Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
ANDERS. 'O hä lika stursk och kavat som 'o brukar. tycker jag 'o hä så grymt vacker; ... men stursk hä 'o, hå, nu 'ar 'o då kuntant tagit böxerna håf gubben, säger di.
Han ville hinte göra haktion, men haktion skulle det bli, tyckte ho'... hå haktion blir det, hå det sjelfva dan för midsommarhafton händå!
Ja, men när gumman är död, så skall di väl hålla aktion efter henne.
Rätt skall väl vara rätt.
ANDERS. Hinte
Höstermans 'Anna?
Är hon lika vacker med?
det hä' hinte för den deln, inte ... hutan det hä' för hatt 'o ska' gifta sej, säger di. hvem då?
KALLE (stiger upp och tittar uppåt land).
Med ANDERS. Ja-a,
Nä-ej,
somliga säger, att det hä med hen höfverkunstapel ve' flottan, och andra påstår att det ska' vara med hen 'andelsman hoppe vid Bergs'amra. men hinte vet jag hocken som 'ar bästa rekomdaschonerna hos 'na, ... men så mycket hä' då säkert, hatt hinte hä det värdt för nån skärgårdskarl te nosa 'sta ...
Tror du det, Anders?
jernet...
då! det hä 'o för stor på sig te, rifdet inte Janne Boman,
som kommer der borta?
KALLE (visar utåt).
ha kvinfolk 'ar 'an med sig, hinte hannat jag kan se på tacklingen.
ANDERS (stiger upp och ser åt höger).
Jo-o,
är syster min! (i det han springer opp i land.)
9 ANDERS. Ja-a, hanfäkta det så sant!...
Se, det är flicka för 'ela dan, det!...
'Ör du, Kalle, tror du att 'o skulle villa....
KALLE (utan att höra på honom).
Holloj, Anna!... (skyndar ut till höger.)
hufvudet).
Tvätta och kamma mej, gör jag och nya stortröja' tar jag på mej ... hen kan haldrig veta! (går långsamt ner i kabyssen.)
ANDERS (ser betänksamt efter honom, och klår sig i
BOMAN (kommer först in; han är några och 30 år,
JANNE BOMAN.
glad och bondqvick, hatten akterstagad; blå kavaj och höga stöflar; mörkt här och hakskägg; sjömansgång, lediga armar, talar högt och fort).
Hanners!
Sätt på kaffepanna! (till Kalle och Anna som komma in hand i hand.)
Nu hä' det Janne Boman som spanderar, ska ni veta!
... (ropar) Hanners! (knäpper med fingrarne.)
Hoj san!
... det var så sant, det! ...
Hen får ju hinte ha 'ell ombord hi land, vet jag! ...
Nå, så ska' 'o på, innan vi kommer te' sjötulln, det kan ni lita på! ...
Men hvad hä' det för väder, som 'ar blåst 'it dig, Kalle Vesterbom? si, ångbåten ligger på slipen och jag har fått permissioner af kapten te fara hem och hälsa på under midsommar. med?
Jag tänker också fara hem.
BOMAN. Ja-a, KALLE.
ANNA (nätt ljusklädd, schalett, omkring 20 år).
och nu 'ar jag bjudit Hanna te' segla med mig, så slipper 'on kosta på sig hångbåtsfrakten.
BOMAN.
Hinte
Tänker du?
Det passar ju bra, det.
hä' jag lessen för te spandera på skjutsen, ... men nog 'ade det varit roligare te' vara
Ja, då får du alt bjuda mig med, Janne.
10 hensam med syster din, ... för då kunde hen 'a passa' på och friat på 'emvägen!
Ja, säger du bara ett hendaste hol, så 'ar du Janne Boman och mig med på köpet!
Prata inga dumheter nu, för då hör jag efter en annan skeppare som seglar hemåt.
ANNA (skrattande).
Tyckte Boman, ja!
'är finner du trohet, Hångbåtskalle! ...
Men var stursk du, Hanna! för ser 'u, jag 'ar hen flicka på hvart finger och två henkor på hvar tåspets, ser 'u!
Och händå kan jag hinte få den jag vill 'a; ... men lessen?
Nej, 'ör nu, låt bli det, sa'
Janne Boman! ...
Inte så länge det fins sand på Ljusterhön, 'å 'amnar som di vill fylla i Stockholm! ...
Men nu ska' jag hombord och 'unsa hom Hanners, 'an ligger bestämt hå sofver, det kreaturet! (går ombord och ner i kabyssen.) du Anna, det var hyggligt af ditt herrskap att du får ha ledigt öfver midsommar. mig ledigt.
Det KALLE.
Husch ja,
Du är då altid lika tokig!
Höfverger du Janne Boman och mej?
är inte herrskapet som har gifvit
Jag gick ur tjensten i går.
Hvarför det då? ska' jag tala om för dig när vi komGjorde du?
mer hem.
har fäll aldrig råkat ut för nån olycka heller, käraste Anna?
Åh nej, man aktar sig för det.
Men sen frun dog i fjol, så har det varit rakt odrägligt hos grosshandlarns, och nu står jag inte ut längre.
För både han och sonen ä' rakt som de vore galna, och jag får aldrig vara i fred; KALLE (knyter handen).
Sådana...
11 ANNA.
Och så, i förra veckan, kom det en brorson till grosshandlarn hem ifrån Upsala, och han är student ... och ...
inte på det viset som de andra, för han sjöng och han var munter och glad, och när jag skulle in och städa, så hade han alla möjliga konster för sig, ... och när jag blef ond, så åbäka han sig och föll på knä och slog sig för bröstet och var så tokig, så en var tvungen te' skratta åt honom ... och det var mycket värre.
För se, de andra två, dom kunde man reda ifrån sig om det så skulle vara; men den der studenten ... den var rakt omöjlig te' bli' åf med ... och derför så gaf jag mig åf, jag. var rätt, Anna du!
Det skall du ha' ett slag i näfven för!...
Men nog var det synd på tjensten, för lön var ju bra och maten med!
Ja, KALLE.
Var han lika svår, han med?
inte var det något att klaga på för den delen, inte....
Och femti riksdaler har jag lagt ihop af lönen ... utom kläder, som jag skaffat mig ... ja, du ska' få se, när Petterson kommer med kistan ...
Men hur har du haft 'et, då? jag har också några styfver hoplagda.
Och det var nog bra först på Gylfe, fast styrman var kitslig emellanåt, när han var nykter; ... men det fick en då stå ut med, för det hände inte så ofta....
Kapten var en fasligt bra karl, bara han inte var drucken, ... men det var han emellanåt förstås. det är på det viset på lastbåtarne, de har inga paschaserare, tycker de!
Men nu sen jag kommit på Nordpolen, så har det varit bra ... och nu ska det allt bli roligt te komma hem ett ryck.
Det ANNA (skrattande.) KALLE.
Åhjo,
De turade om kanske?
säger jag med, och kan jag få mig nån bra tjenst på landet, så tror jag jag stannar.
För Stockholm ...
TVÅ ARBETARE.
(Från höger med en kärra, på hvilken de föra möbler, sängkläder, etc) ANNA (viker förskräckt undan och lyfter upp klädningen, för att inte stupa på den).
Usch då, så rädd jag blef. ANDRA ARBETAREN.
KALLE (förargad).
FÖRSTA ARBETAREN (skriker).
"Under" der!
FÖRSTA ARBETAREN (i det de dra kärran intill brobänken).
Du för dig och jag för mig, och polisen för oss allihop, sjöman viger!
Tag inte illa opp, jungfrun lilla!
dig inte om dem ... vi kan ju gå framåt Djurgårdsbron litet.
ANDRA ARBETAREN.
Håll
KALLE (vill emot honom).
ANNA (drar honom med sig).
Jag skall...
du brödqvarn, Söderberg!
Ser du inte att han håller på och hyr sig en kojkamrat! väl vara höflig för det, vet jag? (skriker neråt storbåten.)
Hej! är ni ombord, edra lutfiskar?
så får jag kölhala den der gläfsen ett tag!
KALLE (som stretar emot vid kulissen).
FÖRSTA ARBETAREN.
Han kan
Släpp mig,
Se så, håll dig lugn, Kalle!
Ser du inte poliskonstapeln derborta?
(drar honom med sig ut till venster.)
FÖRSTA ARBETAREN (knyter näfven efter de bortgående).
Ja, vore jag inte i tagena med flyttsaker, så ...
ARBETARNE. BOMAN.
Bry dig inte om dom, Söderberg! (går ned till brobänken och ropar.)
Nå, edra bondbassar, sofver ni dernere?
ANDERS (kommer upp).
Åh, se
Hvad hä det hom?
13 FÖRSTA ARBETAREN.
pråm, det?
det här Bomans sand-
storbåt hä det, hingen sandpråm, det skall jag låta her veta.
BOMAN (tittar ut ur kabyssen).
har ni en bouppteckning från fru Österberg på Sibyllegatan. som ska ut i skärgården och dricka brorskål med aborrarne. bord bara.
BOMAN (kommer upp på däck).
Jaså, FÖRSTA ARBETAREN.
Fiskköparfrun,
ja, sätt'et hom
sig inte, rospigge.
Vi ä' betalta för te köra ner'et till bron helt sonika.
Det "hommar"
vi sätter ner så mycket som en stolsfot på din otäcka skuta, så vill jag vara skapt som en nors! (springer upp i land).
Hvad hä' du för hen, som hä' så stor hi truten?
BOMAN ANDERS (vill hejda honom).
Titta inte hit, eller också...
FÖRSTA ARBETAREN (med en stol i högsta hugg).
ANDRA ARBETAREN (likaså).
Hakta sig Boman.
vi snickra igen korpgluggarne på dig, så inte ska' du se Vaxholm på den här resan, inte! dem på skutan).
Skall ni?
Tag 'it spaken, Handers, så ska' jag lära de 'är gossarne 'ur de går te på sjön.
ANDERS. FÖRSTA ARBETAREN BOMAN (kastar af sig kavaj och hatt, och slänger ner
Hakta sig, Boman -- der kommer polisen. dig!
Det är Pilgren!
Honom känner vi ju!
Lugna
(ser sig oroligt om).
Polisen?
mer och mer).
Hvad bryr jag mig hom polisen?
Hä' jag hinte skeppare på skuta'?
Betalar jag hinte mina parmmätarpengar, och 'ar jag hinte 'amnkaptens hutslag på hatt 'är ska' jag ligga?
Hå ska' jag låta hunsera mig af tockna der brohuggare?
Ta 'it spaken Handers, hannars ...
BOMAN (knäpper med fingrarne och uppretar sig sjelf
DE FÖRRE. EN POLISKONSTAPEL.
Sedan NÅGRA POJKAR.
ÅTSKILLIGT FOLK.
Hvad är här för krångel?
FÖRSTA ARBETAREN (inställsamt).
Krångel, go'a konstapeln?
Vi ha' inte stält till något krångel, utan det är rospiggen här som öfverfallit oss.
KONSTAPELN (från höger).
möjliga schikaneringar!
oförlämpat oss med alla
'ör nu, konstapeln, det va' lögn!
De hä' de 'är sakramenskade ...
ANDERS (som också kommit upp i land).
Di kommer hå hä' hovettiga med flyttlasset!
KONSTAPELN.
Tyst, karl!
der, säger jag! (till första arbetaren.)
Är det inte Anderson?
Jo, goa
Tyst
konstapeln -- det vill säga, annars heter jag Söderberg -- Söderberg på Qvarngatan!
Söderberg mente jag! (tar upp sin bok.)
Nå, Söderberg, som är en hygglig och ordentlig arbetare, tala om nu hur det började.
Jaha, KONSTAPELN.
och lefvande dagsens sanning skall jag tala, för jag betalar mina modiga utskylder, och ä' både godtemplare och allting -- och aldrig har jag parerat polisen, det vet konstapeln nog, utom den der gången när Pettersonskan förbanna sig på att hustru min hade tagit bort hennes rännstensbräde och huggit sönder till kaffeved, fast när det kom till kritan, så var det madam Lundbom, som...
KONSTAPELN. FÖRSTA ARBETAREN.
Som hade KONSTAPELN (otålig).
Ja det är bra -- till saken nu!
derför att Johanson nere vid träsket...
FÖRSTA ARBETAREN. Jaha, BOMAN (faller in).
fått'et i misshugg,
goa konstapeln, se nu var det så att jag och Holmqvist här.
Tyst karl! -- Vidare.
Kommer hå hä' hovettiga.
Till saken, säger jag!
15 FÖRSTA ARBETAREN.
För se konstapeln, det här är Holmqvist, som håller gård och gata hos kommissarien Brink.
ANDRA ARBETAREN. Jaha, för si, Söderberg kom till mig i går afse, när jag stod och såga' ved hos notarien Holm, konstapeln vet, han som har stora huset på Östra gatan.
Söm är
gift med äldsta dottern till hyrkusken nere vid Adolf Fredrik -- han som hästarne skenade för i våras med likvagnen, när di skulle åka ut med tjocka slagtarbokhållaren, -- konstapeln vet! hom...
'ör hinte 'it!
Ku hä' det frågan Tyst karl, har jag sagt!
vite af fem kronor ... (vänder sig till några pojkar och löst folk som samlats under tiden.)
Hvad gapar ni på? hör ni det var lifvadt!
Rospiggen ska' opp i polisen!
KONSTAPELN (hotande).
POJKARNE.
KONSTAPELN. EN POJKE (till de andra).
KONSTAPELN (myndigt).
Hä' det bara di der, som får prata då?
snart tillbaka igen.)
(de springa undan men komma
Tyst, pojkar!
ser goa konstapeln, nu ä' det som så, att jag och Holmqvist här har åtagit oss att flytta ner di här mobiljerna åt fru Österberg, på Sibyllegatan.
Rika enkan, vet jag, efter tjocka fiskköparen -- konstapeln vet.
KONSTAPELN (strängt).
FÖRSTA ARBETAREN. Jaha,
Vidare, Söderberg.
Ja, för di ska' hut...
betarne.)
oqvädingsord! (till ar-
Och så, när vi kommer ner, så flns ingen menniska ombord på skutan, tycker vi, och så ropar jag höfligt och beskedligt:
'an, ja!
BOMAN. "Sofver
ni, hera bondbassar," skriker
16 ANDERS.
var då eviga dagsens osanningar, go'a konstapeln!
Hör 'u, Holmqvist, sa' jag -- . ordet jag sa' --, ANDRA ARBETAREN.
Nej si, ANDERS.
Hå
Nå, det
Det kan jag kavera för!
om det så vore sista
så sa' den der handra, hatt skutan vår va' hen sandpråm och hatt skepparn var en nors, sa' 'an. då, men si, skepparn kom opprusande med en spak och ville dalja på oss, och då skrek Holmqvist: "kors!" och det tar jag på min eviga salighet, om det kommer derpå an! vara!
Ja, ANDRA ARBETAREN.
FÖRSTA ARBETAREN. Nej
Sa' jag, Söderberg du?
jag med, om det så skall hvad har ni att
svara?
KONSTAPELN (till Boman).
Nå, BOMAN.
Hinte KONSTAPELN. BOMAN.
hett dugg, hutom det hatt det hä' lögn halti'op som di säger.
si när jag kom hopp på däck, så sa' jag bara håt dom, hatt di skull' sätta sakerna hombord, hå då blef di hovettiga med samma.
Hå då rann sinnet på mig, hå så skrek jag håt Handers hatt ge' mig hen spak, hå så skrek 'an:
"Hakta sig, Boman, der kommer den förbaskade polisen!" du vanvördigt om rättvisan?
Nej, KONSTAPELN (till Anders).
Hur vill du bevisa det?
nu, karl?
jag talte hinte hom rättvisan, hutan jag talte hom polisen. du Holmqvist?
Talte ANDRA ARBETAREN.
Jo KONSTAPELN.
han inte om rättvisan,
då, det kan jag lägga fingrarne på boken på hur ofta som helst!
Det sa' jag nyss, hå det hä' kändt ve'
Nybro'amnen, för jag 'ar segla sand 'är hi håtta somrar, hå så länge di 'åller på hå fyller hi ...
Skepparns namn?
17 KONSTAPELN. BOMAN. BOMAN. BOMAN. BOMAN.
nu -- namnet!
Här är inte fråga om något fylleri
KONSTAPELN (skrifver).
KONSTAPELN. KONSTAPELN.
Janne Boman.
Hombord.
Hemvist?
Länna socken.
Håkerby'olm.
Hemvist på landet menar jag.
Ställets namn? se konstapeln, det vill
säga:
Åkerbyholm.
Ja ANDRA ARBETAREN.
er inte i den saken, ni. (Till Boman.)
Boman är kallad till poliskammaren i morgon klockan tio.
För BOMAN.
Ska'
KONSTAPELN (till arbetarne).
Lägg
På ren svenska, förstås.
kande beteende. gat mig.
att ansvara för förargelseväc-
jag? det hä' di 'är som 'ar förharHar Boman vittnen på det?
är hans besättningskarl,
KONSTAPELN. BOMAN.
go'a konstapeln. anses golik.
Det ANDRA ARBETAREN.
Och KONSTAPELN. ANDERS.
Ja vars!
Handers 'är!
han kan väl aldrig få
vittnen, så ...
KONSTAPELN. Tyst
Hä' ja' djeflig?
Nej, 'ör nu ...
Nej, han är jäfvig.
der!
Har Boman inga andra
HULTING (har för några ögonblick sen kommit in från venster, och tränger sig nu midt igenom folkhopen, som samlats på nytt).
Andra vittnen?
Usch jo! -- ur vä-
18 gen, pojkar!
Har ni inte annat göra än stå här och sluka väder?
Här är den som skall tala om hur det gick till, för se, jag råka händelsevis att både se och höra hela tillställningen! du, Holmqvist!
FÖRSTA ARBETAREN (sakta till den andra).
Aj POJKARNE.
fan,
mun, hurrabasar! (kommer fram till konstapeln och gör ställningssteg.)
Gu' bevara konstapeln!
Skepparn är oskyldig som en liten Guds engel, för det var de der hummelgubbarna som började balletten. brorskåln kan jag inte precis påminna mig, men det kan också vara detsamma.
Höflig fråga ska' väl ha ett höfligt svar.
Hulting är namnet, afskedad gardist vid kgl. maj:ts och kronans andra lifgarde, med 20 riksdalers pension och rättighet att lefva glada lifvet på den så länge jag orkar, och hvar jag hehagar! (tar fram en gammal plånbok ur bröstfickan, och ur den ett papper.)
Här är pensionsbrefvet och afskedsbetyget, i fall konstapeln tviflar på min aktivitet.
Hulting att andraga?
KONSTAPELN (sedan han sett på brefvet).
Hvad KONSTAPELN. HULTING.
Ingenting mer och ingenting mindre än att jag höll i en häst åt en baron der borta vid planket, och då kom di der dragande med kärran, och det första di sa' så skrek di:
"Nå rospiggsbassar, ligger ni och sofver och vräker der nere, era förbaskade kreatur!"
Det var numro ett, det!
Ja, det hä' rätt!
dig du, din spattbenta kasernkrake. stapeln?
Gentilt
FÖRSTA ARBETAREN (knyter näfven åt Hulting).
Passa
Hackurat så var det!
språk, eller hvad säger konär tyst! -- Fortsätt, Hulting.
KONSTAPELN. Söderberg
19 HULTING (blinkar åt Boman).
Och så sa' den der andra att han skulle lära dom att dricka brorskål med aborrarne, och att di skulle sätta eld på deras otäcka skuta, annars ville di vara skapta som norsar båda två!
Och så ville di öfverfalla skepparn, och då sa' han: vore jag inte så spak, sa' han ...
det der är ju alldeles olika mot hvad som förut anförts.
Kan Hulting ta' det der på sin ed, om det kommer i fråga?
HULTING (blinkar på nytt).
då, hela subberten!
För när man som jag har svurit fanan tre serskilda gånger, så fan i mig, man är lessen, inte, när det gäller att svära!
Och så de kom sen, med fiskköparfruns saker!
För sir konstapeln, jag känner fru Österberg från gammalt!
Om jag hade all fisk som jag burit från henne och till Hasselbacken och Oprakällarn och Hamburger börs, så skulle jag kunna bjuda hela polisen på fisk, och det så di skulle ha' sina fiskar varma året om!
Joho, ni gubbar, visste fru Österberg hur ni regerar med hennes bord och stolar, så nog fick ni er betalning på ryggskottet, det kan ni sätta er på!
Vänta skall konstapeln få se, hur de kom.
(Vill fatta tag i kärrskalmarne.) kärran, din afdankade fördetting!
Jag FÖRSTA ARBETAREN (hindrar honom).
Låter
du bli
skall bara visa hur du kom, din råbarkade schåarrekryt!
(Hur de slitas om kärran slå skalmarne upp i vädret så att sakerna ramla af). i vädret!
Så POJKARNE.
Bort med klometerna, säger jag!
der ja!
Nu vänder stolarne benen
Stockholm. polisen!
det hä' hen snygg hordning 'är hi
Nu blir möblerna polerade!
och Holmqvist kallas till polisen fan!
gardisten ...
Jag ger
20 HULTING.
vittne!
det jag?
Jag tar Boman till
det inte du som högg tag i kärran?...
Här ska' bli smörj, om det så ska' kosta mig åtta dygn ... (vill flyga på Hulting.)
FÖRSTA ARBETAREN (likaså till Boman).
Är POLISKONSTAPELN (går emellan).
Vill BOMAN.
ANDRA ABBETAREN.
det bondkaniner, som ska' kuscha hederliga arbetare?
... styr ...
ni hålla er i
Här blir smörj öfver lag!...
(Det är nära att bli allmänt slagsmål.
Hulting drar sig försigtigt undan till höger.)
HULTING (till Boman och Anders).
Stå
POJKARNE. Hurra!
Sa' du, bondkanin ...
på er, pojkar!
Jag ska betäcka reträtten som gammal milletär!...
FRUN (elegant klädd, inkommer hastigt från höger).
FRU ÖSTERBERG.
Hvad är här för spektakel?
Och alla mina saker på gatan! (med händerna i sidorna.)
Hvad ska' det här betyda?
HULTING (pekar på arbetarne).
De FÖRSTA ARBETAREN.
Joho, ser frun, det hä' så, hatt...
alisterna", som ...
ä' di der "såsi-
är den der gardisthyfeln, som har förstört fruns mobiljer!
Hyfvel kan du vara sjelf, men gardist duger du inte till, du!
FRUN (myndigt).
konstapeln vill vara god och förklara j mig hvad det är för sorts ordning här nere vid Nybrohamnen?
KONSTAPELN (gör honnör).
Det FRUN.
har uppstått gräl mellan de här karlarne och skepparn der.
Det är en sak för sig det!... jag har kallat dem upp i poliskammaren.
hvad har det med mina möbler att göra?
21 FRUN.
Det vore bättre att hålla efter dem, så att de uträttade hvad de åtagit sig.
ha' bara åtagit oss att köra ner sakerna till bron ... men inte att stå och ta' ovett utaf rospiggar.
man ropar i skogen plär man få svar, tänker jag.
Dessutom åtog ni er att flytta sakerna ombord på skutan också, om jag inte missminner mig.
ANDRA ARBETAREN. FÖRSTA ARBETAREN. Åtminstone inte
Det ha' vi inte åtagit oss.
betalning.
för samma
FRUN. Jaså, låter det så nu?
Jo jo, det är sommar nu, och godt om förtjensten.
I vintras, när hustru och barn fick sitta och svälta, då var det annat ljud i skällan!
Men högmod går för fall, kära Söderberg, kom ihåg det.
sa' så köksan åt korpraln också, när han inte ville äta kall potatis! också!
FRUN (vänder sig om).
Är Hulting här
HULTING (gör honnör).
Jo jo men, är han så!... (till de andra.)
Man rår inte för att man är känd utaf bättre folk, edra lutfiskar! (till frun.)
Om frun vill, så kan jag aflägga lika såsom en rapport om hvad som har förefallit på vakten ... för si, jag var med från början ...
tack, ...
Hulting åtar sig kanske i stället att flytta ner sakerna på skutan. handvändning!
Husch BOMAN.
ja! det ska' vara klart i en
nog ska sakerna komma ner ... jag och Handers ska' hjelpa te' vi med ... men den 'är saken med polisen....
FRUN. Åhja,
den låter väl också arrangera sig ... (till konstapeln.)
Hur är det, konstapeln,... har skepparn här verkligen förgått sig mot de der karlarne, och är det nödvändigt att han skall opp i poliskammarn?
22 KONSTAPELN (artigt).
Nej, det kan ju få bero på anmälan! (vänder sig med hotande ton till de båda arbetarne, som under tiden fått kärran fri från möblerna, och just ämna smyga sig ut.)
Men hvad Söderqvist och Holmberg här beträffar....
venster).
Nej se ni, der skenar ett par hästar! rakt i sjön!
Få KONSTAPELN (ifrigt).
FÖRSTA ARBETAREN (ropar hastigt i det han ser utåt
se om di inte rusar Hvar?
rakt fram
till höger!...
Vid Djurgårdsbron! venster.)
Kors
FÖRSTA ARBETAREN (pekar utåt).
Skenar de?
för tusan! (skyndar ut till
du efter lifgardisterna!
POJKEN.
FÖRSTA ARBETAREN (hånfullt efter honom).
pojkar!
Det var lifvadt:
(de springa ut efter konstapeln.) nu!...
Nu ska vi låta det gå som fan oppför Styrmansgatan!...
FÖRSTA ARBETAREN (likaså).
ANDRA ARBETAREN (hugger tag i kärran).
Ta'
ska' han få dra' väfven efter ett par fria arbetare! (vänder sig om och hytter åt Boman.)
Men dig, rospigge, ska vi ha' i minne! (de draga ut med kärran till venster.)
FRU ÖSTERBERG. BOMAN.
ANDERS. HULTING. bry sig inte om dem!
Laga nu att sakerna komma ombord. (tar upp pengar och ger Hulting.)
Se här har Hulting en krona för att han hjelper till.
FRUN. BOMAN (vill sätta efter honom). FRUN (hejdar honom).
Seså,
Ja, vänta du ...
Det är väl ingenting sönderslaget?
Tack frun, det ska' gå som en dans, det!
23 HULTING.
Kommer aldrig i frågan!
Sängklädersäcken låg öfverst, och när det välte, så var den så finurlig, så den kröp underst!
Det var då för väl att jag inte skickade ned saftbuteljerna.
se då hade det allt blifvit "limmenad" af för gråsparfvarne! (till Anders) Hugg i nu, så ska' det snart vara klart! jag den som sviker!
(De hjelpas åt att bära ner sakerna ombord.) på framscenen).
Hur snart tror skepparn att ni kan vara framme?
'o' bara blåsa rejelt hett tag, så hä' vi 'emma fram på nattsidan.
Det BOMAN.
Vill ANDERS.
Haldrig hä'
FRUN (till Boman, i det de komma litet längre ner
vore bra det, för jag och dotter min tänkte fara ut med ångbåten i morgon förmiddag.
(Färdig att gå.)
Vill skepparn ha' frakten med detsamma? tack, hom jag får den der hute.
Hen ska' väl hinte ta' betalt, förr hän hen gjort sitt harbete, vet jag.
Nåja, BOMAN.
Så BOMAN.
som skepparn vill!
Se nu väl efter sakerna, och om det händelsevis skulle bli regn ... höfver! 'ar jag hen presshänning te lägga
FRUN. Tack, det var bra!
Hälsa Östermans då, och säg att vi kommer i morgon!
då, frun!
(Fru Österberg går till höger, han ropar efter henne.)
Jaha, det ska nog gå bra med sakerna!
Frun kan vara lugn, för det kommer haldrig i fråga!
BOMAN. Hajös
HULTING (som just nu är uppe i land efter ett par
BOMAN. HULTING.
stolar.) Styf kärng, det der, eller hvad sa' skeppar Boman?
24 BOMAN.
Men 'ör nu, 'Ulting, sätt hifrån sig stolarna hå kom 'it hett tag!
Lasse-Maja!
HULTING (kommer till honom).
Här BOMAN. 'Ulting ska
är jag sa'
'a tack hå 'eder, för hatt 'an hjelpte mig med di der busarna! (tar upp plånboken.)
Hå den der femman som jag skulle 'a fått plikta, den ska (vänder på en sedel) -- ska jag ta 'å vexla, 'å så ska 'Ulting få 'en krona med!
Nej hör nu, drag in hakan!
Tror Boman att jag gör tocke der för betalning?
aldrig i rapporten!
Men om Boman prompt vill visa sig på styfva linan, så kan Boman göra mig en annan tjenst i stället. mig segla med ut i skärgåln, för jag har just ingenting som brådskar i stan, och ett litet sommarnöje under midsommar skulle inte vara så ogalet!
Jag kan ju alltid hjelpa till med att lasta sand, eller skala potatis, eller något annat smårede ombord.
Och der ute kan det ju finnas något trädgårdsarbete, eller brunnsgräfning, eller något annat slinkomhej, att hugga tag i!
ANDERS (som just är uppe i land efter något af BOMAN.
Låt
Jo, si kronan ska' 'an 'a!
Hvad hä det då?
Hå ja, det kan väl gå han!
sakerna).
Hösterman ska' ju bygga hångbåtsbrygga, vet jag.
det var så sant, det!
Då kan 'Ulting kanske få hjelpa te 'os 'onom.
Kom med derför, vet jag; haltid 'ar vi fäll en potatis och en strömmingsnacke håt 'Ulting med.
Heller 'ur, Handers! tror du hatt provianten räcker? så sno her då, så få vi ge hoss håf i rappet!
Tag 'it kavajen och 'atten, Handers, jag skall hopp hi stan hett litet tag.
Hom Kalle och Hanna kommer, så säg håt dom att di hinte går nånstans, för vi seglar med samma jag kommer ner.
ANDERS. BOMAN.
Husch ja!
25 HULTING.
Heder och tack, Boman!
Hejsan! nu ska' man skutta som en kalf, när man kommer ut i gröngräset! (till Anders.)
Åh, stå inte der och fingra på sängklädersäcken, den tar jag ensam, om det kniper! (tar säcken med ett duktigt tag, men tar öfverbalansen och ramlar omkull ofvanpå säcken, som far öfver hufvudet på honom.)
du, när det är bäddadt så ska' man väl gå och lägga sig, vet jag! visst slut hi puteljen, Boman.