Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Inne i de kungliga gemaken hade ock » storstädning » ägt rum: allt var luftadt och fint och färdigt att emottaga de höga gäster som väntades.
I trapporna syntes redan en och annan livré- klädd lakej med kännarblick öfverskåda det hela för att tillse, det ingenting vore glömdt.
Utanför grinden till den långa allén hade en stor skara ungdom samlat sig.
En präk- tig äreport var upprest, med kransar af eklöf och ängsblommor.
Visaren på slottsuret pe- kade redan på 6, och nu kunde man när som helst vänta de kungliga vagnarne.
Närmast grinden stod bland den bidande ungdomsskaran en liten flicka med ljust hår och klara, blå ögon, en äkta nordisk typ.
Hon tycktes vara omkring åtta eller nio år, men öfver hennes ansikte låg ett drag af all- var vida öfver åldern.
Hon hade stått på samma plats en lång stund, med blicken oaf- låtligt riktad utåt landsvägen.
Därifrån när- made sig vid detta lag en åldrig man med grått hår, yfviga mustascher och militärisk hållning, ehuru ryggen var något böjd.
Han stödde sig mot en grof käpp, men på bröstet bar han medaljen för tapperhet i fält.
» Se där kommer korpral Björn, » utbrast en af de unga männen, småleende mot gubben.
» Nu få vi väl höra något om kriget 1814, medan vi vänta på det höga herrskapet. » » Åh nej, » svarade den tilltalade, » korpral Björn har nog reda på mer än de strider, i hvilka han själf varit med.
I dag skulle jag vilja berätta något, som tilldragit sig här vid Tullgarn på den stora ofredens tid, och då var det andra tider i våra trakter än hvad det nu är.
Visserligen var jag inte med, ty så gammal är jag inte, men jag har berättel- sen från min far, som var uppfödd här under kungsgården och själf var med i leken. » Ungdomen, som alltid gärna lånade sitt öra åt den språksamme gamle, slog genast en ring omkring honom och lyssnade begärligt till den utlofvade berättelsen.
» Det var 1 7 1 9, » började han, » då ryssen for fram här i skärgården och härjade och brände hvar han kunde.
Här i socknen fanns då en prost, som inte var rädd af sig, och som kunde ta kommandot lika bra som en kapten.
Han hette annars Scharf, om ni vill veta det.
Nog af, när han hörde att ryssen var i annalkande, sammankallade han skär- gårdskarlarue, intalade dem mod och inmön- strade de raskaste under sin klockares befäl på spetsen af en udde i TuUgarnsviken.
Själf bivuakerade prosten hos sina gossar.
På an- dra sidan viken posterade han klockarens bror med några raska bussar.
Och nu ska ' ni få höra, huru finurligt han sedan bar sig åt.
Jo, kan man bara tänka, han samlade ihop en stor mängd militärhattar och satte dem på buskarne utmed stranden, så att det från sjön såg ut, som hade det varit en hel här af soldater.
» När ryssarue med ett par båtar nalkades land afskötos några gevärssalvor, som träffade sitt mål och fällde flere af fienderna.
Med detsamma blåstes i stridslurarne, och signalerna fortplantades af ekot från klippa till klippa.
Manskapet upphäfde väldiga stridsrop och de talrika hattarne visade sig på afstånd såsom lika många krigsmän.
Den gången blef rys- sen lurad.
Han tog för gifvet, att han hade en stor truppstyrka framför sig, och drog sig tillbaka det fortaste han kunde, och på det sättet räddades den här trakten På andra håll däremot — » Här afbröts berättaren af ett Ijudligt rop: » Nu komma de, » och upp störtade hela ska- ran för att bugande och nigande, med hurra- rop och blomsterkastning hälsa kronprinsen Oscar och hans sköna gemål, kronprinsessan Josefina, som i första vagnen nalkades grin- den.
Framför dem satt den lilla sexåriga prinsessan Eugenie.
I de följande vagnarne åkte de unga prinsarne samt damer och her- rar hörande till uppvaktningen.
Kronprins- paret hälsade vänligt åt alla sidor, grinden öppnades, och åt den lilla flickan, som så tåligt behållit sin plats vid densamma, kastar kronprinsen med träffsäker hand en half specieriksdaler.
En sådan vacker penning hade det fattiga barnet aldrig sett förr, och att den verkligen var hennes hade hon till en början svårt att fatta, men då modern vid hennes återkomst till det torftiga hemmet, i den lilla stugan under kungsgården, sade henne att så var, utbrast hon: » Mor, då vill jag gömma den tills jag blir stor, och aldrig, aldrig för- störa den. » Under de många sköna sommardagar, som följde på den vi här skildrat, fick den lilla flickan mången gång öppna grinden för kron- prinsen, som ofta ensam ströfvade omkring i skog och mark och tycktes njuta af den landt- liga friheten.
En dag hände det, att han till- talade den lilla, som genom sina förståndiga och frimodiga svar snart tillvann sig hans synnerliga bevågenhet, så att hon fick till — låtelse att gå fram till slottet och se på de furstliga barnens lekar i parken.
Om detta sommarlif på Tullgarn berättade i en långt senare tid prinsessan Eugenie följande: » Mina gladaste barndomsminnen an- knyta sig till somrarne på Tullgarn.
Där fingo vi lägga af åtminstone en del af hof- tvånget och lefva mera fritt.
Prinsarne byggde fästningar ute i parken, vi lekte krig och in- togo dem.
Jag var då också krigare, än general, än simpel soldat, och ådagalade lika mycket mod och tapperhet som någon af brö- derna.
Kanske är det dessa många gosslekar under min uppväxt, som gjort att jag aldrig blifvit riktig kvinnlig, » tillade den milda fur- stinnan, som i saun kvinnlighet torde haft få sina likar.
Till följd af den furstliga tillåtelsen stod lilla Hanna en dag i sin snygga, rena bom- ullsklädning i parken och betraktade på afståud prinsarues muntra upptåg.
Efter en stund fick^den lilla prinsessan syn på henne och skyndade genast, med den vänlighet som 1894 hela lifvet var ett så utmärkande drag hos henne, fram till flickan, fattade henne vid handen och sade uppmuntrande: » K o m och sek med oss. » Och den, som icke lät säga lig detta två gånger, vav det fattiga barnet, som utan tanke på någonting annat än leken öfverlämnade sig åt stundens fröjd.
Men när hon denna aftöu kom hem till modern och omtalade, huru » öfverväldigande roligt » bon hade haft, tillade hon med djupt allvar: » Jag önskar — ja, jag önskar, att jag en gång kunde göra den lilla prinsessan någon glädje! » Att plocka de vackraste blommor hon kunde finna och däraf binda små anspråkslösa bu- ketter åt prinsessan blef därefter lilla Hannas angelägnaste sysselsättning, och fann hon några riktigt mogna smultron eller skogshal- lon, var hon ej sen att bära dem fram till slottet, där prinsessan oftast egenhändigt tog emot dem och då gärna underhöll sig en stund med den språksamma flickan.
Så förgick den lyckligaste sommar i lilla Hannas lif.
Men när hösten kom och träden började skifta i rödt och gult, såg hon med tårfylld blick, huru de stora vagnarne från slottet åter ilade ut genom grinden och lands- vägen framåt mot den långt, långt därifrån belägna hufvudstaden.
D å var sommaren slut äfven för Hanna, som i tacksamt minne dock gömde den sista afskedsnicken af prin- sessan och sakta upprepade sin gamla önskan: » A c k, om jag en gång kunde göra den lilla prinsessan någon glädje! » Våren står för dörren.
åren står för dörren.
med sin bukett af blåa sippor i handen stiger han in i våra hem, och med uppriktig glädje hälsa vi den käre gästen.
Ar någon allas favorit, så är det väl han, och vi riktigt täfla om att först få mottaga hans visiter.
Hvar helst han kommer, beredes honom bästa platsen.
Oemot- ståndlig är han verkligen också, den unge man- nen, och för för hans minsta leende klarna alla ansikten.
En smula bortskämd dessutom, det är kanske obestridligt, ej minst af damerna — men det är ju så svårt att neka honom något.
Hvilket godt hjärta har han dock ej!
Gäller det att gå omkring och mana väl för andra, för de små, för de olyckliga, för de fattiga och betryckta, då är han outtröttlig, och i bättre händer kan icke ett sådant uppdrag läggas.
Man blir så innerligt glad, bara han stiger öfver tröskeln, att man sannerligen ej nänns sluta till hand och hjärta, äfven om han kommer i litet °mått » tiggarärenden ».
Det är dock aldrig för sin egen fördel han talar — det känner man.
I dag har han välvilligt åtagit sig att besöka våra kära läsarinnor i en sak, som de ofta förut visat ett varmhjärtadt intresse — nämligen för våra små fattiga skollofskolonisters räkning.
Och under sådana omständigheter vågar redak- tionen nära den gladaste förtröstan om resul- tatet.
Genom frivilliga bidrag från våra läsarin- nor har, som kändt, under hvardera af d » senaste somrarna tillfälle beredts för ett tjugu- tal små fattiga och klena Stockholmsbarn att efter den långa mörka vinterns skolarbete till- bringa en glädjefull och stärkande sommar- sejour i skärgården — en förmån af oskattbar
IDUN 1894 betydelse för dessa barn från urmodiga, glädjefattiga h e m.
M e d förenade krafter hoppas vi äfven i år blifva i stånd att ut- sända £må till eder, I det uppväxande släk- &amp; ^&amp;&gt; tets mödrar och uppfostrarinnor, jag med detta vänder mig och hoppas, att I mån skänka mig en stunds uppmärksamhet.
J a g hade dock ej något emot, om edra män bakom eder rygg blickade på dessa rader, när I läsen d e m — tvärtom.
D e redan vunna erfarenheterna under- lätta anordningarna till de ungas kropps- liga som andliga fromma.
V i äga färdig den kostsamma uppsättningen af sängkläder och husgeråd — några kompletteringar endast kunna möjligen bli behöfliga.
O c h då vi därtill påräkna att få lägga ledningen i samma goda händer, som hittills framgångs- rikt skött uppdraget, kräfves endast, att våra läsarinnors intresse lika kraftigt som förr träder till, för att vi redan på förhand kunna hysa det bästa h o p p o m företaget.
Våren har D U k o m m i t, snön har smält bort och naturen börjar morgna sig ur vinterns dvala.
A l l a, så väl unga s o m gamla, skola ut o c h af det friska vår- vädret; isynnerhet gäller detta barnen, som instängda under de duskiga vinterdagarne, behöfva ljus och glädje för att frodas, kunna växa starka o c h lifskraftiga.
njuta S o m en grundplåt för insamlingen ha vi att lägga dels något öfverskolt ifrån i fjol, dels 100 kronor, som vi nu som vanligt själfva teckna.
D e minsta bidrag mottagas tacksamt.
Ingen, som något kan offra, skall draga sig undan — det är vår vissa öfvertygelse.
Alla inflytande bidrag redovisas Stockholm i april 1894.
Redaktionen i Idun.
Lillian Sanderson.
å vårt land o c h vår hufvudstad i dessa dagar gästas af en världsberömd kvinn- lig storhet på sångens område, nämligen fru Lillian Sanderson, ha vi trott att den frej- dade gästens bild b o r d e vara välkommen för våra läsarinnor.
I m o r g o n, lördag, försiggår hennes första uppträdande inför svensk musik- publik, o c h till detta få vi återkomma i nästa nummer.
F ö d d i Milwaukee i Nordamerika, uppväckte Lillian Sandersom redan såsom ganska ung flic- ka beundran genom sin sympatiska, klocklikt ljufva röst.
När hon om söndagarne deltog i kyrkokören, voro alla platserna upptagna.
H o n kom till Tyskland för att där fortsätta sin ut- bildning och åtnjöt professor Stockhausens i Frankfurt am Main vidtberömda undervisning.
Bland alla sångerskor, hvilka under de se- naste åren uppträdt, har knappast någon haft en jämförlig framgång med Lillian Sanderson.
Hennes namn b l e f snart bekant vida utöfver Tysklands gränser, och dess rykte b l e f m e r a lysande med hvarje år.
Hvarhelst hennes tour- néer dragit fram, ha publikens hyllning o c h furstarnes utmärkelser följt d e m.
- Drottningen af Rumänien, » Carmen S y l v a », tillhör hennes allra ifiigaste beundrarinnor, o c h konungen af Danmark har nyligen förärat henne guldmedalj för vetenskap o c h konst.
Senast har hon af- slutat en triumffärd genom Ryssland, känne- tecknad af en sällsynt framgång.
D e n n a framgång är dess högre att värdera, som konstnärinnan ej lär blända g e n o m någon ovanligt stor röst, utan fastmer g e n o m sin ut- omordentliga föredragningskonst.
Sålunda skrif- ver Berlinerkritiken bland annat: » H e n n e s spelare.
Mwljet är en egen skollofskoloni.
Men vårdagarna flyga så fort, o c h inom kort är sommaren här.
Insänden därför, ärade läsarinnor, oförtöfvadt edra bidrag till Redaktionen af Idun, Stockholm, i postanvisning eller postsparmärken (ej fri- märken).
V i d försändelsen bör tydligt an- gifvas, att densamma är afsedd för - » Iduns skollofskoloni ».
109 Ä f v e n den mest försiktige vågar släppa ut sina barn, ty nu är man ej rädd för att de ömtåliga plantorna skola förkylas.
D e t är rättl U t med barnen, de behöfva luft och l e k l O c h barnskaiorna skynda, fria från allt tvång, ut till våra promenadplatser, till kyrkogårdar o c h ö p p n a, fria där sandplaner och gångar finnas att tillgå.
O c h så skall det l e k a s!
M e n h v a d?
— F o r d o m såg man jublande, muntra skaror roa sig med de uppfriskande, stärkande, hälsobrin- gande lekarne: » jägare o c h h u n d », » h ö k o c h d u f v a », » t a f a t t », samt de mindre våldsam- m a: » kurra g ö m m a », » h o p p a hage » o c h hvad de nu allt heta.
Men n u!
P å frågan, hvad skola vi l e k a?
— om man ens frågar — blir svaret: » spela kula. » H ö r ni: ej leka, utan spela kula.
ställeD, föredrag fängslar åhöraren på ovanligt sätt ge- nom det känsliga, hjärtliga själslifvet, genom den verkligt mästerliga behandlingen af uttalet i förbindelse m e d tonen.
D e t är ej blott det rent musikaliska uttrycket, hvilket sålunda hänför, det är hela personen m e d sin högst individuella prägel, som oemotståndligt medde- lar sig åt åhöraren.
H u r sällan talar ej en verkligt utpräglad individualitet till oss pä konserterna, hur ofta får man ej vara nöjd med m ö d o s a m t instude- rade lexorl Visserligen har fru Sanderson också studerat m y c k e t, men hon har ej blott lärt, utan det hon ger, har hon förvärfvat så- som andlig egendom o c h sjunger ur sitt eget hjärtas djup såsom fågeln uti s k o g e n.
» M e d detta n u m m e r följer till Iduns samtliga postprenumeranter 1 Sverige ett prof nummer af Iduns Modetidning jämte den densamma åtföljande Handar- bets-Basaren.
Denna modejournal, s o m onekligen är den största, eleganlaste o c h rikhaltigaste i Skandinavien, är på samma gång äfven den billigaste.
Från den 1 april till årets slut kostar Iduns Modetidning nämligen endast 2 kr.
25 öre, befordringsafgiften inberäk- nad.
Aprilnumret, s o m är fylldt med vår- och försommarstoaletter, är redan färdigt.
Skäl torde sålunda vara att genast skynda åstad o c h prenumerera vid närmaste post- anstalt.
Ingen annan modetidning i Skandinavien har nått en så vid- sträckt spridning som denna.
D e fria, glada lekarne, som förr skänkte rosor på kinderna, hafva urartat till spel — och hvilket spel sedan!
Se er omkring, hvart I gån, där sandgångar finnas, är marken betäckt med ritsar ooh fi- gurer, mest trianglar o c h cirklar m. fl.
besyn- nerliga tecken.
K n a p p t en bit mark på några alnars b r e d d är fri från d e m.
Man vore nästan hugad utropa: » E t t tidens t e c k e n!
» men j a g vill hoppas, att så ej är fal- let, men här måste snart o c h kraftigt gripas in, för att det ej skall blifva det.
Den ytlige betraktaren kan finna det vara ett oskyldigt nöje, att barnen » spela k u l a », men om vi se närmare på saken, är det ej sä.
Detta kulspel, som nu fortgått ett par tre år, har nära nog utvecklat sig till en e p i d e n i, och från arla morgonstund tills solen gått ned se vi, hvart vi vända oss, barn sysselsatta därmed.
» L å t barnen roa sig, de behöfva det så väl, » säges det m e d all rätt, men — se också till, hvarmed de roa sig.
K n a p p t ha de hunnit ut, så gäller samtalet kulorna, o c h framme på lekplatsen tagas de genast fram.
En rits, en cirkel eller triangel uppritas, och spelet begynner.
L å t o m oss betrakta triangelspelet.
E n kula lägges af medspelarne, som vanligtvis äro tre, i hvar sitt hörn af triangeln, och deltagarne teka o m, h v e m som skall begynna.
D e n, hvars kula k o m m e r närmast, börjar.
Han eller hon sätter sig i nedhukad ställning, söker rockera den kula i triangeln, s o m är närmast, och stöta ut den ur triangeln; lyckas spelaren, är den roc- kerade kulan hans.
Så fortgår spelet, tills alla kulorna äro vunna, och den, som fått mest, är vinnaren o c h behåller sin vinst.
O c h just däri ligger faran — man spelar lyckligtvis icke om penningar — men kulorna äro pennin- gars värde.
Hvarje vunnen kula är en orsak
IDUN 110 till glädje, hvarje förlorad till sorg.
Detta spel är helt enkelt en naivare form af biljardspe- let, som ledt så många unge män på afvägar, o c h denna lägre grad af spel kan, när barnet börjar mogna, lätt föra det till en mera ut- vecklad - t — till biljarden — till spelhusen.
P å detta sätt utveklas spelpassionen så små- ningom, o c h får gossen eller flickan fortsätta därmed, kunna de vid 10 års ålder vara verk- liga små spelare.
D e t låter hemskt och synes sedt för mycket i svart.
M e n nej, jag har sett så mycket däraf och studerat det så pass, att jag blifvit fullt o c h fast öfvertygad o m, att vi här Btå inför en fara, s o m i tid b ö r förekommas, för att i c k e det uppväxande släk- tet skall blifva slaf under en af de fruktans- värdaste bland laster - — spelpassionen.
För att då ej ens tala o m den fysiska fara som ligger däri, att spelet hela tiden föres i ned- hukad, h o p k r y m p t ställning m e d ansiktet tätt intill marken, hvarifrån det upprifna dam- met och stoftpartiklarne inandas o c h lägga sig på lungorna, där de kunna bilda frön till en af människosläktets farligaste sjukdomar — lungsot.
S o m ett belysande exempel kan jag nämna, hur j a g en m o r g o n hörde friska, klingande skratt genom fönstret från den bredvidliggande kyrkogården.
D e t var j u b e l o c h lek därnere bland barnskaran, o c h det gjorde godt att höra dessa glada utrop och muntra, skallande skratt.
D e t lektes h ö k och dufva.
H u r det var, så förklingade skratten o c h de muntra utropen tystnade.
H a d e barnen försvunnit?
J a g g i c k fram till fönstret.
Nej, det hade de icke, men leken var slut — spelet börjadt.
J a g stod en stund och såg på.
Lystnad i blickarne, passionerade åtbörder och då o c h då ett för- bittradt utrop, när någon tappade.
Plötsligt k o m m o två i gräl o m en kula.
H v e m hade vunnit d e n?
Från gräl till knytnäfvarne — jag ville ej åse styggelsen längre, utan vände mig bort.
I början lek o c h skratt — slutet spel o c h slagsmål.
J a g tror mig nu med detta hafva framvisat, hvad jag åsyftat, ooh ber er, I mödrar o c h fä- der, sen efter i edra barns fickor, o c h, jag är viss därpå, i 90 fall af 100 skolen I finna kulor.
K u l o r, kulor o c h k u l o r!
T a g bort d e m, krossa d e m, o c h, hvad bättre är, krossa äfven alla halfväckta begär efter spelet o c h spelets retning.
P å hvad sätt detta skall ske, må hvar och en själf afgöra, ty hvarje mor o c h far känna bäst sina barn.
Afvärj det hotande onda i tid, och manen edra barn till uppfriskande, hälso- bringande lekar, där sinnet göres spänstigt samt hugen varm och ädel, där alla eggande, de då- liga karaktärssidorna smekande element äro främmande.
Barnen behöfva leka, och leka skola de, ej spela.
A l l a vilja vi väl se ett sundt, rättänkande och kärnfriskt släkte växa upp omkring oss, ty det är det, som en gång skall leda vårt land, vårt folks öden i nästkommande tid.
Ragnar Kock.
Han tog ett ömt farväl utaf sin lilla skatt, t Min älskling, om del händer, att Jag ute blir i kväll, ett bref jag hem skall skicka. » * Min vän, » hon svarar, vgör dig ej besvär, Det helt och hållet öfverftödigt är, Jag brefvet redan sett uti din ficka. » • Snor re.
1894 Bort m e d fläcken!
Tabell för ut agande af allehanda slags fläckar ur olika tyger.
Är Är fläcken tyget af: af: Färgadt Bomull ylle Terpentin, benzin, tvättas efter med tvål Oljefärg, hartz, fer- nissa Siden Hvita v a r o r Tvättas försiktigt med benzin, ether, tvål Terpentin, benzin, tvättas efter med tvål Med mycket stark sprit (95-gradig) Stearin Fett Tvålvatten eller Varmt tvålvatten Benzin, krita, äggula, Tvålvatten eller i vat- ammoniak magnesia, ammoniak, ten upplöst soda ether Rost, vanligt bläck Upprepad tvättning med citron- Knappast ännu något Förtunnad saltsyra; medel kändt.
Eller syrelösning (yllet får ej vara omsorgsfull efter- känner någon något?
tvättning efterfärgadt) Alizarinbläck Förtunnad lösning af vinstens- Förtunnad lösning af Vinstenssyra.
Ju äl- syra (ej alla färger tåla vid vinstenssyra, myc- dre fläck, dess star- ket försiktigt kare lösning detta) Rödt bläck, växtfärger frukt, Tvättning med varmt eller ammoniak tvälvatten Försiktig tvättning med Varmt klorvatten, svaf- tvål el.
fuktning med velångor, kernmjölk ammoniak Teer, vagnssmörja Ingnides med svinfett, insåpas Ingnides med svinfett, Tvål, terpentin, om- får ligga, tvättas se- och lägges åsido; senare om- växlande med vat- dan efter med ben- växlande tvättning med vatten ten zin och spolas från och terpentin afvigsidan grundligt med vatten Lut, kalk Fläcken fuktas med vatten och gnuggas därpå försiktigt Tvättning med vatten med förtunnad cictronsyra Tvättas först endast med kallt vatten, efteråt med varmt Socker, blod, ägg hvita, gummi, lim Valnötskal, syra garf- Allt efter tygets känslighet tvättas med starkare eller Koncentrer.
vinstens- förlunnadt klorvatten, omväxlaude med vanligt vatten lösning, varmt klor vatten Syror, ättika, frukt- Ammoniak, dock måste man lämpa efter tygets ömtå- Vanlig tvättning med varmt klorvatten el- lighet och färg, hur stark eller utspädd lösningen bör syror ler vatten vara U P notisboken.
Drottningens vårplaner.
Drottningen af- reser omkring den 15 instundande dennes till Honnef vid Rhen, där hon, som bekant, vistades ett par månader under våren 1892.
Honnef är en station i närheten af Bonn, ej långt från Nassau, där drottningens nära fränder äro boende.
Vid drottningens ofvannämnda vistelse därstädes be- bodde hon med uppvaktande i närheten af sta- tionen Honnef en prof. Schaffbausen tillhörig större villa.
Efter återkomsten från Rhenprovinserna lär drottningen för några veckor komma att vislas å Sofiero, till dess, omkring den 11 juli, färden ställes till Norge och Skinnarböl vid Kongsvinger, där hon under de senaste åren lillbragt någon del af sommaren. "
* • • ' \ Furstefrämmande i kungaborgen, Dan- ska kronprinsparet och prinsessan Louise afresa o m måndag till Stockholm för att gästa vår ko- nungafamilj.
Slottets nya gästvåning, där de höga gästerna s o m vanligt skola ha sin bostad, har börjat iordningställas för mottagandet.
• SO:e födelsedagen — dödsdag.
Annandag påsk afled i Kulla i Hult stiftsfröken Kristina Amalia Maria Klingspor på sin 80:e födelsedag.
Hon var dotter af löjtnant E.
A. Klingspor och hans maka, grefvinnan Magdalena Fredrika Frölich.
* Fredrika Bremer-förbundets dräktre- formförening höll förliden fredag sitt årsmöte.
Af berättelsen framgår, att under året flere nya modeller utarbetats, bland annat en turistdräkt, en kolt för ettåriga barn och underkläder för da- mer.
Till sty- relse för följande år valdes fruarna Bendixon, Bolin., Gyllander, Kronberg, Palme och Scholan- der och till deras suppleanter fruarna Cederschiöld och De Geer samt fröknarna Bergman och Palm- qoist.
Till revisorer valdes fröknarna Anna Kruse och Betty Hirsch och till revisorssuppleanter fru Nyström och fröken Bonnier.
Af Fredrika Bre- mer-förbundet valda ordinarie styrelsemedlemmar äro fruarna Berg, Linder och Gyldcn samt deras suppleanter fru Jolin och fröken Lindhagen.
Föreningens alla modeller, bland hvilka märkas utstyrsel för späda barn, koltkläder, skoldräkt, sport- och turistdräkt, finnas hos fröken-Josephine Ohlson, Blasiiholmstorg 14, Stockholm.
Våra förfäders - » enkelhet » — ett hundra- årsminne.
Den 1 april 1794, alltså för hundra år sedan, trädde den bekanta, af Gusta » IV Adolfs förmyndareregering utfärdade » öfverflödsförord- ningen » i gällande kraft öfver hela landet.
Enligt denna var det förbjudet för manspersoner att bruka manschetter och krus af spetsar: frun- timmersklädningar fingo icke förfärdigas af kam marduk och så kallad linons, mollnettelduk eller flor.
Gardiner voro också alldeles förbjudna.
Vägg- fasta möbler samt sängar, soffor och stolar fingo icke förses med äkta förgyllning; ej heller var det tillåtet att med hel- och halfsidentyger eller sil- kessammet bekläda sådana husgerådssaker, väg- gar, vagnar och slädar eller till sådant bruka sil- kesfransar, snören, band eller något af silke gjordt o. s. v. Ett undantag gjordes dock för officerarne, » som lagligen äga bruka sådant till sin munde- ring ».