Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Herrar Bildt, D. G., Montgommery, R. N. G., Friherre Leijonhufvud, B. A., Björnstjerna, J. M., Gripensvärd, J. O., von Troil, S. G. och Hierta, C. G., hvilka åberopade Utgifts-afdelningens i frågan afgifna förslag, så lydande: ”Då Rikets Ständer medgifvit, att de olvanomförmälta Pensions-kassor, vid inträffande ledigheter af embeten och tjenster, förut tillfallande vakans- och förslagsliggetids-besparingar skulle upphöra, emot ersättning till kassorna för mistningen af denna till dem anslagna inkomst; då utredt är, att det anslag af 5,000 R:dr Banko, eller i Riksmynt 7,500 R:dr, som vid 1850 och 1851 års riksdag anvisades såsom bidrag till berörde ersättning, blott till eh ringa del förslår att godtgöra kassorna för den förlorade inkomsten, och att, i följd deraf, denna godtgörelse hufvudsakligen måste bestridas af befintliga besparingar å vederbörande Hufvud-titlar; då, hvad särskildt angår den del af ersättningen, som skall utgå af de å Fjerde Hufvud-titeln uppkommande besparingar, upplyst blifvit, att, för anskaffande af tillgångar till densamma, lediga beställningar under en längre tid lemnats obesatte, hvarigenom, i strid med det med vakans- och förslagsliggetids-besparingarnes upphörande åsyftade ändamål, löntagarne i sjelfva verket fortfarande fått bidraga till ifrågavarande ersättning, och då det för öfrigt synes mindre lämpligt, att den godtgörelse, som Stals-Utskottels Ullätande N:o 231. 7 blifvit kassorna tillförsäkrad, till den väsentligaste delen bestrides al en jså oviss tillgång, som besparingarne, anser sig Utskottet böra tillstyrka, att, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj.ts Nådiga framställning, det å Nionde Hufvud-titeln uppförda anslag till ersättning för mistade löne-innehållningar må med de äskade beloppen, tillsammans 9,802 lV.dr Banko, eller i Riksmynt 14,703 R:dr, förhöjas till 22,203 R:dr sistnämnda mynt.” N:o 231.
Ant. till Exp.-Utsk. d. 19 Jan. 1858, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om ett ärligt anslag af 5,298 R:dr Riksmynt ät Lifbevärings-regementet. (U. A.)
Uti en, med stöd af 56 § Riksdags-ordningen, hos Ridderskapet och Adeln väckt, till Stats-Utskottet remitterad motion har Grefve Adlersparre, C., anfört, hurusom både rättvisa och billighet syntes fordra att, sedan Rikets nu församlade Ständer afslagit Kongl. Maj:ts Nådiga framställning om lön-tillökning för Lifbevärings-regementet, men tillika beslutat att utsträckning i allmänna bevärings-manskapets exercis-tid skall ega rum, någon ersättning lemnades ej mindre åt de Officerare, hvilka nödgades tjenstgöra under andra bevärings-mölet, än äfven åt dem, som, enligt general-ordres af den 27 Juli nästlidne år, vore skyldige att mellan exercis-tiderna vistas i Stockholm; och då, på sätt af en motionen bilagd uträkning inhemtades, till aflöning under 2:dra bevärings-mötet.
14 dagar, enligt 1851 års 8 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 23t.
Rese-regemente, erfordrades t,354 R:dr 50 öre, hvartill komme dels förhöjning jemlikt Kongl. Förordningen den 15 Mars förlidet år, med 50 öre per dag för de 35 i 7:dc och 8:de klasserna befintliga personer, eller 251 R:dr, dels 5 1 fi rationel lör Stabens hästar, 650 Rtdr, eller tillsammans 2,215
R:dr 50 öre, samt arvodes-förhöjningen (eller tjenstgörings-penningar) åt dem, som skola bestrida tjenstgöringen mellan exercis-tiderna, beräknad efter samma grunder, som Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Stats-verkels tillstånd och behof upptager, nemligen för Chefen, 1 Major, 1 Regements-qvartermästare, 1 Adjutant, 1 Regements-pastor, 1 Regements-auditör.
I Regements-skrifvare, 1 Kapiten, 1 Löjtnant, 1 Under-löjtnant samt 1 Bataljons-adjutunt, belöpte till 3,082 R:dr 50 öre, liar motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte anvisa och till Kongl. Maj:ls Nådiga disposition ställa förenämnda belopp, utgörande tillhopa 5,298 R:dr Riksmynt, att, under tiden för nästa Stals-reglering, användas till aflöning ät Officerarne vid Lifbevärings-regementet under 2 alra bevärings-mötet äfvensom till förhöjdt arvode åt 1 Bataljonsadjutant och de Officerare, hvilka, i och för tjenstgöring, äro skyldiga att melian exercis-tiderna vistas i hufvustaden.
Hvad sålunda förekommit, har Utskottet tagit i öfvervägande; men då, hvad först angår den ifrågaställa arvodes-förhöjningen för de vid Lifbevärings-regementet anställde personer, hvilka fått sig ålagdt att, under den tid bevärings-exercisen icke pågår, uppehålla sig i Stockholm, Rikets Ständer, genom bifall till 29:de punkten i Utskottets under N:o 71 afgifna Utlåtande, förklarat, att någon förhöjning af nuvarande anslags-summa för Lifbevärings-regementet icke bör ifrågakomma, utan att detta anslag skall för nästa statsreglerings-period med oförändradt belopp i Riksstaten uppföras, i följd hvaraf den af motionären i omförmälta hänseende väckta fråga, såsom redan af Rikets Ständer pröfvad och afgjord, icke kan föranleda till vidare åtgärd, samt, beträffande åter yrkandet om ersättning till vederbörande för de kostnader, hvilka blifva en följd af den ökade tjenstgöring, som måste uppkomma genom utsträckningen af bevärings-manskapets vapen-öfningar, beviljandet af en sådan förmån, hvilken icke heller kan betraktas annorlunda än såsom en löneförbättring, ehuru densamma framkommit i en annan form, otvifvelaktig! skulle innefatta ett vådligt prejudikat för framtiden genom framkallande af anspråk från andra regementen och korpser på* dylik ersättning för ökad tjenstgöring, hemställer Utskottet. att den väckta motionen hvarken i ena eller andra afseende! mätte af Rikets Ständer bifallas.
Reservation Stals- UIsko t tels Ulld'ande N:o 231. 8 Reservationen
I den sednare delen af frågan: af Herrar Bildt, D. G., Montgommery, Ii. N. G., Friherre Leijonhvfvud, B. A., Björnstjerna, J. M., Gripensvärd, J.
O. celi Hierta, C. G., samt Biskop Annerstedt jemte Broslarne Tellbom och Ljunggren, hvilka åberopade Utgifls-afdelningens förslag, så lydande: ”Vidkommande yrkandet om ersättning lill vederbörande för de kostnader, hvilka blifva en följd af den ökade tjenstgöring, som mäste uppkomma genom ubsträckningcn af bcvärings-manskapcls vapen-älhingar, tinner Utskottet denna framställning håde billig och förtjent af uppmärksamhet, hvadan Utskottet tillstyrker att Rikets Ständer i underdånighet anhålla, del Kongl. Maj t läcktes, liil beredande af en dylik ersättning, anvisa de besparingar, sorn möjligen kunna uppkomma genom från regementet afgående Officerares löner, eller, om sådant icke kan ske, utaf del å Biks-stalcn uppförda förslags-anslag lill bcvärings-manskapels vapen-öfuingar för ifrågavarande ändamål använda det belopp, motionären uppgifvit dertill vara erforderligt, eller 2.215
H:dr 50 öre Riksmynt.” m tili R.
Fröt. 1858—1858.
4 Sami. i Afd. 4 Band. 9 Hafi 1 STOCKHOLM, tryckt hos N. Marcus, 1857. Stals-Ulskaiiets Utlåtande A:o 232.
1 M:o 232. i.
Ank. till Exp.-Utsk. den 19 Jan. 1858, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om ett årligt förslagsanslag å 450,000 R:dr för att användas till ersättning åt Statens Embets- och Tjenstemän för ökade utgifter i följd af den förhöjda skjutslegan. (U. A.) Från Ridderskapet och Adeln har Ståts-Utskottet erhållit remiss å en inom bemälde Riks-Stånd den 17 Oktober förlidet år af Grefve Taube, Ii. E., med stöd af 56 § Riksdags-Ordningen väckt motion, deruti, efter en kort redogörelse för de forändringar skjutslegan sedan år 1844 undergått, motionären, med föranledande af Rikets nu församlade Ständers hos Kongl.
Majit gjorda underdåniga framställning om förhöjning i nämnde lega, anfört, hurusom vid dessa, dels redan påbjudne, dels ifrågasatte förhöjningar i skjutslegan aldrig tagits i betraktande att en mängd Embets- och Tjenstemän samt betjente, enligt gällande författningar och reglementen, äro pligtige att, utan särskild ersättning, för kronans och det allmännas räkning äfvensom i öfrigt i tjernsten göra en mängd resor, hvarigenom inträffat att hvarje förhöjning i skjutslegan medfört för dem, som fullgjort sina tjensteåligganden, icke blott ökade utgifter, utan föranledt till en indirekt lönenedsättning.
Förhållandet vore nemligen sådant, att, oaktadt antalet resor, som Embets- och Tjenstemännen måste verkställa snarare ökats än minskats, de fleste löntagare likväl icke erhållit förbättrade aflöningsvilkor, ty den lönereglering, som vid innevarande Riksdag för t. ex.
Landsstats-tjenstemännen Hill. till R. st.
Prol. 1836—4838. i Sami. 1 Afd. 4 Rand. 10 Haft. 1 2 Stats-Ulskotlels Ullålande N:o 232. ifrågakomma, hade endast afsett uppfyllande af ett i 40 år erkändt behof af en billig förhöjning i lönerna och godtgörelse för en vid sisth Riksdag skedd löneförsämring.
Det skulle också visa sig att genom den nu beviljade löneförhöjningen inkomsterna för mången icke komme att uppgå till det belopp, hvartill desamma efter nu gällande höga varuvärden skulle stigit om löntagaren fått behålla sin gamla indelta lön, äfvensom man borde ihågkomma att en stor del af indelta arméens tjenstemän ej kommit i åtnjutande af någon förhöjning uti deras redan förut knappa löneförmåner.
Att vid en allmän lönereglering ersättning för resor jemväl skulle tagas i betraktande, kunde också, efter motionärens förmenande, svårligen ifrågasättas, hufvudsakligen af skäl att, i följd af landets oregelbundna administrativa indelning, resekostnaderna vore högst olika i olika distrikter.
Genom bifall till ett vid innevarande Riksdag afgifvet utlåtande rörande framstäldt förslag att skjutsersättning enligt gällande resereglemente måtte i vissa uppgifna fall tilldelas indelta arméens Ofver- och Under-befäl samt Civil-stat, hade Rikets Ständer emellertid erkänt billigheten deraf, att Staten lemnade militäre, civile och ecklesiastike tjenstemän ersättning för en del af deras resor vid förrättningar inom egne tjenstedistrikter, men då härvid förekomme, dels att genom detta beslut endast grundsatsen blifvit erkänd utan att dess praktiska tillämpning blifvit medgifven och dels att, äfven om Rikets härnäst sammanträdande Ständer tilldelade Embets- och Tjenstemän samt betjente ersättning för en del resor i tjensten, både rättvisa och billighet kräfde, att löntagaren erhölle ersättning för de stegrade kostnaderna, som, i följd af nu ifrågakomna förhöjda skjutslega, honom tillskyndades vid öfrige tjenste-resors företagande, har motionären, enär det måste antagas att en tjenstemans löne-inkomster ej, så länge han uppfyller sina åligganden, kunna förminskas, föreslagit, att Rikets Ständer, för deras del, måtte besluta, att de Embets- och Tjenstemän samt betjente, hvilka icke, enligt gällande författningar, äro berättigade att erhålla särskild ersättning för hvarje af dem i tjensteärenden verkställd resa, skola, efter det häst-antal dem, enligt gällande resereglemente, tillkommer, för hvarje resa i tjensteärenden, hvarför ersättning icke särskildt erhålles, af Stats-verket undfå godtgörelse för skilnaden mellan den skjutslega, som för det då varande erlades, och den, som framdeles kunde blifva påbjuden, samt att, för bestridande af dessa utbetalningar, till Kongl. Maj:ts disposition måtte ställas ett årligt förslagsanslag af 150,000 R:dr Riksmynt.
Detta ärende har Utskottet tagit i öfvervägande; men då det måste antagas att Rikets Ständer, vid nu skedda lönereglering och beviljandet af lönetillökning åt Rikets Embets- och Tjenstemän m. fl., tagit i betraktande och äfven fästat behörigt afseende vid de förhållanden, som föranled t motionärens ofvanberörda framställning, samt Utskottet dessutom föreställer sig, att de ökade utgifter, Statens Embets- och Tjenstemän få vidkännas i följd af den numera utaf Kongl. Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 233.
3 Majit anbefallda förhöjningen af skjutslegan, i allmänhet icke kunna blifva af den betydenhet eller föranleda till så stora uppoffringar, att särskildt understöd från Stats-verkets sida derför, såsom af behofvet oundgängligen påkalladt, för närvarande bör löntagarne tillerkännas, har Utskottet, med afseende jemväl derå, dels att motionen icke åtföljts af någon utredning eller några kalkyler, hvarigenom Utskottet kommit i tillfälle att bedöma i hvad mån den af motionären föreslagna icke obetydliga summa må vara för det afsedda ändamålet behöflig, dels att Rikets Ständer redan uti underdånig skrifvelse af den 24 Oktober nasti, år anhållit, att Kongl. Majit täcktes, efter behörig utredning, till Rikets härnäst sammanträdande Ständer göra
Nådig framställning om och i hvilka fall ersättning må tillerkännas militäre, civile och ecklesiastike tjenstemän för resor vid förrättningar inom deras tjenste-distrikter m. m., funnit sig förhindradt att i sakens närvarande skick understödja det nu väckta förslaget och hemställer derföre, att Grefve Taubes förevarande motion ej må af Rikets Ständer bifallas.
A:© Ank. till Exp.-Utsk. d. 19 Jan. 1858, kl. 1 e. m. * Utlåtande, angående ifrågastiildt anslag af allmänna medel lill anläggande af en vattenledning i Carlskrona. (I. A.) Till Stats-Utskottets handläggning har Ridderskapet och Adeln öfverlemnat en af Herr E. IV. Nordenfelt väckt motion, deruti anföres, hurusom staden Carlskronas innevånare, utgörande, enligt 1855 års mantals-förteckningar, 11,117 personer, ej kunde på annat sätt tillfredsställa det oundgängliga lefnadsbehofvet 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 233. af friskt vatten än genom hemtning från Lyckeby med dertill inrättade skutor, med hvilkas förande fram och åter 2 Under-Officerare och 14 man af Kongl. Flottans personal vore sysselsatte, så länge hafvet är öppet, samt dessutom med en särskild vattenskuta, som under de 4 varmaste månaderna af året måste hållas i gång för att fylla den fattiga befolkningens på Björkholmen behof och ytterligare genom körning landvågen under vintern, då is hindrade transporten sjövägen, hvilket tillskyndade samhället en årlig kostnad af 4,027 R:dr 28 sk. 8 r:st. b:ko.
Detta oaktadt, och fastän man alltid iakttoge den omsorgen att samla allt på taken fallande regnvatten genom stuprännor, ledande till tunnor och kar i källare och andra förvaringsrum, vore tillgången ändock så knapp, att verklig brist stundom uppstode, isynnerhet när storm och hög sjö hindrade eller uppehölle vattenskutorna i deras regelbundna gång, vid hvilka tillfällen alla, som icke genom enskild försorg lyckades skaffa sig vatten landvägen från Lyckeby, nödgades åtnöja sig med det saltaktiga, osmakliga och mindre helsosamma vatten, som kunde erhållas i stadens brunnar.
Dessa ömmande förhållanden hade äfven blifvit af Konung och Ständer behjertade, då det år 1823 beslutades, att en vattenledning från Lyckeby till Carlskrona skulle på Statens bekostnad anläggas, emot det att staden åtoge sig en årlig afgift af 1,500 R:dr B:ko till vattenledningens underhållande, men då innevånarne vägrade att ingå på detta vilkor, afstannade företaget sedan dock 3,595 stycken gjutna jernrör blifvit anskaffade för en summa af 78,600 R:dr 35 sk. 2 r:st B:ko och upplagda i Kronans förrådshus på Skeppsvarfvet; — och denna fråga hade sedermera hvilat, till dess Cholera-farsoten år 1853 härjade i Carlskrona, då bristen på helsosamt vatten, enligt hvad Läkarne allmänt antagit, utgjorde en hufvudsaklig orsak till den stora dödligheten och den ovanliga häftighet, hvarmed farsoten rasade i denna eljest friskt belägna stad.
Den oafvisiiga nödvändigheten att på ett eller annat sätt anskaffa helsosamt vatten gjorde sig sålunda å nyo gällande och föranledde Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att den 15 September 1855 sammankalla stadens innevånare, för att öfverlägga om möjligheten och sättet för vattenledningens tillvägabringande, hvarvid de förbundo sig att, i fall vattenledningen blefve på Statens bekostnad anlagd, årligen utgöra den af Rikets Ständer vid 1823 års Riksdag bestämda afgift, 1,500 R:dr B:ko, samt förklarade sig beredvillige att medverka till minskning af kostnaden för ifrågakommande jord-ersättningar, så att allt- anspråk på dylik ersättning, såvidt stadens enskilda rätt rörde, helt och hållet frånträddes, hvarjemte staden åtog sig att söka uppgöra med arrendatorerrte af lägenheter på stadens egor, angående det skadestånd, hvartill de, i anledning af vattenledningens anläggande, kunde finnas berättigade.
Enligt upprättadt förslag skulle vattnet tagas från Lyckeby-å ofvanför fallet och derifrån ledas genom gjutna jernrör öfver egorna till hemmanen Lyckeby, Vedeby, Gullberna och Värnö (de 2:ne sistnämnda tillhörande Carlskrona stad) till en Stals-Utskottets Utlåtande JS-o 233. 5 sprängd reservoir på berget vid Amiralitets-torget med särskilda ledningar inom staden, derför hela kostnaden, oberäknadt de redan inköpta jernrören, skulle uppgå till 262,818 R:dr 17 sk.
Banko, eller 394,227 R:dr 53 öre Runt.
Ehuru nu detta belopp visserligen vore ganska betydligt, och det kunde synas vara nog mycket hegardt, att Staten skulle använda en så stor summa för en enda stad, borde likväl härvid tagas i betraktande att största delen af denna stads innevånare utgöres af befäl och manskap vid Kongl.
Flottan jemte handtverkare och arbetsfolk vid Flottans skeppsvarf samt deras hustrur och barn., att hvarje utgående fartyg från
Rikets förnämsta station för sjöförsvaret måste förses med vatten från ett ställe, dit djupgående fartyg icke kunde framkomma, samt att den nu för vattenhemtning utgående årliga kostnaden 6,041 R:dr 15 öre R:mt blefve genom den nya vattenledningen besparad, hvilken besparing motsvarade, efter 4 procent, ett kapital af 151,025 R:dr 37 öre R:mt, hvarjemte 14 Båtsmän, som nu sysselsättas med vattenhemtning, framdeles kunde uteslutas från uppfordringslistorna, till lättnad för Båtsmanshållet.
Den verkliga kostnaden, ifall nyssnämnda kapital afdrages, utgjorde således 243,202 R:dr 16 öre R:mt eller mindre än kostnaden för i mil jernbana.
Då nu Carlskrona samhälle sannolikt icke snart kunde komma i åtnjutande af de fördelar, som lättade kommunikationer medföra och denna stad, anlagd hufvudsakligen för sjöförsvarets skull, genom ett af Konung och Ständer för 33 år sedan fattadt beslut, nästan erhållit löfte om afhjelpande af ett så vigtigt behof, ansågö sig motionären ega grundade skäl för den anhållan, han framställt, att ett anslag till ofvannämnda belopp, 394,227 R:dr, måtte staden Carlskrona beviljas för anläggande af en vattenledning.
Af de uti förevarande motion åberopade, Stats-Utskottet delgifna, handlingar har Utskottet, till närmare upplysning om detta ärendes föregående behandling, ansett sig böra meddela följande.
Sedan, uppå af Kongl. Maj:t gjord Nådig framställning, Rikets Ständer vid 1823 års Riksdag beviljat ett anslag af 83,333 R:dr 16 sk.
B:ko till anskaffande af materialier för en vattenledning till Carlskrona, enligt då uppgjordt förslag, att leda vattnet dels från Stampkällorna vid Augerum och dels från Lyckebyå, vid hvilket anslag fästades det vilkor, att å de 1,500 R:dr B:ko, som stadens innevånare erbjudit att årligen utbetala till vattenledningens underhåll, men som varit afsedda, att af en inom Carlskrona utvald kommitté förvaltas, särskild förbindelse skulle vederbörande affordras och till Riksgälds-kontoret aflemnas, samt en sådan förbindelse uti protokolls-utdrag den 15
Maj 1824 blifvit till Kongl. Förvaltningen af Sjöärendena aflemnad; hvarefter år 1833 af dåvarande Kaptenen Carlsund förnyadt förslag uppgjordes, enligt hvilket vattnet skulle ledas från Lyckeby-å ofvanför fallet, samt en sprängd reservoir om 210,(X00 kubik fots rymd läggas å Stortorget eller berget å Amiralitets-torget, och vattnet derifrån ledas till de lägre delarne af staden, hvarvid kostnaden beräknades till 6 Stals-Ulskottcts Utlåtande N:o 233. 174,193 R:dr 24 sk. 9 ngt Biko, så hade Kongl.
Maj:t under den 21 December sistnämnde år beslutat att vattenledningen borde utföras i enlighet med det af Kaptenen Carlsund sålunda uppgjorda förslag och derjemte föreskrifvit, bland annat, att Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande skulle höra vederbörande jordegare om den ersättning, som de äskade för vattenledningens anläggande å deras egor, med vederbörande besluta om reservoirens anläggning å stadens Stortorg samt förständiga stadens innevånare 0111 fullgörande af deras åtagna förbindelse till årligt bidrag för vattenledningens underhållande.
När Carlskrona stads innevånare i anledning häraf hördes å allmän Rådstuga den 24 Mars 1834, förklarade de, att, då de åtagit sig erlägga 1.500
R:dr årligen, det skedt i afsigt att erhålla källvatten, men att de icke funne sig belåtna att, efter den ändrade planen, blifva försedda med å-vatten och således oj heller ansågo sig pligtiga att vidkännas den afgifna förbindelsen af den 15 Maj 1824; hvaremot de medgåfvo anläggningen af rescrvoiren pä Stortorget, med vilkor, att utan afgift få derutur begagna vatten, äfvensom ersättning för den jord på inre Wäinö, hvarigenom vattenledningen skulle framgå, endast vilkorligtvis fordrades, för den händelse att mulbetet betydligt skadades, men tillika yrkades att den gatuläggning, som för vattenledningen inom staden komme att rifvas, måtte iståndsättas utan kostnad för hus- och tomt-egare, hvilka yttranden föranledde Förvaltningen af Sjöärendena att tillstyrka det vattenledningen blefve anlagd på Kronans varf endast för Flottans behof, eller stadens innevånare kändes skyldige att, efter fastställd Taxa, gifva ersättning för vattenledningens begagnande.
Emellertid hade, genom Förvaltningens af Sjöärendena försorg, för den ifrågaställda vattenledningen ofvan omförmälde jernrör blifvit anskaffade, hvilka åren 1834 och 1837 undergått besigtning och sedermera förvarats uti Kronans förråder i Carlskrona.
Nid 1840 —1841 arens Riksdag hade Kongl.
Majit, för utförandet af oftanämnde vattenledning, äskat ett ytterligare anslag af 23,400 R:dr, men Rikets Ständer anmälde, i underdånig skrifvelse den 7 Juni 1841, att, i anseende till det outredda skick, deruti frågan 0111 sagde företags verkställande sig befann, ansågo Rikets
Ständer något anslag till detsamma då icke lämpligen kunna beviljas, utan anhöllo i underdånighet att Kongl. Majit måtte låta dels anställa ny undersökning till utrönande af vattenledningens utförbarhet samt beloppet af den dertill erforderliga kostnad, och dels höra Carlskrona stads innevånare i afseende på det bidrag, sorn för vattenledningens framtida underhållande kunde af staden påräknas, äfvensom att Kongl. Majit, ifall företaget ansåges böra öfvergifvas, oell derest de dertill då redan uppköpta jernrör icke kunde till allmänna byggnader användas, måtte meddela föreskrift 0111 dessa jernrörs och andra för vattenledningen upphandlade materialiers försäljning och medlens allemnande till Riksgäldskontoret, för att framdeles kunna tagas i beräkning vid anläggningen af en Stais-Utskottets Utlåtande N:0 233. 7 vatten-cistern, deruti hafsvattnet skulle inledas på ett sätt, att det klefve drickbart.
För den händelse åter, att Kongl. Maj:t funne lämpligare att meranämnde vattenledning fullbordades, anhöllo Rikets Ständer tillika, det Kongl.
Maj:t måtte, vid näst derefter inträffande Riksdag, aflåta Nådig Proposition i ämnet, så att definitivt beslut rörande detta företag då kunde fattas.
Då emellertid ännu vid sednaste Riksmöte någon sådan Proposition ej blifvit till Rikets Ständer afbiten, men Rikets Ständer, med afseende å den längre tid sorn förflutit sedan ifrågavarande jernrör och öfriga materialier på Statens bekostnad anskaffades, ansågo det vara nödigt att få bestämdt utredt, huruvida dessa jernrör och materialier numera kunde på ett ändamålsenligt sätt användas för det företag, hvartill de blifvit upphandlade, eller om desamma borde för det allmännas räkning föryttras, anhöllo Rikets Ständer, i underdånig skrifvelse den 4 December 1854, att Kongl. Maj:t täcktes meddela den Nådiga föreskrift, som härvid ifrågakommande förhållanden ansågos påkalla med hänsigt till antingen oftanämnde jernrörs begagnande för det dermed afsedda ändamål eller föryttrande och de derför inflytande medlens aflemnande till Riksgälds-kontoret.