Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med afseende å den vanvård, landets skogar sedan länge varit underkastade och det ökade värde desse lill följd deraf vunnit, äro Utskotten, lika med motionären, af den mening, alt det nu för obehörig skogsafverkning under skifteslid stadgade högsta vitesbelopp, 16 R:dr 32 sk., är allt för lågt, för att kunna afhålla skogsegare från alt medelst afytlring af den oskiltade, gemensamma skogens produkter äfven på otillåtet sätt deraf draga största möjliga fördel; och det synes Utskotten således vara otvifvelaktig!, att strängare föreskrifter i berörde hänseende äro af behofvet påkallade.
Utskotten kunna likväl icke biträda motionärens åsigt om lämpligheten deraf, all vitet må blifva beroende af den otillbörligen huggna skogens värde, enär sådant, i anseende till svårigheten i de Hesta läll att, angående myckenheten al det utaf någon viss person åverkade, anskaffa erforderlig bevisning, efter Utskottens uppfattning, icke skulle leda till del åsyftade ändamålet, utan endast förmå afverkaren alt vid sine åtgöranden iakttaga större försigtighet, för att såmedelst undandraga sig någon svårare ansvarspåföljd.
Underkastas deremot hvarje delegare, sorn under skifte med otillåten skogsafverkning beträdes, utan afseende å myckenheten, deU äfven tyr, alt icke allenast ersätta det huggnas värde, utan äfven .utgifva elt förut till beloppet bestämdt vite, så högt, all detsamma kan antagas i icke obetydlig mån öfverstiga vinsten af det otillbörliga förfarandet, skola, på samma gång de öfrige delegarne uppmuntras att oftare än nu beifra öfverträdelse!- emot förbudet, de ifrågavarande missbruken sannolikt blifva mer oeb mer sällsynta.
Hvad åter beträffar det af motionären (ill ofvannämnde § föreslagna tillägg, rörande årliga afverkningsbeloppet af skog; så och då detsamma, såsom beroende af tillfälliga inträffande omständigheter, stundom omöjliga att förutse, svårligen kan på förhand med erforderlig noggrannhet bestämmas, kunna Utskotten, i öfvertygelse om det nuvarande stadgandets företräde framför motionärens berörda förslag, till detsamma icke tillstyrka bifall.
Vidkommande deremot det påyrkade förbudet mot flåhaekning och torfskärning, hafva Utskotten icke kunnat förbise det af erfarenheten ådagalagda förhållande, som jemväl af motionären är vordet åberopadt, alt, under pågående laga skifte, jordegare mångenstädes, hänförde af vinningslystnad eller skadebegär, icke akta för rof att, sedan inegorna blifvit graderade, tillgodogöra sig deras värde, dels genom att derifrån bortföra matjorden, dels medelst flåhaekning och derpå följande bränning å ängsvall, som sålunda val under några år göres sädesbärande, men emedlertid utsuges och förderfvas för efterträdaren.
Denne eger visserligen den utväg öppen, att genom
Domstols anlitande derför fordra godtgörelse; men, äfven om det lyckas honom att blifva sådan tillerkänd, motsvarar sällan denna godtgörelse den lidna, stundom ovärderliga 4 Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, A'.o 30. förlusten, helst om sådan mark, som består af tunn mylla på sandbotten, varit föremål för den förre jordegarens egennytta, i hvilket fall den på matjorden beröfvade marken blifvit gjord nästan alldeles obrukbar.
I betraktande häraf, tveka Utskotten icke att för ifrågavarande förfarande föreslå enahanda påföljd, som för otillbörligt användande under skifte af skog och torfmosse, i synnerhet som det icke är sällsynt, att, för uppnående af omförmälda ändamål, skiftes slut genom obefogad klagan uppehålles.
Utskotten hemställa alltså, att 2 Kap. 2 § Skiftes-Stadgan måtte erhålla följande förändrade lydelse: »I det utfärdade förordnandet skall Konungens Befallningshafvande förbjuda delegarne, vid vile från 16 R:dr 32 sk. lill och med 100
R:dr samt skadans ersättande, dels att, efter verkställd gradering å de egor, som skiftas skola, flåhacka eller bortföra matjord från ställen, der den ursprungligen finnes, samt dels att, derest skog eller torfmosse å nämnde egor är att tillgå, hvilket i skiftes-ansökningen anmälas bör, skog till afsalu eller svedjande, och torfmosse annorlunda än till husbehof nyttja, innan skiftet blifvit afslutadt och tillträde af lotterne skett; och bör detta förbud på samma gång, som kungörelsen till förrättningens påbörjande, å predikstolen i den socken, der skifteslaget är beläget, uppläsas.
På delegarne må det sedermera ankomma att det af Konungens Refallningshafvande sålunda bestämda vite förhöja, då likväl anmälan derom hos Konungens Befallningshafvande för fastställelse skall göras.
Är skogen något bruk eller annan inrättning till understöd med timmer, ved eller kol anslagen, må under förbuds tiden det vanliga skogsbeloppet af delegarne gemensamt, efter hvars och ens egande lott eller hemmantal i skilles-laget, till det anslagna behofvet afverkas.» 6 § af Nils Nilsson: att den Gode
Män vid landtmäteri-förrättningar nu tillkommande ersättning 1 R:dr om dagen måtte ökas till l R:dr 16 sk.
B:ko samt desse tillika berättigas att under förrättningen erhålla fri kost och bostad, jemte skjuts dit och derifrån elter en häst, och att, i följd häraf, Egodelnings-rätts-ledamöternes dagtraktamente måtte i öfverensstämmelse härmed bestämmas; samt af Eric Larsson: att antingen Gode-Mans-arfvodet måtte ökas med 16 sk.
B:ko om dagen eller ock fri kost Gode Män under förrättning tillerkännas.
Ehuru den tillökning i dagtraktamente åt God
Man för biträde vid landtmäteriförrättningar, hvilken af motionärerne sålunda blifvit yrkad, med afseende å den möda och de uppoffringar, som dervid tagas i anspråk, icke synts Utskotten obillig, hafva Utskotten ändock, enär en förhöjning i de redan dryga kostnader, jordegare för skiften och landtmäteri-förrättningar få vidkännas, derigenom skulle uppkomma, hvilken äfven i sin mån torde försvåra framgången af det för landet nyttiga skiltesverket, hyst betänklighet alt förslagen förorda; och hemställa Utskotten alltså, att desamma icke må bifallas. 3 Kap. 2 §. af Olaus Ericsson: att enär föreskrift saknades, huruledes med kallelse lill landtmäteri-förrättning förhållas skall, då delegare vistas utomlands eller sig undanhåller, berörda § måtte erhålla följande tillägg:
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 30. 5 »Kan delegare ej träffas, eller håller han sig undan, skall af Konungens Befallningshafvande med kallelsen förfaras i likhet med stämning, enligt Rättegångs-Balkens 11 Kapitel 7 § och Kongl. Brefvet den 7 Januari 1830.»
Då begäran om laga skifte eller landtmäteri-förrättning i allmänhet, hvarunder andras än sökandens rätt är beroende, otvifvelaktig! är att hänföra till ansökning om stämning å desse personer, synes det Utskotten tydligt, att, vid de af motionären alsedda fall, omförmälde lagstadganden böra tjena till efterrättelse; och denna åsigt vinner äf- , ven stöd af den uti ifrågavarande § meddelade föreskrift, att, om delegare ej är inom häradet eller fögderiet boende, Landtmätaren derom bör göra anmälan hos Konungens Befallningshafvande, som skall föranstalta, att kallelsen »behörigen» varder delegaren tillställd.
Utskotten anse således det föreslagna tillägget icke erforderligt.
4 Kap. 2 §. af Nils Nilsson: att, då, vid det förhållande, att slåtter- och skörde-tiden infölle sednast i Juli månad och fortvarade så länge marken för yttre landtmäleri-göromål vore tjenlig, delegare, efter denna §, kunde, med ringa uppoffring, från år lill annat vålla uppskof med landtmäteri-förrättning af större omfång, stadgandet i samma § måtte, till förekommande häraf, förändras sålunda, att landtmätare, endast under en månad, nemligen sednare hälften af Juli och första hälften af Augusti, som kunde antagas vara brådaste slätter- och skördetiden, betages rättighet att till handtlangning utfordra arbetsmanskap, om någon delegare yrkar uppskof i förrättningen.
Emot denna framställning fä Utskotten anmärka, att slåtter- och skörde-tiderne inom olika delar af landet infalla mycket olika; hvarföre och då på de < flesta orter landt man nen under hela den lid, hö- och 'sädesbergningen fortfar, behöfver dertill använda ali den arbetsstyrka, han kan anskaffa, Utskotten anse betänkligt, att medelst förändring af berörda stadgande, hvarigenom bestämmes, att handtlangning icke må kunna under slåtter- och skördetiderne utfordras, der ej delegarne derom äro ense, utsätta de jordegare, å hvilkas egor laga skiften eller andra landtmäteri-förrättningar skola verkställas, för det äfventyr, alt, innan grödan blifvit fullkomligen inbergad, nödgas vid påfordran af förrättningsmannen afstå dagsverken, som dertill kunna vara oumbärlige.
Utskotten tillstyrka alltså, att å berörde framställning afseende icke ma fästas. 6 §. af Olaus Ericsson: att som i denna §, enligt hvilken landtmätare ålåge att uträkna alla å koncept-kartan uppförda egofigurer, samt deröfver upprätta tydlig beskrifning, som borde för delegarne uppläsas samt i afseende på rigtigheten al hvarje delegare erkännas genom påskrift derå, ingen skyldighet funnes landtmätaren ålagd att lemna delegare del af sjelfva koncept-kartan, följande tillägg måtte i § inflyta: »Skulle delegare önska, innan de afgifva detta erkännande, att få tillfälle gran ska koncept-kartan, vare landtmätaren skyldig, att emot lösen meddela dem ett under skrifvet exemplar deraf», hvarjemte samme motionär föreslagit, att till nämnde § måtte fogas ett nytt moment, så lydande: »Skulle delegarne, innan egomätningen börjad är, vilja träffa sådan öfverenskommelse om delningsgrunden, att häfde-tegar icke behöfva å karta antecknas; samt, i följd deraf, häfde-förteckning blifver öfverflödig, vare sådant medgifvet, såvida alla delegarne äro vid sammanträdet tillstädes och derom ense.» 1 afseende å förstberörda yrkande, hafva Utskotten funnit det vara, utan någon särskild föreskrift, unnenhart. att hvarje delegare, för att kunna granska och till rigtig - 6 Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 30. heten erkänna den öfver koncept-kartan upprättade beskrifning, måste vara berättigad alt till jemförelse begagna denna karta, innan något bestämdt yttrande kan honom affordras, och alt följaktligen landtmätaren är skyldig att, på samma gäng beskrifningen för delegarne uppläses, hålla koncept-kartan dem tillhanda.
Då således det för delegarne icke är af nöden, att, före granskningen, erhålla kopia af samma karta, och det föreslagna stadgandet skulle föranleda lill uppskof antingen uti den ifrågavarande, eller i andra förrättningar, som på landtmälarens åtgärd kunde vara beroende, fä Utskotten, med erinran om den skyldighet, sorn åligger landtmätaren, i likhet med hvarje annan embetsman, att lill den det äskar, emot lösen, lemna kopia och afskrift af alla allmänna ärenden rörande handlingar, sorn finnas under dess vård, så snart sådant, utan åsidosättande af andra angelägnare göromål, kan ske, hemställa, alt nämnda yrkande icke må bifallas.
Vidkommande åter Olaus Ericssons sednare påstående, hafva Utskotten skolat upplysa, att, jemlikt 6 Kap. 1§ Skiftes-Stadgan, landtmätaren först sedan koncept-kartan är i fullständigt skick, hvartill hörer, att tydlig och ordentlig egobeskrifning och häfde-förteckning blifvit upprättad, får till beslutande för delegarne och Gode
Männen föredraga hvad till skiftets verkställighet hörer, och deribland frågorna om delningsgrund och om odlingskoslnad för ouppodlad mark, hvilken i skiftet såsom inrösnings-jord intages, samt om ersättning för delegare, sorn erhålla vanhäfdad jord.
För delegarne, hvilka i dessa frågor ega algörande-rätt, är det nemligen angeläget, att, innan beslut deri fattas, ega tillförlitlig kännedom om hvad hvar och en af dem förut innehaft och !iäfdat, på det undvikas må, att sådan delningsgrund stadgas, som kan leda till förringande eller förnärmande af en eller annan delegares rätt, och på det rikliga grunder för bestämmande af odlingskostnaden och vanhäfds-ersättningen må förefinnas.
En dylik kännedom stöde likväl icke alt erhålla, om, såsom motionären föreslagit, häldetegarne icke blefvo å kartan antecknade och förteckning deröfver upprättad; hvarföre och då det föreslagna stadgandet således otvifvelaktig! skulle komma alt i tillämpningen orsaka förlust för mången jordegare och lill följd deraf framkalla missnöje och stridighet, Utskotten få tillstyrka, att ufven nu omformålda påslående må lemnäs titan bifall. 5 Kap. 3 §. af Nils Nilsson: att, till förekommande af obehörig tidsutdrägt med skiften, det stadgande måtte såsom tillägg till sagda g meddelas, att tvist om förut icke fastställd rågång hör genom stämning vid vederbörlig domstol anhängiggöras inom 2:ne månader från den dag, landtmätaren lill de tvistande utgilvit karta och protokoll.
Berörda §, sådan den lyder i Kongl. Kungörelsen den (.) Juni 1832, innehåller, bland annat, det stadgande, att, då förening om förut icke fastställd rågångs sträckning ej kan träffas, landtmätaren bör, inom fjorton dagar från sista sammanlrädesdagen, utlemna karta med protokoll öfver förrättningen lill de tvistande, hvilka sedan å ömse sidor ega öppet att målet till vederbörlig domstol instämma.
Någon pröfning af dylik tvistefråga eller af de skäl, som angående rågångs rätta sträckning af ömse sidors delegare anföras, tillkommer emedlertid icke landtmätare och Gode Män, hvilka således icke hafva att derutinnan sig utluta; till följd hvaraf, derest viss lid bestämdes, hvarinom tvisten borde vid domstol anhängiggöras, någon påföljd för underlåtenhet att denna tid iakttaga ej kunde drabba den försumlige.
Som likväl skiftes afslutande är al rågångstvist beroende samt derföre omsorgen för skiftets fortgång mäste föranleda delegare att rågåugstvisten vid domstol utan uppskof instämma, torde någon vidare löre - Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 30. skrift, lill befordrande af sådane tvisters skyndsamma anhängiggörande och fullföljande, icke vara af behofvet påkallad; hvadan Utskotten hemställa, att Nils Nilssons motion i denna del må lemnäs utan afseende. 6 §. af samme motionär: att till denna § följande föreskrift mätte tilläggas: »förening om rågång, som af Konungens Befallningshalvandes godkännande beror, vare Landtmätare skyhög alt, jemte nödige utdrag af karta och rågångs-prolokoll, genast öfverlemna lill Krono-ombudet, sorn inom åtta dagar insänder alli till Konungens Befallningshafvande; och bör Konungens Befallningshafvande inom lika lid till Landtmätaren återsända sitt yttrande pä Kronans vägnar.»
Då för den händelse, att Krono-ombudet eller Konungens Befallningshafvande uti ifrågavarande hänseende sin skyldighet uraktlåter eller dess uppfyllande obehörigen 1ÖV dröjer, det är den derigenom lidande obetaget, alt sådant i laga ordning beifra, samt dessutom den föreslagna bestämmelsen skulle kunna förorsaka dröjsmål med handläggningen af en mängd vida vigtigare ärenden, som Konungens Befallningshafvande tillhöra, anse
Utskotten densamma vara hvarken erforderlig eller lämplig; i anledning hvaraf och då Utskotten icke heller finna någon särskild föreskrift, angående landlmätares skyldighet, att, vid anfordran, till Krono-ombudet genast utlemna den ingångna föreningen med dertill hörande handlingar behöflig, Utskotten tillstyrka, ull u nämnda förslag afseende icke må fästas.
7 §. af samma motionär: att följande stadgande mätte i berörda § införas: »Dä Rätten dömer till syn ä rågång, bör Domaren vid samma tillfälle utsätta dag och ställe för Syne-rätlens sammanträde.»
Äfven detta yrkande anse Utskotten sig af nyss åberopade skäl, lillämplige jemväl i fråga om Landtdomare, icke kunna understödja, synnerligast sorn liden för en dylil i syneförrättning ofta är beroende, icke allenast af Domarens öfrige maktpåliggande, skyndsam behandling erfordrande göromål, stundom omöjliga alt förutse, utan äfven af tiden för vinterns inträffande och långvarighet.
Utskotten, efter hvars öfvertygelse någon tvekan icke kan uppslå, angående stället för Syne-rättens sammanträde, om också detsamma ej blifvit i Rättens utslag omnämndt, få alltså lill ifrågavarande hemställan afstyrka bifall. 7 Kap. 2 §. af Nils Nilsson: alt, då i denna § stadgades, att, om vitsord lill ego-utbyte byar och hemman emellan skulle ega rum, den ena byns eller det ena hemmanets ega borde ligga inom den andra byns eller det andra hemmanets rågång eller, som vore detsamma, omslutas af dess egor; inen ego-ulbyle äfven i andra händelser, såsom emellan flere än 2:ne byar, hemman eller lägenheter, kunde medföra gagn, dä bytet beredde lättnad i häfd- och hägnads-besvär samt ingen blelve genom detsamma lidande, nämnda lagrum måtto erhålla följande tillägg: »Detsamma galle om egor, såsom liggande emellan andra( byar eller inom aflägsnare bys rågång, orsakar byten med hänne eller flera byar, hemman eller lägenheter.» 1 anledning häraf anse Utskotten sig böra upplysa, alt, sedan uti ofvanberörde kapitels 1 § föreskrift blifvit meddelad, angående ego-utbyte emellan angränsande byar och hemman, hvilket, om det å endera sidan yrkas och andra sidan ej, genom flyttning af läget, märkligt men lider, är tillätet, med rättighet till skadestånd lör den, som bättre liäldad jord mister, än den lian i stället får, uti 2:dra § är vordet stadgadt, att, om hemman i skifteslaget har ega inom annat heåimans eller a‘nnan bys rågång, eller an - 8 Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskollens Betänkande, N:o 30 nät hemman eller annan bj inom skifteslagets rågång, och å ena sidan sökes, att den ega för beqvämligare läge mot annan jord utbytas må; vare ock lag, som i 1 § skiljs; och innehåller 3 § den bestämmelse, att hvad rörande ego-utbyte emellan bjär och hemman i förening med egoskifte stadgadt är, äfven gäller då fråga derom, utan sammanhang med skifte, förekommer.
Efter Utskottens uppfattning förefinnes uti dessa §§, lika litet som i någon annan af Skiftes-Stadgans föreskrifter, något hinder mot ett sådant ego-utbjte, motionären åsjftar, så framt nemligen detsamma utan någons lidande ske kan; och då det föreslagna tillägget således torde vara obehöflig!, hemställa Utskotten, att Nils Nilssons nu ornförmälda yrkande ej må till nåtjon åtgärd föranleda. ( 8 Kap. I § af Per Matisson: att, med uppbäfvande af det i denna § förekommande stadgande, att, om egor förut varit delade genom storskifte, som efter förra författningar laga kraft vunnit, hvarje delegare må hafva rätt att vid nytt skifte tillgodonjuta hvad efter uppskatlningsvärde mot de egor svarar, som han enligt storskiftet innehaft, föreskrifvas måtte, att, vid skifte af jord, hemmantalet allenast må utgöra delningsgrunden; samt af Olaus Ericsson: att ornförmälda stadgande måtte, såsom olämpligt och ledande lill oreda, från ifrågavarande § utgå; varande af Per Mattsson, till stöd för bans berörda yrkande, anfördt, att erfarenheten skall under en följd af år visat, att det öfverklagade stadgandet, ehuru icke otillämpligt, likväl ej öfvérensstämdö med verkliga rättsprinciper.
Delegare inom samma skifteslag, hvars hemmansdelar varit af lika skattetal, hade lått sig tilldelade egor, den ena mera än den andra, då delningen skett efter innehafvet.
Orsaken till detta missförhållande vore förnämligast att söka derutinnan, att vid den tid, då storskiftena egde rum, en och annan omtänksam jordegare boredt sig tillfälle att under sin ego tillvälla sig större eller mindre areal, som vid uppskattningen blifvit ringa betraktad; men genom följande jordegares flit hade detta öfverskjutande jordbelopp blifvit uppodladt ocb försatt i fruktbärande tillstånd.
Emedlertid kunde, så länge normen för delningen toges af häfden ocb icke af hemmantalet, någon rättelse för de lidande delegarne icke ernås, tj äfven om, för sådant ändamål, Egodelnings-Rätten, såsom vanligen skedde, tillkallades, uteblefve icke sällan den önskade ändringen, af det skäl, att graderingen i detalj omöjligen kunde under några få dagar granskas.
Blefve deremot hemmantalet delningsgrund, skulle otvifvelaktig! en rättvisare delning åstadkommas, mången utgift för de mindre bemedlade jordegarne inbesparas och jorden genast elter hvarje skiftes afslutande kunna uppbrukas, ulan alvaktan på afslutande af de rättegångar, hvartill ofvannämnda stadgande ofta gåfve anledning. kramställningar i enahanda syftning, som de ifrågavarande, hafva vid flere föregående riksmöten utgjort föremål för Rikets Ständers pröfning, men blifvit ogillade på tillstyrkande al Lag- ocb Ekonomi-Utskotten, som i sådant afseende yttrat: att det vore ovedersägligt, att skifte icke kunde anses såsom ett sätt att förvärfva, utan blott såsom ett sätt att sammandraga egor, till följd hvaraf och då den egolott, en delegare genom laga kraftvunnet skifte fått sig tillagd, vore hans lagliga egendom, hvilken icke, utan kränkning af eganderälten, kunde honom fråntagas, han val kunde tvingas att i nytt skifte ingå och utbyta sin jord emot annan, om skäl dertill förekomme, men aldrig - Lag- samt Allm.
Besv och Ekon.-Utskottens Betänkande, A’:o 30.- 9 dri" genom minskning deri underkastas ett ingrepp i sin eganderätt.
Alt låta hemman vid"skifte tillgodonjuta laglig höjd, vore således alldeles icke att gynna olaga lang. ty om sådant ädagalades, kunde det med ingen häfd värjas; men det vore att gora sjelfva eganderälten till delningsgrund.
Dessa åsigter delas äfven af de nu förenade Utskotten, som ocrpå stodja sm hemställan, „ „ '. r,., . att. motionärernas berörde framställningar icke ma vinna nihets Stunders bifall. - ,9 Kap. 1 g af Johan Ersson: att då, vid det förhållande, att vid skifte lomtplatserne, lika med annan jord, skola inga i taxeringen, utflyttande delegare ofta lillskVndas fördelar framför de qvarboende, stadgas mätte, att jemväl för tomtplatser nödigt utmål skall af oskift o lagas; och att, i följd häraf, ordet »allmänna» måtte fran berörda kapitels- rubrik utgå: samt , . r af Nils Niisson: att den föreskrift måtte meddelas, det nödige doren skola al oskifto uttagas.
Enligt motionärens’ förmenande, erhölle nemligen nu en delegare, sorn å sitt skifte linge uppdikad åkerjord, mera jord än en annan, hvilken blefve tilldelad ängsmark, som lian måste bereda till åker. enär praxis vore, att endast sådana diken, redan funnos, från uppskattningen uleslölos.
Vidkommande först Johan Erssons ofvananmärkla förslag, lå Uts.(otten deremot sorn vidkommande mrsi .noimi - erinra, att, utom det alt ett sä beskaffad! stadgande i tillämpningen otvifvelaktig! skulle medföra ytterst stora svårigheter och föranleda till oenighet och tvist emellan delegarne, skulle, derest ej desse förpligtades att- till sine byggnaders uppförande begagna de platser, som dertill uttogos, hvilket väl ej vorp lämpligt, oet föreslagna stadgandet blifva i sä måtto till sina följder orättvis!, sorn derigenom en och annan de,egare kunde på de öfriges bekostnad erhålla mera eller bättre jord, än på hans lott elter del ningsgrunden borde belöpa, så framt ej alla de utsedde lomtplatserne ti llä ligtv.s voro af lika naturlig godhet.
Ett dvlikt missförhållande torde, elter nu gal ande löreskiiller icke kunna ega rum, då älven de till tomtplatser erforderl.ge jordstycken i taxeringen ingå; och om eu delegare för sine åbyggnader använder ett stalie, sorn ar a bättre beskaffenhet, än en annan delegares tomtplats, förefinnes för den lone sä m.veket mindre anledning till klagan, som hvarje delegare eger att, efter godtfinnande, tiva. som helst å den honom tilldelade lott förlägga sina åbyggnader.
Utskotten hemställa alltså, ali Johan Erssons motion ej må vinna afseende.
Ocb hvad aimår Vils Nilssons påstående derom, alt vid skifte di,ten malte af oskifto uttagas, äro Utskotten af den åsigt, att, om ifrågavarande §'blilyit annorlunda tillämpad, sådant måste tillskrifvas ett uppenbart missförstånd al det deri orekommande stadgande, enligt hvilket »för allmänna gator och vägar till stad, kvi-ca och Tj'rngrödans inkörsel, skogsfärder, lorfmossar, vattenst,ä!len m. m. samt . aflopps- och floddiken nödigt utmål bör af oskifto tagas»; vid hvilket förhållande
Utskotten anse någon vidare föreskrift i berörde afseende icke erforderlig.
El Kap. 1 S af Herr Grefve Wachtmeister: att, med ändring af berörda §, <;<'!! hircsh riR malte varda meddelad, alt vid laga skifte en dubbel gradering å afrösningsjordei. o.h t,II IL .V. Ernt. 1S53 & 1SS4. 7 Sami.
S A[d. 16 Hafi.