Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om det sålunda, å ena sidan, ej kan förnekas, att de indelda lönings-anslagens indragning till kronan emot kontant penninge-ersättning skulle, i den män sådant, utan förnärmande af någons rätt och utan fara för vigtiga institutioners bestånd, kan ske, i flera hänseenden medföra betydliga fördelar, anser Kongl. Maj:t likväl, å andra sidan, de skäl, som, uti dess nådiga proposition af den 20 December 1847, blifvit anförde emot indragning till kronan nu genast och på en gång af alla dylika lönings-anslag, fortfarande vara af den vigt, att Kongl.
Maj:t ej eller vid detta tillfälle kan en så beskaffad förändring föreslå1
För afhjelpande af de indeide räntegifvarnes billiga klagan i ofvanberörde hänseenden, erbjuder sig emedlertid en annan utväg, som lämpligen torde kunna vidtagas.
Den består deruti, att genom borttagande af den indelnings-hafvarne nu tillkommande optionsrätt till räntornes och tiondens utfordrande in natura samt genom befrielse för de indeide räntegifvarne från skyldigheten att, i de fall, då ränte- och tionde-spanmålen för deras hemman löses efter markegång, tillägga forsellön, försätta bemälte räntegifvare härutinnan Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition, N:o 59.
15 i lika belägenhet med innehafvarne af sådane hemman, hvilkas räntor äro kronan behållna.
En sådan förändring förutsätter likväl, så vida den ej skulle innebära en orättvisa emot indelningshafvarne, det oeftergifliga vilkor, att desse hållas skadeslöse så väl för uppoffringen af deras nu egande optionsrätt, som för den förlust, de finge vidkännas genom upphörandet af forsellönen för den uti indelningarne ingående spanmål, då räntorne lösas med penningar; och detta kan svårligen ske annorlunda, än genom Statens mellankomst.
Det torde alltså, till befordrande af det afsedda vigtiga ändamålet böra medgifva*, att i händelse indelningshafvarne, genom ett af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer fattadt beslut i den syftning, som här blifvit ifrågastäldt, skulle gå i mistning af ofvanberörde nu egande förmåner, de, såsom godtgörelse derför, af Statsverket årligen skola tillgodonjuta en ersättning, motsvarande forsellönen till det belopp, som för närvarande (innes bestämdt, äfvensom att, vid de tillfällen, då ränte- och tionde-gifvarne skulle ega att räntor och tionde in natura leverera och sig af denna rätt begagnade, indelningshafvarne, i händelse de icke vilja den indclda spanmålen på sådant sätt emottaga, då må, emot det att nämnde spanmål, lika med kronans behållna räntor, till Statsverket ingår, för densamma af Statsverket uppbära betalning efter det för året fastställda markegångspris; lärande dock, i händelse ett sådant begifvande ä Statens sida skall kunna ega rum, det böra stadgas, dels ait räntegifvarnes uppsägningstid skall vara inskränkt endast till spanmåi, med skyldighet för dem, att under alla förhållanden erlägga kontant lösen för alla öfriga i räntorna ingående persedlar, dels ock att, beträffande afrads- eller ränte-spanmålen, räntegifvarne skall åligga samma forsel-skyldighct, som i afseende å tionde-spanmål redan finnes bestämd.
Vidkommande de räntor och tionde-anslag, hvilka tillgodonjutas i följd af vissa hemman åtföljande besvär, såsom augmentsräntor, anslagen till gästgifveriet färjor och färjekarlar samt postbönder och brefbärare, äfvensom de räntor och den tionde, som städer åtnjuta, har väl Kongl.
Majit, uti dess nådiga proposition den 20
December 1847, gjort den, på Rikets åren 1841 och 1845 församlade Ständers hemställan samt serskilde kommitterades tillstyrkande grundade, framställning, att så beskaffade räntor och tionde måtte till Stats-verket indragas, emot ersättning genom kontanta penninge-anslag; men då denna åsigt icke blifvit af Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag godkänd och någon indragning af andra indeida räntor nu ej ifiägaställes, finnér Kongl. Majit sig vid detta tillfälle icke böra omförmälta förslag förnya.
Deremot är Kongl. Majit af den tanke, att de förändringar, som i afseende å sättet och grundernc för indeldc räntors och tii-ndes ut - 16 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition, N:o 59. görande kunna, i öfverensstämmelse med hvad här ofvan blifvit vtlradt, varda stadgade, böra jemväl å ifrågavarande, såsom godtgörelse för de vissa hemman åliggande besvär, anvisade ränte- och tionde-anslag, vinna tillämpning, helst dermed icke åsyftas något afhändande eller någon minskning i beloppet, af nämnde anslag, titan hufvudsakligen endast ett närmare reglerande af ordningen för deras uppbörd till likhet med hvad beträffande kronans räntor tinnes föreskrifvet, hvadan genom en dylik tillämpning å ifrågavarande ränteoch tionde-anslag af de stadganden, som för räntors utgörande i allmänhet komma att gälla, något rättsanspråk icke lärer kunna anses förnärmadt.
Genom antagande af ofvan antydda förändrade grunder för indelde, äfvensom til! vissa serskilda ändamål anvisade grundräntors och tionde-anslags utgörande, blefve de olägenheter, hvilka räntegifvarne nu få vidkännas i följd af det indelda löningssättets närvarande beskaffenhet, hufvudsakligen undanröjde; och den skiljaktighet uti skatternes belopp under olika år, som ofta och med skäl utgjort föremål för missbelåtenhet, skulle äfven i väsendtligaste mån afhjelpas, om det i sammanhang härmed stadgades, att grundräntorna och tionde-spanmålen skola lösas med penningar, efter ett på flere föregående års verkliga priser grundadt medelpris, bestämdt antingen att gälla för någon viss längre tidrymd, eller ock endast för ett år, efter hvars förlopp dylikt medelpris ånyo borde uträknas, hvilket sednare måhända vore lämpligast, enär dels den stegring i medelpriset, som genom några på hvarandra följande missvextär uppkommer, hastigare går tillbaka, då några goda år derefter inträffa, dels ock den ersättning, som genom ett förhöjdt medelpris bör tillkomma de indelningshafvare, hvilka förut tilläfventyrs fått beräkna sina löner efter ett lågt värde, ofta kunde, derest medelpriset fastställdes för längre tid och ombyte af indelningshafvare under tiden egde rum, gå i mistning af en sådan ersättning, hvilken i stället tillfölle den person, som kommit i besittning af den tjenst, hvartill indelningen är anslagen.
Visserligen skulle det med införandet af ett dylikt medelpris åsyftade ändamål säkrast och bäst vinnas, om dervid föreskrefs, att persedlarne ovillkorligen skulle lösas med penningar och räntegifvarnes optionsrätt att leverera dem in natura följaktligen upphörde, helst såsom säkert måste antagas, att, i annat fall, natura-leverering ständigt komme att ega rum, då årets markegång understiger medelpriset, men deremot lösningsrätten alltid begagnas, när ett motsatt förhållande inträffar; men dä, enligt hvad kändt är och genom flere vid serskilda tillfällen gjorda underdåniga framställningar blifvit bestyrkt, ett fullkomligt och ovilkorlig! upphörande af ali rätt till rfintornes och tiondens efbördande in natura, skulle inom Kongl.
Proposition, Nio 59.
17 inom vissa orter af riket, i följd af saknade afsättnings tillfallen och de serskilda omständigheter i öfrigt, sorn derstädes ega rum, kunna medföra betydliga svårigheter, lärer den förmån i berörde afseende, hvilken räntegifvarne från de äldsta tider fått tillgodonjuta och som så nära sammanhänger med hela vårt, på natura-prestationer grundade skatteväsende, icke billigtvis kunna för framtiden dem helt och hållet betagas, utan ifrågavarande rättighet äfven framgent i viss mån böra få fortfara, dock med den inskränkning, som här ofvan blifvit antydd, eller att endast spanmål må till leverering in natura uppsägas, med skyldighet för räntegifvarne, att i sådant fall forsla afradsspanmålen på enahanda sätt, som i afseende å tionde spanmål finnes föreskrifvet: hvarförutan och enär det egentligen skulle vara vid inträffande rika skördar, då en öfverproduktion utöfver orternes egna behof uppkommer, eller, med andra ord,, då årets markegång är låg, som afrads-och tiondespanmålens leverering in , natura egentligen kan vara af behofvet påkallad och komma i fråga, densamma också hör inskränkas till de år, då markegången är lägre än det till grund för persedelskatternes lösande fastställda medelpris; och torde det, tillförekommande af förlust för så väl räntetagare som kronan, böra, såsom vilkor för bibehållandet af en dylik optionsrätt, stadgas, att derest räntegifvarne, vid sådant tillfälle vilja begagna sin uppsägningsrätt till spanmålens leverering in natura, de då skola vara pligtige att kontant tillägga skillnaden i spanmålens värde efter års markegången och ofvannämnde medelpris.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, vill Kongl. Maj:t härmed i Nåder föreslå': a) att alla de åt embets- och tjenstemän på lön indelde räntor och tiondeanslag, de allmänna verk och inrättningar, kyrkor och fromma stiftelser tillhörande dylika indelningar och anslag, samt de, såsom ersättning för vissa hemman eller lägenheter åtföljande besvär, anvisade ränte- eller tionde-anslag, jemte de vissa städer tillerkände anslag af dylik beskaffenhet, hvilka icke komma att till statsverket indragas, må, likasom de kronan behållna, af räntegifvarne få lösas med penningar efter ett, hvarje år för de nästförförfiutna tio åren bestämdt, medelpris, utan rättighet för räntetagarne, att något af dessa anslag till leverering in natura uppsäga; dock att för dem af nuvarande embets- och tjenstemän, hvilka enligt fullmagter eller konstitutorialer äro i åtnjutande af så beskaffade löner, utan att serskildt förbehåll om förändring blifvit i fullmaglen eller konstitutorialet gjordt, förändringen först vid deras afgång från embetet eller tjensten må träda i verkställighet, så v ida de icke sjelfve, deröfver hörde, förklara sig önska, att den derförinnan må för sig gå; liili. till 11, St. Prot. I Sami. 1 Afd. 11 Haft. 3 18 Kongl. May.ts Nåd.
Proposition, N:o 59. b) att räntetagarne för upphörandet af deras hittills åtnjutna optionsrätt till ränte- och tionde-anslagens utfordrande in natura, och af rättigheten att utaf räntegifvarne uppbära forsellön då lösen med penningar eger rum, hållas skadeslösa på det sätt, att de af statsverket årligen erhålla ersättning för sistnämnde afgift till samma belopp, hvartill den för närvarande af dem tillgodonjutes; c) att alla räntegifvares nuvarande rättighet att uppsäga räntorna och tionden till leverering in natura må, så snart den i mom. litt.
A. omförmälda förändring träder i verkställighet, inskränkas endast till spanmål och till de år, då markegåogen är lägre än det till grund för persedelskatternas lösande bestämda medelpriset, med skyldighet likväl för räntegifvarne, att, vid spanmåls leverering in natura, erlägga skilnaden emellan spanmålens värde efter årets markegång och det högre medelpriset; d) att, i de fall, då, i afseende å den kronan icke behållna spanmål, räntegifvare åstunda begagna sig af förenämnde uppsägnings rättighet, men räntetagaren icke vill spanmålen emottaga, densamma, jemte hvad som enligt förestående mom. bör i kontant erläggas, må, lika med kronans behållna spanmål, efter behörig uppsägning, få aflemnas till kronans uppbördsman för att till Statsverket ingå, emot det att lösen för spanmålen, efter medelpriset, af Statsverket tili vederbörande räntetagare utbetalas; börande den räntegifvarne tillhörande forslingsskyldighet af tionde-spanmål jemväl i afseende å afrads- eller räntespanmål dem åligga.
Derest hvad Kongl. Majit nu föreslagit vinner Rikets Ständers bifall, kommer Statsverket att för forsellönens godtgörande vidkännas en årlig utgift, som enligt den af kommitlerade uppgjorda beräkning, skulle utgöra omkring 60,000 rdr årligen; men då, under de första åren efter förändringens ridtagande och innan alla löntagare på den samma ingått, ersättningen på långt när icke kan komma att uppgå till berörde, förslagsvis beräknade, summa, torde något serskildt anslag å stat nu icke behöfva anvisas, utan föreslår Kongl. Majit, att fullmägtige i Riksgälds kontoret må erhålla föreskrift, att vid de årliga liqviderna emellan Stats- och Riksgälds-verken, godtgöra Stats-kontoret det belopp, som, enligt den afslutade Riks-hufvudboken, blifvit af sistnämnde verk i ersättning för ifrågavarande forsellön förskottsvis utgifvet. yfngäeiule ~ grundente Jor m<a-hegargsprisens bestämmande.
Med hänsigt ej mindre till bestämmande af det medelpris, hvarefter, i händelse af Kongl. Maj: t-i Nåd.
19 bifall till hvad bär ofvan blifvit föreslaget, lösen för räntor och tionde bör beräknas, än äfven till beredande af den största möjliga öfverensstämmelse mellan markegångsprisen och de uti markegångstaxan upptagna persedlars gångbara värde, äro dels ändringar dels närmare bestämmelser uti de angående markegångs-sättningen nu gällande stadganden af behofvet påkallade; och Kongl.
Majit går nu att uppgifva de åtgärder, som i detta afseende torde böra vidtagas.
Då markegångs-deputerades sammansättning och röstberäkning äro, genom 75 S Regerings-formen, bestående, synes någon ändring häruti icke vid detta tillfälle böra ifrågakomma; äfvensom och enär, i följd af den bibehållna uppsägningsrätten af ränte- och tionde-spanmål m. m., det icke kan undvikas, att till rättelse vid persedlarnes leverering verkställa markegångssättning före uppsägningstiden, Kongl.
Majit anser vid hvad för närvarande, angående tiden för deputerades sammanträde, finnes föreskrifvet, fortfarande böra förblifva.
Vidkommande sättet och ordningen för bestämmandet af ofvannämnde medelpris föreslår Kongl. Majit, att detta måtte utaf deputerade årligen verkställas på det sätt, att sedan det i beräkningen ingående sista årets pris, på grund af priskuranter, som så väl för städerna inom Länet eller markegångs distriktet, som för landet aflemnas, blifvit för Oktober, November och December månader af det föregående samt Januari, Februari och Mars månader af det löpande året faststäldt, detta pris sammanlägges med de för nästförfiutna nio åren på enahanda sätt bestämda pris, eller för så vidt de ej hunnit sålunda bestämmas, med markegångsprisen för samma år, hvarefter medium af dessa tio års sammanslagna så beskaffade pris blifver årets medelpris.
I afseende på de till ledning för medelprisets bestämmande erforderliga priskuranter torde böra stadgas, dels att desamma för städerna skola, i öfverensstämmelse med de under ofvannämnde sex månader gällande torgprisen, af magistraterne upprättas och edeligen bestyrkas samt derefter månadtligen till Läns-styrelsen insändas, dels ock att priskuranterne för landet, upptagande det pris, som anses hafva varit det i allmänhet gällande under nästföregående sex månader, skola årligen, vid »lutet af Mars månad, församlingsvis upprättas å socknestämma samt af ordföranden aflemnas till Kronofogden, hvilken, jemte anteckning derom, i händelse han i något fall anser annat pris hafva varit i orten allmänt gällande, äfvensom vid utsättande af de vid marknaderne och andra afsättningsställen å landet gångbara pris? öfver de sålunda för hela fögderiet inkomne uppgifterne författar sammandrag med utsatt 20 Kongl. Maj.-ts Nåd.
Proposition, N.o 59. medelpris: skolande slutligen Lands-kontoret af ifrågavarande priskuranter upprätta serskildt sammandrag, i ändamål att för deputerade framläggas, med utsatt medelpris för liela Länet, eller för hvarje markegångs-distrikt, då mer än ett sådant inom Länet förekommer.
Derefter anser Kongl.
Majit det böra åligga deputerade att, i likhet med hvad för närvarande eger rum. jemväl för året bestämma den markegång, efter hvilken så väl de, som ej ingå på den föreslagna regleringen med medelpris, kornme att sig rätta, som äfven kronan skulle ega att emottaga den spanmål, som blefve till leverering in natura uppsagd ; och torde i afseende på sättet och ordningen för bestämmandet af denna års-markegång, äfvensom angående besvärs fullföljande i anledning af deputerades åtgärder, bittills gällande föreskrifter böra tjena till efterrättelse.
O S € A BB. .1. A. GRIPENSTEDT.
Protokoll ofver Finans-ärenden hållet inför Hans Majit honungen i närvaro af Hans Kongl. Höghet Kronprinsen,, uti Stats-rådet å Stockholms Slott den 1 Februari 1851.
Hans Exo. Justitie-Stats-Ministern, Hr Grefve Sparre, samt Stals-Rådenl Fåhreeus, v o n Holl e n h atis en, Wallensteen, Gunther, Genberg, och Gripenstedt.
Proposition, N:o 59. 21 Sedan anmäldt blifvit, alt Hans Exe. Stats-Ministern för Utrikes ärendena, Hr Frih. Stjerneld samt Stats-Ilådct Grefve von Platen voro af sjukdom hindrade att i dag komma tillstädes, föredrog tillförordnade Departements-chefen, Stats-rådet Gripenstedt, i underdånighet frågan angående Beskattnings-väsendets samt Uppbörds- och Redogörelse-verkets förenkling; i sammanhang hvarmed anmäldes: aj) Särskilda underdåniga skrifvelser från Borgare- och Bonde-Stånden vid sistlidne riksdag med anhållan, det Kongl. Majit täcktes till Rikets Ständer aflåta förnyad nådig proposition i öfverensstämmelse med de af bemälde tvenne Riksstånd uti förevarande ämne fattade beslut; och b) Preste-Ståndets underdåniga skrifvelse med anhållan om förnyad nådig propositions aflåtande, angående beskattnings-väsendets förenkling i enlighet med särskilda, af Ståndet nu i underdånighet föreslagna, grunder.
Tillf.
Departemets-chefen, Stats-rådet Gripenstedt, anförde i underdånighet: ”Det är Eders Majit xäl bekant, hurusom den vigtiga frågan om ett nödigt ordnande af Rikets Kameral-lagstiftning under en lång följd af år varit föremål för Statsmakternas uppmärksamhet.
Sedan detta ärende, till vinnande af en fullständigare utredning, blifvit öfverlemnadt lill en för sådant ändamål utsedd Kommitté, och denna inkommit med underdånigt betänkande i ämnet, behagade Eders Majit också derom till Rikets sednast församlade Ständer aflåta nådig proposition.
De beslut, som med anledning häraf fattades, voro visserligen af beskaffenhet, att leda till någon större reda och enkelhet i vissa delar af Beskattnings- och Uppbörds-väsendet, men voro emedlertid af jemförelsevis underordnad vigt, så alt de egentliga hufvudfrågorna derigenom icke bragtes till någon lösning.
Ingenting kan likväl tydligare, än frågans egen behandling under förflutna tider, ådagalägga, att ett verkligt, stort och oafvisligt samhällsbehof, som fordrar att afhjelpas, i detta afseende förefinnes; ty alltsedan början af förra århundradet, har, med undantag af perioden från 1779 till 1809, sällan någon Riksdag inträffat, då detta ämne ej förekommit, likasom detsamma deremellan nästan oafbrutet varit föremål, dels för utredning och handläggning af Kommitéer samt Rikets Kollegier, dels ock för Kongl. Majlis nådiga pröfning.
Äfven vid sednaste
Riksdag gjordes i detta afseende underdåniga framställningar, såväl af Borgare- och Bonde-Stånden, åsyftande förnyad nådig proposition i enlighet med dåvarande Stats-Utskotts afgifna ytt - 22 Kongl. Maj:t* Nåd.
Proposition, N'.o 5,9. rande i ämnet, sorn ock af Preste-Ständet, med underdånig anhållan, att nådig proposition ånyo måtte göras i öfverensstämmelse med de grunder, som af Ståndet i underdånighet uppgåfvos; och ytterligare har vid denna riksdag Bonde-Ståndet åter inkommit med underdåniga önskningar i samma syftning, som vid den sednaste.
Alla dessa underdåniga skrifvelser hafva redan förut varit inför Eders Maj:t anmälda, och de förslag, som deruti innefattas, torde nu, i öfverensstämmelse med Eders Maj:ts nådiga beslut, komma att tagas i betraktande vid pröfningen af frågan i dess särskilda delar.
Den naturligaste gången vid detta vidt omfattande ärendes förnyade behandling synes mig vara, att först och främst för sig uppställa hvad som utgör det närvarande Beskattnings-systemets förnämsta olägenheter, för alt sedan söka utfinna de lämpligaste medlen till daras afhjelpande.
Jag tvekar i detta afseende icke att såsom de hufvudsakligaste af nyssnämnde olägenheter angifva: dels hela skatteväsendets högst invecklade beskaffenhet, i förening med ett vidlyftigt, för kontroller å så väl den skattskyldiges som statens sida hinderlig! sätt för skalternes debitering, uppbörd och redovisning: dels åtskilliga för det indelda löningssättet nu gällande stadganden, hvilka uti sig innefatta möjlighet för de Indelnings-hafvare, som vilja sig deraf begagna, att alltför högt uppdrifva räntornas lösningspris, och hvarigenom en obillig olikhet uppslår emellan indelda räntegifvare och dem, hvilkas räntor äro kronan behållne: dels äfven den betydliga skiljaktighet, som eger runi i skatternes belopp under olika år, hvarigenom all säker beräkning i nämnde afseende göres omöjlig för så väl staten som den enskilde, och hvilken skiljaktighet är desto mera menlig för de skattdragande, som skatternas förhöjning alltid inträffar samtidigt med en minskad afkastning af jordbruket, samt följaktligen ställer sig i ett omvändt förhållande till förmågan hos de skattskyldige att räntorna utgöra.
Dessa äro, enligt min underdåniga mening, onekligen de vigtigaste bristerne, som vidlåda vårt närvarande skatteväsende, till hvilkas afhjelpande alltså i främsta rummet de åtgärder, som skola vidtagas, böra syfta; och enär för ernående af detta ändamål erfordras: l:o förenkling af grundräntorna; 2:o ändringar i sättet för de indelda hemmansräntornas utgörande, samt 3:o förändrade grunder för markegångcns bestämmande; så går jag nu att i nyss uppgifne ordning framställa de underdåniga förslag, som jag i berörde afseenden anser lämpliga och af behofvet påkallade.
Kongl, Maj:t.i Nåd.
N--o 59. 23 Angående grundräntornas förenkling.
Det närvarande förhållandet med Sveriges grundskatter, äfvensom beliofvet af en reglering i detla hänseende behöfver jag icke vidlyftigt inför Eders Maj:t utveckla.
Jag har redan haft tillfälle antyda, huru länge och ofta detla behof varit insett och gifvit sig tillkänna ulan att man likväl hitintills lyckats afhjelpa detsamma.
De mångfaldiga förslag till grundräntornas förenkling, som under olika tider blifvit framställda, hafva emellertid alla, med ganska få undantag, såsom medel dertill antagit: antingen att efter någon viss förvandlingsgrund fastställa räntan till ett bestämdt, oföränderligt penningebelopp, eller ock, att på ett eller annat vis omsätta en räntepersedel till en annan, hvarigenom dessa persedlar kunde reduceras till några få, hvilka sedan fortfarande skulle lösas efter markegång.
Mellan dessa två alternativer, eller begge gemensamt, omvexla nästan uteslutande alla de gjorda förslagen.
Äfven uti det af särskilda lvommitterade år 1847 afgifna betänkande äro begge dessa methoder uppgifna sålunda: att för den händelse Kongl. Maj:t ej skulle finna lämpligt föreslå alla skatters bestämmande i en fix penningeränta, det sednare alternativet, eller utbyte af de många räntepersedlarne mot ett mindre antal då måtte antagas.
Mot båda dessa utvägar att tillvägabringa den nödiga skatteförenklingen hafva likväl anmärkningar blifvit framställda, hvilkas vigt svårligen kan förnekas.
För min egen del är jag visserligen, nu såsom förr, af den mening, att skattebidragens bestämmande och utgående i penningar, med hänsigt till enkelhet och reda vid räkenskapsföring och uppbörd har ett obestridligt företräde framför hvarje annan skattemethod: men med afseende å de vigliga betänkligheter, som å andra sidan utan tvifvel kunna uppstå emot att nu på en gång hos oss införa detta nya system, i stället för den gamla nationella grund, hvarpå hela vårt skatteväsende sedan fordna tider hvilar och som så nära sammanhänger med många hos oss egendomliga förhållanden, samt uppå de skäl, hvilka vidare finnas utvecklade i Eders Maj:ts nådiga proposition den 20 December 1847, och som då bestämde Eders Maj:ts beslut att ej godkänna denna utväg till grundräntornas förenkling, anser jag mig icke för närvarande kunna ett dylikt förslag tillstyrka.
Äfven mot den andra af de omförmälde principerne för en ränteförenkling, eller att omsätta de mångfaldiga persedlarne till några få, hvilken princip lades till grund för Eders Mnj:ts nådiga proposition i ämnet vid sednaste riksdag, hafva anmärkningar icke uteblif\it.
Det kan ej heller bestridas, att en dylik omflyttning af räntepersedel' skulle kunna 24 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition, N:o 59. medföra en betydlig rubbning i förut varande skalteförhållanden, och att denna rubbning, så vidt framtida omständigheter kunna förutses, och så vidt fordna tiders erfarenhet må tjena till någon ledning för omdömet, sannolikast torde komma att småningom medföra någon stegring i skattebeloppet och således lända de skattskyldige till skada i stället för gagn, hvilket äter helt och hållet strider mot åtgärdens ändamål.