Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kommer pa- storn för min skull?
Skall klockarn sjunga psalmer och kyrkklockorna ringa?
Stackars mamma, det blir dyrt det, och du har ju inga pengar. » Modren kunde icke gråta, men orden stoc- kade sig i halsen, då hon svarade: » Det gifs fritt åt de döda, min gosse, då man ej har egna medel. » Då log lille Burman förnöjd, log åt att mamma skulle slippa från begrafoingsbekymret, åt att pappa skulle blifva befriad från det sjuka barnet, åt att pastorn skulle bevisa ho- nom den sista tjänsten och bedja Gud vid grafven, åt att klockarn skulle sjunga, som han hade hört den dagen, då den snälla flic- kan jordades.
Kort därefter gick det honom, som han trodde.
Fastän ung skildes han med glädje frän detta lif, som förfarit så kärlekslöst mot honom, som aldrig låtit barndomens solsken lysa öfver hans stig, som aldrig låtit honom smaka en enda droppe ädelt vin.
En lärorik historia.
Madam Svensson var tvätterska, en rask gumma om sjuttio år, med vänliga ögon och ett hurtigt väsende.
Ofta brukade jag med barnen titta in till henne i hennes lilla lägen- het, som utgjordes af en tvättstuga och en kammare innanför den.
Man blef vid godt hu- mör, då man fick prata bort en stund med henne; och att se hennes nöjda min, då hon ensam satt vid det lilla omålade träbordet i hörnet framför sin kvällsvard, som bestod af rykande potatis, en mugg mjölk och mjukt råg- bröd, eller hon stod vid sin tvättbunke och skrubbade kläderna, verkade som ett friskt bad på ens sinne.
Det var icke så godt att för- klara hvarför, men måhända har hvar männi- ska något af socialist i sig, och här går man och knotar för sig själf och tycker, att andra hafva det så mycket bättre.
Då är det just man behöfver en människa som hon: ensam, nöjd och glad i sina små, små vilkor.
Alltid hade hon ett lustigt ord för barnen, hvilka närmade sig henne utan den blyghet, som dessa vanligen erfara för de gamla.
Tyd- ligen var hon barnkär.
Vi hade emellertid aldrig kommit att tala om annat än hushållsbestyr och tillfälligheter, och af hennes förflutna lif kände jag icke mera, än att hon i många år varit enka.
En dag hade jag bedt henne hem på kaffe.
Sedan vi en stund sprakat om likgiltiga sa- ker och hon druckit » påtåren », löstes hennes tunga, och hon sade helt tvärt: » Ja, det kraflar och går en dag om sender, fastän man ibland tror, att tiden aldrig skall taga slut.
Det blir trettiofem år till hösten, sedan Svensson dog. » » Åh, att madam Svensson har varit ensam så länge! » » Underligt nog har det gått.
Men i bör- jan, vet frun, vardt jag så öfvergifven, att jag trodde, jag aldrig skulle kunna öfverlefva den sorgen; vi hade varit gifta i tio år och hade aldrig haft ett ondt ord emellan oss, och ung och som frisk var han och den pålitligaste karl, fanns. » » Hvad var mannen för något? » » Han var trädgårdsmästare hos patron på Säby, och patron trodde honom som sig själf och rådgjorde med honom om allt.
Så en dag på hösten skulle Svensson in till Stockholm med frakt, och det regnade så förskräckligt den där dagen; och när han kom hem på kvällen, var han genomvåt, och på natten bör- jade han hosta och yra.
Det blef lunginflam- mation, och efter tre dagar vardt han död.
Ja, frun må tro, jag satt där mol ensam, utan någon enda anhörig att ty mig till, och jag bara önskade att få gå samma väg som han.
Frun på Säby, det var då en Guds ängel, för- stås, hon öfvertalade patron, att jag skulle få bo kvar.
Och godt var det.
Men på bara husrummet kunde en stackare ju inte lefva, och så funderade jag hit och dit, huru jag skulle kunna slå mig ut, och så rådgjorde jag med frun, och vi tyckte då båda två, att jag skulle försöka med tvätt. » » Och det har madam Svensson hållit i med allt sedan dess? » » Ja, Gud ske lof för helsan, som stått bi, Arbete har aldrig fattats mig och ingenting som jag behöffc, för resten.
Frun på Säby, bon dog hon, rätt snart, och så kom det en ny i hennes ställe, men en kunde ju inte begära, att hon skulle hafva samma hjärta för mig, och när hon efter ett år blef enka, fick jag lof att flytta, och då kom jag hit. » » Nå, har madam Svensson aldrig haft nå- gra barn? » » Jo vi hade en flicka oss emellan; hon föd- des första året, förstås, och var på sjunde året, när hon dog.
Hvar gång jag ser hennes namn i afnackan, vet frun, komma tårarna i ögonen på mig, så gammal jag är. » » Ja, det där vet jag, huru det känns, kära madam Svensson. » » Jag kan se henne för mig, när jag vill, så tydligt och klart i hennes lilla randiga kjortel, som jag väft åt henne till julen.
Det var ett snällt barn, ja ett ovanligt snällt b arn, det kan jag säga, utan att skryta.
Men Vår Herre vet nog hvad han gör. » Ja, Vår Herre vet nog, hvad han gör!
Icke en blind slump länkar våra lefnadsöden.
Må det vara vår tröst, när det ser mörkt ut om- kring oss, när stöden falla och det käraste ryckes bort, när bekymren bränna eller ensam- heten isar oss!
Han vet, hvad vi behöfva för att uppfostras.
Guldet skall renas från slagg; men det lemnas icke i degeln längre än nö- digt är.
Den enkla kvinnan hade för sin del löst pröfningens gåta.
Så kan man lära äfven af de obemärkta och förbisedda, blott man själf vill höra och se; men det är det, vi hålla oss för högvisa för.
Lycklig den husmoder, för hvilken den 1 oktober ej är förknippad med ombyte af bostad: göromålen i och för en sådan flyttning äro mångahanda och tåiamodspröfvande — helst om inga rull- och fön- stergardiner riktigt vilja passa i den nya bostaden.
I trots af husmoderns uppoffrande verksamhet tål det ofta flere veckor, innan man hunnit göra sig riktigt hemmastadd i den nya omgifningen.
Den som förgäfves försökt att fördrifva målar- och klister- lukt i nyinredda rum, kan fresta följande: Man
med kall ättika, och ny kryddättika hälles kokande stänger sorgfälligt alla fönster och dörrar och sätter gars publik förlorat all sin fängslande förmåga.
I öfver.
Skulle torkad frukt blifvit mjuk, kan man det hela torde nog både uppränningen och ämnets midt på golfvet ett järnfat med glödande kol, på eftertorka den.
— Svamp måste ofta skakas och sik- behandling verka väl specifikt danska för en svensk hvilka man strör en handfull enbär.
Efter 12 tim- tas.
— En kinkig sak är förvarandet af rå vinter- åskådarekrets; men det nationella lynnet, som lyck- mar vädrar man och skall finna att lukten försvunnit.
frukt.
Därom kunde skrifvas hela kapitel, om ut- ligt framhäfves genom Kuhlaus musik, eger tillräck- I anseende till den sedvanliga höstskurningen vill rymme funnes.
— Färska blommor kan man rädda ligt många befryndade punkter med vårt eget för jag erinra om ett och annat.
Man glömme ej att undan frosten och förvara några veckor i källaren.
att än i dag verka smittande.
från allt damm befria själfva resårerna på möblernas undersida, och att snören och tofsar samt fransar äro Af trädgårdsalster skördar man nu hela återsto- A f de olika rollinnehafvarne gjorde enhvar ett äkta dammgömmor och kräfva särskild uppmärksam- den: potatis, morötter, rödbetor, kålrötter, kål m. m. jämngodt arbete, utan att egentligen någon särskildt het.
— Smutsfläckar på tapeter vika för behandling Den sistnämnda bredes ut några dagar på frostfritt framträdde.
Fru Dorseh gaf åt Elisabeths parti den med mjukt hvetebröd.
Till tapeternas afdamning rum, innan den hänges upp i källaren; alla rötter afrundning, den rutinerade artisten ej förfelar.
Frö- bekläder man dammborsten med en mjuk duk eller böra äfven vara torra, innan de bäddas ned i sina ken Lindzéns Agneta ha vi ej.
varit i tillfälle att taga virkadt öfverdrag och sopar sträckvis rakt uppifrån sandlådor.
Efter höstgräfuingen (utan hackning) täc- del af; vid den andra föreställningen i tisdags debu- och nedåt.
Endast till taket använder man det s. kas jordgubb- och sparrissängar med grankvistar.
terade fröken Lindenau i denna roll.
D e unga kraf- k. krushufvudet (en läng käpp med ett rundt borst- terna förslogo ej fullt; deklamationen verkade uta n- Stenia.
hufvud).
V i d tvättning af dörrar och fönsterkarmar lärd och famlande, men den angenämt ungdomliga varnas i alla husegares intresse för begagnande af apparitionen slätade öfver mycket.
Hr Banft gör såpa och soda, hvilka angripa målningen; i en ganska kraftfull och porträttlik Christian I V och stället gör en liten tillsats af salmiaksprit under- hr Holmquist som hofmästaren på Höjstrup är synner- verk, utan att orsaka skada.
Äfven fönsterrutor och ligen till sin fördel.
speglar behandlas med salmiak och vatten, eller litet Smånotiser från kvinnovärlden.
De vackra balettnumren i 4:de och 5:te akterna blåelse upplöst i vatten; jag för min del tycker bäst bidraga väsentligt att gifva det brokiga sagospelet om att skura glas med en liten kritpåse, som fuktats Friskgymnastik för unga kvinnor.
Kvin- ökad lockelse.
lagom, hvarefter jag torkar med fint linne och pole- liga gymnastiksällskapet i Stockholm börjar den 6 K.
Dramatiska teatern har i de båda programmen rar med sämskskinn.
Möblerna poleras bäst med oktober åter sina kurser i friskgymnastik för kvinnor.
» Dubbelspel », samt » E n varning » och » Stulen lyc- olja och sprit, användt droppvis på en yllelapp eller V i behöfva ej för våra läsarinnor påpeka nyttan och ka » fått goda dragningskrifter.
Under inöfning är på bommullsvadd, klädd med en linnelapp.
(1 tyska betydelsen af dessa stärkande och uppfriskande öfnin- brukspatron Michelsons » Skandalen i natt » och de tidningar rekommenderas varmt » Brunolein ».)
— Ett hvari äfven den minst bemedlade kan deltaga, Maupassants » Musotte ».
parkettgolf får glans af gnidning med en fet lapp gar, då priset är satt så lågt som till 1 kr.
eller med vax.
JSfipper af porslin och biscuit ren- Vasateatern gifver i morgon lördag f. f. g.
» Sköna Ofningarna stå under öfverinseende af underläraren göras med ljumt såpvatten; gipsfigurer däremot tåla i pedagogisk gymnastik vid Gymnastiska centralin- Helena » i Frans Hedber.gs bearbetning.
ej mågon behandling med vått.
Figurer af elfenben stitutet kapten C.
Silow.
blifva som nya, om man borstar dem med en salmiak- lösning, hvarefter de måste själftorka.
Saker af Om undervisning i huslig ekonomi uti cuivre poli gnidas endast med olja.
Träsniderier flickskolorna höll den framstående lärarinnan från öfverstrykas vid behof med en schellacklösning (gum- Cassel, Auguste Förster, på den allmänna tyska lära- milacka och sprit).
Lackerade föremål gnidas med rinneföreningens generalförsamling i våras ett före- en fuktig skinnlapp och litet hvetemjöl.
— Linoleum- drag, som redan tyckes ha resulterat äfven här hemma mattor rengöras enklast med ljumt vatten och tvål i Sverige, i det i dessa dagar en svenska, fröken Ida — allt efter behof med svamp, lapp eller borste, Norrby, begifvit sig till Cassel för att hos fröken hvarefter man gnider mattan väl torr.
Soda bör Skildringar för Idun Förster den 1 oktober börja att genomgå en fullstän- under inga vilkor användas.
För att konservera dy- dig lärarinnekurs i huslig ekonomi och sundhetslära.
af lika mattor kan man efter rengöringen begagna ett Fröken Norrby har förut studerat i Neuendettelsau, uppfriskningsmedel (näml.
en fet pasta, som i han- hvarest hon med september afslutade sin årskurs, i Channåh.
deln kallas » Linoleum Reviver », hvilket äfven lär hvilken ingått Diakonie, Hausarbeit samt ärtzlicher Forts. o. slut fr. föreg.
n:r. bidraga till färgernas bibehållande), dock ej oftare Unterricht, och vill nu i Cassel genom den nämnda 1r.
än en, högst två gånger om året, hvarvid man måste kursen afsluta sin utbildning i denna riktning.
,; J ' ' ulen hade ändtligen gått, j a ändtligen, ty den- vara noga att jämnt fördela salvan och gnida så länge, Exemplet manar till efterföljd.
na stora fest, högtiden öfver alla högtider, som tills allt fett insugits i mattan.
(Linolja duger ej ILvirilig advokat.
Fröken Sarmisa Bilcesco, fastare knyter till familjebanden o c h sår frid o c h för detta ändamål!)
En dosa af salvan kostar 3 to.
ett ungt fruntimmer, som för någon tid sedan tog glädje i så många hjärtan, väcker hos den, som och räcker för två gånger till ett helt rum.
juridisk doktorsexamen i Paris, har sökt och erhållit vistas borta från hem och fädernesland, så många, Pelssaker, vinterkappor o. d. tagas nu fram ur anställning som advokat i Bukarest.
Rumänien har många minnen, så vemodiga tankar.
Hur kärt kistorna, samt vädras och piskas veberbörligen.
alltså blifvit den första stat i Europa, där en kvinna det blir, det gamla landet där uppe i norr, hur Med afseende på höstbak upprepas här några all- får behandla en rättssak, något som redan är brukligt stilla högtidliga skogarne och fälten, höljda af snö männa regler (hvilka delvis återfinnas i Iduns I I år- i 24 af Amerikas stater.
Fröken Bilcesco är med- med evigt gnistrande stjärnor däröfver!
gång sid. 226).
Jästens beskaffenhet spelar en stor lem af Société de legislation och en flitig medarbe- Nu tindrar julgranen där hemma, nu går den roll: bryggerijäst silas, så att inga bäska humlefrön tare i sällskapets tidskrift.
glada dansen däromkring, och nu och åter nu blifva kvar; skall den ej genast begagnas, häller man igen går tanken från de hemmavarande ut till friskt källvatten på, som dock sedan afhälles.
Präss- barnet därute i världen, som ej står med i sysko- jäst lägges i kallt vatten under några timmar och • nens krets.
uplöses sedan i ljum mjölk.
En bröddeg jäser lät- Och för barnet smyga dagarna så oändligt lång- tare, om man vid omvridningen tager hälften ister samt fram, årets sista dagar.
Men i öster bräc- och hälften smör.
Jäsdeg må under jäsningen ej ker en svag morgonrodnad, o c h klar stiger det flyttas; utan träget eller fatet bör stå orubbadt på nya årets blänkande stjärna fram, då böjas fol- Kungl.
Knappt är det ena märkliga gäst- samma ställe, naturligtvis med lätta skynken öfver, kens hjärtan.
Hvad skall stjärnan gifva — glädje, spelet afslutadt å vår kungl.
operascen, förrän ett för att förekomma att degen » skinnar sig&gt;.
Fat och lycka, sorg eller smärta?
nytt, ej mindre märkligt, tager sin början.
Omedel- tråg, som skola användas till jäsdegar, mjölet samt Nyårsönskningarna regnade ned, allt var så bart efter fru Arnoldson-Fischhofs sista uppträdande förhoppningsfullt, allt så gladt.
Men bland de alla ingredienser måste uppvärmas på förhand, likaså bakfiltar och baklinne (så framt man ej gör degarne kom den portugisiske operasångaren Franceseo dun- friska löfven finnes stundom ett förvissnadt.
drade.
Hans första uppträdande egde rum på förra Sångaren från Italien hade med skälfvande kvällen förut till s. k. kalljäsning).
Bakugnen pröf- veckans onsdag som D o n Juan i operan af samma vas på så sätt, att man ilägger en bit papper: blir hand skrifvit underrättelsen, att vår lilla sångfo- namn, och redan från första akten tog han publiken detta genast brunt, så är ugnen för het; viker eller gel var död.
Döden hade icke inväntat våren, med storm.
Och erkännas måste, att en mera full- löftenas, lifvets tid, då, sällsamt, döden gör sin rullar det sig endast, är ugnen lagom varm.
Steker ändad Don Juan torde man få leta efter.
Sång, man i kokspisen, bör man undvika att under stek- största skörd bland de unga, han hade kommit spel, figur och utseende — allt förenade sig hos den ningen hälla kallt vatten i reservoiren; den därige- redan nu.
Så lätt, så omärkligt, som det gamla framstående gästen och åstadkom en Don Juans-typ nom uppkommande plötsliga afkylningen kan förstöra året glider in i det nya, hade för henne skuggor- så full af lif och eld, skalkaktighet och öfverdåd, mången plåt med bakverk.
— Blandar man rifven nas lif här nere vikit för det högre, allt förkla- att säkerligen på mycket länge här ej skådats någon kokt potatis eller förvällda risgryn i bröddegen, så rande, ljusa, eviga lifvet.
bättre framställare af detta parti.
Och det var ej håller sådant bröd sig längre saftigt.
Att öfverstryka brödkakorna med ljumt vatten före gräddningen för- blott publiken, som rycktes med; äfven på de med- * spelande utöfvade signor d ' Ändrade det allra största hindrar att de spricka sönder; öfverstrykning med inflytande, allt till båtnad för det hela.
Så inten- kallt vatten under stekningen och sedan de blifvit siva applåder, som under de fyra aftnar operan nu Fröken von Rathen kom till vår förvåning till- tagna ur ugnen, ger dem ett vackert glänsande ut- gifvits helsat den ärade gästen, hafva vi sällan be- baka, men icke ensam.
Tager man starkt saltadt vatten, blir skor- vittnat å k. operan.
Äfven de medspelande förtjäna pan hårdare.
En kusin till henne, den fräjdade onkelns dotter, loford, särskildt naturligtvis fru Ostberg som Elvira medföljde.
Syltningstiden är nära förbi, om man nu ej vill och fru Edling som Zerlina.
Det var en öfverväldigande ära, som skedde koka fruktmarmelader och göra sylt af morötter.
I afton gifves operan » Rigoletto », i hvilken sig- madames hus, den åstadkom på ankomstdagen en Af nedslampade lingon pressas nu saften, som icke ny rätt på bordet och den chamoisfärgade kläd- nor d ' Ändrade har sin andra gästroll.
alls får något uppkok.
— Men det under sommaren ningen på madame.
inkokta syltet behöfver flitig tillsyn och omkokning — I söndags gafs å operan säsongens andra Den nya fröken von Rathen yar hvarje dagens vid första tecken till jäsning eller mögel.
— Bland dramatiska program, » Älfjungfrun », en öfversätt- stund fullt medveten om sin fars höga ställning Inläggningar intager rödbetor och surkålen ning första af J.
L. Heibergs bekanta romantiska skå- i denna värld.
Hen färdades fram här i lifvet rummet (hvarom närmare i Hjälpredan).
Äfven in- despel » Elverh0i », hvilket i sitt hemland åtnjutit på att nervretande långsamt och omständligt sätt, lagda grönsaker kräfva tillsyn en gång i veckan: en 60 årig popularitet, som å Köpenhamnsscenen för- hon var icke en person, för hvilken det plebeje- Saltade skärbönor befrias från osnygghet på ytan; skaffat detsamma ett antal föreställningar, öfversti- ska ordet brådtom fanns.
lapp, bräde och sten sköljas och fatets inre kanter gande hvarje annat stycke.
_ För ett och annat tio- Vår gamla hederliga fräulein, hvar hade hon torkas.
Om så behöfves, påspädes saltlake.
Det tal år sedan visade sig » Älfjungfrun » äfven här i blifvit af?
Såsom ofta med godmodiga personer, samma gäller för saltgurkor.
Syltlök vill gärna skäm- Stockholm betinga god framgång, och söndagens blef hon, fast äldre, fullständigt kujonerad af sin mas: den gamla ättikan hälles bort, löken sköljes repris stadfäste, att detsamma ej ens för våra da- energiska kusin.
Hennes sätt blef stelare och 3 * Vid pensionen.
- ' 4 - " Teater och.
rakare, hon gjorde ögonskenligen bemödanden att ej låta sig besmittas af den profana världen.
Blott en liten skötesynd kunde hon icke gå ifrån: i tysthet besökte hon då och då köket och hade små konferenser med Katharina.
Att någon o c h i all synnerhet en fröken v o n Rathen kunde sjunka så djupt, hade icke fallit den nogräknade kusinen in, och därför fortgingo dessa visiter en lång tid oanmärkta, — men bla- det skulle vända sig.
Bland oss andra hade det länge varit en offent- lig hemlighet, att fräulein plägade afprofva Ka- tharines mer konstrika rätter, innan vi vid bor- det gjorde deras bekantskap.
En dag strax före middagen sticker Katharine, denna präktiga väl- villiga tjänstflicka, in hufvudet innanför dörren, strax därefter blir handen synlig, hon kröker lång- fingret, det var som sagdt i middagstiden, fingret var icke alldeles hvitt, o c h gör några inviterande rörelser.
Hon hade understundom gjort det förr, men aldrig så tydligt, aldrig när en nogräknad kusins argusöga vakade öfver godt skick och fina seder.
» Hvad vill människan? » frågade hon i ilsken, förvånad ton.
Fräulein var förfärligt röd o c h förlägen.
» Hon vill kanske tala vid — vid madame de Lassarre, » stammade hon till slut.
Kusinen var icke nog enfaldig att tro, det en schweizisk tjänstflicka skulle taga miste på sin matmor och en pensionär, hon anade oråd.
» Din förklaring är idiotisk, hvad har du för gemenskap med denna banala tjänstepiga, som understår sig att gifva dig hemliga tecken? » Fräulein behöfde ej svara, Katharine tog själf ordet.
Att vara » en banal tjänstepiga » gjorde henne intet, men att rent ut kallas » människa », det stötte henne förfärligt, det hade ännu aldrig före- kommit i madames hus, fastän där varit många fröknar, äfven de, som i hemlighet smakat på maten.
Det senare tillades med en hänvisande blick; något skulle gifvas för fegheten nyss.
Så- dant var innehållet i Katharines försvarstal, starkt kryddadt hade det äfven varit.
Kusinen behöfde ej förbjuda, Katharine hade själf smällt igen sin dörr.!
Stackars fräulein vann alldrig mer hennes be- vågenhet för sin feghets skull o c h förlorade ett stort nöje för sin osjälfständighet.
Med undantag af Sonja, som på ett par dagar rest till en grannstad för att sammanträffa med några vänner, voro de öfriga ute för att plocka violer, dessa vårens blyga doftande barn.
Jag gick i ovisshet, o m j a g borde gå upp till lady Threaton eller ej.
I hela huset var så tyst och stilla, allt vittnade o m lugn o c h frid, och dock kämpades däruppe en den svåraste kamp, dock frätte sorgen på ett ungt ensamt hjärta.
Skulle hon mottaga mig, skulle hon anse mitt besök föranledt af deltagande i hennes sorg eller af kall nyfikenhet, då hon j u icke kunde veta, att j a g kände den sorgliga hän- delsen.
Efter ett par timmar, när ännu intet ljud för- nummits, gick j a g upp och knackade på hennes dörr.
» Jag skulle önska att få vara ensam, » ljöd sva- ret i afvisande ton.
Jag gick åter ned.
Fram mot middagen k o m m o de öfriga hem.
På deras glada prat o c h skratt kunde j a g höra, att Marthe ingenting sagt.
Katharine sändes efter lady Threaton.
» Lady Threaton kommer icke ned till middagen. » Times kom o c h gaf äfven de öfriga del af hän- delsen.
En tung, dyster stämning utbredde sig, vi talade saktare till hvarandra, o c h allt högljudt skratt o c h prat var bannlyst.
Madame gick upp, men hon blef ej insläppt.
Stackars lady Threaton, hon ville kämpa och lida ensam.
Vi sade omsider godnatt åt hvarandra för att åtskiljas.
Då gick jag åter till lady Threatons d ö r r: » Cecilia, visa icke bort mig, låt mig komma in. » Intet svar.
» Jag kan inte längre låta er vara ensam med er scrg, stöt mig icke ifrån er. » Jag väntade länge.
Där inne utkämpades stri- den mellan ett svidande hjärta, som söker ett an- nat att dela sin sorg med, o c h ett stolt sinne, som ej vill visa det sår, det fått.
Ansiktet hade samma bleka färg, som när hon läste telegrammet, hennes ögon med mörka ringar kring voro onaturligt stora och torra.
Hon hörde till dem, för hvilka tårar äro en lisa.
» Cecilia, jag vet den förfärliga sorg, som drab- bat er; o m ni har behof af en vän, för hvilken ni kan tiga eller tala, hvilket ni vill, så låt mig stanna. » Hon räckte mig handen med ett stilla tack.
Vi satte oss i soffan, hon var trött och förbi.
Hon lutade hufvudet mot min arm o c h så småningom böjde sig den motspänstiga anden i hennes själ och hon förtaide sitt lifs historia.
Hon var ej längre den stolta kvinnan, som ensam vill kämpa sin strid, det var en själ, lidande intill döden, som fann lindring i ett annat hjärtas deltagande.
Det var ingen vanlig historia.
Den började på det gamla stamgodset Threatonhill, då de två, som hon älskat högst af allt på jorden, ännu lefde, hennes far och mor.
Hon hade en guver- nant, till börden svenska, men nyss kommen från Frankrike, som gaf henne undervisning.
Då hon var sjutton år, dog modern o c h guvernanten, som emellertid flyttat, kom då tillbaka för att hjälpa och bistå henne.
I n o m ett knappt år var den förra lärarinnan lord Threatoas andra maka.
Huru det tillgått, hur hennes snart sextioårige fader, som älskat sin förra maka så ömt, kom att taga ett sådant steg, var oförklarligt.
Den unga frun trifdes icke på det gamla herre- sätet och för lord och lady Threaton börjades nu en vallfärd kring Europa, en jakt från nöjen till nöjen, tills efter tre år lorden ej stod ut längre.
Nästan med våld reste han med sin maka tillbaka till England.
Hans dotter, som under tiden hade vistats på Threatonhill, hade skilts från sin styfmoder på ett sätt, som gjorde ett återseende omöjligt.
Hon reste till Schweiz till madame de Lassarres pen- sion.
Faderns sista bref hade varit hopplösa.
» Hon vill icke blifva kvar här längre, hon vill åter ut, men jag står ej mera ut med en ny hets- jakt kring Europa.