Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Minimilönen för qviiinorria koni- mer sålunda att stiga, dels genom att qvinnornas stallning i sam- hället såsom helhet förbättras, dels också genom att sjclfva den större möjligheten för att genom vidare utbildning upptia bättre aflönade förvärf i högre grad an nu koninier att satta en grans
73 v for livad vederbörande qvinnor låta sig bjuda.
Det är icke tro- ligt, att minimilönen kommer att förökas så mycket, att den når den nianliga n~inimilönen, sa länge nianiien ar familjens eko- nomiska hufvudstöd, men det oaktadt kan den ökas i icke ringa grad och härigenom höja hela skalan för qvinlig arbetslön.
En sådan förhöjning af arbetslönen kommer rimligtvis, snarare an att göra varorna dyrare, att förminska arbetsgifvarnes för- tjenst, så länge det i alla händelser finnes arbetsgifvare, som, hellre an att löpa risken att förminska sin afsattning och dermed den produktion, p5 hvilken de hafva inrättat sin verksamhet, vilja åtnöjas med en mindre förtjeiist, en lägre kapitalränta och driftsvinst.
I gengard blir emellertid också det qvinliga arbetet mera produktivt, nar det aflöiias bättre, liksoni också, den för- höjda kopekraft, som den högre arbetslönen gifver qvinnorna, konmer sjelfva de produktioiisarter till godo, i hvilka arbetslönen s %mda har stigit, och skapar en ökad afsättning, soni ersätter deii förminskade förtjensten på hvarje enskild.
produkt.
Det " qvalificerade qvinliga arbetet med tillgång dels från de nuvarande elementära arbetarne, dels från de samfundsklasser,.
der qviimorna nu endast taga ringa del i förvärfvet, kommer så- lunda att .konkurrera med det qvalificerade manliga arbetet och derigenom trycka detta i pris.
Man niåste emellertid komma ihåg, att, försåvidt det qvinliga arbetet som helhet höjer sig i pris, blir detta också händelsen nied det qvalificerade, och arbets- lönen kommer derfijr i hvarje fall att n i ofver hvad maii betalar fbr qvalificeradt qvinligt arbete på grundvalen af nu gällande minimisatser för qvinnoarbete.
Den maiiliga arbetslöiien sjunker sålunda, de.n qvinliga stiger, och tanlrer man sig ett genomsnitt af bada, kon~mer detta att öfverstiga det nuvarande.
Den för- minskade.
arbetslönen begagnas å ena sidan till att göra varu- prisen något billigare, 5 den andra till att frigöra n %got af arbets- gifvh-lies kapital.
Det frigjorda kapitalet kan begagnas till vidare produktion, till hvilken nödiga arbetskrafter finnas, nämligen de, som blifvit undanträngda genom tillströniniiigen af qvinnor, och förbrukare komma också att finnas, dels på grund af varornas störr.e prisbillighet, dels pF.
grund af att arbetarne fått större köpekraft genom förhöjningen af genomsnittslönen för man och qviniior tillsammans.
Inträffar nu en sädan utvidgning af pm- diiktionei~, som i sig upptar det förökade arbetsanbudet, soiii göres af qvinnor!
?a, sa kan arbetslijnen nå sitt förra stacliuni: p2 samma gång som varorna fortfara att vara billigare på grund af det, '
förökade varuanbudet; dermed vaser): tterligare arbctarncs för- brukningsförmåga.
prodiiktioiien kan 2tcr utvidgas och sa vidare.
Ett sadant sakernas tillstand innclial !er - också sedt fran en annan synpunkt - intet irrationclt.
Oni nariiligcn kapita- listerna icke använda sitt 6fvercliott, sina fi-igjorda kapital till ett omåttligt lysförbruk: utan till prodcktioiiens tjeiist.
sa att de i allt högre grad kunna s) - sselsatta dct förhaiidenvarande arbetsanbudet, efterfriga detta och så !uncla Iiiija arbetslönen, sa ökar ju detta arbetarnes köpekraft i förliai !ande till produktioncii sisom helhet, och man undgar böfvcrproduktiori; för arbets- giflrarne,: .arbetslöshctr, för arbetarne.
S5 snart arbetarne hafva en tillräckligt stor lön att köpa för.
kunna arbetsgif \ - anie utan hinder producera de stora iiödvaiidighetsartikiar~ie; man behöfver icke vara rädd för, att arbetarne icke skola köpa och betala dem.
- - förutsatt, som iiamdes, att prod~iktioiisöf \ 7erskottet p5 tidigare stadier anvandts att höja arbetslönen i stallet för att ga upp i rök.
Genom en förståndig användning af samhällets kraf- ter konimer också den förökade och förbättrade arbctsmangd, som yvinnornas fria tillträde till förvarfven, och clcribland siii- skildt till de qvalificerade förvarfven.
kastar ut på marknaden, att frigöra dels kapital (genom minskning af arbetslönen).
dels arbetare, och detta kapital och denna arbetsmängd kunna da skapa nya produkter, som kunna förbrukas genom dc förhöjda inkomster: som alstrats genoni qvincans ökade arbetslön, om an denna i början vållade en nedghg i den manliga arbetslönen.
Ordnas förliillandena på detta satt, betyder det icke annat a: ~ att den förökade produktionsföi-mågan ocli den föriikade ko: isuii-i- tionsförmågan söka och finna livarandra och att janivigt deri- genom åstadkoiiinies.
Men ar det någonstädes en lang vag friin ordningen p i papperet till ordningen i verkligheten.
sa ar det har.
Hela den öfvergk-igsperiod, som kommer att förflyta.
ininan det lytkas qvinnorna att höja minimilönen, höja normen för det qvinliga lifsuppehallet, alla de olyckor, som skola inträffa, innan kapita- listerna nödgas att bruka sina frigjorda kapital till ny ocli frukt- bärande produktion i stallet för till öfverclrifven lys ' all dc11 nöd, som uppkommer.
nar en del af niannen drifves ut f r h sina förvarf och nar detta förvarf, till ocli nied om det fins bade kapital ocli arbete, icke egiiar sig för ut \ .idgr ?ing~ si att veder- börande man måste g5 i nianader och: r. iiinan dc finna ett nytt förvar.
livartill de dessutom äro niidre liimpliga och Iivari
75 .de förtjena mindre, -- allt detta reser sig som en tornhög mur emot genomförandet af qvinnans fria.
tillträde till förvarfven.
Hvarje enskild man känner, ornedyetet, instinktmessigt, att den hårda öf \ wgångstiden, innan allt kommer i ordning igen, kan komma ätt gå ut öfker honom och derför reser sig motståndet, icke blott från sanil ' iallets sidor, utan afven af den enskilde, af hela yrken; man sätter rygg mot rygg för att hålla qvinliorna utanför.
Man har i denna strid många konservativa åskådningar och idéer på ' sin sida, dessutom en stor del af qvinnorna sjelfva; ty det kan.uppstä många tvifvels- man liar grundliga teoretici mål både i premisser och konklusioner vid behandlingen af denna fråga, - och nian har flertalet af s. k. praktiskt folk.
Och lik- väl skall denna vägran af tillträde icke kunna hållas upprätt.
Dag för dag faller en, så en annan skranka.
Me?, som sagdt, man får icke.
förundra sig öfver att striden ar bard, ty redan sjelfva arbetet för att framkalla en ändamålsenlig utbildning ar stort och onifattande, och arbetet att komma sida om sida med niannen i förvarfven kan, såsom påpekats, eiidast genomföras på sanrma satt, som så mycket annat af det, som ar i.att har i lifvet, har blifvit .genomfördt, genom att det .på sin vag g i r LI t öfver ' m5nga oskyldiga.
Nar nian.
n u lianvisar till att i framtiden qviiinorna mycket mindre skola falla mannen till last ' och att detta i hvarje fall må vara dessa en tröst, om verkligen deras inkomster, i förbi- gående eller på längden, skulle aftaga, så ar detta delvis riktigt, isynnerhet nar man tanker på ' de tillskott, som männen.
förut i större eller inindre grad måst gifva qvinliga fränder och som nu bli öfverflödiga.
Emellertid f5r man icke förbise, att om man också vill tillämpa detta på den akta mannens stallning som för- sörjare, så att hustrun för framtiden skulle kunna gifva större bidrag till det gemensamma underhållet än förut, man också har möter en motströmning - för öirigt af fullt ut s i modern art som sjelfva qvinnofrågan -, hvars ändamål ar att hindra, att fabrikanter och industriidkare.
begagna hustrurnas arbetskraft, ödelägga familjelifvet och lemna ' framtiden ett urartadt slagte i arf efter vår tid.
Man pakallar i detta hanseeqde statens hjelp - lil~som gentemot barns och unga personers arbete i fabrikerna -, och till och med om ett sådant ingrepp i vuxna qvinnors liandlingsfriliet blott under vissa omstandiglieter kan genomföras
och blott p2 enskilda stallen ar genomfördt (t. ex. genom för- bud mot visst slags nattarbete och mot arbete under de nar- maste dagarne efter barnsängen o. s. v.), så ar tendensen likväl klar nog och ingalunda på förhand förkastlig.
Oni saledcc p; saninia gång mannens inkomster skulle förniinskas och hustruns arbete förhindras, så skulle hela denna ordning för fainiljelifvet medföra ekonomisk ruin.
Det f %- val emellertid antagas.
att, nar uppgiften med af- seende p5 hustruns deltagande i förvarfvet blir, icke att mot- arbeta detta deltagande, utan att reglera detsamma, man kommer att uträtta något gagneligt och icke träda nagot berattigadt intresse för nara.
Samma åskzdni~ig, som kan leda till att genomföra en hvilodag i veckan, c11 normalarbetsdag o. dyl. - - att den obundna friheten på förvarfvets område lätt nog kan föra till, att arbetarne, afven de fullvuxna, i otillbörlig grad ut- - nyttjas af arbetsgifvarne, till sist till gemensam skada för bida parterna -, kan också föra till särskilda bestämmelser för qvin- nor.
Men - för att det kan vara nyttigt att stadga vissa regle- mentariska bestämmelser - det ar ju isynnerhet från utlandets stora fabriksdistrikt, som detta spörsniål blifvit väckt - -.?
behofver man icke motsatta sig sjelfva medarbetet från hustruns sida.
Tvärtom; för hvar dag, som går, blir detta naturligare.
Qvin- norna hvarken baka eller brygga mera, de spinna icke och de vafva icke, de hafva, med ett ord, lemnat en stor del af den naturalhushållning, hvarmed de förut sysselsatte sig.
Hvarför skulle de nu icke i Ztskilligt högre grad än förut kunna syssel- satta sig med andra saker?
Och ser man på de stora staderna, - har någon har nu mera besvär att skaffa sig vatten in Z köket och rummen?
Hur länge kommer det val att dröja.
innan man får gemensamma varmeapparater?
Hur länge, innan gemensamma tvättinrättningar aflösa de enskilda fatniljernas tvätt och strykning o. s. v.?
Ocksa i afseende på barnen blir för- hallandet det, att, ju längre den dagliga skolgången varar.
eller ju fler offentliga lekplatser under gemensam tillsyn man erhåller o. dyl., dess nier tid kommer modern att få ledig.
Härvid bortse vi likväl från.
hur ofta valmaende hem, isynnerhet i ut- landet, skicka barnen först till ~barntradgsrdar~, s3 till pensions- anstalter o. dyl., hvilket alltid ar en fingervisning om, hur f6r- hållandena efterhand kunna utveckla sig, nar detta tillvagagiiende, som vanligt, utgår från de 6fre lagren och sminingom omfattar hela samhället.
Det skall har icke undersökas hvilket inflytande alla dessa förhållanden komma att f: på det framtida familjelifvet, nien vi vilja endast erinra om att hvad som förloras genom denna ord- ning skall man söka återvinna genom regelbundna arbetstider för de arbetande, s i att alla parter Iiafva fri åtminstone någon del af dagen och af veckan, och genom de gynsammare ekonomiska villzor, som qviiinornas deltagande i arbetet och den högre 1ö- nen för detta koninier att medföra.
Det blir derför också af be-.
tydelse för de gifta ' männen och qvinnorna, att qvinnan får större utbildning och lättare tillträde till förvärf an nu, ' så att hon i högre grad än nu kan bistå och samarbeta med sin man eller arbeta annorstädes och begagna den tid, som hon alltmera får ledig från de husliga sysslorna, till ett arbete för förvarfvet, som i sin ordning kommer hela familjen till godo.
Icke minst kom- mer det att behöfvas ett sådant arbete med en någorlunda rimlig.
arbetslön, när mannen, frivilligt eller ofrivilligt, är utan arbete och hustrun utom sig sjelf måste försörja .både man och barn, såsom redan.
nu blott allt för ofta händer.
Det kan dessutom tilläggas, att möjliggör man qvinnorna en bättre ekonomisk tillvaro, så ar- sannolikheten för lättsinniga äktenskap mindre, an nu, ciå en qvinna alltid mer betänker sig på att uppgifva en iiågorlunda dräglig ekonomisk tillvaro än en usel, och det ar då heller icke osani~olikt, att niången qvinna kan niedföra .i äktenskapet en sparpenning, som kan bli af största nytta och betydelse vid familjekriser och olyckor af ett eller annat slag.
Med allt detta- bör det emellertid an en g h g betonas, att det iiaturligtvis icke ar meningen att förneka, att hustruns eko-.
nomiska biträde delvis karc vara skadligt för familjelifvet, för hemmet och för barnens uppfostran.
Men man måste ihågkomma, att liksom detta biträde redan till en stor del tages i anspråk inom samhallep bredare lager, så kommer det, i följd af den riktning hemlifvet, s k o m ofvan utvecklats, i vår tid faktiskt har- tagit, att städse blifva allmännare, naturligare och ekonomiskt nödvändigare.
Nar nian derför vill bemöta fordringen på qvin- nans tillträde till förvarf genoni att hänvisa till de gifta qvinnorna, så kan man sålunda å andra sidan - så som de ekonomiska och sociala förh5llandena iiu en gång äro och som de utveckla sig - peka på en rad af lyckliga nionient, i hustruns lika tillträde till förvarf, och man måste i hvarje fall för den gifta qvinnan fordra.
ett så regleradt, ändamålsenligt och fruktbärande arbetssätt som möjligt.
78 Till och nied om förhiillandet derför var sidalit.
att man var saker på, att hvarje qvinna, som hade uppnatt lagens minimi-älder för giftermål, 16 år: eller som var fullvuxen och fullfärdig nog till att blifva hustru och moder vid en ålder af 20 år.
från den dagen inträdde i äktenskapet.
och lcfde tillsammans med sin make ända till sin dod, så borde det oaktadt qviiinans fria till- träde till och utbildning för de olika förvärfven med styrka hafdas både af allmänna och isynnerhet.
hvilket i denna fram- ställning är hufvudsynpunkten, af ekonomiska liansyn.
De invändningar mot qvinnans utbildning till förvarf.
man emellertid med ätminstone nsgon mefiing kan frainstdla, nar dc hemtas från detta område --- om an deras giltighet icke kan uppratthällas - falla fullständigt till jorden.
mista livarje grund- val, nar det visar sig, att det ar mycket långt ifrån ' att qvin- norna från sitt 2o: de år till sin död lefva i äktenskap vid sidan ' af sina man.
Man kunde frestas att saga: tvärtom!
Tager man den sista folkräkningen för Danmark, den af I: ste febr.
I 880 (och för Sverige af sanima år), så visar det sig, att af 584.471 qvinnor p2 20 år och derutöfver, som d i funnos har i landet (i Sverige i, 389,685), endast j39,4g49r (i Sver.
7 57,452) voro gifta, medan de öfriga 244,980 (i Sver.
632,233) eller öfver) j (42 proc.)
(i .Sver.
45) antingen voro ogifta eller enkor och frånskilda, och tar man Köpenhamn ensamt, så visar det sig.
att af de 82: 427 qviiinor på 20 år och derutöfver, som ar 1880 fulinos der i staden, vor0 blott 37,713 gifta, medan de öfriga 4~4,714: eller &amp; Tver hacftm (54 proc.)
vor0 ogifta eller enkor och fränskilda.
Låtom oss också utgå ifrh, att äktenskapet ar en sådan for- sörjningsanstalt, att de qvinnor, som blifvit gifta och hvilkas man lefva, sjelfva icke mera behöfva tanka p5 förvarfvet - -.
vi veta, att detta är en fiktion -- hvad skola da i allt fall de öfriga fullvuxna, stora, kraftiga nienniskorna göra, som icke äro gifta eller hvilkas man äro döda?
Hvern skall försörja de ogifta.
- hvem enkorna med deras barn.
hvem de frinskilda, -- trc klasser, som utgöra 2 af landets samtliga och öfver hälftcn (i .Stockholm ",!)
af hufvudstadens qvinliga befolkning på öfver 2 0 ar?
Men vi vilja göra ännu ett medgifvande.
Man invänder narriligen: 20 år ar ingen ålder.
låt de ucga flickorna vänta l - - -.
För stockholm äro siffrorna ännu ogynsammare.
Af de 66,41 I qvinnor p % 2 0 år och derutöfver, soni derstades funnos år 1880, voro blott 2,114 gifta, de öfrigs 4 4, ~ ~ eller; " ', (66,66 proc.)
agifta eller enkor och fraiiskilda.
0; ~ tima;;.
aniiu några ar, så blifva de gifta, så uppfj) llas deras andaniål, och så f6rsviniia dessa siffror och bli till intet.
N2 val, vi göra ett hopp och gå anda till 40-års-åldern.
Af de qviniior, soni öfirerhufvud bli gifta, gifta sig 95 proc.
före 40 ars ålder, så att fran detta år idiste vi i hvarje liandelse läta illusionerna om framtida gifterniål fara.
Hvad saga oss IILI siffrorna om denna ålder?
Jo, liar äro de sa lärorika?
att vi måste taga dem n2got mer detalj eradt.
Af folkräkningen för I 880 kan man iiäinligen utdraga följande siffror och göra följande beräkningar om D n n ~ t z a r ~ qvinliga s befokning $å go Kr och d ~ r u t o ~ i e r.
O d. v. s. procentvis 1 gifta ..................;, i enkor ..................
5519 4519 franskilda ............ I ogifta ................. - 1.
63,2 28,~ 1412 I 1 25,5 019 i 797 1°#4 j Tillsammans, ~ o o, o 100.0 I i ~ o q o i IOO,~ Szen&amp;s qvial&amp;a Befalkni ?zg $6 40 h- och derutöfitn- &amp; - 1880. d. v. s: procentvis.
24,o i
Det visar sig silunda, att af de inemot 300,000 (i Sverige 728,201) qvinnor på.
40 år och derutöfver.
som funnos i landet 1880, vor0 öfver 10 proc.
(i Sver.
nara 15) ogifta och tniste sa- ledes försörja sig sjelfva?
I proc.
nara 0,2) vor0 frinskilda och 2 jl /?
- eller öfvcr en fjerdedel- (i Sver.
24.5) cnkor, och mäste sålunda i de flesta tillfallen försörja hade sig sjelfva och af qvinnorna: utan för- andra.
Tillsammans vor0 inemot sörjare~.
Det egendomliga ar nu, att, tnedan dessa siffror galla för hela landet som genomsnitt, så var antalct af ogifta och enkor i tydlig stigning från landsbygden till provins-staderna och från dessa till hufvudstaden.
Antalet enkor och ogifta ut- gjorde på landsbygden (i Sver.
36,3 proc.)
af den qvinliga be- folkningen på 40 är och derutöfver, i provinsstäderna deremot ofver ', l5 (i Sver.
ofver],.
: J och i Köpenhanin öfver l, (54 proc .. just samma proc.
som af befolkningen på 20 ar och dcrutöfver) (i Stockholm 64,6).
Det ar sålunda uppenbart, att d3 liufvud- skilnaden mellan dessa siffror icke ligger i antalet enkor - här ar skilnaden blott ifrån q proc.
till 3 1 proc.
frin 24 til) 28,8) - men i antalet ogifta, der skilnaden är från S till a2 proc.
från 12 till 36,g), s i äro giftermal p2 landet långt van- ligare an i staderna och sarskildt i hufvudstaden.
Härtill bidra- ger naturligtvis väsentligen, att hela formen för det ekonomiska lifvet på landet i hög grad ar fast vid det äktenskapliga hemlif- vet och nättopp vid hustruns delaktighet i förvarfvet, medan öfriga ensamtna qvinnor till en stor del draga till staderna och sarskildt till Köpenhamn, hvars sociala och ekonomiska förhål- landen långt mera möjliggöra ett lif för sig sjelf, bade så att mannen battre kunna lefva i ensamhet och s5 att den ensamma qvinnan battre kan dölja sig och, om hon vill.
försvinna i mängden.
Hvilka orsakerna iiu an emellertid äro till det större an- talet ogifta i staderna an p: landsbygden, s2 har sjelfva tillvaron af detta faktum naturligtvis en stor betydelse, p$ samma g5ng som stadslifvet spelar en städse större roll öfver allt i länderna.
Och härtill kommer ännu en särskild omständighet.
Det ar syn- barligen i staderna, sarskildt i n~edelklasslagren, som de ogifta qvinnorna finnas.
Det framgår bland annat af de företagna be- rakningarne om ' förhållandet mellan spada barn och hela befolk- ningen i de olika stadsqvarteren, hvaraf man kan se, att ju fattigare och tätare befolkad en gata ar.
dess flera spada barn raknar den proportionsvis, d. v. s. dess tidigare och dernied frukt- sammare äktenskap ingas det.
Som ett betecknande litet exempel härpå kan nämnas, att i det mosaiska trosanifundet här i Köpenhamn, hvilket ju i ganska väsentlig grad p2 samma gång ar ett stads- och ett hedelklassamfund, funnos vid folkräkningen d.
1885 för Köpenhamn och grannkommuner 772 qvinnor i 40-års-åldern och derutöfver, och af dessa vor0 icke mindre än 35 proc.
eller ofver l /, ogifta, på samma ging som 28 proc.
vor0 enkor.
Om nu an särskilda biorsaker ha gjort sig gällande vid detta förhållande., som det ej fins någon anledning att har beröra, så ar det dock otvifvelaktigt, att det väsentligast ar försigtigheteii att satta bo samt hela stadslifvet, som liar utestängt från giftermål öfver l /, af detta samfunds qvinnor på 40 år och derutöfver.
I det hela äro blott 37 proc.
af dessa q v i ~ n o r gifta, ~ medan 63 proc.
äro ogifta eller enkor, d. v. s.
&gt;utan försörjare, - nättopp det oin- vanda af hvad som ar fallet i landet som helhet!
Det skall llar icke.
undersökas hvad som Sr lycltligt och livad som är olyckligt i dessa förhållanden.
Men ett ar gifvet.
Lefver redan en så stor del af qvinnorna här i landet, som nu uppvisats, sitt lif i ogift stånd - och det allt flera, ju närniare vi komma stadslifvet och niedelklassen - och utgör vidare an- talet enkor i alla samhällsklasser och i hel ' a landet en sä betyd- lig del af hela antalet qvinnor, som ofvan anfördes, så f&amp;- spörs- målet om qvinnans tillträde till förvarf en så handgriplig bety- delse, att hvarken fraser eller estetiskt beklagande kuima bort- blåsa detsamnia.
Det st&amp;- som ett lika obevekligt, lika jernhirdt anspråk som någon annan ' af de sociala fordringar vår tid har uppstält.
Det liar i forevarande framstallniiig icke varit uppgiften att påvisa de allmänna, ingripande följder för qvinnofrågan i dess helhet, som den ekonomiska likställigheten komme att medföra, ej heller att bemöta de invandningar, som kunna resas derernot från de allmänna synpunkter, soni göras gällande mot Qvinnans frigörelse.
Uppgiften har varit att skizzera qvinnans ekonomiska stallning, som den för ögonblicket ar, att belysa detta med några få statistiska data om förhållaridena, som de, både med hänsyn till fördelningen i de olika förvarfven och med hänsyn till löne- satserna äro i Köpenhamn, vidare att undersöka hvilken national- ekonomisk betydelse den.
nuvarande ordningen har, och sar- sltildt liur förliållaiidena skola utveckla sig, om det sker en för-.
- ändring i riktning mot likställigl~et.
Deil vag utvecklingen korii- mer att taga kan psvisas förnuftsmessigt.
den miste föra till ekonomisk framgång för samhället- för s5 vidt ett sanihalle blott kan ha fördel af, att en stor del af de krafter, som hittills legat i trade, taga fatt i arbete, och att en stor del af dem, som hafva arbetat elementärt, nu arbetar med teknisk och fackbild- ning.
Men det kan och det f&amp;- icke döljas, såsom o c k 4 ofvati starkt betonats, att, då sålucda lönefragan väckes till lif, ett svårt, ja ett farligt öfvergångtillstånd kommer att uppstå.
Det ar säkert, att afven detta till slut skall föra till lyckligare för- hållanden både för man och qvinnor, men innan detta nås, f5 qvinnorna vänta sig ett h&amp;dt och obarmhertigt motstand från alla de mans, alla de korp,orationers, alla de enskildas sida, soni för ' det första och måhända i en lång framtid komma att lida under den qvinliga invasionen.
Det har vidare påvisats.
att det för dcri gifta qvinnan %r det lyckligaste, att hon har !ika tillträde till förvärf med mannen, och det kar slutligen anförts, att har i Danmark lefver inemot l!, million qvinnor från 30-ars-åldern och derutöfver utan akta makar - hvad hufvudstaden beträffar, der förhållandet nar sin Iiöjdpunkt, öfver hälften af de vuxna qvinnorna - och att det sålunda för dessa, som antingen aldrig ha varit gifta eller icke äro det längre, ett blott någorlunda val aflönadt arbete ar ett lifsvilkor, för ssvidt de icke skola lida nöd, jat g; under, eller de och deras anhöriga icke skola falla andra tiil last.
Att söka utgrunda genom hvilka medel utbildningen skall ske, ligger helt och hållet utanför planen för dessa anmärkningar.
Har måste förhallandena i hvarje enskildt tillfälle komma att spela hufvudrollen, och har maste man komma ihåg.
att liksom en stor del af qvinnorna redan deltager i arbetet fullt ut lika sä mycket och fullt ut så nyttigt som mannen.
så är det ju sjelf- klart icke meningen att undandraga qvinnorna frän de förvarf.
hvartill de efter naturens mening bast egna sig, och dit de nu i sa stor måttstock sökt sig han, det fins ingen anledning att göra kraftprof och kraftreformer; det blir ändå tillräckligt att göra, om man blott skall ta itu med det hardast nödvändiga.
Det tör knappast af någon bestridas, att fordringen p i rätten till arbete - såsom detta uttryck har ar anvandt -- bör vara den fordran, som ställes i spetsen för alla andra på qvimofri- görelsens omrade.
Utan att komma in p5 någon särskild af de öfriga fordringarne, vare sig de galla politiska, sociala, moraliska