Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jorda-Balken mätte erhålla följande förändrade lydelse: «) Irsta alternativet, eller om förslaget, angående lika giftoocli arfsrätt, antages.
Ärfda-Balken. 17 Cap. 1 § 1 morn.:
Aflingejord å landet, utom den, som personer af Preste-Ståndet tinder ägtenskap förvärfvat, fastighet i stad, som adelige personer förvärfvat, samt lösören, tillhörande adelige personer, eller å landet bosatte ofrälse per - Lag-Utskoitets Betänkande\j N\o 112. 3 söner, utom P, •este-Ståndet, må man gifva i testamente till hvem man vill, skyld eller oskyld. 2 moni.:
Af fastighet i stad, utom den, som adcliy c personer förvärfv al, fastighet å landet, hvilken personer afPresteStändet under ägtenskap förvarfvat, samt lösören, tillhörande Poryare eller ofrälse personer, som i stad ho, eller personer af Preste-Slandet, må man icke testamentera mer än hälften, der bröstarfvinge lefver efter:
Har man ej bröstarfvinge, dä må man alltsammans i testamente gifva.
Vilja barn och inländska arfvingar till sig lösa hus, tomt, gärd eller jord-, staude det dem fritt inom natt och är.
Samma räll cg a utländska arfvingar, om (le i landet inflytta och der bygga och bo. 5 §: henmar testamentsgifvaren efter sig omyndigt barn, och kan det ej af sitt arf njuta föda och uppfostran •, dä skall af egendom, som i testamente gifven är, sä mycket afsätlas, som Rätten prof var barnet, efter ständ och villkor, nödigt hafva, tilldess det sig sjelf nära kan, dock ej för längre tid, än tilldess barnet uppnätt 21 är.
Ar barn o färdig t, med svår sjukdom behäftadt eller litet vetande', dä skall ock afsättas, hvad till barnets underhäll tarfvas, der dess arf ej dertill förslår •, och gange det understöd ut, sä länge behofvet fortfar:
Hommer barnet till hälsan, eller varda dess villkor eljest sä förbättrade, att det sig sjelf försörja kaw, upphöre dä understödet.
Nu har man genom testamente anslagit viss årlig inkomst till sitt omyndiga barns föda och uppfostran, eller till underhäll för sitt barn, som är ofärdigt, med svär sjukdom behäftadt, eller litet vetande $ kan ej det barn, som omyndigt är, af egel arf njuta föda och uppfostran, eller det, som o färdigt, sjukt eller litet vetande är, med eget arf underhållas', dä ma det testamente gälla, för tid, som här ofvan sägs, ändå att arfvejord eller bröstarfvingars lott dermed belastas skulle. Jorda-Palken. 8 Cap. 8 § 1 morn.:
Eger man jord, hus eller tomt, i staden', håfve väld bortgifva hälften deraf, ehvad det är ärfdt eller afladt. 4 Lag-Utskottets Betänkande, N',o 112. b) 2:dra alternativet, eller i händelse förändring- af gifto rätts- och arfslagarne ej bifalles.
Arfda-B a Ike n. 17 Cap. 4 § 1 morn.:
All aflingejord och ärfda eller förvärf da lösören ina man, efter landsrätt, gifoa i testamente till hvem man vill, skyld eller oskyld. 2 morn.
Efter stadsrätt må ej någor af ärfdt eller förvärfdt, rörliyt eller orörligt gods gifva i testamente mera än hälften, der bröstarfvinge lefver efter.
Ilar man ej bröstarfvinge, da ma man alltsammans i testamente gifva.
Vilja barn och inländske arfvingar lill sig lösa hus, tomt, gard eller jord, staude del dem fritt inom natt och är.
Samina rätt ega utländska arfvingar, om de i landet inflytta, och der bygga och bo.
Vilja de göra testamente, som till PresteStåndet höra, om den egendom, deri de giftorätt hafva efter stadsrätt, som i 10 Caj). 4 § Giftermäls-llalken sägs, vare då lag samma, sorn här stadgadt är, ehvad de bo ä landet eller i staden:
Med deras arfvejord å landet och den, sorn före ägtcnskajiet der aflad är, gånge i Ihy fäll efter landsrätt. 5 | i detta Caj) i tel och 8 Caj). 3 § 1 mom.
Jorda lialkcn blifva jemväl i senare fallet sådane, sorn de i förra alternativet äiro af Utskottet fÖreslagne.
Reservation af Herr Grefve Mörner: ”Emot Utskottets uti detta Betänkande framställda förslag får jag reservera mig.
Friheten för enskild man att genom upprättande af testamente sträcka dispositionsrätten öfver sin egendom utöfver gränsen för hans egen lifstid, har ej sin grund i någon naturlig eller menniskon medfödd rättighet, utan härleder sig helt och hållet från och stödjer sig endast uppå borgerliga lagens föreskrifter.
Det inåsle då äfven uteslutande hero af denna lag att bestämma, huru vidsträckt den ifrågavarande friheten hör vara, och härvid skulle jag för min del anse med samhällets rätt förstådda intresse närmast öfverensstämmande, att ej samma frihet tili den grad utsträckes, alt den må Lag-Utskottets Betänkande, N\o n3. 5 kunna leda till försvagande af de grundvalar, på hvilka samhället hvilar.
Famillen och den något vidsträcktare förening, som slägten hildar, utgöra den naturliga roten för samhället, och det är derföre, att ifrågavarande förslag åsyftar att lossa ett utaf de hand, hvilka sammanhålla dessa föreningar, utan att, så vidt jag kunnat finna, en sådan åtgärd är af något verkligt behof påkallad eller godtgöres genom någon öfvervägande fördel för det allmänna, som jag motsätter mig förslaget.
Här är fråga, dels om utvidgande af (estamentsrätten efter stadsrätt i det fall, då föräldrar efterlemna ägta barn, dels ock om borttagande af den genom 1762 års Förordning- införda skillnad mellan arid och förvärfd fastighet i staden; oell då den förstnämnda förändringen alldeles icke, på sätt motiven i Betänkandet antyda, föranleder till någon större enhet, i afseende på prineiperne för teslamentsrätten, utan endast innefattar ett utbyte af ett stadgande emot ett annat, lika afsöndradt från grundsatserne för testamenlsrätten i öfrigt uti 1734 års lag, samt dertill åsyftande minskning i ägta barns rätt uti boet efter deras föräldrar, samt i fråga om 1762 års Förordning förekommer, alt ehuru den uti samma Förordning stadgade skillnad emellan är/d och förvarfd fastighet i stad ej uti 1734 års lag omtalas vid bestämmandet hvarken af arfs-, gifto- eller testamentsrätt efter stadsrätt, samma skillnad likväl på det nogaste öfverensstämmer med hvad efter landsrätt i dessa mål stadgas; afstyrker jag för min del för närvarande bifall till Herr Hjertås motion.
Anis. till Exp. Utsls den 21 Aug , kl. 1 c. m.
Betänkande, i anledning af sä väl Kongl.
Maj.ts Nädiga Proposition, med förslag till förändrade stadganden, rörande hysättning, som ock serskildt i detta ämne väckta motioner.
Till Lag-Utskottet hafva samtlige Riks-Siånden remitterat följande: ”Kongl.
Maj;ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, med förslag till förändrade stadganden, rörande bysättning; gifven Stockholms Slott den 3 Juli 1840.
Man torde kunna antaga, att den säkerhet, sont bisättning må medföra, sällan ingår i beräkning uti de mera vigliga och t edbara aftal, hvilka 6 Lag-Utskottets Belänkandej IV:o n3. förnämligast hafva anspråk att af samliällslagarne skyddas.
De serskildta betänkligheter emot mildring uti bysättningstvång^, hvilka, under ett vacklande myntvärde och deraf följande osäkerhet i creditförkållanden, förut egt rum, hafva också numera upphört.
Det har icke undfallit Kongl. Maj:t, huruledes, efter nu gällande lag, en gäldenär, som ej förmår visa, att han genom vådliga händelser, såsom sjö- eller brandskada, fiendens härjande, eller annat sådant olycksfall, utan något sitt vållande, kommit på obestånd, kan hållas i bysättningshäkte under obestämd tid, och således för hela lifstiden.
I anseende till det lidande, som en så långvarig förlust af personlig frihet för gäldenär medför, kan, på sätt i motiven till Lag-Comitéens förslag till allmän Civil-lag blifvit anmärkt, bysättning ställas i bredd med flere af de straff, hvarmed brottmålslagen belägger svårare brott, och äfven i stränghet öfvergår några af dem.
Då i lagen gifvas bestämda reglor för straftens tillämpning och afmätande efter olika straffbarhetsgrader, kommer deremot bysättning att bero af borgenärs godtycke, hämndlystnad eller förmåga att i häktet underhålla gäldenären.
Likväl kan bysättningen ej betraglas annorlunda, än såsom ett tvångsmedel att förmå gäldenär att, så vidt möjligt är, utan uppehåll, göra rätt för sig, och detta skäl för bysättningens användande upphör, så snart gäldenärs egendom blifvit till concurs afträdd och bouppteckningens rigtighet är af honom med ed fästad, emedan då måste, intilldess motsatsen visas eller göres sannolik, antagas såsom verkligt, att gäldenär ej eger flere tillgångar.
I följd häraf och då det i 8 Cap. Utsöknings-Balken gjorda medgifvande af bysätining, redan innan fordran blifvit af Domstol eller Konungens Befallningshafvande pröfvad, numera sällan eller aldrig af fordriugsegaren åberopas, eller af executorn tillämpas, samt den förmon ater, som i Förordningen den 12 Mars 1830 är gäldenär förunnad, att bysättning, på grund af löpande skuldebref, ställde att betalas vid anfordran, ej må verkställas förr, än åtta dagar förflutit efter lagsökningen, synes, med afseende å löftesmäns serskilda ansvarighet, böra för dem utsträckas äfven till de fall, då, uti löpande förskrifning eller invisning, förfallotid varit betingad; vill Kongl. Maj:t, efter Stats-Rådets och Högste Domstolens hörande, enligt hvad hosföljande protocoll utvisa, härmedelst föreslå Rikets Ständer: att, med ändring af hvad uti 8 Cap. Utsöknings-Balken är stadgadt, rörande bysättning eller förbud för giildenär att resa ur stad, der han vistas, och med upphäfvande af 10 § i 5 Cap. samma Balk, samt 50 § i Concurslagen den 12 Mars 1830, må varda förordnadt som följer: Lag-Utskottets BetänkandeN\o 1l3, 7 § l
För fordran, som genom utslag är fastställd, njute borgenär, der lian det äskar, bysättning å gäldenär, efter thy derom i hvarje fall är stadgadt. § 2.
Löftesman, som åtagit sig annans gäld, efter löpande förskrifning eller invisning, såsom sin egen, må ej derför bysättas förr, än åtta dagar efter den dag, då han bevisligen erhållit del af lagsökningen, ändå att viss förfallotid i förskrifningen eller invisningen utsatt varit. § 3.
Gäldenär, hvars egendom blifvit till borgenärer i concurs afträdd, må ej bysättas för gäld, som lian före concursens början gjort, utan i det fall, som i 49 § af Concurslagen den 12 Mars 1830 sägs.
Är gäldenär vid början af concurs i bysättningshäkte, varde, sedan han bouppteckningen besvurit, derutur lösgifven. § 4.
För fordran, som i gäldenärs concurs bevakad blifvit, eller för hvilken lian en gång varit bysatt, må ej bysättning kunna honom sedan åläggas, der borgenär ej visar skälig anledning, det gäldenär undandöljer tillgång, som efter concursen eller bysättningen honom tillfallit och till gälds betalning gå bör, samt gäldenären i thy fall ej gitter hos Konungens Befallningshafvande eller inför Domstol med ed styrka, att han sådan tillgång ej eger. § 5- Nu söker borgenär förbud å gäldenär att resa ur stad, eller ifrån den ort, der lian vistas, innan han å borgenärs lagsökning svarat eller rätt för sig gjort: är anledning att befara, det gäldenär viker undan, eller pröfvar Konungens Befallningshafvande nödigt, att han muntligen höras skall, då må slikt förbud ej vägras.
Reser gäldenär ändock bort, varde återhemtad och, der borgenär det äskar, bysatt. § 6.
Bysatt gäldenär förblifve i häktet, intilldess han rätt för sig gjort, der han ej i ofvan stadgade ordning eller efter borgenärens medgifvande varder förr lösgifven.
Försummar borgenär att förskjuta hvad, jemnlikt 8 Lag-Utskoltels Betänkande} N'.o 1l3.
Kungörelsen den 7 Mars 1835, till gäldenärs förnödenliet bör bestås, skall den senare genast lösgifvas.
Maj:t förblifver llikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen.
CAHL JOHA N. A. Posse.” Utskottet, sorn jemväl fått emottaga de i afseende bärå, uti Högste
Domstolen oell Stats-Rådet förda protocoll, bar, i sammanhang med den Kongl.
Propositionen, till öfvervägande föreliaft följande af enskildfe motionärer framställde förslag, hvilka Ilöglofl.
Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet till Utskottet öfverlemnat, nemligen: l:o af Herr af Grubbens, Nils JJ lili., och Herr af Hobsam, C. Ii., hvilka yrkat, alt bijsättningstvangct mätte upphöra, såsom ett frisinnad! folk ovärdigt samt derjemte olämpligt och skadligt, enär det dels betoge gäldenären möjligheten att arbeta och sålunda anskaffa tillgångar till sin skulds betalande, dels gynnade ockraren, hvilken, i förlitande på delta tvang, heldre utlånade penningar, emot en onaturligt hög ränta, till oordentliga och slösagtige personer, än han, emot billig ränta, gafve försträckning at den vederhäftige och arbetsamme. 2:o af Herr Bjerta, Lars, som anmärkt, att den säkerhet, som genom bysättningstvång^ erhölles, vanligen icke lage hos gäldenären sjelf och i hans tillgångar, utan antingen i det bistånd, som iian, då den personliga friheten hotades, kunde afpressa anförvandler och vänner, hvilka gjorde uppoffringar, för att ej se hans välfärd och goda namn störtade, eller i en ny ruinerande skuldsättning på harda villkor, samt att det således egentligen vore procenteriet, sorn hysättningslagcn i dess närvarande skick befordrade; hemställande motionären, alt Utskottet, för att minska olägenhetcrne af nämnde lag, malle föreslå vissa gradationer och inskränkningar deruti, sä alt mindre fordrintjur icke berättigade till by sättning utöfver mindre tid, saint ingen kunde, för gäld till hvad belopp sorn helst, hällas öfver ett är i fängelse, dervid Lag-Comitéens förslag till allmän Civillag och Högste
Domstolens utlåtande deröfver kunde tjena lill ledning. 3:o af Herr von Moltzer, A. J. F., som, enär meningen med bysättningstvånget ej kunde vara alt lemna rättighet till utöfvande af enskild hämnd genom en persons hållande i häkte under hela hans lifstid, hemställt, att, Lag-Ulskottels Betänkande j N\o ll3, t) ali, sä vida delta tvång ej hinde upphora, Rikets Ständer mätte antaga de delar af Lag-Comitéens förslag till Utsökning s- och Hände Is-Målk ur, som afse förändrade föreskrifter, angående by sättning, med tillägg af det stadgande, att hysättning ej finge eg a rum för skuld under 30 li: dr R ; co, eller räcka längre än 6 månader.
4:o af Herr Friherre Rantzow, Johan Albert, som föreslagit, att bysatt gäldenär, som lill sina borgenärer all sin egendom afstär, genast mä lösg ifvås, och att derefter på domaren skall bero alt pröfva, huruvida gäidenärcn mä vistas utom sitt hus eller ieke. 5:o af Anders Andersson frun Östergöthland, som ansell, alt bysättning borde afskaffas eller åtminstone ej vara tilläten för mindre summa än 100 Rulr R:co. 6:o af P. Sundström från f Vester Norrland, som yrkat, ali en fordringsägare , som ej vilie nyttja det i Coneurslagen anvisade medel, att försätta gäldenär i concurstillstånd , ej borde cga vidsträcktare rått, än ali, om tillgång hos gäldenären vid skedt utmätnings försök saknades, affordra denne edlig försäkran, det han ej egde penningar eller penning ev är de lill skuldens godtgörande', samt att den fordring segare, som ej begagnade sig af någondera utaf dessa utvägar, ej skulle ega att hålla gäldenär bysatt lånare än 3 månader.
Emot förslaget att upphäfva bysättningstvånget hafva, hos Höglo fl.
Ridderskapet och Adeln, Herr von Hartmansdorff, August, och Herr Friherre Raab, A. C., samt, i Hedervärda Bonde-Ståndet, Ola Jeppsson från Blekinge och Nils Strindlund från WesterNorrland m. fl. invändt, att derigenom skulle, å ena sidan, för den obemedlade, men ordentlige och hushållsagtige, uppkomma ännu större svårighet att erhålla lån, samt, å den andra, tillfälle beredas vinglare och bedragare att ansvars fritt tillnarra sig penningar.
I öfrigt har Utskottet skolat tillkännagifva, att frågor blifvit dels uti några af de nu nämnde motionerna inblandade, dels uti andra till Utskottet remitterade anföranden väckta, om uppliäfvande af förbudet att taga högre ränta än 6 för hundradel, om skyldighet för gäldenär att, i brist af annan tillgång, med arbete aftjena sin skuld, samt om nedsättning af gäldenärs underhåll under bysättningen; men dessa ämnen blifva i serskildta Betänkanden afkandlade, och det Utlåtande, Utskottet nu går att afgifva, kommer således endast alt röra framställningar ne, anBih, till R.
7 Sami, l^Afd, 30 Häjt. 2 10 Lag-Utskottets BetänkandeIVlo 113. gående upphafvande af bysättningstvång^ eller ändring uti de derom gällande stadganden, i afseende hvarpå Utskottet får vördsamt anföra:
Bysättning eller förlust af gäldenärs personliga frihet kan ej betragtas eller rättfärdigas såsom ett straff för gäldenärs oförmåga alt sin skuld betala, utan är ett medel att tvinga gäldenär alt förnöja sina borgenärer med alla de tillgångar, han eger j men i denna egenskap utgör oek bysättning, efter Utskottets tanka, ett nödvändigt villkor för befästande af förtroendet enskildte emellan, serdeles i pen n i nge-a fha nd l in ga r, samt således äfven för befrämjande och bibehållande af allmänna crediten, emedan, om detta tvångsmedel ej funnes, bedragares försök ait undanhålla sin egendom från ett rättmätigt användande till gälds betalning’, ofta skulle lyekas, hvarigenom åter ett allmänt misstroende skulle uppslå bos capitaiisterne och minska utvägarne äfven för de redlige alt erhålla penninge-lörsträckningar.
Det vore derföre, enligt Utskottets öfvertygelse, i högsta måtto betänkligt att afskaffa bysättning, hvaremot Utskottet anser både rättvisa och mensklighet påkalla sådana förändringar i bysätlningslagen, att ifrågavarande tvångsmedel icke må utsträckas längre, än ändamålet oundgängligen brafver.
Biand de förslag, som i sådant afseende blifvit framställde, kan Utskottet dock ej gilla dem, sorn gå derpå ut, att en fordran bör uppgå till visst belopp i penningar, för att kunna ådraga gäldenär bysättnissg, eller att häkte för skuld skall inom viss tid begränsas.
Den, sorn eger en ringa fordran, bar samma anspråk på lagens biträde för dess utbekommande, som en större fordringsägare, och denna likhet inför lagen får ingalunda upphäfvas derföre, att det understundom kanhända, att en bemedlad person håller en fattig gäldenär i fängelse för en ringa skuld.
Äfvenledes skulle den verkan och det ändamål, som åsyftas med bysättning, upphäfvas, om någon annan tidsgräns derföre stadgades, än den, sorn ligger i naturen af densamma, eller att tvångsmedlet upphör, så snart anledningen till dess begagnande ej mera linnes.
På dessa skid hemställer
Utskottet vödsamt, att de i ofvanberörde motioner gjorda förslag: a) om upphäfvandc af bg sättning sträng et $ b) om utsättande af ett visst belopp, hvartill skuld bär uppgå, för att kunna ådraga gäldenär b g sättning; samt c) om bestämmande på förhand af viss tid för en gäldenärs hållande i bysättningshäkte, mätte lemnäs utan afseende.
Vid öfvervägande åter af hvad ej mindre de enskildte motionärerne i öfrigt anfört, iin ock Kongl. Maj:Is Nådiga Proposition innehåller, har Ut - Zag-Ulskollets Betänkande, N:0 1l3.
11 skottet troll slf>' finna, alt lie öfverklagadc missbruken af bysättningstvånget, sa vidt möjligt är, bunna förebommas genom de föreskrifter, som den Nådiga Propositionen innefattar, och hvilka hufvudsakligen öfverensstämma med de i förslaget till allmän civil-lag följda grunder, nemligen: alt gäldenär dels skall, om bans egendom afträdes lill borgenärerne, befrias från bysättningshäkte, sedan han bouppteckningen besvurit, dels ej kan bysättas för fordran, som blifvit bevakad i bans concurs, eller för hvilken han en gång varit bysatt, derest han med ed betygar, att han ej undanhåller egendom, som honom sedermera skulle tillfallit; hvarförutan den Nådiga Propositionen medför andra fördelar, såsom att bysatt ning ej får ega rum för annan fordran, än den, som genom utslag blifvit fastställd, samt att löftesman å löpande skuldebref ej kan förr än 8 dagar efter erhållen del af lagsökningen bysältas, äfven om viss förfallotid är i skuldehrefvet bestämd.
Utskottet gillar således de principer, hvarpå den Nådiga Propositionen sig stödjer; men har, i afseende på redactionen af det deruti framställda lagförslag, anmärkt två omständigheter, som möjligen kunna förorsaka missförstånd om förslagets rätta mening.
Utskottet anser nemligen, dels att orden i förslagets början: ”med ändring a!' hvad uti 8 Cap. Utsöknings-Balken är stadgadt”, böra erhålla ett tillägg-, som utmärker, att 1, 3, 11 och 12 §§:na i samma Capitel äro de, som genom de nya stadgandena ändras, emedan ändringen eljest bunde anses omfatta flera §§. i Uapillet; dels ock att 2 §:n i Förslaget förtydligas, så alt deraf ej må dragas den slutsats, hvartill nuvarande lydelsen kunde gifva anledning, alt löftesman, som tecknat borgen, såsom för egen skuld, på löpande förskrifning eller invisning, blifvit undantagen från åtnjutandet af törmönen, enligt l§:n, att ej kunna bysättas förr, än gälden blifvit genom utslag fastställd.
I följd af sådant allt, och då den Kongl.
Propositionen ej grundlagsenligl lärer kunna med någon ändring eller inodifieation antagas, tillstyrker Utskottet vördsamt, att i underdånigt svar lill Kongl. Maj: t varder lillkännagifvet, det llikels Ständer funnit sig vara hindrade att ifrågavarande Nådiga Proposition bifalla, men deremot, för sin del, beslutat: att, tued ändring af hvad uti 8 Cap. 1, 3, il och 12 §§:na Cisoknings-Maiken är stadgadt, rörande bgsättning eller förbud för gäldenär att resa ur stad, der han vistas, och nied upphäfvandc af 10 i 5 Cap. samma Balk, La#-Utskottets BetänkandeAT:o n3. samt 50 §:n i Concurslagen den 12 Mars 1830, forordnas mätte, sorn foijer: §:n I*
För fordran, sorn genom utslag är fastställd, njute borgenär, der han det askar, by sättning å gäldenär, efter thy derom i hvarje fall är stadgadt. §:» 2.
Emot löftesman, som åtagit sig annans gäld, efter löpande förskrifning eller invisning, såsom sm egen, ma ej för samma skuld bysättnings-ulslag verkställas förr än atta dagar efter den dag, dä han bevisligen erhållit del af lagsökningen, ändå att viss förfallotid i j afskrifningen eller invisning en utsatt varit. §:n 3.
Gäldenär, hvars egendom blifvit till borgenärer i concurs afträdd, ina ej bi/sättas för gäld, sorn han före concursens början gjort, utan i det full,"sorn i 4.9 §:» af Concurs-lagen den 12 Mars 1830 sägs. ylr gäldenär vid början af concurs i bysättningshäkte, varde, sedan han bouppteckningen besvurit, derutur lösgifven. §:n 4* För fordran, som i gäddenärs concurs bevakad blifvit, eller för hvilken han en gäng varit bysatt, må ej by sättning kunna honom sedan äläggas, der borgenär ej visar skälig anledning , det gäldenär undandölja' tillgäng, som efter concursen eller bysättningen honom tillfallit och till gälds betalning gä bör, samt gäldenären i ihy fall ej gitter hos Konungens Befallningshafvande eller inför domstol med ed styrka, att han sådan tillgäng ej eger. §:n 5.
Nu säker borgenär förbud ä gäldenär att resa ur stad, eller ifrån den ort, der han vistas, innan han ä borgenärs lagsökning svarat eller rätt för sig gjort: är anledning att befara, det gäldenär viker undan, eller profJäv Konungens Befallningshafvande nödigt, att han muntligen höras skall, då mä slikt förhud ej vägras. lieser gäldenär ändock bort, varde äterhemtad och, der borgenär det åskar, bysatt.
La "-Utskottets Betänkandej N\o fi3. 13 §:n G.
Bysatt gäldenär förblifve i häktet, intilldess han rätt för sig gjort, der han ej i ofvanstadgade ordning eller efter borgenärens medgifvande varda ■ förr Vösgifven.
Försummar borgenär alt förskjuta hvad, jemnlikt Kongl. Kungörelsen den 7 Mars 1835, lill göddenärs förnödenhet bör bestås, skull den senare genast lösgifvas.
Stochholm ilen 20 Augusti 1840.
Reservationer: l:o af Herr v. Röök, G., ”Emot Högloft. Lag-Utskottets Betänkande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition ilen 3 förlidne Juli till Rikets Ständer med förslag till förändrade stadganden, rörande by sättning, får jag sålunda reservera mig, att jag vågar föreslå efterskrifne redactions-förändring i Lag-Utsliottets afgifne förslag, nemligen: § 2.
Emot löftesman, som åtagit sig annans gäld efter löpande förskrifning eller invisning såsom sin egen, må ej för samina skold bysättningsutslag verkställas förr än fjorton dagar efter den dagen då utslaget afkunnades, ändå att viss förfallotid i förskrifningen eller invisningen utsatt varit.
Det är billigt, att en löftesman, sorn merendels förlitat sig lill liufvudgäldenärens aceuratess ock icke alltid är i tillfälle veta, nar skulden förfallit tili betalning, får begagna fjorton dagars anstånd, att anskaffa penningar, innan lian kan inmanas i bysättningshäkte. § °- Bysatt gäldenär förblifver i häktet, intilldess han rätt för sig gjort, likväl ej utöfver tolf månader, der kan ej i ofvan stadgade ordning eller efter borgenärens medgifvande, varder förr lösgifven.
— Försummar borgenär att förskjuta hvad, enligt Kongl.