Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 291. det mycket kan göras, äfven med hänseende till frågan att minska omlastningarnes antal, kommer att blifva till ofantligt gagn icke allenast för de delar af Nordre Trondhjems arnt och provinserna Jemtland, Herjeådalen och Medelpad, som tillböra området för denna led, hvars areal kan uppskattas till omkring 1,000 svenska med en befolkning af endast cirka 150,000 personer, sorn till följd af sin glesa utsträckning på den stora ytan har största behof att spara arbetskraft för jordens odling, utan jemväl, i mån bileder hinna anläggas, hvilket af naturliga förhållanden underlättas för Helsingland och Ångermanland, sorn otvifvelaktigt till vissa delar deraf komma att anlita ledén för sina behof af norska produkter, äfvensom för export till Norge af sina väfnader, när tullförhållandena mellan de båda rikena så ordnas, att äfven sådana varor må tullfritt dit införas landsvägen.
I samma mån kommunikationen till lands mellan tvänne orter förbättras, ökas handelsförbindelserna och som följd deraf utbytet mellan de båda.
Detta är en regel, som beklagligen varit nära nog främmande för folken i de båda förenade rikena, för såvidt frågan rört förhållandena deni emellan.
Lyckligtvis synes man numera vara beredd att vilja beträda en annan bana.
Under den öfvertygelse att, i den mån kommunikationen emellan de båda folken förbättras, skall utbytet dem emellan vexa och icke vara i ett tillbakagående, såsom närmast de sista åren varit förhållandet, enligt hvad statisiiken ger vid handen.
Erfarenheten utvisar det redan nu, enär under loppet af detta år sådana svenska fabriksvaror, som landvågen kunna tullfritt till Norge införas, varit föremål för export dit å leden; och jag tror att, i den mån man lyckas att bereda billigare transport mellan Sundsvall och Lewanger, skall denna export af svenska fabriksvaror för nordliga delars af Norge behof i stor skala tilltaga.
Det är med fäs t ad t afseende derå och då för både Jemtlands och Medelpads framåtskridande i kultur och utveckling behofvet oundgängligen kräfver att kommunikationen förbättras, som jag anser mig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på vigten deraf, att här ofvan oraförmälda jernväg mellan Hemgrafven och Sundsvall varder byggd.
Utan denna jernväg kan den öfriga leden aldrig någonsin nå den utveckling, som lyckliga naturförhållanden eljest måste framkalla.
Det är ock svårt att inse, huru det, bolag, som korn mor att ombesörja trafiken mellan Bräcke och Sundsvall, skall kunna göra detta fullt nöjaktigt förr än denna jernväg varder anlagd.
Utaf hela våglängden från nordsjön öfver Jemtland till Bottniska viken har hittills ingen del varit så lifligt trafikerad, som den östligaste mellan Hemgrafven och Sundsvall.
Enligt den af Herr Majoren Adelsköld uppgjorda kalkyl skulle en jernväg bär vid ändan af den stora linien redan till en början ega att påräkna en trafik af 15 å 20,000 passagerare och 1,000,000 centner gods om året, och denna godstrafik skulle vid tillfällen af inträffande missvext i de efter linien belägna orter, såsom t. ex. förhållandet nu är i Jemtland, i högst betydlig mån ökas, då fördelen af en förbättrad kommunikation blefve till stor båtnad för de af missvext hemsökta, hvilka derigenom lättare erhöllo sina förnödenheter af spanmål till billigare pris.
Bill. till R St.
Prot. 1865 1866. 11 Sand. 4 A/d. 54 42 6 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
Måsle nu här den gamla landsvägen, hvilken dels besväras af en mängd backar, dels eljest i anseende till en lös jordmån är, särdeles höst- och vårtiden, svår att befara, fortfarande begagnas, så är det fara värdt, dels att de fördelar, som Rikets Ständer genom anslag till kommunikationsledens utsträckning från Bräcke till Hemgrafven åsyftat, komma att till hufvudsaklig del uteblifva, dels ock att Jemtlands handel tvingas att taga sin rigtning åt Norge, dit en lättare farled redan är färdigbyggd ända till hafvet.
Adelsköld under sommaren 1859 i och för utsträckning af kommunikationsleden Riksgränsen—Bräcke till Sundsvall uppgjorda och afgifna förslag, hvilket, i hvad det rörer chausséanläggning från Bräcke till Torp samt kaualisering af Ljunga eif från Torp till Hemgrafven, redan är under utförande, skulle kostnaden för den jernväg, hvilken han ansåg böra blifva liniens fortsättning från sistnämnda ställe till Sundsvall, utgörande 2,41 mi! af 4 fots spårvidd för lokomotiv, uppgå till 1,540,000 R:dr, af hvilken kostnad adelar troddes böra beviljas såsom lån åt det bolag, som kunde vilja försträcka återstående Jalelen, åtaga sig utförandet af anläggningen, framtida underhållet och besörja trafiken efter fastställd taxa.
Med ledsnad måste här anföras, att de bemödanden, som inom Jemtland och Medelpad blifvit gjorda, att genom aktieteckning bilda ett sådant bolag, icke rönt önskad framgång samt att affärsförhållandena inom dessa orter icke äro sådana, att man ännu under många år har att hoppas, det denna jernväg kan komma till stånd, derest kostnaden skall till £:dol inom orten anskaffas.
Här hotar sålunda det beklagliga förhållande att inträffa, att, en sträcka af 2,41 mil vid östra ändan af den 42,36 mil långa kommunikationsled, som skulle sammanbinda Vesterhafvet med Östersjön, d. v. s. knappt mer än ^ydel af hela leden, kommer att lemnäs ofullbordad till en måhända aflägsen framtid.
Rikets Ständer hafva redan anvisat och torde under innevarande riksdag komma att ytterligare anvisa medel till fortsättning af den stora jernvägsanläggning, som öfver Wermland har till ändamål att såsom unionsväg närma de båda brödrafolken hvarandra och främja samfärdseln dem emellan.
Hå denna led redan blifvit af Kongl. Majit och Rikets Ständer betraktad såsom en statslinie, för hvars anläggning ända från riksgränsen till Hemgrafven kostnaden bestridts af allmänna medel, så synes Rikets Ständers mellankomst med fog'kunna påräknas för fullbordandet af jemväl den återstående delen, äfven om densamma skulle befinnas kräfva en jemförelsevis drygare omkostnad.
Öppnandet af en transitoled mellan Wester- och Österhafven torde med liba skäl i norra som i södra Sverige böra anses såsom ett företag af för stor betydelse, att detsamma skulle lemnäs åt euskild företagsamhet.
DA nu ifrågavarande jernväg just genom sin egenskap att ingå i en transitoled bor i viss mån kunna jemföra® med en Statens stambana, så lärer väl den omständigheten, att den skulle blifva kort och sålunda fordrar en jemförelsevis mindre kostnad, icke böra föranleda dertill, att densamma anses förtjena mindre afseende.
Det lärer väl ock kunna antagas, att den tid en gång skall nalkas, då norra delen af Sverige och Norge kommit derhän i odling och välstånd, att en större bana från Sundsvall öfver Jemtland ej längre kan umbäras.
Denna stambana skulle, när tiden för Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
427 dess anläggande är kommen, blifva c» fortsättning af den jernväg, hvarom här är fråga.
På grund af hvad jag sålunda anfört, får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte till cn 2,41 mils jernväg af fyra fots spårvidd för lokomotiv från Hemgrafven till Sundsvall bevilja som anslag, utan återbetalningsskyldighet, 1,540,000 R:dr Runt.
Örn remiss till vederbörligt Utskott anhållos.
Pehr Tjernlund, från Wester-Norrlands län.
Häruti instämmer till alla delar: Eric Ersson, från Jemtlands län. N:o Af Nils Petersson från Calmar län. om bestämmande af kortare preskriptionstid för utsökning af soldats-, båtsmans- och tjenstehjons löneförmåner.
Till förekommande af dc tvister och efterräkningar, som ofta uppstå emellan soldater och båtsmän, å ena, samt deras rust- och rotehållare, å andra sidan, angående de förres löneförmåner af ved, spanmål, kobete, m. m., och hvilka tvister, som understundom afse flera års så beskaffade förmåner, merendels hafva den påföljd, att rust- och rotehållarne, hvilka gemenligen icke förse sig med qvittenser för hvarje års liqvid, blifva ålagde, att till soldaten eller båtsmannen betala allt, hvad af dem enligt kontrakt fordras, ehuru fullständig uppgörelse emellan de tvistande långt tillförene kan hafva egt rum, tager jag mig friheten vördsamt hemställa att, med afseende på svårigheten i allmänhet att utröna befogenheten af äldre fordrings - 428 Motioner i Bonde-Ståndet 1865, N:o 293. anspråk, cai viss kortare preskriptionstid mätte bestämmas för lönefordringar af ifrågavarande beskaffenhet, i hvilket afseende jag vågar föreslå, att för dessa fordringar måtte blifva gällande samma preskriptionstid, som uti Kongl.
Kungörelsen den 8 September 1821 är föreskrifven för löningar etc. hos statsverket, nemligen att anspråken derå skola, vid talans förlust, väckas inom förloppet af året, näst efter det, för hvilket fordringen tillkommit? oeb torde enahanda preskriptionstid statueras i fråga om tjenstehjons löner, ty äfven å dessa tager man sällan qvittenser, och om sådana erhållas, bör man ej besväras med deras förvarande uti tio års tid.
N:o 993.
Af Carl Bernhard ICvilström från Calmar län, om anslag för att sätta af t hushållningssällskapen utsedde manspersoner i tillfälle att genomgå fullständig lärokurs uti allt hvad till boskapsuppfödning, m. ra., hörer.
Genom de flerahanda åtgärder, som under sednare åren vidtagits till uppLtjelpande af vårt lands modernäring — boskapsskötseln har uppmärksamheten allmänneligen rigtats åt denna gren af hushållningen.
Sålunda har genom resande undervisare i boskapsskötseln och mejerihandteringen, genom elever från med understöd anordnade mejeriskolor med flera dylika, tillfälle blifvit landtmannen boredt att inhemta och tillämpa de fördelaktigaste sätten för ett tillgodogörande af ladugårdens alster.
Men en brist, och denna ganska kännbar, återstår ännu; den att finna lämpliga och kunniga skötare för ladugårdarne, åt hvilka våra landtman numera börja att allt mera egna en prisvärd uppmärksamhet.
Öfverallt förspörjes klagan öfver svårigheten att få tjenstehjon för hornboskapens vård, och då i utlandet män villigt träda i tjenst såsom herdar och äfven bestrida såväl utfodringen sorn mjölkningen uti koladugårdarne, samt derföre åtnjuta till och roed fram - Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
429 för audra tjenare högre anseende och aflöning, hörer detta hos oss ännu till undantagen, hvilket förhållande måste så mycket menligare inverka på ladugårdsskötsel^ utveckling som vid densamma förekomma jemte mjölkningen flera sysslor, hvilka kräfva större krafter, än som i allmänhet kunna påräknas hos qvinnan, som hittills nästan uteslutande fått ombesörja, jemte mejerihandteringen, äfven allt hvad som tillhör mjölkboskapens utfodring, skötsel och vård.
Väl hafva försök tid efter annan blifvit gjorda af åtskilliga bland hushållningssällskapen samt enskilda personer dels att foga anstalt för bildande inom landet af “ladugårdsskötare" och “koryktare", dels att införskrifva sådana från utlandet; men dels hafva dessa sednare varit för dyrlegda för att finna allmännare användning, isynnerhet som en längre tid för dem erfordrats för att blifva förtrogne med härvarande seder och språk, dels hafva dessa försök ej, som sig vederbort, fullföljts och handhafts, hvadan de icke heller ledt till några nämnvärda resultat.
Skola sådana vinnas, måste åtgärder vidtagas, som under en längre tid kunna följdrig tigt tillämpas, hvilket för närvarande synes icke kunna ske annat än genom
Sta tens mellankomst.
Det är af dessa skäl och med kännedom om det stora behof, som uti landet förefinnes å dugligt tjenstefolk för ladugårdarne, som jag hemställer, att en summa af 2,000 R:dr må anslås till understöd åt sådana personer af mankönet, som, af hushållningssällskapen utsedde, genom Kongl. Landtbruksakadeiniens förvaltningskomités försorg utsändas till egare af välskötta ladugårdar för att genomgå fullständig lärokurs uti allt hvad till boskapens uppfödning, utfodring, rykt, mjölkning, gödning och skötsel i allmänhet, äfvensom hvad till deras slagt och styckning dervid till afsalu hörer, så att dessa personer derefter må kunna bidraga till bildande af en ny, mycket behöflig, men hittills hos oss saknad klass af tjenare för ladugårdarne och behandlingen af så väl påläggs som mjölk- och gödboskapsdjur.
Om remiss af detta memorial till Rikets Ständers Stats-Utskott får jag vördsamt anhålla.
Carl Hydström, Irån Calmar län. ) -130 Motioner i Binde-Ståndet 1865. iSös 264 och 2.95. !%:© 994.
Af Carl Bernhard Hydström från Calmar län, om bidrag af allmänna medel för att i staden Westervik uppbygga ett ele mentarläroverkshus.
Hos Rikets Ständer får jag- härkos vördsamt föreslå, att ett belopp af 75,000 R:dr R:mt måtte anslås till bidrag för upp byggandet i staden Westervik af ett elementarläroverkshns, för hvilket kostnaden enligt kostnadsförslag och ritning uppgår till cirka 155,000 R:dr, och mot vilkor att staden sjelf bekostar återstoden; och torde beloppet böra lemnäs antingen utan återbetalningsskyldighet eller såsom räntefritt lån att under vissa år amorteras.
Om remiss häraf til) vederbörligt Utskott anhålles.
Carl Rydström, (rån Calmar län.
Af Anders Allgust.
Anderson från Östergötlands län, om upprättande af en tillförlitlig jemförelseiabell emellan embets- och tjenstemän»em proportionerliga förhållande till Öfriga samhällsklasser uti Sverige och grannländerna samt om det s. k. dyrtidstilläggets upphörande i vissa, fall, rn. m.
Ingen vill heldre än jag unna Statens embets- och tjenstemän sin välförtjenta lön, men om man icke hörde några klagomål öfver bristen härutinnan följe den s. k. “dyra tideu“, som inträffade 1855 och 1856, om man allt dittills icke Motioner i Bonde-Ståndet 1885. i\’:o 295.
431 haft brist på skickliga sökande till lediga platser, om man icke kan säga att Statens tjenster sämre sköttes före — än efter — denna tidsperiod; så torde med skäl kunna frågas om Staten handlar klokt, då den ideligen skapar nya tjenster och samtidigt ökar löuer för tjenstemännen, under det jordbrukets idkare hotas med total undergång?
Om man egde tillgång till statistiska jemförelser emellan Sverige och andra länder, i afseende på procentförhållandet emellan närande och tärande samhällsklasser; så vågar jag tro det intet annat land skulle kunna mäta sig med Sverige.
Att yrka absolut borttagande af det s. k. dyrtidstillägget anser jag stöta mot för stora hinder i anseende till den närvarande embete- och tjenstcmannapersonalens i fullmagterna egande garantier mot löneminskning.
Men jag hyser det hopp till regeringsmagtens nitälskan om alla samhällklassers bestånd att man icke skall behöfva mer än att påpeka det antagligen rådande missförhållandet lör att vinna den medverkan till nödig rättelse, som af behofvet högeligen påkallas.
I anledning häraf tager jag mig friheteu föreslå, det Rikets Ständer ville uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla: att Kongl. Majit täcktes i nåder anbefalla Statistiska Centralbyrån här i riket, att, så fort ske kan, upprätta en tillförlitlig jemförelsetabell emellan einbets- och tjenstemännens proportionerlig!! förhållande till öfriga samhällsklasser inom Sverige och de af våra grannländer, hvarifrån statistiska uppgifter må stå att vinna; att en så beskaffad tabell på en kommande riksdag framlägges för Rikets Ständer; att Kongl. Majit täcktes i nåder tillse, att alla de rikets ornbets- och tjenstemän, hvilka icke genom fullmagter eller konstitutorialer, blifvit tillförsäkrade det dyrtidstillägg, som 1856 1858 årens Ständer beviljade, måtte få nöjas åt de löner och arfvoden, som före nämnda tid varit de olika tjenstegraderna anvisade; att Kongl. Majit ville förordna det oftaberörda lönetillägg måtte fråntagas alla de embeten och tjenster, hvilka hädanefter komma att tillsättas; samt slutligen, att Kongl. Majit ville låta efter Stäudernes hörande indraga icke allenast alla öfverflödiga embetsverk inom riket, utan ock förminska den stora mängd embets- och tjenstemannaplatser, som kunna anses mindro nödvändiga.
Skälen till dessa mina yrkanden är säkerligen allom bekant, och behöfver alltså icke upprepas.
Den allmänt öfverklagade penningebristen inom landet lärer svårligen stå att afhjelpa, så länge det faktiskt synes att statsbudgeten årligen tarfvar en summa, fullt motsvarig Riksbankens hela utelöpande sedelstock.
Om remiss till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet anhålles vördsami igen.
Stockholm den 15 November 1865. A. A.
Anderson, från Östergötlands län. 432 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 296. ilio 3f*G Anders 1 agust Anderson från Ostergötlands län, om utsträckning af den uti 50 Kap. 6 § Rättegångs-Balken medgifva befrielse. fran skyldighet att nedsätta, s. k. revisionsskilling, samt om upphäfvande af alla. i samma Balk förekommande stadgan de?), i fråga om borgen för kostnad och skada.
Som ingenting- kati vara orimligare af de ännu qvarstående paragraferna i vår lag, än att endast don rike skall få sitt mål pröfvadt hos Högsta Domstolen; ty ingen kan säga. att den fattige njuter lika rätt inför lagen, så länge det heter att, hvar och en, som eger 500 daler, bör erlägga 200 daler i revisionsskilling, närmaste följden häraf är och blir den, att om en person har aldrig så rättvis sak, den han förlorat i Hofrätt, måste han nöjas häråt, såvida han icke först vill göra sig husvill för att sedan söka rättvisan i högsta instansen.
Det händer ju ofta att en tappande part eger en stuga värd 250 R:dr, som icke för gäld häftar, denna måste han sälja för att få medel till revissionsskilling eller ock måste han låta sig nöja med den dom han fått.
Då det numera är allmänt kändt att 500 daler, på den tiden lagen skref», hade långt högre värde än 5,000 Riksdaler under närvarande tid.
Då Ständerna gjort stor uppoffring för att sätta Högsta Domstolen i tillfälle att dela sig på tvänne divisioner; så frågas, om tiden icke redan kunde vara inne, att låta Konungens valspråk “Land skall med Lag hyggås11 gå i fullbordan ?
I anledning häraf vågar jag föreslå: att 30 Kap. 6 § Rättegångs-Balken ändras sålunda: att den, som kan styrka sig icke ega mera än Feni tusen Riksdaler, må ega att, utan revissionsskilling, söka att Konungen må pröfva Hofrätts dom och utslag, som i hufvudsaken fallit; att alla de stadganden i Rättegångs-Balken, som handla om borgen lör kostnad och skada, måtte, såsom en tom formalitet, utur denna lag försvinna.
Stockholm den 15 November 1865. A. A. Anderson, från Östergötlands län.
N:o 297. 433 Y:o 297.
Af Ola Jänsson från Malmöhus län, att den, svenske sjöfarande åliggande s. k. plåt afgift icke vidare mätte till sjömanshusen, utan till vederbörande kommuner erläggas.
Enligt Kofferdi-reglementet af den 30 Mars 1748 samt Kongl. Kungörelsen den 27 Augusti 1828, åligger det svenske sjöfarande, att till det sjömanshus, der han blifvit mönstrad, erlägga vissa procent af den hyra eller lön han sig betingat, under namn af plåtafgift.
Detta stadgande, som alser beredandet af underhåll åt i följd af ålder eller sjukdom till arbete oförmögna sjömän, har således ett ädelt syfte, men att det icke motsvarat sitt ändamål har erfarenheten fullkomligt ådagalagt.
Om likväl samma stadgande haft något skäl för sig under en tid, då den hjelpbehöfvande icke hade någon annan än den allmänna barmhertigheten att vända sig till, så har dock numera, sedan lagen tillkommit, som bestämdt förpligtar kommunerna, att lemna vård och underhåll åt de, som deraf äro i behof, detta skäl förlorat större delen af sin giltighet.
Jag vågar tro det vara i de hjelpbehöfvande sjömännens intresse, att om- - förmälde afgift till sjömanshusen upphör, emedan de derifrån utgående bidragen till personer inom ett vidsträckt område sannolikt blifva ojemnt och icke i mån af behofvet fördelade, samt alltid otillräcklige för individens bergning; liksom det låter tänka sig att kommunen högst ogerna lemnar bidrag åt den, som från annat håll borde hafva understöd; hvadan jag anhåller, det Rikets Ständer täcktes hos Kongl. Majit göra framställning om den ändring i åberopade Kofferdi-reglemente och Kongl. Kungörelse, att svensk sjöman skall till den kommun, der han mantalsskrifven är, omförmälda afgift erlägga.
Om remiss till vederbörligt Utskott an hålles.
Stockholm den 15 November 1835.
Ola Jönsson, från Malmöhus län. llih. till R.
Prof. 1865 1866. 11 Sami. 4 Afd. 55 434 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
Af Ola Jönsson från Malmöhus län, om anslag för inrättande, af s. k. slöjdskolor för flickor.
Bland de frågor, som framstå såsom i synnerhet vigtiga, intager undervisningsfrågan otvifvelaktigt ett af de första rummen.
Oaflåtlig sträfvan från de begge statsmagternas sida att bereda tillfälle till det nppvexande slägtets uppfostran på ett sätt, som öfverensstämmer med tidens och mensklighetens fordringar, har krönts med den framgång, att frågan för närvarande befinner sig i ett ganska lyckligt stadium.
Allt har likväl icke kunnat vinnas på en gång; mycket återstår att önska, mycket att fullborda.
Den brist, som i fråga om undervisningen företrädesvis gör sig märkbar, är bristen på lämpliga undervisningsanstalter förflickor.
Qvinnans rättigheter hafva beklagligtvis ännu icke blifvit fullt erkända, men, hvad värre är, hennes uppfostran har blifvit ytterst försummad.
Naturligtvis gäller detta påstående endast i fråga om allmogens barn; ty för de mera lyckligt lottades undervisning och bildning har nog dragits försorg äfven på landet, och i städerna hafva redan temligen allmänt inrättats särskilda undervisningsanstalter för flickor, hvilket onekligen äfven faller sig vida lättare i städerna än på landsbyggdeu.
Visserligen finnas på landet ganska väl ordnade folkskolor, men den allmänna folkskolan med alla sina förtjenster är dock icke någon passande undervisnings- eller uppfostringsanstalt för flickor.
Afven om mot sättet att låta gossar och flickor gå i samma skola ocb erhålla undervisning af samma lärare icke vore något att anmärka, hvarom likväl slör meningsskiljaktighet råder, lämpar sig dock folkskolan mindre väl som läroanstalt för de sistnämnda.
Vår tid erkänner icke såsom rigtig den methoden att låta barnen sitta stilla vid boken eller skrif bordet från morgon till qväll; någon omvexling, förströelse och kroppslig rörelse är nödvändig och fördenskull är aribefaldt. att gossarne skola på mellantider öfva sig i exercis samt trädgårdsskötsel, m. m., men för flickor har man icke tänkt på materiel sysselsättning, då likväl i skolan lätteligen kunde inhemtas undervisning i slöjd och sådana handarbeten, till hvilkas inlärande i många fall tillfälle i hemmet saknas.
Det är icke nog att flickan erhåller undervisning om religionens heliga sanningar, hvilket alltid måste sättas i första rummet, hon måste äfven, för att blifva en nyttig medlem i samhället, hafva kunskap i de arbeten och husliga göromål, som henne såsom qvinna åligga.
Erkännande denna sanning och inseende behofvet af så kallade slöjdskolor för flickor, har man äfven på landet på många ställen beslutat inrättandet af sådana läroanstalter, men de stora kostnader, som dermed äro förenade, gifva grun - Motioner i Bonde-Ståndet 1865■ N:o 2.9.9. 335 dad, anledning till den farhåga att denna ädla idé skall qväfvas i sin linda och det påbörjade verket afstadna, såvida icke Staten, bidragande och uppmuntrande härtill, träder emellan.
Jag vågar fördenskull vördsammast föreslå: det Rikets Ständer täcktes anvisa en summa af 30,000 R:dr att ställas till Kongl. Maj:ts disposition, tor att under året 1867 efter Kongl. Maj:ts nådiga ompröfning utgå till de kommuner på landet, som visa att så kallad slöjdskola för flickor derstädes blifvit inrättad och skicklig lärarinna antagen.
Jag borde måhända hafva framlagt ett mera detaljeradt förslag, men jag förvissar mig att det Utskott, som kommer att motionen behandla, skall, såvida det detsamma behjertar, utan svårighet kunna uppställa de närmare vilkoren, under hvilka medlen böra utgå.
Ola Jönsson, från Malmöhus län.
M:o 299.
Af Pehr Östman från Wester-Norrlands län, örn anslag för anläggning af vissa vägar från Bergviks bro i Helsingland till gränsen emellan Wester-Norrlands och (Vesterbottens län.
Under nästlidne riksdag anslogo Rikets Ständer, med anledning af då väckt motion, nödiga medel för en planmessig undersökning af vägan läggningar från Bergviks bro i Helsingland till gränsen mellan Wester-Norrlands och Westerbottens län.