Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers bepröfvande, och då jag icke för enskild del kan biträda de principer, som, genom pluralitetens beslut, blifvit uttalade, så begagnar jag den utväg, mig blifvit lemnad, att deremot anmäla min reservation, och inskränker densamma dertill, att jag ansett såsom fördelaktigt, det så väl husbehofs- soin fabriks-bränvins-bränning hade blifvit tillåten, med inskränkt pannerymd och lindrig skatt för den förstnämnde, samt för den senare med all slags lill verknings-apparat inom 90 kannor» joannerymd, men med dryg skatt, lämpad efter productions-fÖrmågan.” * ”Till vinnande af den moraliska syftning, hvartill allmänna rösten gifvit anledning, att förminska tillgången på bränvin och fördyra varan, bär jag trott säkraste medlet vara, inskränkning inom viss tid för ulöfningen af bränvins-bränningen samt hög skatt på tillverkningen, men att lägga strängare band på industriens förkofran i delta, som allt annat afseende, tror jag icke lända till allmänt och enskildt gagn.” Med Herr Grefve Frölich förenade sig Herr M. von JFithrendorJf och Herr Hallgren. 2:0 af Herr Grefve Horn, C. F.: ”Emot de förenade Utskottens förslag lill grunder för en blifvande bränvins-brännings-rättighet, får jag till alla delar mig reservera.” ”Jag skulle, äfven med antagandet af den paradox, att bränvinsbränningen är för jordbruket en uteslutande rättighet, dock bestrida, att den är för jordbruket förmonlig så som denna näring allmänneligen bedrifves i Sverige; men vill gerna medgifva, alt den kan vara för jordbrukaren vinstgifvande såsom binäring.
Regering och Ständer hafva under ett halft sekels förlopp oaflålligt arbetat på dess häfdvunna besLånd, och den båldt beskattade jordbrukaren, i ett land utan mynt och med ett ytterst inskränkt rörelse-capilal i papper, kan rättvisligen ej förebrås att hafva tillgripit det sätt som erbjöds, att, genom producerandet af en begärlig vara, skapa sig en inkomst utan serdeles förlag.
Jag skulle derföre anse det lika oklokt som oiättvist, att nu söka motverka husbehofs-bränningen på annat sätt än genom vidtagande af den naturliga utväg, att jordbrukaren, med minskade skatter och utan förlägenhet för bytesmedel eller bri - »6 Sevilla, och Oecon.- TJtsk.
Betänkande N.-o 3. ® stande förlag till en förbättrad landthushållning, insåg sin fördel vid frånträdandet af bränvins-bränningen åt den fria tädan emellan dem, som förmonligast för landet kunde bedrifva denna näring.” ”Man borde derföre, med afseende på närvarande missförhållande, lemna dea egentliga husbehofs-bränningen fullkomligt ostörd, måhända alldeles obeskattad, men beskatta den större bran vins-till verkningen såsom en näring, hvilken väl icke borde undertryckas, men icke heller i högsta måtto uppmuntras, förr än landets financiela ställning och deraf beroende oeconomiska tillstånd sådant medgåfve.*’ ”Jag respecterar den mägtiga opinion, som fordrar nationens emanciperande utur bränvins-oket, ehuru jag ej kan godkänna den väg, hvarpå man söker vinna målet.
Det torde nu mera vara förgäfves att vilja bestrida brän vinets bruk i Norden såsom en nödvändighetsvara; naturen uttalar deröfver sin ojäfaktiga dom, och filantropen bör ej vilja mer än hämmandet af en öfverflödig bränvins-consumtion inom landet.
Productionens storlek må sedan rätta sig. derefter och till exporten af sprit, sorni verldshandel lätteligen kan utgå ifrån Sverige, så väl som från Preussen och Ryssland, hvilka länder i mer än ett afseende torde speculera på undertryckande af Svenska industrien.
Den med skäl öfverklagade så vederstyggliga fylleri-lasten torde, lika med allt annat ondt som Försynen tillstädjer, omsider medföra sitt eget correctiv, det enda verksamma, nemi. lankan på nödvändigheten af folkbildningens rigtande till sedlighet och sann religiositet.
Jag vill derföre endast i förbigående hafva antj^dt, hvarest den rätta roten till det onda skall uppsökas och alt moralens bud icke bör förvexlas med industriens godkände theoner.” ”Det torde icke kunna nekas, att den allmänt spridda bränvins-bränningen i smått måste uppmuntra en fullkomligt ocontrolerad consumtion, emedan det naturliga behofvet, att afsätta en ringa och dyrt tillverkad vara till högsta pris, identifierar producentens fördel med consumentens förderf; men att den egentliga bränvinsfabrikanten eger ett annat interesse än krögarens, då dess produet ingår uti den större handeln, och då krognäringen är derpå grundad, kan densamma både controleras och beskattas så, att consumtionen derigenom inskränkes.”
"De förenade Utskottens pluralitet har, i motsats med verkliga förhållandet, antagit, att mängden af det bränvin, som i Sverige öfverflödigt consumeras, är en produet af de större bränvinsverken i Riket, eller sorn de benämna konstbrännerier; hvarföre desamma, till fylleriets hämmande, borde Bevilln. och Oecon.-Utsh Betänkande iV.-o 3. »7 borde utrotas, och bränvinet sålunda, genom försvårad tillverkning, hög skatt på tillverkningen och bränningstidens inskränkning, fördyras.
Med någorlunda visshet kan man beräkna, att de större brännerien för närvarande lemna i handeln högst 6,000,000 kannor bränvin, hvaremot de l3o,ooo små pannor, som finnas i Riket, säkerligen tillverka fyra gånger så mycket och ega ostridigt en förmåga tit mångdubbla detta qvantum.
Skulle derföre bränvins-priset, tillföljd af lagde hinder mot fabricationen, stegras, skall färdigheten att begagna små bränvinspannor snart utveckla sig under täflan alt begagna den gynsainma conjuncturen, men denna orsak skall hastigt framkalla sina verkningar, nemi. ökad production med både gamla och nya tusendetals småpannor, samt fällda pris, och allrasäkrast skall ett oiiämmadt bränvins-supande följa den fullkomnade småbränningen i spåren.
Om Utskotten conseqvent velat följa sin idé, hade åtminstone bränningstiden bort inskränkas till högst 3 månader af året på samma gång man genom hög beskattning velat göra husbehofs-bränningen vigtig.” ”De såkallade konstapparaternes aflysande, eller, med andra ord, bränvins-bränningens nedtvingande till ett spanmåls-, tids- och skogsförödande hushålls-bestyr, är deremot en conseqvent följd af Utskottens lagstiftnings-princip, som genom denna utveckling tillräckligt ådagalägger sitt värde i statsceconomiskt afseende.
I motsats härmed skulle jag önska, att en ärligt af både Regering och Ständer uttalad öfvertygelse om denna riksangelägenhet icke måtte uteblifva, enär en ren lagstiftnings-grundsats, i detta fall stadgad, skall otvifvelakligt medföra helsosamma verkningar för framtiden.” ”Jag föreslår, att bränvins-bränningen förklaras vara en fri och loflig näring alt, under nödige controler, ulöfvas af hvarje Svensk man, som, enligt serskilde stadganden, ställer borgen för skattens utgörande, men att för närvarande en nödig skillnad göres emellan den så kallade husbehofsöch fabriks-bränningen.
Den förra må, enligt nu gällande författningar, ulöfvas, under 6 månader al året, med enkla pannor ända till 3o kannors rymd, utan tillsats af mäskvärmare eller reclifications.apparat.
Fabriksbränningen deremot lemnäs en obegränsad frihet, så lill tid som sättet, och beskattas, på grund af högsta tillverknings beloppet, sålunda, att för hvarje bränvins-verk, deri enkla pannor öfverstiga 3o kannors rymd, eller der mäskvärmare och reclifications-apparater, samt andra kände eller upp Bih. till R.
Prot. t834‘ $ Sami. 2 Afd. 3 3:dje Iduftet.
Ip Sevillu, och Oecon.-Utsk. Betänkande IV.-o 3. funné nja tillverknings-methoder begagnas, af hvad form och beskaffenhet som belst, uträkning skall ske af bogsta möjliga lillverknings-förmåga i månaden, då hvarje sålunda till afverkning calculerad kanna bränvin af 6 graders styrka, belägges med 2 sk.
B:co afgift, och må hvar och en, som fabriksbränning utöfvar efter denna beräkning, för hvarje serskildt fall, skatta för så lång tid af året han bränna vill.” ”Controlen öfver bränvins-författningens efterlefnad bör ej uteslutande lemnäs åt kronobetjeningen, utan äfven och hufvudsakligen utöfvas af de Socken-ombud, hvilka hafva" sig församlingens enskilde angelägenheter anförtrodde, och bör Staten aflemna tili dessa Communers enskilda gagn en viss procent af deras bränvins-skatt, som lill folkskolornes befrämjande skulle användas.” Med Herr Grefve Horn förenade sig Herr Grefve Hermansson. 3:o af Herr Grefve von Fersén, H.:
”Då jag ej inser något giltigt skäl h varför bränvins-bränningen, mer än alf annan loflig industri och näring, skall tillbaka hållas ifrån förnuftsenlig utveckling, får jag vördsammast reservera mig emot den hämmande princip, sorn legat till grund för förenade Utskottens utlåtande i denna fråga, huru vackra de skäl än äro, som philantropien härvid kan lemna till stöd.
Mig synes nemligen, sora måhända det egentliga och rätta skälet för ett slikt beslut bäst skulle återfinnas uti den enkla sats: att hvar och en önskar i sin mon, så mycket man kan, söka begagna en vinstgifvande rättighet, mera lönande ja inskränktare den får begagnas.
Emot ett sådant obesmyckadt och rent utta la cl t skäl hade jag visserligen ej haft något att invända, sanningen hade varit dess stöd, och kländervärdt kan aldrig vara, att en hvar söker på loflig väg bereda sig den största förkofran.
— Utskottens antagna utgångspunkt kan jag lika litet, som de derför anförde skälen, gilla, och i tillämpningen har jag således äfven varit af stridig åsigt med pluraliteten.
Jag hade trott, att för landet ändamålseniigast och nyttigast skulle hafva varit, alt en gång antaga oell följa ett syslem, som vore ledande till bränvins-bränningens, såsom näringsgren betraktad, fullkomnande.
Den är redan på den ståndpunkt i allmänhet, att den kan betraktas såsom en näringsgren, men uti ett halfulbildadt skick, och halfutvecklingen i denna del, liksom i mycket annat, medför måhända mera skada än gagn, då vägen tili vidare utveckling och fullkomnande tillstänges.” ”Utskotten hafva, genom i Betänkandet frandagde grunderne, sökt ytterligare och kraftigt befästa detta halfatvecklings-tillstånd, som jag för ingen del kan gilla, oeh det är af denna anledning, som jag reservationsvis Bevilln*.
Och Oecon.-Utsh Betänkande N:0 3. *9 hal* vågar bifoga några få borta grunder, åsyftande att, utan förnärmande af billiga fordringar, inleda på den väg, sorn, enligt min öfvertygelse, skulle i ed a Lill bränvins-bränneri-handteringens mera systematiska ordnande till utveckling och fullkomnande. 1:0
Beskattning af bränvins-lillverkning synes mig böra delas i h:ne slag; a) för Husbehofs-bränvins-bränning. för Fabriks-bränvins-bränning. 2:0
Husbehofs-bränvins-bränning vare jorden åtföljande, fabriksbränvins-bränning tillåten en livar som sig dertill anmäler och skatt derför på förband för året erlägger. 3;o Med husbehofs-bränvins-bränning förstås den bran vins-bränning, sorn eger rum med panna af t. ex. 10 å i5 kannors rymd ulan tillsats af mäskvärmare eller något apparat af hvad beskaffenhet det vara må; med fabriks-bränvins-bränning, när bränvin med högre pannerymd, eller med tillsats af något apparat till pannan, tillverkas. 4;o Husbehofs-bränvins-bränning, med den redskap ofvanstående 3:dje punkt bestämmer, vare fri ifrån skatt, t. ex. 2:ne månader om året.
Vill jordegare begagna längre lid till husbehofs-bränvins-bränning, anmäle han sig hos Konungens Befallninghafvande, som dertill meddela tillslånds-bevis, emot det ätt skatt för den begärda tiden, hvilken ej må understiga en månad eller 3o dagar, af den sökande på förhand erlägges.
Skatten härföre må beräknas lågt, t. ex 1 sk. för hvarje kanna, som under den begärda tiden kan afverkas med den panna, för hvilken brännings-tillåtelsc begäres. 5:o
För fabriks-bränvins-bränning betalas skatt, t. ex. fyra eller sex gånger af hvad för husbehofs-bränning erlägges, afgiften beräknad per kanna efter årsproductionen med det hittills kända största och bästa apparat.
Resultat om dessa grunder antagas: a) Ingen är förnekad att begagna denna, lika litet som hvad annan näringsgren, till sin förkofran och fördel; men skillnad i beskattningen är gjord för den, som an vander denna näring blott för sitt behof, och för den, som vill bedrifva den såsom cn vinstgifvande handtering eller rörelse. b)
Brän vins-fabriker uppkomma i bredd med skälig och billig husbehofs-bränvins-bränning, liksom fabriker al alla slag nu finnas i bredd med lius-slöjden, utan att den senare röner menligt inverkande af den förra. c) Stats-intraden å bränyins-fabrikation kunde, i följd häraf, göra circa ÖO B evilla. oc/i Oecon.-Utsk. Betänkande N.-o 3. i million R:dr; ty om jag antager, att årliga bränvins-behofvet, som skall fylias, år circa 16,000,000 kannor, hvilket gör omkring 2:ne supar per dag tor hvarje mansperson; och vidare att en fjerdedel deraf brändes skattfritt genom husbehofs-bränning, afverkades genom fabriks-bränning 12 millioner kannor, hvilket, å 4 sk- per kanna, gör ofvanstående inkomst-summa.”
Med Herr Grefve Fersen förenade sig, i afseende på grunderne för bränvins-bränningen, Herr Friherre Wrede och Herr Friherre Hermelin3 August. 4:o af Herr Friherre Hamilton, H.: ”Emot de af de llöglofl, förenade Utskotten, rörande grunderne för en ny bränvins-förordning, fattade beslut, som nu framställas till Rikets Högloft.
”De hafva nemligen ej betraktat saken uren statsoeconomisk synpunkt, utan blott ifrån en moralisk, då de såsom grund för sina beslut antagit, att, till fylleriets hämmande, åtgärder borde vidtagas till bränvinets fördj rande och minskning i tillgängen.” "Härvid har jag trott, att detta visserligen ädla och i många provincer, ty i mängden är det ej, af behofvet högt påkallade mål hade bort på en annan väg eftersträfvas.
Ett bufvudsakligt medel lill detta ändamåls vinnande, trodde jag vore en förändring i vårt skjutsväsende, och serdeles hållskjutsens afskaffande, ty i ungdomens lif i hållstugan tror jag att den förderfligaste plantskolan och källan lill denna last, äfvensom till lättja och oduglighet, bör sökas.” ”Då således det vackra moraliska ändamålet, efter min öfvertygelse, hade bort eflersträfvas på en annan väg, kan jag ej annat än tro, att en fråga, som så ingriper i hela Sveriges hushållning, som denna, hade bort af Representationen endast betraktas ur den statsoeconomiska synpunkten.” ”Dervid framställer sig för mig endast tvänne synpunkter, hvarur den bör betraktas.” "Antingen är bränvins-bränningen, såsom näring och lill sina följder, så skadlig för landet, att det onda den medför öfverväger det goda.
Då anser jag det vara Styrelsens och Representationens gemensamma pligt, att Bevilla, och Occon.-Ulsk.
Betänkande N.o 3. 51 gä lil! roten af delta onda, och förbjuda det, om också verkställigheten af förbudet måste ske småningom.
En sådan åsigt har hvarken hos Utskotten eller hos allmänna opinionen förmått göra sig gällande, utan hafva tvärtom de förenade Utskotten förklarat bränvins-bränningen för en jordbrukets förmonliga tillhörighet.’'
"Är den det, så måste den ock få fortfarande utöfvas, och då uppstår för Statsoeconornen den andra frågan, huru skall den ändamålsenligast bedrifvas, så att den på en gång ger den enskilde den största nytta, relativt till det dertill använda råämne, och att den lemnar Staten den största inkomst.” "Detta bade jag trott vara det mål, som i en bränvins-förordning borde eftersträfvas, för att bygga den på sunda och orubbliga grunder, hvarigenom denna rörelse en gång kunde upphöra att vara ett experimentalfält för hvarje ny Ständernas sammankomst.” "Efter min öfvertygelse, som måste vara felaktig, då den ej i det ringaste förmått göra sig gällande inom de förenade Utskotten, kan detta mål blott vinnas genom den grundprincips antagande, att bränvins-bränningen må behandlas i likhet mert all annan laglig rörelse, och njuta lika skydd inför lagen med den, det vill säga frihet emot skatt.” "Såsom princip derföre tror jag således, att den bör vara fri för hvarje Svensk man, så i stad som å land, att utöfvas med hvad apparat, huru stor pannerymd och på huru lång tid af året han sjelf uppgifver sig för, blott han vid uppgiften dertill erlägger den derföre fastställda skatten.” ”Hvad denna beskattning beträffar, har jag trott, att bränvins-bränning med mindre än 20 kannors enkel panna, utan mäskvärmare, samt för en inskränkt tid af högst 6 månader, borde beskattas efter pannerymd, såsom lindrigare, och som ett emot fabriks-bränningen nödigt skydd, som är behöfligt för husbehofs-brännaren, åtminstone till dess allmogen, genom ett förändradt hushållnings-sätt, småningom hinner göra sig oberoende af denna näring.”
"All annan bränvins-bränning borde skatta efter hvad det till bränvins-bränning uppgifne apparatet anses möjligen kunna tillverka på den uppgifna tiden, med en viss afgift per tillverkad kanna” "Härtill skulle en tariff upprättas af Kongl. Vetenskaps-Academien, i förening med någre tillkallade erfarne bränvins-brännare.” "Sjelfva beloppet för beskattningen med flere andra mindre hufvudsakliga punkter tror jag mig ej här böra vidröra, såsom mera hörande lill det reglementariska.” 'Sevillt.
Och Oecon.-Utsh Betänkande JV.-o 3j ”Genom dessa hufvudgrunders antagande hade jag hoppats, att Lådd en vida högre och lättare eontrolerad Statsintrad hade kunnat uppstå, och äfven att det af allmänna opinionen önskade raålet, fyllerilastens hämmande genom bränvinets fördyrande, härigenom skulle hafva med större säkerhet vunnits, än genom det af de förenade Utskotten föreslagna sätt.” "Äfven med antagande af den synpunkt, som ligger till grund för Utskottens Betänkande, tror jag nemligen, att ändamålet ej kan vinnas pi den väg de gått.
— Bränvinet kan ej fördyras, då tillgången af egen tillverkning utsträckes till mängden af consumenter.
Genom en inskränkning af den större bran vins-bränningen, till förmon för den mindre, kan möjligen en mindre försäljning deraf på torgen åstadkommas, men deremot skall fylleriet i de enskildes boningar med säkerhet tilltaga, genom det att Utskotten satt husbehofs-bränningen utöfver ali medtäflan af de större brännerierne.” ”Allmänna erfarenheten visar, hvar fylleriet är störst, om i de provincer, der liusbeliofs-bränningen är mindre allmän och der allmogen köper sitt behof deraf, eller i de, der husbehofs-bränningen idkas snart sagdt fabriksmessig t i hvarje koja.
De af Justiliae-Statsministem årligen utgifne brottmåls-längder tala emot de senare, och upphäfva således, genom allt för beklagansvärda facta, allt hvad som talats till förmon för de små, emot de stora brännerierne.” ”Jag kan derföre slutligen ej annat än öppet uttala min öfvertygelse, ätt den väg, de förenade Utskotten vandrat i moraliskt afseende, leder lika rakt till motsatsen af det mål de efterstrafvat som den i statsoeconomiskt hänseende är grundfalsk.” Med Herr Friherre Hamilton förenade sig, i afseende på grunderne för bränvins-bränningen, Herr Friherre Wrede: 5:o af Herr Friherre Kantzow: ”Emot de sammansatta Utskottens beslut i åtskilliga omständigheter, får jag afgifva min reservation.” ”Jag har utgått ifrån den synpunkt, att bränvinet borde fördyras, på det att consumtionen af denna i både fysiskt och moraliskt hänseende förderfliga vara måtte minskas; äfvensom alt, genom en högre beskattning å denna industrigren, bereda Staten högre inkomster.” ”Jag hade önskat, att på den principenligasle väg komma till detta mål, eller kunna utrota den högst skadliga husbehofsbränningen genota fabrikerna och en hög beskattning å de senare.
Men på denna väg förutsåg jag ett oöfvervinneligt binder uti en tätt sluten colonn af det Hedervärda Bonde-Ståndets Ledamöter, hvilkas medgifvande lill en dylik ärendets F. erilin.- och Oecon.-TTlsk.
Betänkande N.o 31 Behandling icke kunde erhållas, och af både politiska och billighetsskäl, måste således en annan väg väljas, deruppå åtminstone till en del det önskade snålet kunde hinnäs."
"Jag har således, för att förekomma en alltför stor production af brännvin, medgifvit bränvins-bränningen såsom ett monopol i um för jordbruket jag har, för alt minska productionen, lemnat min röst för konstapparaternas af lysande, m. m. i samma interesse.” ”Men å andra sidan har jag ej utan förundran funnit, att sedan dessa iegifvanden skett åt husbeliofsbränningen, så sökte dess försvarare undvika alla concessioner åt dem, hvars ändamål varit någonting helt annat, än att skydda husbehofspannorna.” "Uppå dessa i yttersta korthet angifna grunder reserverade och reserverar jag mig emot Utskottens tillstyrkande i nedannämndejpunkter
Jag anser rättigheten lill bränvinsbränning icke böra åtfölja jard af lägre värde än 5eo R:dr.
Det nu befintliga Stadgandet leder dertill, att bränvin kommer att tillverkas i hvar stuga, hvarigenom det onda fortfar att sprida sig på ett fruktansvärd! sätt ibland de torftigare classerna medborgare.
Vid torde punkten.
Lika med afdelnrngens tillstyrkande har jag ansett ett Egendomsvärde af 3o,ooo R:dr B:co böra erfordras för begagnandet af 90 kannors panna, genom mäsk vä r ra ar en lill ka rine ty ruden progressivt ökad till /f5,ooo R:dr och derutöfver.
”Ett alltför lågt egendomsvärde för go kannorspannor befordrar nemligen productionen i alltför stor seala.”
Vid rute punkten.
Brännmgstiden tror jag böra inskränkas lill fern månader, eller ifrån den r
December till den sista April.
B:co för hvarje tillverkad kanna, beräknadt efter möjligheten af tillverkningens (jvantilet med de olilia slagen pannor, enligt en af sakkunnige personer uppgjord allmän tariff under den tid, för hvilken anmälan till bränning sker, samt med skyldighet för den, som anmäler sig, att för hvarje månad förskottsvis betala skatten.
”De välgörande resultaten häraf blefve sannolikt; 1:0
Ätt mången jordbrukare, sorn na mindre afser förlusten på sjelfva bränningen, genom åtgång af säd, potäter och bränsle till högre värde, än den deraf uppkomne produet af bränvin, och sorn icke tänker uppå att betala sin skatt mer än en gång om året, sedan krän vinet är fÖrtärdt* då sådant till något betydligare belopp skedde på förhand* skulle ■>4 Bevilln.- och Oecon.-XJlsk. Betänkande A.-o 3. no"a besinna sig, och beräkna sin förlust på denna rörelse, hvarigenom den kornme alt inskränkas och slutligen öfvergå till en inskränkt näringsgren i naturlig väg. 2:0 Alt Statsintraderna ifrån denna titel derigenom komme alt betydligen ökas, hvilket åter lemnade medel öfriga lill alt på samma gång hilda en stark kustbevakning emot oloflig införsel af så väl bränvin, sorn andra varor, och göra början till ett seglande Sjöförsvar och årliga öfningar för vår flotta.
Jag anser icke bränvinsbrännings-rältigheten böra kunna öfverlålas på annan person.
”Emot de sammansatte Ilöglofl.
Bcv’"*'ingsoch Oeconomie-Utskottens Betänkande, angående förslag till ny bräuvinsbrännings-förordning, får jag, i anseende till min tillärnade afresa härifrån på någon tid, som sätter mig utur tillfälle att inom Ståndet yttra mina åsigter, härmed vördsamt anföra min reservation, hvilken jag ödmjukast anhåller, må få till Riks-Stånden medfölja Betänkandet i ämnet.” ”Det lärer icke vara Rikets Höglofl.
Ständer obekant, att uppmärksamheten inom liela landet är serdeles fästad på utgången af Rikets Ständers åtgärder, i afseende på bränvinsbränningen, och uti landsorterne har icke otydligen låtit sig märka ett välgrundadt missnöje med den, till för stor utsträckning, drifna bränvinshränningen, till skada för hela nationens moralile och isynnerhet till mehn för den inuti provincerne boende skattdragande jordbrukaren.
— Det tillhör hvarje Representant, att söka medverka till en billig jemkning i denna hushållningsgren, med fästadt afseende derpå, att hvad som i öfrigt kan vara Stats-oeconomiskt rigtigt och som i andra mera befolkade länder, der tätheten med större städer befordrar afsätlningen pä bränvin, lika beqväm för alla tillverkare, icke är i tillämpningen användbart i vårt kära Fädernesland, der localförhållandens olikhet verka ända derhän, att hvad som kan vara nyttigt för ena provincen, icke är gagneligt för den andra; — en medelväg bör således sökas, hvilken ej, som nu, på sätt bränvinsbränningsrältigheten utöfvas, närmar sig till någon dedicerad monopolicerad avantage för dem, hvilka hafva sitt jordbruk nära intill deras för denna vara enda afsättningsort Stockholm, och således icke få vidkännas de kostnader af förlag, magasinering, kärl, leccnge, transporter och piovisioner, som tungt drabbar den i aflägsnare landsorten boende jordbrukaren Bevillti.- och Oecon.-Utsk.