Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Likgiltigt kan vara, om detta sker af staten eller communerna; dock måhända verkställes det med mindre kännbar tyngd af de sednare, vare sig genom befrielse från vissa ser vi t uter, eller betingade aflöningsvilkor i förhållande till communernas olika vidd, eller olika locala och tillfälliga förhållanden.”
Härmed förenade sig Herr Doctor Utterström. 3:o Af RiksdagstidImägligen Ola Jeppsson: ”Jag anser, att Utskottet hade bordt uttrycka den mening, att fjerdingsman äro ställda under KronoLänsmannens lydnad i de delar af dennes befattning, der han rätteligen hör kunna påräkna deras biträde; äfvensom att de göromål, fjerdingsman tillkomma, bort i de liesta fallen hafva varit uppräknade.
Jag anser tillika, att sältet hvarpå fjerdingsmans-tjensten tillsättes hade bordt i mer bestämda ordalag uttryckas, på det att sådant icke må hero på kronofogdes eller länsmans godtycke.”
I denna sistnämnde punkt af reservationen instämde Riksdagsfullmägtigen Jöns Jönsson från Christianstads län.
Härförutan anmäldes reservationer emot ifråga varande Betänkande af Herr Muncka Herr Björnstjerna och Herr d’Orchimont.
STOCKHOLM, ÉCKSTEINSKA BOKTRYCKERIET, 1844.
Ålita. Besv.- och Elion.-Utskottets Betänkande, N:o 78.
I N:o 78.
Ank till Exp.-Utsk. d. 17 Bfov., kl. 2 «. sa.
Meltuikan.de löner för afskedstagande Cons is t orii-No ta rier.
Preste-Ståndet har lill detta Utskott remitterat en af Herr Biskop Hullström vackt motion, deruti blifvit framstäldt, att, genom en i hvarje Stift inrättad Cassa Emeri torum , det hade blifvit åfeldt att åt fört jente skollärare bereda en tarflig utkomst vid deras afskedstagande, och att Kongl. Maj:t, vid innevarande Riksmöte, i samma Nådiga syftning utaf Rikets Ständer äskat anslag, för att såmedelst underlätta de vid allmänna Läroverken anställde personers afgång ifrån tjensteme, utan att de, vid en långt framskriden ålder, skulle behöfva inom kyrkans område söka sin befordran och sin bergning; men, att vid sidan af desse lärare funnes en annan tjensteman, som icke mindre i samma hänseende borde ihågkommas , nemligen Con si storii-N öian en , hvilkens tjenstebefattning vore i allmänhet af natur, att kräfva den yngre ålderns drift, påpasslighet och raska oförtröttade verksamhet , men hvartill åter han funnes föga tjenlig och beqväm, då år och bräckligheter försvagat hans kraft, måhända (ill och med derhän, att lian endast sällan förmådde lemna sitt rum; och då härtill komme, att hans klena löne-inkomster ej satte honom i tillfälle att aflöna en vicarie, och lian ej eller kunde, genom afskedstagande, helt och hållet försaka desamma, befunne Stifts- och Läioverks-styrelsen sig i sådant fall i ett ganska obehagligt trångmål, enär den, å ena sidan, icke gerna kan af den ålderstigne fordra mer, än han förmår och , å den andra , måste, genom hans bristande förmåga att kunna fullgöra sina åligganden, känna sig likasom förlamad; hvadan det vore af vigt, att en utväg uppsöktes för att åt afskedstagande Consistorii-Notarier bereda en lämplig ersättning för den lön, sorn de afstode; och har motionären trott, att Cassa Emeritorum i detta afseende lämpligen borde ifrågakomma.
Consisforii-Notarien vore nemligen icke allenast räkenskapsförare för Läroverkens cassör, och sålunda i första rummet redogörare derför, utan äfven, ex officio, Ephori Secreterare, och ur dessa hänseenden, såsom det ville synas, qualificerad att erhålla ifrågavarande ersättning ur förrberörde cassa, helst det borde vara förunnadt den gamle, sorn egnat Stif - Bih. till R.
Brot. £844. 8 Sami. £4 lläft. I 2 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N-.o 79. tets och Läroverkens angelägenheter en trägen och långvarig möda , att, då han dervid icke förmådde lägga vidare hand, få uppbära sin lön af de medel, som blifvit inom Stiltet samlade, och som han så länge förvaltat.
På dessa skäl, och då ifrågavarande fall icke ofta torde inträffa, har motionären föreslagit, att afskedstagande Consistorii-Notarie må, om lian uppnått 65 år, vara berättigad att ur Cassa Emeritorum erhålla ersättning för sin afträdande lön , till ett belopp af hälften utaf äldste Lectorns lön, eller 80 tunnor, beräknade efter 6 R:dr per tunna.
Utskottet, som tagit denna motion i öfvervägande, delar fullkomligt motionärens öfvertygelse om nyttan och nödvändigheten deraf, att ConsistoriiNotarier, genom åt dem beredd ersättning för innehafvande lönförmoner , må kunna afträda från sina tjenstebefattningar, då ålderdom och bräcklighet göra dem oförmögne att desamma med tillbörlig drift bestrida.
Deremot kan Utskottet icke instämma i motionärens förslag , att denna ersättning borde utgå från Elementar-Läroverkens Emerid-Cassör, enär detta vore ett förnärmande af Skollärares rätt, för deni så mycket mera kännbart, som, enligt hvad sist församlade Skol-revision i afgifvet underdånigt Betänkande upplyst, dessa Cassör på de ställen, der de hunnit bildas, äro alltför otillräckliga för det behof, hvars afhjelpande genom dem blifvit afsedt, och således icke skäligen kunna besväras med för dem främmande utgifter.
Af sådan anledning anser sig Utskottet böra afstyrka bifall till ifrågavarande motion.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Nov., kl. 2 e. ra.
Betänkande, i anledning af täckt motion om bestämmande af Minimioch Maximi-belopp för arrende-afgiften m. m. vid utarrenderande af Lunds Academi-hemman.
Uti en i Hederv.
Bonde-,Ståndet väckt, och derifrån till detta Utskotts handläggning remitterad, motion, har lliksdagsfullmägtigen Christen Andersson från Christianstads
Län ansett sig böra fästa Rikets fotänders uppmärksamhet Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskottets Betänkande, N:o 79. 3 på de både för Lunds Academi och för arrendatorerne af dess hemman, efter motionärens förmenande, skadliga förhållanden, dels att vid utarrenderandet af berörde hemman någon annan gräns för arrende-afgiften icke finnes bestämd, an högsta anbudet, hvarigenom denna afgift uppstegras till den höjd, att ingen, äfven med den bästa omtanka, förmår utgöra densamma, och dels att åboen icke har företrädesrätt till hemmanet vid nytt arrende; samt att dessutom Acadeinien eger rättighet att fordra arrende-spanmålens leverering in natura och, vid uraktlåtenhet häraf, upphandla spanmålen på auction, till ett pris, som ofta med 2 å 3 R:dr ötverstiger det i orten gångbara.
För afhjelpande häraf har motionären föreslagit: i:o att, vid utarrenderande af ifrågavarande hemman eller lägenheter, ett minimi- och ett maximi-belopp för arrende-afgiften må bestämmas , i likhet med hvad för Lunds Domkyrko-hemman m. 11. är stadgadt, med rättighet derjemte för siste innehafvaren att, emot ett af desse belopp, bibehålla arrenderätten, om lian inom en viss tid sig dertill anmäler; och 2:o att både nuvarande och framdeles blifvande arrenden må alltid få lösas med penningar efter den af Länets Deputerade satta Markegångs-taxa, utan forsel-lön eller annan förhöjning.
Detta ärende har Utskottet tagit i öfvervägande och dervid trott sig, innan hufvudsakligt yttrande deröfver afgifves, vördsamt böra upplysa : att, sedan Kongl. Maj:t, under den 27 Augusti 1817, i Nåder utfärdat ett Reglemente för utarrenderande af Lunds
Domkyrko-hemman , så hafva åtskiliige af desse hemmans åboer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att berörde Reglemente måtte i Nåder varda förändradt så, att sökanderne eller deras rättsinnehafvare förunnades perpetuel optionsrätt å ifrågavarande hemman, af skäl, att de ej kunde vid besittningstidens slut, å de blifvande auctionerna, täfla med speculanter, sorn, utan att afse annat än uppehälle för ögonblicket, bjuda högre afgift, än hemmanen rimligen kunna bära, samt att hemmanen i desse nye inuehafvares händer måste innan kort utsugas och förderfvas, och Domkyrkan således i sjelfva verket komme att af de öfverdrifna arrendena hemta skada i stället för vinst; i anledning hvaraf Kongl. Maj:t, under den 3 Maj 1821, i Nåder förklarat, att, då
Domkyrkan i Lund genom öfverdrifna arrende-anbud å de densamma tillhörande hemman i tidens längd snarare kunde förlora än vinna , Kongl.
Maj:t funné skäligt att*, med afseende derjemte å de serskilda omständigheter. sorn med ifrågavarande hemman och åboerne dervid in - 4 Ålim.
Best-, ock Ekon.- Utskottets Betänkande r N:o 79. träffa, göra åtskilliga jemkningar uti 1817 års
Reglemente för dessa hemmans utarrenderande, hvaribland här må anföras: l:o Sedan Domkyrko-Rådet och Hushållnings-Sällskapet i Länet blifvit hörde, utsätta Landshöfdingen och Biskopen ett minimum, hvarunder, och ett maximum, hvaröfver det årliga arrendet, som alltid bestämmes i spanmäl, icke lar ga. 5:o
Förre hemmansinnehafvaren och, i fall han död är, hans enka eller barn, må till arrendet njuta optionsrätt, det vill säga rättighet att antaga det vid auctionen gjorda högsta anbud, som dock icke får öfverstiga det bestämda maximum; men skulle vid auctionen hvarken förre hemmansinnehafvaren eller någon annan bjuda det utsatta minimum, då bör hemmanet på auction bortarrendera» till den mestbjudande , utan att förre innehafvareit dervid någon optionsrätt njuter.
Bemälde hemmansåboer hafva äfven i underdånighet anhållit, att dem?
måtte tillerkännas rättighet att lösa arrende-spanmålen efter markegångspris, in. m., men Kongl. Majit har, uppå anförda skäl, under den 16 Januari 1828y denna anhållan afslagit.
Uppå af vederbörande gjorda underdåniga anmälanden och ansökningar, har Kongl. Majrt äfvenledes i Nåder förordnat, att här ofvan omförmälda Nådigst vidtagna förändringar i Kongl. Reglementet, rörande arrenden af Lunds Domkyrko-hemman, jemväl skola gälla i afseende på utarrendeiingen af Kyrkoech Skole- m. 11. hemman i Malmöhus, Blekings, Christianstads, Hallands samt Götheborgs och Bohus Län, Af hvad sålunda blifvit anfördt synes, att Kongl. Maj:t redan funnit skäl vara för handen att, i afseende på utarrenderingen af Lunds Domkyrkas hemman samt Kyrko- och Skole- m. tl. hemman inom nyssnämnde
Län, meddela sådana föreskrifter, som motionären ansett äfven böra blifva af stort gagn vid arrenden af Lunds Academis hemman; hvadan Utskottet, som lör sin del hyser den öfvertygelse!) , att förhållandet emellan sistnämnde hemman och Domkyrko-hemmanen m. fl. i berörde afseende är enahanda, och att således de föreskrifter, som befunnits tjenliga för de sednare, jemväl skola blifva af nytta både för Aeademien och dess hemmans-åboer, ansett ,sig böra till hufvudsaklig del understödja motionärens anhållan 5 men, enär det icke är af honom till fullo utredt, huruvida den dispositionsrätt, Lunds Academi, till följd af en - Allm. Besv.- och Ekon-UIskoitets Betänkande, Nm 801 5 skildta gåfvobref, möjligen kan ega öfver dessa hemman, lagger något hinder * vågen för meddelandet af dylika föreskrifter, så tror Utskottet sig endast feöra föreslå: att Rikets Ständer ville i underdånighet anhålla, att Kongl.
Majrt måtte, sedan rätta förhållandet med den dispositionsrätt, sorn Lunds Academi eger öfver de till densamma donerade hemman blifvit utredt, samt, i händelse ej deruti något hinder förefinnes, täckas utfärda sådana Nådiga föreskrifter, i afseende på utarrenderingen af Lunds Aeademis hemman, som förut äro för dylika fall meddelade för Lunds Domkyrkas hemman samt Kyrko- och Skole-hemmanen inom Malmöhus, Blekings, Christianstads, Hallands samt Götheborgs och Bohus Län. istockholm den 12 November 1814.
N:o 80..
Asak till Exp. Ulsk d. 17 Nov., kt 1 r. n. Betänkande, i anledning af väckt motion om rättighet för Tiondegifvare i Skäne att få liisa den lill Stockholms Allmänna Barnhus anslagne Krono-tionde efter markegång spris, med tillökning af i lag stadgad forsel-lön.
Uti ett till Hederv. Bonde-Ståndet ingifvet och till Allmänna Besvärs©eh Ekonomi-Utskottets handläggning remitteradt memorial, har Riksdagsmannen Pehr Jönsson från Christianstads Län, såsom fullmägtig för en ort i Skåne, derifrån Tionde-spanmålen utgår till Stockholms Allmänna Barnhus, omförmält, hurusom
Directionen öfver nämnde Inrättning, vid lösen efter markegång af den till Barnhuset anslagne Kronotionde-spanmål, ålagt Tiondegifvarne att derutöfver betala 1 R:dr Banco för tunnan såsom forsel-lön, då deremot de, som betala tionde till Malmö Barnhus, enligt 12 <§. i Kongl.
Instruetionen för Scraphimer-Gillet af den 18 April 1791, få lösa denna tionde efter markegång med den i Kongl. Förordningen den 22 Juli 1803 sedermera stadgade förhöjning af 10 sk.
B:co tunnan för korn och råg.
Af sådan anledning och då, i anseende till den svåra och betungande forslingsskyldigheten, lefverering in natura, oaktadt de vanligen låga spanmälsprisen, vore för dea 6 Allm. Best.- och Ekon.-Ulskoltets Betänkande, N:o SO. ifrågavarande orten nästan omöjlig, har motionären anhållit, att allmogen i södra delen af Skåne måtte tillerkännas samma rätt, sorn tiondegifvarne till Malmö
Barnhus åtnjuta, samt att det lika oerhörda som olagliga prejeri} sorn Directionen öfver Stockholms Allmänna Barnhus, oaktadt deröfver förd klagan, hitintills tillåtit sig, måtte upphöra.
Utskottet har af erhållne upplysningar i ämnet inhemta!, att, då Malmö Barnhus spanmål löses med penningar efter markegångspris, erlägges vanlig forsel-lön med 16 sk. för hvarje tunna råg eller korn, samt 12 sk. för en tunna hafre; äfvensom att den Stockholms Allmänna Barnhus tillkommande tionde-spanmål, som utgöres af 15 Län i Riket, för det mesta löses med penningar efter markegångspris, med tillökning af endast vanlig forsel-lön till nyssnämnde belopp, utom i de Skånska Länen, hvarest Barnhus-Directionen, efter årlig och inom behörig tid skedd öfverenskommelse med tiondegifvarne, oftast erhållit en ytterligare tillökning uti forsel-Jönen af 32 sk.
B:eo för hvarje tunna råg eller korn och 20 sk. för en tunna hafre.
Utskottet kan, vid sådant förhållande, icke annat än dela motionärens åsigt i afseende å obilligheten deraf, att de i Skånska Länen boende tiondegifvarne till Stockholms Allmänna Barnhus skola vara underkastade hårdare vilkor, än andre tiondegifvare, hvilkas spanmål blifvit till lika beskaffade ändamål anslagen; och då det öfverklagade förhållandet uppkommit derigenom, att tiondegifvarne, i anseende till den för berörde ort serdeles betungande forslings-skyldigheten, kunna af tiondetagarne tvingas att ingå på sådane svårare villkor, för att undvika lefvereringen in natura, anser Utskottet rättvisa och billighet påkalla den rättelse i berörde hänseende, att tiondegifvarne i Skåne varda berättigade att, i enlighet med stadgandet i 12 § af Kongl, instructionen för Sera phimer-Gillet den 18 April 1791, lösa jemväl den Stockholms Allmänna Barnhus anslagna spanmål efter markegångspris, med tillökning af den i lag föreskrift!a forsellön; och får Utskottet i sådant ändamål tillstyrka, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, med upphäfvande af hvad i Kongl. Brefvet den 19 November 1799 serskildt för Stockholms Allmänna Barnhus i berörde hänseende blifvit föreskrifvet, stadgandet i sista mom. af 12 §. uti nyssåberopade Kongl. Instruction för Seraphimer-Gillet, angående rättighet för Skånska allmogen att efter markegångspris och vanlig förhöjning få lösa den Barnhusen tillagda Tionde-spanmålen, måtte Allm. Best.- och Ekon -Utskottets Betänkande, N:o 81. 7 äfven för tionde-gifvare till Stockholms Allmänna Barnhus blifva gällande.
Arik. till Exp.-Utsk. d. 17 Nov., kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphörande af den afgift, sorn erlägges för begagnande af vägume å Kongl.
Bonde-Ståndet till Allmänna Besvärs och Ekot nomi-Utskottets handläggning remitteradt memorial, har Riksdags-fullmägligen Johan August Zetterberg från Stockholms Län, med hvilken sig förenat Riksdags-fullmägtige Fredrikson Zweigbergk från Skaraborgs Län, Nils Nilsson från Wermlands Iiän och Carl Ersson från Westmanlands
Län, förnyat den vid sistlidne Riksdag väckta frågan om upphörande af den afgift, som erlägges vid inträde å Kongl. Djurgården, hvilken afgift, enligt motionärens förmenande, utgjorde en allmänheten pålagd lagstridig beskattning, så mycket mera obillig, som Kongl.
Djurgården från andre håll egde inkomster, fullt till— räcklige, så väl för de der befintlige vägars och broars underhållande, som för öfrige utgifter, så vida de inskränkas inom det verkliga behofvets gräns, hvarom närmare upplysning skulle vinnas, om Djurgårds-cassans räkenskaper för de sednaste åren i sådant ändamål infordrades; hvarjemte motionären, för den händelse, att detta hans yrkande icke skulle vinna bifall, hemställt, att åtminstone invånarne å Lidingön, hvilka hafva sin enda utfartsväg till Hufvudstaden och det öfriga fasta landet öfver Kongl.
Djurgården, måtte från denna afgift befrias, hvilket, i motionärens tanka, vore desto mera billigt och rättsenligt, som de sjelfva underhålla en betydlig del af deras utfartsväg öfver Djurgården, samt de, lika med andra menigheter, måste, enligt gällande författningar, vara berättigade att utan afgift begagna den till deras hemvist ledande allmänna väg, då de å deras sida fullgöra den väghållningsskyldighet, dem för deras hemman å allmänna vägen åligger; och har motionären af sådan anledning anhållit, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet begå - s Allra.
Besv - och Ekon-VIskottels Betänkande., N:o SI. ra, att ifrågavarande afgift måtte helt och hållet a (skaffas, eller ock, om det ej kunde ske, åtminstone Lidingöboerne derifrån befrias.
I afseende härå får Utskottet upplysa, att, i anledning af en vid sist— litine Riksdag vackt motion i enahanda syftning, liar Allmänna Besvärs- oell Ekonomi-Utskottet uti ett af 3:ne Iliks-Stånd bifallet Betänkande N:o 101 förklarat, att upphäfvaKde af ifrågavarande afgifter, hvilka tillkommit genom Konungens och Ständernes gemensamma beslut, vore så mycket mindre lämpligt, som underhållet af vägarne och broarne å Kongl.
Djurgården deraf uteslutande berodde, äfvensom att, om invåuarne å Lidingön ansåge sig berättigade, att utan afgift begagna vägarne, det ankomme på dem att i behörig ordning göra en sådan rätt gällande.
Instämmanhe i denna åsigt, får Utskottet tillika, med anledning af hvad motionären anmärkt, fästa uppmärksamheten derå, att Kongl. Djurgården, belägen på en i och för sig afskiljd udde, tillförene varit genom höga gärdesgårdar och lästa portar afstängd, innan tillträde till densamma blifvit allmänheten medgilvet, hvarefter de der befintlige vägar för allmänhetens beqvämlig- , het och nöje blifvit anlagde.
Häraf synes, att någon i lag stadgad skyldighet för Kongl.
Djurgårdens egare att underhålla de derstädes befintlige vägar, vid sådant förhållande, icke lärer kunna ifrågakomma; hvaremot det tyckes vara med lättvisa och billighet öfverensstämmande, att Hufvudstadens och kringliggande ortens invånare, sorn deraf draga nyttan, äfven bidraga till dessa vägars underhållande, medelst erläggande af ifrågavarande vägafgift, hvilken, utarrenderad för omkring 3000 R:dr B:co. icke synes öfverstiga det för ändamålet erforderliga behofvet, då i betragtande iages, att det icke allenast är vägames underhållande, utan äfven kostsamma broars byggande och reparerande, som dermed skall bestridas, För öfrigt och då Kongl. Djurgården blifvit af Rikets Ständer år 1809 till Kongl.
Maj:ts enskilda disposition öfverlemnad, lärer någon granskning hvarken af den nu ifrågavarande eller af Djurgårds-Cassans öfrige inkomster kunna af Rikets Ständer äskas.
Hvad serskildt beträffar den för invåuarne å Lidingön yrkade befrielse från ifrågavarande afgift, får Utskottet, i afseende å uppgiften, att desse skulle underhålla en betydlig del af vägen öfver Djurgården, erinra, att den väg, som af dem derstädes underhålles, är endast det vägstycke, som från Lidingöbro leder till de å Djurgården anlagde vägar, hvilket alltså ensamt för deras egen räkning måste af dem vidmagthållas; och då de i allmänhet icke er - yillm.
Besv.- ock Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 82. 0 erlägga mer än i/3:del af hvad andre betala, tyckes icke någon obillighet härigenom uppkomma, helst, i händelse de anse fördelen att få taga genvägen öfver Djurgården till Hufvudstaden icke motsvara denna ringa afgift, det berm- af deni sjelfve att begagna sjövägen eller deras gamla väg förbi den så kallade Rödstugan och Stocksund.
På grund af hvad sålunda i ena och andra afseendet blifvit anfördt, och med åberopande af Rikets Ständers vid sistlidne Riksdag i ämnet fattade beslut, hemställer Utskottet, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Ank. till Exp.-TJtsk. d. 17 Hov., kl. 2 e. n».
Betänkande, i anledning af väckt motion om Landsfiscals-beställningarnes indragning.
Riksdags-fullmägtigen Sven Jonsson från Jemtlands Län har, uti ett från Hederv.
Bonde-Ståndet till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitteradt memorial, hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet förnya deras vid flere föregående Riksdagar gjorda anhållan, att Iiandsfiscals-tjensterne måtte vid nuvarande innehafvarnes afgång indragas, enär, efter motionärens öfvertygelse, en embetsmannacorps, som, utan all ordinarie lön eller inkomst, icke eger annan utsigt för sin bergning, än att i tid och otid uppträda såsom åklagare, mången gång för de obetydligaste förseelser, måste blifva lika förhatlig sorn betungande; hvarföre och då härtill kommer, att Länsmännen, hvilka vida bättre skulle vara i tillfälle att känna och bedöma förhållanden, ega enahanda rått att å tjenstens vägnar beifra lagöfverträdelser, motionären ansett något verkligt skäl för Landsfiscals-bcställningarnes bibehållande svårligen kunna utletas.
Bih. tift B.
Trot. J844. 8 Sami M Haft. Ålim.
Besv. och Ekon.-Utskottett Betänkande,'
N:o 82:
I anledning häraf får Utskottet meddela den upplysning, att, sedan denna fråga vid flere föregående Riksdagar utgjort föremål för Rikets Ständers öfverläggningar, dervid dessa tjenstebefattningar städse blifvit ansedde såsom hvarken ändamålsenlige eller oumbärlige,, hafva sednast vid Riksdagen åren 1840 och 1841 församlade Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmält deras önskan, att
Landsfiscals-tjensterne måtte vid in nelia fvarnes afgång indragas, hufvudsakligen af det skäl, att de icke voro behöllige i och för actorats utförande å Kronans vägnar, enär dertill tjenlige personer kunde utfinnas, antingen bland Kronobetjeningen i hvarje ort, eller andra inom Länet befintlige tjenstemän, hvilka Kongl. Maj:ls Befallningshafvande egde tillfälle att i sådant ändamål föreslå eller förordna; och har Kongl. Majit, i likhet med hvad sorn blifvit förklaradt, i anledning af Rikets Ständers vid de 3:ne nästföregående
Riksdagarne gjorda enahanda underdåniga begäran, under den 11 Mars 1841, förklarat
Sig icke vilja godkänna Rikets Ständers ifrågavarande förslag..
Utskottet, som instämmer i de vid förra Riksdagen yttrade åsigter i ämnet,, får endast för egen del tillägga, att, om det i allmänhet är angeläget, att hvarje tjenstebefattning, så vida ett ordentligt handhafvande deraf skall kunna påräknas, är förenad med löneförmoner, sorn åtminstone motsvara de nödvändigaste vilkor,en för bergning, så anser Utskottet det äfven vara af synnerlig vigt,, att tjenstemän, sådane sorn de nu ifrågavarande, äro försatte i den ekonomiska ställning, att de kunna vid utöfvandet af det grannlaga åklagarekallet ega nödigt oberoende; men då till Landsfiscals-tjensterne ingen annan löneinkomst är tillslagen, än det i allmänhet säkerligen högst otillräckliga belopp, hvartill andelen i ådömde böter kan uppgå, har Utskottet häraf hemtat ytterligare anledning att, med bifall till motionen, tillstyrka Rikets Ständer att hos Kongl. Majit ytterligare förnya deras förut gjorda underdåniga anhållan om Landsfiscals-tjensternes afskafiände, samt att desse tjenstemäns åligganden måtte öfv.erlemnas åt Kronobetjeningen,.
Stockholm den 12 November 1844..
Häremot anmäldes följande reservation af Herr Råfelt, Anton: ”Emot förestående af Utskottet genom votering fattade beslut att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om Landsfiscalstjensternes indragning, får jag mig reservera, emedan jag anser genom en sådan åtgärd Justitife-Canzleren blifva uturståndsatt uppfylla de honom tillhörige åligganden, hvarom stadgas i 27 §. Regeringsformen.” A lim.
Bese.- och Ekon.-Utshotlem Betänkande, N:o 83. 11 Häruti instämde Herr von Troil, Samuel Gustafa Herr Friherre Klingsporr, Herr Grefve Sparre, Erik, Herr Doctor Wallin, Herr Prosten Ljungdahl, Herr Prosten Åhlstrand samt Herr Doctor Norström.