Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den allmänna välmågan har påtagligen under tidskiftet 1851—55 tilltagit.
Sedan längre tid tillbaka har det lyckliga förhållande ägt rum, att skatterna till kronan ingått restfritt, så att vid redogörelserne för krono-uppbörden något belopp för landet ej behöft balanceras såsom beroende på panlförsäljning, men användandet af samlade kapitaler på jordbrukets förbättring har icke förekommit till den utsträckning och betydenhet, som de sednare åren.
Om ock detta hufvudsakligen gäller den jordägande landtbrukaren och äfven arrendatorer med försäkrad längre besinningstid, har likväl deras förbättrade ekonomiska ställning i sin mån fördelaktigt återverkat på andre samhällsklasser och icke minst till förbättring af de egentlige arbetarnes vilkor.
De sednare årens i allmänhet goda skördar i förening med högt uppstegrade priser på spanmål och andre landtmannavaror hafva, på samma gång de eggat landtmannen att genom odlingar utvidga och förbättra sitt landtbruk, tillika försatt honom i tillfälle att derpå nedlägga mera arbete.
De ökade tillfällen till förtjenst, som ej mindre härigenom, än till följd af mera omfattande arbetsföretag dels inom Berättelse öfver Nyköpings Län, för åren 1851—55. ^ 10 Länet, dels i dess grannskap blifvit arbetaren beredde, hafva ock föranledt arbetslönernas stegring med minst 50 procent.
Att dessa med fallande priser på lefnadsförnödenheter något komma att sjunka är väl att förmoda, men sannolikt nedgå de icke i samma förhållande.
En del af arbetsklassen tinnes dock, hvilken den stigande välmågans frukter ännu icke synas hafva kommit till del, nemligen den med stat aflönade tjenare».
En ökad stat, som utgör hans hufvudsakliga aflöning, kan i lyckligaste händelsen bereda emottagaren tillfälle till bättre och rikligare föda, men i flere fall torde den endast minska hans behof att använda sin kontanta lön till anskaffande af lefnadsförnödenheter åt sig, hustru och barn.
Aflöningssättets natur gör giftermålet till en nödvändighet och om tidiga äktenskap, såsom det understundom påstås, i sedligt hänseende utgöra en fördel, kan det å andra sidan invändas, att den underlättade möjligheten att, utan omtanka för framtiden, kunna ingå äktenskap, i hög grad uppmuntrar lättsinnet; och der sparsamhet och försakelse hos makarne ej utgöra de rådande egenskaperne, lärer det äktenskap, som knytes utan säkrare beräkning på framtida bergning, än den stat, som för dagen utdelas, oundvikligen få fattig domen och eländet till följeslagare.
Sällan lärer det väl äfven inträffa, att statkarlen förmår spara något för den kommande dagen.
I hvad mån denna arbetsklass faller fattigvården till last, kan dock i saknad af tillförlitliga upplysningar icke uppgifvas, men tvisten om understöd åt hjelpbehöfvande hustru och barn, som den arbetsföre familjlädren öfvergifvit, äro ingalunda sällsynta.
Då sålunda skäliga anledningar till farhågor för statssystemets följder icke saknas, är det föga tillfredsställande att erfara, huruledes ägarne till större egendomar fortfarande inrymma allt större ägovidd under eget bruk och såmedelst utbyta de förre åboerne emot statfolk.
Om i öfrigt det allmänna välståndets till- eller aftagande kan i någon mån bedömas efter befintlige statistiska uppgifter, lära de, som meddela upplysning om skuldfordringsmålens antal på olika tider, i detta afseende företrädesvis förtjena afseende.
Hans Excellens Herr Justitie-Statsministerus
Embelsberättelser upptaga de vid Häradsrätterne anhängige sådane mål år 1851 till ett antal af 311 stycken.
» 1852 » » 299 » » 1853 » » 283 » Hos Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hafva år 1851 afgjorts 1,009 skuldfordringsmål, hvarigenom till betalning ådömts 63,440: 18.
» 1852 » 1,119 » » » 58,805: 32, » 1853 » 988 » » » 68,225: 21. 11 8r 1854 afgjorts 452 skuldfordringsmål, hvarigenom till betalning ädömts 90,420: 38.
» 1855 » 319 « » » 20,376: 25.
Vid jemförelse med nästföregående femårsberättelse visar sig alt antalet skuldfordringsrnål vid
Domstolarne varit i ständigt aflagande, under det antalet sådane mål hos Eders Kongl. Muj:ts Befallningshafvande åren 1851, 1852 och 1853 varit betydligt större, än under de 3 föregående åren, men deremot 1854 och särdeles 1855 hastigt nedgått till en ovanligt låg numerär. § 3.
Län äger utan tvifvel ganska många hjelpkällor till välstånd och rörelse, ett med hvarje år alltmer framåtskridande, af en i allmänhet fruktbar jordmån gynnadt, åkerbruk och i förening dermed boskapsskötsel, åt hvilken förut vanvårdade näringsgren landtmannen börjat egna en mera förtjent omsorg; en icke obetydlig tillgång af skog, som, i den mån en mera ordnad skogshushållning hinner att blifva mera allmän, sannolikt medgifver en icke obetydlig afsättning på andre orter; bergsbruk, som dock icke kan anses vara af någon betydenhet i jemförelse med åkerbruket; ett ganska lönande saltsjöfiske och rika tillfällen till fiske i de mångå inre vattendragen, samt slutligen vidsträckta yttre sjökuster med segelbara vikar och sund, och synnerligen goda vägar för den inre kommunikationen, jemte möjliga ulviigar till framtida föreningsmedel af andre slag, hvartill Länets många insjöar, af hvilka de fleste med hvarandra äga samband, vid noggrannare undersökningar efter all anledning skola befinnas erbjuda gynnande tillfällen.
Åkerbruket är den af Länets näringar, som frambringar de värderikaste alstren, lemnar sysselsättning och uppehälle åt det största antalet personer, och således utgör den egentliga källan lör Länets fortgående förkofran.
Den gamla åkerjorden skötes väl fortfarande af allmogen på det sätt, att ena hälften ligger i träde och den andra hälften besås, hufvudsakligen med höstsäd, hvaremot å de större egendomarne ett mer eller mindre genomfördt cirkulations- eller vexelbruk numera torde vara det rådande brukningssättet.
Den i allmänhet ringa fodertillgången, jemte exemplet från herregårdarne, har dock medfört den verkan, alt äfven allmogen, sorn eljest icke gerna öfvergilver gamla vanor, börjat å gammal åker odla foderväxter, sä att en öfvergång till vexelbruk äfven hos dem kan anses hafva börjat.
1 jemnbredd härmed eller, måhända, såsom en verkande orsak till denna så småningom inträdande förändring, verkställas årligen uppodlingar å dertill tjenlige kärr- och betesmarker 12 samt mindre gifvande ängar, hvarigenom en ej ringa tillökning i sädesproduktionen redan vunnits.
Ehuru de om utsäde och afkastning inkomne uppgifter ej kunna i oell för sig anses fullt tillförlitlige, torde de dock tjena till ledning för bedömande af odlingens relativa ståndpunkt vid olika tider, och i sädant afseende kan följande jemförelse äga ett värde.
Utsäde i tunnor per medium för åren 1818 — 22. 1828—32. 1838—42. 1848—50. 1851—55.
Hvete . . . . 5,024 7, 4,486% 4,555 4,936% 5,789 Råg . . . . 19,129 23.558 7, 23,390 26,1887, 29,651 Korn . 6,038 5.147 5,137 5,147 V4 5,360% Hafra . . . . 2,207 7, 2,479% 3,495 4,613% 9,210 Blandsäd . 2,812 '/4 2,640% 3,104 4,0417, 3,888 Ärter . 1,73674 1,852 7, 2,033 2,422'V4 2,498% Tunnor säd 54,948 40,165 74 41,714 47,550 7» 56,3977, Potates 12,432 20,693 26,982 29,366 32,285 Medel-alkastning i tunnor , efter afdrag a( utsädet. 1818—22. 1828—32. 1838—42. 1848—50. 1851—55.
Hvete .... 22,687 7, 59,843'/, 38,996 43,5187, 49,258 Råg ....
120,024 160,002 157,686 179,208 204,146 Korn .... 52,951 29,624 29,298 31,706 31,564 Hafra .... 9,619 7, 11,984 7, 18,233 23,829 46,165 Blandsäd . . . 15,004 V2 15,9417, 16,767 22,064 20,493 Ärter ....
8,498 7t 10,199% 12.466 14,521% 13.776 7, Tunnor säd 208,784/4 267,595% 273,446 314,846% 565,402% Potates 63,398 143,054 158,147 173,984 194,951 Häraf visar sig, att sedan 1822 både utsäde och afkastning af spanmål ökat sig, det förra med nära 62 procent och det sednare med ungefär 75 procent; att tillökningen afser alla sädesslagen, med undantag af korn, deraf åren 1851—55 per medium blifvit utsådt nära 678 tunnor mindre än åren 1818—22; alt af öfrige sädesslag utsäde af bafra ökats med öfver 562 procent, af hvete 91 procent, af råg något öfver 54 procent, ärter nära 44 procent och blandsäd ungefär 38 procent; att ehuru, enligt de inkomne berältelserne, odlingen af potates skall, till följd af potatessjukan, hafva minskats, utsädet deraf åren 1851—55 ej blott med 160 procent öfverstiger utsädet 1818—22, utan äfven är betydligt högre än under någondera af här ofvan upptagne tidsperioder, samt att uppodlingen af jord oafbrutet fortgått, men varit betydligast under tidskiftet 1851 — 55. 13 Oaktadt säledes potates- och sädesproduktionen pä en tidrymd af endast något öfver 30 år nära fördubblats, torde dock ännu mycket återstå, innan jordbruket hinner den utsträckning, naturförhållandena onekligen medgifva.
Det intresse för landtbruksnäringen, som de sednare årens lyckliga konjukturer gifvit ett ökadt lif, ingilver den förhoppning, att Länet med allt hastigare framgång skall sträfva till uppnående af detta mål.
Den gagnande verksamhet, som Länets Hushållnings-Sällskap fortfarande utöfvar, synes ock i detta afseende medföra stor nytta såväl omedelbarligen sorn äfven, måhända fördelaktigast, genom de i de flesta härader nu inrättade hushållsgillena.
Då Hushållnings—Sällskapet hufvudsakligen måste egna sig åt mera omfattande och allmänna frågor, äga deremot hushållsgillena tillfälle att mera fästa uppmärksamheten vid hvarje orts särskilda förhållanden och der sprida den erfarenhet och de upplysningar, som i hvarje hushållsgren kommit dem till del.
På detta siitt, ej mindre än genom de belöningar, som vid täflingsplöjningar och för utmärktare kreatur åt allmogen utdelas, verka hushållsgillena gagneligt för jordbruksnäringens utveckling.
Landtbruksskolan vid Wäderbrunn, som står under Hushållnings—Sällskapets inseende, och hvilken underhålles dels af dertill anslagne statsmedel, dels ock af riintor utaf enskilda, under nämnde Sällskaps förvaltning ställde, donationsmedel, verkar äfven i sin mån för samma ändamål.
Tolf lärlingar af allmogens barn erhålla der fri undervisning, som fortgår i 2:ne år och är så inrättad, att 6 lärlingar årligen derifrån utgå.
Lättheten för dessa lärlingar att genast erhålla förmånliga anställningar fortlär och antalet sökande lill dessa platser har ej heller minskats.
Uti icke mindre mån gagnar skolan genom den bättre redskap, som der förfärdigas och ulstiilles vid Hushållnings-Sällskapets sammankomster samt lill någon del äfven föryttras.
Jemte de egentliga sädesslagen, hvaraf icke obetydligt afsättes på andra orter, dels i Stockholm, dels i Orebro och derofvan belägne bergslag, dels i Norrköping, dels ock till Norrmän, odlas äfven lin, hampa, rofvor, morötter och skidfrukter.
Linodlingen motsvarar dock icke ortens behof, ehuru förbrukningen af linneväfnader betydligen förminskats, sedan modet och, måhända, äfven den ekonomiska beräkningen gjort begagnandet af bomullstyger till ett allmänt bruk.
Hampa odlas i ännu mindre grad, utom i trakternc utmed Östersjön och Hjelmare!), der den för fiskredskapen är oundgänglig.
Odling af rofvor och morötter, som begagnas till kreaturens utfodring, är deremot i tilltagande.
Humla planteras endast på få stället), utom i Wingåkers-socknarne, der humlan utgör en icke obetydlig handelsartikel, men trädplantering och trädgårdsskötseln tillhör uteslutande herregårdarne.
Änyodlingen, fastän betydligen förbättrad, lärer dock ännu stå efter åkerbruket, 14 sä att, ehuru det naturliga gräset på sämre ängar alltmer får lemna rum för artificiella foderväxter, det sedan längre tider tillbaka anmärkta missförhållandet emellan sädesproduktion och höafkastning ännu icke kan anses jemnadt.
Artificiel ängsvattning är endast på få ställen inrättad, men deremot är det ganska vanligt att, der gynnande tillfällen dertill erbjuda sig, ängar genom uppdämning hållas under vatten så länge nattfroster befaras.
Boskapsskötseln tillvinner sig alltmer landtmannens uppmärksamhet och omtanka.
Afsättningen af ladugårdsprodukter lärer också icke obetydligen hafva ökats.
Endast å de större egendomarne finnes likväl kreatur af ren eller blandad utländsk race, måhända till icke så obetydligt antal, men hos allmogen är den inhemska racen rådande.
Erfarenheten torde ej heller ännu hafva tillräckligt bekräftat tron på den utländska racens företräde framför den inhemska, i hvilket afseende ytterligare rön lära erfordras innan något tillförlitligt omdöme härom kan meddelas.
De inskränkta betena och den ringa fodertillgången hafva intill sednare tider och så länge kreaturen stodo i ett, i förhållande till kostnaden för deras uppfödande, alltför lågt värde, vållat, att landtbrukaren inom detta
Lön funnit med sin fördel bäst förenligt, att från andra orter uppköpa sina kreatur, men nu, sedan priserne betydligen stigit och fortfarande äro i stigande, torde ett annat förhållande snart inträffa.
Hvad fördel, som kan vinnas af den utaf en särskildt bildad förening vidtagna åtgärd att från Norrige förskaffa hingstar, för att efter dem erhålla dugliga arbetshästar, har erfarenheten ännu icke hunnit ådagalägga.
Sedan längre tid tillbaka har från Strömsholms stuteri hvarje år utskickats ett visst antal hingstar, som stationeras på olika trakter af Länet, och efter dem falla årligen flera, i allmänhet vackra föl.
Skogshushållningen liar, så vidt den afser enskilde hemmans skogar, under ifrågavarande år icke mycket förbättrats.
Väl har deråt blifvit egnad en större uppmärksamhet, men om äfven egendomsägarne i allmänhet kommit till insigt af be liofvet utaf en förbättrad, och på beräkning af framtida återväxt grundad, skogsvård, har dock ännu endast på någre fä, nästan uteslutande större, egendomar en på sådane grunder fotad hushållningsmethod blifvit införd.
Det i förra berättelsen omförmälda förfarande att inköpa hemman i spekulation på skogens hastiga afverkning och försäljning har äfven de sednare åren, ehuru här måhända mindre ofta än på andra orter, förekommit.
Att skogarne således på flera trakter äro illa medfarne kan icke förnekas, men tillgången torde likväl, på sätt förut är vordet omförmäldt, ännu mer än motsvara Länets behof.
Dock får härvid icke lemnäs obemärkt, att större sparsamhet vid användandet af skogsprodukter och strängare uppmärksamhet på oloflig åverkan nu öfverallt iakttages, naturliga följder af trädvaror nes så betydligt stegrade värde.
Sättet för åstadkommande af en för framtiden 15 mera betryggande skogshushållning utgör redan föremål för Eders Kongl. Maj:ts riksvårdande omsorger, och då Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande förut haft tillfälle att i denna fråga afgifva särskildt yttrande, torde det befinnas obehöfligt att dertill i denna berättelse återkomma.
De inom Länet belägne 2.ne kronoparker och 8 härads-allmänningar, hvilka sednare, med undantag af Daga härads allmänning, som, på sätt i föregående underdåniga berättelse blifvit anmäldt, är på häradets socknar indelad, stå under jägeribetjeningens tillsyn och vård samt äro dels indelade till trakthuggning, dels under arbete dertill, utom de trakter, som, beväxte endast med ungskog, blifvit från all annan afverkning, än hjelpgallring, tills vidare eller på bestämd tid fridlyste, Återväxten såväl å kronoparkerne, som å allmänningarne, befordrad genom qvarställning af fröträd med få derefter förrättade frösådder, är på de äldre hyggena så tillräcklig och framskriden, att fröträden nu kunnat borttagas och synas äfven i sednare fällningarne plantor tillräckligt tält uppkomna.
Kronoparkerne lemna en årlig afkastning af 22,000 kubikfot och allmänningarne, oberäknadt Daga härads, 350,000 kubikfot virke.
Boställshemmanens skogar, fastän icke ställde under jägeribetjeningens omedelbara tillsyn, vårdas likväl i allmänhet bättre, an de enskildes skogar, och ganska många af de förre hafva blifvit till trakthuggning indelade.
I afseende åter å hushållningen med de inom Länet befintlige, ganska betydliga rekognitionsskogarne gäller hufvudsakligen hvad i fråga om de enskilde hem manens skogar blifvit anfördt.
I sammanhang härmed torde Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande böra anmäla, att förslag till bildande af en skogvaktareskola, der äfven fri undervisning i skogshushållningens allmänna grunder meddelas, blifvit inom Hushålluirigs—Sällskapet väckt och omfattas med det intresse att, derest erforderlige medel kunna anskaffas, en dylik af behofvet högt påkallad inrättning utan tvifvel snart kommer till verksamhet. liergsrörehen, ehuru den icke är utsträckt öfver hela Länet, saknar dock icke för detsamma sin betydenhet och vigt.
I afseende å tillverkningen af gjutgods står Nyköpings
Län främst, men tack- och stångjernstillverkningen är deremot, liksom malmuppfordringen, jemförelsevis underordnad.
Enligt inkomne uppgifter har malmuppfordringen från de i Länet befintlige grufvor utgjort: år 1851 50,913 Skfö t. vigt » 1852 42,990 » » » 1853 46,701 » » 16 år 1854 54,238 SkS' t. vigt.
» 1855 • 50,801 043 (54g Sk8\ eller i medeltal för hvarje år 49,128 Sk®" 15 Lfö 4 ‘a.
Förhållandet i afseende å tackjernsblåsningen och gjutgodstillverkningen samt stångjerns- och manufaktursmidet inom Länet inhemtas af följande tabeller.
Tackjernsblåsningen.
Gjutgods.
Tillverknings belopp i Lösningspris för tO:dejcrn, Banko Värde i Banko Tillverknings belopp i - Värde i Banko år 1851 .... t. v.Sktt. 9,527 L<&. <fcb. R:dr. 7 sk. 8 r. Il:dr. 68.276 sk. 40 r. SkU. 9,055 LU. a. 181,060 » 1852 .... 25,380 — — 6 52 — 255,600 — 11,552 — .— 226,640 — — » 1833 ....
20,132 — — 6 52 — 127,546 52 — 12,109 — — 242,180 — — » 1854 .... 23,764 — — 7 — — 166.522 — — 11,404 — — 228.080 — — » 1835 .... 21,347 — — 7 16 — 156,544 52 — 14,568 — — 287.560 — — Summa 100,150 — — 54 40 — 772,290 8 — 58,266 — — 1,165,320 — .— eller i medeltal för hvarje år.
. 20,026 — 6 46 — 154,454 1 8 11,653 * 233,004 _ — Stångjern still verkningen Sk®. LS. <ä.
Lösningspris å Harn- marskatt-jernet.
Värde Banko. år 1831 ...... 13,647 16 _ 218,352 »1852 12,848 — 15 192,720 » 1853 ......
13,199 — 15 24 204,584 24 » 1854 13,427 — 16 12 218,188 36 » 1855 ....... — 18 — 216,252 — Summa 65,135 — 80 36 1,050,097 12 eiler i medeltal hvarje år.
. 13,027 — 16 17 2 210,019 38 4 Jernmanu - 17 Jernmanufaktur-smidet.
Ungefärligt värde Sk.U L«.
Banko. ar 1851 . . 7,820 — 156,400 _ — » 1852 7,503 — — 150,060 — — » 1853 6,923 — — 138,460 — — » 1854 5,492 — 109,840 — — »1855 3,870 — — 77,400 — — Summa 31,608 — 632,160 — — eller i medeltal för hvarje år . 6,321 12 — 126,432 ■— — Af dessa tabeller visar sig att, med undantag af gjutgods-tillverkningen, som enligt den sednast afgifna underdåniga berättelsen i medeltal för hvarje år endast utgjorde 6,405 Sk®, men under den tid, förevarande beriittelse omfattar, uppgått till 11,653 Sk®, bergshandteringen, såvidt den afser malmuppfordring och tackjernsblåsning, något utvidgats, men att deremot stångjerns-smidet minskats med 3,4722/3 Sk®.
Under denna tid ha också 3 stycken härdar med tillsammans 1,375 Sk® smide, en härd med oinskränkt smidesrätt vid Högsjö på viss tid samt Norshammars bruk och slångjernsverket vid Näshulta bruk helt och hållet blifvit nedlagde.
En härd med smide vid Länna bruk har äfven blifvit nedlagd, men smidet derifrån flyttadt till Åkers bruk, hvarest skulle uppföras 2 stycken puddlingsugnar, 2 stycken vällugnar och 3 stycken ånghamrar.
Koppartillverkningen vid Tunabergs kopparverk fortfar alt vara obetydlig och har utgjort: Sk®. L®. ®.
Värde i Banko. år 1851 24 — — 5,600: — — » 1852 30 — — 4,500: — — » 1853 39 — — 6,240: — — » 1854 25 — — 4,250: — — » 1855 19 — — 3,230: — — Summa 157 — — 21,820: — — eller i medeltal för hvarje år 27 8 — 4,364: — — Berättelse öfter Nyköpings
Län för uren 1851—1855. 3 18 Förhållandet i afseende å kopparsmidet vid Tunabergs och Forssjö kopparhamrar samt koboltsbrytning och stampning vid Tunabergs koboltsverk inhemtas af följande tabell.
Kopparsmide.
Värde 1 Banko.
Kobolt.
Värde 1 Banko. år 1851 .... 57 11,400 2,980 — — 7,940 _ » 1852 .... 41 — 8,200 — — 6,175 — — 18,525 — » 1853 . . . . 37 — 7,400 — — 3,563 — — 10,089 » 1854 . . . . 42 10 — 9,350 — — 4,070 — — 12,210 — » 1855 . . . . 34 — — 7,480 — — 1,437 — — 4,311 — Summa 211 10 — 43,850 — — 18,035 — — 53,075 — eller i medeltal för hvarje år . 42 6 — 8,766 - 3,605 — 10,615 — 1 Fabriksrörelsen å landet kan icke sägas vara utaf någon egentlig betydenhet.
Utom de öfverallt förekommande tegelbruken, mjöl- och sågqvarnar samt stampverk, finnas inom Länet en hjulfabrik, som dock icke drifves i någon större skala, 4 stycken pappersbruk, ett krutbruk, 12 stycken garfverier, kalkugnar för beredning af kalk lill egne behof, ett marmorbrott, med ett uppskallningsvärde af endast 3,000 R:dr Banko, en nyligen anlagd tobaks- och snusfabrik, samt det en half mil från Nyköping vid Harg belägna bomullsspinneri med dertill hörande kemiska blekeri.
Denna sistnämnda inrättning, ägande ett uppskatlningsvärde af 473,000 R:dr Banko, drifves fortfarande med synnerlig framgång och sysselsätter ett stort antal arbetare.
Till verkningsvärdet uppgick 1855 till 301,780 R:dr, oberäkuadt verkställd blekning af hvarjehanda gods för ett belopp af 3,791 R:dr, allt Banko.
Handlverkerierne hafva, enligt inkomne uppgifter, emot förmodan de sednare åren blifvit tili antalet inskränktare, men deremot gerningsinännen med deras arbetare vunnit en icke obetydlig tillökning; dock torde härvid kunna anmärkas, alt skillnaden emellan handtverkare med verkstäder och gerningsmän icke alltid af dem, som meddela uppgifterne, så noga iakttages.
Förhållandet i afseende å antalet handtverkare och deras arbetare vid 1850 och 1855 arens slut utvisar följande tabell: 19 Krukmakare . Svarfvare .
Smeder Guldsmeder . Snickare .
Kopparslagare Glasmästare .
Urmakare Kakelugnsmakare Mälare Slipare Sadelmakare . Skomakare .
Skräddare Murare 1850. 1855.
Handt- verkare.
Arbetare. 2 2 3 2 3 2 48 38 19 30 1 1 2 1 19 13 16 10 5 1 6 3 1 1 1 — 5 3 5 2 z 3 1 3 2 2 3 — 4 7 4 5 2 73 25 61 32 51 21 62 24 7 — 5 225 113 | 190 | 112 Gerningsmän med deras arbetare, som 1850 utgjorde 527, äro deremot 1855 uppgifne lill 6.5 personer, sä att, om handtverkare och gerningsmän med deras arbetare sammanslås, det sammanräknade antalet är 1855 med 42 personer öfverstiger antalet 1850.
Häraf visar sig således, att någre för släderne synnerligen mcnlige följder af den friare näringsförfattning, som med 1846 års Fabriks- och Handtverksordning infördes, åtminstone ännu icke inträdt.
I öfrigt torde kunna anmärkas, alt det lättade tillfälle, som berörde nådiga författning beredt handtverkaren, att på egen hand kunna utöfva sitt yrke, väl till en början lockat en och annan obetänksam arbetare att i förtid försöka denna utväg till bergning och oberoende och att, till följd deraf, mästarne fått erfara en förut icke känd svårighet att erhålla tillräckligt antal arbetare i sine verkstäder och jemväl nödsakats lioja de derförinnan måhända något nedtryckta arbetslönerne; men några misslyckade företag i nämnde hänseende lära snart utgöra en verkande varning för andre att icke följa exemplet.
Arbetslönernes höjande var ock ett tidens kraf, och duglige mästare, som efter förtjenst betala det arbete, som för deras räkning verkställes, lära ej länge 20 blifva i saknad af arbetare.
Den friare tädan, som genom samma nådiga förordning blifvit möjliggjord, och hvilken i alla näringar utgör den säkraste borgen för deras hastiga utveckling, skall äfven här medföra sina fördelaktiga verkningar.
Man må nu härom hysa hvilka åsigter som helst, så är dock den fördel, att de så kallade brödraskapen försvunnit och med dem deras, väl icke genom lag sanktionerade, men likväl af vanans magt hibehållne, sedvanor och åligganden emot vandrande gesäller, hvarigenom lättjan befrämjades och sedeslösheten erhöll näring, lika stor som obestridlig.
Såsom en följd häraf har ock inträffat, att gesällvandringar till en stor del upphört.
Handeln, som å landet bedrifves dels uteslutande med landtmannavaror, och dels af handlande i öppna salubodar med alla slag af köpmannavaror, har ganska betydligen tilltagit och hvarje år inrättas å landet nya handelsbodar, sä att sedan 1850 deras antal mer än fördubblats, och uppgingo 1855 till 29 stycken.
Af landtmannavaror, hvilkas afsättning underlättas genom de uti åtskillige från städerne aflägsne delar af Länet inrättade torgdagar, utgör spanmål den hufvudsakliga handelsartikeln, men äfven ladugårdsprodukler afsättas å andre orter, dock företrädesvis i hufvudstaden, och ull hufvudsakligen i Norrköping.
Nyttan af handeln med köpmannavaror på landet bedömes olika.