Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Tro mig, herr major! hälften af de gamla ungkarlarne hafva biifvit det genom nödtvång!
I alla fall tänker jag nu försöka ... och för att tala allvarsamt så söker jag en skollärare-befattning neråt landsorten.
75 MAJOREN.
Hör nu, för tusan! det är sannt det ... vill magistern komma och öfverta' min skola?
Majorens skola?
Hvad är det för sorts skola?
Det är en skola som jag inrättat på mitt bruk, för att ge mina underlydandes barn tillfälle att få lära något!
Ha de inte folkskolan?
Jo visst! men det här är en skola, ämnad att stå ungefär midt emellan elementar- och folkskolan ... del vill säga...
Ett drifhus igen ... bara med den skillnaden att här är det bondungar som ska' göras till underdjur!
Tackar för anbudet, men jag har haft nog af sädant der!
Men så låt mig först tala ut, fördömda tjurskalle!
MAJOREN (också ond).
Ja, så sade jag!
Vill magister "kör hufvu't i väggen" först höra hvad meningen är!
Jaha, om major "eld i krut" vill tala lugnt och vara menniska!
BRUUS (förargad).
Tjurskalle?
Medger magister "rifjern" att det fins många och stora anlag som gå förlorade genom brist på värd och utveckling?
Medger han vidare att en skola, ämnad att der taga hand om verkligt utmärkta anlag hos fattigt folks barn, kan ha någon välsignelse med sig?
Jaha, om den sköts förståndigt!
MAJOREN. Nå, hvad fan bråkar han då om?
Jaha, annars vore jag väl en åsna!
Är det jag som bråkar?
Jag tycker att det är majoren som häller väsen!
76 MAJOREN.
Vill magistern ta' den om hand eller
inte?
Jaha, bara inte majoren sjelf lägger sig i affärn, för då går det på tok.
Skall jag inte få vara med om att styra i fråga om min egen skola?
Tackar ödmjukast!... jag vill inte ha någon rekryt-exercis införd der.
Ja, så låt bli och ta' den ... jag krusar inte för en sådan der bitvarg!
MAJOREN (mycket uppretad).
Magister!
BRUUS (likaså).
Major!... (de se på hvarandra en stund; slutligen utbrister majoren i ett skratt och fattar Bruus i begge axlarne samt ruskar honom dugtigt).
Det är då fan till karl att vara lik sig som för 15 år sedan!
Ja, grälade gjorde vi då också.
Jag har aldrig sett en grälsjukare menniska än majoren!
Kom derför och ta' emot skolan, så få vi oss en liten lungmotion emellanåt! (räcker ut sin hand) Vill magistern?
BRUUS (slår till).
Ja, jag slipper väl inte med mindre.
MAJOREN. Nå, det var förbannadt bra!
Kom nu, så gå vi in och höra på musiken!
Nej, jag tackar! sedan man sluppit positiverna på gatorna, så går jag inte frivilligt åstad och pinas!
Nå, så går jag ensam då!
Adjö så länge, gamle hackspett! (går till höger).
Hm! det skall verkligen intressera mig att få med naturbarn att göra!... och så att få komma BRUUS.
Strax derpå ANNA.
77 ut på landet sedan, och slippa se de här moddockorna dansa omkring på gatorna!
Bara nu Anna har lust att göra sällskap... (ser åt höger) Tyst! der kommer hon!
Min själ tror jag inte att jag darrar ... och det som en skolpojke! ANNA.
Magistern hade något att säga mig?
Ja ... jaha ... hm!... är det slut än derinne?
Jaså ... hör nu mamsell Anna ... jag har nu funnit en plats åt er, såvida ni vill ha den.
Ja, men det är en plats som mången ung flicka skulle skratta åt ... kanske gör ni så med, men det är detsamma ... det är hos mig.
Gläder det er, Anna?
Skulle ni verkligen vilja komma till mig?
Ack ja! helst af allt ville jag det ... men det år sannt ...
ni är ungkarl ... det går inte an.
BRUUS (med ansträngning).
Ja, men jag tänker gifta mig!
BRUUS (förlägen).
Ja, är det inte löjligt af mig att tänka på något sådant ... säg Anna, är det inte att skratta åt?
BRUUS (ser på henne).
Nå, så är det att gråta åt, då!
Som sagdt är: jag, gammal, bitter, tvär och elak som jag år....
Ni elak?...
Nej, ni förtalar er sjelf!
Ni bar ett godt och varmt hjerta.
ANNA (upprörd).
Nej ... nej! långt derifrån!
ANNA (öfverraskad).
Hos er?
Nå-ja, det är detsamma ... jag tänker i alla fall gå fram till en ung flicka och säga så här:
Har du mod, barn, att förena ditt öde med en mans.
78 hvars hela förflutna lif varit mörkt och ödsligt ... vill du bli den första solglimten på hans väg?
Säg, Anna, har da mod till detta, så kom!
ANNA (med ett utrop).
Nåväl, Anna ... har du mod till det?
Om jag har mod?...
Behöfs det väl så mycket mod till ett sådant steg?
Ni har alltid varit en vän ... en far för mig.
Far?
Hm!...
Ja ja, men nu är det fråga om att jag skulle bli din man ... det är skillnad det...
Ser du, Anna, jag är inte dåraktig nog att begära någon glödande karlek ... men ... ANNA (gladt och innerligt, i det hon lägger sin hand på hans mun).
Tyst nu ... i dag vill jag inte höra mera...
Men svaret? svaret, Anna?
Lemnar jag icke här ... låt mig öfverlägga, låt mig sansa mig ...
Nej, se så! inte den der mulna blicken ... allt detta kom så oväntadt ... jag behöfver gå till råds med mig sjelf om ... om ... (stannar brydd).
BRUUS (bittert).
Om Anna kan förmå sig till en sådan uppoffring?
Nej! om jag är värd en sådan lycka! (skyndar ut genom fonden).
Hörde jag väl rätt?...
"om jag är värd"
... men då skulle hon ju...
Nej, det är inte möjligt! det är för mycket för en sådan gammal tok som jag!
Det var en liten baddare, den Erika, till att kunna qvintilera på pijanot!
Det måste jag säga, att kostar det något, så nog får de lärdom också, och det så det räcker till för en prest!
FRU STRÖM och ETTIG.
79 FRU STRÖM.
Ja, mamsell Palmén är en superbt skicklig menniska, och magistern han är då för söt!
Hvad tyckte konsuln om purpurrit som Alma spelte?
Åh, charmant!
En sådan rythm, och sådan touche sedan!
I synnerhet i den der sonaten för fyra händer!
Fyra händer?
Såg icke tusan att flickan hade mera än två!
Och tuschen såg jag heller inte till!
ETTIG (medlidsamt).
Min herre är visst inte musikkännare?
Nej, fan, jag håller på och anlägger tegelbruk!
Apperpå det, så ska' herrskapet få se något gentilt! (tar upp ett litet paket ur fickan och utvecklar det samt sätter fram det midt för näsan på fru Ström) Hvad säger frun om den der leran?
Hvarken fru Ström eller jag förstå oss på någon lera.
(går till Bruus) Nå, magistern då, som är en lärd karribel ... har magistern sett finare lera i all sin dar?
Man kan göra porslin af den.
BRUUS (intresserad).
FRU STRÖM (till Ettig).
Det är en horribelt grof karl den der inspektorn. ETTIG.
Ja, fasligt ... men han lär vara mycket rik ...
Nå, fru
Ström är väl så god och tillika med sin dotter antar den lilla bjudningen tills i morgon afton?
Ja, jag vet inte ... (hastigt) Tror konsuln verkligen att den der baron är kär i Alma?
Jag vet det, och jag vill slå vad att hon inom ett år är friherrinna.
FRU STRÖM (smickrad).
Vi tacka så mycket för den artiga bjudningen, och komma bestämdt! (afsides)
Min dotter friherrinna ... ja, der ser man hvad en pension duger till!
80 ETTIG (afsides).
Den här bekantskapen måste skötas ... gumman har mynt ... åh! jag skall snart förtjusa henne.
Det bär är en utmärkt lera!... jag gratulerar herr inspektoren!
Tackar! ja, räcker den här leran till döddagar, så föder jag mig, det är säkert det!
FRIHERRINNAN. MAJOREN EDVARD HJELM.
MAMSELL PALMÉN. DOGMÉR.
MAMSELL FLORIN och PENSIONÄRERNA.
DOGMÉR (ledande friherrinnan).
Ja, min nådiga friherrinna!
Clara har alltid varit en föresyn och ett godt exempel för de öfriga eleverna ... ehuruväl vissa skadliga inflytelser...
Åh ... jag menar ... en ung flicka väljer inte alltid så väl i fråga om vänskap ... och den här underlärarinnan...
Hvad menar magistern?
FRIHERRINNAN (kallt, i det hon släpper hans arm).
Är helt säkert en mycket bra och hygglig flicka!
DOGMÉR (något häpen).
Ja ... jaha ... det är en mycket bra flicka ... men något simpel ... och ... men förlåt! jag måste tala några ord vid mamsell Pal mén! (afsides, i det han går till mamsell Palmén) Jag hoppas att det faller i god jord!
FRIHERRINNAN (till majoren).
Jag tycker inte om den der kandidaten!
Jaså, så det är slut med musiksakerna nu ... (till m:lle Palmén)
Ja, heder och tack för allt hvad mamsell pluggat i dotter min ... får hon nu gå här ett par år till, så hoppas jag att hon skall veta ... hm!... allt hvad en ung flicka behöfver veta!
M:LLE PALMÉN. Herr inspektoren är alltför god, och det skulle vara en stor tillfredsställelse för mig,
81 om alla flickornas anhöriga vore nöjda med mina rastlösa sträfvanden i bildningens tjenst!
FRIHERRINNAN. Hvad mig beträffar, tackar jag mamsell Palmén hjertligt för Glaras uppfostran, och för det hem hon här haft under fyra år.
Hon är nu vid den ålder att hon bör lemna pensionen, och jag ber mamsell Palmén att som ett minne af henne och mig emottaga denna lilla småsak! (lemnar henne ett etui).
M:LLE PALMÉN (nigande djupt).
Friherrinnan är alltför god ... en sådan present ...
Är blott en ringa ersättning för all den omtanka ni haft!
M:LLE PALMÉN (som undertiden sett på smycket).
Ett så dyrbart armband ... (visar det för de öfriga)
Men se då mitt herrskap! (armbandet circulerar).
Åh, charmant! utmärkt vackert!
Det smärtar mig mycket att skiljas vid fröken Clara ... hon har utan gensägelse varit den första eleven i min pension ... och det gör mig verkligen ondt ... (i det hon omfamnar Clara) Jag önskar fröken Clara all möjlig lycka!
Bästa tante ... säg som förr, endast Clara, och tack för dessa fyra år!
Om ni mången gång haft skål att klaga öfver mig, så låt det nu vara glömdt!
FRU STRÖM (till Alma sedan de besett armbandet).
Till jul skall du få ge ett armband som blir ännu dyrare! CLARA (som talat sakta vid friherrinnan, tager en ring af sitt finger och lemnar till mamsell Florin).
Florin vara god och hålla till godo med ett enkelt minne af mig, som en tack för allt det tålamod min dåliga franska kostat er?
Seså, bästa Clara!
Mon Dieu! bästa fröken Clara!
ni var den enda som hade prononciation och elegans uti er fransyska konversation!
Jag är mycket ledsen att vi mista er!
82 FRU STRÖM (något stött).
Jag tyckte annars att min Alma prononscherade franskan lika väl som någon annan ... åtminstone var konsuln, som varit utrikes, utaf den åsigten! M:LLE FLORIN (artigt).
Alma har också en utmärkt prononciation
Får jag nu bedja herr magistern att utdela premierna åt de utaf flickorna som derutaf gjort sig förtjenta.
Ursäkta mig, men innan det sker, så tänkte jag fråga, om jag inte skulle kunna få se herrskapet allesammans på en liten middagsrisp på Franska värdshuset!
Det kommer vagnar hit klockan 3, och allt är klart för resten! ETTIG.
I sammanhang dermed anhåller jag att, som en gammal vän till fru Ström, få bjuda på en liten soupé med bal på Hasselbacken.
Jag förmodar att de unga damernas föräldrar och anhöriga ingenting hafva emot att de efter öfverstånden examen få roa sig litet.
M:LLE PALMÉN. Mina herrar, en sådan artighet.
Nå, herrskapet ä' väl så goda och kommer?
Jag tackar på det förbindligaste, men vi resa redan i eftermiddag ut till några slägtingar i grannskapet af staden ... så att det är omöjligt.
Ja, så gerna jag än ville!... ALLA.
Nå-ja ... men de öfriga af herrskapet då?
Och soupén hoppas jag äfven accepteras?
ALLA (som förut).
Tackar ödmjukast ... mycket trefligt!
BRUUS (för sig).
Det är väl första gången som något ifrån honom får accept.
Flickorna intaga sina platser till premie-utdelningen! (de arrangera sig omkring bordet, och Dogmér intager lärarens plats).
83 ALMA (sakta till Isabella).
Ack, du! jag får dansa med min baron!
Och jag med min kadett...
DOGMÉR (högtidligt).
Mina barn! (harklar och gör sig beredd att tala).
LARSSON (till fru Ström).
Nu lär vi få höra någonting femtonlödigt!
Ack, ja! det är en bra söt karl! (tager upp sin näsduk och torkar sig i ögonen)
Alma måtte väl få ett stort premium!
ERIKA (sakta till Elise).
Ack, du, hvad vi ska' äta!
I ett ögonblick sådant som detta, då man kastar blickarna tillbaka på det välsignelserika arbetsår som i denna åt gudsfruktan och qvinliga dygder egnade läroanstalt, i dag går till ända, säger man ovilkorligen med hopp och kristelig glädje till sig sjelf, att...
CHRISTINE (häftigt från fonden).
Nu ä' vagnarne här!...
M:LLE PALMÉN. Schy! tyst då... (sakta) Gå! gå!
Skall man komma på det sättet?
CHRISTINE (förvirrad).
Ja ... ja ... nej ... jag ... (skyndar ut).
M:LLE PALMÉN. Ursäkta den dumma pigan, herr magister ... och var god och fortsätt ... (till Erika som sprungit upp) Erika! sitt stilla!
DOGMÉR (fortsätter).
Då säger man med hopp och kristelig glädje till sig sjelf, att här är lagd den grund, på hvilken framtidens byggnad skall uppföras!
(Medan han hostar, för att fortsätta, och alla, hvar och en på sitt vis, stå uppmärksamma, samt Erika och flera af de små flickorna prata sinsemellan, faller ridån hastigt). ________
En del af parken vid en badinrättning på vestkusten.
Till höger emellan 2:dra och 4:de kulisserna, façaden af brunnspaviljongen med 3:ne höga glasdörrar, och derutanför en veranda med väftak, samt 3:ne trappsteg ledande ner till scenen.
Midt för verandan till venster, en berså med bord och stolar.
Stolar eller bänkar äro placerade till venster framför verandan, och fullsatta med åskådare tillhörande brunns-societeten.
I fonden synes hafvet, från hvilket en vik skär inåt scenen till höger, der en båt ligger förtöjd vid en mindre landningsbrygga.
Midt på scenen står ett stort träd med bänk omkring.
Sceneriet bör i öfrigt erbjuda rik vegetation, men i fonden ser man nakna klippor och skär stå upp ur vattnet.
PUDDELKRANS och BADGÄSTER.
TVENNE ANNA.
FRU ETTIG (f. fru Ström).
BÅTKARLAR.
FRIHERRINNAN. MAJOREN. HJELM. CLARA.
(Vid ridåns uppgång sitta friherrinnan, Clara och Anna, längs ner till venster samt på stolar bakom dem Majoren, Hjelm och Bruus.
Anna fru Ettig och Alma, samt bakom deras stolar Ettig och Evald.
Stjerne och Valter sitta på bänken under trädet.
Puddelkrans står svartklädd ute på verandan, slutande ett deklamationsnummer, som han framför
85 med stora gester och falsk pathos.
I båten sitta tvenne båtkarlar, rökande sina pipor och gapande med förvånade miner på Puddelkrans.)
PUDDELKRANS (deklamerande).
"Den kulan visste hur den tog, -- det måste erkändt bli"
-- Så talte generalen blott, -- "den visste mer än vi; Den lät hans panna bli i fred, ty den var klen och arm
Och höll sig till hvad bättre var: hans ädla, tappra barm!"
(Torkar sig i pannan.)
Och dessa ord de spriddes se'n i hären vidt och bredt, Och alla tyckte öfverallt att Sandels talat rätt.
"Ty visst var tanken", mente man, "hos Dufva knapp till mått, Ett dåligt hufvud hade han, men hjertat det var godt!" -- (Bugar sig för auditoriet.)
ALLA (klappa händerna).
Bravo! bravo!
(Puddelkrans bugar sig ånyo och går ner ifrån verandan) MAJOREN (ser på Bruus, som applåderat).
Applåderar magistern?
Ja, åt Runeberg!
Det är en mycket stor skald...
Jag har ännu inte hört någon deklamatör som kunnat förstöra honom, hur mycket de än bjudit till.
FRU ETTIG (tillika med flera fruntimmer omringa Puddelkrans).
Tack, lilla goda kunglig sektern!
Det måtte jag säga var någonting riktigt horribelt vackert!
Jag har inte på länge hört någon prest predika så bra!
DAMERNA.
PUDDELKRANS. Åh, mina damer ... jag är mycket smickrad ... det är ett charmant poëm, inte sannt?
FRU ETTIG.
Ja, jag undrar hvad
Tegnér har skrifvit som inte är vackert!
Herre Gud, jag kan aldrig
86 höra någon deklamering utan att tänka på Ingeborgs klagan! (deklamerar mycket illa).
"Nu är det höst -- -- -- Flyg ej så högt, det går fort nog ändå!
Ack! den som Frithiof fick följa Ända derute!
... ja, se jag kommer inte riktigt ihåg den ... men det är litet vackert det der!
Ja, si rimmena har jag aldrig fått i hufvu't på mig.
Konsulinnan begick ett litet misstag.
Nej, det är i fråga om namnen.
Det är...
ETTIG (skyndar fram).
Det är Runeberg som skrifvit Sven Dufva ... nog mins du det, min vän, som tycker så mycket om Runeberg! FRU ETTIG.
Herre Gud ... ja! se jag är så distrakterad sedan jag började bada!
Jag har alltid varit plågad utaf dåligt hufvud!
Jaha, ser kunglig sektern ... det är allt ett arf inom slägten... ETTIG (sakta).
Schy!... sådant der talar man inte om!
FRU ETTIG (likaså).
Tyst du!... jag talar om hvad jag vill! (ser på programmet)
Hvad får vi nu för slag?
Ettig! se efter, du!
PUDDELKRANS (beklagande).
EN SVARTKLÄDD HERRE (på verandan).
Mitt herrskap! tablåerna börja!
Nå, det var superbt!... jag som är så engagerad uti tablåder!
Kommer du med, Alma?
VALTER (stiger upp från sin plats och går långsamt fram till Alma).
Ja, mamma! (till Valter) Valter!
Vill du inte bjuda mig armen och föra mig in i salongen?
87 VALTER (kallt).
Du har ju redan din kavaljer ... och jag tycker inte om tablåer.
VALTER (hånfullt).
Är det meningen att det blir några scener utom programmet?
EVALD (lifligt).
Hvad befaller min förtjusande svägerska?
Gif mig din arm! (i det de gå)
Du kan inte tro hvad alla männer förändra sig sedan de blifvit gifta.
EVALD (eldigt).
Inte alla!
(Alma och Evald gå in i paviljongen).
ALMA (vänder sig ifrån honom).
ALMA (förebrående).
Valter!
Nå, min måg ... kommer du inte med?
FRU ETTIG (till sin man, i det de gå in).
Min måg, baronen, är ett riktigt experiment! (högt, så att de närstående höra det)
Och ändå är min dotter, friherrinnan, så innerligt söt! ETTIG.
Ack, ja, hon är charmant, vår lilla friherrinna! (de gå).
VALTER (kort).
Nej! (vänder sig ifrån henne).
Nej, min lilla hustru ... jag ser helst att jag slipper ... (till Hjelm och Clara) Jag anförtror Anna åt er, mina vänner! CLARA.
Så mycket bättre ... vi ha mycket att tala om.
HJELM (sakta till Clara).
Jag för er till edra platser och söker sedan att få tala med Valter! CLARA.
Ack, ja, gör det!
ANNA (till Bruus).
Går du inte med, min vän?
HJELM (bjuder friherrinnan armen).
Min svärmor! CLARA (sakta till Anna).
Den stackars Alma, hvad jag beklagar henne!
FRIHERRINNAN. Tack, kära Edvard!
88 ANNA.
Ja, hon är mycket att beklaga!
(de gå sedan Anna först utbytt en vänlig nick med Bruus).
PUDDELKRANS (bjuder en dame armen).
Tillåter professorskan?
DAMEN.
Jag tackar!...
Kunglig sekterns deklamation var utmärkt lyckad!...
Den påminde om Nielsen.
Jag ber så mycket, min nådiga!...
Och ändå kan jag försäkra er att jag aldrig hört Nielsen!
Jag har min method från Upsala!
Nåja, då bör den väl vara bra!
(Alla åhörarne hafva under det föregående så småningom gått in, så att nu endast Majoren, Bruus, Valter och Stjerne äro qvar på scenen.)
Hvarför inte ... men tror du inte det vore bättre att gå in i salongen?
VALTER (till Stjerne).
Gå vi nu och spela biljard?
STJERNE (efter någon tystnad).
Har du märkt att din bror är förtjust i sin vackra svägerska?
Han är en artig svåger, det medger jag ... men...
Ja, mycket artig ... han ser på henne på ett sätt, som ... nå, kom då, så ta' vi oss ett parti!
Om jag skulle observera ... de tro mig inte vara der!... ja! (högt) Nå ja, om du vill, så kunna vi ju först se på en tablå!
Ja, jag tror att det kunde vara lärorikt nog!
(de gå in i paviljongen).
Vet magistern hvad jag setat och funderat på?
Nej, det är svårt för mig att veta!
MAJOREN och BRUUS.
89 MAJOREN.
Jo, jag har tänkt på att det är ett eget sammanträffande som ägt rum här i sommar!
Åhja, men nu för tiden då alla menniskor måste bada sig om somrarne för att kunna lefva oordentligt om vintrarne, så är det mindre underligt än hvad det skulle varit för en 20 år sen'!
Det förstås!
I alla fall är det egel nog att personer som träffats under så olika förhållanden för ett par år sedan, nu åter träffas här under helt andra.
Ja, det är majorns fel att vi ä' här, för hvarken hustru min eller jag ä' några vänner af så här stora sällskaper!
Åh ni kunde väl behöfva att komma ut litet från skolbråket ... och Clara ville så gerna träffa Anna, efter som de ändå skulle hit för svägerskans skull!
Nå ja, det gick väl an annars, men man stöter på så mycken fåfänga och dårskap.
Den här malinén till exempel!
Ja men den har ett vackert ändamål... den är ju tillställd för att skaffa beklädnader åt fattiga barn på de närmaste fisklägena.
Så är det ja, och det är mycket vackert -- -- om man så vill!
Om man så vill?
Magister! bara lilla frun är borta så blir ni elak igen!
Majoren talar sannare än han tror...
Anna är min goda engel!
Men den här elakheten skulle jag också ha' sagt om hon varit närvarande.
Skall ske!
Det är i allmänhet en mycket stor välgörenhetskänsla hos menniskor, i synnerhet då det är fråga om att ge' allmosor så att det syns... och vid alla sådana här tillfällen spelar fåfängan en hufvudroll!
Bevisa mig all den håller streck!
90 MAJOREN.
Medges till en viss grad ... men då fåfängan åstadkommer något godt, så...
Så är hon ursäktlig? medges till en viss grad!
Men det fins ett bättre sätt att hjelpa än att ge' allmosor ... det är att skaffa arbetsförtjenst.
Jag har sett en mängd fruar som i dag öfverbetalt biljetten till matinén ... men i går såg jag samma fruar pruta på marken när de skulle köpa den fisk som de der fattiga barnens fäder med lifsfara dragit upp ur hafvet ... de betalade knappt hälften utaf hvad fiskaren begärde ... och i morgon komma de att bandla på samma sätt...
En förbannadt kuriös filantropi är det, det måste väl majoren medge?
MAJOREN (tankfull) Ja ... hm!... det ... kan inte nekas...
Nej det kan inte nekas -- hvilket skulle bevisas!
Fan i det ... magister!... ni skaffar mig samvetsqval ... jag prutade på ostron i förrgår ... jag...
Och betalade öfver på biljetten i dag kanske?
MAJOREN (generad).
Ja ... en småsak ... hm! tänkte inte tusan på...
MAJOREN. Nej!...
ni har förstört aptiten för mig!
Kom, så ta' vi oss en promenad i stället...
Ska' vi gå in och se på tablåerna nu?
BRUUS (skämtande).
Ja, men majoren skall väl ha' något för sin öfverbetalning!
Gå för tusan, karl! reta mig inte!
Kom nu, så göra vi ett slag ner åt sjön... (tar honom under armen)
Anfäkta att jag skulle pruta på ostrona... pojkstackaren såg så blek och eländig ut...
Fy fan! hvad vi ä' för ena stackare, magister!
Vi?... naturens herrar?...
Hvad tänker majoren på?
VALTER (kommer upprörd ut ur paviljongen).
Jag kan inte tvifla längre ... hennes varma blickar, hennes uppmuntrande löjen ... de älska hvarandra, jag är öfvertygad derom!
Derpå STJERNE.
Sedan HJELM.
STJERNE (inkommer hastigt).
Hvad kom det åt dig? hvarför skyndade du ut?
Det är en sådan odräglig värme derinne (hastigt)
Nu har jag fattat mitt beslut, Stjerne ... jag skiljer mig vid henne ... vill du i morgon göra mig sällskap till Köpenhamn?
Hvad tänker du på?... det vore ju att ställa till skandal...
Nåväl, då reser jag ensam ... det här måste taga ett slut ... jag uthärdar inte längre!...
Och jag som älskade henne så högt, så innerligt!
Du har inte älskat henne förståndigt ... deri ligger det!... jag sade dig ju det der, när du gifte dig...
Derför måste det bli' annorlunda!
En skiljsmessa är det enda som återstår oss...
HJELM (har inkommit och hört de sista orden; för sig).
Skiljsmessa? har det gått derhän?
Följer du mig, eller inte?
Gerna om du nödvändigt vill ... men betänk i alla fall... (bemärker Hjelm) Tyst! vi ä'inte allena!
VALTER (vänder sig om).
Ah!... (söker antaga en glad och obesvärad ton) Ä' tablåerna redan slut?
Nej inte ännu ... men jag fann det alldeles för varmt derinne!
STJERNE (afsides).
Skulle han också tänka på en Köpenhamnsfärd?
92 VALTER.
Och du kommer ensam?
Det är annars bra ovanligt att, se dig utan din älskvärda fru... HJELM.
Hon var inbegripen i en liflig konversation med din hustru, och jag ville derför inte störa dem.
De ha' ju knappast haft tillfälle att få vara tillsammans ännu ... och naturligtvis ha' de många förtroenden att göra hvarandra.
Ja visst!... (till Stjerne) Hör du Stjerne, om du vill gå ned och abonnera biljarden, så kommer jag om en stund!
Som du vill!...
Men dröj inte för länge! (går till höger).
VALTER (liksom förlägen för hvad han skall säga).
Det var bra oväntadt att vi skulle träffas här!
VALTER och HJELM.
Ja, men just derför så mycket roligare... och jag tycker att vi nu borde passa på tillfälle och umgås mera med hvarandra.
-- Ni ha' ju varit nästan osynliga.
Ja ... vi ha' ännu inte varit så länge här ... och Alma var fatigerad utaf resan.
-- Nå, du är lycklig, min bror?
Ja, mycket lycklig!...
Clara är i alla afseenden den bästa hustru en man kan önska sig!
Besynnerligt ... och ändå har hon utgått ur samma pension som... (hastigt) Din svärmor ser fortfarande rask ut!
Ja, Gud ske lof!...
Och din äfven, tycks mig.
Åh! hvad min svärmor beträffar så har hon styrka nog för att kunna långsamt martera till döds ett halft dussin mågar!
Hon har en eklatant förmåga i den vägen!
93 HJELM.
Nå ja, jag medger att hon är litet originell ... men det hindrar väl inte dig att vara lycklig med din Alma?
Nej bevars! jag skrattar åt min svärmors dumheter ... och är mycket lycklig!