Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Rdr derutöfver 1: 50, har Riksdagsfullmägtigen A, J.
Sandstedt från Jönköpings län, uti en hos Bonde-Ståndet väckt motion (JVs 51), Bevillnings-Utskotlets Betänkande N:o 4. 7 yrkat, det stadgandet att Kongl. Maj:ts domar och resolutioner skola beläggas med stämpelpapper i förhållande till värdet af hvad som omtvistas, måtte upphäfvas och ur §:n utgå.
Till stöd för detta sitt yrkande har motionären anfört, att det hufvudsakligen vöre endast i rena skuldfordringsmål, som den s. k. graderade skalan kunde användas, men deremot sällan eller aldrig i jordatvister, bördsfrågor, vattenuppdämnings-, arfs- och testamentstvister, konkurser m. fl. dylika hos Kongl. Maj:t fullföljda mål, ehuru tvistefrågorna i dessa, derest de kunde i visst penningebelopp uppskattas, ofta nog hade högre värde än i skuldfordringsmålen, samt att, lill följd häraf, den ene rättsökande, emedan tvistesumman kunde till bestämdt belopp öfver 5,000 R:dr uppskattas, finge, för att få sin sak af Kongl. Maj:t skärskådad, vidkännas större utgifter till Staten än den andre, hvilkens rättsfråga kunde afse egendom eller förmåner af mångdubbelt högre värde, fastän desamma i målets dåvarande skick icke kunde i visst penningebelopp uppskattas; hvarjemte motionären, medelst ett af vederbörande tjensteman uti Kongl. Maj:ts Justitie-revisions-expedilion utfardadt intyg, visat, att af de under åren 1860—1864 uti afgjorda revisionssaker utgifna 2,084 Kongl. Maj:ls domar endast 40 varit sådana, uti hvilka det omtvistade beloppet varit bestämdt öfver 3,000 R:drs värde, äfvensom att någon resolution i mål, der graderad skala å stämpelpapper kunnat tillämpas, under samma tid från nämnda expedition icke utfärdats.
Utskottet, som fullkomligt delar motionärens åsigt om olämpligheten af ifrågavarande stadgande samt af det företedda intyget funnit skäl antaga, att den Staten i följd deraf tillfallande inkomst icke kan vara af någon betydenhet, anser de af motionären anförda skäl tillräckligt tala för bifall till deri gjorda framställningen och hemställer alltså, att Kongl. Maj:ts domar, desertionsdomar, konfirmationer på förlikning och resolutioner må, när de upptaga endast ett ark, utan afseende å värdet af hvad som omtvistas, beläggas med stämpelpapper af 13 R:dr. och att förevarande stadgande måtte erhålla den lydelse, bifogade förslag utvisar. § 6.
Beträffande stämpeln å bouppteckningar, hvilken vid sistlidna riksdag, med afskaffande af den då gällande progressiva skalan, bestämdes till en ’/4 procent af behållningen, har Herr Fåhraeus, uti ofta åberopade motion, yrkat, att bouppteckningar, då boets behållning öfverstege 100,000 R:dr, måtte förses med stämpel till '/2 proceut af behållningen samt, då den öfverstege 200,000 R:dr, till 1 procent deraf.
Vid denna frågas behandling sistförflutna riksdag höjdes visserligen flera röster mot antagande af nu gällande procentberäkning, såsom varande för låg; men då 8 Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 4. emellertid Rikets Ständer, just för att borttaga den ojemnhet, hvarmed den förutvarande stigande skalan å bouppteckningar, i mån af förmögenhetens storlek, drabbade sterbhusdelegare, antagit en lika procentberäkning, synes skäl ej vara förhanden att redan frånträda denna princip, helst stämpelafgiften för en bouppteckning, hvari behållningen öfverstigor 100,000 R:dr, i allt fall är ganska betydlig; hvadan Utskottet hemställer, att ifrågavarande yrkande må lemnäs utan afseende.
I sammanhang härmed har Herr Fåhraeus äfven ifrågasatt, om icke, då fastighets bevillningstaxeringsvärdc läge till grund för öfriga allmänna afgifter, som skulle för fast egendom utgöras, men, i fråga om stämpelafgiften för bouppteckning, upp tagande sådan egendom, denna afgift, enligt hvad erfarenheten skall visat, ofta utginge efter ett fastigheten godtyckligt åsatt värde, vida understigande taxeringsvärdet, i en blifvande stämpelpappersförfattning borde föreskrifvas, att äfven sistnämnda afgift skulle för fast egendom beräknas efter derå sednast satta taxeringsvärde.
Bland de skäl, som vid sistlidna riksdag anfördes för nedsättning uti då gällande stämpelafgift för bouppteckningar, ingick äfven det, att genom förändrade bestämmelser taxeringsvärdet å fast egendom blifvit mångdubbelt högre än till förene, hvilken omständighet föranledde dåvarande Bevilluings-Utskott att antaga, det äfven en temligen låg procentberäkning för stämpel å bouppteckningar ej skulle leda till minskning i den inkomst, som deraf förut tillflutit Statsverket; och då Utskottet, i likhet med hvad sistbemälda Bevillnings-Utskott tyckes hafva förutsatt, hyser den öfvertygelse, att fast egendom i allmänhet uti bouppteckningar upptages till det samma egendom sist åsätta taxeringsvärde, synes något särskildt stadgande i den af motionären angifna syftning icke vara af behofvet påk allad t.
Utskottet får derföre hemställa, att berörda yrkande icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Slutligen har Herr Fåhraeus, uti samma motion, hemställt, att testamenten, då på grund deraf lagfart meddelas å fast egendom, måtte bära samma stämpel, som gåfvobref å dylik egendom, nemligen 60 öre för hvarje fulla 100 R:dr af värdet, beräknadt efter nästföregående års taxeringsvärde, och att i samman hang dermed ändring jemväl borde ske uti 7 § i fråga om »testamentariska förordnanden».
Sedan genom Kongl. Förordningen den 21 December 18S7 blifvit stadgadt, att den, som genom testamente fått fast egendom sig tillagd, skall dermed lagfara på sätt om köp, skifte och gåfva sagdt är, synes Herr
Fåhraei ifrågavarande framställning desto hellre förtjena afseende, som, enligt hvad Utskottet inhemtat, det af honom föreslagna förfaringssätt redan lärer vid åtskilliga domstolar iakttagas, endast med den skilnad, att stämpelafgiften, likasom i andra likartade fall, erlägges, då Bevillnings-UIskottets Betänkande N:o 4. 9 d§ lagfart å dylik egendom soken, äfven derest den icke dervid meddelas.
I öfverensstämmelse med denna åsigt har Utskottet under rubriken »köpe-, bytesoch gåfvobref på fast egendom» såväl i förevarande §, som i § 7, intagit jemväl »Testamentariska Förordnanden» samt vid rubriken »Testamentariska Förordnanden» i sistnämnda § gjort det tillägg, som ansetts erforderligt, likasom uti 8 § 9 mom. tillagts orden: »samt testamentariska förordnanden»; hvilket torde af Rikets Ständer godkännas.
Ehuru, på sätt här ofvanför blifvit omförmäldt, Utskottet icke ansett sig böra till bifall förorda det af såväl Herr Fåhraeus, som Riksdagsfullmägtigen J.
Smedberg, gjorda yrkande, alt skuldebref af alla slag, godkända räkningar m. m. måtte från ali stämpel befrias, har Utskottet likväl, med föranledande af berörda motioner, trott någon nedsättning i stämpeln för nämnda handlingar kunna och böra ega rum, och får i sådant hänseende föreslå, att skuldebref af alla slag, godkända räkningar, godkända eller protesterade vexlar och enskilda assignationer, hvilka numera, då de för domare eller exekutor uppvisas, böra förses med stämpel till 30 öre för hvarje 100 R:dr, må, med iakttagande i öfrigt af förut gällande be stämmelser, i stället åsättas en stämpel af 25 öre för hvarje fulla 100 R:dr.
I öfverensstämmelse härmed har Utskottet ansett stämpeln å kontrakter, der densamma nu utgör 30 öre för hvarje fulla 100 R:dr, böra, äfvenledes beräknad efter samma grunder som förut, nedsättas till 25 öre för hvarje fulla 100 R:dr. § 7- Uti en hos Ronde-Ståndet väckt motion (M 184) har Riksdagsfullmägtigen J. Erickzon från Jönköpings län, enär det vore obilligt, att, genom konkursmas sors belastande med afgift för stämpelpapper, Kronan droge inkomst af protokoll och andra handlingar, som anginge konkurser, då understundom inträffade att konkursmassa icke ens lernnade tillgång till betäckande af omkostnaderna för konkursen, föreslagit, att alla från domstolar eller domare utgående handlingar, som anginge konkurser, såsom protokoll, resolutioner, utslag och domar, kallelser till borgenärer, förordnanden om uppteckning af konkursbo samt för gode män, sysslomän och Rättens ombudsmän, instrument öfver värdering af konkursmassas fasta egendom o. s. v., måtte, såsom förut är rörande förmyndareförordnanden och handlingar i brottmål siadgadt, varda från afgift för stämpelpapper fria och således intagas bland de i förevarande § uppräknade, från stämpel befriade handlingar.
Det låter svårligen förneka sig, att det i sjelfva verket icke är med billighet öfverensstämmande, att en konkursmassa, förutom andra utgifter, äfven skall betungas med den för stämpelpapper till utgående expeditioner.
Då likväl det stämBih. till R.
5 Sami. 1 Afd. 3 Häft. 2 10 Bevillnings-Utskollels Betänkande N-o 4. polpapper, som i sådant hänseende erfordras, om man undantager hvad som åtgår till kallelsebref, icke är af någon betydenhet, särdeles i jemförelse med de dryga kostnader i öfrigt, som för boets förvaltning m. m. drabba konkursmassan, synes ifrågavarande framställning icke böra föranleda annat undanlag från den allmänna regeln om utgående expeditioners stämpelbeläggning, än att kallelsebref i konkursmål må vara från stämpel befriade.
För en sådan förändring förefinnes dessutom en giltig anledning i det förhållande, att i de stundom förekommande fall, då konkursbo saknar alla tillgångar, Statsverket måste, i tillämpning af 126 § af nu gällande konkurslag, godtgöra expeditionshafvanden kostnaden för det till kallelsebrefven använda stämpelpapper; och torde således, i enlighet med bilagda förslag, dylika kallelser böra intagas bland de i 7 §:s 1 mom, uppräk ade handlingar; hvilket till bifall hemställes. § 8.
Till afhjelpande af den utaf Stats-kontoret och Kammar-rätten, uti ett den 6 Februari 1863 afgifvet utlåtande om ifrågasatt förändring i stämpelpapperets form och beskaffenhet, m. m., omförmälda olägenhet att, i anseende dertill att stämplar å högre värde än 100 R.dr icke vöre tillgängliga, stämplarne å en del handlingar stundom uppginge till så stort antal, att de icke kunde handlingarna biläggas, föreslogo Rikets sednast församlade Ständer följande stadgande: »Då stämpelafgift för en handling på en gång skall utgöras med högre belopp än 300 R:dr må afgiften kunna erläggas i Stockholm genom insättning i föreskrifven ordning uti räntekammaren och i landsorterna genom leverering till vederbörande landtränteri.» Efter Stats-konlorets och Kammar-rättens hörande och i öfverensstämmelse med deras hemställan, blef emellertid berörda förslag vid utfärdandet of den nådiga Kungörelsen om slämpeipappersafgiften i så måtto ändradt, att uttrycket: »ma afgiften kunna erläggas» utbyttes mot »skall afgiften erläggas».
Detta stadgande, hvarmed uppenbarligen afsetts alt bereda någon nedsättning i beloppet af stämpelpappers-provisionen, lärer emellertid vid tillämpningen visat sig för allmänheten medföra väsendtliga olägenheter, och inom trenne Riks-Stånd hafva motioner i ämnet blifvit väckta, alla ense derutinnan, att nuvarande stadgande icke borde bibehållas, nemligen hos Ridderskapet och Adeln af Herr Treffenberg, Curry, sorn (i motionen N:o 86) hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl Majrt i underdånighet anhålla om förändring af förevarande § till den lydelse, Rikets Ständers förslag vid sistlidna riksdag innehöll; hos Borgare-Ståndet (motionen N:o 47) af Herr A. M. Bolinder, att Rikets Ständer, som väl, af omtanke för den enskildes beqvämlighet, ansett det böra tillåtas honom på ornförmälda sätt verkställa en stampelafgiftsliqvid i landtränteriet, men ingalunda ifrågasatt alt betunga honom med skyldighet dertill, då det kunde för honom medföra !Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o i.
It besvär, måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om ändring af berörda stadgande och upplifvande af hvad i detta ämne var förut gällande; samt hos Bonde-Ståndet (motionen N:o 260) af Riksdagsfullmägtigen L. M. Carlsson från Stockholms län, hvilken alternativt föreslagit båda de nämnda ändringarna.
Til! stöd för dessa yrkanden har hufvudsakligen anförts, alt — i strid med den åsigt, som vid sistlidna riksdag af Bevillnings-Utskottet uttalades och af Rikets Ständer godkändes, då, vid behandling af väckt motion om domares befrielse från stämpelpappers uppbörden, som i stället skulle öfvertagas af de vanliga uppbördsmännen, samma motion förkastades hufvudsakligen på den grund, att deraf föranledda resor till kronofogden skulle för den enskilde medföra ökadt besvär —• genom ifrågavarande stadgande deremot den enskilde i vissa fall tvingades att verkställa stämpelliqviden i länets residensstad, dit han merendels hade ännu längre väg än till kronofogden; att för underdomaren, hvilken fortfarande hade redovisningen och ansvaret för hela karteringen, numera, i fråga om de större kartebeloppen, som gifvit honom någon provision, värd att nämna, ingenting annat återstode än skyldigheten att dem redovisa medelst landtränteriets qvittenser, i stället för de fordna verifikationskartorna; att det åtminstone icke förenklade kontrollen å stämpelpappers-afgiften, att den för lika slag af handlingar skulle uppbäras än af en embetsmyndighet, än af en annan, och redovisas än med kartor, än med qvittenser; samt att stadgandet, utan motsvarande nytta, endast tillskyndade besvär och kostnader.
På alla dessa skäl, hvilka synas Utskottet ådagalägga, att den ökade inkomst ifrågavarande stadgande, genom minskning af stämpelpappers-provisionen, kan bereda Statsverket, icke motsvarar de olägenheter, detsamma vid tillämpningen visat sig för allmänheten medföra, tvekar Utskottet icke att, i enlighet med Herr Treffenbergs förslag, hemställa, det Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att ifrågavarande föreskrift måtte, i öfverensstämmelse med den af Rikets
Ständer vid sistförflutna riksdag gjorda hemställan, erhålla den lydelse, bilagda förslag utvisar.
Stockholm den 16 Februari 1866. 12 Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o å.
Reservationer: l:o af Herr Lagerbjelke, B. J. S.: »Vid pröfning af Herr Fåhraei motion, i hvad den afser yrkadt stadgande i 6 §, att bouppteckningsvärde å fastighet bör vara lika med fastighetens sednaste taxeringsvärde, har Höglofliga Utskottet slädnät i det beslut, alt berörda yrkande icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Mot detta beslut nödgas jag nedlägga min reservation, emedan derigenom en betydligare beskattning blifvit grundad icke på jemlikhet utan på godtycke hos personer, som de betalningsskyldige å landsbygden och för en del klasser i städerna sjelfva ega till bouppteckningsman utvälja.
Man kan med skäl befara, att de samhällsmedlemmar, som mera fästa afseende å egendomsförvärf än å pligten att samvetsgrannt utgöra deras utskyIder till Staten, skola veta att begagna sig af detta beslut till sin fördel, på det allmännas bekostnad.
Det har visserligen blifvit anmärkt, att till följd af sista årens betydliga prisfall å egendomar, nuvarande taxeringsvärde, åtminstone delvis, vore högre än verkliga värdet; men då detta taxeringsvärde kan och bör undergå rättelse samma år, författningen om stämpelpappersafgiften träder i verkställighet, synes denna betänklighet icke vara förtjent af vidare afseende.
Då sednaste riksdags Bevillnings -Utskott, såsom skäl till sitt af Rikets HögloOiga Ständer gillade förslag om förändring i boupptecknings beläggande med stämpladt papper progressivt från då gällande Vedels ända till 1 procent af behållningen, anförde: »att det bör kunna antagas att till följd af det numera för— »höjda taxeringsvärdet äfven en temligen låg procentberäkning för stämpeln å bo»uppteckningar ej skall leda till minskning i den inkomst, som förut deraf tillflutit »Statsverket», och derföre hemställde »att stämpel å bouppteckningar bestämmas till »V4:dels procent af behållningen», — eger jag deraf ökadt skäl att instämma i motionen; och åberopar såsom ytterligare stöd derför, att, enligt
Utskottets eget förslag til ifrågavarande författning, taxeringsvärdet i vissa fall skall tjena till grund vid beläggning af stämpladt papper å köpe-, bytes- och gåfvobref, testamentariska förordnanden m. m.; ett värde, som åsättes af utvald, samvetsgrann och opartisk taxeringsnämnd, i enlighet med derför lagligen bestämda grunder, och hvari rättelse kan vinnas hos pröfningskomité och öfriga myndigheter, och som ligger till grund ej mindre för utgörande af åtskilliga afgifter till stat och kommun, än för utöfvande af de vigtigaste politiska rättigheter.» 2:o af Kyrkoherden Wennerström: »Mot Höglofliga Utskottets beslut, att icke, på grund af Herr Fåhraei motion, föreslå Rikets Ständer till införande i 6 § af de nna förordning en bestämd föreskrift derom, att, vid bouppteckningar fastighet alltid skall upptagas lill taxeringsvärdet, får jag vördsamt reservera mig.
Långt Bevillnings-Utskotlets Betänkande N:o 4.
13 ifrån att, enligt Utskottets antagande, en slik föreskrift, såsom redan in praxi allmänneligen tillämpad, skulle vara öfverflödig, har det tvärtom under diskussionen blifvit upplyst, att mångenstädes nedsättning eger rum och äfven vore af billighet påkallad, emedan i anseende till på sednare tiden inträfladt prisfall, taxeringsvärdet ofta öfverstiger egendomens verkliga värde.
Denna sistnämnda omständighet vore vissserligen behjertansvärd, om den icke måste betraktas såsom ett sällsynt undantagsförhållande, hvilket lätt och snart kan och bör rättas vid de hvart tredje år skeende omtaxeringarna.
Och onekligt torde det väl vara, att det värde, som af en samvetsgrann och opartisk taxeringsnämnd åsättes en egendom, är i allmänhet vida tillförlitligare än det, som bestämmes af det subjektiva tycket hos en bouppteckningsförrättare, hvilken antingen icke eger nödig sakkännedom eller, måhända genom vänskaps- och slägtskapsband förenad med sterbhusdelegarne, fördenskull lätteligen kan linnas benägen, att på sanningens och Statens bekostnad göra den synliga behållningen i ett bo så obetydlig som möjligt.» 3:o af Riksdagsfullmägtigen C.
Dahlgren från Elfsborgs län: »Emot Höglofliga Utskottets äfven vid innevarande riksdag fattade beslut, att tillstyrka afslag å min väckta motion om afskaffande a! all kartering å handlingar, som till domstolar och öfriga embetsverk ingifvas eller derifrån utgå, får jag härmed vördsamligen afgifva min reservation.
Utskottet har, enligt mitt förmenande, icke anfört fullt giltiga skäl för afslag å min ofvannämnda motion, hvilken jag anser vara grundad på billighet och rättvisa, ty det enda och hufvudsakliga skäl, hvarpå Utskottet grundat sitt beslut om afslag å motionen, eller att Staten icke kunde undvara den betydliga inkomst, som tillskyndades densamma genom stämpelpappersbevillningen samt att en annan bevillningsgrund, för den händelse stä npelpappersbevillningen borttoges, icke skulle kunna, i densammas ställe, finnas för fyllande af Statens behof, anser jag för min del icke vara fullt gällande.
Då man granskar den nu gällande stämpelpappers-förordningen, finner man att den bevillning, densamma afser, drabbar ytterst ojemnt och hårdast den minst bemedlade, hvilket för mig åtminstone synes vara ett giltigt skäl till densammas borttagande.
Förnekas kan väl icke att det ej ligger en icke så ringa orättvisa deri, att nemligen t. ex. en fattig gäldenär, som icke kunnat å rätt tid tillfredsställa sin fordringsegare, skall nödgas, utom lagsökningskostnaden, vidkännas äfven kostnaden för det stämpelpapper, hvarmed skuldebrefvetm. m. bör beläggas, då det företes för domaren eller exekutor, likaväl som det mången gång kan vara ganska kännbart för den, som, efter kanske flera års träget arbete, slutligen erhåller en tjenst, att vara nödsakad att, innan han kan komma i åtnjutande af de besagda tjenst tillkommande löneförmåner, lösa sin fullmagt eller sitt förordnande, belagdt med ganska hög stämpelpappersafgift.
På detta sätt kommer ju löntagaren att få erlägga dubbel bevillning för sin lön för hvarje gång han erhåller tjenst, enär han äfven får skatta för u Bevillnings-Utskottets Betänkande N.o 4. densamma enligt Bevillningsstadgans 2:dra artikel.
Samma förhållande är det äfven med karteringen af bouppteckningar, hvilka skola förses med ett ej obetydligt stämpelpappersbelopp, på samma gång för egendomen dessutom skall erläggas inkomstbevillning efter 2:dra Art.
Bevillningsförordningen, hvilket borde vara nog, helst ett inträffadt dödsfall för sin del kan vara en ofta nog kännbar förlust för en familj, utan att behöfva vara föremål för beskattning.
Har åter en person gjort sig så förtjent af det allmänna, att han anses böra komma i åtnjutande af yttre utmärkelser, t. ex. att upphöjas i adeligt stånd eller erhålla fullraagt på en högre karakter, än den han innehar, m. m., måste hail för dessa utmärkelser erlägga en hög stämpelafgift, som kan vara tryckande nog, då den ifrågavarande personen kanske aldrig hvarken önskat sig eller begärt en dylik utmärkelse, hvilken, långt ifrån att tillskynda honom en inkomst, fastmer förskaffar honom en dryg utgift, som, hvad karaktersfulimagter angår, återkommer årligen, alldenstund desamma, enligt Bevillningsförordningens 3:dje artikel, äro underkastade bevillning.
Häraf synes, huru föga rättvis och jemnt fördelad bevillningen genom stämpelpapper är, då densamma i detta liksom i många andra fall är personel och ej utgår i förhållande till förmögenheten.
Vidkommande stämpelafgiften för köpe-, bytes- och gåfvobref å fastigheter och fartyg äfvensom kontrakter, så ligger äfven i denna stämpelbevillning en dubbel beskattning, enär dessa fastigheter och fartyg, såväl i den ena som andra innehafvarens ego äro bevillning underkastade.
Slutligen torde jemväl böra tagas i betraktande det besvär, som uppbörden af och kontrollen öfver den jemförelsevis ringa inkomsten genom stämpelpappers—bevill - ningen alltid funnits medföra.
Hvad åter angår Utskottets påstående att annan utväg skulle saknas för fyllandet af de statsinkomster, hvilka härflyta från stämpelpappersbevillningen, så synes mig denna utväg kunna finnas, om i stället allmänna bevillningen ökades, hvilken bevillning onekligen är rättvisare fördelad.
Af alla dessa skäl och de flera, som kunde vara att anföra, nödgas jag reservera mig emot Höglodiga Utskottets beslut att tillstyrka alslag å min ifrågavarande motion.» Bevillnings-Utskotlets Betänkande N;o 4.
IS Förslag till författning-, angående stämpelpappersafgiften samt hvad vid kontrollen och uppbörden deraf bör iakttagas. § *•
Oin olika slag af stämpelpappcr.
Stämpelpapper skall vara att tillgå af följande slag, nemligen: a) hela ark å 25 och 50 öre; b) enkla och dubbla beläggningsstämplar å 10, 15, 20, 25, 30, 40, 50, 60 och 75 öre samt 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 13, 15, 25, 50, 75 och 100 R:dr; samt c) vexelstämplar å 1 R:dr.
Dessutom må stämpling af vexelblankelter, som äro skrifna eller tryckta på stämpladt papper, jemväl kunna ega rum i den ordning 9 § föreskrifver. § 3- Om stämpel å Fulluiagter, Konstitntorialcr, Förordnanden och Afsked, af Kongl. Majit meddelade.
Följande handlingar förses vid utfärdandet med stämpel lill här utsatta belopp:
När någon, som förut varit eller är i Kronans eller annan offentlig tjenst, tillägges högre namn, heder och värdighet af embete eller tjenst, förses den full - 16 Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o i. magt eller det öppna bref, sora utfärdas, med stämpel till belopp, motsvarande lä procent af den lön, som åtföljer dylik eller dermed jemförlig tjenst; hvarvid iakttages, hvad särskildt beträffar militärstaterna, att beräkningen alltid sker efter Skånska infanteri-regementenas normalstat.
Fullmagt, Öppet bref eller Resolution på karakter för den, som ej förut varit i Kronans tjenst, förses med stämpel till ett belopp af 6ä procent af löneinkomsten för dylik eller i värdighet motsvarande tjenst. § *•
Om stämpel å Fullmagter, Konstitutorialer, Förordnanden och Afsked från rikets embetsverk och andra offentliga myndigheter.
Nedannämnda utgående expeditioner förses roed stämpel, på sätt här nedan stadgas: