Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bevillnings-stadga upptagna nya och mera bestämda grunder för uppskattning af fast egendom och å de sålunda förändrade förhållanden som inträdt, sedan Rikets Ständers framställning i ämnet afläts, i nåder förordna, att Dess Befallningshafvande i de län, inom hvilka några boställen funnos på lön anslagna åt Kronofogdar, Häradsskrifvare eller Länsmän, borde, hvar för sitt län, till Taxerings-kommittéerna för året, såsom ledning vid pröfningen af Bevillningsberedningarnes förslag öfverlemna uppgift å den år 1853 verkställda och i aflöuingsstaten följda boställsuppskattning, hvarefter Kongl.
Majits Befallningshafvande borde i sinom tid insända förteckningar öfver Landtstatsboställena inom länet, upptagande såväl Bevillnings-beredningarnes och Taxerings-kommittéernas uppskattningsvärden, som de förändringar i dessa värden, hvilka af Pröfnings-kommittéen kunde komma att vidtagas.
“Sedan en del af dessa uppgifter inkommit och vid deras granskning blifvit anmärkt, hurusom olika grunder vid uppskattningen gjort sig gällande, i thy att inom en del taxeringsdistrikt den indelningshafvare i allmänhet tillagda, i lönen inräknade boställsräntan kapitaliserats och ingått i den summa, som blifvit utförd såsom boställets taxeringsvärde, men i andra åter, — på sätt det i § 6 af den i Bevillnings-förordningen meddelade instruktion är förutsatt, — afdragits ifrån boställets behållna afkastning, behagade Eders Kongl. Majit, uppå derom gjord framställning, för vinnande af säker upplysning efter hvilkendera grund beräkningen af boställsvärdena inom särskilda län blifvit af Pröfnings-kommittéerna fastställd, den 30 September 1862 i nåder förordna, att Dess Befallningshafvande skulle med upplysning i nämnda hänseende skyndsamt inkomma, dervid, så framt olika grunder inom samma län varit följda, noggrannt borde särskiljas och uppgifvas de boställen, hvilka efter <len ena eller andra blifvit taxerade.
“För bedömandet af den tid efter annan väckta frågan, huruvida landtstatsboställenas bibehållande, vare sig i allmänhet eller särskildt för vissa orter, kunde anses för indelningshafvarne vara med fördel förenadt, eller för vinnande af tryggad bostad af omständigheterna i öfrigt påkalladt; och då det vore af vigt att i dessa hänseenden erhålla så fullständiga upplysningar som möjligt, vid hvilBih. till B.
Prot. 1862 1863. 1 Sami. 1 Afd. 2 Band. 12 Häft. 2 10 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N;o 76. kas meddelande annan grund för beräkningen af det lönebelopp, som i stället för boställena kunde ifrågakomma, icke syntes antaglig, än den som i gällande
Bevillningsförordning för uppskattning af jordbruksfastighets behållna afkastning i allmänhet vore iöljd, eller dess antagande till tre procent af värdet, behagade Eders Kongl. Maj:t i sammanhang härmed jemväl i nåder förordna, att Dess förbemälde Befallningshafvande borde: l:o från de Kronofogdar, Häradsskrifvare och Länsmän, hvilka hafva boställen åt. sig indelade, infordra deras yttrande, huruvida de, hvar för sig, föredrogo bibehållandet framgent vid tjensten al det dem anvisade boställe framför uppbärandet af ett kontant ersättningsbelopp till tre procent af boställets utaf Pröfningskommittéen för året åsätta värde, tillika med hyresersättning: för Kronofogde eller Häradsskrifvare 300 R:dr och för Länsman 150 R:dr R:mt; vid meddelandet af hvilka yttranden dock skulle iakttagas, att, om i det fastställda taxeringsvärdet boställets grundränta jemväl ingått i beräkning af den antagna afkastningen, indelninghafyaren i följd häraf måste, om boställets frånträdande komme att ske mot erhållande af tre procent å samma värde, frånträda jemväl uppbärandet af boställsräntan; 2:o afgifva utlåtande ej mindre i anledning af de framställningar, som i nyssnämnda hänseenden från Landtstatstjenstemännen till Länsstyrelsen inkomme, än ook i öfrigt huruvida för tjensteutöfningen eller ens i allmänhet för tjenstemännen sjeltva kunde anses fördelaktigt, att boställena vid lönerna bibehölles, eller om icke, med afseende å deras otillräcklighet att motsvara hela lönebeloppet och att i de så kallade laga husen kunna lemna en mot nuvarande fordringar svarande bostad, det vore mera ändamålsenligt att, efter ofvan antydda grund, utbyta boställena emot kontanta löneanslag, jemte hyresersättning; och 3:o meddela upplysning, dels huru inånga Kronofogdar, Häradsskrifvare och Länsmän inom länet vore på sina boställen boende, dels om antalet af de boställen, hvilka endast hade åbyggnad, såsom i lag är för kronohemman bestämdt, eller, i motsatt fall, voro med särskilda, indelningshafvarne tillhöriga mangårdsbyggnader försedda.
“De från samtlige vederbörande Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Landshöfdinge-embeten i ofvannämnda hänseenden inkomna upplysningar och uppgifter hafva inom Civil-departementet numera undergått sorgfällig granskning.
Det visar sig deraf, att boställsräntan, ehuru i allmänhet icke inräknad vid bestämmandet af de särskilda boställenas taxeringsvärde, likväl på flera ställen, och jemväl inom olika distrikter af samma län, deruti ingått, äfvensom att för en del boställen icke kunnat med tillförlitlighet utredas, huruvida det ena eller andra förfaringssättet egt rum; vid hvilket förhållande säker grund icke heller vunnits för ett rätt beräknande af den behållna iukornst, som emot fördelen af boställes innehafvande svarar och som följaktligen å öfriga aflöningsförmåner bör afräknas.
Enligt den för innevarande statsregleringsperiod gällande stat utgör, efter en inom Departementet gjord uträkning, den boställsafkastning, som för Kronofogdar, Häradsskrifvare och Länsmän afgår på de åt dem fastställda aflöningsbelopp, 124,044 R:dr 45 öre, samt boställsräntorna, hvilka endast med få undantag äro indelningshafvarne på lön anslagna, 28,819 R:dr 27 öre, eller tillhopa 152,863 R:dr 72 öre.
Boställenas afkastning åter, beräknad till tre procent af de utaf Pröfningskommittéerna för år 1863 fastställda taxeringsvärden, uppgår till 186,986 R:dr 19 öre, men, såsom ofvan är nämndt, saknas säker upplysning, i hvad mån en del af boställsräntorna vid detta värdes bestämmande tagits i beräkning.
Proposition N:o 76. 11 “I anledning af den väckta frågan, huruvida vederbörande indelningshafvare sjelfva föredraga bibehållandet vid tjensteu af do åt dem anvisade boställen framför uppbärandet af kontant ersättningsbelopp elter ofvanberörda grund, hafva Nittiotre förklarat sig villige att sina boställen afträda, men Trehundrafvratioen dels äskat boställenas bibehållande, dels uppställt andra vilkor för afträdandet än de löreslagna.
Af boställena äro 282 bebodde af indelningshafvaren, men 202 dels utarrenderade, dels på annat sätt af indelningshafvaren förvaltade.
Någon fullt noggrann utredning om antalet af dem, hvilka äro försedda med fullständigare, indelningshafvärne tillhörig, åbyggnad, än den i lag för kronohemman bestämda, är icke vunnen, men det torde dock med säkerhet kunna antagas, att deras antal utgör omkring 200.
Endast Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Jemtlands län och Landsböfdinge-embetet på Gotland hafva ansett fördelaktigare, om boställena allmänt indrogos och kontanta löner i stället anslogos.
Alla öfriga Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Landshöfdinge-embeten, som i ämnet sig yttrat, hafva dels, med afseende å vigten för ifrågavarande Landtstatstjenstemän att inom sina distrikt hafva gifven fast bostad, dels med afseende å svårigheten för dem att utan landtbruk kunna underhålla för deras tjcnsteresor nödiga hästar, dels för beredande åt dem af insigt i landtbruket, hvilket med deras tjenstegöromål ofta hade gemenskap, ansett sig böra afstyrka en allmäu indragning af boställena, synnerligast hvad Länsmännen anginge, men deremot för vissa fall, der boställena hafva olämpligt läge eller sakna åbyggnad eller äro af så ringa omfattning, att deras innehafvande icke kan innefatta någon egentlig fördel, gjort hemställan om deras utbytande mot kontanta löneauslag
I de afgifna yttrandena hafva dels från indelningshafvarne, dels från Landshöfdinge-embetena i en del län dessutom skett framställningar om förhöjning i aflöningen, i de bestämda hyresersättningarne, om resekostnadsersättniugar, om förändring i grunderna för boställenas bebyggande, jemte annat, hvarom yttrande icke blifvit af Eders Kongl. Maj:t infordradr, hvadan ock, i den ordning dessa framställningar nu skett, desamma icke lämpligen torde höra blifva föremål för Eders Kongl. Maj:ts nådiga pröfning ”Vid granskningen af de inkomna handlingarne vill det synas, som skulle betydligen olika grunder blifvit följda vid boställsuppskattningen, så att, för bestämmandet af ett boställes taxeringsvärde, dess behållna afkomst kapitaliserats efter ömsom fyra, ömsom fem och, för ett uppgifvet boställe inom Christianstads län, till och med efter sex procent.
Då emellertid all anledning är för handen, att de ojemnheter, som vid första tillämpningen af en Bevillnings-förordning med nya grunder för uppskattningen lätteligen kunnat uppkomma, skola rättas, då förändring i fastighetstaxeringen nästa gång skall ske, eller år 1865, synes det mig, som olägenheten att ytterligare under en statsregleringsperiod bibehålla det provisoriska tillståndet i Landtstatens lönereglering skulle vara mindre, än den att redan nu antaga de värden, som vid 1862 års uppskattning blifvit åsatte.
I betraktande häraf och då, på sätt ofvan är anmärkt, fullständig utredning jemväl saknas, i hvad mån boställsräntorna för vissa fall i värdena ingått, men, sedan uppmärksamheten blifvit fästad å den olika tillämpning af föreskrifterna i § 6 af Instruktionen för taxeringsförrättningarne, som nu egt rum, all anledning är att desamma vid en förnyad taxering skola mera noggrannt följas, vågar jag i underdånighet hemställa, att Eders Kongl. Maj:t ville till Rikets Ständer göra framställning derom, att Rikets Ständer, med antagande af den grund, att ifrågavarande
Landtstatstjenstemäns boställen framdeles skola i stat upptagas till cn afkastning af tre procent af det värde, som vid bevillningstaxoring af Pröf - 12 Kongl.
Proposition N:o 76. nings-komité dem åsättes, vill för instundande statsregleringsperiod medgifva, att den för desse Landtstatstjenstemän nu gällande stat finge, likasom den tor Landtstaten i öfrigt, blifva provisoriskt gällande, allenast med de förändringar i afseende å vissa löntagare, som af särskilda framställningar kunna blifva en följd. ”Derest den af Eders Kongl. Maj:t anbefallda utredning i afseende å boställsuppskattningen vid förlidna års Taxerings- och Pröfnings-kommittéer varit så fullständig att, på grund deraf, kunnat föreslås definitiv reglering af Landtstatens aflöning, så hade ock i sammanhang dermed, för alla de fall der Eders Kongl. Maj:t, på grund af vederbörande embetsmyndigheters tillstyrkan eller eljest förekomna förhållanden, funnit sådant böra ske, framställning till Rikets
Ständer lämpligast bort göras om uppförande af kontanta lönefyllnadsbelopp och byresersättningar för de Kronofogdar, Häradsskrifvare och Länsmän, hvilka sjelfva förklarat sig villige att sina boställen afträda.
På sätt ofvan förmäles hafva nemligen, i sammanhang med de infordrade yttrandena i ämnet, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eller Landshöfdinge-embeten i flera län tillstyrkt indragningar af boställen, som funnits obeqvämt liggande, eller äro obebyggda eller eljest otjenliga, och hvilka indelninghafvarne sjelfva förklarat sig benägna att afstå.
Vid föregående riksdagar hafva Rikets Ständer i flera fall medgifvit sådana utbyten af boställen mot kontant aflöning, jemte hyresersättning efter fastställd grund; och ehuru den åstadkomna utredningen icke lemnar tillfälle till en fullständig specifik framställning i ämnet, samt tiden icke heller medgifvit Kammar-kollegii och Stats-kontorets hörande, har det dock synts mig, att då hvarken det allmänna eller indelningshafvare kunna hafva annat än olägenhet af dessa boställens bibehållande till ändamål, hvilka de icke uppfylla, utväg borde sökas att i detta förhållande vinna ändring.
”Jag vågar derföre i underdånighet föreslå, att Eders Kongl.
Maj:t ville äska Rikets Ständers medgifvande att i sådana fall, der vederbörande indelningshafvare förklarat sig villig afträda innehafvande boställe och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet indragningen tillstyrkt, samt Kongl. Maj:t, efter förbeinälda Kollegiers hörande, pröfvar sådant vara lämpligt, dessa indelningshafvare, mot boställets indragande till Statsverket, för att genom Kammar-kollegii försorg utarrenderas, och boställsräntans frånträdande till Kronan, måtte berättigas att, efter det belopp, hvartill boställsafkastningen och räntan i nuvarande stat upptages och utan rubbning i beräkningen af öfriga förmåner, från nästa statsreglerings början erhålla kontant fyllnad i förut tillagd aflöning, så att Kronofogde får uppbära tillhopa 2,500 R:dr, jemte 300 R:dr hyresmedel, Häradsskrifvare 2,000 R:dr, jemte lika hyresbelopp, och Länsman 700 R:dr jemte 150 R:dr hyresersättning, hvarförutom, enär desse indelningshafvare vid boställes tillträdande fått åt företrädaren eller dess rättsinnehafvare lemna tjenste- och fardags-år, enahanda förmån före afträdandet skulle dem tillgodokomma; samt att, hvad sålunda kan komma att utbetalas må, emot framtida ersättning, på förskottstitel, från Stats-kontoret utgå, men att i den till nästkommande riksdag afgående Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, de provisoriskt utgående aflöniugsfyllnaderna för den kommande tiden upptagas bland anslagen till Landtstaterne i länen. ”1 sammanhang härmed torde det tillåtas mig i underdånighet anmäla, att, enligt ett till mig genom utsedde deputerade aflemnadt Protokoll vid sammanträde här i hufvudstaden den 4 Augusti 1862 med åtskillige Landtstatens tjenstemän, de tillstädesvarande uttryckte den åsigt, att de nu i lönerna inräknade extra Kongl. Majds Nåd.
Proposition N:o 7 6.
13 inkomster icke borde tagas i betraktande, utan lämpligast anses såsom medel att på ett rättvist sätt reglera förhållandet emellan det större eller mindre arbetet inom olika distrikt; att resekostnadsersättningar så mycket heldre borde beredas Kronofogdar och Länsmän, som det nu vore den overksamme eller den med lättaste tjenstgöringsskyldigheten förenade, som i sjelfva verket vore den bäst aflönade, då deremot den nitiske, i stället för uppmuntran, hade att vidkännas dryga ekonomiska förluster såsom en följd af sin verksamhet; att godtgörelse lör skrifmaterialier och skrifvarebiträde, der sådana kunde anses erforderliga, skäligen borde Landtstatstjenstemännen förunnas; att de beräknade hyresersättningarne syntes vara alltför ringa, men deremot boställsafkastningen i allmänhet alltför högt beräknad; samt att, då Kronofogde-, Häradsskrifvare- och Länsmaustjensterne, allt mer och mer, öfverhopades med en mängd ansträngande göromål och, i vanliga fall, såväl kropps- som själskrafter långt före den nuvarande pensionsåldern blefvo otillräckliga för fullgörandet af tjeusteåliggandena, ifrågavarande tjenstemän, synnerligast för Statens eget bästa, borde kunna, efter 35 års tjenstgöring och 60 lefnadsår, på allmänna Indragningsstaten uppföras.
”Enligt gjord uträkning efter den för innevarande statsregleringsperiod fastställda stat, utgör beloppet af de extra inkomster, som under lönerna äro inräknade, för Kronofogdar, Häradsskrifvare och Länsmän, tillhopa 58,574 Riksdaler.
För öfrige
Landtstatstjenstemän äro extra inkomsterna beräknade till 40,130 R:dr, så att hela beloppet af extra inkomsterna för Landtstaten utgör 98,704 R:dr.
Ibland löneinkomsterna inräknas jemväl för desse tjenstemän i de flesta län så kallad ersättning för forsellön, härledande sig från indragningen af de indelta lönerna, uppgående till 3,400 R:dr för de nu ifrågavarande samt 1,584 Ridr för öfrige Landtsattstjenstemän, eller tillhopa 4,984 R:dr. ”På sätt Rikets Ständer sjelfve vid 1856—1858 årens riksdag, förklarat, synas de extra inkomsterna lämpligast böra från löneberäkningen uteslutas; likasom ersättningen för forsellön torde böra såsom en särskild del af löneförmånerna bortfalla; men då jag icke vågar antaga, att Rikets
Ständer skola finnas benägna aft för det emot extra inkomsterna svarande belopp lemna en kontant löneförhöjning annorledes än i sammanhang med definitiv reglering af boställsvärdena, torde frågan härom icke kunna, med utsigt till framgång, särsk ildt framställas, ehuru Landtstatstjenstemännens ställning i allmänhet väl kunde påkalla någon förbättring i deras aflöningsvilkor.
Öfriga vid ofvanomförmälda sammanträde väckta förslag förekomma hufvudsakligen uti särskilda till Eders Kongl. Majit gjorda framställningar, öfver hvilka Kammar-kollegium och Stats-kontoret sig yttrat, och hvilka det torde tillåtas mig att i sammanhang med föredragningen deraf tå underställa Eders Kongl. Majits nådiga pröfning.
”Med frågan om aflöuingsstaten sammanhänger i viss mån den om pensioneringen på rikets indragningsstat; och jag vågar till Eders Kongl. Majit, i underdånighet hemställa, att då i förra hänseendet någon tillökning för Landtstatstjenstemännen icke i allmänhet nu kunnat hos Rikets Ständer ifrågasättas, desse tjenstemäns belägenhet likväl i någon mån kunde förbättras genom beredandet åt dem af en billig förhöjning i pensionsbeloppen.
Vid 1856—1858 årens riksdag beslutade Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med Eders Kongl. Majits derom aflåtna nådiga Proposition, att för civile embets- och tjenstemän jemte vaktbetjcnte i allmänhet pensionerna på indragningsstaten skulle sålunda bestämmas, att de, hvilka uppbära i lön 3,000 Ridr eller derunder, deruti inbegripen den löneförhöjning, som vid nämnda riksdag blifvit beviljad, undfinge hela beloppet i årlig pension, men 14 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 76. att för dem, som åtnjöte mera än 3,000 R:dr, pensionen utginge med åttatio procent eller fyra femtedelar af totalsumman, dock så, att de, som i årlig aflöning kade öfver 3,000 R:dr, men mindre än 3.750
R:dr, icke kunde undfå pension lill högre belopp, än 3,000 R:dr samt att i öfrigt den årliga pensionen icke i något fall finge öfverstiga 8,000 R:dr, allt Riksmynt.
Deremot bestämdes pensionerna för Landtstatstjenstemänneu efter annan för dem mindre fördelaktig grund.
Desse tjenstemän åtnjuta i aflöningsförmåner:
Landskamererarne i alla län, utom Gotlands, Jemtlands, Westerbottens och ^bottens — i berörda 4 län 3,500 — Landträntmästarne i alla län, utom ofvannämnda fyra .
3,000 — i sagde fyra län 2,500 — Länsnotarier 750 — Länsbokhållare 1,000 — Landskanslister 500 — Landskontorister 500 — Vaktmästare i Stockholms län 450 — i de öfriga länen 400 — Kronofogdar 2,500 — Häradsskrifvare 2,000 — och Länsmän 700 — hvarförutom sistnämnda tre klasser tjenstemän, i den mån de icke vore i åtnjutande af boställen, tillädes hyresersättningar till de belopp, som här ofvan äro omförmälda.
För Landssekreterarne, hvilkas löne-inkomster utgöras af expeditionslösen, fastställdes icke någon normal-lön, utan särskilda fyllnadsbelopp tillerkändes en del af dem för jemnande af deras löner till vissa tusen- eller hundratal Riksdaler. ”För Landtstatstjenstemäns uppförande på indragningsstat bestämdes pen - sionsbeloppen sålunda:
Landssekreterare och Landskamererare R:dr 3,000: — Landträntmästare och Kronofogdar „ 2,000: — Häradsskrifvare „ 1,500: — Länsbokhållare „ 800: — Länsmän „ 500:
— Något särskildt stadgande meddelades icke om pensioneringen för Länsnotarien Landskanslister, Landskontorister och Yaktbetjente.
Det torde deröre få antagas att, vid frågor om deras uppförande å indragningsstat, hvilket, hvad angår de uppgifna tjenstemännen, ytterst sällan kan ifrågakomma, enär de i allmänhet i yngre år från dessa tjenster till andra befordras, de allmänna grunderna för pensionering å indragningsstaten skola följas.
”Den omständighet att i en del af förenämnda Landtstatstjcnstemän aflöningar jemväl ingå mindre belopp af extra inkomster, såsom provisioner m. m., torde icke innefatta tillräcklig anledning för pensionernas bestämmande till lägre belopp, i förhållande till aflöningen, än som för andre civile tjenstemän äro fastställda.
Genom den nuvarande betydliga förlust i inkomster, som drabbar en Laudtstatstjensteman vid afskedstagande^ tvingas han, till föga fromma för det allmäna, att i det längsta qvarstanna på sin plats, äfven sedan håg och krafter till tjenstepligternas uppfyllande börjat svika.
För att åt desse tjenstemän bereda den förbättring i detta hänseende, som billighet och rättvisa kräfva, och då tilläfventyrs Kongl. Majlis Nåd.
Proposition Nio 76.
15 on allmänare reglering af pensionsförhållandena icke under innevarande riksdag kan medhinnas, hemställer jag i underdånighet, att Eders Kongl. Maj:t ville föreslå Rikets Ständer, att pensionerna på indragningsstat för samtlige nu ifrågavarande
Landtstatstjenstemän måtte bestämmas efter de allmänna grunder, som för öfrige civile embets- och tjenstemän vinna tillämpning, samt att dervid må såsom lön beräknas totalsumman af de särskilda slag af inkomster, med undantag af hyresersättningar, som, enligt stat, tillkomma ifrågavarande tjenstemän, dervid Landssekreterare torde böra tilläggas enahanda pcnsionsrätt med Landskamererare, äfvensom Landskamererare och Landträntmästare i de fyra län, som hafva lägre löneförmåner, torde, äfven om ifrågasatt löneförhöjning för dem icke kan hos Rikets Ständer föreslås förr än framdeles i sammanhang med en sådan reglering, hvarigenom desse tjenstemäns löner inom samma grad göras lika, utan ali beräkning af extra inkomster, — destoheldre böra tillerkännas lika pensionsrätt med öfrige Landskamererare och Landträntmästare, som det förhållande, hvilket föranledt nedsättning i lönerna, nemligen förmodade mindre göromål i dessa fyra län än i öfrige, icke har tillämplighet på tjensteinnehafvarne, sedan de afgått från sina befattningar och dervid måst lemna de särskilda extra inkomster, såsom expeditionslösen m. m., hvilka icke ingå bland de i aflöningen inräknade; samt lefnadskostnaden för dem icke kan anses ringare, än för deras afskedade embetslikar.
”Såsom ett vilkor för tillgodonjutandet af de nu föreslagna högre pensionerna vågar jag i underdånighet föreslå hvad som, enligt mitt förmenande, borde gälla vid pensionering äfven af andre civile tjenstemän, så högre som lägre, nemligen att den, som af sådan pension vill komma i åtnjutande, skall, der han i öfrigt fullgjort hvad som för uppförande på indragningsstat enligt gällande författningar erfordras, vara pligtig att i allmänhet vid fyllda 70 år, eller efter uppnådda 65 år, om han af sjuklighet hindras att tjensten utöfva, på indragningsstaten öfvergå, derest icke Eders Kongl. Majit, på grund af särskild derom gjord framställning, skulle finna för godt att annorlunda förordna.” Stats-Rådets öfrige ledamöter instämde uti hvad
Departementets-chefen sålunda anfört och hemställt, hvilket jemväl af Kongl. Majit till alla delar i nåder gillades.
Deruppå anmälde
Departements-chefen i underdånighet följande mod förevarande fråga sammanhang egande ärenden: l:o.
Särskilda till Kongl, Majit ingifna underdåniga ansökningar af Landssekrete- Om förläitrararne och Landskamererarne i Södermanlands län C. E.
Marenius och B. J. S.
Lager- deaflönings bjelke, i Wester-Norrlands län O. W.
Rydvall och J. W. Langelius, i Göteborgs /Tr oel) Bohus län H. Westin och C. U.
Tillii, samt i Gotlands län J.
Hambraeus miner för och J.
Gardell, Landskamereraren i Hallands län C. G. Lindgren, Landssekreteraren Länsstyrcli Malmöhus län C. Hane, Landskamereraren i samma län C. F.
Isberg samt »ernat tjemtcLänsbokållaren dersammastädes R.
F. Sjölin, hvaruti följande underdåniga fram- man' ställningar blifvit gjorde: af Landssekreteraren och Landskamereraren i Gotlands län: att aflöningen för Landskamererarne i detta samt Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län måtte från nuvarande belopp, 3,500 Ridr, förhöjas till 4,000 Ridr, som öfrige Landskamrerare innehafva; 16 Kongl.
Proposition N:o 76. af Landssekreterarne och Landskamererare i Södermanlands och Gotlands län: att Länsnotariernas aflöning från nuvarande belopp, 750 R:dr, måtte ökas, på sätt från det förra länet föreslagits, till 1,000