Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med en lön af i medeltal 200 11:dr banko, måste Under-officern i närvarande tider, med stundom talrik familj, framsläpa ett lif i bekymmer och ekonomiskt betryck.
Att inskränka deras antal till de vigtigare Underbefalsplatserna, samt tillika förbättra deras lönevilkor, är ock en åtgärd, så högt af bebofvet påkallad, och befordrande såväl tjenstens som den enskildes bästa, att jag icke kan underlåta att i underdånighet tillstyrka densamma.
Med antagande af denna princip, skulle dä de skickligare matroserne, med bibehållande af sin ställning i öfrigt, men med något förmånligare gage än sina öfriga kamrater, förrätta den förmanstjenst om bord, som nu, ehuru vida ofullständigare än behofvet kräfver, utöfvas af Under-officerare.
Med den inskränkning i dessa sednares antal, som deraf skulle blifva en följd, sedan endast de så kallade Uppbörds- och Varfs-under-officerarne vid denna del af sjöförsvaret skulle bibehållas, hvars antal ej borde öfverstiga 134 på ordinarie stat, skulle, — då något öfver ett hundrade
Under-officerare vid inträffaude krig anses kunna från handelsflottan erhållas, en brist uppkomma att från Matros-korpsen fyllas af cirka 160.
Denna korps utgöres nu af 400 man, hvilka samtcliga erfordras till komplettering af besättningsstyrkan å den föreslagna Flottans fartyg, då icke någon afräkning är gjord för sjuke, vakante eller hlesserade.
Af alla dessa skäl visar sig således, att en ökning i Matros-korpsens styrka af minst 150 man, hälften matroser och hälften jungmän, är af behofvet högt påkallad; hvarjemte en så beskaffad höjning i gage, sorn längre fram skall uppgifvas, borde gifvas åt 100 man af de skickligare matroserne, hvilka, såsom ofvan ar föreslaget, skulle förrätta Under-officerstjenst på krigsfartygen.
Skeppsgosse-korpsen utgör en uppfostringsanstalt för matroser, och erfordrar följaktligen någon tillökning, i förhållande till det ökade antalet af de sistnämnde.
Dock är denna åsigt icke ensamt grundad på detta skäl.
Hvarje af Staten vidtagen åtgärd att uppfostra sjömän, skall för ett land med Sveriges Kongl, Majds Nåd.
Prop. om Statsverk. 1850. 27 läge och de näringar, som deraf framkallas, befordra ett vigtigt ändamål och bära rika frukter, synnerligen om denna uppfostringsanstalt finnes, såsom här är förhållandet, förlagd i en ort, der befolkningen från urminnes tider visat utmärkt håg och lynne för sjölifvet.
Om genom denna föreslagna ökning af Matros- och Skeppsgosse-korpserne, samt bibringande och underhåll af nödig öfning, det skall lyckas att åt det yttre sjöförsvaret bereda behöflig tillgång på såväl skickligt underbefäl, som dugliga fordelningsförmän å dithörande krigsfartyg, samt i allmänhet dermed befordra 2:ne af de uppgifna vilkoren för deras besättningars tjenstbarhet såsom Sjömun, så återstår ännu att tillse, Aura det lika vigtiga elementet af kunskap och erfarenhet i behandlandet af Artilleriet och handgevären skall vinnas.
Det var egentligen för detta ändamål, jemte bevakningen af etablissementerne, som de numera upplösta volontär- och sjö-artilleri-regementerna voro inrättade.
Denna institution har sedermera öfvergått lill den sista lemningen deraf, som nu uti marin-regementet förefinnes.
Huru litet denna korps med sin inskränkta personal och det deraf förorsakade, inskränkta, syftemålet för dess närvarande organisation, förmår att motsvara de förutgående stiftelsernas dubbla bestämmelse, är redan anmärkt.
En stor brist uti besättningarnes tjenstbarhet hade på detta sätt uppkommit, derest icke Eders Kongl. Majit till förminskande af denna stora olägenhet, hade i nåder anbefallt, att en del af båtsmanshållet skulle, genom att vid nppfordringarne på stationerna användas till artilleriarbete, samt omsorgsfullt undervisas i kanoners och handgevärs handtering, bildas till skicklige kanon-kommendörer och förmän för fartygsbesättningarne i detta afseende.
Dessa så kallade ”Artilleri-Båtsmän” utgöra cirka | af hela båtsmanshållet, samt skola, om de ändamålsenligt behandlas och instrueras, blifva af ganska stor nytta för vapnet.
Deras antal, som med den fördelning af båtsmans-kompagnierna emellan kust- och yttre sjöförsvaret, hvilken bär ofvan angifvits, skulle utgöra 716 man, blir dock otillräckligt.
En Kommendör till hvarje kanon synes väl åtminstone böra vara att tillgå.
Dertill erfordras 712 man.
Då i betraktande tages det stora antal artilleri-arbeten, hvilka under ett krig måste på stationerna utföras och hvartill folk af både skicklighet och pålitlighet är af nöden, om det vigtiga vilkoret att hålla krigsfartygen i full verksamhet skall kunna uppfyllas, hvilket, alltid behöflig!, är af desto större inflytande, ju mindre talrik krigsmaterielen är, så kan dertill, äfvensom till betäckande af de vakanser, som af flerfaldiga orsaker inom personalen uppkomma, en mindre styrka af dertill tjenligt manskap än 450 man, utöfver hvad till Kanon-kommendörer erfordras, icke anslås.
Då likväl de nuvarande Ar - 28 Kongl. Maj:(s Nåd.
Prop. om Statsverk. 1850. lilleri-båtsmännens antal icke kan utsträckas utöfver det nu bestämda, såvida återstoden af de uppfordrade båtsmännen skall blifva tillräcklig till de arbeten och sysselsättningar, som vid stationerne äro desamma anvisade, så framställer sig oemotsägligen behofvet af att öka de fasta korpsernes antal med en motsvarande styrka, hvars hufvudsakliga sysselsättning skulle blifva att användas lill förutnämnde artilleri-arbeten samt undervisas uti allt, som för en skicklig sjö-artillerist är af nöden alt känna, samt således äfven turvis öfvas på det yttre sjöförsvarets fartyg.
Denna trupp, hvilken man ansett böra benämnas:
Kärf vade Artilleri Båts mans-korpsen, skulle ställas under befäl af flottans officerare och således icke i detta afseende betunga hufvudtilelns anslag.
Som denna korps alltid skulle vara stationerad i Carlskrona, erbjöd sig dervid det bästa tillfälle att hälla densamma i fullgod öfning och disciplin, hvilket i det förra afseendet icke med samma lätthet låter verkställa sig med nuvarande artilleri-båtsmän, som endast hvart tredje år kunna vid uppfordringar erhålla nödig exercis.
Som denna alltid skulle blifva gemensam med de värfvade artilleri-båtsmännens, så bildades på detta sätt ett nyttigt samband emellan de båda korpserna, hvarigenom otvifvelaktig! den högre skicklighet, som vore att hos de värfvade artilleri-båtsmannen påräkna, skulle förmånligt inverka på de andras tjenstbarhet, utan att den ovilja, som af en dylik täflan stundom framkallas, borde kunna göra sig gällande här, der håda korpserna voro ställde under befäl af officerare och under-officerare, tillhörande flottans stat, och så ombytliga, att de skiftevis kunde tillhöra den ena eller andra af dessa korpser.
Då nu, hvad yttre sjöförsvarets fasta korpser vidkommer, det endast återstår att tillse organisationen af det dit anslagna båtsmanshåll, och denna fråga står i gemenskap med ordnandet af samma stamtrupp vid kustförsvaret, så utbeder jag mig nåden att först fa framställa de förhållanden, som med afseende på antalet och tjenstbarheten af della försvars personal, kunna finnas anmärkningsvärda.
Kustförsvaret, eller den så kallade skärgårdsflottan, utgöres af ett stort antal mindre krigsfartyg, fördelade i större eller mindre afdelningar.
Det är egentligen till befälhafvare för dessa afdelningar, som officerare och till någon del äfven under-officerare äro beräknade att användas vid tillfälle af krig.
Det stora antal fartygschefer, äfvensom uppbördsman, som till en dylik flotta erfordras, kan och bör, till undvikande af en betydlig kostnad i förra afseendet till stor del fyllas af vid krig konstituerade officerare och under-officerare, samt i det sednare utgöras af en personal, mindre dyrbar att underhålla, men dock tillräckligt öfvad för att kunna sköta sina tjensteåligganden under tillsyn och ansvar i båda fallen Kongl. Maj:ts Nåd.
29 af vederbörande afdelningschefer.
Den för det sednare ändamålet af Eders Kongl. Maj:t, i egenskap af Stor-amiral, för kustförsvaret organiserade korps, under namn af kanonierer, har visat sig dertill synnerligen tjenlig.
Dels hemtas ur denna korps skicklige ämnen till under-officerare, dels undervisas dess medlemmar uti allt livad som erfordras för en fullständig kännedom af tjenstens alla delar å skärgårds-krigsfartygen, så att de icke allenast i detta afseende bilda skicklige, af behofvet högst påkallade, instruktörer, utan äfven blifva fullt användbare till uppbördsmän å förutnämnde fartyg.
De för detta vapens tjenstbarhet ganska vigtiga ändamål, som med inrättandet af denna korps blifvit afsedda, fordra derföre, utt man ät densamma skänker all den uppmärksamhet, som den förtjenar.
Icke endast är detta af nöden med afseende på dess undervisning och disciplin.
Kustförsvarets hela organisation samt möjligheten af dess nyttiga verksamhet vid ett krig, hvilar så väsendtligen på det system, såväl i militäriskt som ekonomiskt afseende, enligt hvilket den stora massan af dessa mindre krigsfartyg röres och sammanhållcs, hvilket åter så hufvudsakligen beror på skickligheten och pålitligheten hos dessa underordnade detaljchefer, att staten icke på ett fördelaktigare sätt kan förvissa sig om detta vapens förmåga att utveckla alla dess, för landets försvar vigtiga, egenskaper, än genom att under fredstid uppfostra och underhålla en dertill tjenlig personal, så talrik, att den någorlunda motsvarar krigsbehofvet.
Delta kan ej vinnas på ett mindre kostsamt sätt, än genom den redan inrättade kanonier-korpsen, hvars antal således borde ökas så, att det åtminstone vore tillräckligt att fylla behofvet af upphördsmän på större delen af den kustllotta, hvars materiel funnits med tillgångarne förenlig att underhålla.
Dertill skulle, enligt besättningslistan, erfordras ett antal af 350, och dä ordinarie staten nu upptager 150, så horde således denna korps ökas med 200 man.
Besättningen å skärgårds-krigsfartygen kommer hufvudsakligen alt utgöras af beväring.
Det blir nödigt alt tillse, huru, för att alstra och bibehålla disciplin och ordning inom denna talrika truppmassa, det må finnas ett pålitligt och öfvadt korporalsbefäl att tillgå.
Med den ringaste erfarenhet om vilkoren för en mili tärtrupps hållning, lära alla ytterligare skäl härför finnas öfverflödiga.
Derjemte är det för kustförsvaret, likasom för det yttre sjöförsvaret, af oundgängligt behof, alt å hvarje dess fartyg må finnas ett, efter kanonstyrkan bestämdt, antal kom mendörer.
Eders Kongl. Majit har redan låtit vid Stockholms och Götheborgs stationer, likasom förut för Carlskrona station är anmärkt, utse ett antal af båtsmanshållet, för att under benämning af artilleribåtsmän för detta ändamål undervisas.
Med denna ganska nyttiga inrättning skulle lätteligen förenas den, 30 Kongl. Mgj:ts Nåd.
Prop. om Statsverk. 1850. som det vill synas, mvcket maktpåliggande åtgärden, att bilda eli tillräckligt korporalsbefal för den talrika bevärings-personalen.
Med beräkning, alt en korporal borde finnas att tillgå för en truppstyrka af 25 man, skulle då, för hela denna del af försvaret erfordras 896 korporaler, deruti inberäknadt det antal, som redan vid ordinarie håtsmanshållet finneso anstäldt, och som vid de till kustförsvaret beräknade kompanier utgör 112.
Återstoden 784 man skulle, undervisade uti dertill serskildt inrättad korporal-skola, samt med den för deras tillämnade tjenstgöring i krig lämpliga benämningen af vice-korporaler, lika med artilleri-båtsmannen vid det yttre sjöförsvaret, under fred utgöra en del af det öfriga båtsmanshållets gemenskap, men bilda ett urval af de skickligaste och bäst instruerade inom densamma, att vid inträffande behof genast vara att lill det afsedda ändamålet användas.
Detta kan vinnas utan någon ökad kostnad för staten 5 men då så väl den högre skicklighet i yrket som pålitlighet i uppförandet, hvarigenom både artilleri-båtsmännen och vice-korporalerne böra göra sig utmärkte, otvifvelaktigt gjorde af vigt, att någon serskildt uppmuntran lemnades dem till förvärfvande och bibehållande af dessa för statens tjenst maktpåliggande egenskaper, så får jag i underdånighet föreslå, att ett årligt arfode måtte dem beviljas.
Som tillgång härtill icke inom hufvudtiteln förefinnes, mäste serskildt anslag äskas, och bar det föreslagna arfodets belopp blifvit inskränkt till det lägsta, som med det afsedda ändamålet är förenligt.
Antalet af dem, som, deraf skulle komma i åtnjutande, med beräkning, att flottan till den materiel, jag får nåden föreslå, kompletteras, vore 1,385 man, då från summan af artilleri-båtsmän och korporaler vid båda sjöförsvaren afgår antalet af de ordinarie korporalerne, för hvilka redan arfode ä stat är anslaget.
Om man än undantager den del af håtsmanshållet, hvarom i det ofvanstående blifvit afhandladt, och hvilken, dels genom de af Eders Kongl. Maj:t vidtagna åtgärder blifvit, så långt de knappa tillgångarne medgifva, bibringad en högre grad af öfning, dels kunde och borde, derest saken af Pukets Ständer behjertas, till någon ytterligare, högst behöflig, grad af fullkomning utbildas, så återstå af denna stamtrupp 4,082 man, deraf 1,932 skulle tillhöra kust- och 2,150 man det yttre sjöförsvaret, hvilka under närvarande förhållanden föga annorlunda kunan betraktas än såsom arbetskarlar.
Såsom kändt är, uppfordras båtsmanshållet tur vis till stationerne.
Manskapet användes der hufvudsakligen till arbete, samt att på ett ganska ofullständigt sätt bestrida bevakningen af etablissementerne.
På Stockholms och Götheborgs stationer sker detta uteslutande af båtsmän; vid Carlskrona station förrättas en del af nattbevakningen af detta manskap, emedan marin - Kongl. Maj;ts Nåd.
Prop. om Statsverk. 1850. 31 regementet ej dertill är nog talrikt.
De för öfningarne otillräckliga anslagenmedgifva endast ganska inskränkta sjö-expeditioner, hvadan blott ett ringa antal båtsmän dervid kunna kommenderas, och det blir alldeles omöjligt att spridå denna öfning till hela personalen.
Icke heller finnes tillgång att, genom derefter afpassade större uppfordringar, under vistandet på stationerna låta arbetet skifta med de alldeles oumbärliga öfningarne i handvapnens och kanonernas handterande, samt, hvad kustförsvarets båtsmän vidkommer, uti landtkrigstjensten i allmänhet.
Vore än detta möjligt, hvilket ej är fallet, så är den fullkomliga brist på militär-organisation, hvaraf denna trupp nu lider, ett tillräckligt hinder emot att af det anmärkta förhållandet draga fördel.
Då båtsmännen äro på roten förlagde, är dem tilldeladt ett så otillräckligt befäl, då kompani-befälhafvaren icke till sitt biträde eger nödigt antal underofficerare, att icke ens någon allmän tillsyn kan dem lemnäs.
De sakna der nästan helt och hållet den nyttiga inflytelsen af mililär-disciplin, utan alt någon ens är pligtig att tillse, om kompanichefen gör något eller intet, för att förminska olägenheterna deraf.
Således ulan öfning, ulan tillsyn, utan samband med det befäl, som i farornas och mödans stund skall leda dem, vid tillfallen, då endast band af den innerligaste tillgifvenhet och förtroende eller den alfvarligaste disciplin, förmå att framkalla de oerhörda ansträngningar, med hvilka sjömannen ej sällan måste strida för sitt och kamraters lif, samt fäderneslandets ära, — utan sammanhang sinsemellan, eller med de öfriga flottans fasta korpser, med hvilka de äro ämnade att bilda kärnan af landets försvar lill sjös, — utgöra de spridda flockar af arbetsfolk, hvilka dock af staten måste underhållas, och som kunde, med ej synnerligt ökad kostnad, blifva ganska nyttiga för försvaret.
Må man dock besinna, att med denna, till antalet ringa, uti öfning och militärisk hållning bristande, stam, skall förenas en så mångfaldigt talrikare odisciplinerad trupp, så ofullständigt öfvad, så saknande nära nog allt begrepp om de egenskaper, som erfordras hos krigaren och sjömannen, sorn åtminstone bevärings-ynglingarne äro och måste fortfarande förblifva, så länge en så kort tid anslås till deras öfning.
Det är likväl sjöförsvaret det åligger att först möta fienden, för att söka förhindra honom att landstiga på vår kust, eller brandskatta och förstöra våra städer, samt på den enda väg, hvarpå fienden kan tillföra sina arméer de förnödenheter, som erfordras för att underhålla kriget, om möjligt taga, sänka eller bränna dess transporter!
Eders Kongl. Majit har ock länge insett samt djupt beklagat denna oroväckande sanning, och det var med blicken derå fästad, som Eders Kongl. Maj:t vid sednaste riksdag fästade Rikets Ständers uppmärksamhet pä behofvet alt gifva båtsmanshållet en förbättrad organisation. 32 Kongl. Maj:ts Nåd.
Saken är af den vigt, att jag icke kan underlåta att i underdånighet tillstyrka en förnyad framställning härom vid nu instundande riksdag.
Utom de skäl derför, hvilka nu blifvit anförda, tillkommer det ej mindre vigtiga, alt bevakningen af kronans dyrbara förråder på flottans stationer, dels uteslutande, dels till någon del, förrättas af en så odisciplinerad och i vapnens handterande oöfvad trupp, som båtsmännen i närvarande stund äro; hvartill får läggas, att inskränktheten af den årstjenande båtsmansstyrkan icke ens medger, att ett behofvet motsvarande antal till denna bevakning kan användas.
Ett sådant förhållande, nära nog oerhördt i hvarje annat land, har visserligen hittills utan någon betydligare olägenhet aflupit, men till hvilka stora förluster för staten det kunnat och kan leda, är lätt att inse.
Det bör då icke finnas oväntadt, att Eders Kongl. Maj:t lemnar Rikets Ständer del af sakens ställning och föreslår medel till bristens afhjelpande.
Afven detta skulle tjenligast kunna ske genom denna föreslagna organisation af båtsmanshållet, samt dess öfning i vapenföring.
Tvänne högst vigtiga ändamål skulle således kunna vinnas med samma kostnad, dervid dessutom bör märkas, att sysselsättningen med bevakningen skulle ganska mycket bidraga att hos så väl befäl som trupp sprida öfning och militärisk hållning.
Sättet hvarpå jag i underdånighet ansett mig böra föreslå, alt denna organisation skulle verkställas, har jag haft nåden underställa Eders Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, och får här blott i korthet anföra grunderna derför.
Samtliga Flottans fasta korpser skulle nämligen fördelas på Bataljoner; de, som tillhöra det yttre sjöförsvaret, benämnde Marin-balaljoner, samt till kustförsvaret:
Skärgårds-batajoner, så ordnade att på hvarje bataljon vore fördeladt ett lika antal manskap från alla de fasta korpser, som tillhöra den del af sjöförsvaret, dit truppen hörer, samt att allt flottans befäl och underbefäl, med undantag af de till varfstjensten behöfliga, likaledes vore på dessa bataljoner och underordnade kompanier placeradt.
Vid organisationen skulle äfven iakttagas, att bataljonernas styrka, så väl till befäl som manskap, vore så afpassad, att den blir tillräcklig alt bemanna en viss fördelning krigsfartyg med dithörande stamtrupp, hvarigenom maa förvissades, icke allenast att truppen skulle komma att åtfölja sitt befäl, men äfven att en viss fördelning manskap skulle hafva en, efter sin styrka afpassad, på förhand bestämd, fördelning krigfartyg att bemanna, till mycken lättnad vid stora rustningar samt af desto större värde, som Sveriges läge gör af den mest magtpaliggande vigt, att flottans krigsrustning må kunna ske ytterst skyndsamt.
Med hufvudsakligast iakttagande af dessa i största korthet anförda grunder, hvilkas detaljerade - liongl.
Pt'op. om Statsverk. 1850.
33 taljerade genomförande jag serskildt haft nåden framställa, skulle, enligt mitt underdåniga förmenande, de vigtiga vilkoren för en militär-trupps tjenstbarhet: samband emellan befäl och manskap, samt disciplin och hällning vinnas: hvarjemte, förmedelst en sådan organisation, de visa omsorger för såväl rekryternas bildning, sorn truppens öfning i alla dess yrke tillhörande färdigheter, samt bevakningen af sjö-clablissemcnterue, frän hvilkas verkställande Eders Kongl. Maj:t hittills af denne brist på system i truppens ordnande varit förhindrad, lätteligen böra kunna beredas tillfälle att utveckla deras för sjöförsvaret helsobringande frukter.
De kostnader, som härtill erfordras, skall jag här nedan, i sammanhang med öfrige af samma beskaffenhet, mera specifikt hafva nåden angifva.
De hufvudsakligaste uppkomma genom hehofvet af ökadt befäl.
Dervid bör jag dock anmärka, att detta sålunda ökade befäl netto blir tillräckligt till besättande af de officersplatser, som vid ett utbrytande krig oundgängligen måste vara att tillgå från den ordinarie s/alen, så att exempelvis å yttre sjöförsvarets krigsfartyg blifvit beräknad — utom fartygs-chefen — en officer af ordinarie stat per 80 å 100 man af besättningsstyrkan, samt på kustförsvaret dito en officer af samma stat per 125 å 180 man.
För fredstjenstgöringen åter får anmärkas, alt den styrka, som på nu föreslaget sätt skulle organiseras, dervid kommer att fördelas uti tillsammans 12 bataljoner med 53 kompanier, skeppsgossarnes inberäknade, hvartill således måste anslås nödigt befäl med Staber.
Dertill erfordrar tjenstgöringen på Varfven ett sammanlagdt antal officerare af 25.
Ytterligare måste beräknas, att någon del af flottans befäl alltid mäste kunna permilteras till sjöfarts idkande, för att på denna väg kunna inhemta en öfning, hvartill Staten icke med någon kostnad biträder.
Slutligen är både med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att desse, likasom öfrige Statens tjenstemän, må periodiskt kunna få åtnjuta någon ledighet.
Sammanlägges allt detta, så inses lätt, att den vid krigstillfällen till befäl å fartygen från ordinarie stat behöfliga personalen, minst utgörande 302 officerare, äfven till tjensten i fred erfordras.
Med den nu föreslagna ökningen skulle delta antal dock endast uppgå till 298.
Under hvilket förhållande som helst, men synnerligen i det fall, att förutnämnde organisation af Flottans stamtrupper skulle förekomma, hvarigenom korporalernes befattning i intet afseende vore underordnad den, som nu åligger denna personal vid arméen, har det synts rättvist och billigt, att någorlunda likartade vilkor med dem, som desse åtnjuta, äfven åt korporalerne vid Flottans fasta korpser Bit.
N:o 4 till Kongl. Maj:ls Prop. 1850 om Statsv. 1 Sami. 1 Afd. 1 Hiift. 5 34 Kongl.
1850. förunnades.
Den kostnad, sorn för detta ändamål uppgifvits, skulle bereda möjlighet att höja dessa korporalers arfvode till 25 R:dr banko.
Då såsom en följd af detta mitt underdåniga förslag lill båtsmanshållets tillsyn på roten, utom det beful, som nu dertill är bestämdt, äfven skulle anslås nödigt underbefäl, hvilket sednare ej hittills varit förhållandet, måste, för dertill kommenderade 2:ne Under-officerare på hvarje kompani, medel lill bestridande af rese-kostnaden inom kompaniet anslås.
Detta har här blifvit förslagsvis upptaget till 50 R:dr banko per man om året, hvilket dock möjligen kan synas nog lågt beräknadt, och således erfordrar att, efter vunnen erfarenhet, framdeles närmare regleras.
Skärgårdsflottans rörelser anbefallas genom hornsignaler.
Det minst kostsamma sätt att bereda tillgång på den personal, som till denna signalering erfordras, vore att dertill inöfva ett nödigt antal kanonierer och båtsmän, som funnes vara mottagliga af sådan undervisning, hvilket manskap, efter approbation, borde erhålla ett visst arfvode, såsom uppmuntran att qvarstadna i tjensten.
För att inlära och öfva denna personal, måste dessutom instruktörer å Flottans stationer vara att tillgå.
Båda dessa skäl hafva gifvit anledning till de, i öfverensstämmelse dermed, föreslagne anslag.
Vid kustfdrsvaret är den graden af under-befälet, som egnat sig åt artilleriet, eller de så kallade konstaplarne, af hufvudsakligaste vigt.
Tillfällen inträffa visserligen, då någon skicklighet uti de ämnen, som företrädesvis tillkomma Styrmän och Skeppare att känna, är af nöden.
För dessa fall underhålles nu, äfven vid Skärgårdsflottan, en serskildt Styrmans- och Skepparegrad.
Då, med den undervisning, som åt de olika graderna af Under-officerare måste gifvas, för att hvar och en af dem skall fullt motsvara sin bestämmelse, del är ganska sällsynt, att man inom en grad träffar tjenlige personer till tjenstgöring inom en annan, blir således följden, alt dessa Styrmän och Skeppare vid kustflollan, antingen ej fullt äro livad de borde vara, eller ock otjenlige till den tjenstgöring, som för en Underofficer vid denna del af Sjöförsvaret hufvudsakligen är af vigt alt känna.