Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Särskilda Utskottets Betänkande N:o -10. 5 att
Han ej funnit nödigt i Resolutionerna upprepa hvad sorn i Förordningen finnes uttryckligen stadgadt, afsagt sig ofvannämnde rättighet för dessa särskilda fäll, kan jag så mycket mindre föreställa mig, som inga särskilda omkostnader behöfvas för anläggande af sådana brännerier, som här äro i fråga, hvartill icke erfordras annat än vanlig bränvins-brännings-redskap, och det således icke kan uppletas ett enda skäl, hvarföre Kongl. Maj:t skulle ansett sig böra omgärda dessa, företrädesvis gynnade, 7 stycken bränvins-fabriker med en större orubblighet i deras verksamhet, än den Kongl.
Förordningen tillerkänner nära 40,000 andra brännerier i Riket.
Den hårklyfvande åtskilnad man velat finna emellan en allmän Kongl. Förordning och en Kongl. Resolution för enskild man, i ett fall som handlar om samma sak i en ekonomisk lagstiftnings-fråga, lärer ej kunna bortblanda begreppet i hufvudsaken.
I förevarande fall skulle man snarare kunna säga, att den allmänna Förordningen, som rörer mångas rätt, står, i betydelse, ett steg högre, än den särskilda Resolution, som rörer en endas rätt.
Hvad Betänkandet innehåller om tydningen af 90 § Regerings-formen, förbigår jag, såsom en alltför långt drifven orimlig sats; ty, med gillande af densamma, hade Rikets Ständers rätt, enligt 89 § Regerings-formen och 34 § Riksdags-ordningen, blifvit till en del afskuren.
På grund af alla dessa skäl, föreslår jag, att Rikets Ständer besluta ingå till Kongl. Maj:t med en underdånig anhållan, att Kongl. Maj:t behagade i nåder pröfva, huruvida icke, under nuvarande förhållanden, all bränvins-bränning i sammanhang med press-jäst tillverkning borde upphöra, och att, i sådant fall, de under helt an / dra förhållanden utfärdade Kongl. Resolutioner, hvarpå dylik bränvins tillverkning grundar sig, varda, så fort ske kan, återkallade.
Häri hafva Herr Österberg, Lars Larsson från Elfsborgs Län, Magnus Månsson från Östergöthlands Län, A.
Medin från Kronobergs
Län, Jöns Persson från Blekinge Län och Erik Jansson från Stora Kopparbergs
Prosten Carlander, Nils Stensson från Christianstads Län och Georg Nyqvist från Wermlands
Län hafva begärt få antecknadt, att de icke voro närvarande, då betänkandet beslöts.
STOCKHOLM, 1854. /.
A. Walldén.
Särskilda Utskottets Memorial, »V.o 44. 4 M 11.
Ankom lill Exp.-Utsk. den S Juli 1854, kl. 10 f. m.
Memorial, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 8, med förslag till Förordning angående vilkoren för Bränvins tillverkning.
Detta betänkande har blifvit af Hederv.
Bondeståndet, genom beslut den 26 April, återremitteradt i sin helhet, utan uppgift å några särskilda ogillade punkter, men, såsom al öfverläggnings-protokollet synes, med förkastande af de hufvudgrunder, hvarpå den föreslagna tillverknings-lagen hvilar, och af det system, som Utskottet ansett böra för framtiden råda i denna handtering.
Utskottet torde desto mindre böra ingå i speciel och omständlig pröfning af denna återremiss, «om dervid endast skulle komma i fråga att upprepa de skäl, hvarpå Utskottet grundade betänkandet och lagförslaget.
De paragrafer deruti, hvilka Bondeståndet icke ensamt återremitterat, skola till behandling upptagas; men uti dem, hvarom tre Stånd redan fattat sammanstämmande beslut, kunna ett Stånds återremisser icke till någon ytterligare pröfning föranleda, med undantag af de paragrafer, som innefatta frågor om afgifters bestämmande, och hvilka paragrafer längre fram skola uppgifvas.
Högvördige Preste-ståndet och Vällofl.
Borgare-ståndet biföllo deremot till en början (det förra den 27 och det sednare den 26 April) Utskottets lagförslag i dess helhet, men hafva sedermera (den 13 och den 17 Maj), efter inbjudning, förenat sig uti Höglofl.
Ridderskapet och Adelens under den 26, 27 och 29 April fattade beslut om ändrad lydelse af de lagförslagets paragrafer, som här nedan uppräknas.
Prat. 4855 och 4854. 44 Sami. 9 Häft.
4 Särskilda Utskottets Memorial, iS:o H. Ridderskapet och Adelen fann nemligen för godt besluta, att det af Utskottet framlagda förslaget skall i Usta § 1 mom. erhålla följande lydelse: ”Bränvin må på landet och i stad tillverkas al en hvar, som antingen är enligt författningarna berättigad att idka fabriksrörelse eller ock eger eller innehar i mantal satt eller särskildt skattlagd jord 5” och att i samma § 2 morn., efter ordet ”folkskole-lärare,” skola tilläggas orden: ”i tjenst varande eller praktiserande läkare.'1'’
Då dessa båda ändringar blifvit af Preste- och Borgare-stånden gillade och sålunda utgöra Rikets Ständers beslut, erhålla 1 §:ns Usta och 2:dra moment den ordalydelse, förslaget utvisar. t ' I samma paragrafs 3:dje mom. beslöt Ridderskapet och Adeln, att efter ordet: ”korporation”, skall tilläggas orden: ”eller indelningshafvare.”
Ändringen gillades af Borgare-ståndet 5 men Preste-ståndet beslöt, att ”indelningshafvare” bör utbytas mot ”boställs-innehafvareDetta sistnämnde ord torde vara det riktigaste, dä hemman, som är til! någon på lön indeladt, icke alltid af honom disponeras; och Utskottet hemställer, att Ridderskapet och Adelen, samt Borgare- och Bonde-stånden måtte uti Preste-ståndets beslut sig förena.
I 3:dje § har Ridderskapet och Adelen beslutat tillägg af ett nytt moment, så lydande: ”Bränvins-tillverkning i mindre bränneri får ulöfvas endast af den, som eger eller innehar i mantal satt eller särskildt skattlagd jord.”
Detta tillägg har blifvit af Högv.
Preste-ståndet gilladt, men afgörandet af Borgare-ståndet uppskjutet.
Som tillåtelsen att tillverka biänvin i mindre brännerier var ämnad att ersätta den gamla s. k. husbehofs-bränningen, hvilken alltid varit fästad vid jorden, och då detta slags bränvins-tillverkning icke kan betraktas såsom i stats-ekonomiskt hänseende fördelaktig, bör man svårligen kunna önska henne vidare utsträckt.
Städerne, som egentligen skulle kunna anses hafva vunnit én utvidgad rätt genom det allmänna tillåtandet af detta lillverknings-sält, torde icke hafva någon särdeles betänklighet emot dess återförande till den gamla inskränkningen, häldst om rättigheten att destillera bränvin göres oberoende af dess tillverkning, såsom Utskottet här längre fram kommer att, med frångående af sitt förslag i 20 §, hos Rikets Ständer hemställa.
Utskottet inbjuder således Borgare- och Bonde-stånden att förena sig uti Ridderskapet* och Adelens ifrågavarande, af Preste-ståndet bifallna tillägg till 3 Såsom en gifven följd af detta beslut har Ridderskapet och Adelen äfven uteslutit 2:dra mom. i 15 §, så lydande: ”1 fall tillverkningen (i mindre brän neri) skall utöfvas af den, som icke på grund af jord är dertill berättigad, bör vid anmälnings-skriften fogas sådant tillståndsbref,, som i 12 § omförmäles.” Att Särskilda Utskottets Memorial, N:o Preste- och Borgare-stånden slädnät i samma beslut härom, som om tillägget i 3 §, varén gifven följd af förutnämnde beslut; och Utskottet får till Borgare-och Bonde-stånden hemställa, att de äfven i delta hänseende antaga Riddepskapet och Adelens, af Preste-ståndet biträdda beslut. 1 32 § 2 mom. har Ridderskapet och Adelen utbytt orden ”nve innehafvaren” mot ”siste innehafvaren,” och ordet ”fångesman” mot ”denne”, samt i 42 § orden ”3R:drl6 sk.” mot 6 R:dr 32 sk.
Båda dessa ändringar äro bifallna af Presteoch Borgare-stånden och utgöra sålunda Rikets Ständers beslut.
I 55 g 1 mom. har Ridderskapet och Adelen beslutit, att orden: ”i stad af Borgerskapets
Äldste och på landet af socknenämnd,” utbytas mot orden: ”af Konungens Befallningshafvande.”
En följd deraf är, att hela 2:dra momentet af samma paragraf skulle bortfalla.
Preste-ståndet har om dessa förändringar sig förenat; men Utskottet har icke kunnat öfvertyga sig, att denna ändring rätt ölverensstämmer med hvad i den nu föreslagna och lill största delen af Rikets Ständer gillade lagstiftning är antaget, såsom grund för kommunala myndigheters inflytande på bränvins-näringens bedrifvande.
De personer, som kunna vara de tillförlitligaste och lämpligaste såsom vittnen, må utan tvifvel antagas bättre vara kändo af de lokala myndigheterna än af länets styrelse.
Utskottet hemställer derföre till Ridderskapet och Adelen samt Preste- och Bonde-stånden, att de måtte gilla 55:te paragrafen Usla morn., sådant detsamma är föreslaget.
De af Ridderskapet och Adelen återremitterade paragrafer äro: den 9:de, 10:de, 20:de, 52:dra, 53:dje och 67:de, hvilka äro återremitterade äfven af Bondeståndet, enär det återförvisat Utskottets betänkande i dess helhet.
Ilos Ridderskapet och Adeln framställde flere talare den åsigten, att den skilnad, som förslagets 9 § uppställer mellan tiilverknings-tiden vid större och mindre brännerier, är icke fördelaktig för idkarne sjelfva och hinderlig för kontrollen.
Det antogs nemligen, att en handterings drifvande under en sammanhängande tid i allmänhet ger fördelaktigare resultat, än under skilda kortare tider, och att detta i synnerhet i förevarande fall Vore förhållandet, då det rå-ämne, som af de mindre jord-brukarne hufvudsakligen användes till bränvins-tillverkning, eller potäter, ofta skadas under ett längre förvarande och således med säkraste fördelen användes på hösten, och då kreaturs gödning, hvartill drank är tjenligare än till deras framfödande, icke kan fullbordas på en månad.
Hvad åter angår kon trollen öfver författningens efterlefnad, så ansågs den enstaka vår-månadens tillverkning lättare föranleda lön-bränning, och dessutom lagens kringgående kunna ega rum derigenom, att å samma egendom, der tillverkning med större bränneri på hösten skett, ytterligare tillverkning med mindre bränneri skulle kunna på Särskilda Utskottets Memorial, N:o \Å. tåren företagas.
Anledningen till den föreslagna olikheten i brännings-tiden antogs tara en eftergift för Bonde-ståndets åsigter och önskan, hvarå i denna fråga afseende mest ansågs böra fästas; men flere bland lalarne inom Ridderskapel och Adeln trodde, att denna önskan icke vore allmän, utan olika på olika orter.
Utskottet, som anser dessa skäl ega icke ringa vigt, men icke kan finna, att det förslag, som egentligen blifvit, såsom de mindre jord-brukarnes uppgifna fördel, yrkadt, eller frihet att välja mellan en vår-månad och en af höst-måDad'ernar bör eller kan bifallas, får, med frångående af sitt förra förslag, hemställa, att för bränvins tillverkning i mindre bränneri liden blifver ovilkorligen bestämd från och med den 15 Oktober till den 15 November, och från och med den 15 November till och med den 15 December
Då ingen skilnad i tillverknings-tid för större och mindre bränneri sålunda komme att finnas, böra 4:de och 9:de §§ försvinna och 2:dra § få följande lydelse: ”Bränvins-tillverkning skall, så framt ej högst vigtiga omständigheter föranleda dess inställande, vara tillåten under två månader af året, nemligen från och med den 15 Oktober intill den 15 November, sami från och med den 15 No vember intill den 15 December.
Bränvins-lillverkare må under endera eller begge af dessa månader handteringen utöfva ; och vare en månad den kortaste lid, för hvilken någon må sig till bränvins-tillverkning anmäla.’* Mäsk-beredning eller bränvins-tillverkning vare likväl ej medgifven från klockan tio om aftonen näst före sön- eller helgedag till klockan tio om aftonen å sådan dag.
De hos Ridderskapet och Adelen mot 10 § framställda inkast rörde dels den följd, som deraf kan blifva, att egaren af en större egendom drifver flera bränne rier, fördelade på de olika hemman, som egendomen tillhöra, dels bristande upp gift på, hvad ”gård och lägenhet” i stad betyder, hvilket skulle vara nödigt att bestämma, då Utskottet funnit sig böra uttala, hvad med ”egendom” på landet menas, och dels den strid, hvaruti paragrafen skulle kunna komma med städernas betryggande mot eld-fara.
Att en person, som eger flera, ordentligen bebyggda och såsom särskilda gårdar skötta hemman, kan drifva flera brännerier, torde icke kunna förekomma* eller ens innebära någonting oriktigare/ och farligare, än att samma person eger flera fabriker af ett annat slag.
Hvad ”gård och lägenhet” i stad betyder, anser Utskottet vara så kändt, att derom ingen beskrifning erfordras.
Skälet, hvarföre en särskild sådan ansågs nödig i fråga om egendom på landet, är, såsom också under öfverläggningen hos Ridderskapet och Adelén anmärktes, att dervid skulle fästa* Särskilda Utskottets Memorial N:o H. bränvins-tillverknings-rätt, hvilket icke kommer i fråga om gård eller lägenhet i stad.
Den omtanka, som är nödig för trygghet mot eldfarliga anläggningar i städerna, hörer till dessas byggnads- och brand-ordningar och får icke derstädes uraktlåtas.
Utskottet anser sig, på dessa grunder, icke böra tillstyrka några förändringar, eller annat tillägg, i lö eller (såsom nummer-följden, efter de i föregående paragrafer gjorda förändringar; blifver) 8'$, än att i stället för orden: ”i stad”, insättas orden: ”å stads område”, och får derföre hemställa, att, för större tydlighets skull, 10 § må erhålla den lydelse, som förslaget utvisar.
De invändningar, som hos Ridd. och Adelen blifvit gjorda mot Förordningsförslagets 20 §, hafva i första rummet angått paragrafens mening, hvilken af somliga talare blifvit så fattad, att bränvins-tillverkaren vid större bränneri borde vara berättigad att, i fall han kunde tillverka sitt anmälda qvantum på kortare tid än de dagar, hvarför skatt blifvit erlagd, då destillera fritt under de återstående dagarna af anmälnings-tiden, af andra åter så, att han, i stället för att tillverka, egde destillera emot erläggande för dag af skatten för den tillverkning, hvartill han sig anmält.
De små brännerierne, som skatta efter panne-rymd, skulle sakna den fördel, hvilken för de större läge uti den förstnämnda tydningen; men vissa talare ansågo detta vara ersatt genom afverknings-förmågans beräkning, hvilken skulle vara för lågt antagen, så att tid för skattfri destillering i sjelfva verket förefunnes.
Möjligheten af dessa så olika tolkningar tyckes redan bevisa, att ämnet kan behöfva tagas i ytterligare öfvervägande.
Då dertill kommer, att genom Ridd. och Adelens, af Preste-ståndet bifallna beslut, 3:dje § fått en lydelse, hvarigenom städerne skulle förlora rätt att deltaga uti begagnande af det slags bränvins-redskap, som utan tvifvel mest kommer att användas till bränvins-destillering; har Utskottet funnit, att hela systemet för denna handtering torde böra byggas på andra grunder.
Billigt afseende på städernas rätt, äfvensom på den stats-ekonomiska, sanitära och sedliga vinst, hvartill en lättad och allmännare spridd förädling af det råa och orena bränvinet bör leda, fordrar en närmare bestämd lagstiftning för destillerings-rörelsen, hvilken förtjenar att, från en blott tillfällig binäring vid bränvinstillverkningen, uppstiga till en egen fristående näring.
De förslag, som under öfverläggningen hos Ridd. och Adelen framställdes, gingo egentligen ut på att antingen tillåta bränvins-tillverkare att under vissa dagar, efter slutad bränning, skattefritt omdestillera sin tillverkning — eller att i städerna, såsom en fristående näring, tillåta hvar och en till bränvins-tillverkning behörig att anmäla sig till destillering — eller ock att bibehålla 33 § i nu gällande Förordning.
Då Utskottet utan tvekan ansett böra antagas, att endast renadt bränvin, hvartill förnämligast bör räknas destilleradt, får till salu hållas, måste destillerin - 6 Särskilda Utskottets Memorial, N:o -H. gen icke underkastas några tvångs-band, sorn, göra henne svår och dyr; inskränkning i tiden, vare sig till några dagar efter bränvins-tillverkningen, eller till de två tillverknings-månaderna, bör således icke komma i fråga.
Tvärtom anser
Utskottet destilleringens drifvande såsom särskild näring böra vara förbuden just under de för tillverkning tillåtna två månaderna, men endast under dem.
Detta torde vara nödvändigt för kontrollens skull, då lön-bränning med en panna, som för destillering hålles oförseglad och i bruk, kan vida lättare döljas, än om sådan panna icke finge vara oförseglad under samma tid.
Då fråga blifvit att bestämma, huru rättighet till destillerings-rörelses bedrifvande bör förvärfvas, har Utskottet trott någon annan befogenhet eller åtgärd icke behöfva föreskrifvas, än hvad i nu ifrågavarande förordning är antaget för vinnande af rättighet till bränneris drifvande.
Då tillverkare .torde böra, enligt den redan föreslagna 20 §, hafva rätt att, om de så förmånligt finna, destillera, i stället för att bränna, så kunna andra egenskaper och annan behörighet icke anses erforderliga
Hos den, som vill drifva destillering såsom särskild näring.
Skilnaden bör blott vara, att destillatorn icke får tillverka bränvin, utan endast förädla det; och för säkerhets skull föreslås, att det bränvin, som destilleras, icke får vara under 5 graders styrka, så att det missbruk icke må kunna ske, alt lank eller icke kia-' rädt bränvin förvaras från brännings-månaderna och sedan destilleras, eller under berörde tid tillverkas i mindre bränneri, för att destilleras i större.
Sättet att kontrollera, att destillations-rätten icke missbrukas till bränning, är den enda svåra uppgiften; och huru Utskottet tänkt sig dennas lösning, ses af efterföljande.
Då hufvudorsaken, hvarföre en högre beskattning å bränvins-tillverkning blifvit af Utskottet föreslagen och af tre stånd bifallen, är, att tillgången på varan måtte minskas; och då destillationen befordrar detta syfte, anser Utskottet någon särskild skatt icke böra å destillationen läggas, utom den, sorn Taxerings-kommitté kan finna skäl att bestämma för idkaren, i förhållande till den vinst, han anses hafva af sin handtering.
Hvad destillerings-pannans storlek och konstruktion angår, så har Utskottet ansett sig böra föreslå endast sådana stadganden, sorn bidraga att förekomma hennes användande till bränvins-tillverkning.
Att mäsk och några till dennas beredande ämnade kärl icke finnas uti destillerings-verk, hörer jemväl till de nödvändiga forsigtighets-mått, sorn böra vidtagas.
Imedlertid och oaktadt alla dylika kontroller, som kunna ligga i redskapens inrättning och reglementariska föreskrifter derom, är ändock att befara, det försök till missbruk och underslef skola kunna framkallas af den betydliga vinst, som tillverknings-skattens undansnillande erbjuder.
Utskottet har derföre ansett en särskild bevakning genom tillsatta tillsyningsmän icke kunna undvaras.
Då tillsynen vid destillerings-verk likväl ej kan erfordra den ständiga närvaro eller så fullkomligt upptaga tiden, som kontrollen vid större bränneri, har Utskottet antagit, att flera Särskilda Utskottets Memorial, N;o 7 destillerings-verk kunna ställas under uppsigt af en person, och att en fullt qvafificerad sådan skulle kunna fås för ett vida mindre arfvode än det, som Rikets Ständer beslutat för kontrollörer.
Utskottet har derföre föreslagit, att en vid destillerings-verk anställd tillsyningsman arfvode skall bestämmas till högst 3 r:dr 16 sk. banko, och derutöfver honom tilläggas 1 r:dr banko, allt för dag beräknadt, till underhåll af häst, då liera, från hvarandra aflägsna destil lerings-verk under hans tillsyn ställas.
Då Utskottet fruktat, att Stats-verkets inkomst af bevillning å destination icke blifver tillräcklig att betäcka de omkostnader, tillsynen medförer, har Utskottet ansett sig böra föreslå, att en mindre pannerymds-afgift, såsom bidrag till dessa omkostnader, af destillatorn erlägges; och torde det dessutom vara skäligt, att, under det tillsyningsman uppehåller sig hos destillator, denne, utan ersättning, förser honom med samma förmåner, dem kontrollör bör hos bränvins-tillverkare åtnjuta.
Denna pannerymds-afgift har Utskottet ansett böra beräknas till 1 r:dr banko i månaden för hvarje kanna af pannans rymd, då redskapen är enkel och drifves omedelbart med eld, med en i förhållande till den förmodade afverkningslörmågan lämpad förhöjning, ej mindre för redskap, som drifves med ånga, än för sådan hvartill rektifikations-apparat är fogad, enligt hvad förslaget till författningsparagrafer närmare utvisar.
I stället för den i första förslaget förekommande § 20 får Utskottet sålunda till Rikets Ständer hemställa, att de dels nya, dels förändrade stadganden, som finnas i bifogade förslags §§ 18, 19, 20, 21, 22 och 23 måtte af Rikets Ständer antagas.
Ridderskapet och Adelen har återremitterat 52 och 53 (58 och 59) §§, dem någre talare ansett innefatta detalj-bestämmelser, som icke borde finnas i sjelfva Förordningen, utan lämpligare hafva sin plats i den ordnings-stadga för kontrollörer, hvilken Utskottet kommer att föreslå.
Andre talare bestridde denna åsigt och ansågo paragraferna böra förblifva sådana, som de i förslaget förekomma.
Då meningarne varit så delade hos Ridderskapet och Adeln, och då Bonde-ståndet i detta hänseende ingen särskild anmärkning gjort, får Utskottet till Ridderskapet och Adelén samt Bonde-ståndet hemställa, det de förena sig uti det bifall, som Preste- och Borgare-stånden lemnat paragrafen, sådan han i förslaget är uppställd, med undantag af att i mom. i 52 (58) § får det tillägg, att sprithållare, till vinnande af säkrare kontroll, skola vara stående i särskildt rum. 67 § är äfven af Ridderskapet och Adeln återremitterad, på det att de derstädes förekommande föreskrifter om destillerings missbruk måtte bringas i öf - S Särskilda Utskottets Memorial, N:o~\\. verensstämmelse med de ändringar, som kunna blifva gjorda uti den likaledes återremitterade 20 §.
Bland de nya redaktioner, som till (öije af sistnämnde paragrafs omarbetning blifvit nödvändiga, hafva äfven de ändringar och nya straffbestämmelser, som 67 § (75) ansetts behöfva, blifvit föreslagna. § 38 är af Ridderskapet och Adelen samt Preste- och Borgare-stånden bifallen.
Då densamma handlar om bevillning, deruti tre stånds beslut icke är gällande, och då Hederv.
Bonde-ståndet icke yttrat sig om ifrågavarande paragraf, hemställer Utskottet, att Bonde-ståndet måtte förena sig med de andra stånden uti bifall till 38 § (42).
Med 40 § är enahanda förhållande, så att Utskottet hemställer, att
Bonde-ståndet måtte förena sig med de andra stånden i bifall till 40 g (44).
I afseende på den underrättelse, som följer efter den i denna paragraf intagna tarif, får Utskottet hänvisa till, hvad här nedan yttras om en i § 100 (108) förekommande likadan underrättelse.
I § 100, hvars 1 mom. och tarif blifvit af Ridderskapet och Adelen samt Preste- och Borgare-stånden bifallna, har nemligen Ridderskapet och Adelen beslutat, att den efter tarifen följande underrättelse om brutet kannetals uteslutande ur beräkning af panne-rymd, då det ej uppgår till half kanna, skal! lyda så: ”Brutet tal af kanna i panne-rymd, uppgående till en half karina eller deröfver, räknas för en half,• under en half kanna beräknas ej.” Utskottet hemställer, att Preste-, Borgare- och Bonde-stånden måtte i detta beslut sig förena.
Då alldeles enahanda underrättelse äfven förekommer efter tarifen i g 40 (44) och oundgängligt är, att föreskriften på båda ställena bringas till öfverensstämmelse, så får Utskottet föreslå, att alla fyra stånden antaga slut-underrättelsen i § 40 (44) till lika lydelse med den i § 100 (108).
Alla de i det med betänkandet N:o 8 afgifna författnings-förslagets stadganden och paragrafer, som här ofvan i detta betänkande icke blifvit särskildt behandlade, äro godkända af tre stånd, nemligen Ridderskapet och Adelen, samt Presteoch Borgare-stånden.
Utskottet har imedlertid ansett nödigt att, för beqvämare öfversigt, låta trycka icke blott de omarbetade paragraferna, utan äfven de oförändrade, så att lagförslaget kan i sin helhet och utan afbrott tagas i betraktande.
Dervid blef äfven, till jemförelsens lättande, nödvändigt att åt de bibehållna paragraferna gifva dub bel numrering och att med särskild stil utmärka det tillagda i de nya förslagen.
Särskilda Utskottets Memorial, N:o 41. * Reservationer: friherre Raab, Ä, C.:
Då Utskottet gick att å nyo öfverväga frågan om och på hvad vilkor destillering borde tillåtas, framställde jag det förslag, att destillering såsom särskild näring ej borde få utöfvas med mindre panna än af 21 kannors rymd, och att denna näring företrädesvis borde vara förlagd i städerna, der upp sigten derå ej kan vara svår, men endast undantagsvis tillåtas på landet, der möj ligheten och således frestelsen till underslef är större, hvarföre jag också yrkade, att den, som erhållit tillstånd att å landet drifva sådan näring, skulle sjelf bekosta kontrollör.