Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Ett allvarsord ska jag säga att gossar och flickor kysstes vid brunnen er: folk, som bär på tankar, ska man låta (vår brunn), när de hämtade vatten i skym- vara i fred, äfven om m a n inte förstår dem ningen, något som de gjort allt sedan brun- och de tycks gå underliga vägar.
Det är nen blef till — så var det min högsta fröjd, nog Gud ändå som sätter äfven dem till äm- — min och Keyans!
Min högsta fröjd!!
betet.
Och nu bryr jag mig inte ett dugg J a g som afskyr alla kyssar, som jag inte om fröken Key vidare, en sådan kapacitet får själf!
reder sig nog — värre är det med oss som Om dagarna satt jag kapprak vid fönstret äro så långt komna i fördärf, att vi inte och stickade och log och agerade emot tom- blygs att smutsa våra egna barnbarns rena ma rummet, när någon gick förbi, allt för öron.
När folk hunnit så långt nedför det att såvera apparangserna.
Men om nätterna!
ondas brant, då är det hög tid a t t man för- J a, resultatet af dem blef, att Ruffen ändt- låter dem.
Också är jag här för att förlåta ligen vardt upprörd på det rätta sättet.
er allesammans — utom en, som jag aldrig Och så gick han till borgmästaren.
Men i lefvande lifvet kommer att förlåta — och det skulle han aldrig ha gjort, ty nu rå- för att bjuda er på elfvakaffe i morgon kade herrarna i lufven på hvarandra, de allihopa — utom en.
Den, som tål, tar med.
åt sig!
Kom, om ni vill, låt bli om ni vill.
Sämre än att vara sin frus m a n kan en Skammen blir er — inte min.
Det är bättre karl vara, men man ska välja sina stunder a t t förlåta litet för mycket än att förlåta eller rättare sina fruar.
För den mannen ingenting alls! » passar positionen rakt inte.
(Skrik inte Därmed svepte jag i väg ut, så nära upp- gubben!
Det är Ruffen, som frågar något, hällningen som det var möjligt.
Gud vet hvad) — — Och kafferep hade de, Man kan väl ha sina känslor, äfven om utan att jag fick vara med, ens på ett m a n bara ' ^är en anfallen!
Men gråta inför hörn.
Och inte ville jag heller för resten!
de där!
Förr dö!
Nej, inte om de hade bedt mig på sina bara Den aftonen blef det ett sådant kackel knän.
Men bjudit mig hade de kunnat göra, af, som om hela stan varit ett hönshus.
så jag åtminstone fått säga n e j!
Men dagen därpå, precis klockan 1 1, kom (Söta gubben lilla, skrik då inte!
Hvad Almén dragande med sin gumma, Lindkvist är det om?
Om jag skrifver om sdet med sin, Jonson med sin.
Herrarna hade där »?
J a g bara skrifver samsats och tagit saken om hand!
1898 Nog voro de välkomna, förstås, fast nog sved det i hjärtats innersta djup, att vi inte ens dögo till att gräla ett gräl ut, utan att herrarna skulle behöfva hjälpa till.
Nu, som sagdt, är allt frid och sämja.
Både jag och hunden äro begrafna.
Måtte det bara inte falla någon in att gräfva upp oss igen, nu i höstsvepen.
J a g tycker mig märka vissa symptom!
Det vore för svårt och inte en smul godt kommer det u t af det, tvärtom.
Ty naturligtvis ska jag då sta och svara igen, och svarar för- stås på tok, som man alltid gör, när man är ond.
Men, vi äro en gång sådana, vi fruntimmer.
Af idel pliktkänsla käxa vi upp en liten sak till en stor och käxa ned en stor sak till en liten.
Nå ja, det går an att jag h ä m t a t krafter.
Ruffen och jag har varit ute och badat för a t t stärka mig, som väl kunde behöfvas.
J a g har förlorat 9 kilo fett i vinter — och nästan all min intelligens.
Undrar om någon kvinna offrat Ibsen mer!
Men det var grufligt så många pappers- ark jag redan fyllt, och det om rakt ingen- ting.
J a g måtte väl ändå inte ha skrifvit om — — jag menar —.
Fattas bara a t t jag gräft upp mig själf!
Men jag försäkrar utmärkta herrskapet, att om jag också har skrifvit något, så är det ändå rakt ingenting mot hvad jag kun- nat och velat skrifva — om jag bara haft lof.
Vill herrskapet höra något om resan?
J a g ska gärna skrifva — om jag bara blir vid full vigör igen.
Ännu ser jag ut som en tåt!
Det enda som tröstar mig är att borgmästarinnan ser ut som en rostig stopp- nål, hon.
Men inte blir det värdt att hon försöker stoppa igen några hål med mig — det säger jag!
Nu kommer Ruffen.
Hvad nu månne?
Med den utsöktaste högaktning och nervositet och vänskap Louisa Petterkuist.
Efteråt.
Det gick rätt bra med Ruffen.
Han sa, att han aldrig väntat an- n a t!
Var inte det eget?!
Om herrskapet inte vill kalla upp sina barn efter henne, jag menar b — innan, så heter hon —.
Men kanske ändå att jag inte bör tala om det.
Men tro mig: svart som sot är hon!
• Kvinnoöden och kvinnobilder.
För Idun af Birger Schöldström.
Eva Loffman.
I professor Karl Warburgs stora och för- r trl ffliga arbete öfver Anna Maria Lenngren yttrar han, sidan 2 6 0: Då Leopold vid seklets början sände skald- innan sina då utkommande samlade skrifter, fogade han därtill följande epigram:; Euterpe, Polymnia eller Klio, jag vet ej hvilket namn ni bär på Helikon, med godhet tag emot af e n b l a n d a d e r t o n det offer han bär fram för en i b l a n d de nio.
Troligen i anledning af detta epigram skref Chorceus följande inskrift till » En bild af fru Lenngren »:
1898 IDUN » Fru Lenngren en ibland de nio I » » Kors l » rop te Minnets nior och sågo mulna ut: » vi äro nio re ' n förut. » — » Väl, » sade en af dem till slut, sjag skrifver mig en af de tio. » — » Förträffligt! » ropte alla nio.
större album skulle i » Fiskaregubbens » koja framläggas, där hvarje besökande skulle in- skrifva en af honom eller henne själf för- fattad vers, ett tänkespråk, en reflektion eller dylikt.
" Således », utbrast generalen, » kommer fiskaregubbens ' bibliotek ' att bli författadt af mina och min familjs kärkomna Emellertid undrar jag, om ej Warburg gäster och vänner.
det skall bli en något litet misstagit sig, och om ej Cho- lektyr, som ännu skall glädja efterkommande raeus skrifvit sitt anförda epigram i c k e med släkten. » anledning af Leopolds komplimang, utan Redan dagen därpå funnos ett dylikt al- såsom ett slags fortsättning af ett, helt visst bum, penna och bläck framlagda i det täcka ej af den framstående litteraturhistorikern eremitaget, och det blef sedan den som- observeradt poem i Åbotidningen 1800 med maren ett nästan dagligt nöje, a t t famil- öfverskriften: » Den okända bilden », och jen von " Willebrands medlemmar, jämte hu- som lyder så h ä r: sets informator, den unge skalden Choraeus, och den familjen gästande vittra och » för I Gratiernas rum uppå agat-caminen sin skönhet och älskvärdhet bekanta » m:ll Apollo fann en bild, knappt synlig ur sitt flor; Eva Loffman täflade om att i albumet ned- men snillets gud på minen skrifva sina tankar, mestadels i versifierad strax kände B e t t i s m o r.
Hans glädje allas känsla väckte, form.
Det var i synnerhet Choraeus och och själfva Juno log åt dessa blyga drag, Eva, som täflade i denna vitterlek.
A dessa där skalken gömde sig bland godhetens behag.
blad, som, slitna och blekta af tiden, ännu Men namnet saknades, och Gratierna räckte, finnas i detta album *, finnas dessutom, på en gång alla tre, ur sömmen i sin hand en nål åt Minnets gud,, som skref på bildens under tidsskedet 1800 — 20, en mängd min- rand: nen och handskrifter från allt hvad Finland på de åren ägde ädelt och utmärkt, och F r u L e n n g r e n först, en huslig kvinna, äiven Sverige skattade till det lilla » biblio- i dödligheten värd att lifvet lyckligt finna, teket » med namn sådana som Magnus Brahe, nämnd i odödligheten sen, ej af de Aderton, men af de Nio en.
Gustaf Fredrik Åkerhjelm, C.
A. Wacht- meister, medlemmar af familjerna Sparre, Hvem månde hafva skrifvit detta lilla Björnstjerna, af Nordin och af Ugglas m. fl.
helt enkelt f ö r t j u s a n d e poem?
I ett ännu Men ombytlighet är jordlifvets lott, och bevaradt exemplar af n ä m n d a tidning för den glada och fint bildade krets, som första Finlands gamla hufvudstad och seklets första aftonen samlats i kojan, hos » fiskargubben år finnes i margen antecknadt n a m n e t: Eva på Jokkis », var bruten och skingrad inom Loffman.
loppet af några få år.
Redan i oktober Hvem var Eva Loffman?
1800 hade Choraeus lämnat Finlands strand för att tillträda en lärarebefattning vid krigs- akademien å Karlberg, och ett par år där- På stranden midt emot Jokkis bruk i efter låg den fagraste Jokkisblomman, Eva Åbo-trakten, när aftonsolen med sitt ro- Loffman, vissnad i en tidig graf.
Denna senröda skimmer belyste lunderna och sjön tillreddes och igenkastades vid dåvarande den 9 augusti 1800, framkom — heter det konungaparets besök i Åbo i juni 1802. i en liten, numera ytterst sällsynt * bok: Vid de många högtidligheter och baler, som » Små berättelser och tidsbilder » af den 1879 då i anledning af de höga gästernas där- i mycket hög ålder aflidne d:r Pinello — varo anställdes, hade Eva Loffman ådragit mellan de höga granarna i parken ett säll- sig en häftig förkylning, hvilken efter några skap herrar och damer, som styrde kosan dagar slutade den vackra och snillrika Aura- till den täcka udde, som skymtade fram dotterns lif.
Hennes sista handteckning i mellan träden, och hvilken inom några ögon- fiskarkojan, som förekommer på samma blad, blick härefter inrymde värdparet på Jokkis, där ett litet skaldestycke af Choraeus bar general von Willebrand med generalska, de- främsta rummet, v a r: ras barn samt flere gäster från Åbo.
» Nu äro vi hos F i s k a r e g u b b e n, » sade Minnet af förflutna tider tröstar gubbens gamla år, värden, » men som h a n har den egenheten skuggar än hans silfverhår, att vara litet folkskygg, ha mina döttrar rodnad än på kinden sprider.
och lilla Eva Loffman åtagit sig att duka Hoppet vid hans dödsbädd vakar, upp hvad huset förmår, och jag hoppas, ni öppnar dagens förlåt än, öppnar själfva himmelen, hålla till godo. » när han bojan från sig skakar.
» Där Gracerna och Hebe servera, förvand- las allt i nektar och ambrosia, » svarade för Enligt annons i Åbo Tidning var det den sällskapet den gamle artige baron Reinhold 6 juni 1802 Eva Kristina Loffman, dotter Rehbinder.
af assessor Loffman, afied, 28 år gammal.
» Men i den här Olympen serveras endast Hon besjöngs af Choraeus och af biskop ' Kräftan röd i kastrullen ' och filbunke, » Tengström.
återtog generalen, » och det " utan alla cere- Ännu några få år, och Eva Loffman följ- monier.
Kanske är det just därför vi trif- des af sin ungdomsvän och sångare.
Stof- vas här så väl, ty sällan går en dag förbi, tet af den finske skalden nedsänktes i Solna utan att vi samlas på detta ställe om kväl- kyrkogåd, där i trädens skugga en enkel larne: en vacker sång, ett gladt skämt och ohuggen bautasten med namnet C h o r a e u s framför allt något n y t t skaldestycke, som visar stället, där han hvilar.
vår hederlige Chorasus läser högt för oss, Och vid ett kort efter Choraei bortgång utgöra fiskarkojans nöjen. » aflagdt besök å Jokkis skref Franzén i fiskar- Det skildras vidare, huru, på förslag af gubbens bok till minnet af cten unge skal- professor Pipping, sällskapet beslöt att ett den och hans väninna följande poem, hvil- * Så sällsynt t. o.
in., att den icke finnes i Kungl.
Den är emellertid citerad i Snoilskys minnestal i Svenska akademien öfver Choraeus.
* ' Enligt uppgift af professor Lagus finnes ännu » Fiskargubbens bok » kvar i Jokkis herre- gård.
325 ket icke finnes intaget i Franzéns samlade arbeten: Af smaken besökt, den förgätna naturen Såg gubben på Jokkis romantiska strand, såg glädjen, från hofvet af gracerna buren i mosshyddan le öfver strömfallets rand; men intet, men intet mer rörde hans sinne.
En vind ur hans bok hade skingrat de blad, där vänskapen tecknat ett dröjande minne af ungdomens känsla, så flyktig som glad.
Hans koja var öde, han gömdes i skogen från själfva sin ädla beskydderskas tröst.
Där fann jag hans vålnad, sin saknad blott trogen, och hörde i öknen hans klagande röst.
Han satt på en klippa och suckande sade: Två vänner från Aura min enslighet hade; den ena en ros af de stoltares flock, förädlad af konsten, hon längtade dock hit ner från det präktiga fönster hon prydde; den andra en fågel, som, gömd i sin lund, de lyssnande nymfer förtjuste och brydde; men ack!
innan sommarens mognande stund föll rosen i stormen och sångaren flydde.
— * Huslig ekonomi.
Doktor Astrid Cleves föreläsningar på Stockholms högskola.
I. on är en gladlynt, hurtig och duktig svensk flicka med hufvudet på skaft och hjärtat på rätta stället, med en järn- vilja, som fört henne fram, visserligen hastigt, men ändock steg för steg, och med en ljus, smittsam förhoppning på världens och män- niskornas skridande mot ljuset. » Med dessa ord presenterades vid mid- sommarstiden filosofie doktor Astrid Cleve för Iduns läsekrets, och äfven vid den flyk- tigaste beröring med henne känner man sig lifligt öfvertygad om riktigheten af detta biografens på personlig bekantskap grunda- de omdöme.
Att hon, den unga lärda nu- tidskvinnan, hvilken som amanuens vid Stockholms högskola där föreläser i oorga- nisk kemi — en, efter hennes egen utsago, förträfflig sysselsättning —, samtidigt med sina föreläsningar i huslig ekonomi ställer sitt vetande i hushållets tjänst, kan natur- ligtvis icke annat än stegra våra sympatier för henne.
Också är det, som redan blif- vit nämndt, vår afsikt att med uppmärk- samhet följa den sistnämnda, för doktor Cleve så hedrande föreläsningsserien.
Efter att, som kändt, under sin första föreläsning hafva redogjort för de allmän- naste kemiska föreningarna ryckte doktor Cleve i tisdags under många vackra och intressanta experiment sitt ämne närmare in på lifvet, med löfte att nästa gång på allvar taga itu med den organiska kemien.
På tal om värmeutvecklingen vid kemi- ska sönderdelningar erinrades om, a,tt vär- met mätes i s. k. stora kalorier, d. v. s. den värmekvantitet, som erfordras för att upphetta 1 kg.
vatten 1 gr. Celsius.
Vida- re preciserades skillnaden mellan molekyler (
På förbränning gåfvos talrika prof. Gul fosfor förbrändes under en gasklocka, hvar- igenom den däri inneslutna luften beröfva- des sitt syre, hvilket åter hade till följd, att en.
införd ljuslåga slocknade, liksom ett
IDUN 326 insläppt djur ofelbart skalle hafva kväfts; kolsyrad kalk framställdes medels några kolbitar, inneslutna i ett kulrör och utsatta för en syregasström, och under påverkan af en dylik förvandlades pulvriseradt soc- ker först till en karamell och därpå till kol.
Under ett helt fyrverkeri af sprakan- de gnistor förbrändes magnesium i luften och messing i klorgas, under utveckling af en vacker violettblå låga brann svafvel i syrgas.
I fråga om förbränningsvärmen påpeka- des, att mörk rödglödgning motsvarar 700 gr. Celsius, ljus dylik 950, gulglödgning 1,100 och hvitglödgning 1,500 dito.
Vid födoämnenas förbränning inom människo- kroppen, som ej åtföljes af ljusfenomen, sti- ger värmen under normala förhållanden på grund af det långsamma förloppet blott till 37 gr. Cels.
Stearinljusets låga, som består af tre par- tier: innerst en tämligen kall kärna af oför- bränd stearingas, därpå en lysande mantel, som afsöndrar kol och följaktligen sotar, samt ytterst en blåaktig ljuskrets med full- ständig förbränning, anfördes som exempel på lysande, ogenomskinliga lågor.
En icke lysande låga, hvars kol ögonblickligen för- brännes på g r u n d ' af ett häftigare drag, framställdes med hjälp af en bunsenappa- rat samt färgades röd och grön som våra bengaliska eldar med salterna, strontium och barium.
För att åstadkomma lysgas betjänade sig doktor Cleve helt enkelt af trästickor i stället för den i gasverk brukliga sten- kolen.
Lysgas produceras af våra brasor, så länge de flamma, men icke af glödhö- gen.
Dennas små fladdrande, blåa lågor, som då spjället stängts för tidigt, beröfvat så många sofvande lifvet, utgöras af kol- oxid, som vill förbrinna till kolsyra och, om den hindras att genom skorstenen skaffa sig det felande syret, lömskt stjäl detta från rummets luftmassa med ofvannämnda sorgliga påföljd.
Behöfva vi väl tillägga, att doktor Cleve är högst sympatisk som föreläsarinna samt auditoriet intresseradt och tacksamt!
bott tillsammans och delat lifvets sorger och fröjder.
Festen bar den mest kordiala prägel, och af de till ett femtiotal närvarande gästerna fingo de tre silfverbrudarna mottaga flere bevis på vänskap och högaktning.
Tal i så väl bunden som obunden form, ett stort antal telegram och lyckönskningsbref samt musik och sång illustre- rade högtidsdagen, och sent kommer nog så väl klöfverbladet som de närvarande vännerna att glömma detta enastående » silfverbröllop ».
Sveriges Kvinnliga Fredsförening hade den 5 oktober sammanträde härstädes, hvarvid beslöts, att föreningen skulle utgifva en serie småskrifter i fredsfrågan samt vidare att genom föreningen inköpta tidskrifter, skönlitterära ar- beten och broschyrer angående fredsfrågan skulle hållas tillgängliga för kostnadsfri utlåning åt per- soner inom och utom föreningen i fröken Maria Larséns lånbibliotek, Oxtorgsgatan 8.
Föreningen beslöt äfven att af sända en skrif velse till » Ligue des femmes pour le désarmement intern ational » i Paris angående samverkan med denna förening » i alla de åtgärder till fredssakens befrämjande, som äro förenliga med det program, föreningen antagit för sin verksamhet ».
* På sin sjuttioårsdag i måndags var fru Betty Lideli föremål för mycken och hjärtlig hyllning.
Så uppvaktades hon bland annat i sitt hem af Klara församlings skyddskommittés sty- relsemedlemmar, till hvilka fru Lidell hör.
Ge- nom friherrinnan Skogman framförde kommittén sitt tack för det mångåriga gagnande arbete i välgörenhetens tjänst, fru Lidell uträttat, och öf- verlämnade en synnerligen smakfullt textad adress.
I hemmet vid sin makes sida, den 83- årige til.
d:r C.
E. Lidell, mottog fru Lidell för öfrigt under dagens lopp talrika bevis på släkts och vänners hjärtliga sympatier i form af smak- fulla presenter, blommor, telegram och bref från när och fjärran.
Kvinnorna dr o välkomna!
Till den kurs för utbildande af posttjänstemän, hvilken tog sin början den 1 oktober, hade ansökningar in- kommit till ett antal af 70.
Oaktadt kursen en- dast var afsedd för manliga elever, hade dock 18 kvinnliga sökande anmält sig och dels på grund af det stora behofvet af rekryter och dels på grund af den ringa tillgången på lämpliga manliga sökande, blefvo icke mindre än 14 an- sökningar från kvinnliga aspiranter bifallna.
Professorskan Ann Margret Holmgren, f. Tersmeden, aflidne prof. Frithiof Holmgrens änka, har utsetts till redaktör af studentförenin- gen Verdandis småskrifter.
* * &gt;När medaljen öfrerlämnades ».
Redan i förliden juli månad meddelade Idun, att den framstående lärarinnan vid tekniska skolan här- städes fröken Amelie Branät af konungen hugnats med guldmedaljen: » Illis quorum meruere labo- res&gt;.
Sedan nu skolan börjat sin verksamhet för läsåret, ägde senaste lördags e. m. en stäm- ningsfull fest rum därstädes, hvarvid styrelsens ordförande professor G.
R. Dahlander i närvaro af skolans talrika lärarepersonal samt dess öfver 300 kvinnliga lärjungar med ett anslående tal öfverlämnade den åt fröken Brandt tilldelade medaljen.
Härpå framträdde skolans förestån- dare, rektor Adler, och uppläste en lyckönsk- nings- och tacksamhetsadress från fröken Brandts kamrater samt frambar å egna och lärjungarnes vägnar ett från hjärtat gående tack för hennes mångåriga och förtjänstfulla arbete i skolan.
Slutligen öfverlämnades till fröken Brandt från tekniska skolans nuvarande och f. d. lärjungar flere smakfulla buketter och en korg med blom- mor.
* Tre silfverbrudar utan män.
En lika vacker som säregen fest firades här om dagen härstädes af en af våra mera bemärkta kvinnliga fotografer, hvilken då jämte två väninnor, den ena likaledes fotograf, den andra kontorist å ett af våra större leksaksmagasin, i 25 år ständigt Juvelerare 1 Jakokstorg- 1 1898 Kungl.
teatern har återupptagit Beethovens här- liga opera » Fidelio » med samma rollbesättning som under förra spelåret.
Och glädjande är det att nämna, det den publik, som förstår att sen- tera denna operas inneboende skönheter, allt mer och mer ökas.
Redan i onsdags var publiken ganska talrik, och i söndags var den stora sa- longen nära nog fullsatt.
Bifallet var båda aft- narna särdeles lifligt.
Men så äro ock iscensätt- ning och utförande numera värda ett alldeles särskildt erkännande.
Nu som alltid glänser fru Östberg i titelpartiet med sin eminenta sångkonst och hr Elmblad genom sitt förträffliga utförande af fångvaktarens roll.
Hr Bratbost behärskar sitt maktpåliggande sångparti säkrare än förra spelåret, och för utförandet af såväl operans orkesterparti som den mellan andra aktens båda tablåer inlagda uvertyren n:r 3_ c-dur förtjänar hofkapellet under hr Hennebergs anförande en eloge.
Öfriga medspelande och körer fylla äfven väl sina platser.
— I måndags gafs Nicolais komiska opera » Mun- tra fruarna i Windsor », äfvenledes med förut- varande rollbesättning.
Ett par bättre repre- sentanter för de båda fruarna Ström och Page än fruarna Östberg och Linden låter näppeligen tänka sig.
Och en i alla afseenden dråpligare framställare af Falstaff än hr Elmblad torde Ringar, Broscher, Armband, Kedjearmband, Begär prisuppgift man få gå mycket vida omkring för att finna.
Operan gick ock i sin helhet med en friskhet och abandon, som förtjäna allt erkännande.
— Teckning af abonnement å Kungl.
teatern kan äga rum hvarje dag i kansliet.
Första abonnementsföreställningen gifves nästkommande onsdag.
Fru Anna Petterson-Norries uppträdande som » Madame Sans Géne » blef näppeligen den odelade succés, man på många håll hade väntat.
Så lätt går det icke för låt vara ock én primadonna med obestridd rangplats på operettens område att med ens ta steget öfver till den rena talscenen, behärska dess väsentligt afvikande teknik, synnerligast i en så pass for- drande roll som den nämnda.
Att just den he- derliga tvätterskan-marskalkinnan i hela sin ka- raktärsanläggning äger många drag, som ypper- ligt böra stämma med fru Norries konstnärs- gemyt, må ej förnekas, och i vissa scener af hennes framställning glimtade detta ock igenom med äkthetens starka glans.
Sådana moment — som t. ex. scenen med maken i 2:a akten, där denne berättar, att Napoleon påyrkat deras äkten- skapliga skilsmässa — blefvo verkliga små pär- lor.
Men tyvärr hängde dessa pärlor icke sam- man; bristande smidighet, säkerhet och rutin lämnade däremellan allt för stora luckor, och de gamla operettmanéren lockade emellanåt till nä- stan parodisk öfverdrift.
Mycket torde väl dock härvidlag kunna skrifvas på » debutens » nervösa stämning, och vi tilltro den begåfvade konstnär- innan att efterhand afrunda och utfylla sin fram- ställning.
Hon äger då helt visst betingelser att en dag kunna prestera en utmärkt » madame Sans Géne ».
Vasateatern bjöd i måndags kväll på en repris af Duru ' s och Chivofs operabuffa » Lyckoflickan », musiken af Edmond Audran.
Rollbesättningen var till en stor del densamma som vid styckets uppförande å Arenateatern i fjol somras.
Fru Emma, Bergs täcka » Rosenkind » slog äfven nu lifligt an, och hr Strömbergs upptåg som furst Lorenzo XVII hade sina sedvanliga tacksamma beundrare.
Vidare förtjäna att nämnas hr Adami som prins Fritinelli, hr Carlander som herden Beppo, hr och fru Lund som Rocco och Fiametta.
Den muntra handlingen och den lekande mu- siken torde nog bereda » Lyckoflickan » ännu många lyckosamma recetter på Vasateatern.
En uppläsningsafton var på lördagen af herr och fru Engelbrecht anordnad i Vetenskapsaka- demiens hörsal och bevistades af en talrik publik, till största delen bestående af damer.
Program- met inleddes med ett föredrag af hr E. om » Kon- sten att väl läsa vers och prosa ».
Föredraget, ledigt och populärt framburet, gaf åtskilliga be- aktansvärda synpunkter om välläsningen och de medel, genom hvilka en verklig sådan kan nås.
Bland annat lade hr E. våra mammor varmt på hjärtat att icke med så stor förkärlek efter- jollra sina småttingars första ord, därför att de äro » tå tota », emedan deras uppfattning om or- dens verkliga uttal därigenom med åratal för- senas.
Programmet för den därpå följande upp läsningen var valdt med omsorg, representerande några af våra förnämsta skalder.
Dock synes det som vid en aftonunderhållning som denna programmet väl mycket tynges genom att på en gång medtaga två så stora saker som » Dödens ängel » och » Afskedet » ur Frithiofs saga.
Upp- läsningen var, som man af dessa konstnärer kunde vänta, synnerligen förtjänstfull.
Fru Bergliot Ibsen gaf i tisdags sin bebådade romans-afton i Musikaliska akademien.