke ega rum med mindre de för en dylik förlust erhålla skälig ersättning, hvilken Kongl. Maj:t, enligt
General-poststyrelsens förslag samt i betraktande deraf, att de nu varande sportlerne rätta sig efter mängden af göromål, anser lämpligast kunna meddelas genom viss uppbörds-procent, som ökade postförvaltarnes inkomst i den mån korrespondensen och uppbörden stiga.
Denna procent, hvilken General-poststyrelsen ansett böra utgå å ali uppbörd, sä väl inrikes som utrikes porto, rekommendations- och assurans-afgift, kan dock icke lämpligen blifva lika för alla postkontor, enär den då skulle blifva alltför stor för några och alltför ringa för andra, hvilket ådagalägges af de för 1849 års löne-reglering infordrade uppgifter, utvisande, att, i förhållandet mellan hvarje kontors liela uppbörd och de sportler, som för hvarje kontor skulle, helt och hållet eller till större delen, gå förlorade, är en sådan olikhet, att de sednare utgöra emot uppbörden ifrån endast en till och med tio procent.
Genom den ifråga,ställda förändringen i porto-bestämmelserna måste ock i viss män inträffa, att å samtlige postkontor, der portot för större delen af brefvexlingen blifver högre än det varit förr, uppbörden stiger, då den af motsatt skäl på andra kontor minskas.
Vid sådant förhållande skulle icke nu genast kunna, med full rättvisa, bestämmas hvarje kontors uppbörds-provision; men om i sammanhang med förändringen i öfrigt stadgades, ått på förenämnde sätt viss procent af hela postuppbörden finge ställas till General-poststyrelsens disposition för att användas till ersättning ät postförvaltarne för förlorade sportler, och samma procents belopp mellan postförvaltarne fördelades med ledning af förhållandet 1846; så kunde, elter ett eller två års erfarenhet, procenten fastställas för hvarje kontor, hvarefter denna procent sedermera, allt efter uppbördens stigande, kornrne att bestämma kontorets ersättning för de förlorade sportlerne.
General-poststyrelsen Kongl. Maj:ts A åd.
Proposition, N:o 72. 15 har ansett förenämnde uppbörds-provision lämpligen kunna bestämmas till fem procent af hela ifrågavarande uppbörden; och vill Kongl. Maj:t, i öfverensstämmelse dermed, beräkna behofvet för nyssnämnde ändamål.
Härförutan uppkomma, genom förändringen, flere utgifter för Postverket, hvaribland må nämnas kostnaden för tillverkning af frimärken ungefärligen 1,000 r:dr årligen, provision för frimärkens försäljning, hvilken, om den, i likhet med hvad i Danmark eger rum, varder bestämd till 2 procent af försäljningssumman, torde kunna beräknas till omkring 8,000 r:dr om året, arfvoden till dem, som skola hafva ansvaret för bref-inläggningslådor vid postlinierne, samt ökadt antal brefdragare-löner, m. m.
På grund häraf vill Kongl. Majit nu föreslå Rikets Ständer, att antaga följande allmänna bestämmelser: l:o att för inrikes brefvexlingen mellan de orter, der postanstalter linnas, antagas två särskilda portosatser, den ena af fyra skillingar för bref om ett lods eller lägre vigt, som befordras på ett afstånd af tjugu mil eller derunder, och det andra af sex skillingar för bref vägande högst ett lod, som fortskaffas längre än tjugu mil; med iakttagande att för hvarje lod, som brefvet väger öfver ett, skall, då vigten ej öfverstiger åtta lod betalas fullt porto, hvaremot för bref, hvars vigt öfverskjuter sistnämnde lodtal, må tillgodonjutas porto-moderation i enlighet med Kongl, förordningen den 13 Oktober 1785; 2:o att för lösbref eller sådant b-ref, som antingen inlemnas å postanstalt, för att derifrån, utan att gå förbi eller ankomma till annan postanstalt, försändas till någon ort utom postanstaltens läge, eller ock från sådan ort på enahanda sätt till postanstalt ankommer, fastställes ett porto af två skillingar, så vida brefvets vigt ej öfverstiger sexton lod; tyngre bref fortskaffas ej; 3:0 att iör lokal-bref eller sådant bref som inlemnas å postanstalt, lör att befordras till person inom staden eller å stället, der postanstalten finnes, bestämmes ett porto af två skillingar, så vida ej brefvets vigt öfverstiger fyra lod, i hvilket fall det ieke må å postanstalten till förskaffande emottagas.
I händelse Rikets Ständer antaga Kongl. Maj:ts, uti särskild
Nådig proposition framställda, förslag, angående myntenheten och dess fördelande i hundradelar. böra förenämnde portosatser utsättas i öre, så nära söm möjligt motsvarande ofvannämnde belopp i skillingar banko; 4:o att vid inlemnande af bref å postkontor, postexpedition eller annan postanstalt, det må ankomma på inlemnaren att erlägga porto antingen med penningar eiler med ett eller flera frimärken, i hvilket sednare läll brefvet bör 16 Kongl.
Maj'.ts Nåd.
Proposition, N:o 72. rara försedt med dylika märken till ett värde, som motsvarar det stadgade brefportot: 5:o att bref, sorn inläggas i de breflådor, hvilka, efter General-poststyrelsens föranstaltande, böra pä Postverkets bekostnad, anbringas vid alla postanstalter, äfvensom å andra tjenliga ställen, der posterne färdas förbi, såsom jern vägsstationer med flere, ovilkorligen skola vara försedde med frimärken, i värde motsvarande det bestämda portot; 6:o att å diligencer och ångbåtar, som befordra passagerare och på bestämda tider gå emellan vissa orter, skola finnas, genom Postverkets försorg anskaffade, breflådor, hvaruti bref emottagas.
Bref, som deruti inlägges, bör likaledes vara försedt med ett eller flere frimärken till lika värde med brefportot, vid äfventyr, att, i annat fall, brefemottagaren måste betala ej allenast fullt porto, utan ock derutöfver särskild lösen, motsvarande ett enkelt porto; 7:o att bref, som behandlats allenast å en postanstalt, men ej befordrats mellan tvänne, bör, innan det från postanstalten utlemnas, med frimärke förses till erforderligt belopp, samt med postanstaltens stämpel; 8:o att brefdragare, som anställas vid de postanstalter, der General-poststyrelsen finner dylike betjentes antagande vara af behof påkalladt, skola, så vida adressatens bostad är känd och ej å det ankomna eller inlemnade brefvet är antecknadt, att det skall å postanstalten qvarligga, kringbära nämnde bref till adressaterne, hvilka derföre betala till brefdragarne en skilling för hvarje bref.
Bifalles Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, angående nfyntenheten och dess fördelande i hundradelar, bör den, brefdragarne i ofvanberörde måtto tillkommande, ersättning bestämmas i öre till närmast motsvarande belopp; 9:o att frimärken, motsvarande värdet å de särskilda portosatserue, skola, på sätt General-poststyrelsen derom förordnar, från Postverket utlemnas; börande 2 procent å hvad, genom frimärkens försäljning inflyter, användas till ersättning dels till de personer, åt hvilka nämnde försäljning kan varda uppdragen, dels åt den eller dem vid Postverket, som få vidkännas besväret med och ansvaret för frimärkenas emottagande, vårdande och redovisande; 10:o att postkartorne skola upptaga endast antalet af afgående orekommenderade bref, men icke adressaternes namn, så vida ej detta sednare särskildt - Kongl. Majda Nåd.
Proposition, N:o 72. 17 skildt äskas utaf brefafsändaren, som då derföre erlägger en särskild afgift, hvars belopp af Kongl.
Maj:t bestämmes; llio att af postmedlen ej mer än Etthundratusen riksdaler årligen må påräknas att såsom behållen inkomst till Statsverket ingå; hvaremot blifvande öfverskott hädanefter, såsom hittills, får af Kongl. Majit disponeras till postanstalternes utvidgande och förbättring, äfvensom till ersättning, efter ofvanuppgifne grund, åt postförvaltarne för förlorad inkomst af lösbref, jemte arfvodcn för lösväskor, räknings hållande, m. m.;' 12:o att, sa snart Kongl. Majit finner Postverkets inkomster vara dertill nog tillräckliga, eger Kongl. Majit att fastställa porto-afgiften för inrikes brefvexlingen till fyra skillingar per lod för alla afstånd; utan att sådant medför någon rubbning i öfrigt, hvarken uti stadganderne rörande lösbref, portomoderation m. m. eller uti andra föreskrifter; 13:o att dessa stadgandens tillämpning skall taga sin början med den I Juli 1855.
De detta ärende rörande handlingar skola tillhandahållas det Rikets Ständers l tskott, till hvars handläggning frågan varder öfverlemnad; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl.
Bih. till K St. Fiol.
JS63 $ 1S34. 1 Sami.
J Afd. 19 Hafi. 3 18 Kongl. MajUs Nåd.
Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Jlädel ä Stockholms Slott den 21 Mars 1854.
Hans Excellens, Justitia?
Stats-Ministern, Herr Grefve Sparre, lians Excellens, Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Stjerneld, Stats-Råden: Herr Friherre Pältnsfjerna, Fähraeus, Wallensteen, Grefve Mörner, Ulner, Reuterdahl, och Grefve Gyldenstolpe.
Chefen för Finans-departementet, Stats-rådet, herr friherre Palmstjerna, uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med förut fattadt beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga proposition till Rikets Ständer i anledning af yäckt fråga om antagande af visst medelporto för alla bref, som genom postverket inom riket befordras.
Maj:t behagade,' enligt Stats-rådets tillstyrkande, i Nåder gilla berörde förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, och befallde, att Nådig proposition skulle, i öfverensstämmelse dermed, till Rikets Ständer under denna dag afgå.
STOCKHOLM, f. d. Schultze’* Boktryckeri 1854.
Kongl■ May.ts Nåd.
Proposition, N:o 73. 1 N:o 73.
Ank. till Exp.-Utsk. elen 2 Maj 1854, kl. 12 m.
Maj:ts Nådiga Proposition till Pikets Ständer, med förslag till ändring i Förordningen den 20 November ■1835, om jords eller lägenhets af stående för allmänt behof; Gifven Stockholms Slott den 6 April 1854.
Sedan hos Rikets Ständer framställning blifvit gjord om nödvändigheten att undanrödja det hinder, som för anläggning här i landet af Elektriska telegrafer kunde möta derigenom, att egare till jord eller lägenhet, hvars begagnande för sådan anläggning erfordrades, icke vore pligtig att för ändamålet upplåta jorden eller lägenheten, med mindre eganderätten dertill löstes, hade Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 2 Augusti 1851, föreslagit utfärdandet af en Författning, hvarigenom skulle stadgas, att, derest för anläggning af allmänt nyttig inrättning, jord eller lägenhet måste användas, utan att likväl jorden eller lägenheten genom inrättningen gjordes för egaren oanvändbar, anläggningen ej finge af honom förhindras, om Konungen, i den ordning Kongl. Kungörelsen den 27 November 1845 bestämmer, så förordnade; dock att egaren, för det intrång inrättningen medförde, skulle njuta full ersättning och hälften derutöfver, hvilken ersättning, i händelse frivillig öfverenskommelse ej kunde derom träffas, skulle bestämmas på sätt i Förordningen den 20 i nyssnämnde månad föreskrifves.
Vid underdånig anmälan häraf, har Kongl. Maj:t, på de grunder, hvilka i Dess skrifvelse till Rikets Ständer den 3 November nästlidne år, i anledning af åtskilliga utaf Rikets Ständer vid sistförfluten Riksmöte föreslagna lagförän(tadngar, finnas omförmälda, funnit sig förhindrad att förenämnde förslag, i det skick det blifvit framstäldt, bifalla.
Då likväl, med afseende å elektriska telegrafers stora nytta för det allmänna, synes vara ,if vigt, att anläggning af dylika inrättningar, dervid telegraflinien ofta måste anbringas öfver eller under jord eller lägenhet, tillhörig enskild man, ej må kunna af egaren till sådan jord eller lägenhet, genom vägran att deraf upplåta, hvad för ändamålet behöfBih. till R.
Prot. 1853 & 1854. 1 Sami. 1 Afd. 20 Haft. 1 2 Kongl. Maj:t$ Nåd.
Proposition, N:o 73. ligt är, förhindras; men Förordningen den 20 November 1845, angående jords eller lägenhets afstående för allmänt behof, hvilken förutsätter, å ena sidan, att jorden eller lägenheten måste för ändamålets vinnande fullt afstås och, å den andra, att eganderätten dertill löses, ej är tillämplig, då fråga endast är om utläggning af ledningstrådar för elektriska telegrafer, derigenom vanligen något väsendtligt hinder i jordens eller lägenhetens framtida begagnande egaren icke tillskyndas; finnér Kongl. Maj:t, för detta af lagen ej förutsedda fall, särskilda bestämmelser vara af behofvet påkallade; och då dessa lämpligen synas böra intagas i den nu om jords eller lägenhets afstående gällande Författning, hvars föreskrifter i vissa delar äfven kunna å nu ifrågavarande fall tillämpas, vill Kongl. Maj:t, efter Stats-Rådets och Ilögste Domstolens hörande, föreslå Rikets Ständer, att nedannämnde §§ i förberörde Förordning afdon 20 November 1845, måtte erhålla följande förändrade Ivdelse, nemligen: §'
I Der Konungen pröfvar nödigt, att jord eller lägenhet, som enskild man, menighet eller inrättning tillhörer, begagnas skall, antingen till Rikets försvar, till allmän väg, bro, hamn eller lastningsplats, till torg eller gata i stad, till uttappning eller sänkning af sjö, till strömrensning, farled, eller annan vattenledning, till allmän byggnad eller till dylikt allmänt behof, vare egare pligtig att afstå hvad för ändamålet fordras; njute dock den. som härigenom skada lider, ersättning derför till fulla värdet och hälften derutöfver, der ej parterna om andra vilkor åsämjas. fr fråga om jordens eller lägenhetens begagnande endast för utläggning af elektriska ledningstrådar, utan att genom anläggningen eller dess framt da skötsel och värd något synnerligt men i nyttjanderätten till jorden eller lägenheten egaren tillskyndas, bör hvad för ändamålet behäfligt är upplåtas, utan alt jorden eller lägenheten löses.
För intrång, sorn derigenom må kunna f örorsakas, vare dock den, som intrånget lider, om han derpå gör anspråkberättigad till ersättning lill fulla värdet och hälften derutöfver.
Kan ej öfverenskommelse tränäs om ersättning, sorn ejler hvad ofvan sägs, utgå bör, då skall frågan härom pröfvas af särskild nämnd, sorn Mit Under-Rätt i den ort, der jorden eller lägenheten ligger, tillsättes på sätt här nedan stadgas. § 2.
Göres hos den i § 1 nämnde underrätt skriftlig ansökning om särskilda nämndens tillsättande, och visar sökanden, att Konungen godkänt behofvet af jordens eller lägenhetens afstående eller begagnande samt att tiden då den skall afstås eller upplåtas blifvit genom
Konungens förordnande elier parternas öfverenskommelse bestämd, utförde Rätten stämning på egare och Kongl. Majus Nåd.
Proposition, N;o 73. andre, som uppgifvas i saken hafva del.
Rätten föranstalte jemväl, att, till underrättelse för möjligen varande okända eller icke uppgifne rättsegare, tiden för ärendets företagande varder, så väl från predikstolen i den sockens kyrka, der fastigheten är belägen, som oek genom allmänna tidningarne, kungjord trenne gånger, sista gången minst fjorton dagar före den dag, hvilken till sakens företagande är utsatt.
Jördens eller lägenhetens egare, dä han höres, vare skyldig att hos Rätten, i ändamål af instämning, uppgifva den, som i anseende till nyttjanderätt, med honom del i saken häfver, vid äfventyr, som i § 25 stadgas.
Hos Rätten skall jemväl företes bevis derom, huruvida jorden eller lägenheten är med inteckning besvärad; och egen parterna att, innan Nämnden sättes, i laga ordning sin talan i fråga om ersättningens belopp och sältet Jör dess utgörande utföra.
Uppstår, vid fråga om jords eller lägenhets begagnande till utläggning af elektriska ledningstrådar, parterne emellan tvist huruvida derigenom må förorsakas så betydlig skada, att jorden eller lägenheten lösas skall, eller om intrånget är af beskaffenhet att ersättning derför, enligt de i 2 mom.
1 § stadgade grunder utgå bör, pröfve och afgöre Rätten sådant innan Nämnden sättes.
Anses ersättning för intrång böra ega rum, bestämme ock Rätten, efter thy sorn intrånget finnes vara öfvergående eller fortfarande, huruvida slik ersättning skall utgå på en gång eller i årlig afgift under den tid, intrånget kommer att fortfara.
Emot Rättens beslut i dessa frågor må talan fullföljas i HofRäitt genom besvär, inom den tid i 25 Kap. 5 § Rättegångs-Hålken stadgas.
I Hof-Rättens beslut må ändring sökas likaledes genom besvär, som, jemte borgen för kostnad och skada, skola till Konungen ingifvas inom den tid 30 Kap. 18 § samma Balk bestämmer. § 13.
Då jord eller lägenhet af stås skall, uppskatte Nämnden i penningar så väl jorden eller lägenheten efter dess rätta värde för egaren, sorn oek särskildt den skada annan än egaren genom jordens eller lägenhetens afstående lider, allt med afseende på tiden för afträdandet.
1 det fall att endast ersättning för intrång eger rum, uppskatte
Nämnden i penningar den skada, som genom intrånget förorsakas.
År af Rätten stadgadt, att ersättningen skall utgå i ärlig afgift, rätte Nämnden uppskattningen derefter; och bör i detta fall ersättning bestämmas särskildt för det intrång sjelfva anläggningen medför och särskildt för det, som sker genom inrättningens skötsel och drift. 4 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition, N:o 73.
Nämnden tillägge alltid uttryckligen den förhöjning, hvarmed, enligt § 1, ersättningen utgå hör, och om fråga är om flera lägenheter, som tillhöra särskilde egare, varde ersättningen bestämd särskildt för hvardera. § 14.
Erfordras för ändamålet att blott en del af lägenhet afstås, men lägenheten, genom afskiljande af denna del, blefve för egaren eller innehafvaren onyttig, bör hela lägenheten, enligt nu bestämda grunder, lösas, der egaren det äskar.
Lag samma vare om en del af jord afträdas bör och återstoden ej uppgår till besutenhet.
I dessa frågor meddele Rätten beslut, innan Nämnden sättes och må klagan öfver det beslut föras i den ordning uti § 2 stadgas. § 2°.
Hvad Nämnden beslutat skall till efterrättelse lända.