Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De framställningar, som i afseende härå blifvit gjorda, äro: hos Ridderskapet och Adeln af Herr Rosenblad, hvilken uttalat den åsigt, alt såväl den ringa faslighets-egaren, sorn den mindre borgaren och handtverkaren, hvilka behöfva all ansträngning för eget och deras familjs underhåll, icke borde underkastas annan bevillning än personliga skydds-a(giften, samt fördenskull hemställt, dels att den fastighets-egare, som ej har fastighet af större värde än 500 R:dr_B:ko, måtte befrias från Bevillnings erläggande derför, dels att inkomst af borgerlig rörelse, sorn icke öfvérstiger 200 R:dr B:ko, må frän Bevillning fritagas, och att således den såkallade minimiafgiften för denna rörelse mätte upphöra; i stället, hvarför Herr Rosenblad föreslagit, alt medelbeloppet af årliga Beviilningen för all slags borgerlig rörelse inom hvarje stad under de sista tio åren, för hvilka Juslitie-Stats-ininisterns uppgifter äro tryckta, måtte, med tillägg för Stockholm af 30 procent, för Götheborg af 25 procent, för Norrköping, Malmö, Gelle, Ystad, Landskrona, Helsingborg, Carlshamn och Sundsvall af 10 proc., bestämmas till ett ininimi-belopp, som denna bevillning inom hvarje stad ej finge understiga ; af Herr von Koch, att inkomst, under 200 R:dr måtte befrias från bevillning, enär det vore en allmänt godkänd sals, att man ej hör taga skatt af den som icke eger mera än hvad sorn1 oundgängligen larfvas till fyllande af de nödvändigaste lefnadsbehofven; samt af Herr Hjerta, att alla uti ■ Bevillnings-förordningen befintliga bestämmelser om den så kallade minimi-afgiften, eller om minsta beloppet, som bär betalas i ulsky/der efter andra artikeln af individerna inom hvarje slag af näring eller yrke, må försvinna, emedan en sådan minimi-bestämmelse för en persons afgift, utan afseende derpå, om samma person verkligen eger en motsvarande behållning å den utaf honom idkade näring, ofta förorsakar en beskattning på det aldra nödvändigaste för individens uppehälle, hvilket dock bör vara från all afgäld fritaget; varande fastställandet af minimi-afgiflen, som borde vara onödigt, då Taxerings-kommiltéerna finnas till just i ändamål att uppskatta hvars och ens inkomst, i proportion hvarefter beviilningen sedan skall uträknas, efter motionärens förmenande, icke annat än ett slags högre och på särskilda yrken eller klasser grundad kapitalions-afgift, som man velat aftvinga alla,
al fruktan att en del bland dem eljest, vid den af Taxerings-kommittéerna skeende uppskattning, skulle befinnas ej hafva så stor inkomst, att nämnde afgift kunde utgå; inom Bevillnivgs-Utskottets Betänkande, N:o 4. 9 inom Preste-slåndet af Herr Konlrakts-prosten Kullman, att den bevillning efter 2:dra artikeln, för borgerlig rörelse i städerne och af en del personer pä landet, som enligt 1851 års Bevillnings-förordning utgår med 5 proc. af inkomsten, mätte, likasom löntagares i 2:dra §. bestämda bevillning, blifva progressiv, så alt t. ex. afgift icke må påföras dem, som hafva inkomst under 200
R:dr, men sedermera påföras mod 1 proc. för det andra hundratalet R:dr, höjas med | proc. för hvarje ytterligare hundratal, samt utgå med 5 proc. af behållen 'inkomst om t,000 R.dr och derutöfver, allt efter en af Motionären uppgjord tariff; äfvensom hos Borgare-ståndet af Herr Spångberg, att den nu i Bevillnings-förordningen lill grund för taxeringarne stadgade beräkning af minimi-inkomst mätte upphäfvas.
Som likväl de uti Bevillnings-förordningen intagna bestämmelser om vissa minimi-afgifter för rörelse och inkomst väl torde vara af behofvet påkallade, för att förekomma en alltför långt drifven sänkning af afgifts-beloppen, samt någon*olägenhet deraf ej bör kunna befaras, då taxeringsmännen hafva sig rättighet tillerkänd, att, när verkliga skäl förekomma, sätta afgifterne lägre än berörde minimi-beslämmelser; alltså och då ett stadgande i öfverensstämmelse med hvad som blifvit föreslaget om befrielse frän bevillning för hvar och en, som icke har inkomst öfver en viss stimma eller fast egendom öfver ett visst värde, utan tvifvel skulle, genom hoppet alt möjligen komma inom de afgiflsfrias kategori, gifva en uttryckligare fart åt mångens redan förut alltför stora benägenhet alt söka undandraga sig äfven en rättmätig beskattning, anser sig Utskottet böra afstyrka bifall till ofvan omförmälda förslag, angående ej mindre upphäfvandet af ifrågakomne minimi-afgifts bestämmelser, än äfven införandet uti Bevillnings-förordningen af sladganden derom att inkomster, som ej öfverstiga 200 R:dr, eiler last egendom, hvars värde ej öfvergår 500 R:dr, skulle vara frie från bevillning.
Då vidare ett frånträdande, på sätt Herr Konlrakts-prosten Kullman föreslagit, från den nuvarande jemnare beskattningen å borgerlig rörelse, efter en för alla gemensam afgiftsprocent, icke svnes vara af något behof påkalladl, men deremot säkerligen skulle medföra en kännbar minskning i Statens inkomster, får Utskottet hemställa, att Herr Konlrakts-prosten
Kullmans förslag om en progressiv beskattning å borgerlig rörelse under 1,000 R:dr inkomst ej måtte vinna afseende.
Och sorn, beträffande Herr Rosenblads framställning om fastställandet för hvarje stad af ett minimi-belopp af bevillningen för all slags borgerlig rörelse, hvarken förenkling i taxeringen eller ändamålet af en jemnare fördelning utaf bevillningen synes dermed kunna vinnas, samt förslaget tvifvelsutan skulle, med hänsigt till föränderligheten i slädernes förmögenhet, såsom till hufvudsakligaste delen af mera rörlig beskaffenhet, blifva förenadt med svårigheter och orättvisa i tillämpningen, så anser sig Utskottet, på dessa redan vid 1847 års riksdag emot Herr
Rosenblads då väckta enahanda förslag anförda skäl, böra hemställa, att nämnde förslag äfven nu må lemnäs utan afseende.
Uti sin förut omnämnda motion har Herr Henschen föreslagit, att vid beräkningen af den skaltskyldiges årsinkomster först derifrån mätte afdragas 100 R:dr B:ko för hvarje person, han är skyldig underhålla, nemligen för honom sjelf, hans hustru, barn, samt gamla orkeslösa och utfattiga slägtingar, äfvensom späda, medellösa fosterbarn, såvidl han dem fullt försörjer, samt alt, då dessa grunder ej kunde fullt tillämpas på fastighels-bevillningen, utan att lätt föranleda försnillning genom fastigheternas klyfning Bill. lill II.
Brot. 1853 & 1834. 3 Sami. 1 Afd. 3 Häft. 2 10 Bevillnings-Utskottets Betänkande, No 4. och fördelning på flere namn, denna måtte i stället nedsättas till tredjedelen af dess nuvarande belopp.
Då likväl den i Bevillnings-Förordningen uttalade grundsats att afdrag från inkomst för lefnadskostnader ej må ega rum, i Utskottets tanka, är af behofvet påkallad för bevillningens behöriga utgörande, anser Utskottet sig böra afstyrka bifall till Herr Henschens ifrågavarande förslag.
Frågan om direkt beskattning å utlånade kapitaler, hvilken varit å bane vid nästan alla riksmöten sedan år 1812, då den nuvarande indirekta beskattningen derå genom det så kallade bevillnings-afdraget infördes, bar äfven vid denna riksdag blifvit ånyo väckt genom, hos Ridderskapet och Adeln framställda, motioner af Herrar fVesterstrand. , P., Reutersvärd, P. A. och von Koch.
Af dessa motionärer har Herr Westerstrand anfört: att, ehuru noga man, vid bestämmandet afbevillningen, sökt pålägga hvar och en någon afgift efter 2:dra artikeln, likväl kapitalister och kassor, som halva penningar ullånta, blifvit förskonade från sådan afgift å deras ränteinkomst, då den med 5 procent och derunder af låntagare erlägges; att motionären icke åsyftade någon förändring uti den, enligt 33 §. i nu gällande Bevillnings-Förordning, låntagare medgifna rättighet att, då räntan går öfver 5 procent årligen, vid ränteliqvid genom afdrag gödtgöra sig 5 procent på ränte-afgiften, emot det att han, utan afdrag för lån, erlägger full bevillning för fastighet eller rörelse, hvarigenom det allmänna, ehuru indirekt, erhåller bevillningsafgift för al! ränteinkomst, som utöfver 5 procent årligen beräknas; men att motionären ansåg, att den ränte-inkomst, som lill 5 procent och derunder årligen af kapital vinnes, ej bör vara från bevillning fri, då den går öfver 200 R:dr B:ko för året, helst ingen inkomst med mindre besvär och bekymmer åtnjötes, än denna, ty, om än kapitalister och kassor, sedan räntefoten nedgått, fått förminskade inkomster, syntes det dock, då inkomst-förminskning äfven kan drabba innehafvare af fastighet och rörelse, utan att de från bevillning befrias, lika rättvist att långifvare, i förhållande till hvad de mer eller mindre i ränta åtnjuta, afgifva sina stats-bidrag.
Det vore nemligen ej för motionären fattligt, hvarföre den, som eger ett kapital af 100,000 R:dr och deraf genom utlåning, temmeligen sysslolöst, har en inkomst af 5,000 R:dr årligen, skall från afgift till Staten härför vara fri, då han, i händelse han för detta kapital köper en landtegendom och derigenom ådrager sig mycket sysslande och kanske minskning i inkomst, måste i bevillning betala 200 R:dr -årligen.
I följd häraf har Herr Westerstrand föreslagit, att kapitalist eller kassa-inrättning, som har penningar utlånta till 5 procents ränta eller derunder årligen, och som ej är specielt från bevillning befriad, bör till årlig taxering uppgifva sin inkomst genom sådan utlåning, och att taxerings-kommittée, enligt uppgiften, när dén anses för riktig, eller, i annat fall, efter opinion och samvete, bör taxera denna inkomst, då den öfversegel1 200 R:dr B:ko, till 5 procents bevillning; — hvarjemte motionären, för den händelse att detta förslag ej skulle antagas, alternativt hemställt, att, vid ränteliqvid, låntagare må få räkna sig till godo 5 procents afdrag, äfven då räntan är beräknad till 5 procent och derunder; hvilket, i motionärens tanke, skulle utgöra en rättvis tunga för den rike och skälig lindring för den skuldsatte.
Herr Reutersvärd har föreslagit, att personer, som ega en årlig ränteinkomst af utlånade kapitaler, eller undantag af hemman, bestigande sig till 3Ö0 R:dr B:ko och derutöfver, skola till Staten betala vissa, t. ex. 3 procent häraf; dervid motionären ansett det nödigt att, såsom korrektiv emot undandolda kapital-tillgångar, bestämma, att de fordringsegare, som med ett sådant undandöljande beträdas, böra vara kapitalen förlustiga till fördel för gäldenärerna; Och har slutligen Herr von Koch ansett bevillning af kapitaler böra utgöras på det sätt, att 1 procent betalas af den inkomst, enskild BeviUnings-Utskottels Betänkande, N:o 4. 11 person, aklie-bolag eller hy pothek s-inrättning, under det sednast förflutna året haft såsom ränta å utlånadt kapital, med afdrag af den ränta, hvilken erlagts för upplånadt kapital, samt till stöd för detta förslag andragit, dels alt kapitalister numera, sedan räntan i allmänhet nedgått till 5 procent, sällan betala någon bevillning, hvilket dock ej varit lagstiftarens mening, och vöre så mycket mera orätt, som beskattning väl snarare borde erläggas af de redan samlade och kapitaliserade inkomsterna, än af de årliga, som ofta endast räcka till alt bestrida lefnads-kostnaderne; dels ock alt föreskriften om kapitalernas direkta beskattning utan svårighet kunde tillämpas, enär det vore vida lättare att uppgifva och kontrollera inkomst af penninge-utlåning, än af handel eller rörelse i allmänhet.
För Utskottet, som väl funnit direkt beskattning å utlånade kapilaler vara både rättvis och billig, samt derför önskvärd, har åter verkställigheten af densamma synts mötas af allt för stora svårigheter, hvilka temligen fullständigt blifvit framställda redan vid 1844 års riksdag af dåvarande Bevillnings-Utskott, som i förevarande ämne yttrade: »att det i allmänhet synles nära nog omöjligt alt bestämma, när beskattning för räntevinst af penninge-förmögenhet borde ega rum, emedan all sådan ledning för bedömandet af lånerörelsen saknades, sorn i afseende å den priviligierade, borgerliga rörelsen vore att hemta af denna rörelses beskaffenhet och resultat; att med undantag af vissa större städer, der lånerörelse i vidsträcktare omfattning bedrifves, inom landet finnas få kapitalister, som icke nedlägga sina kapital antingen uti fastigheter eller industriella företag; att uti den ständiga penninge-omflyttningen äfven lage mycken svårighet att kunna utröna i hvilkas händer räntegifvande kapital verkligen finnas; att utlånte penningar understundom tillhörde personer, hvilka antingen ega fastigheter, graverade med vida större skuldbelopp, än utlåningssumman, eller ock på annat sätt äro skuldsatte, samt ali, i händelse kapital på nu föreslaget sätt skulle komma att beskattas, annan utväg borde beredas låntagare, till godtgörelse eller befrielse för bevillningen å skuldbelopp, som gravera fast egendom, emedan eljest egare af intecknade fastigheter finge vidkännas en högst orättvis beskattning; och att härtill komme, att för införandet af ifrågavarande, på en mera godtycklig pröfning beroende, beskattning erfordrades kontroller, vid hvilkas tdlämpning det svårligen kunde undvikas, ali göra enskilda transaktioner till föremål för offentligheten, hvilket åter menligt inverkade på den allmänna krediten.»
Dessa skäl hafva ock föranledt Utskottet, att afstyrka bifall till ofvannämnde motioner, så vidt de afse en direkt beskattning å kapitaler i vidsträcktare mån, än som redan eger rum; Och vidkommande Herr Westerstrands alternativt framställda förslag, alt bevillnings-afdrag skulle ske äfven å ränta, som blifvit förskrifven till blott 5 procent eller derunder, så kan Utskottet ej föreställa sig annat, än att ett stadgande härom nästan alltid skulle eluderas på det sätt, att gäldenären finge föreskrifva så mycket högre ränta, än den eljest tilltänkta, som erfordrades för att göra Iångifvaren betäckt för bevillnings-afdraget, enär, äfven med antagande att tillbud och efterfrågan af penningar någorlunda motsvara hvarandra, den lånbehöfvande, vid uppstådd kollision, merändels är den som nödgas gifva efter.
På grund häraf får Utskottet hemställa, att ifrågavarande alternativa förslag må lemnäs utan afseende.
Hos Högv. Preste-Ståndet har Herr Kontrakts-prosten Almqvist, uti väckt motion, lastat Utskottets uppmärksamhet på vigten och lämpligheten att äfven i vårt
Iand införa beskattning på sådane artiklar, som måste anses utgöra lyx och öfverflöd, isyn - 12 Bevillnings-Utshollets Betänkande, N:o i. nerhet som en sådan beskattning sedan längre tid funnes införd och ännu vore gällande i flere andra länder, samt icke heller vore någon obekant skattetitel i Sverige, hvarest bevillning förr utgått för begagnande af tobak, siden m. m., hvadan motionären förklarat sig vilja, såväl för framgången af den utaf honom väckta, bär förut omförmälda, motion angående personella bevillningens upphörande, som för sakens egen skull, föreslå, att, för dén händelse Utskottet skulle träffa svårigheter alt fylla den blifvande statsbrist-surnman, i öfvervägande måtte tagas huruvida icke, till ersättning för den personella beviiln,ingen, vissa öfverflöds- och lyx-artiklar kunde med lämplig bevillning beläggas.
Den föreslagna bevillriingen å lyx- och öfverflöds-artiklar, hvilken, såsom motionären anmärkt, tillförene varit bär i landet införd, har likväl längesedan blifvit afskaffad på grund at erfarenhetens vittnesbörd derom, dels att den icke i någon mån inbragt hvad man deraf väntat, dels att betänkliga olägenheter uppstått för kontrollerna emot missbruk och underslef i de uppgifter, hvarefter bevillningen skulle tillämpas; och då, i fall berörde artiklar äro af Svenskt ursprung, en beskattning å dem skulle verka förlamande på inhemska näringsfliten, samt om de äro utländska, de redan drabbats af skatt genom tull-afgiften, finner Utskottet, enär motionären dessutom icke ens uppgifvit hvilka artiklar han velat hafva med afgift belagde, sig böra afstyrka allt afseende å Herr Kontrakts-prosten Almqvists ifrågavarande motion. §■ 2.
Till förekommande af en sådan tolkning utaf 3 mom. i denna §., att löntagare, som, i anseende dertill alt han under loppet af ett skatteår lemnar sin tjenst, får uppbära blott en del af lönen för samma år, icke påföres den bevillning, tariffen i Usta mom. bestämmer för det uppburna beloppet, utan nödgas betala en proportionerlig andel af bevillningen för bela årets lön, hvilken tolkning förmenats vara af Kongl.
Kammar-rätten vedertagen, har Herr Friherre af Schmidt, Georg, hos Ridderskapet och Adeln föreslagit följande tillägg till förstnämnde moment: mlan afseende derpå atl det uppburna beloppet motsvarar mindre tidrymd än helt år.
Då Utskottet likväl förmodar, att den förändrade redaktion af slutmeningen uti ifrågavarande moment, som vid sisllidne riksdag antogs, icke skall lemna rum för nå gon ovisshet om författningens mening, anser Utskottet det ej vara skäl att, i anledning af Herr Friherre af Schmidts motion, nu vidtaga någon ytterligare förändring af samma moment. §. 10.
Då en så beskaffad klassifikation, som i denna §. är uppställd för handtverkare m. fl., icke synes vara mera af behofvet påkallad, än för handlande och andra i 8 §. uppräknade personer, för hvilka en sådan ej är iakttagen, har Utskottet ansett berörde klassifikation, hvilken dessutom lärer föga kunna motsvara det dermed afsedda ändamål, eller att tjena till ledning för taxerings-kommittéerna, böra helt och hållet borttagas; och får Utskottet derföre hemställa, Bevillnings-Vtskotlels Betänkande, N:o i. 13 att nuvarande 10 §. må ur Bevillnings-Förordningen utgå, samt att i stället mätte, på sätt Utskottet i sitt förslag iakttagit, dels uti 8 §. uppräknas, jemte handlande m. fl., äfven de uti förstnämnde §. omförmälde personer, dels uti 9 §. såsom minimi-afgilter införas de i 10 §. för Slockholm och Götheborg samt städernas fem klasser angifna lägsta belopp. §§. 11, 12, 13 och 14.
Utskottet, som ansett den i 11 §.
taxerings-männen tillagda rättighet att påföra bevillning ej blott öfver den högsta och mellan tvenne klasser, utan äfven under de bestämda minimi-afgifterna, följdriktigt böra utsträckas äfven till 14 §., har för sådant ändamål dels framflyttat sistnämnde §. framför den 11, dels åt denna gifvil en något förändrad redaktion, dervid Utskottet, då fiskare äro särskildt anförde i förslagets 10 §., funnit sig kunna utesluta orden: »så väl» samt »som för fiskare i städerna, de der äro borgare»; och har Utskottet jemväl begagnat detta tillfälle att, för paragrafernas bibehållande längre fram i författningen under deras hittills innehafda nummer, sönderdela 11 §. till tvenne, eller förslagets §§. 11 och 12, hvarigenom åter nuvarande §§. 12 och 13 i förslaget erhållit numren 13 och 14; hemställande Utskottet, att de sålunda vidtagne förändringarne mätte af Rikets Ständer godkännas. §• 14.
Enär, efter den nuvarande bestämmelsen om, huru andre Jklörer, Aktriser, Musikanter, Sångare, Sångerskor, Dansmästare m. fl., än de som tillhöra de Kongl Spektaklernes stat, skola taxeras, sådane personer icke kunna påföras bevillning, med mindre än att de tillhöra någon spektakeltrupp, har Utskottet sökt att i detta afseende uti förslaget uppställa ett mera fullständigt och bestämdt stadgande, hvilket torde af Rikets Ständer godkännas.
Efter hvad till Utskottets kunskap kommit, har den å sidorna 15, 3:dje raden nerifrån, samt 17 2:dra raden efter ordet Commissionärer förekommande inskränkande bestämmelsen »som icke äro borgare» föraniedt dertill, alt borgare, som haft betydliga inkomster såsom kommissionärer, undgått ali bevillning i denna egenskap.
Till förekommande häraf för framtiden, har Utskottet ansett nämnde, på de angifna ställena förekommande, orden, »som icke äro borgare», böra utbytas emot: »ehvad de äro borgare eller ej.»
Och som äfven ordet »Conmissionshandel» i slutet af sid. 17 skulle kunna gifva anledning till en, mot bevillnings-stadgans mening stridande, tolkning, har Utskottet på nämnde ställe utbytt uttrycket »handel» emot »rörelse.»
Under förmälan hurusom uppkomsten af så kallade nykterhefs-värdshus, der spritdrycker icke tillhandahållas, betydligen motverkas deraf, att en dylik inrättning, i huru liten skala den än må vara anlagd, så snart den icke njuter understöd af kommunen och på sådan grund är från bevillning befriad, får vidkännas den för värdshus i allmänhet stadgade bevillning, hvilken i förening med deraf beroende utlagor till staden, fattigvården m. m., genom sitt höga belopp afskräcker mången, som eljest vore dertill hugad, att anlägga sådana, för den arbetande klassen högst välgörande och nödvändiga, inrättningar, har Herr Rinman, inom Borgare-Ståndet, föreslagit följande förän - 14 Bevillnings-Utskoltets Betänkande, No i. drade lydelse af den punkt, som handlar om bevillning af ifrågakomne spisinrättningar, nemligen: »Spisqvarlers-, Värdshus- och dylika näringshållare, se Krögare.
För sådan rörelse, som idkas under uppsigt af kommunen, mot förbindelse, alt spritdrycker dervid icke förekomma, erlägges: i Stockholm och Götheborg minst ....
B:ko Rdr 2: — — i öfriga städerna minst- ....... 1: —.— Anm.
Njuter dylik rörelse understöd af kommunen, eger bevillning efter denna artikel ej rum»; — och har vidare inom samma Riks-stånd Herr Henschen påyrkat, att så kallade Nykterhetsvärdshus, hvarest mat, öl, kokt kaffe, thé och chokolad, samt möjligtvis vin och andra icke destillerade drycker säljas, må från all bevillning fritagas.
Med afseende å dels de goda verkningar lill befrämjande af nykterhet och ordning, som genom de så kallade nykterhets-värdshusen böra kunna åstadkommas, dels ock det kända förhållande att sådana värdshus, åtminstone i början, innan de vunnit stadgadt förtroende, endast med mycken svårighet bära sig, har Utskottet ansett, alt desamma böra i allmänhet från bevillning befrias.
Men alldenstund dessa värdshus, om för dem vill lillgodonjutas en sådan befrielse, skäligen böra, ehvad de erhålla understöd af kommunen eller ej, stå under dess uppsigt, så att någon säkerhet må finnas för ett ovilkorligt uppfyllande af förbindelsen att derstädes icke tillhandahålla starka drycker, har Utskottet trott den utsträckta befrielsen kunna i Bevillnings-Förordningen lämpligast uttryckas derigenom, att uti den under rubriken »Spisqvarters-, Värdshusoch dylika Näringshållare» förekommande anmärkningen orden »med understöd» utbytas mot: under uppsigt; och får Utskottet alltså hemställa, att denna förändring må uti Bevillnings-Förordningen göras.
Härförutan har Utskottet, då äfven vin, såsom oftast innehållande en betydlig mängd sprit och i allt fall rusgifvande, synes böra, likaväl som spritdrycker, vara vid nykterhets-värdshusen förbjudet, funnit lämpligt, att uti förenämnde anmärkning tillägges ordet vin.
Upphäfvandet af den i förevarande §. bestämda bevillning för Gesäller har blifvit yrkad hos Ridderskapet och Adeln af Herr Rosenblad, som utsträckt detta yrkande äfven till Handarbetare inom samma kategori som gesäller, och Herr Hjerta, hvilken såsom skäl för den ifrågasatta befrielsen anfört, att, då gesäller icke äro annat än arbetare, af hvilkas arbete de, som använda dem, skola räkna handelsförtjensten, och betala skatt för denna, en inkomstskatt å gesäller icke är annat än en tillökning i bevillningen å näring eller rörelse, hvilken blir obillig, om den icke kan försvaras med ett nödtvång å statens sida, att för möjligheten af Stats-verkets orubbade gång uttaga det mesta möjliga, der det kan åtkommas; hvarjemte äfven inom Borgare-Ståndet Herr Hesselgren velat hafva all bevillning å gesäller upphäfven.
Jemte det Utskottet, till vederläggande af nyss anförda skäl för gesällers befriande från bevillning, vill erinra, att, då handlande och näringsidkare m. 11., enligt hvad i 8 §. stadgas, få från den inkomst, hvarför bevillning skall utgöras, afdraga, jemte annan arbetskostnad, äfven aflöningen åt arbetarne, gesällers inkomster ingalunda äro beskattade genom den af deras principaler för rörelsen erlagda bevillning, får Utskottet, som, i likhet med Bevillnings-Utskotten vid flera föregående riksdagar, hyser den öfvertygelse, att den för gesäller stadgade bevillning icke är så hög, att den kan kännas tryckande, Bevillnings-Utskottels Betänkande, N:o i.
15 alstyrkå bifall till ifrågakomne motioner om upphäfvande af bevillningen å gesäller jemte handarbetare inom samma kategori som dessa.