Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men inte k an jag hj elpa ändå, att j ag inte orkar ha tycke för honom.
Men du får lof tänke på att bli försörjd, Anna.
Du är fattig och har inte råd att slå if rå dej ett tåcke tillbud.
Kära far, jag ska s äja u ppriktigt hu r det är.
Jag ... jag håller åf en ann'.
En ann'?
Åh det var för besynnerligt.
Jag h ar allti tyckt, att du vari t så styf och obstinat mot alle manfolka i sockna, som om du skull' ha satt dej i Annika.
39 sinne att aldrig nånsin bli gift.
Hvem är det då, som du fått tyck e för, kära barn?
Erik i Hult.
Rike Sto r-Svens son?
Jo pytt vack ert!
Då har du hoppat i galen tunna, flicka lilla.
Honom får du aldrig te man.
Men Erik har s agt, att han håller åf mej igen, och att han vill gifta s ej med mej.
Ja, det må vare; men far hans går aldrig in på ett tåcke gifte, det är säkert som amen i körk an.
Men Erik står mycke väl hos Patron, och han tänker be honom fälla ett godt ord för oss hos f ader Sven.
Jo, jag tycker mej just se hvad det ska hjel pe.
Nej, jag k änner nock Stor-Sven, jag .
Hvad han en gång fått i skallen, det kan en inte dra ut med hoftång en gång.
Slå du derför den der kärleken ur hågen.
Ja, k ära Anna, det är mitt råd med.
Tag du Anders, det blir det al lrebäste.
Ja, gulle söte Anna, gör det.
Se på mej !
Är det då s å rent omöjligt att hålle åf mej?
Annika.
40 Anna ( ä n g s l i g )
Kära Anders , du gör mej så ondt, så ondt, så...
Om jag s ett dej fö rr än Erik, då hade j ag allt fått tycke för dej , det tro r j ag säkert.
Men nu är det för sent; j ag kan inte, j ag kan inte!
Jaså, är det tack en för allt hvad vi gjort dej, Anna?
Är det tacken åf ett barn, att sk affe far och mor bekymmer på gammeldagera?
Är det tacken...
Nej, fader Jan, nu ork ar jag inte höre er länger.
Ni får inte lägga tvång smål på Anna, när hon inte sjelf vill.
Gud f ader sk a veta, att det blir fattig t f ör mej te lefva, när jag inte k an få henne; men blankt inte vill jag pock a mej te h enne ändå.
Anders, Anders , jag sk äms för mej sj elf, att j ag ska vara s ådan imot dej....
Tal' inte så, Anna.
Vore det nå'n ann', än Erik, som du tyckte om, då kunde det nock hände, att jag blef ras ande; men honom unner j ag gerne all t godt.
Gud gifve bare, att det ginge väl för er, kära Anna.
Anna ( r ä c k e r h o n o m h a n d e n , rörd)
Jan ( u p p b r u s a n d e )
Anders ( i n f a l l e r h a s t i g t )
Du är den bäs ta menniska på jorden, Anders . Herre Gud, om j ag ku nde, om jag kunde, så ville jag så gerna.
Tyst, tyst, k ära du ; nu ska' vi aldrig tale om den der saken mer.
J ag får foll försöke att berga mej. -- Och Anders.
41 inte sk a j ag öfverge er, husbonde och matmor, på gammeldagera, u tan jag sk a sköte torpe åt er så l änge ni lefver; ja, det ska jag! ( h a n v ä n d e r s i g b o r t a t t d ö l ja sin rörelse)
Gud tröste oss !
Du gråter, Anders ; du blir al drig glad mer!
Åh, det är ingenting, käre husbonde, det är ingenting.
Nock är jag glad, ser ni inte det?
-- Hejsan! nu får jag lof bort på midsommersvaka och ta mej en sv äng.
Här ha vi stått och pratat så l änge, att jag kommer för sent, om jag inte lägger bena på ryggen och ränner iväg , så det vischer i skogen.
Kommer du med, Anna?
Jag tö rs viss t inte gå ti ll Hult.
Om fader
Sven får s e mej , s å kö r han kanske bort mej .
Åh, det är inte f arligt.
Kom ef ter du , när det li'r lite länger på; gubben Nämndeman ska i nte ge akt på dej ibl and det myckne folke.
Då sk a' vi ta en vän-dans med hvarandre, så att skoklackera slår i mot tuppen på majstånga. -- Adjö med er så länge, f ar och mor! -- "Hejhoppsasa!
Lustig och gla', Munter och hurtig ständigt är jag!"
(Han springer bort sjungande)
Anders ( h e m t a r s i g )
Gud signe den redlige gossen!
Hans make fins inte på jordkloten. ( G å i n i s t u g a n )
Annika ( t o r k a r s i g i ö g o n e n )
( Scen en densamma som i Första Taf lan.
En majstång i fonden .
Uppdukade bo rd både i för - och bakgrunden. )
INDELNINGEN ELLER TAFLAN.
FÖRSTA SCENEN. SVEN OCH
LISA komma ur stugan.
Nu ha vi all t i ordning , så att Patron kan få komme med sin främmat, när han vill.
Se, det är ju rek tigt präktigt tes täldt här på gåln.
Bare inte Erik förstör alltihop för oss, så är det väl.
Den pojken har ett hett och påstridigt h ufve, när det sätter åt honom.
Vi ha haf t h årda nappatag med honom i dag för det der giftermålets skull.
Åh, h an måtte foll skäms att sätte sej på tvära i allt h errskapets närvaro.
Hvad skulle Patron annars tänke?
Säkert trodde han, att vi ä' elake mot Erik och tvinger honom te giftermåle, och det vil l jag inte att nå'n sk a tro om oss, ser du.
Nånå, allt tö r fälle g å bra.
Det var i alla fall klokt, att vi hållit honom så strängt inne se'n i går, så han inte f ått träffe den der Anna; för di k unde nock ha kokat ihop någe otyg och rymt sin väg eller kas tat sej i sjön, s å det blitt ett ok ristligt elände.
Jojo, tåcke har j ag vari t rädd för, jag, och för Sven.
43 att Erik inte ska få råk e
Anna förr än h an är gift karl , har j ag s agt honom, att han i måron dag ska fare bort te gaml a mormor i Seg ersta, som du vet har skrifvit så mycke och bedt, att han skull' h else på henne.
Kors, det v ar präk tigt påhettadt.
När gamla mormora si' får h an bli qvar ända te bröloppe.
Du är mej en knif te kunne ställe med sak era.
Så skull' jag också tro, mi' gumme.
Går trolofninga lyckligt och väl för sej i qväll, så kommer inga rese i f råge, fö rstås; men det är imellertid godt, att han är beredd på te fare.
Men hö r en ting, Sven.
I fall vi nu beg är lysning, utan att Erik vill eller vet åf saka; tror du, att Prosten går in på tåck et?
Det är ju bare fäs tman, som får ta ut lys-s edel , eller också ska han lemne liksom nå't skref tligt, att han inte är imot giftermåle?
Hu r ska vi s tälle med dette?
St! v ar du obek ymrad; jag vet nock råd för den saka, jag . -- Men se der ha vi nu Ola i Gyllby och Britta.
ANDRA SCENEN. OLA I
GYLLBY.
BRITTA.
FÖRRA.
Välkommen, k äre fader Ola!
Välkommen, Britta!
44 Ola.
Tack, tack vackert!
Pina rassa tre! hvad du är g rann och fin, B ritta!
Du ser ståtlig u t som sjelfve Drottninga, när ho reste härigömmen Wermland.
Jojomen, mor Lisa.
En ska foll ta på sej det rares te en har, då en k ommer te fästman sin.
Och råd har du ock te vare grann, B ritta.
-- Är du nöjd med att f å son vår te man?
Det v ar e f råge, det.
Jag kan f älle just inte se, hvem ann' utåf bonnfolk som skull' passe sej åt mej , än Erik .
Det k an du nock h a rätt i, käre Bri tta.
Inte l är det vare värdt fö r nå'n trasdräng te komme steckandes och ville ha e så förmöga jänte, som dej, inte.
Ne-ej , di noser inte di t, mor Lis a.
Han f år i nte komme u r s talle den, som ska ha mej , inte.
Tåcke tycker j ag just om; det är rektigt taladt, lelle sonqvinna mi '!
Erik ska bli fanken så galen efter att f å dej, det är tvärsäkert.
Åh, j ag skull' foll inte ville tro anne, heller.
Britta.
45 Jag kan inte v ete hvad han just annars skull' ville ha, som vore s tyfvere; så säjer åtmins tone far mi n.
Tyst, barn, med tåcke der tal; det l åter så fult.
Låter det fult?
Har inte ni sagt mej, far, att j ag kunne vare god nock te och med åt Inspektor Jernbom eller Länsman Knipmark eller sjelfveste Adjunkten hemme i sockna, om det komme derpå an?
Tyst, säger jag dej, flecke!
Det är skamligt, te låte fader
Sv en och mor Lisa höre tåcke storaktigt prat.
Hvad orerer ni för sl ag?
Sa' ni inte sjelf , när den der skräddergesälln frå Arvika f ria te mej, att tåcke halfherrskap, som han, inte pass a' sej åt mej, utan att j ag antingen skull' ha en rektig herrkarl eller också en g roft förmögen bonne.
Sa' ni inte det, ni?
Bevars , bli inte så het, lelle B ritta.
-- Nu ska vi helse på B rukspatrons, som kommer der borte.
TREDJE SCENEN. BRUKSPATRONEN, WILHELM, LOTTA komma från landsvägen.
PER och STINA ur stugan.
Något senare kommer ERIK och stannar på afstånd.
Det v ar nu rektigt för rart, att herrskape va' så
46 go' och inte förs mådde te titte hit på midsommersvaka.
-- Och all denne storfrämmaten f rå Stockholm se'n! ( v ä n d e r s i g t i l l å s k å d a r n e ) Kors så öfverpräk tigt!
Tackar allraödmjukas t, nådi' herrsk ap, som ville komme och se, hur det g år te på bonnvis. -- Per och Stina, sätt f ram stol er åt Patron och unge herrn och mamsell. -- Se så j a, v ar så go' och sitt ner, mi tt herrskap. -- Du, Ola i Gyl lby, sätt dej här med dotra din.
-- Hv arfö r s tår du derborte i skym-unnan, Erik?
Stig fram och hels' på herrskape och var inte så bl yg åf dej . Ah, se der har jag dej ändtligen.
J ag har undrat, hvarför jag ej s ett till dej se'n jag kom hem.
Hur är det med dej?
Du ser inte glad ut.
Åh, h an h ar foll aldri varet anne än tyst och sluten.
Låt honom vare, käre herre; han rusker väl opp sej. -- Gå nu, Per, och säj te dansfolke att marschere fram.
Det h ar saml at sej en hel mängd nere på bakgåln, s åg jag . T aler vi se'n väl ve herr Patron, så är han nock så god och ber di här rare spelmännera frå Stockholm ( p e k a r p å o r k e s t e r n ) drille lite grand åt oss på fejolera. ( P e r g å r ) -- Kom, Erik, och sätt dej här bredve Bri tta, så ska' vi allihop se på dansen. ( E r i k s ä t t e r s i g b r e d v i d W i l h e l m ) Jaså, du sätter dej bredve unge herrn?
Nånå, du har inte sett honom på så länge; det kan vare roligt för dej te språke med din förre läskamrat, må vete.
Bri tta får du nock råk e så mycke du vill se'n.
Sven ( i n f a l l e r h a s t i g t ) Wilhelm ( s k y n d a r t i l l E r i k ) .
FJERDE SCENEN. DE BONDFOLK, hvaribland PER, ANDERS, BENGT ÅSEN och HINRIK I BACKA, tågar, med en spelman i spetsen, parvis några gånger omkring majstången, sjungande:
PÅ FÖRRA.
Takt -- tu -- go' vänner!
Marsch , två i sänder, Rundtomkring majstången, ståtlig och grann!
Se'n sk a' vi svänga, Hoppa och släng a; Nämndemansfar han har bjudit oss, han.
Hatten f rån skallen!
Ropen och trallen:
Hurra, Sven Ersson, den dråplige man!
Nej men s e f aten!
Och all den maten, Bränvin och öl -- kors för tusan i våld!
Dans se'n man f ått sej, Smörj er man godt s ej; Nämndemansmor är, min själ , inte såld.
Hatten i näfven!
Ropom nu äfven:
Hurra, mo r Lisa, den matmor så båld!
Välkomne hi t, go vänner!
Nu ska ni danse och muntre er så myck e ni nånsin orker.
Sväng på te en börj an med den der nymodige Fryksdalspolsken; det är en rolig dans , och utåf Stockholmsherrsk ape är det foll inte så månge som sett honom.
(Fryksdalspolskan.)
Sven ( n ä r f o l k e t s t a n n a t )
Hejsan! det geck ju som det varet smort. -- Hvar har jag nu Beng t på Åsen och Hinrik i Backa? ( B e n g t o c h H i n r i k k o m m a f r a m u r h o p e n ) Di här gu-
Sven ( e f t e r d a n s e n s s l u t )
48 tera ä' di styfveste dansmästrera i hel e sockna, ska herrsk ape vete.
Dra nu te med en hejdundrande Halling, gosser, så det ryk er om er!
Ja dundradö, nock ska det ryke allti, fader Sven.
Men h är ork er en inte göre k ast opp te take l ell.
Nej, det är allt så umöjligt, som te sl å en knut på näs a eller mjölke en täljknif.
Det är dumt stäldt, att det ska vare så högt te himmeln. ( H a l l i n g e n . )
Nu vor' det inte dumt, om ni ville danse Skrälåten h ele högen.
Knek' på med den, ni! (Skrälåten.)
Bengt.
Hinrik.
Lisa ( e f t e r d a n s e n )
Tack för dansen, go' vänner!
Nu sk a vi få oss lite te bäs te förs t, och se'n ska vi be Bengt på Åsen lägge te med en sprak ande Jösshärspolske åt oss.
Se, der nere har ni bränvi n, öl och mat te fägne er med.
Tack vackert, fader Nämndeman.
När bo'n får spise fläsk och joläppel eller ligge i skuggen och äte rågbröd, då är det tid för'en te hålle sej för skratt, säjer ordspråke.
Kom, guter och jänter, så sk a vi hugge i oss ! ( B o n d f o l k e t s l å r s i g n e d v i d b o r d e n i f o n d e n ) Herrskape är k anske så go' och sätter sej här ve borde och håller te godo hvad g emene man kan bestå.
49 Sven.
Ja, det är inte s ärdeles rart, gunås så visst.
(De sätta sig vid bordet i förgrunden.
Per och Stina gå omkring och passa upp)
Åh, det behöfver n i inte säga, fader Nämndeman, som är s å förmögen och har allting så präk ti gt.
Mins ni inte, att sjelfvaste Kungen, när han for ti ll Norrige, ras tade der på l andsvägen och f rågade, hvem som egde denna ståtliga byggningen?
Jo, herre Gud, han var allt så nådig.
Han te och med tog mej i hand, vet herr Patron; och se'n dess har j ag inte nänts te tvätte mej om högre hanna, för att j ag liksom skull' ha qvar k änninga utåf kongsnäfven.
Ja, e tåcka gl ädje, som här var, när Kongen och se'n D rottninga reste igömmen åt Norge, det k an aldri omtal es.
Vi v a' liksom vi h ade varet fulle allihop, fastän vi inte feck tid då te smak e en enda sup, och hele sockna geck , ta mej saten, i bakrus i fjortan dar.
Bengt ( s o m e m e l l e r t i d k o m m i t från det andra bordet och hört på samtalet)
Brukspatronen ( i d e t h a n s ä t t e r s i g )
Jag var s å löckli', vet h errskape, och kom te stå så, att Maj estäte feck ögena på mej.
När j ag då tog åf mej hatten och svängd'en så här i vädre, så småskratta'
Maj estäte och neck a' åt mej .
Och vet herrsk ape hvad jag då tänk te?
Jo, jag ble rektigt som om jag haft eld i kroppen, och det geck e tåcka modighet och duk tighet igömmen mej, så jag k nöt begge
50 näfvera och tänkte: ta mej sju tusan skock dj efler, om det ble ufred och våre uvänner komme in i lanne, då skull' jag slåss in i blekeste dö'n för en tåcken Kong.
Då skull' jag ta yxa mi ' på armen och g å f ram te Majestäte och löfte på hatten och be så här: "nådi' herr Kong" -- skull' jag säj e -- "får j ag gå med yxa framför Majestäte mot fiendera?"
Och om h an l åt mej få't, då skull' jag, ta mej satingen, klyfve skalln på hvar enda käft, som ville åt'en.
Så tänkt' j ag.
Anders ( r e s e r s i g u p p o c h u t ropar från bordet i fonden)
Ja, vi går man ur huse, om ovännen noser att kike in i l annet.
Hurra för Kongen och Sverg es rike!
Hurra! hurra! hurra!
Bondfolket.
(De klinga och dricka)
En ting, som jag undra' myck e på, det var, att Kongen inte var grannere klädd. J ag hade tänkt, att han skull' komme i gull- och selfvertyg, med stjerner på, och e gullkrone på hufve och en selfverk äpp eller spire, so m det kalles, i hanna.
Nej , då var den herrn, som s att fram på kuskbocken, mycke rarere.
Han hade liksom en opp- och nedvänd båt på hufve och selfverränner på k ragen och u tefter bena, och var så fin, så fin, att jag inte kund' ta ögena i från'en.
Herre jesta, den som hade en tåcken fästman ändå!
Du har då aldri varet anne än trinn i skallen, Stina.
Det skull' vare ett tåcke der hönshufve, som den gången kund' ha ögen för någ e anne, än Kongen.
51 Lisa.
Tyst med erat pladder!
Herrskape k an annars blankt förlo re matlusta.
Jag läste i tidning arne uppe i Stockholm, att, när Drottningen reste här igenom, fick Jan Hanssons Anna ge unga Prinsess an en sådan der fin halmhatt, som hon är s å händig att g öra.
Är detta sannt, månne?
Ja, det har nock sin rektighet, Mamsell.
Anna är inte h eller lite s tyf öfver det, ho.
Nånå, det är också någ ot som förtjenar att vara styf öfver, tycker jag.
Åja, men Anna är allt like fatti' och pal ti' för det ändå, ho.
Fattig?
Och det säj er du så förak tligt?
Det är ingen skam att v ara f attig, när man är en bra menniska.
Anna är rik are än du i det goda.
Hör h errskape, Erik och B ritta tar redan te med kärleksgnabb.
Jojomen: börjar i ti', det som krokigt ska bli , s äjer ordspråke.
-- Men jag har nu ett anne ord te säje, om herrskape vill vare så go'e och hälle i sine glas.
Erik ( häftigt ) Britta.
52 Lisa ( a f s i d e s t i l l E r i k , s o m reser sig till hälften från stolen och ämnar säga något)
Stilla, k äre Erik , gör oss ingen sorg!
(Erik sätter sig åter, men visar under det följande en allt stigande oro)
Det tal tes om fattigdom, och det är allt en bra svår tid vi lefver i , det kan inte nekes.
Men ingen vet, om det inte snart nock kommer ändå värre ti der, så att te och med di, som varet förmögne, f år ta te tiggerpåsen.
Jojo gunås, det är fara värdt, fader Nämndeman.
Vi brukspatroner veta det bättre, än mången.
Just derför, herr Patron, sk a en inte vare tefreds med, att det räck er te så l änge en sjelf l efver, utan en får lof s tälle så, att det inte går te u ndergång en dag för dom, som efter kommer.
Ola i Gyllby och jag ha varet goda bussar och vänner i många herrans år, det vet Patron, och eftersom vi ha hvarsi' lita fö rmögenhet, så ha vi tänkt slå ihop dom på e hand, te så mycke större säkerh et, att barna inte ska lide nöd en gång; för nu är det så, att min son och Olas doter allti haft ett godt öge te h varandre....
Erik ( r u s a r u p p f r å n s t o l e n ) Kära far, för Guds skull .... ( h e j d a r s i g o c h g å r häftigt fram och åter)
53 Sven.
Hahaha! jag k an inte anne än sk ratte åt gossen.
Se bare, så het han är på gröten; l åt derför saka g å hastigt och lustigt: -- Eriks och Bri ttas trolofningsskål!
Jag kan inte! jag vill inte! -- Hjel p mig att be, herr Brukspatron! -- Ah , s e der kommer Anna! ( H a n s p r i n g e r e m o t A n n a , s o m i n t r ä d e r i fonden)
Anfäkta och förbanna sådant!
( A l l a r e s a s i g f r å n b o r d e n .
B o n dfolket närmar sig åt förgrunden)
Hur sk all jag förstå detta?
Sven, ni vill tving a er son till giftermål ....
Tvinga?
Nej , bevars; j ag vet inte hvad det går åt den satans pojken. ( E r i k o c h An n a , s o m e n s t u n d s t å t t i s t u m o m f a m ning, framträda hand i hand till Brukspatronen)
Herr Patron, bed för oss hos far och mor .... vi kan inte lefva utan hvarandra....
Tig, pojke!
Och du , Anna, bort härifrån!
Du har Sven.
54 med knep och konster lockat vår son, för att få bli hans hustru....
Stilla dej , Sven; det g år inte an i herrskapets närv aro , att....
Tyst du , j ag vet hvad jag gör. ( T i l l A n n a ) Du byting , f attig, eländig och oduglig, tänker lu re dej te min son!
Gå din väg på stunn!
För Guds skull, förlåt, förlåt! -- Jag rår inte för....
(Hon brister i gråt)
Nej, det g år för lång t, min far!
Jag h ar lydt och aktat er i det l ängsta; men, hända hvad som hända vill, nu tänker jag råda för mej sjelf. -- Kom, Anna!
Vi ska v äl sl å oss ut på något sätt; kom, kom härifrån!
Inte ur fläcken, pojke, säjer jag! -- Åh, jag k an bli ursinnig!
Nu vill jag blanda mitt ord med i laget, Sven.
Ni är o rimlig; det är syndigt af en far, att så behandla sin son.
Om ni har någon aktning för mig, s å låter ni min fö rbön för de s tackars barnen g älla.
Ursäkt' mej , herr Patron.
Här är det jag , som rår.
Saken är oppgjord mellan Ola i Gyllby och mej och ska inte ändres för bare ett inf all åf den i llistige Sven.
55 pojken.
Envises h an och vill ha Anna, så tar jag min hand ifrå honom, och hur pass han se'n kan försörje sej med e hustru, som inte har en ski lling, det begriper Patro n lätt.
Är det endast Annas f attigdom, som hindrar, s å kan jag hjelpa saken.
J ag skall förse henne med utstyrs el.
Och jag lofvar att sörj a för hennes bruddräg t.
Kära fader
Sv en, låt inte be er förgäfves .
Låt Erik f å den h an h åller af.
Hör en bön af h ans gamle skolkamrat.
Det är just inte Annas fattigdom, som jag bryr mej om.
Herrskape sk ulle inte fälle ett enda ord i saken, om di viss te hur det är mellan far h ennes och mej. -- Nej, ju mer jag tänker på, att j ag sk ulle bli slägt med Jan Hansson, ju omöjligere finner j ag'et.
Erik f år ta hus hvar han vill, eller också ska uppgöringen mellan Ola i Gyllby och mej stå f ast.
Och nu inte ett ord mer om saken.
Kom, Ola!
Kom, Britta!
Var inte ledsen, käre du!
Ledsen?
Pytt ock!
Jag behöfver inte truge mej te en man, inte.
(Sven, Lisa, Ola och Britta gå in i stugan)
Trösta er, s tackars barn!
Än är inte allt hopp förloradt.
När fader Svens sinne hunnit svalna och han
Brukspatronen ( t i l l E r i k o c h A n n a )
56 tänker lugnare på saken, tör han nog ge efter.
Men skulle det hända, att h an står f ast vid si tt beslut, så ta'n er tillflykt till mi g.
Jag skall sörja för er framtid.
(Brukspatronen, Wilhelm och Lotta gå)
Gud hjelpe er, k äre vänner; det här är för ill a!
Men j ag har aldrig kunnat låte bli te tro, att olycka en gång skulle komme öfver er, derför att ni ska lefve som bondfolk, fast ni inte har bondfolk s sinnelag .
Men o m det går derh än, att ni får lof bygge er e stuge på skogen, då vil l jag promt hjelpe er och ni ska ta med utåf min förtjenst, tills ni kommer er i ordning.
Åh , det ska nog gå bra.
Tack, tack , Anders; Gud signe dej! Bengt.
(Anders går)
Hm! det ble ett snöpligt slut på midsommersvaka, och j ag feck inte danse min Jöshäring, jag. ( T i l l b o n d f o l k e t ) Kom, go' vänner! h är är inte roligt länger.
Nu går vi bort i granngåln och danser te ljusan dager.
(Går med folket)
Ett s å h astigt slut tog all vår glädje!
Tror du, Erik, att vi nånsin komma till lyck a mer?
Ja, det hoppas jag ; blott inte Herrens straff kommer öfver mej, för det jag fällde så hårda ord mot min far.
Det var mycke illa gjort af mej; men jag blef så het.
57 Anna.
Tror du ändå, att vi nånsin ska' ha nå'n glädj e, om vi f å hvarann emot dina föräldrars vilja?
Du kommer visst att jemt gå och sörja.
Nej , då är det bättre att du l yder -- tag Bri tta - - (Hon vänder sig bort att dölja tårarna.)
Anna, tal a aldrig så!
Heldre vill j ag bli olycklig på hvad annat sätt som helst, än att bli det med B ritta.
Men jag hoppas än, att allt ska bli godt.
Hvad jag nu mest sö rjer öfver, det är att j ag ska fara ifrån dej.
Fara ifrån mej?
Hvarför det, och hvart?
Jag vet inte, hvarför far har bestämt, att jag i måron bitti ' ska resa bort till g amla mormor min på en tid - - Så långt?
Herre Gud, då får jag visst aldrig s e dej mer.
Jo, kära Anna, vi ska inte misströsta, utan vara vid godt hopp.
Nu måste vi skiljas; jag ska rusta mej till resan. ( S å n g ) Nu far jag bort så långt, lång t f rån allrabästa vännen min; Månn' aldrig nånsin mer på jord j ag skådar dig?
En hjertans sorg och vånda stiger upp allt i mitt sinn', Thy sjunger j ag i dag s å klagelig.
58 Anna.
Och om du res te lång t, l ångt -- så l ångt som bort till verldens slut, Så skulle nog ändå mi tt hjerta följa dig, Och om du icke kom i gen, förr'n Tiden runnit ut, Så skull' du ändå finna tro hos mig.
Och nu farv äl, farväl , du min hjertans allrabästa vän!
Det v et jag visst, min håg skall aldrig ändra sig; Och blir du ej min brud på jord, så skall i hi mmelen Hos Gud en gång mitt brölopp stå med dig.
(Omfamning.
Erik går in i stugan.
Anna aflägsnar sig bland träden.) _______
ANDRA AFDELNINGEN. IV . INDELNINGEN ELLER TAFLAN. ( Öppen plats.
På sidan i fonden en kyrka. )
FÖRSTA SCENEN. (komma från olika sidor och mötas) ANDERS. BENGT PÅ
ÅSEN.
Åh se go' dag, Anders!
Är du också här?
J ag mener alle mennisker hemme i sockna gått öfver skogen hit te storkörkan i dag .
Husbo'n och matmor och Anna ville nödvändigt gå hit för te hö re Pros ten predike, och då följde jag med.
59 Bengt.
Jag såg , att Nämndeman och Nämndemans-mor i Hult också kommet hit.
-- Nånå, der hemme i lellsockna ha vi allt en så dålig prest, att en kan behöfve få li te bättre sj älaspis i bland, och då fråger en inte efter te g å ett par mil.
Ja, det är rik tigt ett syndastraff, att vi ska ha en tåcken s tackere på predikstoln, som komministern vår.
Han har ett s å ynkligt lågt målföre, och inte är det mycke bev ändt med det han säjer heller.
Åh, med predikningera går det fälle an, men när han ska läse opp pappera och kungörelsera, då är det för eländigt.
Då stammer och hacker han änna som ett stampverk. -- Men hvarför har du inte gått in i körk an?
Nej, jag är inte ve tåck et sinnelag nu, att jag kan höre en predikning med rik tig andakt, och då är det bäst te v are ur körkan.
Hvad är det fatt med dej då?
Du är inte så l ustig och glad nu som förr.
Hvarför var du inte med oss 8 dar i dag se'n om mi dsommersnatta, då vi gått ifrå Nämndemans?
Vi höll på och dansa' ända te körkdags.
Åjo, jag sk a säje dej , Bengt, att j ag börjer al lt på och inte v are så beg ifven efter dans, som i forntiden.
Fö rr kunne jag springe, om det varet två mil, för te få mej en Jösshäring; men nu g år lusten bort allt mer och mer, och j ag börjer riktigt bli stel i benen.
60 Bengt.
Jag vill inte hö re tåcke tal åf dej , Anders.
Förr bruka' du all ti vare den duktigeste h emme i sockna, när det ble fråge om J össhärskast, och den som skulle se ef ter Anders ve Sjön, h an feck all t titte opp efter takåsera.
Ja, det v ar den tiden, det; men nu, vet du , är det allt bra tungsamt te lefve, tyck er jag .
Kors, s å du taler underligt ändå.
Vore j ag så der vän och däjlig i syna som du, så skull' jag leke hej i sockna, sa'n.