Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Är den moralisk till sin grund, och äfven till sina motiv, hvarom den oväldige må döma, så kan dock tryggt påstås, att den i sjelfva verket, eller till sina följder, är immoralisk.
Om man anser den olagliga bränvinsförsäljningen, icke såsom ett mindre ondt, utan såsom medförande en högst förderflig inverkan på samhälls-lefnaden, ehvar och på hvad sätt den obehindrad får utöfvas, hvarföre vara så mycket skonsam mot förbrytaren? hvarföre tillåta, att Lagens näpst blifver, i afseende på honom, nästan alldeles oåtkomlig?
Deremot har den priviligierade krogrörelsen blifvit så drygt beskattad, att det numera torde blifva ganska få, som åtrå denna rättighet, äfvensom Statsintraden deraf måste blifva ganska obetydlig.
Det i 45;e §. föreslagna vite af io R:dr för den, som första gången ofverhevises om lönnkrögeri-idkande, och 20
R:dr för hvarje gång, han sedan dermed beträdes, är ett alltför kraftlöst medel att afskräcka lönnkrögaren från sin olofliga näring.
Minst 20
R:dr hade bort bestämmas för första gången så beskaffad förbrytelse, och fördubblade böter, i förhållande derefter, för hvarje förnyelse deraf.
Om man, i sammanhang härmed, jemför nyssanförde §. med den efterföljande ^Ae, upptäckes en strängare ansvarsbestämmelse för en sak af enahanda, om ej mindre brottslig qvalité, i bredd med den ifrågavarande.
Enligt det stadgande, som i 55:e §. föreslås, får ej köparen, i fråga om oloflig försäljning af bränvin, åberopas till vittne, om han sjelf tillhandlat sig varan.
Genom denna libera lite eger lönnkrögaren det säkraste legala skygd under bedrifvande af sin handtering, emedan intet upptänkligt medel finnes att fälla honom till ansvar, då den betalning, sorn han väl förstår att af köparen endast i enrum emottaga, på sådant sätt aldrig lärer kunna honom bevisas.
Den princip, antagen till grund, alt en person ej får vittna i egen sak, tyckes här ingalunda vara tillämplig.
Lag förbjuder den trafikerande, att hvar som helst, der tillgång finnes, och försäljning eger rum, skaffa sig en sup under resan, om han så för godt finner.
Förer tillfället honom in på en så kallad lönnkrog, är han, okunnig om ställets beskaffenhet, väl skyldig att först efterfråga, huru dermed förhåller sig?
Känner han ock, att förhållandet så är, kan han väl anses delaktig i försäljarens förbrytelse, genom det att han hos honom förtärer sitt glas, och ned - 5 a Bev-, Lag- samt Allm. Besv.- och Oecon.- Utsfr.s Utlåtande JS:o 8. lägger sin penning?
Dessutom är det icke lönnkrögaren, som af köparen frestas att sälja sin rara; utan det är just lian, som frestar denne alt köpa af densamma.
Om någon frestelse å en annan sida i öfrigt eger rum, så ligger den endast i felet af den lagstiftande åtgärd, som åtminstone indirect uppmuntrar och befordrar hvad den förbjuder, under det att den ställer Polisbevakaren i ansvar, då han försummar att beifra en sak, hvarå något åtal icke är möjligt eller verkställbart.
Är det ett af samhällsordningens högsta ändamål, att, genom lämpliga Lagar och Författningar, hämma sedeförderfvet, och, så mycket som möjligt, sälta hinder för utöfningen af laster och brottsliga företag, bör då detta syfte, i något fall, vika eller lemnäs till spillo för en juridisk-sofislisk formel, som eger, om ock utseendet, dock ej rätta egenskapen af moral-princip.
Hvad i den 6“4:e §, af detta Betänkande framställes, till regel för åtal af oloflig bränvinsförsäljning, har erfarenheten visat vara till stor fördel för förbrytaren på landet.
Om han vid Härads-Rätt åtalas, med hvad lätthet bereder han sig icke utväg, att, medelst målets uppskjutande från det ena Tinget till det andra, hela året igenom, och kanske ännu längre, frias från böternes erläggande, hvarföre han alltså har rund tid att skaffa sig ersättning, om han, såsom troligt, fortfar i sitt yrke.
Förr kunde sådana mål af Landshöfdinge-Embetet upptagas och afdömas.
Detta blef vid sisllidne Riksdag ändradt, utan annat synbarligt skäl, än »löjligheten och händelsen af Land^höfdinge-sätets nog stora afstånd från den' anklagades hemvist.
Landshöfdingen har dock ännu rätt, att, till svaromål för en mindre vigtig förseelse, kalla en Kronobetjent, en Gästgifvare eller Skjutsbonde till personlig inställelse vid Lands-Cancelliet.
I förstnämde afseende skulle en med svarandens större besvär förenad skyndsammare expedition, måhända kraftigare än något annat medel, bidraga att minska antalet af lönnkrogar på landet, dessa källor till sedeslöshet, oordningar och förspillning af timlig välfärd.
Utskottens Afdelning har sam vetsgrannt tagit denna vigtiga omständighet i öfvervägande, då den tillstyrkt, att åtal för oloflig bränvinsförsäljning på landet måtte äfven hos Landshöfdinge-Embetet göras anhängigt.
Utskottens majoritet in pleno har, genom votering, förkastat denna tillstyrkan, med hufvudsakligt bibehållande af förra redactionen utaf ifrågavarande §.
Saken beror nu af Rikets Högloft.
Ständers slutliga bedömande, hvilket jag önskar mätte blifva enligt med hvad den äldre Författningen före i83o, i nämnde punkt, föreskiifver af Herr Tottie,”Af alla öfverträdelser emot emanerade BränvinsFörfattningar, har ingen förorsakat och åstadkommit så många laster och Bev.-j Belg- samt 'Allm. Besv.- och O eton.- Uish:s Utlåtande N :o 8. 53 brott af alla slag, som den olofliga bran vins-försäljningen eller lönnkrögeriet, hvilken olofliga näringsgren lill den grad utbildat sig, seideles på landsbygden, alt, om Rikets nu församlade Ständer icke skulle föreslå, och Kongl. Maj:t, i följd deraf, ej heller i Nåder bestämma ett vida högre vitesbelopp för dylika öfverhand tagande förbrytelser, än hvad af de sammansatta Högh Utskottens majoritet föreslaget blifvit uti /[5 nemligen till io R:dr för första och 20 R:dr för alla sedermera verkställde öfverträdelser af de för försäljning af bränvin stiftade stadgar, så skall den olofliga bränvinsminuteringen allt mer och mer visa sina förstörande verkningar, synnerligast på det uppväxande slag tet, och mängden af desse Nationens yngre medlemmar snart djupare sjunka uti den depravation, öfver hvars tilltagande man dagligen, nästan ifrån alla orter, förnimmer, tyvärr, allt för mycket grundade klagomål.
Hvad betyder för en lönnkrögare alt böta 10 lill och med 20 Riksdaler för en, måhända under åratal med fördel idkad oloflig bränvinsminutering?
desse äro för honom af ingen serdeles afsaknad, dåde åter snart inflyta under den lika olofliga som nesliga handteringens utöfvande:
Och icke heller vårdar sig Kronobeljeningen, i allmänhet, söka utspana och göra beslag på dydika nästen, då andelen uti bölerne icke förslår att betäcka rese-omkostnader och daglractamenten.
Se der rätta orsaken hvarföre så få brott i den vägen blifvit gjorde anhängige vid Rikets Domstolar, och dymedelst kunna komma till Hoga Vederhörandes kännedom.
Af anförde skäl får jag således mig vördsamt reservera emot den förenämnde 45 §•> och föreslå 20 Riksdalers böter för den första utöfvade förbrytelsen emot samma §., samt 4° Riksdaler för hvar och en derpå följande.
En anomali tyckes äfven ligga deruti, att lönnkrögaren skall kunna försona sitt brott med hälften mindre böter, än som blifvit uti 47 §• 2 morn bestämde för den, som, efter träffadt aftal med egaren af Bruk och Herrgård, lemnar spisning åt egarens husfolk, eller åt resande och deras betjening, om han beträdes med att vid andra tillfällen än under måltiderne, eller lill andra personer än ofvannämnde, utminutera bränvin.
— Denne idkar dock en, ehuru begränsad, dock tilläten näring, då deremot lönnkrögaren drifver en handtering, så mycket mera neslig och moraliskt mördande, som den försämring i seder, den medför, mindre ligger uti det djuriska elände, hvaruti den rusige försätles, än uti den, isynnerhet för den mindre bildade massan, så förföriska relelsen, att, i smyg och landomj förskaffa sig en inbillad njutning.
Jag önskar ingen nedsättning 54 Bev.-J Lag- samt Allm. Besv.- och Oecon.- Ulslc:s Utlåtande JY:o 8. uti de i 47 §• * morn. stadgade böter; Lagbrytaren bör straffas, och i samma mon, som brottet är vinstgifvande och följaktligen lockande, bör straffet, om det skall kunna uträtta det, som jag ej tror någon vilja disputera vara hvarje strafflags syfte, nemligen, afskräcka från brott, skärpas så, att ej allenast vinsten af brottet, utan, om möjligt är, annu något derutöfver, den brottslige fråntages.
Böterne, enligt 45 §., böra derföre minst bestämmas till samma belopp som uti den 47 §• 2 mom. är stadgadt, ty lika brott kräfver lika straff, och det brott, hvarom 45 §• talar, är, om icke större, åtminstone lika stort med det, som omnämnes uti 47 §• 2 mom.
Emot 64 §. 2 mom, får jag också lika vördsamt mig reservera; ty, om man med allvar vill förekomma det här förut omnämnda förderfliga lönnkrögeriet, finnes väl ingen annan utväg, än att på kortaste möjliga tid få den brottslige till bestraffning befordrad; och till vinnande af detta ändamål anser jag lämpligast vara att stadga , det vederbörande Landshöfdinge-Embele må upptaga och afdöma de inför samma Embete angifne förbrytelser emot denna Förordning, hvilka blifvit å landet begångne.
Skulle sådane brott på landet endast hänskjutas till Härads-Rätternes ompröfvande, så blifver påtagligt, att i de Härad, der ett eller tvänne ordinarie
Ting inträffa under årets lopp, lönnkrögaren fortfar, åtminstone till inställelsedagen, uti sitt förhatliga yrke.
Den senare perioden af de sammansatta Utskottens förslag visar ock, att dess Ledamöter haft för afsigt åstadkomma, inom städer, der Police-inrättning finnes, en ferme bestraffning af förbrytelser emot denna Förordning, till följd hvaraf jag i sanning icke kan förstå, hvarföre förbrytaren å landet skall behandlas med mer skonsamhet eller öfverseende, om det ickg härleder sig blott ifrån majoritetens före och efter voteringen uttryckta öfvertygelse, att i detta fall tillstyrka en mindre begränsad laglöshet å landet än inom städernas område.
Huru denna consideration emot landsbyggdens lönnkrögare och supare kunnat gjort sig gällande, lemnar jag åt de skarpsinnigare att förklara.
Jag kan emedlertid ej frångå min öfvertygelse, att, om man vill förekomma brott, Lagarna böra vara sådana, att den, som kunde känna sig frestad att dem öfverträda, kan vara viss, att straffet oförtöfvadt följer missgerningen i spåren, och anses således af behofvet högt påkalladt, att Öfverträdelser emot den föreslagna Författningen böra och kunna af vederbörande anmälas hos hvarje orts Landshöfdinge-Embete, så vida beslaget icke göres inom en månads tid, före den dag, till hvilken ordinarie Ting på landet blifvit behörigen utlyst;”
Uti denna reservation instämde Herr Prosten Bolander och Herr Bååth; Ber,-, Lag- samt Allm, BesV.- och OeConr Utshls Utlåtande IV:o 8. 55 af Herr Bååth: ”Emot Höglofl.
Bevillnings- Lag- samt Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottens förslag till Förordning, angående bränvinsbränningens utöfning samt försäljning af bränvin, får jag mig reservera i följande omständigheter:
Uti i och 34 §§• är rättigheten för den, som eger bränvin tillverka, att distillera med en 6 kannors panna, inskränkt till endast de 6 månader af året, då bränvinsbränning får utöfvas.
Egentliga grunden för denna inskränkning skulle förmodligen vara, att förekomma missbruk*
Jag skulle likväl svårligen kunna föreställa mig, att någon, som till bränvinsbränning är berättigad och dertill sig anmält, kunde finna någon uträkning vid, att under de 6 månader bränvinsbränningen är inställd, tillverka någon gång bränvin med en 6 kannors panna, emedan sådant vore att förspilla både tid och materialier.
Skulle likväl ett slikt missbruk vilja försökas, är innehafvaren af dylik distilleringspanna oförhindrad, enär denna redskap, enligt Förslaget, icke är underkastad hvarken försegling eller inlemnande å allmänt förvaringsrum.
Deremot blifver det ofta, serdeles i större hushåll, af olägenhet, att under 6 månader af året icke få distillera, och förädla det bränvin, man tillverkat.
Jag anser derföre, att distillerings-rätligheten med 6 kannors panna bör vara fri under hela året för den, som till bränvinsbränning är berättigad.
14 §- 1 morn. ålägger tillverkare af bränvinsredskap på Bruk eller i Stadj att förse den med sin namnstämpel samt ombesörja dess'uppmätande och stämplande af vederbörande Landtmätare eller Justerare, vid 33 R:dr 16 sk. vite.
Men 2 och 5 mom. ålägga egaren (det vill säga köparen) en så beskaffad skyldighet, då bränvinsredskap förfärdigas eller ändras på landet.
Grunden till denna skiljaktighet i åliggande för tillverkare och köpare af enahanda skyldighet har man svårt att utfinna.
Bruk för det mesta äro på landet anlagde, är en känd sak, likasom, att, enligt 4 Cap.. 2 §, Handels-Balken, ingen annan än Borgare må handtverk idka, och då härtill lägges, att, enligt gällande Författning, Borgare skall bo och vistas samt sin rörelse drifva i den stad der han burskap vunnit, vid förlust af burskapsrätten; så måste stadgandet i 2 och 5 mom. endast afse fuskare på landet, hvilka der sig nedsatt, och, utan rättighet, idka Kopparslagare-handtverket.
Desse fuskare äro således fritagne från ombesörjande af mätning och stämpling af deras redskap; dein är icke heller ålagdt förse redskapen med namnstämpel..
Dessa 2:ne morn. innefatta alltså en indirect anmaning eller tillåtelse för obehörige personer * att med bränvinsredskaps; förfärdigande och förändrande sig befatta.
Såsom 56 Bep.-j Lag- smitt Allm.
Besa,* och Oecoru- Utsk:8 Utlåtande N:o $. lagstridige och ingripande i den skattdragande Borgarens lagliga rättighet tillstyrker jag, att dessa 2:ne mom. böra från förslaget uteslutas. 22 §. jemförd med den 34:de stadgar, så väl att de distillerings-pannor, Apothekare för phannaceutiska behof få nyttja, böra mätas och stämplas, i likhet med hvad om brönvinspannors mätning och stämpling i allmänhet stadgadt är, som ock antalet af dessa pannor, nemligen en på 20 och en på 12 kannor, der behofvet så fordrar.
Detta stadgande har onekligen till afsigt control på Apothekaren; men denna control synes mig blifva ofullständig, derest icke det tillägg göres, att Apothekare skall årligen
Ad mantalsskrifningen uppgifva sina dist i l1 eringsp a n nor, såsom om bränvinspannor stadgadt är.
Härigenom beredes för vederbörande en vidsträcktare kännedom om dessa distilleringspannor och om Apothekarens behof af en eller 2:ne, i förhållande till den kända Apotheks-rörelsen på stället.
Enahanda tillägg anser jag böra ega rum till 4 f §• i afseende på de pannor Ättiks-FabrikÖrer nyttja för deras Ättike-tillverkning.
Uti 26 §. stadgas:
De i smärre brännerier till ångornas af kylning begagnade pipor vare ifrån försegling frie.
Jag finner uttrycket: smärre brännerier vara ganska obestämdt, och tydningen deraf beroende af dens omdöme, som verkställer förseglingen.
Om denna exception bibehålies, skulle jag önska, att den förtydligades genom antagande af en viss pannans kannerymd, såsom utgörande gränsen emellan smärre och större bränneriet.
Men med kännedom af den olägenhet, som är förenad med, och en följd af afkylnings-redskaps oftare uttagande ur kylfatet, skulle jag tro all erforderlig säkerhet vöre vunnen, om afkylningsredskaj:» i allmänhet, förseglad , får qvarblifva i egarens vård.
Med Herr Tottie förenar jag mig uti dess reservation och anser de i 45 §• föreslagne böter för oloflig bränvins-försäljning böra förhöjas till 20 ll:dr första gången och, vid itererad förbrytelse, efter undergången dom och bestraffning, till 4o R:dr. 53 §. förekommer mig, såsom rättsvidrig, ganska eftertänklig.
Det lärer ej kunna nekas, att bränvins-minutering, efter dertill i föreskrifven ordning vunnet tillstånd, är för innehafvaren ett lagligt näringsfång, ehuru — jag medgifwjer — af de minst aktningsvärda.
Men minuteuren är d®»k en Statens medborgare, hvilken, så väl för sin minuteringsrätt, som i ö&igt, måste till Staten erlägga contributioner.
Det måste bero af dennes, så väl som af hvar och en annan säljares, fria val, att föryttra sin vara mot contant betalning eller på eredit.
Om detta ej kan förnekas bränvins minuteuren, B ev.-, Lag- samt Allm. Be.w.- och Oecon.- Utsh:s Utlåtande N:o 8. 5^ minutören, synes mig i högsta måtto orättvist, att förneka honom beneficia juris till utbekommande af betalning för sin utborgade vara, och i detta fall ställa honom, så till sägandes, utom Lagen.
Man har trott att genom detta stadgande bränvins-supandet skulle försvåras och minskas.
Jag tror icke på della palliativ; skälen för denna tro äro för vidlyftiga att här upprepa, de erbjuda sig sjelfmant för eftertankan.
Den reflection torde likväl tillåtas mig vid detta stadgande, i synnerhet gällande för Lagstiftning i allmänhet: att Lagens kraft ytterst stödjer sig på folkets öfvertygelse om dess nytta och rättvisa.
En Lag, der orättvisan faller i ögonen, äfven på den enfalldigaste, blir förhatlig, föraktas och med detsamma öf. verträdes.
Jag vågar således vördsammast tillstyrka , att denna paragraph må från förslaget helt och hållet uteslutas.
Genom stadgandet uti 55 §.:
”Ej må köpare till vittne åberopas eller för ojäfvig antagas ifråga om det bränvin, han sjelf sig tillhandlat /’ hafva Höglofl.
Utskotten, efter mitt bedömande, lagt ett nästan uteslutande hinder för upptäckt och bevisning af lönnkrögeri.
Till grund för detta stadgande har man velat antaga: dels att köparen vore delaktig i säljarens brott, och dels alt, med köparens godkännande såsom vittne, tillfälle bereddes honom att tillika vara angifvare.
Hvad första omständigheten angår, eller köparens delaktighet i lönnkrögarens förseelse, så torde den erinran böra ega rum, att Lagen, för bestraffning af delaktighet i brott, förutsatt jemte den handlandes fria vilja, att den ifrågavarande gerningen till sin beskaffenhet är så qvalificerad, att den i gerningen deltagande kan deraf inse och finna den agerande hufvudpersonens brottsliga förfarande, eller att ett verkligt lagbrott föröfvas.
Detta inträffar likväl icke i frågan om oloflig bränvins-försäljning.
Man föreställe t. ex. en resande, som, i behof af förtäring, efter anvisning, inträder uti elt hus, der sådant kan fås.
Hans första omsorg är visserligen ieke att utforska om det anvista stället är en lofgifven eller en lönnkrog.
Detta interesserar honom föga att veta, emedan det är säljaren, i fall af oloflig försäljning, som är straffbar, och icke köparen.
I denna sin okunnighet erhåller och betalar köparen den förtäring han begärt, dervid allt tillgår i handlingssätt och yttre former lika öppet, sorn på hvarje annan privilegierad krog eller näringsställe.
Nu frågas: har denna köparen verkligen begått något brott, eller kan han sägas de facto vara delaktig i säljarens förbrytelse?
Skulle denna fråga, emot förmodan, af någon besvaras Bihang till R.
Prot. i834 och 1835. 5-te Sami. 2:dra Afd. 8 8ide Håflet. 58 Bea.-, Lag- samt Allm. JBesp.- och Oecon.- Utshs Utlåtande N:o 8. med ja! torde till vederläggning böra framställas en annan, om köparenär delaktig i säljarens brott, hvarföre harman icke i förslaget, med anledning af allmänna Lagens bud i 61 Cap.
Missgernings-Balken, för denna delaktighet stadgadt ansvar?
Underlåtandet af ett sådant stadgande bevisar mera än allt annat, att Lagstiftningen, nu så väl som i förra Bränvins-Förfaltningar, tacite ansett köparen icke vara att anse som delaktig i den olofliga bränvinsförsäljningen.
Det är således säljaren, och ingen annan, som är primitivt den brottslige i denna fråga.
Beträffande andra omständigheten, eller att, med köparens godkännande såsom vittne, tillfälle beredes honom att tillika vara angifvare.
I denna omständighet torde föga behöfva att anföras mera, än att sådant kan inträffa äfven med andre vittnen i brottmål; förekommandet deraf ligger nästan alltid utom Lagstiftarens och Domarens förmåga, såsom beroende hufvudsakjigast på vittnets samvetsgrannhet, å ena, och åklagarens grannlagenhet, å andra sidan, att ej gagna en så låg bevisningsutväg.
Då köpare får vittna om, det bränvin till andre personer vid samma tillfälle blifvit såldt, hvad, om ej hans eget samvete, hindrar honom att derom äfven vara angifvare?
Sedan jag sålunda, efter förmåga, sökt vederlägga och undanröja de hufvudsakligaste inkast, hvilka kunnat göras och blifvit gjorde inom Höglofl.
Utskotten, emot mitt yrkande, om köpares gagnande såsom vittne, och jag tillika visat, att köparen, såsom, enligt förslaget, ostraffbar för hvad han köpt, således af sakens utgång lagligen icke kan vänta eller hafva hvarken nytta eller skada, torde jag böra närmare få framlägga de vilkor, under hvilka jag anser köparens hörande såsom vittne, böra få ega rum.
Då det icke varit min mening att köparen ensam, och då ingen annan bevisning tillika är tillgänglig, skulle uteslutande och ovilkorligen få gagnas som vittne, bade jag trott, på grund af erfarenhet, om det oftast ofullständiga skick, hvari bevisningen om oloflig bran vins-försäljning stannar vid Domstolarne, och hvaraf värjemåls-eder alltid måste blifva en obehaglig följd, i saknad af den bestämdare upplysning endast köparen sjelf kan meddela, hans hörande borde tillåtas, för så vidt Domaren det nödigt pröfvar till bevisningens fullkomnande.
Det händer nemligen icke sällan att bevisningen företer sig sålunda: C. och D. äro kallade till vittne emot A. för oloflig bränvins-försäljning.
Bägge vittnen berätta, alt de blifvit af B. inbjudne på bränvin, hvilket B. begärt, bekommit och tillika med C. och D. förtärt; men huruvida B. skulle betala, eller betalde samma bränvin, eller om A. utan betalning undfägnade alla tre, det Veta vittnen icke och betalning hafva Jiev.-, Lag- samt Allm. Besv.- och Oecon.- Utsk:s Utlåtande IS io 8. 5 g de ej heller sett erläggas.
I detta ofullständiga stick stanna många så beskaffade åtal; följden deraf behöfver väl icke nämnas.
Vid detta och dylika förhållanden är det endast köparen sjelf som kan fylla och fullkomna bevisningen, om han i öfrigt är ojäfvig.
Då det är och måste vara Rikets Högloft Ständers afsigt, att, så vidt möjligen ske kan, utrota, eller åtminstone förekomma, utöfningen af det skadliga lönnkrögeriets fortgång i den scala det hittills visat sig, har jag trott min pligt vara, att, efter min ringa förmåga, arbeta till detta helsosamma ändamåls vinnande, och vågar derföre vördsammast föreslå följande förändrade redaction af 55 §. i förslaget:
Ej må köpare till vittne åberopas j, eller för ojäfvig a,ntagas i fråga om försäljning af det bränvin j han sjelf sig tillhandlat , ulan så är , att andre personer närvarit, och Domaren det dä nödigt prof var , för att erhålla närmare ljus i saken; hvaremot köpare _, derest lian i öfrigt ojäfvig finnes_, må vittna derom , att bränvin blifvit till andra personer vid samma tillfälleförsåldt.
Utan antagande af en slik fyllnad i bevisningen, skall lönnkrögeriet fortgå sin ohejdade gång, åklagaren tröttna vid åtal, deri sällan fullständig bevisning kan vinnas, och lönnkrögaren frodas af sin skamlösa handtering.
Uti 2 mom. af 62 §. vill jag föreslå följande förändrade redaction:
Bränvinsredskap eller bränvin, som är förbrutet dömdtj skall fördelas på enahanda sätt; börande sä väl redskapen som bränvinet_, med kärlet hvari det förvaras > pä offentlig auction försäljas j och så väl auctions-beloppet som vigten af den metall, hvaraf redskapen består af vederbörande
Uppbördsman med auctions-protocoll bestyrkas och i saköres-längclen redovisas.
Skälen för denna förändring äro: att försäljningen af förbruten dömd bränvinsredskap och bränvin tillhör Kronofogde eller Kronobetjente att verkställa, likasom auctionsbeloppet af honom uppbäres och bör redovisas, till sammanhang med böterne, i den af Domaren meddelade saköreslängd.
Härigenom vinnes den fördel, att både botes och auctionsbelopp redovisas på ett ställe och i samma saköreslängd, hvilket ej kan ega rum på sätt nu tillgår, nemligen att Kronofogde, sedan redskap och bränvin blifvit försålde, till Rätten ingifver extract af Auclions-procollet, hvilket då antecknas i det Tingets saköreslängd, under hvilket det ingifves.
Följden häraf har blifvit, att böter kunna vara ådömde ena året, men försäljningen af redskap och bränvin icke ega rum förr än år och dag derefter, i anseende till mellankomne besvär m. m.
Redovisningen måste således hänföras till 2:ne, 60 B ev,-, Bag- samt Allm. Bcsv.- och Oecon.- Utshs Utlåtande N:a 8. i hänseende till lid, vida skiljda saköreslängder, hvilket onekligen försvårar håde control och revision.
Detta förekommes likväl, om den föreslagna redactionen antages.