Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Domaren att tillse , det den frånvarandes arf ej förskingras , Utskottet lagt säkerheten i borgen, som ofta vore opålitlig, samt derjemte föreslagit en så obegränsad och tillika så obestämd rättighet för fjermare arfvingar till arfvets lyftande , att anledningar till rättegångar vore att deraf befara 5 och af Herr August von Hartmansdorff': att Utskottets förslag egde sina förtjenster, nien äfven sina brister, till hvilka senare liörde prsescriptionstidens inskränkning från ao till 10 år, ehvad den frånvarande visar laga förfall eller ej, samt föreskriften, att kungörelsen om arffallet skall införas endast i allmänna Tidningarne, hvarmed troligen förstodes Svenska Post- och Inrikes-Tidnin - LagTJtskottets Utlåtande N’.o i5li 11 garné, hvilka blott inom landet äro gängse; och yrkades derföre, dels att prsescriptionstiden måtte förlängas till 20 år, ehvad den frånvarande visar laga förfall eller ej, och dels att omförmälde kungörelse borde införas i någon utländsk Tidning, som i allmänhet upptager Svenska underrättelser, och vidsträckt läses; samt hos Vällojl. Borgare-Ståndet: 1:0 af Herrar Ståhle, Cron och Montan• att frånvarande arfvinge bör betraktas lika med en omyndig, den der ej kan sjelf bevaka sin rätt eller förvalta sin egendom , och hvars tillgångar böra af tillförordnad förmyndare till myndlingens nytta frugtbare göras; samt att derföre arfsmedel, som tillfalla frånvarande arfvinge , äfven böra, genom tillförordnad curators eller målsmans försorg, göras frugtbärande; 2:0 af Herrar Ståhle och Richert t att, om den frånvarande arfvingen ej återkommer förr, än sedan lo år från kungörelsens införande i Tidningarne redan förflutit, han icke dessmindre bör njuta sin arfsrätt till godo, om han gitter visa sig hafva varit af laga förfall hindrad att inom prsescripiions; tidens slut sig inställa ; samt 5:o af Herr
Cron enskildt t att den omedelbara befattning med arfvet, hvilken förslaget förutsätter , icke tillhörer Domaren 12 LogUtskottets Utlåtande N:o l5l.' eller är med hans bestämmelse förenlig; och gemensamt med Herr Leffler: att ordet in ländsk , framför arfvinge, bör ur förslaget utgå, och redaciionen af $’n således, blifva denna:
Nu vet man hans arfvinge, men ej hvar han är m. m.
A hvad »ålunda är anmärkt och yrkadt får Utskottet till svar anföra: att prsescriptionstidens förkortande från 20 till 10 år, eller till likhet med den tidrymd, inom hvilken fordringar i allmänhet, enligt 9 Cap. 12 §.
Handels-Balken , sådan den lyder i Kongl.
Förordningen deri 13 Junii 1800, skola göras gällande, synes Utskottet destomindre betänkligt, som communication emellan jordens serskilda länder nu är så mycket lifligare och lättare än den var, då 1734 års
Lag stiftades, att 10 år nu kunna anses lika till räck 1 i ge i det ifrågavarande hänseendet , som 2o år, då för tiden; att förbehållet för frånvarande inländsk arfvinge, som efter praascriptionstidens slut återkommer, att, om laga förfall kan visas, arfvet reclamera , upphäfver prasscriptionens ändamål, enär ovissheten om eganderätten till den arffallna egendomen då fortfar äfven sedan prsescriptionstiden tilländagått; att, då bruket att i utländska Tidningar låta införa legala kungörelser från Sverige redan är i allmänhet , och för lika vigtiga LagUtsiottels Utlåtande N:o 151. i3 fall, afskaffadt, Utskottet ej inser något skäl,' hvarföre ett sådant bruk borde serskildt för detta fall stadgas j att Utskottet, i fråga om den arffallna egendomens vårdande samt fjermare arfvinges lyftningsrätt, ej föreslagit annan ändring i Uagens nuvarande stadgande, än den, att det skall vara
Domarens åliggande att förordna om arfvets ställande i säkert förvar, till dess den frånvarande arfvingen kommer, hvilket nu ej är uttryckligen föreskrifvetj att något större äfventyr af fjermare arf■vinges lyftningsrätt ej är att befara hädanefter än hittills , äfvensom att den omsorg, Utskottet ansett böra i omförmalde måtto
Do. maren åläggas, ej kan sägas vara oförenlig med hans egenskap af öfverförmyndare; samt att det, efter Utskottets tanka, vore sl mycket olämpligare att utesluta ordet inländsk , som emellan utländsk och frånvarande inländsk arfvinges rätt är väsendtlig skillnad, hvilken genom det ytkade uteslutandet skulle upphäfvas.
Utskottet finner sig derföre icke befo* gadt att i sitt af Högvördige PresteStåndet och Hedervärda BondeStåndet redan gillade förslag tillstyrka annan ändring, än den , som foranledes af anmärkningen att arfvet ej »4 LagUisfottets Utlåtande N',o i5i. bör under prascriptionstiden förblifva ofrugt^ bart; med afseende på hvilken anmärkning Utskottet föreslår, att redactionen må ändras till denna lydelse:
Nu vet man hans inländska arfvinge , men ej hvar han är; late dd Domaren i allmänna Tidningarne, tre gånger, minst en månad emellati hvarje gång, och första gången sist inom tre månader ifrån den dag, då bouppteckningen till Rätten ingifven är , kungör as att arf fallit honom till.
Vilja fjermare det arf lyfta; vare det tillåtet, der de för arfvet och dess afkomst ställa borgen, som af Rätten godkännes.
Begagna de ej lyftningsrätten ; förordne Domaren god man, som arfvet vårdar och förvaltar, till dess den frånvarande arf vingen sin rätt bevakar eller tiden dertill ute är.
Kommer ej den frånvarande arfvingen inom tio dr ifrån den dag, då Kungörelsen tredje gången i Tidningarne infördes , vare från arfvet skiljd, ehvad han laga förr, fall visar eller ej.
Stockholm den S December 1829.
LagVtskotiets Förslag N/o 152. ij N:o 152.
Utskottet den 9 Dec, 1829.
Förslag till sammanjemkning af RiksStåndens serskilda beslut, , '\ anledning af Utskottets Betänkande N:o (52, och Utlåtande N:o 100, öfver åtskilige Motioner om ändringar i Concurslagen af den 13 fulii J818 samt Kongl. Förordningen den 22 October samma år om Edsformulair i Concursmål, Uti ofvanberörde Betänkande N;o 62, har Utskottet föreslagit, att 10 §. i 4 Cap. Concurslagen matte ändras till denna lydelse:
"Häfver gäldenär tjenst i Riket- dd ma han, intill dess Dom Öfver honom fallit , tjenst en ej förrätta.
Den tjenst en i hans ställe förestår, njute halfva lönen ; dock ege den myndighet, under hvilken gäU denären, i och får tjensten , lyder, uppå anmälan af Gode männen eller Sysslo männen , pröfva och bestämma , huruvida den , som till tjenstens förvaltande förordnad är, md med mindre än halfva lönen dtnöjas, och huru stort belopp han, i sd - i6 LagUtskottets Forsing N:o 15*. dant fall, får uppbära.
Af den andra hälften varde gäldenär så mycket tillagdt, sorn till hans eget, hans hustrus och oförsörjda barns underhåll tarf vas.
Hvad öfrigt är tagen borgenärerne."
I anledning af gjord anmärkning, att, da Tjensteman, som råkat i Concurstillstånd, ej må utöfva sin tjenst, innan genom laga kraftvunnen dom blifvit förklarad!', att han ej förverkat sitt personliga anseende, till orden: ”intill dess dom ofver honom fallit borde läggas: som vunnit laga kraft, tillstyrkte Utskottet i Utlåtandet N:o 100, att ofvan anförda mening måtte ändras till denna lydelse: intill dess laga kraftvunnen dom öfver honom fallit.
Med bifall till detta tillstyrkande, hafva Vällofl.
BorgareStåndet och Hedervärda Bonde-Ståndet helt och hållet gillat Utskottets förslag; hvaremot Höglofl.
Ridderskapet och Adeln icke annorledes antagit redactionen af denna §., än med den förändring, att i stället för orden: '* intill dess laga kraftvunnen dom Öfver honom fallitskulle införas: intill dess dom öfver honom fallit samt vunnit laga kraft, och Högvördige PresteStåndet beslutat, att i samma §. skulle intagas det stadgande, att vederbörande autoritet, VagXJtskottets Förslag N:o i52. 17 autoritet, sorn Vicarien förordnar, skall rga att bestämma , hnru stor del af lönen, vare sig under elter öfver hälften deraf, för sysslans bestridande skäligen erfordras^ och af Vicarien rnd uppbäras."
Nu, ehuru således ifrågavarande blott af alne Riks-Stånd är utan förändring bifallen; så, enar dock endast Högvördige Pre» sle-Ståndet beslutat förändring i afseende på bestämmandet af Vicaries lön samt endast Höglofi, Ridderskapec och Adein ogiliät redactionen i hvad den rörer gäldenäts stfhållande från ijensteförrättning, intill dess han blifvit genom laga kraftvunnet beslut från eriminelt ansvar befriad, anser Utskottet förslaget i dess helhet Vara af Irenne Riksstånd godkänd t.
Men, fastän uttrycket: ”laga kraftvunnen dom fallit** (hvilket är enahanda med det i åferremissen från PresteStåndet föreslagna uttrycket: *’dom fallit * som vunnit laga kraft1*) hvarken är obrukligt eller till missförstånd föranledande, tror dock Utskottet sig böra hemställa , om icke den af Ridderskapet och Adeln beslutade redactionen må , såsom egentligare och språkrigtigare, af de öfrige Kiks-Stånden antagas, och §:ns första moment således erhålla denna lydelse: "Häfver gäldenär tjenst i Riket, Éih, lill Rikl-St.
Prat. 1S2S och 1829. 7 Sami, j Afd, ä 3:dje R\t. Z-.dje fl.t. »S LngUtsiottets Förslag N:o i5q. da, må han, intill dess
Dom öfver honom fallit och vunnit laga krafts tjcnsten ej förrätta'’ - Det Edsformulair, Utskottet i förstnamn^ de betänkande föreslagit och ansett böra , ined upphäfvande af Kongl. Förordningen elen 22 October ^8i$ , intpgas i 5;te Gap. a 8 §.
Concurslagen, hafva Högloft.
Ridder^ skåpet och /^.dela samt Hedervärda BondeStåndet gillat ; men af HÖgvardige PresteStåndet är det beslut fattade, a.tt de i för» slaget förekommande orden: “utun vigtig är borde ändras till: 11utan så vidt mig är veter ligt,, vigtig är," och Vällofl.
BorgareStåndet har beslutat, att formulairet skulle erhålla denna lydelse: “Jag N- 1%. svär vid Gud och Hans heliga Evangelium, att jag, innan ansökningen örn ff. N:s egendoms afträdande mig kunnig klef, fia god tro varit innehafvare af den fordran, jag r\u uppgifvit, och alt den, mig veterligen, icke af svek eller bedrägeri tillkommit, utan vigtig liv, efter ty, som dea af mig uppgifven biff vil, ej eller att mera, än laglig ränta derå blifvit beräknad, så sanni mig Gud hjelpe till lif och själl1 Sålunda hafva tt;n® RiksStand samman stämt i det beslut, att reservationen: “mig LeeUtsiqttets Förslag N:o 15»; Veterligen eller “sa vidt mig är veterligt'I börtie i Edsforrnuiaäret inflyta; men da tvärsne andra RiksStand gillat Utskottets i Utlärandet N:o ioo afgifna yttrande,, att det yrkade tillägget af berörde reservation ar öfverflödigt , anaer Utskottet frägan ptn detta tillägg hafva förfallit; i följd hvaraf Edsformuiairet, sådant det af Utskottet blifvit föreslaget, är att betrakta såsom af samtliga |Jiks-S(ånden bifallet.
Stockholm dea § December i g 2 g. S T Ö C K II O L M , Elmeus och Granbergs Tryckeri > iS9.g. Laglltskotteis Utlåtande N:o i53.
I N:o 155.
Ankom till Expeditions-Utskottet den 21 Dec, 1829, Utlåtande öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 44, i anledning af Rikets Ständers Justitice-Ombudsmans Embets-berättelser och Allmänna Redogörelse för den sedan sista Riksmöte förflutna tid.
De anmärkningar, som blifvit gjorda emot ifrågavarande Betänkande, hvilket Höglofl.
Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet i det hela, och Högvördige Preste-Ståndet samt Vällofl. Borgare-Ståndet, i vissa delar, till Utskottet återförvisat, låta indela sig i 2;ne hufvudslag, hvaraf det ena angar principen för Utskottets befattning med Justities - Ombudsmannens Embetsberättelser och Redogörelse, samt Betänkandets form och omfattning, och det andra har till föremål de serskilda yttranden Utskottc-t, i anledning af Justitia Ombudsmannens anmälanden oell förslag, afgifvit.
Bih. till Riki-St.
Prat. >82g oth 1829. 7 Sami, 1 Jfi, r y.dje B:t, 4\de H:t.
LagUtskottets Utlärande N'.o 153, I afseende på dels principen för LagUtskottets befattning med Justitieombudsman n ens
Ern betsberättelser och Redogörelse och dels Betänkandets form och omfattning, hafva följande Ledamöter af Riks-Stånden anfört och yrkat: # « 1:0 Herr Fr. L. Rosenquist af Akershult : att Utskottet, med granskning af hvarje utaf Justitiae-Ombudsmannen i berörde berättelser omförmäld märkligare händelse, bordt, oberoende af allt annat än sjelfva händelserne, sådane de deruti finnas framlagda, dels yttra sig, ej mindre huruvida Justitiae-Ombudsmannen derå fästat tillbörlig uppmärksamhet, än äfven om
Domstolarne gjort sin skyldighet, samt, i fall felsteg blifvit begångne, om dessa härrört från tvätydighet i de tillämpade Lagens stadganden, eller från brist på bestämd Lag; dels ock föreslå sådane Lagbestäm, inelser och förklaringar, hvarigenom anmärkte förhållanden, sorn ansåges hafva sin grund i Lagens ofullständighet eller otydlighet, kunde för framtiden förekommas, 2:0 Herr Professoren Bexell, som åberopat sin hos Utskottet afgifna reservation; att till Utskottets i Grundlagen stadgade befattning med Justitire Ombudsmannens Embetsberättelse skall höra, såsom ingredieran - LagUtskottels Utlåtande N:o 153. 3 de del, ett Betänkande, hvilket icke ens vo. re tänkbart, om mari derur afhyser allt omdöme öfver dess föremål, den vigtiga Embetsförvaltningen. 3:o Herr Biskopen
Doctor Faxe: att, som Justitiae-Ombudsmannens
Redogörelse borde innefatta, ej mindre framställning af den handläggning Justitiae-Oinbudsrnannen lemnat åt enskilde rättsfrågor, som hos honom blifvit anmälde, än ock hans utlåtande öfver lagskipningens tillstånd i Riket och Lagarnes brister, hvilken senare del otvifvelaktigt hörde till Lag-Utskottets pröfning och Rikets Ständers beslut; så,ehuru Utskottet icke, emot go af Regeringsformen, egt ingå i någon speciel granskning af den förra, hade dock, enär Embetsberättelsens remitterande till Lag-Utskottet ej kunde vara ändamål-dös, detta Utskott bordt, lika som Conslitutions-Utskottet afgifver yttrande öfver det formela i utöfningen af Justitiae-Ombudsmans-Embetet, bedöma det materiela deraf, sorn till Lag-Utskottets granskning blifvit härrvisadt. 4:o Herr Prosten Dedekind t att, då Justitias-Ombudsmannens Allmänna Redogörelse blifvit till Lag-Utskottets åtgärd öfverlemnad, man i Utskottets ifrågavarande Betänkande billigt väntat ett af allt annat, än Utskottets sjelfständiga pröfning, oberoende allmänt otti* 4 LcgUiskoitets Utlärande N;o 153.
Home öfver Justiiiae-Ombudsmannens Erabelsförvaltning, hvilket skulle hafva varit lika tillfredsställande för Justitiaa-Ombudsmannen, sorn för Rikets Ständer såsom hans Principaler; och att orri, å ena sidan, det vore för Samhället magtpåliggande att ega en offentlig person, som controllerar alla Embetsmanna classers lagenliga förhållande, det, å den andra, ej syntes mindre vigtigt, att Samhället i Lag-Utskottet eger en controllerande
Myndighet för en lagenlig utöfning af det vigtu ga kall, sorn blifvit Justitiae-Ombudsmannen uppdraget. 5:0 Herr Contracts-Prosten Svedelius: att den afsigt, i hvilken Justitioe-Ombudsmannens Diarier, Registratur och KmbetsBerättelser hänvisas till vederbörliga Utskott, icke kunde vara någon annan, än att ifrån dessa Utskott erhålla ett generelt utlåtande öfver Just ilise-Ombud smannens
Em betsförvaltning, till ledning för Rikets Ständers omdöme och för den Opinions-Nämnd, som eger tillsätta denne deras egen Embetsman; att Constitutions-Utskottet äfven, vid hvarje Riks. dag, i anledning af Justi t i ne Ombudsmannens dit remitterade Diarier och Registratur, afgifvit ett sådant utlåtande, hvilken åtgärd de« stomindre kunde anses grundlagsvidrig, som den, allt ifrån Grundlagens stiftande, varit »f nyssnämnde Utskott utöfvad och af Ri - LagUtskottets Vdiiande Nio t53. 5 kets Ständer sanctionerad; och att, om än Lag-Utskottets yttrande, som icke borde åsyfta åtal af Justitise Ombudsmannens speciela Beslut, Resolutioner och Utslag, utan endast innefatta ett allmänt omdöme, till stöd för Rikets Ständers opinion, möjligen kunde blifva stridande mot Constitutions-Utskottets Utlåtande, sådant ingenting betydde, enär hvartdera Utskottet bedömer endast den del af Ju-’ stitiae-Ombudsmannens åtgärder, som till hvart-] dera Utskottets granskning blifvit öfverlemnad. 6:0 Herr Kyrkoherden Lyth', att, om icke ett generelt omdöme öfver Justitiae-Ombudsmannens Embetsförvaltning af Lag-Utskottet meddelas, hvarken han eller hans Principaler skola kunna njuta rättvisa; och att Utskottet, genom ett motsatt förhållande, skulle hafva undvikit tillvitelsen att hafva handlat i stridighet med Grundlagen, 7:0 Herr Prosten Broome: att, då ändamålet med ifrågavarande
Embetsberättelser vore alt gifva en ledning för allmänna omdömet öfver Lagskipningens tillstånd, hvarom Justitia^*Ombudsmannen icke skulle kunna upplysa, utan att tillika ådagalägga, huru han uppfyllt sina egna förbindelser och svarat mot folkets förtroende, Utskottet äfven vore skyldig! honom och Rikets Ständer en förklaring, om han så gjort eller icke, helst det 6 Lag-Uiskottets Utlåtande 'Slo 153. för Rikets Ständer eljest blefve högst svart, om ej omöjligt, att göra rättvisa åt JustitiaeOmbudsmannens nit för folk och Lag; samt alt Utskottets utlåtande, sådant det nu är, ej kunde sägas innefatta annat, än brutna premisser till en conclusion, som kanske aldrig varder af Utskottet framställd, men som Rikets Ständer icke saknat skäl att vid detta tillfälle förvänta. 8;o Herr Prosten Forsslind: att, enär alla Utskott, enligt Grundlagen, är åiagdt att öfver dit remitterade motioner fälla ett omdöme, Lag-Utskottet ej eller kan från detta åliggande vara befriadt; samt att i förevarande Betänkande allt yttrande saknas öfver lagskipningens gång i allmänhet. 9:0 Herr Biskopen Doctor Hedrén', dels att, som alla Utskott skola lägga hand vid dit remitterade motioner, och en sådan handläggning förutsätter afgifvande af ett omdöme, som kan gillas eller ogillas; så, enär alla till Utskott remitterade Berättelser medgifva dylik behandling, borde ej eller Justitise-Ombudsmannens derifrån undantagas; och dels att, enär Rikets Ständer af sina ombud i Penningeverken med skäl fordra redogörelse innan decharge erhålles, och Konungens egne Rådgifvare måste redovisa inför ConstitutionsUtskottet, som tili Rikets Ständer inkommer LagUtskollets Utlåtande N:o i5j. 7 med vitsord, huru de motsvarat sitt vigtiga förtroende, förhållandet ock syntes böra vara enahanda i afseende på Justitiae-Ombudsmannen.
10:0 Riksdags-Fullmägtigen Johan Jacob Rutberg från Norrbottens Län: att, om än icke allt hvad Justitia:
Ombudsmannen meddelat allmänheten och Ständerna, rörande sin Embets-förvaltning, tillhört Utskottets granskning; så hade dock Utskottets åtgärd kunnat och bordt sträckas till undersökning om fullständigheten af de meddelanden, som från Jusliiiae-Oinbudsmannen kommit Rikets Ständer tillhanda.
Man saknade nemligen åtskilligt, som dels genom tryck och tidningar blifvit allmängjordt och dels eljest vore temligen kändt af dem, som hafva befattning med allmänna ärenden, såsom t. ex. JustitiseOmbudsmannens åtgärd dels emot Boktryckaren Lindh, hvarigenom denne, för en hos Justitise-Ombudsmannen gjord angifvelse mot Konungens Högste Domstol, blifvit anmäld hos Konungens Justitise-Canceller till åtal för skrifsättet i denna angifvelse, dels i anmärkningsväg mot Högste Domstolens Ledamöter, rörande behandlingen af ett mål emellan Lieutnanten Gulin och en Kronofogde uti Blekinge, dels vid General-Majoren Adlercreutz'$ angifvelse mot Krigs.Hofrätten och Högste
Domstolen för handläggningen af ett mot 8 LagUtskottets Utlåtande N:o 153. bemälde General-Major samt Majoren Bennich anstäldt Stal, dels angående Öfverste* Ijieutnanten Adlerstams klagan öfver Högste
Domstolen för dess Dom i en tvist emellan honom och Rikets Ständers Bank.
Och som det miste vara Rikets Ständers rättighet, såsom Justitiae-Ombudsmannens Commitlenter, att erhålla utförlig upplysning om hvad han under utöfningen af deras uppdrag utfört eller underlåtit i alla mål af större vigt, serdeles der Högste
Domstolens förfarande blifvit ifrågasatt, helst deraf kunde bero, huruvida Justitia; Ombudsmannen gjort sig förtjent af Ständernas fortfarande förtroende eller icke; så hade Utskottet, sorn förmodades hafva egt tillgång till Justltise-Ombudsman-, nens Diarier, bordt undersöka hvilka och hurumånga af de vigtigare ärenden, som kommit under hans handläggning, må vara I Berättelserne och Redogörelsen förbigångna, samt hvilka åtgärder blifvit vidtagne eller åsidosatte; äfvensom, enär det är Justitise-Ombudsroannens åliggande att anmärka bristerne i Xagar, Författningar och allmänna Hushållningen, samt uppgifva förslag till förbättringar deraf, och hos Kongl.
Majtt göra underdånig anmälan om de anstalter af allmän beskaffenhet, som till befrämjande af Konungens och Rikets bästa och vältrefnad anses nödige, — ett åliggande, hvarmed icke kunde förstås endast att draga slutföljder fran de iflgUtskottets Utlåtande N:o l53.' enskilda fall, sorn tillfälligtvis kommit under Justitise-Ombudsmannens handläggning, utan en mera omfattande, till hela Lagstiftningsoch Statshushällnings-systemet sträckt forskning, frän hvilken förslag till förbättringar allena kunde nied den i dessa ämnen nödiga grundlighet och djupare insigt hemtas, — Utskottet åtminstone bordt anmärka, att denna del af Justiiias-Ombudsmannens Embetsförvaltning icke ens skall blifvit i hans skrif, ter vidrörd. 11:0 Herr Rosenqvist, Herrar Professorerne Bexell och Geijer, samt Herr Biskopen Doctor Wallenberg', att Utskottet bordt på en gång yttra sig öfver det hela af Justitise-Ombudsmannens Redogörelse, saint utan hänvisning till framdeles afgifvande serskilda Betänkanden, i ett sammanhang bedöma alla deri förekommande ämnen, till hvilken ända Betänkandets afgifvande kunnat, till dess sådant låtit sig göra, uppskjutas. 12:0 Herr Landegren, som åberopat sitt serskilda yttrande i Utskottet: att det tillhört Utskottet, att till grundlagsenlig behandling upptaga Justitioe-Ombudsmannens i 1825 , 1836 och 1827 års Berättelser gjorda framställning om Konungens Befallningshafvandes ställande till ansvar inför Domaremagteu jo LagUtskottels Utlåtande tf-o 153. för sådane åtgärder i Police- och Ordnings-mål, som åialas.
Det vore, efter Herr Landegrens tanka, desto angelägnare, att Lagens stadgande i 8 Cap. 2 §•
7 Mom. Rättegångs-Balken, att Hofrätt skall eloina 'öfoer Konungens Befallningshafvandes Ernbetsförseelser, varder vid gällande kraft bibehållet, sorn ej mindre innehafvarne af dessa Embeten än de medborgare, 1 afseende på hvilka embetsmyndiglieten utöfvas, ega i Samhälls författningen grundadt, obestridligt anspråk, alt Konungens Befallningshafvandes tjensteförhållande skall pröfvas och bedömas endast af den ansvariga Domarernagt, som, oberoende af allt annat än Lagen, endast derefier dömer, men hvars beslut äro föremål för allmänna granskningen , och hvarigenom håde obefogade klagomål öf. ver missbrukad ernbetsmagt skola afvärjas och den möjligen förfördelade komma i åtnjutan. de af den upprättelse, hvartill Lagen honom berättigar; Och har Herr Gustaf Hjerta i detta ämne yrkat, att föremålet för Herr Landegrens omförmälde reservation måtte närmare utredas, enär, om än Svensk Lag icke hindrar Konungens Befallningshafvandes ställande till ansvar inför
Domaremagten för olagliga åtgärder i Police- och Ordnings-mål, samt äldre prejudicat ej äro för en rättvis och kraftfull
Domarernagt förbindande, det likväl vöre ändamåls-enligt, att Rikets Ständers mening derom blefve uttryckt.
I+agUtskottets Utlåtande N:o 153. 11 13:0 Herr Hjerta: att
Utskottet icke fästat uppmärksamhet derå, att de i 1734 års