Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I sådant afseende hade nemligen förekommit, bland annat: att Blekingska hemman deltogo i båtsmanshållet i mån af sina grundräntor, men för öfrigt efter sin vid indeluiugstiden befunna beskaffenhet, så att bättre hemman rustade för lägre, men sämre hemman för högre rustningsdalertal af hemmanens räutor; att endast ett mindre antal hemman hade räntor jemnt motsvarande rustningsdalertalet, hvilka hemman hvarken betalade öfverskotts- eller erhöllo tillskoltsräntor; att liqvider deremot inträffade för de öfrige hemmanen sålunda, alt, der räntan var större än rustningsdalertalet, hemmanet presterade båtsman för detta dalertal, men erlade ränteöfverskottet till uppbördsmannen, hvaremot, der räntan var mindre än rustningsdalertalet, hemmanet fick af uppbördsmannen ett, skillnaden mellan grundräntan och rustningsdalertalet jemnt motsvarande, tillskott; samt alt ränta och rustningskostnad länge varit hvarandra nära motsvarande, men att sedermera, genom myntets försämring, ett högst ojetnnt förhållande mellan räntor och effectiv rustning uppkommit, så att öfverskottsräntorne under sednare tider utgjorde allenast en ringa del af verkliga rustningskostnaden.
•— Vid dessa förhållanden hade Kongl. Maj:t, uti till Rikets åren 1834 och 1835 församlade Ständer aflåten Nådig skrifvelse, jemte meddelandet af Sitt beslut i andra med indelningsjemkningcn i 6lä Expeditions-Utskotlets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 228.
Blekinge gemenskap ägande frågor, gifvit Rikets Ständer tillkänna, det Kongl,.
Maj:t i afseende på sättet för öf verskottsränlornes prestation funnit: att dessa räntor väl borde lill ränteägarnes förmån framdeles utgöras med förvandling efter årlig markegång å de till båtsmans-rustningen enligt 1685 års eontract hörande prestationer, men icke egentligen under de år 1835 varande räntegifvande hemmansägares åbotid; att detta liqvidationssätt, för att undvika en våldsam rubbning i äganderätten, kunde vidtaga först efter 20 års förlopp, räknadt från och med år 1834, under hvilken tiderymd ombyten af åbo vanligen inträffade och blifvande åboer kunde på räntornes förändrade liqvidationssätt förberedas;, alt innehafvarne af sistnämnde Lemman, hvilka, heldre än att räntorne sålunda liqvidera, önskade deltaga i effectiv rustning med närbelägna rusthåll, som borde åtnjuta motsvarande rustningsliilskctt, skulle äga i föreskrifven ordning derom göra ansökning; att då upplyst blifvit, att en del räntegifvande hemman vid skattläggningstidén fått så höga, hemmanen i sednare tid icke motsvarande räntor sig åsätta, alt dessa räntor, förvandlade från ett ringa penningebelopp till effeetiv rustningskostnad, skulle tilläfventyrs kunna förorsaka hemmanens ödesmål och undergång, ägarne af sådane hemman skulle få söka nedsättning i räntan lill likhet med andra räntebetalande hemman; samt att, lill betäckande af den brist, sorn genom så beskaffad räntenedsätlning kunde inträffa för de räntetillskott-tagande rusthållarne, kunde, jemte Kronans behållna indelnings-öfverskotts- eller reserv-räntor, användas de i Blekinge vid 1826 års extra roteringsjemkning tillkomna ungefärligen 25 nya ordinarie rotar, genom erläggande för dem af en efter markegång rustningskostnaden motsvarande vaeance-afgift; i hvilket fall dessa anslag borde från och med år 1835 komma gamla båtsmansindelningen tillgodo, samt under Kongl. MajHs Befallningshafvandes och serskild af rusthå-jlarne sammansatt
Directions vård och förvaltning tills vidare helt och hållet och i framtiden» så vidt de erfordras, disponeras och förräntas till understöd för Blekingska båtsmanhållet.
I sammanhang härmed bade Kongl. Maj;t äfven underrättat Rikets Ständer, att Kongl.
Maj;t funnit förhöjning uti vscu-nee-afgiften i Blekinge för ledige båtsmansnuramer af gamla stammen, utöfver de 8 R:dr, hvarmed sådan afgift dittills utgått, icke lämplig, minst innan de rustande kommit af tillskotts-räntornas förhöjning i åtnjutande.
Enligt underdånig skrifvelse af den 29 December 1834, hade Rikets Ständer gillat; de af Kong1.
Majit, sålunda föreslagna åtgärder lill jemkning af indelni.ng«besväret i Blekinge, endast med den förändring, ali anstånds - Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelsej N.o 228, 613 tiden för öfverskottsgifvarne att erlägga räntorne efter markegångsförvandling, skulle inskränkas lill tio år; och hade Kongl.
Maj;t, med bifall till denna förändring, i Nådigt bref af den 14 Juli 1835 till Förvaltningen af Sjö-Ärendena, Kammar-Collegium och Stats-Contoret, anbefallt verkställighet af hvad Kongl. Maj:t och Rikets Ständer i ämnet beslutal.
Derefter hade Kongl. Majits Belallnin"hafvande i Blekinge Län, i afseende å verkställigheten af högstberörde Nådiga föreskrifter, genom skrifvelse den 26 November 1835 hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmält, bland annat, att af Kronans behållna indelnings-öfverskotts- eller reservräntor, som rätteligen skulle kunna kallas ”oindelta och reserv-räntor”, hvilka blifvit afsedda alt betacka den brist, som, i anseende till den räntegifvande hemman medgifna rättighet att söka lindring i dem åsatte räntor, genom en slik räntenedsättning skulle uppkomma för tillskottsräntetagarne af gamla båtsmansindelningen, de förstnämnde räntorne, år 1826 indelte till ungefärligen 25 nya rotar och, efter denna förrättnings upphäfvande, af 1834 och 1835 årens roterings-comitéer satta i dalertal efter ordinarie indelningsgrund, motsvarande 32^-1 rotar, hvaraf vacance-afgift borde utgöras, voro af enahanda natur med ötverskotts-räntegifvande hemman, på hvilken grund bemälde comitéer jemväl skola för nämnde rotar föreslagit 10 års anstånd med rustningsskyldigbetens utgörande elter markegång, samt att de sednare åter, eller reserv-räntorne, voro, likasom tillskotts-ränlorne, redan anslagne den gamla båtsmansindelningen till fyllnad; vid hvilka förhållanden Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i underdånighet hemställt; att de af 1834 och 1835 årens comitéer till ordinarie indelnings utgörande upptagne 32i| rotar måtte från och med det år, då Nådig fastställelse ä berörde förmaning vunnes, och intill år 1844, utgöra sina räntor såsom dittills utan förvandling, men sedermera efter markegång; och alt reservräntorne likaledes lingö från och med år 1844 utgå efter markegång, men intill dess, såsom förut, eiler efter samma grund som öfverskotlsräntorna.
Uti häröfver afgifvet gemensamt utlåtande af den 30 November 1838, hade Förvaltningen af Sjö-Ärendena och Kammar-Collegium öfver berörde framställningar sig yttrat; och dervid, ehuru bemälde Embetsverk ansåge Kongl.
Maj;ts Befallningshafvandes förslag, alf. de dittills oindelta räntorne äfvensom reserv-räntorne skulle, i likhet med de förut indelta öfverskott»- räntorna, få till år 1844 utan förvandling utgå, icke saknade skäl och billighet, likväl underställt Kongl. Majlis
Nådiga pröfning, huruvida, emot hvad Kongl. Majlis och Rikets Ständers beslut derom innehölle, någon jemkning i berörda omständighet kunde medgifvas.
Expeditions-Utski ttets Förslag lill und.
Skrifvelse3 IV'.o 228.
Vid föredragning af berörde underdåniga utlåtande, hade Kongl. Maj;t, enligt Nådigt bref den 15 Januari 1839, förklarat, att, enär Kongl. Majrt gemensamt med Rikets Ständer beslutat, alt ifrågavarande Kronan behållna räntor skulle från och med 1835 komma de rusthållare, som af lindring funnos i behof, till godo, på det sätt, att för da rotar, som af dessa räntor uppkommit, erlades en efter markegång rustningskostnaden motsvarande vacance-afgift» Kongl. Majrt icke kunde härutinnan medgifva någon jemkning, som i allt fall skulle lända gamla rusthållsindelningen lill förlust, i samma mån den (jente räntegifvarne till fordel, utan borde hvad i afseende på dessa räntor redan funnes föreskrifvet, lända till behörig underdånig efterrättelse.
Till följd af den räntegifvare förunnade rättighet att få söka nedsättning i den vid skattläggningstiden åsätta ränta, hade en mängd hemmansägare om vinnandet af sådan nedsättning sig hos Kongl. Majrts Befallningshafvande anmält; men emedlertid och innan dessa frågor blifvit afgjordt, hade den rustningskostnaden efter markegång motsvarande vacance-afgifleu af de vid 1834 och 1835 årens roteringsförrättning till ordinarie indelnings utgörande upptagne hemman blifvit, vid debiteringen af 1841 års Kronoutskylder, hemmanen efterräkningsvis för sex år, från och med år 1835, påförd och efter Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes beslut till uttagande fastställd.
I anledning af dessa åtgärder blefvo hos Kongl. Maj:t af hemmansägare i Ramdala, Wallby och Winberga byar inom Ramdala socken, af Ronneby köpings samt Djupadahls och Högatorps ro. fl. jordägare samt af åtskilige hemmansägare i Bräkne och Listers Härad underdåniga besvär anförde, uti hvilka vederbörande anhöllo om befrielse från eller lindring i den retroaclivt påförde vacance-afgiften; och sedan Kammar-Collegium och Kammar-Rätten med infordradt underdånigt utlåtande inkommit, hade Kongl. Majrt, med gillande deraf, i Nådigt Bref den 23 Juli 1842 förklarat, att, vidkommande den af en del klagande yrkade befrielse från ifrågavarande afgift, så vidt den icke blifvit dem affordrad inom den for kraf af Kronoutskylder bestämda tid al tre år, frågan härom borde serskildt i laga ordning utföras, samt att hvad anginge åtskillige klagandes underdåniga anhållan, att den rote-vacance-afgift, som skulle utgöras, icke måtte på en gång de skattskyldige affordras, utan få utgå på det sätt, att ett års resterande afgift efterräkningsvis kunde, jemte det löpande årets, få erläggas, Kongl.
Maj:t funné godt att samtlige klaganderne en sådan lindring förunna, på det sätt, att de skattskyldige, så vidt prescription emot dem vore öppen och de i följd deraf kunde tillförbindas att ifrågasatta afgiftea för ett eller annat Expediiions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 328.
6i5 af de då förflutna åren betala, blefvo tillåtna att för 2:ne år i sender, nemligen för det löpande året och efierräkningsvis för ett restår, afbörda sig berörda utskyld, med vilkor likväl, att de restskyldiges under ägande eller besittningsrätt innehafvande jord blefve för resterne i ansvar.
Slutligen hafva Rikets Ständer inhemlat, att i afseende å nyssnämnde prescription för utkräfvandet af de föiflutne årens vacance-afgifter, hvarom serskild talan varit hos Kongl. Majus
Befallningshafvande förd och till Kammar-Rätten fullföljd, sistnämnde Embetsverk, genom Utslag den 19 December 1844, enär den för klagandetnes hemman belöpande vacance-afgift, hvilken, jemlikt Kongl. Brefvet den 14 Juli 1835, från och med samma år borde utgöras, ej inom 3;ne år från uppbördsårets utgång blifvit för år 1835 klaganderne afiordrad, pröfvat i törmågo af Kongl. Brefvet den 20 October 1741, skäligt ogilla den till utbekommande af samma års afgift af Konungens Befallningshafvande meddelade utmätningsåtgärd; och blef till följd häraf Konungens Befallningshafvandes öfverklagade beslut på det sätt rättadt, att, derest vacance-afgiften för åren 1835 och 1836 skulle sammanlagdt öfverskjuta hvad för åren 1836 och 1837 rätteligen borde utgöras, det öfverskott, som på sådant sätt kunde komma de skattskyldige till godo, borde dem kostnadsfritt återställas.
Efter denna utredning af förhållandena med Båtsmansindelningen i Blekinge, lärer väl icke kunna bestridas, att den öfverkiagade påföringen af vacance-afgiften för de nya ordinarie båtsmansrotarne i nämnde provins till ett den verkliga rustningskostnaden efter markegång motsvarande belopp, så vidt prescription för en sådan påföring varit öppen, skett i öfverensstämmelse med Kongl.
Maj;ts och Rikets Ständers gemensamma beslut, utom det att en dylik beräkningsgrund för vacance-afgifter i allmänhet är stadgad för sådane afgifler af de rotar och rotedelar, med hvilka den nya Ordinarie Soldat- och Båts mans ro ter in gen öfver hela Riket redan blifvit till*- ökad eller ytterligare kommer att okas; och Rikets Ständer finna visserligen på grund häraf vederbörande Rusthållare icke vara lill åtnjutande af den lindring vid vacance-afgiftens utgörande, som blifvit föreslagen, berättigade.
Men åtskillige omständigheter förekomma likväl, som, enligt Rikets Ständers tanka, skulle göra lindring i berörde hänseende af billigheten påkallad.
I sådant ändamål har Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad derå, att vacance-afgiften för gamla båtsmansindelningen i Blekinge utgått med 8
R:dr banco för hvarje nummer, i hvilken afgift, på sätt Kongl. Brefvet den 14 Juli 1835 utvisar, förhöjning icke ansetts lämplig; att denna olikhet i rustningsbördan mellan de gamla och nya ordinarie Båtsmansrotarne varit 646 Expeditions-Vtskottets Förslag till lind.
Skrifvelse, N.-o 228. för de sednare så mycket iner betungande, sorn Rusthåliarne icke fått uppbära tillskottsräntorne efter markegångsförvandling under den tid af tio år, den förhöjda vacance-afgiften varit till utgörande påbjuden; att denna afgift, sedan densamma genom Kongl. Brefvet den 14 Juli 1835 bestämdes, icke blifvit såsom andra Kronoutskylder debiterad för hvarje år, genom iagttagandet af hvilket debiteringssätt den icke torde hafva känts i väsendtlig man tryckande, utan först år 1841 eller 6 år efter dess påbjudande och retroactivt för denna tid de rustande påförts, samt derefter genom Kongl. Brefvet den 23 Juli 1842 bestämts till utgående för 2 år i sender, tilldess afgiften för alla reståren blifvit gulden; samt slutligen att, på sätt hus Rikets Ständer uppgifvits, meranämnde vacance-afgift, som är anslagen tili understöd för den gamla båtsmansindelningen i länet, icke ännu skall hafva kommit densamma till godo.
I betragtande af dessa förhållanden och då utgörandet af den dubbla vacance-afgiften måste blifva serdeles betungande, anse sig Rikets Ständer böra hos E. K. M. i underdånighet anhålla, det E. K. M., efter undersökning, huruvida och till hvad belopp vacance-afgiften för de nya ordinarie rotarne i Blekinge, hvilken afgift, tillika med Kronans reservräntor, borde, jemlikt Kongl. Brefvet den 14 Juli 1835, användas till betäckande af den brist, som genom nedsättning i räntorne för en del räntegifvande hemman under gamla båtsmansindelningen skulle för tillskottstagande rusthållare uppkomma, varit, i följd af beviljade räntenedsättningar, för nämnde ändamål behöflig, täcktes meddela Rikets näst sammanträdande
Ständer förslag lill den nedsättning i beloppet af vacance-afgiften för nu sednast förflutna tio år, hvilken, utan förlust för räntelillskottstagare, må kunna de nya rotarne förunnas, samt att E. K. M. emedlertid och intill dess en sådan definitif reglering af vacance-afgiften för ifrågavarande tid varder af begge Statsmagterne fastställd, måtte bereda vederbörande den ytterligare lindring vid afgiftens utgörande, utöfver hvad redan genom Kongl. Brefvet den 23 Juli 1842 blifvit i Nåder medgifvet, som E. K.
M. kan tiana lämplig och af behof vet påkallad.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 23 Maj 1845.
Exp dilion* -Utah.
Hels Förslag till und Skrifvelse, N:0 22g. 617 N:o 229.
Preste-Ståndet den 23 — — Borgare-Ståndet den 23 — —- Bonde-Slåndet den 24 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, med öfverlemnande af nytt Banco-Reglemente.
(Banko-Utsk.
Meta. N:o 71.) S. A. K.
Med öfverlemnande af nytt Reglemente för Banco-Verkets Styrelse och Förvaltning, få Rikets Ständer, i afseende å de delar utaf hittills gällande Banco-Reglemente, som vid innevarande Riksdag undergått förändring, underdånigst anhålla, ej mindre det E. K.
M:t täcktes låta utfärda Nådig Kungörelse, angående tillämpningen af de flera eller färre deribland befintliga stadganden, hvilka äro af egenskap att fordra en dylik åtgärd; än äfven, att i samma Nådiga Kungörelse måtte få inflyta det förklarande, att Kongl.
Maj:ts Nådiga Kungörelse af den 13
Maj 1830 fortfarande gäller till efterrättelse i de delar, som icke blifvit genom den sålunda utfärdande
Kungögörelsen förändrade eller upphäfne.
Stockholm den 23 Maj 1845. B ib. till R.
Prot. 184S> 10 Sami. 1 dfd. 78 GiS Bxpedilions-V'slottets Forslag till und.
Skrifvelse, lil.-o N:o 230.
Uppläst ocb godkändt hos Ridd. och Ådeln den Maj i845.
Presle-Ståndet den a3 —•
— Borgare-S landet den a3 — — Bonde-Ståndet den a3 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående gemensamma ransakningshäkten och tingsställen för serskilda härader.
N:o 127;. S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit erinradt, huruledes Rikets sednast församlade Ständer, genom underdånig skrifvelse den 5 Juni 1841, angående anstalter för en förbättrad långvård, anmält, att, enär häradernes i 26 Cap. 4 § Byggninga-Balken bestämda skyldighet att bygga häradsfängelser icke kunde utsträckas derhän, alt bäraderne borde vidkännas de betydligt ökade byggnadskostnader, som måste blifva förenade med de i nämnda skrifvelse åsyftade anstalter för en förbättrad fångbehandling, borde dessa fängelsers ombyggnad och inredning till celler af allmänna medel bekostas, samt i sammanhang dermed anhållit, att vid uppgörande af plan för dessa fängelsers ordnande inom hela Riket måtte iagttagas, att, till besparing af kostnad, antalet varder i möjligaste måtto inskränkt, äfven derigenom, att läns- och stadshäkte tillika begagnas för angränsande landsort.
Härmed hade Rikets Ständer jemväl den afsigt, att fångar skulle kunna i ransakningshäkten qvarhållas under ransakningstiden och således först, efter det första domstol meddelat utslag, afsändas till länshäktena.
Nödvändigheten att serskilda härader finge gemensamt ransakningshäkte vore följagtligen af Rikets Ständer redan erkänd, och då tingsstaden för ransakning ocb dom öfver häktad person i allmänhet måste vara invid elier i granskapet af fängelset, der den häktade förvaras, så innefattade berörde erkännande ett medgifvande, å Rikets Sländers sida, alf mångå härader erhålla sina tingsställen för sådana ransakuingsmål, likasom sina häkten, utom häradernes vanliga områden.
lVJen en så beskaffad förändring i nuvarande förhållanden, den der ingrep i allmänna rättegångsordningen, syntes dock bör* stödjas på ett bestämdt bgbud; och det vore jemväl nödigt, att, i sammanhang härmed, ett stadgande meddelades, som utvidgade Nämndens jba - Expeditions-V tskottels Förslag til! und.
Skrifvelse, N.o a3o. 619 hörighet att deltaga i ransakningsmål rörande häktade personer, enär det kunde blifva betungande för Nämnden att, utan ersättning, ofta göra resor till ett mera aflägset tingställe, samt medföra onödiga besvär och kostnader jemte tidsförlust, om, när Domhafvanden till en och samma dag utsatt ransakning öfver serskilda brott, begångna inom flera härader, t. ex. 3 eller 4, ända till 21 eller 28 Nämndemän beliöfde vara tillstädes, för att skiftvis taga plats vid dombordet.
Dessa olägenheter skulle emedlertid kunna afhjelpas, derest alla de härader, som hade gemensamt häkte, betraktades såsom en samfälld jurisdiction, beträffande mål, deri häktad person tilltalas.
Vid öfvervägande af detta ämne hafva Rikets
Ständer insett vigten och nödvändigheten af en författning i den syftning, att, då den tilltalade är häktad, skulle i hvarje Domsaga, änskönt den består af flera Härader, med hvar sin tingsstad, kunna ransakas och dömas på ett enda ställe, beläget iuvid ransakningshäktet.
Det af Rikets Ständer vid sistförflutna Riksmöte afsedda mål skulle nemligen derförutan ej kunna fullständigt uppnås, ej eller då fattade beslut om ransakningshäktens ombyggnad, hvartill medel jemväl blifvit anslagna, komma till verkställighet; fördelarne deraf inses lätt, om man tager i betraktande, att de betydliga kostnader, som Slaten nu måste vidkännas för fångtransporter, då den tilltalade flera gånger måste undergå ransakning, till större delen undvekes, äfvensom att dylika transporter, som ofta lemna tillfälle till flykt, dessutom ej hafva något välgörande inflytande på fångar, serdeles som deras sammanvaro med andra fångar ofta derigenom komrne att äga rum, så framt icke hvarje fånge skulle serskildt transporteras, hvilket åter alltför mycket skulle öka omförmälda kostnader.
Att under ransakningstiden en sådan sammanvaro menligt inverkar på anklagades sinnesstämning och förhållanden, har erfarenheten nogsamt bevittnat och det är just denna erfarenhet, som i första rummet grundlagi Rikets Ständers i denna del vid sista Riksdag fattade beslut.
I afseende på Nämndens ijenstgöringsskyldighet förekommer väl, att, så vida icke Nämnden skall besväras alltför mycket, nödigt är, att de närmast boende Nämndemännen kunna anlitas vid nu ifrågavarande förrättningar, och således att andra än de, som egentligen tillhöra den HiiradsRätt, till hvilken målet hörer, kunna komma alt utgöra ledamöter af Rätten; men hvarje Domsaga kan, oansedt den utgöres af flera Härader med serskilda tingsstäder, i sjelfva verket betraktas såsom en jurisdiction, enär nemligen på alla ställen samma person är Ordförande i Rätten och den hufvudsakligen ansvarige, samt endast ledamöternes tjenstgöringsskyldighet 020 Expectiuons-Uiskotlcts Förslag till lind.
Skrifvelse, N.o aJa är begränsad inom vissa
Districter, hvilka dock gemensamt utgöra el t belt* Emedlertid synes den nu åsyftade regleringen af berörda tjenstgöring böra innefatta, dels att alltid någon eiler några af Nämnden från det Härad, hvarest brottet blifvit begånget, koinme att biträda, enär deras när varö torde vara af vigt för meddelande af upplysningar, hvilka de, såsom med förliållanderne i orten närmast bekanta, torde bäst kunna lemna, dels ock alt Nämnd må kunna tagas endast från den Domsaga hvarest brottet blifvit föröfvadt, emedan sådant öfverensstämmer med grundsatserna i lagstift» ningen, I öfrigt och derest åtal emot häktad person under lagtima Ting förekommer, hafva Rikets
Ständer funnit något hinder ej möta för åtalets upptagande dervid, och således att
Författningen ej bör ovillkorligen innehålla, att sådant åtal skall vid häktet verkställas, äfvensom Rikets Ständer, sedan anslag vid innevarande Riksdag blifvit beviljad t till ersättning åt vittnen i gröfre brottmål, ej fästat afseende vid den omständighet, att så beskaffade vittnen hädanefter kunna komma att besväras med längre resor än nu är förhållandet.
Rikets Ständer hafva alltså funnit skäligt, för sin del, besluta utfärdande af en författning, hvarigenom stadgas, som följer:
Utan hinder af Domsagornas nuvarande indelning, må, efter t hy, sorn Konungen derom förordnar, serskilda härader hafva gemensamt häkte, inrättadt för de häktades förvarande i enrum, så ock, i närheten af det häkte, gemensam tingsstad, hvarest ransakas och dömas må i brottmål, der häktad person tilltalas för gerning, den han begått inom något af de härader, för hvilka häktet gemensamt är.
Ransakning och dom i sådant mål till höre den HäradsRätt, inom hvars domvärjo gerningen, som åtalas, blifvit begången; dock må Nämnd tagas äfven från annat af de tili samina domsaga hörande härader, för hvilka häktet gemensamt är,, Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M, i underdånighet anmäla» Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 23 Maj 1845,, Expcdilions-Ulskottels Forsing lill and.
Skrifvelse j N.o z3l.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 23 Maj I&J.5.
Preste-Slåndet den 23 — — Borgare-Slåndet den 23 — — Bonde-Ståndet den 23 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse> angående ändringar och tillägg i K ngl. Förordningen om Prestval den 1 A~ pr il 1843.
Bsv. och Ekon.-Utsk.
N:o 31 och Mom.
N:o 44.) S. A. K. Rikets Ständer, som fästat uppmärksamheten vid åtskilliga föreskrifter uti nu gällande Nådiga Förordning om Prestval af den 1 April 1843, lufva dervid trott sig böra, i afseende härå, hos E, K.
M. i underdånighet föreslå de förrändringar och tillägg, hvarom har nedan Sörmäles, nemligen: 5 Art. 17 § har följande lydelse: ”För hvarje egendom och lägenhet ”röste egaren, ehvad han derstädes bor eller ieke, så vida han densamma 'genom eget folk eller hälftenbrukare förvaltar.
För boställe röste, under ”samma vilkor, innehafvaren.
Är egendom eller lägenhet emot hyra, arrende eller andra vilkor upplåten åt annan person, som för dess utskyider ”ansvarar, röste den sistnämnde, så framt egaren ej styrker, att han denna ”rättighet sig sjelf uti contractet förbehållit; för frälse-skaltejord röste under ”enahanda vilkor, som för annan egendom, jordegaren eller arrendatorn.