Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I sammanhang härmed läte Konungen för Riksförsamlingen framställa Statens behof i alla dess delar, och huru dessa behof genom beskattning må fyllas.
Läte derjemte framlägga fullständigt förslag till ny Riks stat. § 21.
Sedan Statsverkets behof blifvit af Riksförsamlingen pröfvade, ankommer det på Riksförsamlingen, att en deremot svarande beskattning fastställa samt tillika förordna, huru särskilda summor skola till särskilda ändamål användas, och att dessa summor, under bestämda Hufvudtitlar uti Riks staten anslå. § 23.
Dessutom böra, för oförutsedda händelser, tvänne särskilda tillräckliga summor anslås och till utbetalning å Riksgälds-kontoret anvisas: den ena, att vara tillgänglig, dä Konungen, till rikets försvar, eller andra högst vigtiga och angeiägna ändamål, sedan hela Stats Rådets tankar deröfver blifvit inhemtade, linner den vara oundvikligen nödig; den andra, att, vid infallande krig af konungen lyftas, sedan Han hela StatsRådet hört och Riksförsamlingen sammankallat.
Riksförsamlingens förseglade anordning ä sistnämnde summa må ej förr brytas eller summan utbetalas, än sedan riksdagskallelsen blifvit i hufvudstadens kyrkor vederbörligen kungjord. § 24.
Inga nya pålagor eller utskrifningar af manskap, penningar eller varor må utan Riksförsamlingens samtycke påbjudas, uppbäras eller fordras.
Ej heller må Konsli'ulions-Utskottets Memorial N:o H. ii några allmänna afgifier. af hvad namn och beskaffenhet som helst, utan Riksförsamlingens saraiycke, förhöjas, tullen å inkommande och utgående spanmål allena undantagen, § 25.
Utan Riksförsamlingens samtycke kan Konungen icke lån in- eller utrikes göra eller riket med någon gäld belasta. § 26.
Konungen ege ej makt att fordra någon annan gärd, tili utförande af ett uppkommet krig, än det sammanskott af födande varor, som uti en landsort kan blifva erforderligt till krigsfo!ks underhållande under tåg eller marsch, när de särskilda orter, der detta tåg sker, icke förmå trupperna med nödigt uppehälle förse.
Den må icke äskas för trupper, sora ä någon ort blifvit förlagde eller under krigsrörelser nyttjas, då trupperna böra utur dertill samlade magasiner eller förråd med sina behof förses.
Huru de århga markegånsstaxorna skola upprättas, derom skall i särskild lag förordnas. § 27.
Kungsgårdar och Kungsladugårdar med dertill lydande hemman och lägenheter, kronoskogar, parker, och djurgårdar, krono- och stallängar, laxfisken och andra Kronans fisken, samt Kronans öfriga lägenheter, må Konungen icke utan Riksförsamlingens samtycke genom försäljning, förpantning eller gäfva, eller på något annat sätt Kronan afhända.
De skola förvaltas efter de grunder.
Riksförsamlingen föreskrifver: dock att de personer och menigheter, som, efter hittills gällande törfattningar, sådane
Kronans tillhörigheter nu innehafva eller nyttja, må njuta laglig rätt derå till godo, samt att odlingar eller odlingsbar mark å kronoskogarne må i vanlig ordning, efter nuvarande eller framdeles blifvande författningar, kunna till skatte försäljas. § 28.
Krigsmagten lill häst och fot så väl sorn båtsmanshållet af rotering och indelning förblifver vid de med landet och städerna upprättade kontrakter och indelningsverk, hvilka till deras hufvudgrunder skola orubbade vara, intilldess Konungen och Riksförsamlingen finna nödigt någon ändring deruti samfäldt att göra; kunnande ingen ny eller tillökad rotering, utan genom Konungens och Riksförsamlingens sammanstämmande beslut, tillkomma. § 29.
Konungen må ej Statens inkomster förpakta eller, till vinning för Sig, Kronan eller enskilda personer och korporationer, några monopolier fastställa. § 30.
Ingen förändring i rikets mynt till skrot eller korn, det vare sig till förhöjning eller afslag, må ega rum utan Riksförsamlingens bifall; Konungens rättighet att låta slå mynt dock oförkränkt. § 31.
Riksgälds kontoret förblifver under Riksförsamlingens styrelse, inseende och förvaltning; och som Riksförsamlingen ansvarar för den rikets gäld, som kontoret ombesörjer, åligger dels Riksförsamlingen, sedan Stats-Utskottet öfver kontorets tillstånd och behof sig utlåtit, att anvisa de medel, hvilka för betalandet af denna gäld, till ränta och kapital, oumbärlige finnas, så att rikets kredit varder bibehållen och vårdad. 12 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o il. § 32.
De till Riksgäldsverket hörande och dit anslagne medel må icke under någon förevändning eller med hvad vilkor som helst, derifrån ryckas eller användas till andra behof, än Riksförsamlingen bestämt.
Ej må något Konungens ombud i Riksgälds kontoret bevista Fullmäkiiges sammankomster oftare, än då Fullmägtige åstunda att med sådant ombud öfverlägga. § 34.
Bank förblifver under Riksförsamlingens garanti och vård, så att den ostörd må förvaltas af de Fullmägtige, som Riksförsamlingen dertill, förordnar, efter de ordningar, stadgar och reglementen, hvilka redan gjorda äro eller vidare af Riksförsamlingen göras kunna; egande Riksförsamlingen allena rätt att genom Banken utgifva sedlar, som för mynt i riket må erkännas. § 35.
Lagstiftande makten tillhörer Konungen och Riksförsamlingen gemensamt
I hvad som rörer rikets allmänna hushållning och grunderna för allmänna inrättningar af alla slag, ehvad de höra till allmänna uppfostrings- och undervisningsverken, allmänna fattigvården, laudihushållningen, bergverken, handeln eller näringarne, ege
Konungen att emellan riksdagarne utfärda förordningar, hvilka, för att fortfarande blifva gällande såsom lag, böra vid nästpåföijande riksdags början understäiias Riksförsamlingens pröfning och godkännande.
Ogillas de af Riksförsamlingen, upphöre de att vara gällande samt må sedan icke af domstolarne iakttagas eller åberopas. § 36
De privilegier, förmåner, rättigheter och fribeter, som för de fordna RiksStånden för närvarande gälla och ej genom denna Reger ngsform upphört, må ej af Konungen, utan Riksförsamlingens samtycke, ändras eller upphäfvas. III.
Rådet skall bestå af tio ledamöter, hvilka ege att aila der förekommande ärenden öfvervara: ej må fader och son eller bröder på en gång vara ledamöter af Stats-Rådet. § 38.
Af Stats Rådets ledamöter skola sju vara Chefer, hvar för sitt Departement, nemligen: Justitie-Statsministern för Justitie-departementet; Stats ministern för utrikes ärendena, för Utrikesdepartementet; En Chef och föredragande Stats-råd för Landtförsvars-departementet, hvilken tillika vare Konungens rådgifvare i kommandomål för arméen; En för Sjöförsvars-departementet, hvilken tillika? vare Konungens rådgifvare i kommandomåIdför flottan; Konstitutions-Utskoltets Memorial N:o 11. 13 En för Civil-departementet; En för Finans departementet; samt En för Ecklesiastik-departemeniet.
Den närmare fördelningen af ärendena, departementen emellan, bestämmes af Konungen, genom en särskildt utfärdad, offentligen kungjord stadga.
Bland de tre Stats råden utan departement böra minst två hafva förvaltat civil beställning. § 39.
Alla regeringsärenden, med undantag af sådana, som i 52 och 54 §§ omförmälas, skola inför Konungen i Stats-Rådet föredragas och der afgöras.
Uti alla mål. som hos Konungen i Stats-Rådet förekomma, skall protokoll föras.
Rådets tillstädesvarande ledamöter böra, under ansvarighet för rådslagen, till den påföljd, hvarom i 150 och 151 §§ vidare stadgas, ovilkorligen till protokollet sina meningar yttra och förklara; Konungen dock förbehållet att allena besluta. § 40.
Ej må Koungen fatta något beslut i mål, hvaröfver Stats-Rådet höras bör, derest icke minst tre af Stats-råden,. utom vederbörande föredragande, tillstädes äro.
Stats-Rådets samtlige ledamöter, der de icke laga förfall ega, skola öfvervara alla mål af synnerlig vigt och omfattning, som, efter dem förut meddelade föredragningslistor, i Siats-Rådet förekomma och rikets allmänna styrelse röra Sädane äro frågor och förslag om nya allmänna författningars vidtagande; om upphäfvande och förändring af de förut gällande: om nya allmänna inrättningar uti särskilda styrelsens grenar, med flera af dylik beskaffenhet. § 41.
Vill Konungen börja krig elier sluta fred, kalle då Stats-Rådets samtlige ledamöter, framställe för dem de skäl och omständigheter, som härvid till öfvervägande förekomma, samt äske deröfver deras yttranden, hvilka de skota hvar för sig, med den ansvarighet 15 L § bestämmer, till protokollet afgifva.
Konungen ege derefter magt att fatta och utföra de beslut, som han för riket nyttigast finner. § 42.
Innan ärendena hos Konungen i Stats Rådet föredragas, skola de, genom nödiga upplysningars inhemtande från vederbörande embetsverk, af den föredragande beredas. § 43.
Öfver alla ansökningar om nåd, som hos Konungen göras efter 17 §, varde Högsta Domstolen hörd, innan.Konungen sitt beslut i Stats Rådet fattar. § 44.
I alla sådana frågor, som angå allmän Civil-, Kriminal- eller Kyrko-lag, derunder inbegripne de delar af Krlgs-lagar och författningar rörande krigsväsendet, som ega tillämpning till medborgare utom Krigs-staten, inhemte Konungen Högsta Domstolens tankar, innan Proposition till Riksförsamlingen framställes, eller stadfästelse å, dess beslut meddelas. § 45.
Då justitie ärenden i Stats-Rådet föredragas, skola, jemte Justitie-statsministern och tvä Stats-råd, två af Högsta Domstolens ledamöter dem öfvervara, med den skyldighet att till protokollet sig yttra, som 39 § föreskrifver.
14 Konstitutionsutskottets Memorial N:o 11. § 46.
Skulle någonsin den oförmodade händelsen inträffa, att
Konungens be slut vore uppenbart stridande emot Rikets Grundlag eller allmän lag, åligge det då StatsRädets ledamöter att kraltiga föreställningar deremot göra.
Den, som ej särskild mening till protokollet anfört, vare för beslutet ansvarig, såsom hade han styrkt Konungen att det beslut fatta. § 47.
Vill Konungen utom de förenade rikena Sverige ocb Norge resa, meddele Han Siats-Rådets samtlige ledamöter, efter thy om andra mål af synnerlig vigt i 40 § sagdt är, denna sin föresats och inhemte deras tankar deröfver.
Konungen derefter sådan resa och den verkställer, befatte sig ej med rikets styrelse eller utöfve den Konungsliga makten, så länge Han utom dessa riken vistas, utan före Siats-Rådet, under sådan Konungens frånvaro regeringen i Hans namn med all den rätt, som denna Regeringsform Konungen tillägger; dock må ej Stats
Rådet annorlunda än tillsvidare kunna förordna om lediga sysslor.
Huru förhållas skall, derest Konungen längre tid än tolf månader ur de förenade rikena bhfver, derom är i 10 § stadgadt. § 48.
Konungen sä sjuk, att Han icke regeringsärendena vårdar, för valte Stats
Rådet styrelsen på det sätt, som i föregående § bestämmes. § 49.
Dör Konung, medan Thronföljaren ännu omyndig är, föres styrelsen af Stats-Rådet med konungslig makt och myndighet i Konungens namn, intilldess Riksförsamlingen sammankommer, och den förmyndarestyrelse, Riksförsamlingen förordnar, regeringen tillträdt; ställande sig Stats-Rådet denna Regeringsform till ovilkorlig efierlefnad. § 50.
Skulle den olyckan tima, att hela Konungahuset, inom hvilket arfsrätten till riket räknas, på manliga sidan utginge, då förvalte äfven Stats-Rådet regeringen med konungslig makt och myndighet, intilldess Riksförsamlingen hinner sammankomma, ny Konung utkora, och den valde Konungen regeringen tillträdt.
Uti alla de fall, hvarom föregående fyra §§ handla, skola Stats-Rådets samtlige ledamöter vara närvarande och rösta. § 51.
Går Konungen i fält, eller reser till aflägsnare inrikes orter eller till Konungariket Norge, förordne tre ledamöter af Stats Rådet, under den ordförande, som Han, antingen ibland
Prinsar af sitt hus eller ibland Stats-Rådets ledamöter, särskildt nämner, att föra regeringen i de mål, Konungen föreskrifver.
Med de mål, Konungen dä sjelf afgör, förhålles på det sätt, som 40 § stadgar. § 52.
Ministeriel mål, hvarmed förstås alla de, som angå Rikets förhållande till främmande magter, må Konungen låta bereda och handhafva på det sätt, Honom lämpligast synes.
Stats-ministern för utrikes ärendena tillhör, att dessa mål inför Konungen föredraga och anmäla, i närvaro af någon annan Stats-Rådets ledamot.
Är Statsministern frånvarande, föredrage den Stats-Rådets ledamot, som Konungen äfven i detta fall tillkalle.
Sedan Konungen af dessa embetsman inhemtat till protokoll anförda råd, för hvilka de blifva ansvarige, falte Konungen, i deras närvaro, besluten; åliggande det den dertill särskildt förordnade att protokollet föra.
Af sådana beslut må Konungen låta Konstilutions-Utskottets Memorial N:o ii. 15 till Stats-Rädets kunskap komma, hvad Honom nyttigt synes, så att äfven någon kännedom af denna riksstyrelsens gren måtte hos Stafs-Rådet finnas. § 53.
Vill Konungen afhandlingar och förbund med främmande magter ingå höre deröfver enligt föregående §, Stats-ministern för utrikes ärendena och någon annan tillkallad Siats-Rådets ledamot. § 54.
Kommandomål, hvarmed förstås sådana, som Konungen, i egenskap af högste
Befälhafvare öfver krigsmagten till lands och sjös, omedelbarligen besörjer, och hvilkas omfång skall bestämmas genom särskild lag, må Konungen, då Han sjelf förer riksstyrelsen, afgöra i närvaro af den bland Krigs-departementens chefer, till hvars departement ärendet hörer.
Honom åligge, vid ansvar, att, då dessa mål beredas, sin mening yttra öfver de företag Konungen besluter, samt att, då hans mening icke med Konungens beslut öfverensstämmer, föra sina yttrade betänkligheter och råd till ett protokoll, hvars rigtighet
Konungen medelst Sin höga påskrift besanue.
Finner nämnde embetsman dessa företag vara af en vådlig riktning eller omfattning, eller grundade på ovissa elier otillräckliga medel att dem utföra, tillstyrke han jemväl, att Konungen ville kalla, till ett Krigs
Råd deröfver, tvänne eller flere af de närvarande högre militära embetsmål); Konungen dock obetaget, att å denna tillstyrkan och, der den bifalles, åKrigsRådets till protokoll anförda tankar göra det afseende, Honom godt synes. § 55.
Alla frän Konungen utgående expeditioner och befallningar, utom i kommandomål, skola, för att blifva gällande, vara försedda med Konungens underskrift och kontrasignation af vederbörande föredragande, som vare ansvarig, att de instämma med deröfver förda protokoll.
Föreskrifter och erinringar om verkställighet af utfärdade beslut må af Departements-Chef omedelbarligen kunna till vederbörande expedieras.
Skulle den föredragande finna något Konungens beslut vara stridande emot denna Regeringsform, gore han derom i Stats Rådet föreställning: yrkar Konungen ändock, att ett sådant beslut skall utfärdas, vare det då den föredragandes rättighet och pligt, att sin kontrasignation derå vägra, och nedlägge han i följd deraf sitt embete, hvilket han icke må återtaga förr, än Riksförsamlingen hans förhållande pröfvat och gillat.
Under tiden vare han vid sin lön och öfriga tjensten åtföljande inkomster bibehållen. § 56. l:o) Konungen eger att i Stats Rådet utnämna och befordra infödde Svenske män till alla de embeten och tjenster inom Riket, högre och lägre, hvilka äro af den egenskap, att Konungen fullmagter derå utfärdar; dock böra vederbörande förut med förslag hafva inkommit, der sädane hittills egt rum; vare likväl Konungen obetaget, att, efter vederbörandes hörande, eller uppå deras framställning till lärarebefattningar vid universiteterna, de teologiska läraretjensterna likväl undantagna, såsom ock till lärare och andra beställningar vid andra inrättningar för vetenskap, slöjd eller skön konst, äfvensom till läkarebefattningar, kalla och befordra äfven utländske män af utmärkt förtjenst, de der den rena evangeliska läran bekänna.
Likaledes må Konungen kunna uti militära embeten nyttja utländske män af sällsynt skicklighet, dock icke till kom - i6 Konstitutions-Utskollets Memorial N:o H. mendanter i fästningarne.
Konungen fäste, vid alla befordringar, afseende endast å de sökandes förtjenst och skicklighet, men icke å deras börd.
Till civile embets- och tjenstemän inom Riket och till domare må endast sådane män nämnas, som äro af den rena evangeliska läran.
Deparlements-chef skall föredraga och expediera alla ärenden som angå befordringar, förordnanden, tjenstledighet och afsked till och ifrån embeten och ijenster, vid de verk och stater, som under Departementet höra.
2:o) Konungen eger att genom naturalisation till Svénsk medborgare upptaga utländsk man i den ordning och under de vilkor, som uti särskild derom af Konung och Riksförsamling gemensamt stiftad lag bestämmas.
Sålunda naturaliserad utländning njute samma rättigheter och förmåner, som infödd Svensk man, dock utan att kunna till ledamot af Stats-Rädet utnämnas. § 57.
Till de embeten och tjenster, hvilka hittills blifvit tillsatte inom förslag, utnämne Konungen en af de tre, som föfeslagne blifvit.
Med förslagens upprättande förhålles efter hvad genom särskild lag bestämmes.
Kyrkoherde-beställningar i regala pastorater, tillsätte Konungen på sätt förr öfligt varit.
Konsistoriela gäll vare vid sin valrätt bibehällne. § 58.
Enär sådane sysslor, till hvilka förslag blifvit upprättade, skola af Konungen bortgifvas, böra Stats-Rådets ledamöter yttra sig öfver de sökandes skicklighet och förljenster.
Ege de äfven rätt, att emot Konungens utnämningar till andra tjenster och embeten underdåniga påminnelser göra. § 59.
Sändebud hos främmande makter, och Ijenstemän vid beskickningarne, nämne
Konungen i Statsministerns för utrikes ärendena och någon annan tillkallad StatsRåds-ledamots närvaro. § 60.
Hvarken Svea rikes Kronprins och Arffurste eller Prinsar af det Konungsliga huset skola hafva något lifgeding eller civilt embete: dock kunna efter gam malt bruk titlar af hertigdömen och furstendömen dem tilläggas, utan rättighet till de landskap, hvilkas namn de bära. § 61.
Konungens hof står under Hans enskilda styrelse; kunnande Han deruti förordna som Honom godt synes.
Alla beställningar vid Sitt hof må Konungen efter behag tillsätta och derifrån afsätta. § 62.
Stats-ministrarne innehafva rikets högsta värdighet, och Stats-råden den närmaste derintill.
Stats-minister eller Stats råd må icke tillika annat embete utöfva, ej heller några inkomster deraf uppbära. § 63.
Stals-Rädets ledamöter, Presidenter och Chefer för kollegier eller i dessas ställe inrättade verk, Justilie-kanslern, Cheferna för Tullstyrelsen och för Postverket, Expeditions-chefer i Stats-departementen, Öfverståthåilaren, Underståthållaren och Polismästaren i hufvudstaden, Landshöfdingar, Fältmarskalker, Generaler och Amiraler af alla grader, General-adjutanter, Kommendanter i fästningarne, Öfverstar för regementena, Sekund - Konstilutions-Utskottets Memorial N:o 11. 17 kund cheferna för Gardes regementena till häst och fot och för Lif-regementets korpser samt Cheferne för öfrige särskilt för sig bestående militära korpser eller bataljoner, Cheferne för Artilleriet, Fortifikations-, Fältmätnings- och Sjömätnings-väsendet, Ministrar, Sändebud och Agenter för handeln och främmande makter, samt de Embets- och Tjenstemän, sora uti Konungens kabinett för utrikes brefvexlingen och vid beskickningarne nytt jas, hafva förtroende sysslor, från hvilka Konungen mä dem entlediga, när Han pröfvar rikets tjenst det fordra.
Konungen kungöre dock sådana beslut i Stats-Rådet, hvars ledamöter vare skyldige att deremot göra underdåniga föreställningar, om de finna sig dertill skäl ega. § 64.
De som bekläda domare-embeten, så högre som lägre, samt alle andre embets- och tjenstemän, än de i föregående § nämnde, kunna icke, utan medelst ransakning och dom, ifrån sina innehafvande sysslor af Konungen afsättas, ej heller, utan efter egna ansökningar, till andra tjenster befordras eller flyttas. § 65.
Konungens domsrätt skall uppdragas minst tolf högst aderton af Honom utnämnde lagkunnige män, hvilka fullgjort hvad författningarne föreskrifva dem, som uti domare-embeten mä nytijas, samt i sådana värf ådagalagt insigt, erfarenhet och redlighet.
De kallas Justitie-råd och utgöra Konungens Högsta domstol.
Deras antal må ej ökas utöfver tolf, så vida ej Konungen och Riksförsamlingen gemensamt besluta alt Högsta domstolen skall på afdelningar arbeta: och varde i sådant fall så väl Justitie-rådens antal inom ofvan föreskrifne gränser, som ärendenas fördelning mellan afdelningarne i samma ordning bestämde.
Justitie-råd må icke tillika annat embete innehafva eller utöfva. § 67.
Denna Högsta domstol tillkommer det äfven att upptaga och afgöra alla ansökningar, att Konungen mä bryta dom åter, som vunnit laga kraft, eller återställa laga tid, som försuten är. § 68.
Tvänne militär-personer af högre grad, dem Konungen dertill ulser och förordnar, böra med domarejäf och ansvar, och utan särskildt arfvode, sådana mål i Högsta domstolen öfvervara och deröfver rösta; dock må domarenas antal icke öfverstiga åtta.
Under krig förhålles härmed efter krigsartiklarne. § 69.
Inkomma till Konungen ifrån domstolar och embetsman förfrågningar om lagens rätta mening i sådana fall, som till domares åtgärd höra, ege ock Högsta domstolen att sålunda sökta förklaringar gifva; Riksförsamlingen dock obetaget att sådana Bih. till R.
Prot. 1859 $ 1860. 3 Sami. 6 Haft. 3 18 Konslitutions-Utskotlets Memorial N:o ii. förklaringar ogilla, hvarefter de icke längre vare gällande eller af domstolar iakttagas eller åberopas må. § 70.
Han för godt finner att i Högsta domstolen öfvervara.
Alla frågor om förklarin gar öfver lagen skola hos Konungen anrnäjas och Hans röster deruti inhemtas och beräknas, änskönt Han icke i Högsta domstolens öfverläggningar derom deltagit. § 71.
Uti Högsta domstolen kunna ringare mål pröfvas och afgöras af fem le damöter, så ock af fyra, der alla fyra äro om beslutet ense.
Ej må flere än åtta ledamöter i pröfningen af något mål deltaga. § 72.
Uti Konungens nedre Justitie revision skola justitie-ärendena beredas till föredragning och afgörande i Högsta domstolen. § 73.
Alla Högsta domstolens beslut utfärdas i Konungens namn och med hans höga underskrift eller under hans sekret. § 74.
Alla domstolar skola efter lag och laga stadgar döma, aila embetsverk samt högre och lägre embetsman skola förvalta de dem åliggande sysslor och värf, enligt de instruktioner, reglementen och föreskrifter, som redan gifna äro eller framdeles kunna gifvas, lyda Konungens bud och befallningar och räcka hvarandra handen till fullgörande deraf och af allt hvad Rikets tjenst utaf dem fordrar; blifvande de Konungen i laga ordning ansvarige, om något af dem underlåtes och försummas eller olagligen behandlas. § 75.
Till Justitie kansler må Konungen nämna en lagfaren, skicklig och oväldig man, som i domarevärf varit nyttjad.
Honom, såsom Konungens högste ombudsman, åligge förnämligast, att föra eller genom de under honom ställda fiskaler låta föra Konungens talan i mål, som röra allmän säkerhet och Kronans rätt, samt att, å Konungens vägnar hafva tillsyn öfver rättvisans handhafvande och i sådan egenskap beifra fel, som af domare och embetsman begångne blifva. § 76.
Riksförsamlingen skall ock på sätt i 140 § stadgas, förordna en förlagkunskap och utmärkt redlighet känd man, att, såsom dess Justitie-ombudsman, efter den Instruktion Riksförsamlingen utfärdar, hafva tillsyn öfver lagarnes efterlefnad af domare och embetsman, samt att vid vederbörliga domstolar och i laga ordning tilltala dem, som uti sina embetens utöfning af väld, mannamån eller annan orsak någon olaglighet begått eller underlåtit att sina embetspligter behörigen fullgöra: varande han dock underkastad samma ansvar och pligt, som allmän lag och rättegångs-ordning för åklagare utstaka.
Justitie-ombudsman anses, så länge han embelet innehafver, i alla afseenden lika med Konungens Justitie-kansler. § 77. Riksförsamlingens Justitie-ombudsman, skall hafva tillgång till alla domstolars, kollegiers och embetsverks protokoll och handlingar, och må äfven, när han det nödigt anser, kunna öfvervara Högsta domstolens, nedre Justitie-révisionens, Hof-rätternas, Kollegiernas eller, i dessas ställe, inrättade verks och alla lägre domstolars öfverlägg - Konstitutions-Utskoltets Memorial N:o ii. 19 ningar och beslut, dock utan rättighet att sin mening dervid yttra.
Konungens embetsman i allmänhet vore skyldige att lemna Justitie-ombudsmannen laga handräckning, samt alla fiskaler att, medelst aktioners utförande, honom biträda, då han det äskar. § 78.