Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har blifvit remitterad en inom Vällofliga Borgare-Ståndet af Herr Lindeström väckt motion (JVe 302). deruti blifvit föreslaget, att, då det vore af icke ringa vigt inom ett lagbundet samhälle, att allmänna författningar och kungörelser hölles tillgängliga till möjligast billiga pris, för att kunna desto mera spridas bland folket, som är skyldigt att dem lyda, samt då det icke torde vara mer än en tanke derom, att den officiela upplaga af författningar, hvilken sedan längre tid utgifvits från det Kongl, tryckeriet, icke uppfyllde berörda fordran, såsom varande i allmänhet både genom ett onödigtvis glest tryck och genom priset, efter ark räknadt, dyrare, än hvartill en samling, som kunde påräkna en så betydlig afsättning, borde kunna lemnäs, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att tryckningen af nämnde författningssamling, likasom af andra officiela kungörelser, måtte, i likhet med hvad om arbeten för allmän räkning vore stadgadt, upplåtas på entreprenad till den minstbjudande, vare sig för sjelfva tryckets verkställande, eller för rättigheten till förlaget af de officiela exemplaren, efter ark räknadt, med iakttagande af de förbindelser och vilkor, som nu äro gällande.
Allmänua Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 7G. 7 Utskottet har inhemtat, att de nuvarande förläggarne af Svensk författningssamling, som äfven verkställa tryckningen deraf, uti ett med dem uppgjordt kontrakt, stäldt på viss uppsägningstid, förbundit sig att leverera hvarje af de för Statens behof erforderliga exemplar af nämnda författningssamling för ett faststäldt pris af 2 öre per ark räknadt, samt att tillhandahålla allmänheten densamma emot ett likaledes faststäldt pris af 10 öre per ark, eller ock ett prenumerationspris af G R:dr R:mt för hel årgång.
Då det största antalet exemplar af författningssamlingen levereras till allmänna embetsverk och kommunerna å landet, samt till ett så lågt pris som det ofvan uppgifna, anser Utskottet, att för närvarande någon prisnedsättning för dessa icke biliiglvis kan begäras; och då det dessutom finnes stadgadt, att allmänna författningar och kungörelser i hvarje kyrka skola finnas för allmänheten tillgängliga, synes äfven vara, i hvad på lagstiftaren ankommer, sörjdt derför, att författningarne må komma till folkets kännedom.
Hvad åter angår priset å de exemplar, som hållas allmänheten till salu, så torde, vid jemförelse med priset å andra tryckta arbeten, lika litet prenumerationspriset för hel årgång, som priset för spridda nummer af samlingen skäligen kunna anses vara så högt, att den, som af någondera är i verkligt behof, skulle anse sig för dyrt betala desamma.
Och då härtill kommer, att det måste vara af högsta vigt, att tryckningen af allmänna författningar och kungörelser med omsorg och ordentlighet verkställes, synes det Utskottet mindre välbetänkt, att, genom att till den minstbjudande på entreprenad upplåta tryckningen af dessa, utsätta sig för möjligheten att erhålla ett sämre arbete för ett måhända föga billigare pris än det nuvarande.
På dessa skäl hemställer Utskottet alltså, att motionen må lemnäs utan afseende.
Reservation: af Ola Jönsson från Malmöhus län: »Såvida det anses såsom angeläget för ett folk att känna sitt lands lagar och författningar, är äfven angeläget att dessa hållas allmänheten tillhanda för det möjligt billigaste priset.
Att Svensk författningssamling kunde till allmänheten lemnäs för ett vida billigare pris än som nu sker, utan större utgift för Statsverket om författningarnes tryckning vore föremål för fri täflan, och 8 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 76. blefve till den minstbjudande upplåten, vågar jag antaga, helst som förläggaren icke har att vidkännas annat än trycknings- och papperskostnaden, enär redaktionen besörjes af en person, som är aflönad medelst arfvode af Staten.
Öppen täflan och fri konkurrens i alla produktiva företag, är också den enda rigtiga princip, och hvarje afvikelse härifrån, är afvikelse från en grundsats, som aldrig kan förnekas.
Den invändning, som någon möjligen kunde göra att papper och tryck icke blefve lika godt, eller tryckningen ordentligt verkställd om den öfverläts åt entreprenör, förfaller af sig sjelft; enär entreprenören i detta liksom andra fall ej borde undgå att ställa säkerhet för åtagne förbindelsers fullgörande.» STOCKHOLM, tryckt hos Eric Westrell, 1863.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 77. 1 A:o 77.
Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Febr. 1863, kl. 10 f. ra.
Betänkande, i anledning af' vuckt motion om Kronofogde tj ens lernas indragning m. rn.
Hedervärda Bonde-Ståndet har till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterat en af Daniel Danielsson från Jönköpings län väckt motion, hvaruti anföres, hurusom den under sednare tid förökade aflöning åt landtstatstjenstemännen i allmänhet till betydlig del kommit Kronofogdarne tillgodo, utan att det arbete, som af dessa tjenstemän förrättas, i samma mån berättigade dem att komma i åtnjutande af en så stor förhöjning i lönevilkoren.
Tvärtom hade de sednast utfärdade instruktioner för alla till landtstaten hörande tjenstemän ledt derhän, att man numera knappast försporde någon annan verksamhet af Kronofogdarne, än att de infunno sig vid de utlysta uppbördsstämmorna, enär deras instruktion medgåfve dem rätt att på Länsmannen vältra alla de öfriga bestyr, som förut tillhört deras befattning.
Sjelfve kunde de alltså i all beqvämlighet sköta sin tjenst hemma vid skrifbordet. hvarifrån de expedierade Konungens Befallningshafvandes ordres, marcherouter, restlängder och levererings-reversaler samt besvarade Konungens Befallningshafvandes skrifvelser, sedan Länsmännen uträttat hvad till kronofogdetjensten rätteligen hörde — ett förhållande, sorn skulle hos allmänheten stadgat öfvertygelsen, att Kronofogdarne numera vore öfverflodiga, och att deras göromål lämpligen kunde på Länsmännen öfverflyttas.
Desse sednare vore likväl otillräckligt aflönade och befunne sig för närvarande genom det förhållande, hvari de stodo till Kronofogdarne. i en »nedtryckt ställning», som ej förskaffade dem anseende och ej vore förenlig med det oberoende, en Statens emIIih. till R.
Prut. 1863 & 1863.
S Sami. 17 lUft. 1 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskoltels
Betänkande i\:o 77. betsman borde ega.
För att uppmuntra unga män med intellektuel bildning och redbar karakter att söka länsmansbefattningar, fordrades att gifva åt dessa en bättre aflöning; men sådant kunde ej ske utan ytterligare tunga för Statsverket, så vida ej kronofogdetjensterna indroges.
Detta sednare syntes motionären för den skull lämpligt äfven ur ekonomisk synpunkt; och har han sökt ådagalägga att medelst nuvarande kronofogdelöner, 112 till antalet med 2,500
R:dr hvar, samt den besparade inkomsten af deras boställen, den han skattat till 500
R:dr för hvarf, skulle man icke allenast uppnå ofvanberörda syfte, nemligen genom att fördela Kronofogdarnes göromål på Länsmännen och Häradsskrifvarne och i ersättning derför öka länsmans-lönen med 400
R:dr och häradsskrifvare-lönen med 200
R:dr, äfvensom för den tillökning i göromål, som uppkomme vid Landskansliernas expedition, vid hvarje af dessa anställa ytterligare en extra Kanslist med 1,000
R:dr aflöning, utan äfven åstadkomma en årlig besparing åt Statsverket af 87.600 R:dr R:mt.
Motionären har alltså föreslagit, alternativt, l:o •’att kronofogdetjensterna icke måtte vidare besättas, utan vid blifvande ledighet indragas; och att i den mån göromålen öfverflyttades på Länsmän och Häradsskrifvare, desse borde tillförbindas hvar för sig ställa sådan uppbördsborgen som Kronofogdarne; hvaraf borde följa, att i mån af göromålens större och vigtigare beskaffenhet lönerna åt Länsmän och Häradsskrifvarne meddelst den gjorda besparingen, på sätt motionären antydt, förbättrades;’) eller, i händelse detta förslag ej vunne Rikets Ständers bifall, 2:o ^att Rikets Ständer måtte hos Kongl.
Majit anhålla, att denna fråga, äfvensom den om utarbetaude af ett utaf behofvet högligen påkallad t enklare, tydligare och ändamålsenligare redovisningssätt för den så kallade fögderiuppbörden måtte uppdragas åt en af Kongl. Majit i nåder utsedd kommitté; men pä det att äfven tillfälle måtte lemnäs åt ett större antal af fögderiredogörarne i olika orter af riket att uttala sina åsigter om räkenskapssättets förändrande, torde kunna föreslås att utarbetade framställningar i förutnämnda syftning finge inom en viss icke allt för kort tilltagen tidrymd inlemnas å Lands-kontoren i länen för att sedermera tillställas den kommitté, som egde att hos Kongl. Majit föreslå lämplig ersättning åt någon eller några af de landtstatstjenstemän, hvilka genom ådagalagt arbete och sakkännedom kunna anses hafva genom ingifna förslag gjort sig deraf förtjenta.» Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 77, 3 Denna motion ankoin till Utskottet, efter det Utskottet, den 8 December niistlidet år, afgifvit sitt Betänkande N:o 10 rörande andra väckta förslag om polisväsendets ordnande i småstäderna och på landsbygden; hvilket alltså är anledningen dertill att särskildt yttrande öfver Daniel Danielssons motion nu mäste af Utskottet afgifvas.
I berörda Betänkande, som blifvit af samtlige Riks-Stånden godkändt, har Utskottet med erinran derom, att på grund af hvad vid flera föregående riksdagar oell i öfrigt i ämnet förekommit, Rikets Ständer egde anledning att från Regeringen förvänta förslag till förändrad organisation af åklagaretjensterna å landsbygden, på anförda skäl förklarat sig ej kunna tillstyrka Rikets Ständer att för närvarande egna någon pröfning åt enstaka förslag i ämnet.
Någon anledning till afvikande från denna mening kan. enligt Utskottets tanke, ej hemtas af förevarande motion, i afseende å hvilken, så vidt den afser beslutandet af kronofogdetjensternas indragning, Utskottet, med åberopande i öfrigt dels af hvad i förenämnda Betänkande är derom anfördt, dels af Ekonomi-Utskottets vid 1856 —1858 årens riksdag afgifna Betänkande N:o 31, endast vill tillägga, att den besparing åt Statsverket, som motionären förespeglar, otvifvelaktig! icke kan vinnas på det af honom föreslagna sätt, alldenstund det icke lärer vara möjligt att, såsom motionären föreslår, emot en så obetydlig löneförhöjning som 200 R:dr, på Häradsskrifvarne öfverflytta en så stor del af de till uppbördsväsendet å landet hörande, af Kronofogdarne nu bestridda göromål, som af motionärens förslag blefve en nödvändig följd, ej heller att emot den af motionären föreslagna ringa löneförhöjning ålägga Länsmännen det ansvar och de göromål, som i öfrigt tillkomma Kronofogdarne, och hvilkas mångfaldiga vigt och beskaffenhet inhemtas af den för de sednare gällande instruktion — att icke till vidare granskning upptaga den motionärens beräkning, som grundar sig på det origtiga antagandet, att alla Kronofogdar skulle vara försedda med boställen, hvilket endast med en del af deni är förhållandet.
Hvad åter angår motionärens alternativt gjorda hemställan om nedsättande af en kommitté för afgifvande af förslag till ett ändamålsenligare redovisningssätt beträffande fögderiuppbörden, har motionären icke ens uppgifvit, i hvad mån sjelfva redovisningssättet är förenadt med olägenheter eller bör förändras.
Utskottets omdöme är det ej heller förnämligast i detta hänseende, som uppbördsväsendet lider af bristfälligbeter, men då detta ämne ej har med frågan om kronofogdetjensternas bibehållande eller indragning det sammanhang, motionären i uppställningen af sina begge alternativer sökt åstadkomma, torde Utskottet desto heldre kunna för närvarande undgå att häröfver yttra sig, som åt sistberörda ämne kommer att egnas en mera omfattande pröfning i anledning af, bland annat, en inom Högiofliga Ridd ersk a pet och Adeln väckt motion (N:o 57), hvilken 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 78. blifvit till Stats-Utskottet remitterad.
Utskottet anser sig således endast böra tillkännagifva, det Utskottet af Daniel Danielssons motions innehåll icke funnit anledning förorda nedsättandet af en kommitté för utredning i det af honom antydda hänseende, utan hemställer Utskottet, att denna motion ej må till någon åtgärd föranleda* Stockholm den G Februari 136 3. JM: o 7&.
Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Febr. 18C3, kl. 10 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphäfvande ellet' ändring af Kongl.
Serafimer-Ordens-gillets cirkulärbref den 2 Mars 1804, i hvad det angar fattiga patienter.
I en inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckt motion (N:o 234) har Herr Berggren fästat uppmärksamhet derå, att medan Kongl. Serafimer-Ordens-gillets cirkulärbref den 2 Mars 1804, upplifvadt genom Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 23 December 1852. föreskrifver, att lasarettet »fritt och utan afgift» skall mottaga och vårda fattiga patienter äfven från annat distrikt, än lasarettets, så är deremot genom Kongl. Maj:ts nådiga Förordning om fattigvården i riket den 13 Juli 1853, § 18, stadgadt, att då någon blifver i bebof af fattigunderstöd å främmande ort, detta skall lemnäs af dess fattigvårdsstyrelse efter samma grunder, som äro antagna för underhållet af dess egna fattiga.
Om en fattig arbetare insjuknar å främmande orl, blifver han alltså genom dervarande fattigvårdsstyrelses försorg, af hvilken han skall behandlas såsom »egna fattiga», intagen å lasarett, da behofvet det påkallar, och kostnaden drabbar fattigvården.
Den främmande skall behandlas efter »samma grunder» och fattigvårdsstyrelsen söker Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulsliollels Betänkande N:o 78. 5 gedan ersättning från den kommun, dit patienten hörer.
Men nu vägras, under åberopande af det ofvannämnda cirkuläret, denna ersättning, hvilken ovilkorligen måst utgå, om den sjuke blifvit, till hvad pris som helst, till enskild vård utackorderad.
Skall kostnaden drabba lasarettet, blifver följden, att detsamma, enär dess kassa ej uthärdar kostnaden lör ett större antal sjuklingar från andra områden än dess eget, vägrar att emottaga sådana sjuka, för att icke duka under för obegränsade utgifter, under det inkomsterna äro limiterade.
På dessa skäl har motionären hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att ofvannämnda cirkulär, i hvad det angår fattiga patienter, antingen må, sedan lattigvårds-förordningen numera tillförsäkrar nödig vård åt sådana sjuka, hvarhelst de vistas, upphäfvas, eller ock med sistberörda förordning sättas i nödig öfverensstämmelse.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, till hvars behandling motionen blifvit öfverlemnad, synes det, att Kongl. Serafimer-Ordens-gillets cirkulärbref den 2 Mars 1804 och Kongl.
Cirkuläret den 23 December 1852, så vidt fattiga patienter från annat distrikt än lasarettets deri afses, icke öfverensstämma med Kongl. Förordningen om fattigvården i riket den 13 Juli 1853, till stöd för hvilken åsigt äfven förekommer, att berörda författningar i förekomna fall olika tolkas och tillämpas af vederbörande Lasaretts-direktioner; och då Utskottet anser, att den i fattigvårds-förordningen antagna grundsats, att ett fattigvårdssamhälle skall gälda den kostnad dess fattiga förorsaka främmande fattigvårdssamhällen, är fullkomligt rigtig och äfven tillämplig på den kostnad, ett lasarett kan komma att vidkännas för fattiga patienter från annat distrikt än dess eget; så får Utskottet, på det tvetydighet i berörda hänseende måtte undanrödjas, vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla, det Kongl. Serafimer-Ordens-gillets cirkulärbref den 2 Mars 1804 och Kongl.
Cirkuläret deu 23 December 1852 kunde erhålla den förklaring, att lasarett, mot fortfarande skyldighet att derstädes, så vidt utrymmet medgifver, till vård intaga fattiga sjuka jemväl från annat distrikt än lasarettets, skall för sålunda lemnad sjukvård ersättas af det fattigvårdssamhälle, hvartill patienten hörer.
Stockholm den 6 Februari 1863. fi Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande A:o 79. X:o 79, Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Febr. 1863, kl. 10 f. m.
B ti län linnde, i anledning af väckt motion om åtgärders vidtagande till försvarande af prestbelygs för falsk/ting.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har blifvit remitterad en af Herr Staaff inom Välloflig» Borgare-Ståndet väckt motion (N:o 169), hvari anföres, att då lockelsen till förfärdigande af falskt prestbetyg vore särdeles stor i anseende till lättheten att verkställa en dylik förfalskning, så borde Staten, hvars pligt det vore att undanrödja eller aflägsna frestelsen till brott, vidtaga åtgärder, hvarigenom en sådan förfalskning försvårades: och har motionären i berörda hänseende föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära en författning, hvarigenom stadgas: »l:o Att för hvarje församling skall tryckas eller lithografieras, på församlingens bekostnad, formulärer till prestbetyg, upptagande vid formulärets början församlingens, stadens elier häradets samt länets namn, så att den ena församlingens formulär ej kan användas till betyg från annan församling; 2:o
Att prestbetyg ej må, vid ansvar såsom för tjenstefel, utfärdas å annat papper än det för församlingen tryckta eller lithografierade formulär; 3:o
Att de nu gällande prestbetygen böra, inom fem år från författningens utfärdande, utbytas emot andra, skrifna å sådana formulärer, som nu äro föreslagna, och om utbekommande af hvilka nya betyg anmälan bör göras i den församling, der man då är boende.»
Det är i allmänhet icke lagstiftarens uppgift att genom uppställande af yttre hinder söka förekomma eller försvåra brottsliga handlingar.
Han förbjuder brotten, i det han belägger dem med straff, men öfverlemnar åt den enskilde att skydda sig emot desamma genom mekaniska hjelpmedel.
Och lika litet värde Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:0 79. <let sedlighetstillstånd skulle ega, som uppehölles genom anstalter, de der omöjliggjorde brottsliga tilltag, lika vanmägtiga lära försöken att åstadkomma något dylikt befinnas.
Det är ock uti öfvertygelse härom, som Utskottet anser sig ej böra understödja ifrågavarande, visserligen välmenta, förslag.
De svårigheter efterapningen eller förfalskningen af ett betyg, hvarå en del bokstäfver vore tryckta eller lithografierade, till en början medförde, skulle snart öfvervinnas.
Denna svårighet blefve ock relativt ringare för somliga personer.
En boktryckerielev, en lithograf, en bokbindarelärling, ja, hvar och en, som egde tillfälle att förskaffa sig några gjutna stilar, skulle lätteligen kunna åt sig eller åt en god vän tillverka den behöfliga etiketten till ett falskt betyg; då deremot sådant visserligen blefve svårare för torparen på den aflägsna landsbygden.
Men böjelse för förfalskningsbrott förefinnes icke företrädesvis hos den klass af befolkningen, der nämnde svårigheter skulle blifva som störst; och motionärens förslag innebär fördenskull en emot denna klass utkastad misstanke, som erfarenheten lyckligtvis visar vara oförtjent.
Då emellertid hvarje församling nödgades förskaffa sig sådana blanketter, sorn de ifrågaställa, skulle tillverkningen af dessa blanketter innan kort blifva allmän öfver hela riket, och i samma mån ökades lättheten att åtkomma en sådan.
För förfalskaren vore det likgiltigt, hvilken församlings namn å densamma stöde tryckt.
Papperet vore i allt fall för den, som ville åt sig sjelf skrifva ett prestbetyg, lika användbart; och dessa tecken till äkthet skulle ofta afleda de misstankar, som beskaffenheten af det handskrifna eljest merändels uppväcker.
Men det är dessutom icke under formen af fullständigt diktade prestbetyg, som förfalskningen allmännare förekommer.
Vida talrikare äro de fall, då antingen den brottslige tillegnat sig eller tillbytt sig en annans betyg, oell utgifvit det för sitt eget, eller ock det rätta prestbetyget blifvit förfalskadt medelst tillsättande, ändring eller utplånande af ord, bokstäfver eller siffror, och för dessa händelser tjenar det af motionären föreslagna försigtighetsmått till intet.
—rEmellertid är det anledning att antaga, att förfalskningsbrottens antal skall alltmer aftaga till följd af sednaste lagstiftning i ämnet, hvilken redan visat lyckliga verkningar i detta hänseende; och den kontroll, motionärens förslag skulle medföra, synes kunna uppnås genom användande af sådana stämplar, som, efter hvad Utskottet erfarit, i de flesta orter inom riket af presterskapet påtryckas ifrågavarande slags bevis, och hvilkas anskaffande icke är med någon svårighet eller afsevärd kostnad förenadt.
Utskottet hemställer fördenskull vördsamligen, om icke ofvanberörda motion må lemnäs utan afseende.
8 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskoltels Betänkande N:o SO. N:o SO.
Betänkande, i anledning af väckt motion om förändring af gällande reglemente för städernas auktionsverk.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har Vällofliga BorgareStåndet remitterat en af Herr Hierta väckt motion (N:o 82) om förändring uti Kongl. Maj:ts nådiga reglemente för auktionsverket i Stockholm och rikets öfriga städer; och har motionären, under åberopande af sitt yttrande i frågan vid sistlidne riksdag, anfört, att, enligt 1 § af nämnda reglemente, förnyadt för Stockholm den 13 April 1858, auktionsverket, der ej annorlunda fnnnes stadgadt, egde uteslutande rätt att inom hufvudstad en besörja försäljning genom offentligt utrop af all slags lös egendom, äfvensom att enahanda privilegium i allmänhet vore beviljad t auktionsverken i rikets öfriga städer.
I afseende på afgifterna tili auktionsverket i Stockholm vore vidare uti 25 § af förenämnda reglemente stadgadt, bland annat, att desamma beräknades att utgå af köpesumman af fastighet, skepp, ångfartyg samt däckad båt om 15 lästers drägtighet och derutöfver, äfvensom af andelar deruti: för R:mt 15,000 R:dr och derunder med 1J procent; för hvad af inropssumman belöpte från 15,000 R:dr till och med 45,000 R:dr med 1 procent; för hvad af inropssumman belöpte från 45,000 R:dr till och med 150,000 R:dr med i procent; och för hvad af inropssumman öfversteg 150,000 R:dr med j procent; af aktier och obligationer med 1 procent; af juveler, guld, silfver, äfvensom alla slags handelsvaror, då dessa såldes i så stora partier, att inropssumman uppginge till minst 100 R:dr Runt för hvartdera, ined 2 procent; samt af all annan lös egendom med 3 procent.
Vidare vore stadgadt, att för återrop af fastighet, skepp, ångfartyg och däckad båt om femton läster och derutöfver skulle betalas
J af de för försäljning ofvan stadgade belopp; men för all annan egendom beräknades afgifterna lika för återrop som för försäljning.
För hvarje utropadt parti erlades dessutom i slag-afgift 6 öre och i sportelafgift 7 öre.
För handelsvaror, som således Allmänna lictvärs- och Ekonotni-lilskollel» Betänkande N:o SO. § såldes å börsen, erlades, jemte slag- och sportel-afgift, | procent provision för hvad som såldes, men för det som återropades endast slag- och sportel-afgift.
Då, enligt motionärens tanke, det vore i hög grad obilligt, att icke blott denna försäljning till den högstbjudande vore privilegierad för städerna, utan ock att så höga afgifter, som de ofvannämnda, skulle beräknas, har motionären, enär det ej torde vara möjligt att här i Sverige få införd fri täflan i berörda hänseende, men en billig förändring i afgiftstaxorna likväl vore högligen påkallad, föreslagit, att Rikets Ständer för sin del måtte besluta: »l:o att afgifterna vid försäljning af fastigheter, skepp, ångfartyg samt däckad båt 0111 femton läster och derutöfver måtte för samtlige städernas auktionsverk bestämmas till en per mille af inropssumman; 2:o att för aktier och obligationer för hvarje inrop, som uppgår till 100 R:dr auktionsvärde och derutöfver, likaledes erlägges en per mille, men att för aktier och obligationer under 100
R:dr endast erlägges slag- och sportel-afgift; 3:o att för återrop af fastighet, skepp, ångfartyg och däckad båt om femton läster eller derutöfver, äfvensom för återrop af aktier och obligationer endast erlägges slag- och sportel-afgift; samt 4:o att för handelsvaror, som säljas å börs-auktion, det må ankomma på säljaren att anlita stadsmäklare eller annan edsvuren stadens tjensteman att auktionen förrätta, utan att derför behöfva vända sig till stadens auktionsverk eller, i sådant fall, till detsamma erlägga några afgifter.»