Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Rederiet vare i och för de ersättningar, som kunna blifva detsamma ålagda i anseende till uteblifvet, ofullständigt eller felaktigt uppfyllande af fraktaftal, förbundet endast med fartyg och frakt, såvida det ej sjelft är till det uteblifna, ofullständiga eller felaktiga uppfyllandet vållande. § 76.
Befraktas helt fartyg, anses deri icke inberäknade däck, kajuta, kabelgatt, segelkoj, skans och nödigt utrymme under däck för proviant, vatten och bränsle.
Betingad frakt skall gäldas, ändå att full last ej lemnäs. § 77. Uppgifves, vid aftal om frakt, fartyget till större lästetal än mätebrefvet innehåller, vare befraktare berättigad till ersättning för den kostnad och skada, honom tillskyndas, i hände'se fartyget ej kan lasta hvad som fraktaftalet föranleder.
Är skilnaden mellan det uppgifna och i mätebrefvet utsatta lästetalet icke större, än en tjugondedel af mätebrefvets lästetal, eger sådan ersättning icke rum. § 78.
Är fartyg helt och hållet eller till bestämd del eller till vissa läster befraktad t, vare befälhafvare!) skyldig att, utan ersättning, en viss tid afbida att godset aflemnas eller lossas, hvilken tid kallas liggedagar.
Dessa räknas från och med nästa helgfria dag, sedan fartyget till lastning eller lossning färdigt är och befälhafvare!! derom nnderrättat befraktare, aflastare eller lastemottagare, så ock, der särskild lastnings- eller lossningsplats inom hamnen anvisas, dit på egen bekostnad fartyget förhalat.
Börjar ej lastning eller lossning, eller hinner den ej fullbordas, inom fartygets liggedagar; vare befälhafvare skyldig att dertill lemna ytterligare tid, mot ersättning till fartyget af befraktare eller lastemottagare.
Denna tid kallas ölverliggedagar, och dessa, sammanräknade med liggedagarne, fartygets liggetid. 71 Är aflastaren icke känd, eller är konnossementet stäldt till innehafvaren eller till viss man eller order, räknas liggetiden från den dag, aflastare eller lastemotlagare blifvit, på det i orten brukliga sätt, anmanad att godset aflemna eller emottaga. § 79.
Äro liggedagarne icke bestämde genom bindande aftal eller annat gällande förbehåll, beräknas deras antal särskildt för lastning och för lossning: ett fartyg, som icke är öfver 30 nyläster — 6 daga ett fartyg öfver 30 men ej öfver 50 — 8 » )) » 50 » 80 — 10 » » » 80 » 120 — 12 )) » )) 120 >J 160 — 14 )) » » 160 » 200 — 16 » » )> 200 )) 250 — 18 » )) 250 » — 20 ))
Sker på ett ställe lossning och lastning för samma persons räkning, må ersättning för öfverliggedagar' ej beräknas förr, än den för lossning och lastning tillsammans i denna § bestämda tid tilländagått.
1 det bestämda antalet liggedagar inräknas icke helgedagar och de dagar, under hvilka lastning eller lossning ej kunnat ske, till följd af skeppsarbete eller annat från fartyget härrörande hinder. § 80.
Antalet of öfverliggedagar och den ersättning, som för dem bör utgå, ankomme på särskildt aftal.
Har öfverenskommelse ej skett, må öfverliggedagar ej öfverstiga hälften af det antal liggedagar, som i § 79 eller i fraktaftalet bestämde blifvit.
1 öfverliggedagarnes antal inräknas helgedagar.
Ersättningen för öfverliggedagar utgår, der annat aftal ej skett, med en Riksdaler 50 öre om dagen för hvarje ny läst af fartygets drägtighet, och är för hvarje dag förfallen.
Har befälhafvaren i lastningsorten ej erhållit betalning för öfver liggedagar, vare godsemottagaren ej skyldig att betalningen gälda, der ej om denna fordran anteckning i konnossementet blifvit gjord.
Öfverliggedagar beräknas äfven då lasten, inom liggedagarne, väl blifvit levererad, men så sent, att den ej inom denna tid hunnit blifva intagen och stufvad. 72 S 8*- Befälhafvare vare, nar fartyg är helt och hållet eller till bestämd del eller till vissa läster befraktad t, skyldig att emot ersättning af godsegare förhala fartyget till annat beqvämt lastnings- eller lossningsstäile, än det först anvisade, såsom i § 78 sägs.
Det uppehåll, som genom fartygets vidare flyttning för intagande eller lossning af last förorsakas, varde i liggetiden inberäknadt.
Uppstår tvist om ersättningens belopp, varde den hänvisad till skiljomän, om hvilkas väljande och beslutanderätt vare lag, som i § 334 sägs.
S 82.
Der fraktaftalet ej annorlunda bestämmer, bäres kostnaden och äfventyret vid lastning af befraktaren till dess godset blifvit till fartygets sida framfördt och derstädes af befälhafvare eller styrman emottaget.
Vid lossning bäres kostnaden och äfventyret af lastemottagaren, sedan godset hlifvit vid fartygets sida ailemnadt.
Befälhafvaren är likväl ej ansvarig för den skada, som kan uppstå, om godset i sådan mängd framföres till fartygets sida, alt det ej ordentligen hinner emottagas, såvida ej sådant skett på hans egen tillsägelse.
Stöttor och annat, som för stufningens behöriga verkställande är nödigt, bekostas af fartygets egare. § 83.
Den befraktare, sorq, utan redares eller befälhafvares vetskap, inlastar gods, hvars utförsel i aflastningsort eller införsel i bestämmelseort är förbjuden, eller annars, vid lastning eller lossning, gör sig skyldig till öfverträdelse af ortens lag, ansvarar så väl rederiet som öfrige befraktare för det uppehåll, kostnad och skada, derigenom vållas.
Konfiskeras godset, betalas ändock full frakt för detsamma. § 84 Gods, sorn, utan befälhafvarcns vetskap, blifvit fördt ombord, eger han att på aflastarens bekostnad landsätta i aflastningsorten, eller ock, om han låter det i fartyget förblifva, för detsamma uppbära den högsta frakt, som i aflastningsorteu vid samma tid betalas för dylikt gods under sådan resa. § 85, 73 § 88.
Har befälhafvaren tagit gods ombord utan att öfverenskomma om viss frakt, eller är mera gods aflasladt än aftaldt varit; då erlägges för det förstnämnda godset gångbar frakt, och för det sednare samma frakt, som för det gods, hvarom aftalet handlar. § 86.
Der som, i annat fall än § 116 omförmäler, godset, utan befraktarens tillstånd, flyttas i annat fartyg; vare han berättigad till ersättning för all derigenom uppkommande skada. § 87.
Lag samma vare, der han, utan uttrycklig tillåtelse, lastar något på däcket, utom sådant, sorn anses såsom däckslast, efter hvarje orts bruk. § 88.
När helt fartyg är befraktadt, må ej, utan särskildt tillstånd af befraktaren, något af de rum i fartyget, som befälhafvaren, enligt hvad i § 76 sägs, eger undantaga, begagnas till inlastning, för annans än nämnde befraktares rökning, af sådant gods, hvaraf hans last består, eller, derest annat rum, än nämnde § till undantag medgifver, efter slutad lastning för befraktarens räkning befinnes ledigt, i det rum inlastas något gods, som ej är samme befraktare tillhörigt.
Sker det, skall dubbel frakt för det olofligen intagna godset till fartygets befraktare utgifvas. § 89.
Der som befraktare af helt fartyg, inom fartygets liggetid, innan lastning börjats, uppsäger befraktningen, eller underlåter alt inlastningen börja, eller ock det inlastade helt och hållet utlossar, anses fraktartalet brutet och betale befraktaren half frakt, ersättning för öfverliggedagar, om sådana egt rum eller uppkomma, samt de med utlossningen förbundna kostnader.
Är fartyget befraktadt för flera resor, erlägges för den första resan, som ej kommer till stånd, half frakt, och fjerdedels frakt för hvar och en af de öfriga.
Är resornas antal ej bestämdt, eller är fartyget befraktadt för viss tid, bestämmes godtgörelsen af skiljomän, som utses pä sätt i § 334 sägs. 10 74 I det fall att laddningen utlossas, vare dock befälhafvaren, der aflastaren ej ställer annan säkerhet, berättigad att så mycket i fartyget qvarhålla, sorn svarar emot frakt, kaplake, och andra befälhafvarens fordringar i och för lastning och lossning. § 90.
Har någon slutit frakt om helt fartyg, stånde honom fritt att lasta det fullt eller icke; vare dock skyldig, der annorledes ej aftaladt är, att lasta så mycket, som i värde motsvarar frakt och kaplake.
Aflemnas blott en del af lasten, eller är fartyget befraktadt å en ort att intaga last å en annan, och aflemnas ej inom liggetiden det gods, som betingadt är, vare befraktare skyldig att gälda hel frakt och ersättning för öfverliggedagar om sådane egt rum. § 91.
Lastas icke fartyg, som till bestämd del eller vissa läster är befraktadt, inom liggetiden, vare befraktare!! skyldig att, der den bestämda resan ej af andra orsaker inställes, gälda full frakt, ersättning för öfverliggedagar, i den mån befraktare!] dertill varit vållande, och annan bevislig förlust, dock med afdrag för den frakt, som i stället erhålles. § 92.
Angår befraktningen styckegods, då är, derest annan öfverenskommelse ej blifvit träffad, befraktaren skyldig att, på befälhafvarens tillsägelse, godset till inlastning aflemna.
Sker det ej, medan godset kan beqvämligen intagas och stufvas, vare befälhafvaren ej förbunden att detsamma derefter emottaga, men ege rätt att erhålla full frakt för det gods, som ej inlastas.
Dock vare han skyldig att göra afdrag för den frakt, han i stöllet erhållit, samt att, före fartygets afgång, för befraktaren bevisdger. uppgifva, eller ock lagligen utsöka, beloppet af den frakt, som fordras.
Underlåter befälhafvaren detta, vare han sitt anspråk qvitt.
Är konnossementet stäldt till innehafvaren eller till viss man eller order, sker tillsägelsen på sätt § 78 stadgar. § 93.
Äro befraktarne flere, ege ingen af dem rätt att inlastadt gods åter utlossa utan med befälhafvarens medgifvande, emot gäldande af full frakt och iakttagande 75 al det vilkor § 89 mom. 2 innehåller.
Medgifver befälhafvare!! godsets utloss ning, vare han öfrige befraktare ansvarig för den skada dem derigenom kan vållas, enligt hvad i § 50 sägs. § 94.
Tages inlastadt gods i mät, må det ej utlossas under andra vilkor, än af lastaren egt att det åter utlossa. § 95.
Har befraktare i fraktaftal betingat viss tid för lastningens början, och är ej, vid den öfverenskomna tiden, fartyget färdigt att last emottaga; då ege han makt att fraktslutet häfva, och håfve, derest redare eller befälhafvare till dröjsmålet vällande äro, rätt till ersättning för uppehåll, efter pröfning af skiljomän, om hvilkas väljande och beslutanderätt vare lag, som i § 534 sägs.
Ar viss tid bestämd för fartygets afgång, och dröjer befälhafvare, utan giltigt skäl, att afgå; vare lag, som i föregående moment stadgas. § 96.
Aflastaren vare skyldig att, inom den för aflastningen bestämda tid, tillställa befälhafvaren de laddningen rörande, för befälhafvaren erforderliga, handlingar. »7-
När gods blifvit inlastadt, skall befälhafvaren eller styrmannen å dess emottagande utgifva lastqvitlo, som befälhafvaren sedan ej må vägra att emot behörigt konnossement utbyta.
Konnossementet utfärdas i så många exemplar, som nödiga äro.
Befälhafvare underskrifve dem alla, så ock befraktare det exemplar, som hos befälhafvaren qvarstannar. § 98.
Konnossement skall innehålla: 1. befälhafvarens namn; 2. fartygets namn och orten, hvarest det är hemma; 3. aflastarens och lastemottagarens namn; 4. aflastnings- och bestämmelseorten; 76 5. uppgift på lasten till mängd, vigt, beskaffenhet och märken; 6. den betingade frakten; 7. dagen när, och stället hvarest det blifvit utfärdadt; 8. exemplarens antal.
Konnossement kan ställas till viss man, till viss man eller order, eller till innehafvare!); befälhafvaren eller allastaren kunna nämnas såsom lastemottagare. § 99.
Befälhafvaren är förpligtad att i bestämmelseorten utlemna laddningen till den, sorn, enligt konnossementet, visar sig vara behörig lastemottagare. § 100.
Anmäla sig flere behörige innehafvare af konnossementer, eger ej befälhafvaren rätt alt till någondera laddningen utlemna, utan bör han, efter behörig protest, nedsätta densamma i förvar hos den gode man, parterne dertill utse, eller som af tullkammare, borgmästare, kronofogde eller länsman dertill anvisas. § 101.
Aflemnas lasten å annat ställe, än bestämmelseorten, skall, derest konnossementet är stäldt till innehafvaren eller till viss man eller order, emottagaren vara skyldig att samtliga exemplaren af konnossementet till befälhafvaren öfverlemna. § 102.
Befälhafvarens och lastemottagarens rättigheter och skyldigheter bedömas endast efter konnossementets lydelse, och fraktaftalet gälle emot konnossementet endast såvida det finnes derstädes åberopadt.
Befälhafvarens och befraktarens rättigheter och skyldigheter bedömas efter fraktaftalet, såvida ej konnossementet innehåller en, från öfverenskommelserna vid fraktaftalet afvikande, bestämmelse, i hvilket fall konnossementet, såsom den sednare handlingen, har vitsord. 77 § 103.
Yppas tvist med anledning af olikhet mellan konnossementer, pröfve domstol hvilketdera skall såsom giltigt anses. § 104.
Kommer till inlastning gods, som är skämdt, skadadt, eller hvars yttre beklädnad är bristfällig, eller slutet i packor, kistor eller käril, så att innehållet är befälhafvaren obekant, eller har han ej emotlagit lasten efter mätning, räkning eller vägning, eller har han eljest gjort något förbehåll i afseende å vården af godset, bör han, till sitt fredande för ansvarighet, derom å konnossementet göra anteckning. § 105.
Lasten skall, enligt konnossementets innehåll, till emottagaren aflemnas.
Saknas styckegods till antal, nummer eller märke, eller är bristeu i väg- eller mätbara varor större, än som kan härleda sig från deras egen förderflighet, läcka eller olika mätningssätt, eller har godset annorledes tagit skada; vare befälhafvare, derest han ej tecknat konnossementet med sådan anmärkning, som i § 104 sägs, skyldig att bristen ersätta, såvida han ej gitter visa, att under resan inträffad olyckshändelse, som ej stått i hans eller besättningens makt att afvärja, förlusten vållat.
Penningar, värdepapper och dyrbarheter ersättas endast såvida de blifvit för befälhafvaren angifna. § 106.
Har befälhafvare underskrift konnossement med sådant förbehåll, som i § 104 sägs, svare han likväl för deri skada å godset, som, genom hans eller besättningens vållande, bevisligen tillkommit. § 107.
Vid inrikes sjöfart må, i stället för konnossement, fraktsedel kunna begagnas, i hvilket fall befälhafvaren ansvarar för lasten, enligt fraktsedeln, då han den utan anmärkning emottagit.
Har fraktsedel sålunda blifvit utfärdad, gälle den, såvida fel deri icke visas, i stället för konnossement, i alla de fall, der, efter denna lag, ett förhållande i afseende på lasten skall genom konnossement styrkas. 78 % 108.
Förekommer, vid fartygets ankomst till lossningsort, anledning att gods tagit skada; ege såväl befälhafvare som lastemottagare att, till utrönande af laddningens beskaffenhet, nämna hvar sin god man, hvilka båda sedan tillkalla den tredje, Besigtningen bör verkställas före eller vid lossningen.
Finnes då, att laddningen tagit skada, varén besigtningsmännen skyldige att afgifva yttrande, huruvida skadan må anses hafva tillkommit genom befälhafvarens och besättningens vållande; § 109.
Märkes ej skadan före eller vid lossningen, vare lastemottagarens anspråk på skadeersättning icke inskränkt derigenom, att han utan anmärkning varan emottagit, der han genom en, inom fyratioåtta timmar efter lossningen hållen, besigtning, som i föregående § sägs, styrker skadan och derjemte viser att godset varit i fartyget iidastadt, samt att skadan icke efter lossningen varan åkommit. § 110.
Har godset gått förloradt, ersättes hela detta värde; har det endast tagit skada, afdrages från värdet i oskadadt tillstånd, värdet i skadadt tillstånd, och återstoden utgör skadans belopp.
Från värdet af det förlorade eller skadade godset, afdrages dock den frakt, tull, samt öfriga kostnader, hvilka, i anseende till förlusten eller skadan, icke komma att för detsamma utgöras.
Skall befälhafvaren ersätta gods, hvars beskaffenhet enligt konnossementet varit honom obekant, må vid ersättningens bestämmande afseende å denna omständighet fästas. § lil.
Emottagandet af godset medför förpligtelse att betala öfverenskommen frakt, ersättning för öfverliggedagar, redan fastställda haveribidrag och öfriga af befälhafvaren för godsegarens räkning gjorda utgifter, äfvensom andra befraktaren åliggande skyldigheter, som grunda sig på den handling, enligt hvilken godset emottages.
För de haveribidrag, hvilkas belopp ej blifvit faststäldt, är godsegare skyldig att ställa säkerhet. 79 I brist af annan öfverenskommelse, beräknas frakt, som utgår efter mätt, vigt eller mängd, i förhållande till det utlastade, men ej till det inlastade godset. § *42.
Flytande varor har man rätt alt öfverlåta för frakten, när mera än hälften utläkt.
Den kan ej göras gällande, om befälhafvaren vid inlastningen anmärkt, att kärilet varit bristfälligt, och derom fi konnossementet anteckning gjort. § 443.
Är frakten på förhand betald, håfve han rätt att den återfå. § 414.
Oaktadt gods gått förloradt, beräknas full frakt för detsamma: 1. när det ersättes i gemensamt haveri; 2. när det under resa blifvit såldt för fartygets behof, såvida ej fartyget och det öfriga godset efteråt förolyckas. § 44 5.
Blifver hela eller någon del af lasten efter skeppsbrott bergad, eller efter uppbringning frigifven, då beräknas för det bergade eller frigifna godset frakt till bergningsorten.
Fortskaffar fartygs befälhafvare det gods till bestämmelseorten, njute full frakt. § 416.
Sker skada å fartyg under resa, så att nödhamn måste anlöpas och lasten utlossas och vill lastegare eller hans ombud ej afbida fartygets iståndsättande, utan öfver lasten förfoga; gälde full betingad frakt.
Är åter skadan så svår, alt fartyget ej kan sättas i segelbart skhk, då beräknas frakt endast i förhållande till den väg, det seglat vid nödhamnens nlöpande.
Har i sistnämnde fall lastegare ej ombud på stället, vare då befälhafvaren skyldig att mot den lindrigaste frakt, som, enligt mäklares betyg, å den ort er - 80 hällas kan, roed annat fartyg låta fortskaffa lasten till sin bestämmelse, eller, der sådan lägenhet ej finnes, lasten för egarens räkning upplägga och honom i båda fallen derom underrätta.
Ar lasten skadad eller af lätt förderflig beskaffenhet och kan skada å densamma genom uppehållet befaras, förfare befälhafvaren såsom i § 183 sägs.
S 117 Yägrar den, till hvilken lasten enligt konnossementet ställd är, att, vid fartygets ankomst till lossningsort, lasten emottaga, eller vistas han ej å den ort och har ej ställt ombud för sig, eller uppehåller han eljest fartyget med godsets lossning utöfver den liggetid, som i denna lag stadgad eller vid fraktaftalet öfverenskommen är, eller förekommer anledning till osäkerhet för gäldande af frakt och andra omkostnader, eller har lasten blifvit nedsatt, såsom i § 100 sägs, då anmäle befälhafvaren förhållandet genom protest hos notarius publicus eller annan behörig tjensteman på stället och ege sedan, efter klarering af tull och andra afgifter, att, der ej lossning redan skett, godset lossa, och genom offentligt utrop låta försälja så stor del deraf, som till allmänna umgälder, frakt, ersättning för öfverliggedagar, haveribidrag samt ytterligare uppehåll och nödiga kostnader fordras; besörje ock, der egaren ej på stället är, det öfriga godsets uppläggande under säker vård för hans räkning, och kungöre det honom på det i orten brukliga sätt.
Ar, efter försäljning af gods, köpeskillingen otillräcklig att betäcka derå betingad frakt; vare befraktaren för bristen ansvarig. § H8.
Befraktaren vare berättigad att öfverlåta de rättigheter, fraktaftalet innehåller, å annan man, men är fortfarande förpligtad att ansvara för de förbindelser, det ålägger. § 119.
Leger man ut sitt fartyg till annan för viss tid eller för viss resa, anses den sednare såsom fartygets redare, och häftar detsamma således för de förbindelser till tredje man han i denna egenskap ingår. § 120.
Om, före fartygets afresa från befraktningsorten: 1. fartyg och gods, eller ettdera, genom utbrott af krig blifva ofria; 2. den 81 2. den hamn, från hvilken resan skall börja, eller till hvilken den är ställd, genom blokad blifvit stängd från all handeisgemenskap, eller det gods, som skall inlastas eller redan är inlastadt, blifvit till utförsel i befraktningsort, eller till införsel i bestämmelseort förbjudet; 3. fartyget tages i kronans tjenst; då ege hvardera kontrahenten rätt att fraktslutet häfva och drage hvar sin kost nad och skada, som deraf tima kan.
L det fall, som i mom. 3 omförmäles, njute dock rederiet och befraktaren efter omständigheterna ersättning af allmänna medel. § 121 Inträffa de fall g 120 omförmäler, medan fartyget är liggande i hamn, dit det för att intaga last från befraktningshamnen afgått, eller i nödhamn, eller i hamn, dit det af orsak, som i § 46 sägs, inlupit, ege hvardera kontrahenten rätt att fraktslutet häfva och frakt blifve beräknad efter de grunder, § ä bestämmer.
Angående kostnad och skada gälle hvad i föregående § stadgadt är. § 122.
Blifver fartygets resa uppehållen genom offentlig myndighets bud, och är rederiet eller befälhafvare!! dertill vållande, håfve befraktare rätt att fraktslutet bryta och af den, som uppehållet vållat, undfå ersättning för kostnad och skada, som för honom derigenom uppkommer.
Samma rätt håfve ock redare eller befälhafvare, der befraktare till uppehållet vållande är. § 123.
Ej må för den tid, befraktadt fartyg uppehälles af krigsorsak, karantän eller annat binder, hvartill befraktare ej varit vållande, tillökning i frakt utgå, der den ej särskildt betingad är. § 124.
Angår fraktaftalet befordring af viss person, och denne, före resans anträde, dör eller af laga förfall blifver hindrad att den företaga, erlägges endast half passagerareafgift.
Om han efter resans anträde dör eller af laga förfall hindras från dess fullbordan, vare hela passagerareafgiften till betalning förfallen. 11 82 § 125.
Om vid de fraktaftal, föregående § omförmäler, fartyget under resan förgås eller ock de fall inträffa, hvilka i § 120 oraförmälas, vare aftalet, utan ersättning å någondera sidan, förfallet, men passagerare förbunden att för den tillryggalagda delen af resan betala passagerareafgift efter de grunder, § 5 bestämmer.
Är något derutöfver af passagerare betaldt, ege han att sådant återbekomma. § 126.
Effekter, hvilka allmänt föras såsom passageraregods, skola, när de blifvit öfverlemnade till befälhafvare!) eller till den, som af honom dertill satt är, i händelse af skada eller förlust, ersältas såsom annat gods, för hvilket befälhafvare!) enligt denna lag ansvarar.
Om penningar, värdepapper och dyrbarheter vare lag, som i § 105 sägs. § 127.
För gäldande af obetald passagerareafgift ege befälhafvaren till passageraregods samma rättigheter, som § 117 tillerkänner honom, i afseende på annat gods, för obetald frakt.
Om Bodmeri. § 128.
Försträcker någon penningar emot panträtt i fartyg, betingad frakt eller innehafvando last, hvar lör sig eller gemensamt, eller ock i viss andel deraf, under vilkor att Iångifvaren, för sin fordrans betalning, kan hålla sig endast till de för pantade föremålen efter fartygets ankomst till den ort, der resan slutar, eller till den ersättning, som för dem i visst fall utgifves (§§ 287 och 290); egen långifvare och låntagare rätt att öfverenskomma om en viss afgift, som för den försträckning och fara erläggas skall.
Under pantsatt fartyg inbegripas alla dess tillhörigheter af ankare och segel, stående och löpande gods, tågvirke och ammunition, båtar m. m.
Å befälhafvares och skeppsfolks hyra vare bodmerilån förbjudet. § 129.
Fartyg och frakt kunna af redarne, lasten af dess egare, hvar som helst förbodmas.
Ofverskjuter det lån, redare eller lastegare å bodmeri tagit, värdet af panten, vare hau Iångifvaren för öfverskottet personligen ansvarig. 83 § 130 BefSlhafvaren vare ej berättigad att upptaga bodmerilån 5 fartyg och frakt i den hamn, der fartyget är hemma eller å last i den hamn, der lastegaren är närvarande.
Å annan ort ege han rätt dertill, på sätt i § 43 stadgas. § 131.
Upptager befälhafvaren bodmerilånet i lastegarens intresse, kan han förpanta lasten ollena.
Är fartyget förbodmodt, utan uttryckligt tillkännagifvande att frakten jemväl häftar för lånets säkerhet, anses fartyget allena pantförskrifvet.
Äro både fartyg och last pantförskrifna, innefattas derunder äfven frakten. § 132.