Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bonde ståndet väckt samt till Stals-utskottet remitterad motion, liar riksdagsfullmäktigen Lars Wenander från Götheborgs och Bohus län anfört, att, för verkställigheten af Kongl. Majrts nådiga förordning af den 25 31aj sist!, år, angående fattigvården i riket, oundgängligen fordrades, att fattighusbyggnader blefve inom socknarne uppförde; men då sådane byggnader ej kunde af liera medellösa kommuner anskaffas utan Statens mellankomst och understöd, och samma beklagliga förhållande egde rum jemväl i afseende på skolhusbyggnader; så ansåg motionären sig böra föreslå: det måtte Kongl. Maj:t och Bikets Ständer för framlida begagnan de upplåta åt hvarje socken, i mån af dess storlek, ett eller tvenne, inom socknen belägne, kronohemman, hvarå ifrågavarande byggnader kunde uppföras; och hvilka hemmans afkastning kunde användas af skole- och fatdgvårds-styrelserna för omförmälde ändamål efter de i sockenstämma derom lemnade föreskrifter; att de socknar, sorn bestodo af 20 till 30 mantal, skulle erhålla ett hemman, de af 30 till 40 mantal ett och ett halft, och derutöfver till 50 mantal 2:ne hemman o. s. v.; men att, om någon socken eller kommun innehölle mindre än 20 hemman, minst ett halft hemman till sådant samhälle borde upplåtas, samt att, om någon församling funnes, inom hvars område något kronohemman icke vore att tillgå, densamma skulle erhålla antingen ett lämpligt kontant stats-anslag, eller något i en nästgränsande socken beläget så beskaffadt hemman jemte rättighet att detsamma åt den högstbjudande försälja, för att derefter inom kommunen anskaffa en för ändamålet tjenlig lägenhet; hvarjemte »motionären, under yttrad önskan, att förslaget för begge ofvanberörde ändamål måtte vinna bifall, likväl för den händelse, att frågorna icke kunde grundlagsenlig! i ett sammanhang behandlas, .hemställt, Sih. till R.
Pr. 1847 & 1848, 4 Sami 2 Afd. 21 Helft. 1 «> Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.
Utskottens Utlåtande, N:o 83. att motionen åtminstone måtte för fattigvårdens organisation och framtida bestånd i så måtto bifallas, att hälften af det föreslagna antalet hemman ansloges för lindring i fattigvårdens bestridande.
Sedan Stats-utskottet ansett nödigt att gemensamt med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet behandla denna fråga, hafva Utskotten sarnmanträdt och tagit densamma i öfvervägande, samt få sitt yttrande derom härmed afgifva.
Med anledning af en utaf nämnde motionär väckt, till Stats-utskottet remitterad motion i enahanda ämne, hvilken skiljer sig ifrån den förevarande endast derigenom, att motionären i den förra, jemte begäran om förenämnde understöd till fattigvården och skolundervisningen, för den händelse, att dessa begge frågor ej kunde grundlagsenlig! gemensamt behandlas, hemställt, att åtminstone hans förslag i afseende å understödjandet och befrämjandet af skolundervisningen måtte bifallas, har Stats-utskottet redan uti sitt den 17 Februari innevarande år afgifna utlåtande N:o 71 tillstyrkt, att berörde motion måtte förfalla, och till skäl för detta yttrande anfört, att den ifrågaställda upplåtelsen af kronans jordegendomar skulle leda till en ganska betydlig förminskning i Statens inkomster, hvilken minskning borde ersättas medelst ökad bevillning, samt att de hemman, hvilka (ill det af motionären framställda behof skulle vara att anvisa, bestå af kronohemman, antingen upplåtne under stadgad åborätt till innehafvarne samt deras efterkommande, eller ock såsom boställen anslagna till stater och korpser och således redin disponerade.
Under åberopande af de skäl, som finnas anförde uti detta af Rikets Ständer godkända utlåtande, få Utskotten tillstyrka, att den ifrågavarande motionen ej må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
Stals- samt Allm. Eesv.- och Ekon.
Memorial, N:o 84 och 85.
3 N:o 84.
Memorial, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 44.
Enligt från Riks-slånden ankomna protokolls-utdrag, har Hederv.
Bonde-ståndet bifallet l:a punkten af förenämnde utlåtande, men deremot återremitterat 2:a punkten deraf, hvarigenom Utskotten tillstyrkt, att frågan om befrielse från skyldigheten för rusthållare, att i krig remontera och ersätta förlorade bevärings-, remtygs- och utredningspersedlar, måtte, på uppgifne skäl, förfalla.
Ridderskapet och Adeln, Preste- samt Borgare-stånden hafva deremot bifallit betänkandet i sin helhet; och som, enligt 75 § Riksdags-ordningen, frågan sålunda ar genom 3:ne Riksstånds beslut afgjord, så få Utskotten tillkännagifva, . att å Utskottens sida någon vidare behandling af samma fråga icke kan ega rum.
Stockholm den 31 Äng. 1848.
Ank. till Exp. Utsk. den 3 Sept., kl. 1 e. m Memorial, i anledning af återremiss å utlåtandet, IS:o 60.
Nämnde, utlåtande, rörande vackt motion, att provinsen Jemtland måtte roteras i enlighet med Rikets Ständers fattade beslut, har blifvit återremittera dt af Hederv.
Bonde-ståndet, men gilladt af Höglofl.
Freste-ståndet samt Vällofl.
Borgare-ståndet; och som nämnda utlåtande blifvit af 3me Riksstånd bifallet, anse Utskotten, med stöd af 75 § Riksdags-ordningen, den erhållna återremissen icke kunna till vidare åtgärd å Utskottens sida föranleda.
Stockholm den 31 Au g. 1848.
4 Statt- tamt Allm. Beve.- och Ekon.-Vlskoltens Utlåtande, N:o 86.
Ank. till Exp. Utsk. d. 3 Sept., kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga om förändrad organisation af fattigvården i riket, m. m.
Ridderskapet och Adeln väckt, till Utskotten remitterad motion, har Herr Cederschjöld, Robert Theofron, jemte en framställning om brottens lillvext, och fångantalets ökande, de orsaker, som i främsta rummet de.till vore vållande, samt om de åtgärder, som borde till förekommande deraf vidtagas, uttalat den åsigt, att det vore samhällets pligt ej blott att bereda vård och underhåll åt fattiga till arbete oförmögne personer, utan äfven att anskaffa tillfälle till arbetsförtjenst åt dem, sorn voro arbetsföre, men äfventyrade nöd till följd af brist på arbetsförtjenst.
Väl hade i Kongl, förordningen den 25 Maj sisth år, angående fattigvården i riket, enahanda princip lill en del gjort sig gällande, men efter motionärens tanka vore författningen olämplig uti 3:ne punkter, nemligen: l:o deruti, att hvarje socken eller pastorat utgjorde ett serskildt fattigvårdssamhälle för sig, i stället för att, enligt motionäres åsigt, fattigvården borde ordnas länsvis, så att icke de mindre fattigvårdssamhäliena matte, såsom hittills egt rum, uppbjuda all förmåga för att från sig på annan socken öfverflytta skyldigheten att underhålla de fattiga, och så alt alla måtte lifvas af samma intresse i frågan samt inom länet ega en gemensam centralförvaltning, till hvars omvårdnad kunde öfverlemnas sådane arbetssökande och orkeslöse fattige, som antingen icke tillhörde någon viss socken eller ock ej der kunde behörigen sysselsättas och vårdas; 2:o deruti, att de utgifter, som utöfver de befintliga tillgångarne för fattigvårdens förvaltning måste bestridas, enligt den nådiga förordningen, icke skulle ersättas af staten, utan serskildt inom hvarje fattigvårdssamhälle af dess medlemmar bekostas, till följd hvaraf någon rättvis fördelning af dessa utgifter emellan rikets samtlige skattdragande innevånare icke egde rum, utan berodde af tillfälliga omständigheter, huruvida den ena kommunen klefve med så beskaffad utgift öfver höfvän betungad, medan den andra deremot kunde vara derifrån nästan helt och hållet befriad, samt Stals- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskotlens Utlåtande, N.o 86. 5 3:o deruti, att den nådiga förordningen icke bestämdt påbjuder, att arbetsförtjenst skulle anskaifas åt alla, som deraf vara i behof, uian endast innehölle en uppmaning åt fattigvårds-styrelserne, att söka sådant förskaffa, hvarigenom det olyckliga och beklagliga förhållande, att arbetsföra personer, antingen i anseende till bristande arbetsförtjenst, af nöden tvingades att begå brott, som ådrogo dem straff, eller, i brist af laga försvar, utan eget förvållanden, blefvo dömda ti'l tvångsarbete, icke blifvit undanröjdt, utan äfven efter förordningens tillämpning fortfore.
På grund deraf har motionären föreslagit: l:o alt inom hvarje län genom dess innevånares försorg måtte beredas arbetsförtjenst åt alla länet tillhörande personer, som till erhållande af arbete sig anmälde; hvarvid iakttagas borde, dels att arbetslönens belopp understege hvad annan fri arbetare i orten erhölle, och dels att arbetslönen i allmänhet utginge på det sätt, att en del deraf lemnades arbetaren medelst underhåll in natura och en del för dess räkning besparades till framtida hjelp; 2:o att de länet tillhörande nödlidande, som icke kunde genom arbete förtjena sitt uppehälle, skulle genom länets fattigstyrelses förfogande erhålla nödtorftig vård; dock så, att de fattige, hvilka icke finge erhålla understödet kontant, utan in natura, ovilkorligen borde, efter sin förmåga, genom arbete derför lemna valuta; 3:o att staten skulle utgifva de medel, som utöfver för ändamålet befintlige tillgångar erfordrades för de fattiges underhåll, dock så, alt full underhållskostnad erlades endast för sådane fattige, som helt och hållet voro i saknad af arbetskrafter, men för de öfrige deremot endast i förhållande till deras större eller mindre arbetsförmåga, så att å de ställen, der årliga undeihållsbeloppet för den, som vore till arbete alldeles oduglig, blifvit bestämdt t. ex. till 60 rdr, borde för den, som ansåges kunna med sitt arbete till en fjerdedel lemna valuta för kostnaden, erläggas 45 rdr; för den till hälften arbetsföre, 30 r:dr och för den, som vore det till tre fjerdedelar, endast 15 r:dr, samt 4:o att Konungens befallningshafvande, sedan de fattiges nödställda belägenhet och bristande arbetsförmåga blifvit med vederbörliga prest- och läkare-attester fullständigt bestyrkte, genom formligt utslag skulle bestämma det ersättningsbelopp, som kommunen för den fattiges vård och underhåll egde att undfå; och har motionären ansett, att, genom verkställandet af hvad han sålunda föreslagit, skulle vinnas flera för samhället vigtiga fördelar.
Ingen komma nemligen derefter att blifva dömd till straff för olofligt tillgrepp 6 Stats- samt Allm. Bcsv.- och Ekon.
Utskottens Utlåtande, N:o 86. eller ålagd tvångsarbete för bristaude laga sysselsättning, derest lian icke sjelf genom eget uppsåtligt förvållande dertill gjort sig förfallen eller egenvilligt underlåtit, att begagna sig af de förmåner, samhället åt honom beredt.
Så väl fångantalet, som statens utgifter för fångvården, skulle komma att betydligen minskas.
Allt tiggeri på gator och vägar komme att helt och hållet upphöra, då, för anskaffande af lifvets uppehälle, denna utväg ej mera behöfde alt anlitas.
De många tvisterna emellan serskilda socknar om skyldigheten att bestrida kostnaden för de fattiges underhåll skulle upphöra, och denna kostnad, utan afseende på den tillfälliga omständigheten, huruvida flera eller färre fattiga personer tillhörde den ena eller andra socknen, komma att emellan hela samhällets alla skattdragande medlemmar fördelas uti ett lättvist förhållande; och slutligen skulle samhällets bättre lottade medlemmar i allmänhet kunna med större trefnad och belåtenhet utöfva sin verksamhet hvar inom sin bestämda krets, då deras sinne ej längre nedstämdes af en mängd kringvandrande tiggare, utan de egde visshet derom, att ingen af dessa deras olyckliga likar vidare skulle förgås af elände eller, för undvikande deraf, nödgas beträda brottets bana.
Motionären har derjemte, under den med anledning af motionen föranledda discussion hos Ridderskapet och Adeln, föreslagit, att, derest hans yrkande om statens skyldighet att utgifva fattigvårdskostnaden, ej vunne bifall, det måtte bestämmas, att fattigvården skulle länsvis ombesörjas och att medlen dertill måtte af länets samtlige innevånare utgå.
Detta, med hvad mera som under discussionen hos Ridderskapet och Adeln blifvit yttradt, hafva Utskotten tagit i noga öfvervägande och få härmed afgifva sitt yttrande i ämnet.
Härvid torde Utskotten först böra åberopa, att Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskotten, uti sitt den lista uti innevarande månad afgifna betänkande N:o 35, i anledning af väckta frågor om upphäfvande af eller ändringar och tillägg uti de angående fattigvården i riket gällande bestämmelser, redan yttrat sig uti flera frågor, som med de uti förevarande motion framställde hafva ett oskiljaktigt sammanhang, så att
Utskottens utlåtande icke torde böra omfatta några andra frågor än dem, som motionären lagt till stöd för de uti moiionen framställda förslag, nemligen statens skyldighet att bekosta eller deltaga i utgifterne för fattigvården inom kommunerne eller dessa utgifters "bestridande länsvis af innevånarne inom hvarje län.
Den princip, som ligger till grund för den af Kongl. Majit under den 25
Maj sistlidne år utfärdade stadga om fattigvården i riket, att nemli - Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskoltens Utlåtande, N:o 86. 7 gen defbör åligga hvarje stad eller församling att draga vård om sina fattiga, liar här i Sverige i långliga tider varit gällande och utgör, efter Utskottens öfvertygelse, den för vårt land lämpligaste grunden för organisationen af fattigvården.
Det kan väl icke bestridas, att ju några fördelar skulle vara förenade med det sätt att ordna fattigvården, som af motionären blifvit anvisadt, såsom att de tvister skulle till större delen upphöra, som nu ega rum emellan församlingar, angående skyldigheten att underhålla fattiga, och att bidraget till de fattiges underhåll skulle jemnare drabba samhällets skattdragande medlemmar, än nu är fallet; men äfven om dessa fördelar hade varit ännu större, hade Utskotten likväl icke kunnat dela motionärens åsigter eller tillstyrka hans förslag.
Skälen härför skola Utskotten här söka utveckla.
Att staten, såsom sådan, icke har någon ovilkorlig pligt att underhålla de fattiga, synes Utskotten temligen gifvet.
Skyldigheten att försörja sig måste i främsta rummet tillhöra hvarje individ sjelf, och då han för sin berg-, liing åtnjuter understöd, erhåller han detta, icke såsom en rättighet, utan såsom en gåfva eller välgerning af sina bättre lottade likar.
Om staten öfvertoge kostnaden för fattigvården, skulle dock snart en förändring i föreställningen härom inträffa.
Man skulle anse såsom en rättighet hvad som nu utgörer ett barmhertighetsverk, och tilloppet af fattige eller behöfvande, som fordrade fattigunderstöd, skulle tilltaga i samma mån som en sådan förändring i tänkesättet inträdde.
Bemödandet att utfinna medel forsin bergning skulle blifva allt svagare, och mången, som eljest, ehuru kanske med besvär och möda underhölle sig sjelf, komme då säkerligen att falla fattigvården till last.
Dessa följder äro icke så mycket att befara, om fattigvården besörjes inom kommunerne eller församlingarne, såsom nu eger rum.
Der är den fattiges bebof både insedt lättare och afhjelpt med mindre kostnad, än om hans underhåll skulle tagas från en för ändamålet samlad, för rikets alla fattige gemensam fond.
Kommunernes enskilda intresse skulle nemligen i sednare fallet, då fattigförsörjningen ej mera tillhörde densamma, råka i strid med pligten att söka förekomma och minska tillvexten i de fattiges antal, och det skulle naturligtvis för kommunerne blifva ett bemödande att af den samlade fonden söka erhålla så stor del som möjligt, och att för sådant ändamål få det största möjliga antalet af sina torftiga inedlemmar upptagne bland fattighjonen.
Men utom alla dessa förhållanden och menliga följder af fattigvårdens ordnande efter motionärens plan, förekommer jemväl, att der - 8 Stals- och Bevillnings Utskottens Utlåtande N:o 87. lill skulle fordras en mängd nya tjenstemän, hvilka skulle hafva inseendet och bestyret med hvad till fattigvården hörde.
Inom hvarje församling är nu fattigförsörjningen en kommunal angelägenhet, sorn icke kostar staten någon uppoffring, men efter motionärens plan skulle den blifva ett statsbestyr, som icke billigen kunde åläggas förut varande tjenstemän, utan till hvars fullgörande personer med ej obetydliga löner skulle komma att förordnas.
Beträffande serskildt förslaget i afseende å beredandét af arbetsförtjenst förde till arbete förmögne personer, så bör den omständighet ej förbises att det icke alltid är möjligt att anskaffa det slags arbete, som fattige kunna verkställa, när deu ene lärt sig ett, den andre ett annat yrke, samt af de fattiga vanligen finnas flera, som icke kunna förrätta tyngre arbete.
På alla dessa grunder få Utskotten tillstyrka, att Herr Cederschjölds ofvanberörde motion ej må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
Ank. till Exp.-UUk. den 3 Sept., kl. 1 e. ns. Utlåtande i anledning af erhållna återremisser å betänkandet N:o 62, angående vissa ifrågaställa förändringar i beskattningsväsendet samt uppbörds- och redogörelseverket.
Stats- och Bevillnings-utskottens förenämnde under N:o 62 afgifne betänkande, hvilket Preste- och Bonde-stånden bifallit, har, i anseende till sitt sammanhang med Stats-utskottets utlåtande N:o 242, angående dds Kgl. Maj:ts nådiga proposition rörande beskattningsväsendets samt uppbörds- och redogörelseverkets förenkling, dels enskilda i samma ämnen väckta motioner» blifvit af Ridderskapet och Adelil återremitteradt på grund af de anmärknfhgar, som föranledt sistnämnde utlåtandes återremitterande.
Från Borgareståndet hafva Utskotten jemväl erhållit återremiss å 4:de punkten af förstberörde betänkande, hvaremot öfriga delar deraf blifvit utaf Ståndet godkända.
Då Slats- och Bcvillnings-Ulskotkns Utlåtande N-:o 87. 9 l)å följaktligen i:a punkten, angående taxerings å fast egendom verkställande endast livart 5:te år, 2:a punkten, beträffande sättet för iakttagande af afkortningar i mantalspenningar och bevillning efter lista artikeln för sådana tili arbetsklassen hörande personer, som hafva fyra minderåriga barn, och Sidje punkten, rörande yrkad öfverensstämmelse af stadgandena om mantalspenningar med dem om bevillning efter lista artikeln, blifvit af Irenne Riksstånd godkända och dessa frågor således, jemlikt 75 § Riksdags-ordningen, öro af Rikets Ständer afgjorda, hafva Utskotten funnit Ridderskapet och Adelns å berörde 3:ne punkter meddelda återremisser icke kunna till vidare åtgärd föranleda.
Proposition, N.o 48. 7 sökning att, efter 35 års oafbruten verksamhet i statens tjenst och viri uppnådd 67 års ålder, för sina återstående dagar komma i åtnjutande al lämplig pension å allmänna ludragnings-staten, vill Kongl.
Maj:t, med afseende å det nit och den utmärkta skicklighet, som Öfverste-löjtnanten Edström, vid uppgörande af förslag till nya och förbättrade kommunikationer, med flera allmänna arbeten, äfvensom vid deras utförande, under en långvarig tjenstetid ådagalagt, samt då han numera, genom inträffad sjuklighet vid en långt framskriden ålder, blifvit urstånds^tt att med tjenstutöfningen fortfara, härmed föreslå Rikets Ständer, det Edström måtte förklaras berättigad att, vid afskedstagande!, från allmänna iudragnings-staten erhålla en årlig pension af Femhundrade riksdaler banko.
Utdrag af Protokollet öfver Finance Ärenden , hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-rådet å Stockolms Slott den 2 December 1847- Närvarande: Hans Excellens Justitie-Statsministern, Herr Grefve Posse, Hans Excellens Statsministern för utrikes ärendena, Herr Friherre Ihre» Stats-råden:
Friherre Stael von Holstein, Munthe, Friherre Peyron, Silfverstolpe, Wtern, Fri hen e Gyllengranat, Faxe , och Fåhreeus, Chefen för Finance-departementet, Statsrådet Munthe uppläste till justering ett, i enlighet med Kongl. Maj:ts förut fattade Nådiga beslut, uppsatt föi - Kongl.
Proposition, N.-o 49’ slag till Kongl. Majtts nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående pension å allmänna indragnings-staten för Öfverste-löjtnanten J.
Maj:t behagade, jemlikt Statsrådets underdåniga tillstyrkande, i Nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes delta protokoll bilagdt, samt befalla, att nådig proposition, i enlighet dermed, skulle till Rikets Ständer afgå.
Ant. till Exp. Utsk. den 28 Dec., kl. § 7 e. m. Kongl. Majus nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående förhöjning i pensions-beloppen för Förste och Andre Landtmätarne i Riket; gifven Stockholms Slott den s December 1847.
Då de i riket anställde Landtmätare, ehuru deras mödosamma tjenstgöring har till följd, att de i allmänhet tidigare än andre tjenstemän blifva urståndsatte att behörigen verkställa de dem åliggande arbeten , likväl vanligen af behofvet tvingas att antingen sjelfve fortsätta en tjenstgöring, hvars fordringar de på ålderdomen icke förmå att nöjaktigt uppfylla, eller ock i åratal betjena sig af vikarier, hvilket i längden ofördelaktigt inverkar på tjenstgöringen, har Öfver-direktören vid General-landtmäteriet i underdånighet hemställt, det Kongl. Maj:t, för att sätta Förste och Andre Landtmätarne i tillfälle att vid högre ålder frän sina tjenster afgå och lemna rum åt efterträdare med mera verksamhet, måtte i nåder f>ereda desse landtmätare, i likhet roed hvad för åtskilliga andra tjenstemän vid lands-staten numera vore bevil jarit, rättighet att, efter omkring 40 år, tiilbragle i statens tjenst, vid uppnådde 65 lefnadsår samt då läkarebetyg öfver försvagad helsa af dem företes, vid afskedstagandet undfå högre pensioner å allmänna indragnings-staten, än som hittills varit för dem bestämda, till likhet med deras för nödtorftig bergning otillräckliga löner, och har öfver-direktören, vid jemförelse med hvad bemälde landsstats-tjenstemän bestodes och i betraktande af det rum, landtmätare, i hänseende till desse, uti civil-stateus pensions-iniättning intogo, samt de inkomster, de, utom lönen, kunde i tjenslen förvärfva, ansett pensions be - Kongl.
Propcsiion, N.o 49- 9 beloppen böra bestämmas till 900 r:dr för förste och 600 r:dr för andre landtmätarne.
I anledning häraf och då ofvanbemälde landtmätares pensioner, i följd af de för civile em bets- och tjenstemäns pensionering af stats-verket gällande föreskrifter så betydligen omvexla, att förste landtmätare i Jemtlands och Norrbottens län ej erhålla mer än 384 r:dr 34 sk. 8 rst., och i de öfrige länen 544 r:dr 8 sk., samt andre landtmätare i de förstnämnde länen 198 R:dr 28 sk., men i öfriga länen 336 r:dr 45 sk. 4 rst., jemte den för de före år 1840 tillsatte tjenstemännen utgående spanmålsförhöjning, hvadan deras pensionsrätt icke står i lämpligt förhållande till de inkomster, de i följd af tjensterne under tjenstetiden åtnjuta, vill Kongl. Maj:t härmed föreslå Rikets Ständer, att pensionerne för förste och andre landtmätare måtte bestämmas till enahanda belopp, som genom Kongl, brefvet den 15 Februari 1841 är för kronofogdar och häradsskrifvare fastställdt, eller till åtta hundrade riksdaler för förste och sex hundrade riksdaler för andre landtmätare, under de vilkor, som i allmänhet äro för' pensions erhållande från allmänna indragnings-staten föreskrifne; dock att, oaktadt kommissions-iandtmätarnes pensionsrätt blifvit bestämd i likhet med andre landtmätares, den nu ifrågaställde tillökningen i pensionen för desse sednare icke må verka till förhöjning i pensionsbeloppet för kommissions-landtmätare.
Maj:t för bl i fver Rikets Ständer med ali Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen.
S A. Munthe.
Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-rådet å Stockholms Slott den u December i84y.
Hans Excellens Justitie-Statsministern Herr Grefve Posse, Hans Excellens Statsministern för utrikes ärendena, Herr Friherre Ihre, Bih. tilt R.
Prcrt. 1847 och 1848, 1 Sami. 1 Afd. i3 Haft. ~ 10 Kongl. Majas
Nåd. P ropos i ton, N.-o So, Stats-råden:
Friherre Staél von Holstein, Munthe, Friherre Peyron, Silfverstolpe, Waern, Friherre Gyllengranat, Faxe, Fåhreeus.
Chefen för Finans-departementet, Stats-rådet Munthe uppläste till justering ett, i enlighet med Kongl. Mapts förut fattade nådiga beslut, uppsatt förslag till Kongl. Majus nådiga proposition till Rikets Ständer, angående förhöjning i pensions-beloppen för förste och andre landtroätarne i riket.
Maj:t behagade, jemlikt Ssats-rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörde förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, samt befalla, att nådig proposition, i enlighet dermed, skulle lili Rikets Ständer afgå.
Ex proiocollo Z.
Ank. till Exp. Utsk. den 28 Dec., kl. half 7 e. in. Kongl.
Drätsel-kommission till ett belopp af högst 200,000 R:dr banko; gifven Stockholms Slott den 2 December 184']•