Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kyrkan tvingas att kyrkotaga kristen qvinna, som ingått förening med en icke-kristen man och sålunda genom en handling, hvilken kyrkan bestämt endast för qvinnor, som ingått kristliga äktenskap, förklara äfven ifrågavarande förening för kristlig.
Kyrkan tvingas att äfven i allt öfrigt såsom sin oförvitliga medlem behandla den, som, likgiltig för det kristliga äktenskapets betydelse och dess dyra pligter, ingått ofvannämnda förbindelse.
Kyrkan tvingas ock måhända att, vid fråga om skilnad, genom sina auktorite ter, kyrkoråd och konsistorium, bereda och fullborda upplösningen af ett äktenskap, hvilket den icke kaq erkänna och derföre icke kunnat afsluta.
Lika litet som kyrkan kan tvingas att genom vigsel afsluta ifrågavarande förening, lika litet kan den tvingas att genom skiljobref upplösa den, enär nämnde förening ej för kyrkan finnes till såsom ett kristligt äktenskap. 3:o Förslaget har stora formella brister.
Dels i det hänseende att enligt regel ansvaret för lysningens utgifvande och för giftermålets afslutande är fästadt vid helt olika auktoriteter; hvaraf följer att, enligt författningarne, både presten, sorn utfärdar lysningen och kronofogden eller magistraten, som afslutar giftermålet, skola forska efter allt som hörer till hinderslösheten, hvadan onödig vidlyftighet och oreda uppkommer; dels ock i det hänseende att intet finnes stadgadt huru skall tillgå vid upplösningen af ifrågavarande förening; enär meningen väl ej kan vara, att kyrkan skall tvingas att upplösa en förening, som den ej genom vigsel afslutat.
Denna sednare brist är så stor, att ensam den bör föranleda afslag å förevarande lagförslag.
Lag-Utskottets Utlåtande N:o 9. 1 X.o 9 Arik. till Exp.-Utsk. den 12 Dec. 1862, kl. 3 e. m.
Utlåtande, i anledning dj vädd motion om, ett tillägg till 11 Kap. 16 § Rättegångs-Balken samt om ändring i föreskrifterna rörande embetsmannaed odi läkareattester.
Riksdagsfullmägtigen Sorn Rosenberg från Christianstads län har uti ett lill Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet memorial, med anmärkning, hurusom det ständiga upprepande af eder, hvilket af våra lagar lillstaddes, skulle borttaga sjelfva det hög tidliga och betydelsefulla, som lagstiftaren velat deri inlägga, föreslagit: “l:o följande tillägg vid slutet af 16 § i 17 Kap. Rättegångs-Balken: “Är det för Rätten kändt eller kan vittne vid tillfället behörigen styrka, att det förut vittnesed aflagt, vare vittne då för edgång frill"; hvarjemte edslormuläret borde till följd häraf efter behofvet ändras." “2:o rörande embetsmannaeden, att en förklaring måtte utfärdas af innehåll, att den vid inträde i embete aflagda ed må vara förbindande och lill fyllestgörande för hela embelstiden, utan afseende på stället, hvar embetel utöfvas, samt de vanliga edsförsäkringarna på läkareattester förklaras obehöfliga."
Öfver detta memorial har Lag-Ulskoltets yttrande blifvit infordradt; men dåden del af motionen, som alser ett tillägg till 17 Kap. 16 § Rättegångs-Balken, berör den lagstiftning, hvilken tillkommer Konung och Ständer gemensamt, hvaremot det af motionären jemväl väckta förslag om förändring i föreskrifterna angående embelsmannaederna samt pdsförsäkringarna å läkarealtester är att hänföra till den lagstiftning, hvilken genom grundlag är uppdragen åt Konungen allena, och motionären således, i strid med 51 § Riksdags-ordningen, i ett och samma memorial sammanfört väsendtligen olika frågor, af hvilka blott den förstnämnda skulle kunna af Lag-Utskottet behandlas, föranlåtes Utskottet, som emotlagit remissen den 6 i denna månad, att ornförmälda memorial till Hedervärda Bonde-Ståndet återlemna; hvilket för samtliga Riks-Stånden vördsamt tiilkännagifves.
Reservation: af Herr Henschen, hvilken åberopat grunderna i den af honom och Herr Grefve Hamilton vid Utskottets Utlåtande N:o 5 afgifna reservation.
Prot. 1862 & 1863. 7 Sami. 1 Afd. 4 Hatt. 2 Lag-Utskottets Memorial Näs 10 och 11. H o lO.
Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Dec. 1862, kl. 11 !'. m.
Memorial, med äterlemnande af vacht motion om ändring i föreskrifterna angående ajlöningen åt folkskolelärare och deras tjensteåligganden.
Till Lag-Utskottels behandling har Högvördiga Preste-Ståndet öfverlemnat ett af Herr Biskop Björck dit ingifvet memorial, deruti Herr Biskopen förmält, dels att han förenade sig med den ledamot af Hedervärda Bonde-Ståndet, hvilken nyligen föreslagit, att de examinerade folkskolelärarnes lön i allmänhet borde uppgå till ett belopp ar 600 R:dr R :mt, dels ock att Herr Biskopen tillika motionerade, att det må åligga den examinerade folkskolelärare, som af Pastors-embetet derom anmodades, att efter gudstjenslens slut biträda med uppläsande af kungörelser, hvilket, då det skedde på Paslors-embetets ansvar, måtte gälla såsom det vore af den tjenstgörande preslen sjelf utfördt, och alt för öfrigt efter Pastors förslag eller med dess bifall Stiftets
Biskop må ega att åt en eller annan af församlingens examinerade skollärare, äfven om han ej vore prestman, uppdraga att i kyrkan uti församlingens närvaro hålla katechisation med skolbarnen på lämplig tid af söndagen, så ock undantagsvis eller erhållen venia i kyrkan hålla bibelförklaring eller predika.
Men då motionären, i strid med 51 § Riksdagsordningen, i en och samma skrift sammanfört väsendtligen olika frågor, af hvilka den om förändrad aflöning för folkskolelärare uppenbarligen utgör ett ämne, hvarmed det icke tillkommer Lag-Utskottet att laga befattning, anser sig Utskottet böra omför mälda, den 11 i denna månad hit ankomna memorial till Högvördiga Preste-Ståndet återlemna; hvilket för samtliga Riks-Stånden vördsamt tillkännagifves.
Re ser nation: af Herr Henschen, hvilken åberopat grunderna i den af honom och Herr Grefve Hamilton emot Utskottets Utlåtande N:o 5 algilna reservation. N: O 11.
Arik. lill Exp.-Ulsk. den 18 Dec. 1862. kl. 2 e. m.
Memorial', med återlemnade af väckt motion om efterskänkande af Kronans rätt till ekeskog.
Hedervärda Bonde-Ståndet har infordrat Lag-Utskottets utlåtande öfver ett af Riksdagsfullmägtigen Guslaf Bjerkander uti ingifvet memorial väckt förslag derom, “att Lag-Utskottets Betänkande N:o 12. 3 ek å kronoskattehemman, berustade säterier och stadsjord af kronoskattenatur må tillhöra egaren med samma rätt som egare af frälsehemman, och alt nu gällande författningar i afseende å ekeskogen måne ändras i öfverensstämmelse härmed."
Men då detta förslag, hvilket går derpå ut, att kronans rätt till omförmälda ekeskogar måtte varda af Rikets Ständer efterskänkt, icke är att hänföra till allmän civil-, kriminaleller kyrkolag, och således icke faller inom omfånget för Lag-Utskottets i 33 § Regeringsformen och 33 § Riksdags-ordningen utstakade verksamhet, föranlåtes Utskottet, att ofvannämnda memorial, som den 12 innevarande månad hit ankommit, till Hederv. Ronde-Ståndet återlemna; hvilket, jemlikt 44 § Riksdags-ordningen, för samtliga RiksStånden vördsamt tillkännagifves.
NtO 19.
Ank. till Kxp.-Utsk. den 18 Dec. 1868, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning aj Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition om antagande af en f(infattning, angående J orny ande af Svensk myndighets heslut, sorn förlorat sin exsekutiva hrajt i främmande stat.
Samtliga Riks-Stånden hafva infordrat Lag-Utskottets yttrande öfver berörda nådiga Proposition, hvilken är af följande lydelse: “Sedan de, efter ömsesidiga meddelanden emellan Sveriges och Danmarks regeringar, utarbetade förslag till internationela lagar, enligt hvilka domar och utslag, meddelade inom det ena riket, skulle kunna inom det andra verkställas, blifvit såsom gällande lagar antagna, i Sverige genom nådig Förordning den 15 Juni och i Danmark enligt Kungörelse den 13 Juni 1861, erfordras, på sätt Kongl. Maj:t i Dess vid sistförflutna riksmöte lill Rikets Ständer aflålna Proposition i detta ämne omförmäll, att i en särskild författning stadgas på hvad sätt en Svensk myndighets beslut, som, enligt de i Danmark gällande lagar, der förlorat sin exsekutiva kraft, må kunna inför Svensk myndighet förnyas.
Och då med hänsyn dertill att omständigheterna framdeles kunna föranleda stiftandet af internationela lagar jemväl i förhållande til! andra stater än Danmark, hvilka, i fråga om lörtvaron af domars exsekutiva kraft, ega dermed likartade institutioner, det synts Kongl. Maj:t gagnelig! om den författning, hvaraf beholvet nu närmast är förhanden, affattades i så allmänna ordalag, alt författningen kunde äfven å dylika möjligen uppkommande förhållanden ega tillämplighet, har Kongl. Maj:t låtit ett efter denna syftning lämpadt lagförslag uppgöras; och vill Kongl. Maj:t alltså, med öfverlemnande af de i Stats-Rådet och Högsta Domstolen i ämnet förda protokoll, härmed, enligt 87 § Regeringsformen, föreslå Rikets Ständer antagande af följande Förslag till Förordning angående förnyande af Svensk mvndighets beslut, som förlorat sin exsekutiva kraft i främmande stat: “Vill någon å svensk embetsmyndighets dom eller utslag söka verkställighet genom utmätning i gods, som finnes i främmande stat, hvars lag medgifver sådan verkställig - 4 Lag-Utskottets Betänkande N:o 12. het; och har från det domen eller utslaget meddelades den lid förflutit, efter hvars förlopp beslutet, enligt den främmande statens lag, ej må verkställas, med mindre detsamma varder genom nytt beslut åter försatt i exsekutiv kraft; då må sådant nytt beslut sökas hos Öfverstålhållare-embetet elier annan Konungens Befallningshafvande; och varde gäldenären, så vida han, efter erhållet tillfälle att öfver ansökningen sig yttra, icke deremot framställer sådana jäf, alt handräckning till domens eller utslagets verkställande ej skulle enligt Svensk lag kunna beviljas, å nyo ålagdt alt utgifva hvad genom förra beslutet blifvit honom ådömdt.* Utskottet, som derjemte erhållit del af de inför Högsta
Domstolen och i SiatsRådet hållna protokoll i ämnet, finner, lika med Kongl.
Majit, en författning i ifrågavarande syfte vara af behofvet påkallad, enär de fördelar, som genom omförmälda med Danmark öfverenskomna internationefa lagstiftning varit för Svenska medborgare åsyftad, eljest i vissa läll skulle gå förlorade.
Danmark är nemligen sedan lång tid tillbaka den grundsats i lagstiftningen fastställd, att en dom, hvarigenom någon blifvit förpligtad att utbetala penningar, icke bibehåller sin exsekutiva kraft längre än ett år och sex veckor efter afkunnandet, utan måste förnyas, för att efter nämnde tid kunna vinna verkställighet, en regel, hvilken äfven gäller för en dom, meddelad af Hoieste Ret.
Någon rubbning i denna grundsats till förmån för svenska domar, hvarå verkställighet blefve sökt i Danmark, kunde ej genom konventionen angående omförmälda internationela lagstiftning vinnas i vidsträcktare mån, än att ett undanlag gjordes till förmån för de svenska domar, som stadgade förpligtelse att lemna bidrag till frånskiljda eller öfvergilna hustrur eller lill äkta eller oäkta barn.
1 allt öfrigt äro, enligt 3 § i den Danska lagen af den 13 Juni 1861. “domar och utslag, afsagda i Sverige, med hänsyn till exsekution i konungariket
Danmark, underkastade samma reglor om forwldelse, som domar afsagda derstädes.“
Nu innebär visserligen det sätt, som Kongl. Maj:t föreslagit för förnyelse af dom, eller att gäldenären skulle genom nytt beslut ånyo åläggas tilt utgifva hvad genom förra beslutet blifvit honom ådömdt, en i vår lagstiftning hittills okänd princip; men något annat sätt att vinna målet, eller alt till försäkra ifrågavarande svenska domar exekution i Danmark, torde näppeligen gifvas.
Den Danska lagstiftningen innehåller nemligen, i afseende å förnyelsedom, hufvudsakligen, att målet skall instämmas antingen efter förutgången behandling vid förlikningskommission till gäldenärens “Vaerneting“, då ny dom gifves, eller ock till den Rätt, som är närmaste instans öfver den, som fäll t domen, i afsigt att å domen måtte meddelas fastställelse.
Efter de fordringar, som sålunda äro i Dansk lag uppställda, synas bestämmelserna i Kongl. Majcts förslag, så vidt med afseende å våra former i öfrigt lämpligen kunnat ske, vara afpassade.
Och då någon våda eller förvillelse icke kan uppkomma deraf, att förslaget blifvit affattadt i så allmänna ordalag, att det kan ega tillämplighet jemväl i förhållande lill andra stater än Danmark, med hvilka öfverenskommelser om internationela lagar framdeles kunna komma att alslutas, får Utskottet vördsamt hemställa, att Kongl.
Maj-.ts ifrågavarande Proposition måtte af Rikets Ständer bifallas.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1862. Lag-Utskottets Memorial N:o 13. 1 N:o 13.
Ank. till Exp.-Utsk. den 27 Dec. 1802, kl. 10 f. m.
Memorial, med återlemnande af väclct motion om förändring i stadgandena angående edgång.
Uti ett till Vällofliga Borgare-Ståndet ingifvet memorial har Herr L. V. Henschen föreslagit, l:o att Rikets Ständer måtte för sin del besluta, att ur 1 § 3 kap.
HandelsBalken skola uteslutas orden »och gore så vanlig borgare-ed»; — 2:o att Lag-Utskottet måtte utarbeta och Rikets Ständer för sin del besluta vissa ändringar och tillägg i 17 kap. Rättegångs-Balken och öfriga dithörande författningar, i fråga om skyldighet för vittnen att aflägga ed; — 3:o att Rikets Ständer måtte hos Kongl.
Majit anhålla, att Kongl. Majit täcktes nådigst pröfva, »om några och hvilka af de eder, rörande hvilka Kongl. Majit, i följd af 89 § Regeringsformen och 1 mom. 34 § Riksdags-ordningen, anses ega ensam besluta, kunna upphäfvas genast och utan vidare förberedelser; hvarom då ock Kongl.
Majit torde utfärda nödiga föreskrifter»; — 4:o att Kongl. Majit rörande öfriga eder täcktes åt sakkunnige män uppdraga, att afgifva ett fullständigt motiveradt utlåtande med förslag tili de särskilda föreskrifter, som kunna anses lämpliga till förekommande och minskning af edgångar, — samt 5:o, att sedan vederbörande deröfver hörts, Kongl. Majit behagade till Rikets näst församlade Ständer göra de framställningar, sorn påkallades af Ständernas önskan, att ofvanberörda syftemål måtte ju förr dess heldre ernås.
Detta memorial har blifvit till Lag-Utskottet öfverlemnadt; men då föreskrifterna om edgång tillhöra dels den del af lagstiftningen, som tillkommer Konung och Ständer gemensamt, dels ock den del, hvilken genom grundlagarne är uppdragen åt Konungen allena, Bih. till R.
Prot. 1862 & 1863. 7 Sami. 1 Afd. 5 Haft. 2 Lag-Utskottets Memorial N:o 13. och motionären, hvars förslag går ut på förändring i begge dessa delar af lagstiftningen, således, i strid med 51 § Riksdags-ordningen, i sitt memorial sammanfört olika frågor, af hvilka de, som beröra den Konungen ensam förbehållna lagstiftning, icke falla inom omfånget för Lag-Utskottets i 53 § Regeringsformen och 33 § Riksdags-ordningen utstakade verksamhet, anser sig Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad tillförene i likartade fall egt rum, böra omförmälda, den 19 i denna månad hit ankomna, memorial till Vällofliga Borgare-Ståndet återlemna; hvilket för samtliga Riks-Stånden vördsamt tillkännagifves.
Reservation: af Herr Henschen: »Motionen innefattar ett enda ämne: edgång.
Om grundlagsstiftarne mellan olika myndigheter fördelat rättigheten att ändra författningarne angående de olika edgångarne, kan denna fördelning, som är en tillfällig yttre omständighet, icke ändra sakens inre beskaffenhet och natur, eller göra, att ett ämne förvandlas till flera, lika litet som den på lagstiftarnes godtyckliga anordning beroende omständighet, att en lag innehåller flera ämnen, hörande till olika lagstiftningsbrancher, kan göra dessa flera ämnen till ett enda.
Just på det att dels ett enda sådant ämne, om hvilket stadgauden finnas i flera författningar, dels ock flera ämnen, som af någon tillfällig omständighet måste, åtminstone tills vidare, sammanföras i en enda författning, måtte blifva i Utskott konseqvent och efter samma princip behandladt, hvilket ej gerna, eller så säkert, kunde ske, om frågan skulle handläggas af flera Utskott, — hafva de sammansatta Utskotten tillkommit.
Exempelvis må erinras, att ett sådant sammansatt
Utskott handlägger författningarne om bränvins tillverkning och försäljning, ehuru dessa författningar innehålla dels beskattningslag, som Bevillnings-Utskottet eljest skulle handlägga, dels kriminal-lag, som eljest Lagutskottet skulle utarbeta, dels ock polisstadganden samt andra sådana saker, sora tillhörde Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets utredning.
För att nu få dessa frågor ändamålsenligt och konseqvent behandlade blifva motioner, rörande bränvins tillverkning och försäljning, remitterade till Bevillnings-Utskottet, såsom det i afseende å ämnet priucipala; hvarpå deputerade från detta sammanträda med deputerade från Lag- samt Allmänna Besvärs— och Ekonomi-Utskotten; derefter desse deputerade från tre Utskott, såsom ett särskildt Utskott, behandla hela frågan, ehuru den ostridigt kunde behandlas i hvardera af de tre Utskotten, som då skulle taga hvar sin del af ämnet.
Men, såsom nyss omförmäldt är, detta har grundlagsstiftaren ej velat, emedan det hela (förslagen till dessa begge författningar) då skulle lätt kunna blifva mindre sammanhängande och principenligt.
På samma sätt behandlas .åtskilliga sammansatta frågor, t. ex. frågorna om beväringsskyldigheten, vissa ämnen rörande tull-lagstiftningen, m. m.
Frågor om ändring af Lag-Utskottets Memorial N:o 13. 3 6 § 9 kap.
Ilandels-Balken (rörande räntan) äro ock behandlade af sammansatta Lagoch Banko-Utskottet.
Jag vet icke hvarföre sammansatta Utskott skulle finnas, om de ej skulle behandla sammansatta frågor och motioner, som innehölle »mål af olika beskaffenhet», äfvensom de »mål», hvilka förhålla sig till hvarandra såsom orsak och verkan, eller stå till hvarandra i ett innerligare kausal-förhållande.
Den i Usta punkten 51 § Riksdagsordningen meddelade bestämmelse: »I en skrift böra ej flera mål af olika beskaffenhet sammandragas», får ej tolkas så, att den upphäfver andra klarare och mera utvecklade grundlags-stadganden angående målens behandling.
Dessutom torde med skäl kunna ifrågasättas, huruvida, när ett Riks-Stånd och dess Ordförande ansett en motion icke innehålla »flera mål af olika beskaffenhet», samt derföre emottagit och remitterat motionen, Utskottet, till hvilket den kommit, må söka korrigera en af sina principaler äfven med förment stöd af nyss intagna föreskrift i 51 § Riksdags-ordningen, enär Utskottets rätt att återlemna mål enligt 3 mom.
44 § Riksdags-ordningen endast grundas derpå, att de äro »till dess befattning ej hörande».
Dessutom bör anmärkas, att 2 mom. 34 § Riks dags-ordningen gifver Rikets Ständer rätt att »till Besvärs- och Ekonomi-Utskottet eller till något af de förut tillsatta Utskott remittera sådana mål, som till visst Utskott icke höra.»
Att frågan om denna motion bör afgöras i öfverensstämmelse med det beslut, Rikets Ständer fatta angående Lag-Utskottets memorial JVl 9, med återlemnande af Riksdags mannen Rosenbergs motion angående edgångar, torde vara öfverflödigt anmärka.
På dessa allmänna grunder, och enär min ifrågavarande motion blott i ett enda af dess 4 mom. innehåller ämnen, som böra behandlas af annat Utskott, nemligen Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, med hvilket Lag-Utskottet dessutom genom dessa Utskotts deputerade sammanträder för en mängd andra ämnens behandling, — får jag, mot Lag-Utskottets nu fattade beslut, mig reservera, med hemställan, att Rikets Ständer besluta, att Lag-Utskottet skall handlägga min ifrågavarande motion.
Om sådant beslut af Ständerna fattas, torde Lag-Utskottet, vid behandling af de delar af motionen, hvilka icke uteslutande tillhöra Utskottet, genom deputerade sammanträda med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet.» 4 Lag-Vtskottets Betänkande N:o 14, N:o 14.
Auk. till Exp.-Utsk. den 29 Dec. 1862, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphö/vande al 2 kap. 5 och 6 §§ Giftermåls-Balken Ilögvördiga Preste-Ståndet har infordrat Lag-Utskottets yttrande öfver berörda motion, hvilken ’ blifvit väckt af Herr Kyrkoherden Ternström.
De ifrågavarande §§:na innefatta förbud emot giftermål i svågerlag å sidone samt i andra svågerlaget.
Enligt 5 § må man nemligen ej i svågerlag å sidone gifta sig »med sin broders enka, brodersons, eller systersons, broders eller systers sonasons, eller dottersons enka, sin faderbroders, eller moderbroders, faderfaders eller fadermoders broders enka, sin moderfaders, eller modermoders broders enka,» eller med andra i §:n uppräknade, i enahanda svågerskapsled befryndade personer.
Och åberopade 6 § bjuder att man ej må i andra svågerlaget bygga äktenskap »med sin hustrus stjufmoder, eller sin stjuffaders enka, ej heller med sin döda dotters mans enka, eller med sin stjufsons, eller stjufsons sons enka.»
Dessa äktenskapshinder voro, enligt den ursprungliga lydelsen af omförmälda §§ ovilkorliga; men genom Kongl. Förordningen den 10 April 1810 modifierades denna princip derhän, att Konungen må gifva lof till giftermål i omförmälda svågerskapsled.
Det är denna lagstiftning, som är den nu gällande; men Herr Kyrkoherden Ternström har funnit densamma irrationel, enär ifrågavarande äktenskap måste efter högre rättsgrund vara antingen lofliga eller olofliga samt de i förra fallet icke kunde förbjudas och i det sednare icke borde på något vilkor kunna tillåtas.
Derför och då, enligt motionärens åsigt, ifrågavarande svågerskap icke borde hänföras till forbudna leder, har motionären föreslagit, »att Rikets Ständer måtte för sin del besluta, att till Kongl. Maj:t aflåta underdånig skrifvelse med anhållan, det täcktes Kongl. Maj:t genom utfärdad nådig Kungörelse förklara, Lag-Utskottets Betänkande N:o i4. 5 att 5 oell 6 §§ i 2 kap. Giftermåls-Balken till all kraft och verkan upphört att vara gällande samt att, med tillkännagifvande, det svågerlag å sidone, äfvensom andra svågerlaget, icke mer äro äktenskapshinder, Konungens lof dertill ej vidare erfordras.»
Lika med motionären, anser Utskottet ifrågavarande äktenskapshinder utan våda kunna ur lagstiftningen uteslutas.
Då den i 1734 års lag uttalade princip om absolut förhud emot dessa äktenskap redan genom 1810 års ofvannämnda författning blifvit bruten, har lagstiftaren nu endast att tillse, huruvida några fullt giltiga skäl vidare förefinnas för bibehållande af det uppställda vilkoret af Konungens lof.
Utskottet har dock ej kunnat inse detta.
Det är nemligen kändt, att Konungens bifall till de ganska talrikt inkommande ansökningar af detta slag aldrig förvägras, och ifrågavarande vilkor qvarstår således nu mera i lagstiftningen blott såsom en ändamålslös formalitet, hinderlig för alla, känbart kostsam för den mindre bemedlade.
Väl har såsom ett inkast emot full frihet i ifrågavarande fall tillförene blifvit anmärkt, att exemplet af äktenskapsförbindelser inom dessa svågerskapsled vore för bevarande af sedligheten inom familjerna vådligt.
Men dessa exempel äro, såsom nyss blifvit antydt, redan nu ganska talrika, utan att, så vidt Utskottet försport, sedligheten derigenom i någon mån lidit.
Och då dertill lägges det af sednaste riksdags Lag-Utskott vitsordade faktum, att mången ej ens anar tillvaron af ifrågavarande förbud, ja, att ej sällan den, som sjelf står i begrepp att knyta äktenskap inom anförda svågerskapsled, öfverraska^ af underrättelsen att han dertill måste söka Konungens tillstånd, anser sig Utskottet jemväl i allmänna tänkesättet ega stöd för sin vördsamma hemställan, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta en författning, hvarigenom förklaras, att de i 2 kap. 5 och 6 §§ Giftermåls-Balken, sådana de lyda i Kongl.
Förordningen den 10 April 1810, förekommande förbud för der uppräknade personer, att idan Konungens tillstånd med hvarandra ingå äktenskap, upphört att vara gällande; dock att derigenom icke sker någon ändring i lagens stadganden i 13 kap. 1 § Rättegångs-Balken, om jäf emot domare, och i 17 kap. 7 § samma Balk, om jäf emot vittnen, i hvilka fall det kommer att förblifva vid hvad hittills föreskrifvet varit.
Stockholm den 22 December 1862. 6 Lag-Utskottets Betänkande N:o 15.
Ank. till Exp.-Utsk. den 29 Dec. 1862, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning a/ väckta motioner om förändring i föreskrifterna angående skyldighet för prest att pröfva vilkor en för lysning och vigsel.
I sådant syfte hafva motioner inom Ilögvördiga Preste-Ståndet blifvit väckta af Herr Kyrkoherden Wennerström och Herr Doktor Falck.
Lag-Utskottet, till hvars behandling dessa framställningar blifvit öfverlemnade, har derjemte erhållit del af den öfverläggning, som i anledning af desamma inom nämnde Riks-Stånd egt rum.