Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af mänskolifvets äflan han ' skall då bära spår, och invid stoftet bunden hans glans så snart förgår.
Men, löst från stoftet, skall en gång i solens sken till molnen åter sväfva, förvandlad, fri och ren.
Fanny han Chnjsander.
J ä 11 a.
En kvinnoprofil, tecknad för Idun af - M Känslor äro stjärnor, som leda oss blott vid klar himmel; men förnuftet är en magnetnål, som visar fartyget kosan, äf- ven när stjärnorna äro förborgade och icke längre lysa.
iJ Fotogéuköket ^ — » PRIMUS » B.
H j o r t h 5 Klara norra — &amp; C:o, Kyrkogata ° 5 7 1 A &amp; ag, som är gammal, ogift och förbisedd af männen — hvilka jag till gengäld grundligt hatar — har svårt att förstå lilla fru Jätta.
Hon är ung, vacker och h a r varit mycket firad, innan hon gifte sig med direktör Lamberg.
Nu för tiden äro alla framåtsträfvande unge män direktörer, eller någonting dylikt, i stora aktiebolag.
För några f Ytterst bränslebesparande.
Ingen fotogénutsvettning.
IDUN 1893 årtionden sedan voro de grosshandlare, och i min ungdom titulerades de kunglig sekter.
Herr Lamberg var den af Jättas friare, som föräldrarne tyckte hade bästa framtidsutsik- terna; och med många föreställningar och litet maktspråk fingo de dottern att undertrycka ett spirande tycke för en käck flottist och i stället ge bolagsjobbaren sin hand.
Jag läser ibland de franska romaner, hvilka våra förläggare finna mera vinstbringande att trycka än inhemska produkter.
J a g läser dessa Delpit — Bourget — Ohnetska snilleverken, eme- dan jag finner det så lustigt att se hvad allt det är tillåtet en äkta man att göra, utan att hustrun har rätt att yttra ett förebrående ord.
Men om han, trött på sin Lais, återvänder för ett ögonblick till den husliga härden och upp- täcker, att hustrun lyssnat till den blonde Gas- ton eller den mörke Henris lockelser, då for- drar hans kränkta ära, att han skjuter förle- daren och i svårare fall äfven hustrun.
Och jag gör mina reflektioner öfver, hvad verkan detta tema med variationer kan ha på de små svenska fruarna.
Direktör Lamberg har goda inkomster, och han tycker om att roa sig.
Det sistnämnda är en gammal vana; i sin barndom hade han roat sig på barnbaler, barnkalas och skridsko- banor, och under de första mannaåren, då han redan tröttnat på dans och flirtation, hade han roat sig på varietéer och restauranter.
Och nu, fast han hade en älskvärd hustru och en liten knoppande människovarelse läspade » pappa » mot honom, kunde han icke slita sig lös från de gamla vanorna.
Vännerna skulle gycklat med honom, om han helt och hållet dragit sig ifrån dem, och dessutom fordrade hans affärsställ- ning, att han visade sig ute — på Hasselbac- ken och i Berns träffar man säkrast affärs- vännerna.
Jätta fick sitta ensam hemma om aftnarne, då de icke själfva hade främmande eller gingo på bjudningar, och sedan Ullans tillkomst var hon ej vidare road af att gå bort.
Enligt receptet för de franska romanerna borde nu flottisten uppenbara sig, och det gjorde han också, men valde sin tid så oläg- ligt, att hans belägring inträffade samtidigt med Ullans första tand, hvilket hade till följd, att Jätta hellre vistades i barnkammaren på knä vid barnets vagga än i förmaket med en bronsfärgad löjtnant, färdig att falla på knä för henne själf.
Och en dag ombads herr löjt- nanten att göra sina visiter på eftermiddagen, då direktören själf var hemma, hvilket löjt- nanten hade nog förstånd att tolka som ett afsked.
Jag undrade ofta, hur Jätta kunde få sin tid att gå; aldrig gick hon på visiter, aldrig såg man henne ute på gatorna och mycket sällan på teatrarna.
Och en afton, då vi sutto tillsamman framför brasan, frågade jag henne därom.
» Då jag gifte mig, var jag fullkomligt okun- nig i allt hvad som rör hushållet, » sade hon, » och nu håller jag på att lära mig ett och annat, men det tar tid.
Och så är det Ullan, som jag önskar skall lära sig att föredra mig framför sköterskan, och så.
vill jag inte ligga af mig med min musik eller målning, som jag förr var så road af. » » Ja, och som din man beundrade så myc- ket förr, » sade jag spetsigt.
J a g kan omöj- ligt låta bli att framhålla mannens ombytlighet, då jag kommer åt.
Men Jätta endast log och såg in i kakelugnen, där brasan började falla samman.
» Det är rysligt skamligt, så din man be- handlar dig.
D u är tjugutvå år gammal, du är van vid att bli uppmärksammad, du har ingen anledning att vara missnöjd, då du ser dig i spegeln, och så skall du sitta här en- sam, medan han är ute ech roar sig.
Hvad frågar han efter, om du har lagat hans mid- dag eller har inöfvat en vacker sång för hans skull; nej, den illa lagade maten på ett värds- hus och den bullersamma orkestermusiken på ett kafé äro mera i hans smak, ty på sådana ställen går det fritt och otvunget tillväga, där är han omgifven af sina stallbröder.
. » Jag skulle fortsatt i oändlighet i samma tonart, om icke en sträng blick från Jätta hejdat mig, en mycket sträng blick för att komma från så milda ögon.
» Du får inte tala så om min man, åtmin- stone inte i mitt eget hem. » » Men, kära Jätta, hvad är det väl, som gör dig s å undergifven, jag kunde nästan säga nöjd med ditt öde?
Är det kanske därför, att du inte var så fasligt kär i Axel — jag menar, så där romantiskt, förstagångsaktigt, eller är det barnet, som kommer dig att glömma dina oförrätter. » » Da skulle inte förstå mig, » sade hon och såg mycket djupsinnig ut, där hon satt på en låg pall med armbågarne på knäna och hakan hvilande i händerna.
» Men jag skall ändå berätta dig det.
D e t är kanske just ensam- heten, som kommit mig att tänka på ett och annat, som jag under andra förhållanden aldrig skulle reflekterat öfver.
D u har n o g rätt i, att jag inte var så öfvermåttan kär uti Axel, då jag förlofvade mig med honom — jag hade andra idéer i hufvudet då, men de försvunno snart; med en god vilja och en smula sundt förnuft kan man fördrifva till och med skol- flickeromantik.
J a g visste, att Axel älskade mig uppriktigt, och jag försökte att se hans goda sidor och blunda för.
. » ».
hans fel, hvilka han som fästman na- turligtvis visade så litet som möjligt! » ifyllde jag, då hon hejdade sig.
» Nå, slutet blef? » » Att jag kom att älska honom riktigt in- nerligt. » » Så besynnerligt 1 » » Då jag blef gift, tyckte jag, att det var ohyggligt att tillhöra en man, som jag inte höll af.
Du vet, hur älskvärd Axel kan vara, då han vill, och — ja, innan jag visste ordet af, var jag pin kär i min man. » » Men tycker du inte, att det där är allde- les som i den gamla hednatiden: mannen tog sig en hustru, utan att fråga efter hennes känslor, hon blef hans lydiga slafvinna, fattade till och med kärlek för den en gång så lik- giltige och lefde sedan i lugn och ro.
— D u har då ingenting af Nora hos dig. » » Nej, » skrattade Jätta, » jag är rädd för, att Ibsen inte tänkte sig min karaktär, då han fördjupade sig i den första af sina kvinno- sfinxer.
» » Nå, men då är det så mycket oförklarli- gare, hur du kan finna dig så lugnt uti att bli öfvergifven — ja, jag kan inte kalla det för någonting annat!
Men det är väl Ullan, som håller dig skadeslös.
» » Nej, ett litet barn kan aldrig helt fylla ens lif, man kan icke utbyta tankar med det, icke öppna sitt hjärta för det, man kan en- dast jollra med^ det och ge akt på, hur det utvecklar sig.
Jag sitter hellre hemma hos Ullan, än jag går på bljudningar, men för att vara mitt enda sällskap är hon bra outvecklad. » » Ja, ser du, att jag får rätt! » utropade jag triumferande, » du känner dig ensam, olyck- lig.
. » Jätta smålog på ett gåtfullt sätt, hvilket retade min nyfikenhet.
Hon tänkte bestämdt på någon stulen lycka.
Georg Finaste iiilklann?
* ^ 37!
Hatlstedt, » Jag skall säga dig, hvad det är, som ger mig tålamod och uppehåller modet. » Hon såg på mig allvarligt och eftertänksamt, som om hon undrade, huruvida jag skulle förstå henne eller icke.
» När vi gifta oss, » sade hon, » ha vi alla möjliga damma idéer om mannens plikter emot hustiun.
V i äro fordringsfulla som själf här- skare, pockande som bortskämda barn, och med nycker, själfsvåld och maktspråk tro vi oss evigt kunna hålla männen vid våra fötter.
V i glömma, att andra kvinnor kommit dem att tröttna på nycker ooh joller.
D e flesta hustrur bli olyckliga, liknöjda och bittra, då dä de upptäcka, att en äkta man ej är så lätt att si yra som en fästman.
J a g hade också svåra stunder, då jag fann, att Axel föredrog sina vänners sällskap framför mitt, dä jag säg, att nöjen och utelif drogo honom bort från vårt hem.
Men en dag, då jag varit riktigt öfverdrifvet olycklig och alla möjliga öfver- spända idéer om skilsmessa och dylikt före- sväfvat mig, kom där en lugnande tanke, som återgaf mig hoppet. » Jätta tystnade och små- log för sig själf.
» Nå? » frågade jag sakta.
» Jag tror, att Axel en dag skall återvända till mig! » » Hm I » » Ja, det är just det du inte kan förstå, du gamla mö.
Du förstår inte, hur öfverseende, hur förlåtande en hustru får vara, allt i hopp om att kunna rädda en liten spillra af sin lycka.
Axel skall en gång tröttna på detta utelif, liksom han har tröttnat på dans och skiidskoåkning, det gäller då för mig att fängsla honom vid hemmet.
Och därför vår- dar jag mitt utseende omsorgsfullare nu, än hvad jag gjorde innan jag blef gift, han får inte finna mig gammal och ful, då han åter börjar ägna mig sin uppmärksamhet, inte heller får jag bli tråkig och dum, därför läser jag och uppöfvar mina småtalanger, och för det tredje måste jag akta mig för att han inte skall finna i mig endast den ytliga världsda- men — därför går jag själf i hushållet.
Jag studerar hans smak, hans tycken för att en gång kunna glädja och öfverraska honom. » » Och medan du vaktar hemmets heliga eld åt den försumlige härskaren, så flyr din ung- dom.
» » Nåja, jag kunde förslösa den på ett ovär- digare sätt, » sade hon med en liten nyans af bitterhet i rösten, som gjorde mig godt att höra.
Jag kände mig riktigt upprörd öfver att se henne, unga människan, sitta där och vänta tålmodigt och förtröstansfullt på den dag, då det skulle konvenera gunstig herrn att — öfvermätt på nöjen och frihet — återvända till den husliga härden och ägna sina lediga stun- der åt sin hustru.
» Men jag kan inte begripa, hvarifrån du får din förtröstan, » sade jag, som gärna håller fast vid mina en gång fattade teorier.
» Dina förhoppningar tycker jag allt äro bra sväfvande. » » Du glömmer vi&lt;st, att jag älskar Axel, och kärleken — ja, om den vet du ju ingen- ting.
Dessutom äro mina förhoppningar ej så osäkra.
Filip Rabm har svensexa i morgon, och Axel har skickat återbud.
' Jag är väl inte någon pojke heller, som går på sädana där tillställningar! '
sade han i morse. » » Och hvar är han i afton? » frågade jag, i det jag reste mig upp för att gå.
» På spelparti hos häradshöfding Lindskog; och då kommer han nog inte tidigt hem, » svarade Jätta med en halfkväfd suck.
Utkommen på gatan försjönk jag i tankar.
Jag har alltid varit mycket belåten med att D r o t t n i n g g a t a n 6 2: Guld-Damfickur fr. 2 5, 30, 35 o 4 0 k r.
st., Silfver-Damfickur 15 k r.
V ä i r u n r fr. 10 kr.
st. V ä c k a r u r fr. 5 kr.
st. 1 6, 1 7, 1 8 o. 2 0 k r.
; Gossur af nickel fr. 1 0 k r „ af silfver Primn • ivU Ail i f r 1.1 ro.
a n B t r.
«t
IDUN 372 j a g ej l å t i t f ö r l e d a m i g t i l l g i f t e r m å l, m e n ä n - d å.
j a, i n t e finns d e t n å g o n m ä n n i s k a, f ö r h v i l k e n j a g s k u l l e g ö r a d e t J ä t t a g ö r för d e n där odågan Axel, som naturligtvis aldrig kom- mer ett bry sig om h e n n e.
S å lärjgt h a d e j a g k o m m i t i m i n a r i f l e k - tioner, d å j a ^ s t ö t t e ihop m e d en h e r r e, s o m u t a n a t t lyfta p å h a t t e n m u m l a d e e t t » u r s ä k t a » och gick v i d a r e, en h e r r e, s o m höll k ä p p e n un- d e r a r m e n och h ä n d e r n a djupt n e d i rockfic- k o r n a, s o m s m å l o g för s i g själf, l i k s o m h a n s l u p p i t ifrän n å g o n t i n g t r å k i g t eller h a d e en glad öfverrafkning i beredskap åt någon.
D e t v a r A s e l s o m gick h e m å t — o c h k l o c k a n v a r ä n n u icke elfva.
" Utan ryggrad ".
Med a n l e d n i n g af L o k e s u p p s a t s m e d d e n n a r u b r i k.
o k e ä r allt b r a s t r ä n g m o t d e b i l d a d e kvin- n o r n a.
L i k v ä l ä r d e t ej m i n m e n i n g a t t p å - s t å, a t t h a n h a r helt o c h h å l l e t o r ä t t; t v ä r t o m, en hel del af h v a d h a n s ä g e r ä r b e r ä t t i g a d t, o c h det v o r e ö n s k v ä r d t, a t t d e t b ä s k a p i l l r e t k u n d e l ä n d a o s s till f ö r b ä t t r i n g.
M e n h v a d vi h a e m o t h a n s inlägg är, att h a n u t a n v i d a r e s k ä r alla k v i n n o r s a r b e t e öfver e n k a m (u t o m d e n d ä r a r - b e t s g i f v e r s k a n), s å a t t vi bli g j o r d a till o d å g o r a l l a i h o p.
Allt cårt arbete skall vara u t a n ryggrad, under det att m ä n n e n s arbete hat så att säga dubbel r y g g: » en seg, ihållig arbetsförmåga, s o m n ä r m a s t liknar lokomotivets, det går lugnt och j ä m n t f r a m å t o c h d r a r l a s s e t m e d sig, t r o t s a l l a h i n d e r!
» J a för a l l d e l!
d e t gifves h e l t s ä k e r t ett mycket stor procent m ä n, s o m arbeta på detta s ä t t, m e n icke h u n d r a p r o c e n t för a t t t a l a affärs s p r å k.
J a g h a r i m å n g a å r v a r i t i tillfälle a t t gifva a k t p å m å n g a ä m b e t s m ä n s s ä t t a t t a r b e t a, o c h j a g k a n, äfven d å j a g a l l s icke vill v a r a h å r d i m i t t o m d ö m e, finna a t t m å n g a af d e s s a p å l å n g t n ä r icke m o t s v a r a h v a d L o k e u p p s t ä l l e r s å s o m föredöme.
Till e x e m p e l i s t a t e n s l ä r o v e r k s å v ä l s o m i p r i vata s å d a n a: arbeta alla lärare d ä r på detta sega o c h i h å l l i g a s ä t t?
S k u l l e m a n ej n å g o n g å n g, k a n s k e r ä t t ofia, k u n n a t a l a o m o m o r a l i s k t a r b e t s s ä t t d ä r v i d l a g?
D å v i d s o m l i g a l ä r o v e r k flere l ä r a r e h a f v a för v a n a a t t k o m m a 1 5 — 2 0 m i n u t e r för s e n t, o c h d å, för a t t d e t t a ej s k a l l v a r s n a s af r e k t o r, d e n e d l å t a sig till a t t » p å t å » g å e n b a k v ä g o c h u t s ä t t a s i g för l ä r j u n g a r n e s löje o c h för- a k t, i d e t d e s s a s t ä n g t b a k d ö r r e n.
i n g e n vet, h v a r n y c k e l n ä r); o c h l ä r a r e n får till a l l m ä n f ö r l u s t e l s e gå t i l l b a k a förbi r e k t o r s f ö n s t e r för a t t k o m m a i n i k l a s s e n?
Eller d å e n l ä r a r e ej h a r d e t k u n s k a p s mått, s o m erfordras, u t a n m å s t e bereda sig på hvarje lektion — och det är ingen s k a m — m e n h a n ä r k ä n d för a t t ej k u n n a n e k a s i g a t t lefva » bon », s å att n ä r n å g o n f e s t m i d d a g eller dylikt p å k o m m e r, l ä m n a s öfverläsningen i sticket o c h skolpojkarne kunna med säkerhet säga, när de b e h ö f v a l ä s a på, eller n ä r d e e n d a s t k o m m a, a t t få » en l i t e n r e p e t i t i o n »?
Eller e n a n n a n l ä r a r e s o m, f a s t ä n s k i c k l i g i sitt ä m n e, k a n s i t t a o c h sofva h a l f v a t i m m e n i k a t e d e r n — e m e d a n h a n ej sofver n ä r h a n b o r d e?
E l l e r e n a n n a n, s o m k a n hafva en r o m a n i katederlådan och dela sin upp- m ä r k s a m h e t mellan denna och undervisningen?
Eller e n a n n a n, s o m i o t i l l b ö r l i g t l å n g t i d l e g a t p å k l a s s e n s s t i l b ö c k e r, till s l u t t a g e r d e m o r ä t t a d e till s k o l a n o c h d ä r r ä t t a r d e m k n a p p h ä n d i g t o c h i s t o r b r å d s k a?
* T r o r L o k e k a n s k e icke, a l t s å - d a n t k a n äfven f r a m b r i n g a e t t o m o r a l i s k t a r b e t s - s ä t t h o s l ä r j u n g a r n e?
Öfverdrift?
F r å » a ej e n d a s t dem, som i dag ä r o lärjungar, utan dem som va- rit d e t för flere å r s e d a n o c h n u ä r o m ä n o c h d ä r f ö r m e d o v ä l d k u n n a gifva sitt o m d ö m e o m m å n g e n l ä r a r e s a r b e t e u n d e r s k o l t i d e n, vi v e l a, a t t m å n g a s k o l a ej k a l l a h v a d vi s a g t för öfver- drift.
Att d e t gifves l ä r a r e, s o m b å d e ä r o s i n ställning v u x n a och v a r m t i n t r e s s e r a d e af sitt * Vi t r o, a t t d e s s a e x e m p e l från s t a t e n s l ä r o - v e r k ej i v å r a d a g a r g ä r n a k u n n a h a s i n till- l ä m p l i g h e t, d å l ä r a r k å r e n v e r k l i g e n s t å r i a l l o akt- ningsvärd och plikttrogen.
Insändaren m å s t e då h a s a m l a t s i n e r f a r e n h e t från n å g o t e n s t a k a, be- klagligt fall.
Men d e ä r o t r o l i g e n af ä l d r e d a t u m — och d å k u n n a de nog tyvärr vara grundade.
så varm mormor.
Öfverföringsbilder p å stearinljus.
För barn är detta en nöjsam sysselsättning under de långa vinteraftnarne.
Man köper af d e n b ä s t a sorten ö f v e r f ö r i n g s b i l d e r o c h v ä l j e r r i k t i g t v a c k r a småfi- g u r e r eller b l o m b u k e t t e r, f u k t a r d e m e t t å t g å n g e n m e d t u n t g u m m i v a t t e n o c h t r y c k e r d e m försiktigt frän p a p p e r e t p å l j u s e t m e d e n liten l i n n e l a p p.
De s e u t s o m s m å fina m å l n i n g a r p å d e n h v i t a b o t t n e n.
D e t s e r äfven v a c k e r t u t, d å m a n k ö p e r h e l t s m a l a b l o m s t e r r e m s o r o c h öfverför d e m p å ljuset, i d e t d e l ä g g a s i o r m s l i n g o r omkring det.
D å l j u s e n ä r o färdiga, b i n d a s d e s a m m a n m e d r ö d a eller b l å a b a n d.
Till vägg- e l l e r forte- p i a n o l j u s s e d e m y c k e t trefliga ut.
S t i c k a d e byxor f o r barn.
R y x o r n a s t i c k a s af mjukt yllegarn (som ä r vackrast att taga i s a m m a färg s o m s t r u m p o r n a) m e d ej för grofva t r ä s t i c - kor.
Till framstycket lägger m a n u p p 50 m a s k o r o c h till b a k s t y c k e t 6 0 m a s k o r, för öfrigt stic- k a s b å d a l i k a.
P å framstycket: s t i c k a s v a n l i g r ä t s t i c k n i n g, fram o c h t i l l b a k a, till m a n h a r d e t 17 cm.
långt, bakstycket skall v a r a 20 cm.
I midten afslulas nu 8 maskor, hvarefter de 21 maskor, s o m p å h v a r s i d a å t e r s t å, s k o l a v a r a till b e n e n.
P å e n a s i d a n s ä t t e r m a n e n grof t r å d eller e n sticka i m a s k o r n a, m e d a n m a n p å a n d r a hållet fortsätter stickningen 6 cm.
Hela benet b ö r v a r a 10 c m.
l å n g t, h v a r f ö r m a n n e d e r s t s t i c k a r 4 c m.
m e d 2 r ä t a o c h 2 afviga m a s k o r, s å a t t d ä r a f b l i r e n k r a g e, s o m h å l l e r å t d e t vid k n ä e t.
A n d r a be net på framstycket och bakstycket stickas på s a m m a sätt, m e n då m a n på bakstycket h a r 60 m a s k o r, får m a n n a t u r l i g t v i s, d å m a n s l u t a r af de 8 i midten, 26 m a s k o r p å h v a r sticka, hvilket g ö r a t t b a k s t y c k e t blir v i d a r e, s o m ä r m e n i n g e n.
Dessa två bitar hopsys n u, m e n vid b å d a sidor- n a s ö f v e r s t a k a n t l ä m n a s 10 c m.
, s o m b i l d a r sprund.
Linningar virkas med k n a p p h å l i bak- och k n a p p a r i f r a m s t y c k e t.
Lilla A n d r e a b l i r Vårt bohag utgifven af Mathilda Langlet.
1893 och god, s e d a n h o n fått d e s s a af s i n Belle-soeur.
Synecessär för herrar.
Annie sydde denna n e c e s s ä r till A n t o n af v i n r ö d s a m m e t o c h m e r v e i l - l e u x i s a m m a färg, m e n m a t e r i a l i e r n a k u n n a j u t a g a s b i l l i g a r e efler h v a r s o c h e n s s m a k, t. ex. råttfärgadt kläde och fordrad m e d ljusblå kasch- mir eller a t l a s.
Den b ö r v a r a 15 c m.
bred o c h 35 cm lång.
P å ulsidan b r o d e r a s ett m o n o g r a m.
P å fodret fastsys i n r e d n i n g e n, i n n a n m a n h o p s y r f o d r e t m e d öfvertyget.
Till i n r e d n i n g e n h ö r först en s v a r t och en hvit trådrulle m r 30, s o m upp- t r ä d a s d e n e n a u n d e r d e n a n d r a p å e n grof k a r - k a s, h v i l k e n l i n d a s m e d b a n d i s a m m a färg s o m fodret.
K a r k a s e n f ä s t e s vid e n a k o r t ä n d a n af n e - c e s s ä r e n, d ä r d e n f a s t s y s u p p t i l l o c h n e d t i l l.
Un- g e f ä r m i d t för h v a r t r å d r u l l e f a s t s y s m e d l a n g u e t t e e n b i t s k ä r flanell, u n d e r h v i l k e n s t o p p a s n å g o t b o m u l l, o c h i d e s s a s m å n å l d y n o r i n s t i c k a s 10 ä 12 s y n å l a r.
I d e s s a s y n å l a r t r a d e s t r å d e n från de b å d a trådrullarne, så att den löper genom alla " nålarne.
D å m a n n u vill s y, b e h ö f v e r m a n ej t r ä d a p ä n å l a r n e, u t a n e n d a s t u t t a g a en p å t r ä d d n å l.
E n ficka f a s t s y s v i d e n a s i d a n, h v i l k e n i n - n e h å l l e r skjort- o c h b y x k n a p p a r s a m t n å g r a sä- kerhetsnålar, svarta och hvita.
E n mindre rund, s k ä r flanellsbit fastsys p å s a m m a sätt s o m d e förra, i d e n n a i n s t i c k a s s t o p p n å l a r.
Litet s t o p p - g a r n flätas i e n fläta, s o m h o p v i k e s o c h s t i r k e s u n d e r en tvärslå, som m a n fastsyr bredvid stopp- nålarne.
I e n a n n a n liten licka, s o m s ä t t e s vid a n d r a k a n t e n m i d t e m o t d e n förra, i n l ä g g e s e t t p a r d o c k o r filosellsifke, a t t a n v ä n d a a t t s y i h o p a n t e c k n i n g s b ö c k e r m e d, eller (för d e n, s o m b r u - k a r k ö r a o c h ä r h ä s t v ä n) a t t s n o p i s k s n ä r t a r af.
Ä n n u en tvärslå fastsys, och i d e n n a instickes en l i t e n s a x.
F i c k o r o c h t v ä r s l å a r s y s af s a m m a sorts tyg s o m öfvertyget i n e c e s s ä r e n o c h fodras m e d s a m m a s o r t s o m fodret, f i c k o r n a f ö r s e s m e d lock.
s o m k n ä p p e s igen, a t t i n n e h å l l e t ej m å r a m l a u t.
O m d e t får r u m, i n l ä g g e s i e n af fickorna en liten a s k m e d k n a p p n å l a r.
I m o t s a t t a s i d a n m o t d ä r t r å d r u l l a r n e s i t t a k l i p p e s n e c e s s ä r e n i en spets och hopknäppes.
sedan den hoprullats, med knapp och träns.
K n y l n i n g ä r för b e s v ä r l i g för en herre.
Om m a n v a d d e r a r necessären något.
k a l l, ä r en g l ä d j e a t t e r k ä n n a, o c h m i n n e t af d e s s a ä r e n v e d e r k v i c k e l s e o c h s p o r r e för m å n g e n g a m - mal lärjunge.
J a g s k u l l e allt k u n n a f r a m d r a g a å t s k i l l i g t o m m ä n n e n s omoraliska arbete också på a n d r a om- r å d e n, m e n j a g vill ej allt för m y c k e t s t ö t a p å p a t r u l l; e n d a s t n å g o t litet h a r j a g v e l a t a n f ö r a för a t t b e v i s a, a t t någon gång r y g g r a d e n i m ä n - n e n s a r b e t s s ä t t ej ä r m y c k e t s t a r k a r e ä n v å r egen.
Det g ö r godt a t t h ö r a e n m a n, s o m ifrar för kvinnosaken, » ur egen fatabur » mena, att kvinnor ä n n u i dag s å s o m fordom skulle k u n n a vara v a r m t gudfruktiga, ä r a Gud och k o n u n g e n — ty det m e n a r h a n v ä l?
Det ä r e n r i k t i g h u g n a d s o m m o t v i k t till h v a d s i s t a p r ä s t m ö t e t beslöt, n ä m l i g e n a l t i v i g s e l f o r m u l ä r e t ej finge u p p t a g a s: Hustrurna v a r e s i n a m ä n u n d e r d å n i g a s å s o m H e r r e n; ty m a n n e n ä r h u s t r u n s h u f v u d e t c.
— för a t t icke b e t a g a k v i n n o r n a d e r a s h ö g a t a n k e o m s i n lik- s t ä l l i g h e t m e d m a n n e n.
Alt a p o s t e l n s o r d k u n n a s å » s a n s c e r e m o n i e » skaffas i v r å n af p r ä s t e r o c h b i s k o p a r, d ä r f ö r a t t d e s s a ej a n s e d e m för t i d s e n l i g a, d e t ä r e t t h ä p n a d s v ä c k a n d e t i d e n s tec ken.
För o s s enfaldiga kvinnor, s o m ä n n u anse b i b e l n för Guds ord, ä r b e s l u t e t h e l t o c h h å l l e t f ö r b r y l l a n d e.
H v i l k e t af d e s s a o r d s k a l l h ä r n ä s t s k r ä d a s?
D å ä r v ä l d e t o r d e t i 1 M o s e b o k 3:16 r e n t a f v i l a: » Och h a n s k a l l v a r a d i n H e r r e!
» f a s t ä n d e t u t t a l a d e s af G u d själf.
— M e n ä r o d e s s a ord, det förra m e d det senare, verkligen s å h å r d a a t t a n t a g a för k v i n n a n?