Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Memorial, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 38, angående utgifterne under Riks-statens Järsta hufvudtitel. (U. A.) Enligt aflåtne protokolls-utdrag, hafva samtlige riks-slånden bifallit hvad Stats-utskottet i utlåtandet N:o 38 angående regleringen af utgifterne under riks-statens första hufvudtitel yttrat och föreslagit, med undantag allenast af andra punktens sednare moment, innefattande hemställan om uppskof med de under samma hufvudtitel förekommande indelda räntors definitiva fastställande, hvilket moment blifvit af Ridderskapet och Adeln återremitteradt; men som berörda moment är af de öfrige Irenne riks stånden godkändt, har Utskottet, på grund af 75 § riksdags-ordningen, funnit återremissen icke kunna till någon åtgärd föranleda.
Ank. till Exp. Utsk. den 29 April, kl. 6 e. rn.
Utlåtande, i anledning af erhållna återrernisser å betänkandet N:o 3g, angående regleringen aj utgifterne under Riksstatens andra hufvudtitel. (U. A.)
Uti inledningen till detta utlåtande, hade Utskottet, beträffande definitiva regleringen af de under denna hufvudtitel förekommande indelda räntor, åberopat sin i utlåtandet N:o 38 gjorda hemställan, i afseende å de under första hufvudtiteln uppförda indelningar.
Detta yttrande har föraniedt återremiss af Ridderskapet och Adeln, på grund af förekomne anmärkningar; men enär de öfrige trenne riks-stånden bifallit Utskottets yttrande, kan, jemlikt 75 § riksdags-ordningen, i anledning af återremissen, någon åtgärd icke ifrågakomma.
Prot. 1847 och 1848, 4 Samt. 1 Afd. 4° Haft £ 2 Siats-Utskotlets Utlatandej N.o iJfö.
Af delta ullålande hafva i öfrigt följande puukter blifvit till Utskottat återremitterade:
Första punktenj innefattande Utskottets tillstyrkan af underdånig hemställan i afseende å indragning af en byrå-chefs befattning inom Justitie-departementet, har af Borgare-ståndet blifvit återremitterad; men som denna punkt blifvit af de öfriga trenne riks-slånden godkänd, kan, jemlikt 75 § riksdags-ordningen, återremissen icke till någon vidare åtgärd föranleda.
Andra punkten, angående föreslagen ersättning åt
Hof-rätternas betjening för förlorade sportelinkomster, har af Ridderskaprt och Adeln samt Borgareståndet återremitterats, på grund af den anmärkning, att, genom Kongl, förordningen den 20 November 184-5, Hof-rälterne blifvit fri ka 1 lade från skyldigheten att låta utskrifva handlingarne i revisionssaker, hvaremot utskrifningen af protokollen fortfore; i följd hvaraf, och då den begärda ersättningen afsåge förlorad lösen för de förra, ett misstag, föranledt af det i den Kongl, propositionen begagnade uttryck, ansetts vara begånget och böra rättas.
Erkännande riktigheten af denna anmärkning, får Utskottet på sådant sätt tillstyrka bifall till hvad Kongl. Maj:t i detta hänseende föreslagit, alt Utskottet hemställer, det Rikets Ständer måtte, såsom ersättning för de, genom upphörandet af skyldigheten att hos Hof-rält betala lösen för handlingarne i revisionssaker, Hof-rätternes betjening frångåugne sportelinkomsteo, å stat uppföra: för Svea Hof-rätt ..... r:dr 700: . Götha Hof-rätt ..... „ 565: — — Hof-rälten öfver Skåne och Blekinge . „ 265: — •—•
Uti femte punkten har Utskottet, utan att för närvarande föreslå någon förändring i afseende på det för Krigshof-rätten å stat uppförda anslag, funnit sig böra tillstyrka, att Rikets Ständer målte förnya den vid 1840—1841 årens riksdag framställda underdåniga anhållan, att Kongl. Maj:t ville i nåder vara betänkt på införande af sådane förändringar i den militära lagskipningen, i följd hvaraf Krigshof-rätten kunde upphöra och dess befattning på Hof-rätterne Öfver flyttas, samt derjemte i underdånighet anhålla, att, när ledigheter inom Krigshof-rättens personal inträffa, tjensterne icke må annorlunda återbesättas, än att de blifvande innehafvarne underkastas de vilkor, sota vid en framtida reglering kunna varda bestämda.
23 befälet sammanföras i städerna, komme lifvet derstädes, skildt från truppen, för de fleste utan tjenstgöring och utan bestämd sysselsättning, säkerligen icke i militäriskt gagn att motsvara den nyttiga verksamhet, som nu af indelda arméens befäl inom skilda orter i flerfaldiga riktningar utvecklas, och hvarigenom detta befäl, jemte sina åligganden såsom tjenstemän, äfven som enskilde personer medverka till landets allmänna förkofran.
Detta lefnadssätt, som närmar sig till soldatens och gör befälet förtroget med dess ställning och behof, lämpar sig äfven i andra afseenden väl tor ett land, som med en fåtalig befolkning liar för sina hjelpkällors begagnande behof af alla arbetskrafter, icke allenast de materiella utan äfven de intellektuela.
Militärisk bog och kunskap befrämjas säkrast genom goda bildningsanstalter för befälet samt tillräckliga och ändamålsenligt ledda vapenöfningar.
För sjelfstudium åter lemnar ett overksamt stadslif icke mera säkerhet, än ett vid sysselsättning vänjande landlif.
Man har äfven hört den anmärkning göras, att det indelda löningssättet bos befälet kräfver kamerala och administrativa kunskaper, som icke egentligen tillböra deras yrke, såsom militärer.
Men redan indelningsverket för truppen uppställer en sådan fordran på befälet och om, genom förvaltningen af de indelda lönetillgångarne, dessa kunskaper vidgas, kan detta icke vara till skada för krigaren, men väl i allmänhet till gagn för tjenstemannen och medborgaren.
Det kontanta löningssättets företräde ligger således endast i den säkerhet det lemnar för lönernas orubbade inbördes förhållande och i dess enkelhet.
Allt ifrån indelningsverkets början hafva ojemnheter i aflöningen funnits, utan att dessa, såsom grundade på naturliga förhållanden gifvit anledning till anmärkningar.
Det är först då ojemnheterna blifvit mera betydliga, som de ådragit sig en naturlig uppmärksamhet hos de svagast aflönade.
Redan 1833 års lönereglering har i vissa fall medfört en större jemnhet, och med ledning af den erfarenhet nämnde lönereglering lemnat, bör det blifva möjligt att undanrödja alla väsendtligare olägenheter af denna beskaffenhet.
Äfven i afseende å uppbörd och redovisning af de indelda tillgångarne kan större enkelhet vinnas.
Kommitterade finna derföre de stora kostnader för statsverket och flere olägenheter för arméen, som genom öfvergången till det kontanta löningssättet skulle uppkomma, utgöra öfvervägande skäl för att i underdånighet tillstyrka den indelda löwing sgrundens bibehållande.
Med iakttagande af de förändrade föreskrifter för denna grunds tillämpning, som här nedan i underdånighet föreslås, våga äfven kommitterade tro, att de hufvudsakliga anmärkningar, som nu med skäl emot det indelda aflöningssättet kunna framställas, skola bortfalla.
Dessa föreskrifter gälla dispositionen, fördelningen och uppskattningen af de särskilda lönetillgångarne, äfvensom några andra härmed sammanhang egande förhållanden. A.
Dispositionen och fördelningen af arméens lönetillgångar. 1.
Mellan särskilda regementen och corpser af samma eller olika vapen.
Uti ett till kommitterade öfverlemnadt enskildt förslag har blifvit ifrågasatt, till vinnande af en fullständig och bestående likhet i aflöningen regementena emellan, löneregleringens verkställande på det sätt, att alla för arméens aflöning anvisade tillgångar skulle i en enda gemensam fond sammanföras och hvarje regemente derifrån tilldelas sin aflöning i förhållande till beloppet af dess löningsstat, jemfördt med den allmänna tillgången för året.
Kommitterade hafva visserligen, i anledning af den nu befintliga, på lönetillgångarnes olika mängd beroende, stora skiljaktigheten i löneförmåner mellan lika beställningar såväl vid olika vapen som vid olika regementen af samma vapen, funnit en lönereglering inom hvart och ett särskildt vapen eller regemente för sig icke kunna med rättvisa eller nödiga tillgångars beredande åvägabringas, samt föreslå derföre löneregleringens verkställande samfält för hela arméen, med användande af öfverskott å särskilda regementens aflöningstillgångar, der sådana kunna förefinnas, till fyllande af brister vid andra regementen; men ehuru kommitterade sålunda uppskatta till sitt fulla värde det ändamål, som åsyftas med nyss omförmälda löneregleringsförslag angående bildandet af en gemensam löningsfond för hela arméen, samt erkännande tillika riktigheten af den grundsats, detta förslag innefattar, nemligen att arméens särskilda regementen och corpser, lika litet som arméen i sin helhet, hafva någon slags eganderätt till de 24 indelda tillgångar, statsverket riem för aflöningen anvisat, hafva kommitterade likväl funnit nämnda förslag icke kunna bringas till verkställighet annorlunda än med uppoffring af just de väsendtligaste bland det indelda löningssättets fördelar.
Detta gäller isynnerhet om boställsförvaltningen, hvars fortfarande goda bestånd väsendtligen betingas deraf, att hvarje regemente sjelf får förvalta de boställen, det har sig anvisade för sin aflöning.
Äfven med antagande af ett oförminskadi nit vid denna förvaltning, torde det dock synnerligen å löntagarnes sida visa sig mindre billigt att frukterna af det ena regementets bemödanden blifva räknade andra regementen till godo, der möjligen mindre framgång i boställsförvaltningen förutsättes.
Då genom lönernas samfälda bestämmande och fördelning hela arméen blefve beroende af hvart och ett särskildt regemente, skulle häraf uppstå omgång och tidsutdrägt vid lönernas utfående, kontroller, liqvider och skriftvexlingar af mångfaldig art mellan ej mindre vederbörande administrativa embetsverk samt andra myndigheter och regementena, än de senare inbördes, m. fl. dylika till missnöje och förvecklingar ledande förhållanden; hvilket allt skulle för håde staten och arméen i mer och mindre mon vara ofördelaktigt och betungande samt af mången anses medföra till och med större olägenhater än sjelfva förlusten af hela det indelda löningssättet.
På grund häraf, och då en rättvis jemnhet i aflöningen utan dylika svårigheter kan i nöjaktig grad vid arméen bibehållas på det sätt kommitterade framdeles skola visa, finna kommitterade sig icke kunna biträda det nu omförmälda förslaget till aflöningens reglerande.
Med bibehållen hänsyn till det önskvärda ändamålet af lönetillgångarnes likformiga fördelning mellan regementena, i lika förhållande till deras aflöningsbehof, så att alla regementen finge sig anvisade derefter bestämda belopp af de särskilda lönetillgångarne, nemligen boställen, räntor, kronotionde och kontanta anslag, hvarigenom de alla komme att i samina mon tillgodonjuta fördelarne af det indelda löningssättet, hafva kommitterade öfvervägt möjligheten af en sådan fördelnings verkställande på ett äfven i tillämpningen ändamålsenligt sätt, men funnit detta icke kunna ske i nyssnämnda fullständiga grad, annat än med en allmän rubbning af den närvarande, efter naturliga lokalförhållanden i de flesta fall afpassade indelningen för hvarje regemente af dess boställen, räntor och tionden.
Så t. ex. skulle derigenom inträffa, att ett regemente stundom finge sig anvisade boställen och andra indelda lönetillgångar i aflägset belägna landskap, hvilka tillgångar, antingen regementet sjelft eller ett annat i orten förlagdt regemente för det förras räkning, borde dem förvalta, i begge lallen med betänkliga olägenheter och hinder i atlöningsväsendet.
Kommitterade hafva fördenskull, helre än att framkalla verkliga förut okända svårigheter af det indelda löningssättet, ledande till sannolika uppoffringar för arméen och löneregleringens säkra fördröjande, samt då de olikheter i aflöningsförmoner regementena emellan, som kunna uppstå genom den olika arten och tillgången af deras indelda löneinkomster, låta sig periodiskt utjemna, på sätt kommitterade skola i det följande visa, — funnit sig föranlåtne att, under bemödandet att söka uppnå meranämnda ändamål, stadna vid den inskränkning deruti, som innefattas i följande stadgande, hvilket kommitterade föreslå måtte såsom regel i omförmälta hänseende föreskrifvas:
Aflöningen för hvarje regemente anvisas att i främsta rummet utgå af de indelda tillgångar, regementet eller corpsen genom 1833 års lönereglering fått sig anslagna; dock att, i den mon sådant lämpligen kan ske, indelda räntor och kronotionde böra utbytas regementen och corpser emellan på det sätt, att hvarje regemente och corps måtte få uppbära dessa sina tillgångar företrädesvis inom sin förläggningsort.
I afseende å det öfverskott af indelda tillgångar, som ett regemente eller en corps, efter nyssberörda utbyte, möjligen kunde få utöfver eget behof och derföre böra till annat regemente trånträdas, så, enär ett dylikt öfverskott endast i några få fall och till jemförelsevis mindre belopp kan förväntas uppstå, samt då man helst bör söka undvika att, olika regementen emellan, införa kontroller och redovisningar, hvilka blefve af nöden om öfverskott uti indelda lönetillgångar borde afstås från ett till annat regemente med det omvexlande belopp, som olika, under olika år, vid de förra regementet inginge, anse sig kommitterade böra föreslå följande stadganden:
Om efter nyssnämnda utbyte ett regemente skulle befinnas ega, ensamt uti indelda lönetillgångar ett större belopp efter uppskattningsvärde, än hvartill dess aflöning enligt i den nya 25 normalstaten blifvit bestämd, afträdes öfverskottet till annat regemente, som deraf har behof, i främsta rummet genom afstående af indelda räntor och kronotionde, som, såvidt ske kan, till egen uppbörd och redovisning af det senare regementet emottages, men, i annat fall, fortfarande uppbäras och redovisas vid det förra regementet, mot årlig leverering till det senare af dessa tillgångars belopp efter gällande uppskattningsvärde.
Utgöres öfverskottet blott af boställens afkastning, bör helst ett eller flere boställen till det andra regementet öfverflyttas, men, om häremot möta verkliga hinder, årligen dit afstås ett kontant belopp, motsvarande skillnaden mellan normalstatens lönesumma och boställenas uppskattningsvärde vid det förra regementet.
Hvad, efter denna reglering af de indelda tillgångarne befinnes brista i särskilda regementens lönebehof enligt normalstaterna, fylles genom anvisande af kontanta statsanslag.
I öfverensstämmelse med sjelfva grunden för lönetillgångarnes nu föreslagna fördelning mellan särskilda regementen, och då, under öfver g äng stiden från den gamla till den nya staten, löningsöfverskott, hvilka äro afsedda att från ett till annat regemente öfverflyttas, endast efterhand kunna antagas blifva dertill disponibla med bevarande af löntagarnes vid det förra regementet behöriga rätt, så föreslå konnnitterade: att dylika öfverskott skola från ett till annat regemente afstås, endast i den mon det förra regementets aflöningstillgångar betacka utgifterna med tillämpning af behöriga, under öfvergångstiden gällande, löningsstatcr. 2.
Inom hvart oell ett särskildt regemente eller corps.
I hufvudsaklig öfverensstämmelse med nuvarande förhållanden, föreslås: att, sedan en del boställen blifvit anvisade till bostäder efter de grunder, nedan skola särskildt framställas, de öfriga boställena må utarrenderas på förmonligaste vilkor, i öfverensstämmelse med derom gilna eller Iramdeles meddelade nådiga föreskrifter; och att fördelningen, löntagarne emellan, af de utarrenderade boställenas afkastning samt öfrige indelda tillgångar, nummerlöner och kontanta fyllnadsanslag må ske af den direktion vid hvarje regemente eller corps, åt hvilken detta bestyr nu är eller framdeles kan blifva uppdraget, samt efter de grunder, som innefattas i Eders Kongl.
Maj:ts nådiga Cirkulär af den 17 Juni 1856, angående sättet för lönetillgångarnes uppbärande och fördelande inom indelda arméens regementen och corpser från 1857 års början, dock med den förändring att, ehuru kontanta löner äro afsedda, enligt kommitterades nedan framställda löneregleringsförslag, för Distinctionskorpraler, Korpraler och vice Korpraler, dessa personer likväl må tillgodonjuta förmonen att få ingå i delning, för sina löner, af uppkommande öfverskott å de samfälda tillgångarne, men utan skyldighet att, när brist möjligen uppstår, behöfva i denna deltaga.
Enär, under öfver g äng stiden från de nuvarande till de nya aflöningsförhållandena, flere olika kategorier af löntagare sannolikt komma att finnas vid ett och annat regemente, af hvilka löntagare de, som blifvit utnämnde före tillämpningen af Eders Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 8 April 1862 äro berättigade att, om de ej vilja ingå på den nya aflöningsstaten, bibehållas vid sina förra löne inkomster, så måste mellan desse tjenstemän regementenas nuvarande löneinkomster till fullo fördelas i öfverensstämmelse med högstberörda nådiga cirkulär; hvaremot andra löntagare, som genast få uppföras på den nya staten, endast i den mon kunna komma i åtnjutande af sina der bestämda fulla löner, som hvarje regementes genom den nya löneregleringen anvisade lönetillgångar hinna blifva för sitt ändamål disponibla.
1 enlighet härmed föreslå konnnitterade till iakttagande under öfver g äng stiden: att af alla de lönetillgångar, som ett regemente eller en corps har sig anvisade enligt 1833 års lönereglering skola de löntagare, hvilka blifvit utnämnde före tillämpningen af Kongl, brefvet den 8 April 1862, om de ej vilja ingå på den nya staten, tillgodonjuta en mot deras aflöning efter äldre förut för dem gällande stat svarande andel, som bör uträknas och fördelas dem emellan jemlikt föreskrifterne i Kongl, cirkuläret af den 17 Juni 1856, samt med iakt Lnndförsvarslcomit.
Bet. III. 4 26 tagande deraf, att de förändringar, sorn af löneregleringen kunna förorsakas, vare sig i uppskattningsvärdena å boställen, nu anvisade till bostäder, eller i andra hänseenden, icke till desse löntagares vinst eller förlust varda vid nyssnämnda fördelning beräknade; och att hvad som efter denna fördelning befinnes återstå af omförmälda tillgångar skall, i förening med de nya löneinkomster, som genom löneregleringen kunna vinnas, tördelas mellan de öfrige löntagarne i förhållande till hvars och ens lön i den nya normalstaten. 6.
Om bostadsboställens anvisande.
Uteslutande ur ekonomisk synpunkt betraktadt skulle det vara fördelaktigt, att alla arméens boställen utarrenderades, enär derigenom, om arrendena på längre tid afslutades, boställena otvifvelaktigt skulle lemna större afkomst, än den som genom deras skötsel under en kortare obestämd tid kan erhållas.
Denna åsigt, som legat till grund för åtskilliga vid 1833 års lönereglering vidtagna åtgärder, hafva kommitterade ansett höra äfven nu, men i vidsträcktare grad än år 1833 tillämpas, och derföre antagit såsom regel, att endast föreslå bostadsboställens tilldelande i de fall, särdeles giltiga skäl dertill föranleda.
I detta afseende förekommer i främsta rummet den redan här förut ådagalagda nödvändigheten deraf, att slaten skall ovilkorligen kunna af en del löntagare fordra deras bosättning inom begränsade tjenstgöringsområden, hvilket ännu icke å landet kan ske, såvida ej boställen eller åtminstone bostäder åt dessa löntagare anvisas.
Men derjemte får icke förbises att boställshafvare, om han sjelf får bruka och bebo sitt boställe, kan uttaga in natura en del af den vinst, som eljest skulle tillfalla en arrendator.
Denna vinst skulle således, om bostället vore för allmän räkning utarrenderadt, komma hvarken statsverket eller arméens löntagare till godo.
Vill en boställshafvare sjelf bortarrendera bostället och således försaka denna vinst, sker det derföre, att han af särskilda förhållanden finnér sådant vara för sig, på det bela taget, till gagn.
Men har han hufvudsakligen eller uteslutande sina lönetillgångar att påräkna för egen och sin familjs bergning, och derigenom är i behof af de fördelar, boställets egna brukande bereder, kan han på sådant sätt göra lönen för sig drygare, utan att staten derpå något förlorar.
Såsom vilkor härför gäller dock i allmänhet, dels att förflyttning från ett till annat boställe icke för ofta må ega rum, dels att, å ena sidan, bostället hvarken är så litet, att innehafvare!! der saknar nödiga jordbruksalster för sitt eget hushåll, eller byggnadsskyldigheten står i missförhållande till boställets afkomst, och ej heller å andra sidan så stort, att lörlagskapitalel med åtföljande äfventyr är besvärande för boställshafvaren med hänsyn till hans ställning och lönevilkor, eller han för sin utkomst tvingas att helt och hållet egna sig åt jordbruket.
Uppå dessa skäl föreslå kommitterade: att behörigen bebygda bostadsboställen må, med ledning af förslag, som från Chefsembetena böra infordras, uiider lön anvisas, 1.
För tre, eller, der tjenstgöringsförhållandena sådant påkalla, fyra Underofficerare på hvarje kompani eller sqvadron, och ibland desse alltid åt Fanjunkaren, hvilken främst och mest förtjente underofficer företrädesvis bör komma i åtnjutande af de fördelar, bostad sboställe gifver; dock att visst boställe icke ovilkorligen måste åtfölja viss underofficerstjenst inom samma kompani, lill förekommande af för såväl boställshafvaren som bostället de ofta menliga följderna af ombyten vid befordran inom kompaniet, och till befrämjande således af en längre besittning af ett och samma boställe; 2.
För Kompani- och Sqvadronschefer, samt 3.
För Regements- och Corpschefer.
Deremot böra de boställen, hvilka nu innehafvas dels af öfrige Regementsofficerare, som i allmänhet under en kortare tid qvarblifva i sina befattningar, dels af arméens civile tjenstemän, för hvilka boningsorterne böra bestämmas med hänsyn till deras åligganden och således vara oberoende af anvisade boställen, — till regementenas löningsfonder indragas.
Beträffande bostadsboställenas storlek föreslås: 27 att, der omständigheterna sådant medgifva och genom utbyten af boställen eller afsöndringar derifrån, antingen inom regemente eller emellan detta och statsverket eller annat regemente, kan åstadkommas, bostadsboställe icke bör utgöra till sitt uppskattningsvärde mer än högst | af innehafvarnes lön efter normalstat; i följd hvaraf denna lön må till sitt återstående belopp utgå från regementets gemensamma lön etil lgångar.
Skulle boställe, genom upparbetning, framdeles komma att lemna en större afkastning än nyssberörda del af den lön, hvarunder det är anvisadt, skall, vid ombyte at bostallshafvare, vederbörande löningsdirektion hos Kongl. Maj:t i underdånighet föreslå den åtgärd, som i anledning häraf och med hänsyn till dåvarande förhållanden, må lämpligast böra vidtagas.
Om uppskattningen af boställena och öfriga indelda tillgångar.
1 afseende å denna förberedande åtgärd, utan hvilken en tillförlitlig och rättvis lönereglering icke kan ega rum, och som af Eders Kongl. Maj:t jemväl är afsedd att läggas till grund för den nya löneregleringen, hysa kommitterade den mening, att en formlig uppskattning af sådana bo ställen, hvilka äro utarrenderade för löningsfondernas räkning, icke skulle medföra ett gagn, motsvarande de med uppskattningen förenade olägenheter och kostnader, när å ena sidan tages i betraktande det arbete och den tidsutdrägt, uppskattningarna skulle medföra samt det i allt fall endast approximativa resultat man vid uppskattningen af jord i allmänhet ernår, och å andra sidan, att det redan nu linnes lör handen en af erfarenheten gifven mätare å dessa boställens värden, nem ligen de arrendebelopp, som för boställena erläggas.
Att dessa belopp blifvit med all noggrannhet bestämda efter beräkning af boställenas verkliga afkastning och i öfverensstämmelse med regementenas egen fördel, kan antagas såsom gifvet, då boställena förvaltas af regementena sjelfva, vid hvilket förhållande boställenas närvarande afkastning måste säkrare betecknas genom nyssnämnde belopp, än genom resultatet al en för ändamålet särskildt företagen alltid oviss uppskattning.
Och då löneregleringen hvarken kan eller får grundas på annat än det närvarande förhållandet, hvaruti fram deles inträffande förändringar blifva föremål för de periodiska lönejemkningar, kommitterade skola nedan föreslå, så hemställes i omförmäldta hänseende: att någon uppskattning, genom syn, å de utarrenderade lill löningsfonderna indragna boställena icke må ega rum, utan de för löneregleringen nödiga uppskattnings värdena å dem bestämmas efter boställenas verkliga arrendeafkastning.
Af Jostacfeboställena deremot anse kommitterade, i saknad af annat tillförlitligt sätt att med erforderlig visshet kunna bestämma alkastningen af dessa boställen, en formlig uppskattning, efter lika grunder, vara för löneregleringen nödvändig.