Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Finner folket, efter inträdande af sådan lagförändring, behofvet af förmyndare-kamrar eller dermed jemförlige inrättningar i landsorterne, skola desse säkert uppstå, enligt med hvarje orts behof, och då äfven blifva bättre, än om de förut stadgades i lag, derigenom kunde hända, att de i stället att visa uttrycket af folkets behof, komme alt likna främmande, icke fullt naturaliserade vexter: fortgå med svagt lif eller alldeles utdö;” 3:o af Herr Friherre Stael von Holstein: ”På de skäl Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner samt Herr Hessles reservation innefatta, i fråga derom, huruvida omyndigs fordran hos dess förmyndare må ega företräde till betalning framför intccknad skuld, reserverar jag mig emot Utskottets Betänkande, i den delen, och tillstyrker, för min del, bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition derutinnan;” och 4:0 af Herr Cederborg, som förenat sig med Herr Friherre Stael von Holstein.
Lag-Vt skottets Bet, No 72. ** N:o 72.'.
Ankom till Exp.-Utsk. den 3i Maji.
Betänkande öfver väckta motionerj angående inrättande af förmyndare-kamrar.
Under åberopande deraf, att behofvet länge påkallat en säkrare conti ol för omyndiges egendom, än den som nu eger rum, helst det, som oftast, hände ibland allmogen, att en person innehade två till tre förmynderskap, ehuru lian hvarken kunde räkna eller skrifva, har Herr Bror Reinhold Adlerberg hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln föreslagit förmyndarekamrars inrättande inom hvarje härad j med samma rätt och samma ansvar^ som författningarne stadga för förmyndare-kammaren i Stockholm.
Om till en sådan inrättning inom häradet valdes kloka, erfarne ock bofaste män, troddes all nödig säkerhet härigenom kunna vinnas.
I de ta ämne hafva äfven förslag blifvit gjorda bos Vällofl. Borgare Ståndet af Herr B. H.
Santesson samt bos Hedervärda Bonde-Ståndet af R i k sd agsfu 11 m ägt igen ifrån Calmar Län Petter PerssonJ i sammanhang med af deni väckt fråga, om upphörande af de i 17 Cap. 8 §.
Handels-Balken omförmälde tysta förmonsrälterne, hvaröfver Lag-Utskottet yttrat sig i Betänkandet N:o 71; varande af Herr Santesson yrkadt inrättande af Provincial-pupilIkamrar, samt af Petter Persson hemställdt, att förmyndare-kamrar måtte organiseras på det sätt j att å landet ordinarie Häradshöfdingen_, samt i stad Borgmästaren blefve ständig Ordförande, och Ledamöternc kallades genom val af folket.
Öfver dessa till Lag-Utskottets behandling öfverlemnade motioner får nu Utskottet sitt Utlåtande afgifva.
Att förmyndare-kamrar för landet icke lämpligen kunna, på sätt Herr Adlerberg föreslagit, inrättas, i enlighet med Justitie-Collegium och förmyndare-kammaren i Stockholm, torde lättligen inses.
Till upplysning härom läier det vara nog att anföra, det nyssnämnde embetsverk, som har en talrik, väl aflönad tjenstemanna-personal, begagnar Rikets Ständers Bank såsom depositions-contor, osli eger dessutom för bevarande af de låndocument, med flere vigtiga handlingar, som äro under Collegii vård, att påräkna sådane säkerhelsanslalter, hvilka på högst få andra ställen är« att tillgå eller ens kunna tillvägabringas.
I afseende å förslaget, att förmyndare-kamrarne måtte vara municipalanstalter, möter i synnerhet den betänklighet att enär Ledamöterne deraf, Lng-XJtikotters Bet.
N:o j?. sä vida dessa inrättningar skulle med någon säkerhet uppfylla deras ändamål, sannolikt mäste vidkännas, ej blott mycket besvär och tidspillan, utan oek en vidsträckt och äfventyrlig ansvarighet, det svårligen lärer kunna stadgas såsom något allmänt medborgerligt åliggande, att om förm tilde befattning emottaga.
Dessutom äro de fleste hithörande frågorna, såsom om districtens begränsning till socknar eller till härader och län, eller ock annan indelning, äfvensom angående förmyndare-kamrarnes organisation och verksamhet, samt nödige säkerhetsanstalter i afseende å vården af penningar, reverser och dylikt, som blefve dit inlemnadt, så beskaffade, att de icke synas medgifva tillämpningen af enahanda föreskrifter öfver allt.
De betydliga skiljaktigheterne i landets looala förhållanden måste härvid afses.
Hvad som är verkställbar på en ort, torde mötas af allt för stora svårigheter på en annan.
Till följd häraf, och då Motionairerne icke gifvit någon närmare ledning för uppgörandet af de i detta ämne erforderlige lagbestämmelser, finnér Utskottet sig icke kunna å någotdera af ofvanberörde för slag tillstyrka bifall.
Men enär Utskottet lifligt delar Motionairernes önskan, att saken kunde vinna framgång, och Utskottet föreställer sig, att å landet, — hvarest behof vet af en förbättrad förmyndarevård är störst, af orsak att dervarande Domare, långt mindre än Magistrats-personerne i städerne, äro i tillfälle att hafva tillsyn häröfver, — för ifrågavarande ändamål något skulle kunna vinnas, genom utväljande socknevis af personer, hvilka, utan altför mödosamma åligganden, och utan annat ansvar än det moraliska, vore lagligen bemyndigade, att vaka deröfver, huru förmyndarne iakttaga myndlingarnes bästa; äfvensom Utskottet hoppas, att derest, genom uppmaning ifrån Kongl. Majrt, uppmärksamheten och omtankan på alla orter vändes åt detta håll, der den medborgliga andan har ett vidsträckt fält för den mest ädla verksamhet, en inbördes täflan skulle kunna uppkomma, så väl attulfinna det bästa sättet för ideens utförande, som ock att bära de uppoffringar, som förmodligen blefve oskiljaktige derifrån; hemställer Utskottet vördsamt, att Rikets Häglof.
Ständer måtte hos Kongl. Mafit i underdånighet anhålla: det Kongl. Mafit täcktes låta utgå
Nådig uppmaning till samtlige invånarne på landsby ggden , att inom hvarje socken utse Gode Män, en eller flere, för att dels hvar för sig, dels ock i samråd med Gode Männen ifrån öfrige socknarne inom samma La/r-XJt skottet t
Bet, N:o 72. härad, efter bästa insigt och öfvertygelse, men utan skyldighet att åtaga sig något lagligt ansvar, vaka öfver de omyndiges angelägenheter ; att Kongl. Majit täcktes derhos meddela nödige föreskrifter uti ämnet, i hvilket afseende kumle af Rikets Ständer i underdånighet föreslås: att Gode Männen väljas å allmän sockenstämma; att Församlingens Pastor om valet underrättar
Domhafvanden, hvilken besörjer, att de i häradet utsedde Gode Män, ibland dem sjelfve eller utom sig, utse Ordförande, som sammankallar dem till gemensamma ofverl äggningar, och leder deras verksamhet; att efter hvarje Tings slut, förteckningar öfver de förmyndare-förordnanden, - som Härads-Rätten under Tinget utfärdat, genom
Domhaf vandens föranstaltande, lemnäs åt Gode Männen i desocknar , der de sålunda tillsatte förmyndarnes pupiller vistas; att Gode Männen minst en gång om året möta hos Härads-Rätten, för att, hvar för sin socken, eller ock gemensamt, gifva besked, huruvida de emot någon förmyndaYes förvaltning finna att påminna, serdeles hvad angår de omyndiges uppfostran och säkerheten för deras egendom; samt att Gode
Männen ega tillse, det förmyndarne fullgöra deras redan stadgade, och genom den lydelse af 2.3 C-ap. 1 §.
Ärfda-Balken, som Lag-Utskottet i Betänkandet N:o 70 föreslagit, närmare bestämda redovisningsskyldighet, hvadan ock Gode
Männen skulle ega hos Härads-Rätten anmärka, när försummelse härutinnan inträffar, samt, uppå skeende anmälan, till granskning emottaga de redogörelser, som dit inkomma; Och slutligen att Kongl. Majit dessutom behagade i Nåder tillkännagifva, att det må vara Församlingar och menigheter, 1 stad och på landet, öppet, att med förslag till inrättande af förmyndare-kammare för orten, till Kongl. Majit i underdånighet inkomma, i ändamål att, derest-Kongl.
Majit pr öfvar förslaget tj enligt, derå erhålla Nådig stadfästelse; dock utan ändring af hvad nu om förmyndares ansvarighet i lag stadgadt är.
Stockholm den a3 Maji i834- »4 Lag-Utskottets Bet AT:o 73.
Ankom till Exp.-Utsk. den 3« Maji.
Betänkande, öfver Herr Eric M. Leff lers motion , att, dä förmyndare förordnas af annan Domstol, än den Under-Rätt, i hvars Domsaga förmyndaren bor, sistnämnde Rätt må erhålla del af förordnandet.
Då erfarenheten skall intygat, huruledes ofta nära oöfvervinnerliga svårigheter möta för erhållande af hjelp i lånväg, för det man icke på ett nog tillfredsställande sätt kan styrka, att man icke är eller varit förmyndare, samt detta för den enskilda crediten menliga förhållande förmodades kunna afhjelpas, genom stadgande af skyldighet för Domare, att underrätta hvarandra, då förmyndare förordnas å annan ort, än derhän är bosatt och vistas, hvarom ock motion varit väckt vid sistlidne Riksdag, ehuru densamma kommit att förfalla, i följd af Lag-Utskottets då afgifne förslag, att tillägga inteckning förmonsrält framför omyndigs fordran, hvilket likväl af Väliofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet blef afslaget, har Herr Erik M. Leffler, under åberopande af nämnde motion, som innefattat: ”att då förmyndare af Ilof-Rätt eller annan Domstol, än den, hvarunder förmyndaren bor eller har sitt hemvist, varder förordnad , det, vid ansvar och ersättningsskyldighet såsom för annat tjenstfel, må åligga Domaren, som förmyndaren förordnar, att inom 10 dagar ifrån utnämnandet, emot erhållande bevis, tillsända Domaren uti förmyndarens boningsort ett exemplar af förmyndare-förordnandet”; tillika föreslagit följande tillägg: att det förmyndare-protocoll, som sålunda af sändes till Domaren uti förmyndarens hemort, borde bestämdt upptaga den egendoms beskaffenhet, och ungefärliga värde, som förmyndaren komme att i denna egenskap förvalta, sä vidt densamma af Domaren, som protocollet utfärdade, är känd; att innehållet af detta protocoll borde af Domaren uti förmyndarens\ hemvist genast införas i den vid Domstolen förvarade förmyndarebok; att den utnämnde förmyndaren icke fmge inträda uti förvaltningen af myndlingens egendom, förr än han för Domaren, som honom dertill för ordnat, företett bevis deröfver, att
Domaren i hans hemort rigtigt emottagit det honom tillsända protocoll öfver utnämnandet; Och ändtligen att så beskaffade förmynderskap, som de nu omtalade, hvilka redan ega rum, borde, vid enahanda - L<tg-Xh skettets Bet.
N:o ?3. handa ansvar, och på enahanda sätt kungöras af den Domare, som af förmyndareboken kan känna, att pupiller å den ort, der han Domare är, hafva förmyndare å annan ort, hvilket kungörande borde vara förrättadt inom ett halft år från den tid detta lagstaclgande blefve till allmän efterrättelse kungjordt.
Emot antagande af delta förslag anser Utskottet vara tillfyllest att anföra: att, då samma person kan skiftevis uppehålla sig på serskilda orter, det stundom är nog svårt att afgöra, under hvilken Domstol han må rätteligen anses hafva sitt hemvist, hvadan ett af annan Domstol i detta hänseende begånget misstag icke skäligen borde medföra det ansvar och den högst äfventyrliga ersättningsskyldighet, Motionairen föreslagit; alt om den utnämnde förmyndaren icke finge tillträda förvaltningen af myndlingens egendom, förr än han för Domaren, som honom förordnat, företett bevis deröfver, att Domaren i hemorten fått del af förordnandet: eller om den Domstol, som borde utfärda förordnandet, nödsakades att dröja dermed till dess den hunnit få full laglig visshet om förmyndarens rätta boningsort: kunde pupillen emedlertid förblifva i saknad af förmyndare vård, samt dess rättigheter försittas i brist af bevakning, och många andra olägenheter uppstå; att om det än kunde åstadkommas, hvad Utskottet icke förmodar, att hvar och en af Domstol tillsatt förmyndare blefve såsom sådan känd af Domstol i orten, der han bor, föga vore härmed vunnet, dels emedan upplysning ändock oftast komma att saknas, angående beloppet, hvarföre han ansvarade, helst detta sällan är utredt, när förmyndare-förordnandet sker, och, i allt fall, kan när som helst ökas genom tillkomne tillgångar, deder ega lika förmonsrätt med de först emottagne, dels ock derföre, att man, på grund af slägtförhållande, och i följd af lagens bestämda bud, kan innehafva förmynderskap, utan att vara af någon Domstol till förmyndare förordnad.
Enär således det föreslagna lagstadgandet ingalunda skulle uppfylla sitt ändamål, men deremot kunna skada de omyndige, och på Domaren, hvälfva ett obilligt ansvar, finner Utskottet sig icke böra å motionen tillstyrka bifall.
Stockholm den 23 Maji 1834- Bihang till R.
St, Prat. 18 34. 7 Sttml. 1 A fdel. lätte Häftet. 4 s6 Lag-TJt,kottets Bet.
N:o N:o ?4.
Betänkande , öfver Riksdags fulImägtigfn Petter Anderssons ifrån Halland motion, om bestämd föreskrift, huruledes förmyndare bör ansvara för ränta å myndlingens capital. Ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet har blifvit hit remitteradt ett memorial af Riksdagsfullmägtigen ifrån Halland Petter Andersson, som anfört: huruledes i Jagen väl stadgades, att den omyndiges redbara penningar borde så förräntas och förkofras, som häst och säkrast pröfvades, samt att förmyndaren skalle årligen, eller åtminstone hvart 3:dje år, afgifva räkning öfver sin förvaltning, men att hvarken i nu gällande lag, eller i 1669 års förmyndare-ordning, derutur lagens berörde föreskrifter nästan uteslutande voro hemtade, funnes bestämdt, huru räntan å omyndigs gods borde beräknas, hvaraf den följd uppstått, att helt olika beräkningsgrunder vid olika Domstolar egt och fortfara att ega rum.
Af stadgandet, om sluten räknings afgifvande hvart 3:dje år, hade i allmänhet den slutsats blifvit dragen, att ränta, till 5 för ioo:de, borde hvart 3:dje år läggas till hufvudö stolen, sedan utgifterne för myndlingens behof blifvit afdragne.
Genom Dom uti enskild tvist den n Februarii 1788 hade äfven Kongl. Maj:t godiännt och antagit denna grund för förmyndares slutredogörelse; men senare tider hade alstrat andra åsigter; och genom
Dom den to Mars i8or,. aftryckt i en utkommen lagsamling, samt, enligt uppgift derstädes, äfven genom sedermera utfärdade Domar, hade Kngl. Maj:t antagit den beräkningsgrund, att förmyndare skall, efter 3 månaders förlopp ifrån hvarje års slut, lägga de besparade räntorne till hufvudstolen, för att derefter ansvara fenny ränta härå.
En sådan skiljaktighet uti lagskipningen borde emedlertid förebyggas, helst i ett ämne, som hvarje dag vid rättegångsverken förekommer; och har Motionairen, uppå dessa med flera anförda skäl, föreslagit, att en författning må blifva utfärdad, deri med bestämdhet utstakades, huruledes förmyndare borde för ränta å myndlings redbara capital vara ansvarig.
Motionairens tanka vore den, att, på sätt af ålder öfligi varit, förmyndare borde, vid hvart 3:dje års slut, lägga be spar da räntan, räknad till 5 för 1 Uti detta anförande hafva Nils Månsson ifrån Malmöhus Län samt Anders Svensson ifrån Halland instämt; Och har Bengt Gudmundsson ifrån Lag-TJtskottets Bet.
Nio 74. 27 Halland jemväl förenat sig härmed, på det sätt, att han trott förmyndaren icke böra vara skyldig ansvara för högre ränta än 4 i procent årligen.
Johan Wiklund åter, enär han arisåge obilligt att ålägga förmyndare att ansvara för högre procent än denna må hända med bästa vilja kunnat myndlingen bereda, har hemställt, om icke myndlingen borde åtnöjas med den ränta, förmyndaren visade sig hafva, efter medlens utbjudning å sockenstämma, högst kunnat erhålla.
Hvad sålunda förekommit bar Utskottet öfvervägat; och då det, på ena sidan, icke må antagas, hvarken att förmyndare ej förr än efter hvart 3:dje års slut skulle med säkerhet vara i tillfälle att göra fruktbart det öfverskott, som den omyndiges årliga inkomster kunna lemna, eller att förmyndaren eger under tiden göra sig enskild fördel häraf, helst förmyndarens arfvode, på sätt Utskottet i ett serskildt Betänkande föreslagit, bör efter annan grund utgå; men, på andra sidan åter, det äfven vore svårt och ofta omöjligt för förmyndaren, att, i samma mon ränta och afgäld småningom inflöto, genast utsätta medlen på säker hand till vinnande af ny ränta, samt han ej bör anses skyldig, alt förränta inkomsterne utan afseende på de utgifter, han under årets lopp för myndlingen kan få att bestrida, får Utskottet, som tror en tid af 3 månader efter hvarje års slut utgöra ett behöfligt, men också tillräckligt, rådrum för berörde ändamål, samt den ränta, hvarföre förmyndaren sedermera skall ansvara, icke böra bestämmas utöfver 5 procent, med vilkor likväl, att, då ränta för längre tid eller till högre belopp erhålles, den bör komma myndlingen, oafkortad, till godo; härmedelst vördsamt föreslå, alt, såsom förklaring öfver 22 Cap. 4 S- Ärfda-Balken, måtte stadgas: att förmyndare är skyldig ansvara för ränta å hvad af den omyndiges årliga inkomster till dess underhåll och uppfostran samt öfrige nödige utgifter icke tarf vas, dock ej förr, än efter 3 månader ifrån hvarje års slut, eller till högre belopp, än efter 5 för ioo:de om året, derest ej visas, att medlen blifvit dessför innan eller på fördelaktigare vilkor utlånade, eller annorledes fruktbare gjorde.
Stockholm den 23 Maji 1834- Lng-XSkottetsts Ett.
Nio 75, N:o 7 5.
Ankom till Exp.-Utsk. den 3i Maji k). 2 e. ra.
Betänkande , öfver Herr Salomon Rubins motion , angående ändring af s3 Cap. 5 §. sista Mom.
Uti Memoria], som Wällöf!. Borgare-Ståndet till Lag-Utskottet remitterat, har Herr Salomon Rubin gjort den framställning: att lagens obestämda lydelse i 23 Cap. 5 §. sista Mom.
Ärfda-Balken, angående förmyndares arfvode, gifvit anledning till mångfaldiga tvister och olika meningar hos Domstolarne, så väl å landet, som i städerne; att denna bristfällighet borde afhjelpas; och att, då man, å ena sidan, skärper förmyndarens ansvarighet, man deremot, på den andra, borde afse en emot hans omsorger svarande belöning, hvaraf för de omyndige sjelfva uppkom en verklig fördel, i det skicklige och vederhäftige personer då skulle vara mindre obenägne att åtaga sig ett förtroende, hvilket hitintills ansetts för ett ibland de största onera uti samhället. 1 följd häraf har Motionairen yrkat, att Lag-L
Is kottet måtte föreslå någon lämplig grund för bestämmande af detta arfvode, samt i sådant afseende erinrat, huruledes Förmyndare-arfvodet allmännast beräknades till en procent på capitalet, men att detta arfvode, vid mindre förmynderskap, blefve nog ringa, och fördenskull kanske kunde höjas till två procent, när capitalet ej öfverstiger 2000 R:dr B.co , hvaremot en procent syntes lagom, då capitalet utgjorde 2000 till 10,000 R:dr , och en half procent åter kunde vara tillräcklig utaf en större summa.
Hvad anginge myndlingens fasta egendom, så medförde väl förvaltningen deraf större besvär för förmyndare, men hans äfventyr vore också mindre, och enahanda beräkningsgrund för arfvodet troddes derföre jemväl, i afseende å fastighet, kunna antagas.
Utskottet, som delar Motionairens mening om beli ofvet af någon närmare föreskrift i detta ämne, än ofvanberörde lagrum innefattar, der orden lyda: ”Then förmynderskap väl oeh troliga förestått, njute then lön och vedergällning, som Rätten prof var skälig, utan han sig annorlunda nöja låter,” men deremot icke godkänner de gradationer, Motionairen uppgjort; får, i öfverensstämmelse med hvad Lag-Comite'ens förslag till Civil-Lag, i5 Cap. 19 §.
Ärfda-Balken, innehåller, samt uppå de af Comiteen derföre anförde grunder, nemligen, att då den möda, som åtföljer förmyndare-befattningar, alltid måste vara af skiljaktig beskaffenhet, och man således ej kunde sätta någon oyilkorligt gällande måttstock för det arfvode, förmyn - Lag-Vtdottets Bet, N:o 76. 23 dare må njuta, lagen endast borde antyda en beräkningsgrund, som i vanliga fall ansetts lämplig, och som för det närvarande i allmänhet följdes, den nemligen, att på den omyndiges årliga inkomster afskrifva sjettedelen såsom förmyndare-arfvode, samt i öfrigt åt Domaren öfverlemna, att, efter emständigheternes föranledande, bestämma arfvodet, högre eller lägre, då tvist derom uppstår, eller att frånkänna förmyndaren all rätt till arfvode, om han pröfvades hafva sin myndlings egendom oredligen förvaltat; härmedelst vördsamligen tillstyrka , att, med upphäfvande af sista Mom. 5 $. 9.3 Cap. Arfda-Balken, i stället måtte stadgas, som följer:
Förmyndare ege räti till arfvode för sin möda; dock liiå det arfvode i allmänhet ej högre tagas, än till sjettedelen af den omyndiges årliga räntor och inkomster.
Har, han ej haft ränta eller inkomst, eller finnes det arfvode, nu sagdt är, emot Förmyndarens möda ej svarande; sätte då Rätten arfvodet ut, efter ty som skäligt profves, då tvist uppstår: samma lag vare, der det arfvode, Förmyndare sig beräknat, större är än sorn emot hans möda skäligen svara kan, ändå att det ej öfverstiger sjettedelen af den omyndiges räntor och inkomster.
Finnes förmyndare hafva den omyndiges egendom oredligen förvaltat; vare allt arfvode qvitt.
Har han försatt den omyndiges medel och gitter dem ej till fullo återgälda, gånge bristen i afräkning på det arfvode, han eljest njuta skulle.
Stockholm den 28 Maji 1834- N:o 76.
Aolom till Exp. Utsk. d. 3r Maji kl. 2 e. m.
Betänkande, öfver Herr Salomon Rubins motion, om stadgande alt, då Domstol förklarar någon böra stå under
Förmynderskap utöfver den i lag bestämda myndighetsålder, sådant skall i tidningarne och ifrån predikstolen kungöras.
Borgare-Ståndet ingifvet och till Lag-Utskottets behandling liänvisadt memorial, har Herr Salomon Rubin ~ med erinran, hurusom en till myndig ålder kommen , men dessförinnan, jemlikt Kongl.
Förordningen den 7 Junii 1749» UPP^ föräldrars eller andra anhöriges och Jo I \:tfers Ber.
.V;o 77. nuti smäns begäran, uti fortfarande om yndighetslillstånd försatt person, lätteligen , derest offentlighet icke gåfves åt sistberörde åtgärd, i likhet med livad Kongl.
Förordningen den ii Majt 1774 föreski ifver för sådane fall, då den, sorn redan är efter lag myndig, varder under förmyndare ställd, bunde förleda andra, om förhållandet okunnige personer, alt, i förtroende till håns uppnådde myndighetsålder, med honom ingå afhandlingar, hvilka möjligen tillskyndade dem lidande, föreslagit, det stadgas mätte, att då någon , till myndige år ännu icke kommen person förklaras böra , utöfver den i lag stadgade myndighetsålder, std under förmynderskap, det skall åligga Domaren, att låta sådant i tidningar ne, äfvensom ifrån predikstolen i församlingen, kungöras.
Detta anförande har Utskottet öfvervägat; men då Kongl. Förordningen den 11 Maj 1774, hvarigenom det blifvit vederbörande
Domstolar vid ansvar ålagdt, att, ”när så händer, det någon efter lag myndig, åter varder ställd uuder förmyndare; sådant genast i Posttidningarne låta kungöra/’ uttryckligen åberopar Kgl. Förordningen den 7 Junii 1749» och ibland motiven för stadgandet anför, att i sistnämnde Kongl.
Förordning saknas nödig föreskrift, huru allmänheten borde om förhållandet underrättas, för alt icke af okunnighet derom blifva bedragen; anser Utskottet det vara uppenbart, att hvad 1774 års Kongl.
Förordning bjuder, om kungörande i tidningarne af Domstolens Beslut, bör iakttagas jemväl i det afMotionairen omförmälde fall, då, före omyndighetens upphörande, densamma förlänges utöfver den tidpunkt, hvarvid man eljest efter lag är myndig; och sorn Utskottet icke tror det vara lämpligt att tillstyrka det föreslagna tillägget om beslutets kungörande ifrån Predikstolen, hemställer Utskottet jvördsamt, att Herr Rubins ofvanberörde motion ej måtte till någon åtgärd föranleda.
Stockholm den 23 Maji 1834- Nro 77.
Änk. till Exp. Utsk. den 3i Maji kl. 2 e. a.
Betänkande , öfver Herr Salomon Rubins motion, angående ändring af 20 Cap. 1 Arfda-Balken m. m. Wallo fl.
Borgare-Ståndet har till Lag-Utskottets behandling öfverlemna t ett af Herr Salomon Rubin afgifvetj memorial, hvaruti, uppå anförde Lag-Vi skot tits Bet. f\:o 77. skäl, och deribland hufvudsakligen: att föräldrar och barn kunde hafva stridiga interessen, i afseende på förvaltningen at livad som tillfallit dessa senare under föräldrarnes lifstid, och att Domarens åliggande, att, i sådant fall, för den omyndige förordna annan målsman, ehuru grundadt„i 20 Caj.. 8 §.
Ärfda-Balken, likväl syntes böra bestämmas genom ett tydligare lagbud, föreslås förändring af 1 <$*. i nyssnämnde^Cap. till följande lydelse:
Fader vare sine barns rätte förmyndare , utom i de fall 8 §. t Mom. af detta Cap. förmår; går han i annat gifte, eller tillfaller barnen någon gåfva, testamente eller annan förläning, då skall förmyndare, genom Domarens försorg, för de omyndige genast utses , att barnens rätt och bästa iakttaga och bevaka.