Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Litet hvar förstår nog, att det är kronprinsessan Victoria, som hedrat utställningen med att exponera ett stort antal synnerligen vackra och intressanta fotografier, tagna och till stor del äfven framkallade af hen- ne själf.
Flertalet af bil- derna återgifva egyptiska motiv, och bland dem mär- kas några charmanta för- storingar på bromsilfver- papper.
Man får här se saker, hvilka frånsedt det rent fotografiska värdet äfven i och för sig äro af stort intresse: scener från Nilens strand och från pyramiderna, härliga landskap och förträffliga typer från Nillandet.
Kronprinsessans fotografi- samlingar äga genom det stora material, som här sammanförts, ett stort vetenskapligt värde ur kulturhistorisk och etno- grafisk synpunkt, frånsedt den fina artistiska urskilj- ning, ' hvarmed motiven städse äro valda.
I foto- grafikonstens tekniska hemligheter har kronprin- sessan invigts af en så kompetent fackman som kapten Florman, hvilken äfven anordnat hennes utställning, som ständigt samlar massor af åskådare.
Kronprinsessan har för den ståtliga utställningen erhållit välförtjänt utmär- kelse med diplom och hederspriset silf vermedal j.
Följa vi nu katalogen så påträffa vi bland yr- kesfotograferna följande namn: Ester Eirgén, Ka- trineholm, prisbelönad för sina vackra landskapsbil- der från Småland och Östergötland; Anna Ed- lund, Stockholm, pris föl- porträtt; Elisabeth Klf- ström, Ljungby; Erikson &amp; C:o, Sthlm; C. Gau- dard, Gröteborg; Fr. CHm- berg, Sthlm; hoffotografen Selma Jacobsson, Sthlm,
1894 I D U IN 5.
1 il) K ä r l e k e n är i c k e b u n d e n af t i d e n; h a n k n o p p a s, blommar o c h s ä t t e r frukt i ett enda g y n s a m t ögonblick.
Körner.
prisbelönad; Amanda Johansson, Stlihn; Lina Jonn, Lund, pris för särdeles vackra och ar- tistiskt tagna förstoringar; Leverin &amp; 0:o samt Lindbergs reproduktionsatelier, båda prisbelönta stockholmsfirmor med kvinnliga föreståndare; Maria Lundbäck, Uddevalla; Hulda Löthman, Sthlm, prisbelönt; Anna Nordlöw, (lene; Anna Ollson, Karlstad; Olga Rinman, Göteborg; Hanna Rutbäck och Henny Tegström, Luleå; R.
Sjöman k C:o, Sthlm; till denna afdelning få äfven räknas Eva Lundqvist, Anne Ch.
Sjöberg samt Amy Stavenow, samtliga i Stock- holm utöfvare af retuchering i färger på foto- grafier.
Samtliga härofvan nämnda namn re- presentera porträttfirmor med undantag af Lind- bergs reproduktionsatelier, hvilken, som namnet anger, gjort till sin uppgift reproduktion af konstverk o. s. v. och i hvilket fack denna affär intager en erkändt framstående plats.
Bland de kvinnliga amatörerna är det emel- lertid — om vi nu frånräkna kronprinsessan — i synnerhet en, som gör sig bemärkt och hvilken redan länge inom fackkretsar burit namn om sig att vara vårt lands kanske allra förnämsta kvinnliga amatörfotograf.
Och när Idun som ett äpropos till den fotografiska ut- ställningen önskade bringa bilden af någon skicklig privatutöfverska af den vackra konsten, var det representativa namnet gifvet.
Dokto- rinnan Anna Jacobson har äfven på den på- gående utställningen eröfrat ett hederspris, en elegant handkamera.
Fru Jacobson, hvars in- tagande bild vi presentera våra läsarinnor, är född i hufvudstaden, och hennes flicknamn är Lethin.
Sedan år 1880 är hon maka till den särskildt som skicklig massör bekante lifmedicus Emil Jacobson i Stockholm.
Som sagdt en af våra mest intresserade amatörer, företrädes fru Jacobson på utställningen med fotografier på papper, förtjusande landskap från Stockholms- trakten och Loka, samt en förstoring, vidare transparenta glasbilder, vyer från Norge m. m., i den Adelsköldska montern och till slut ett stort antal stereoskopbilder pä glas.
Kvinnliga pristagare bland amatörerna (diplom) äro dessutom: fru H.
Ekman, f. Richter, Gö- teborg; fru Helfrid Gillberg, Stockholm; fru} Iaria Peterson, Göteborg.
E n rättmätig upp- märksamhet ha äfven fröken Anna Schéeles interiörer och vyer tilldragit sig.
Som vi finna, utgöres mer än 25 procent af deltagarne i utställningen af damer.
Faktum är äfven, att man i Sverige finner ett relativt betydligt större antal kvinnliga utöfvare af foto- grafikonsten än i något annat land, och detta gäller såväl amatörer som fotografer.
Ej ens i Norge och Danmark användas kvinnliga biträ- den i de fotografiska affärerna i den stora ut- sträckning som här hemma.
Det är med stor tillfredsställelse vi kunna konstatera, att det kvinnliga elementets represen- tanter haft all heder af den del de äga i denna den första svenska fotografiutställningen.
R. Ordningskärlek för till rättskärlek, sanningskär- lek leder på tusen vägar till sanningen!
Ordning, rättsinnighet, sanning — I gören det goda till det bästa.
Lavater.
Till drottningen af Rumänien vid kvinnliga ärestodeF.
hennes silfverbröllop, 15 nov.
1894. loppet af knappt ett decenn u i m har j^rån höga norden, där furuskogen Ljuder vår hufvudstad riktats med icke min- ^ Står evigt grön invid snöhöljdt fjäl dre än fyra statyer af män, som gjort sig förtjänta om fosterlandet: Linné, Oxen- Och necken höjer ur strida elfveu stjerna, Scheele och Ericson.
Snart skall Sin stil a klagan i sommarkväll, ännu en stod resa sig här, den af Sveriges M; i hyllningsgärden, om än sä enkel Luther, reformatorn Olaus Petri, och man lär Dock nå Rumäniens silfverbrud därjämte vara betänkt på både ett Sture- och Den dae, då skaror kririg henne samlas Karl X V: s monument.
Som vi veta, äger Och landet klädt sig i högtidsskrud.
hufvudstaden redan utom de nämnda ett ganska aktningsbjudande antal statyer och byster af frejdade män, landsorten har också här och hvar att uppvisa dylika minnestec- ken, och på skilda håll prepareras tre n y a: öfver Geijer, Karl X och Magnus Stenbock.
En gång, Furstinna, du gästat borgen, Där nordens drottning sill bo har fäst, Och varm från henne i dag går bönen D e n fosterländskhet, som ligger i vidmakt- För kungaparet i Bukarest.
hållandet af stora minnen genom deras för- Men icke blott inom kungaborgen evigande i bronsen, är hos vårt folk sålunda Ditt namn står ristadt på hjärtats blad, af rätt lifaktig natur med en tendens snarare Ty känd och älskad är Carmen Sylva till stegring än stillastående — men månne I svenska hemmen — på land, i stad.
den icke går i en ej alldeles nödtvunget ensidig riktning, då den hos oss hittills uteslutande förhärligat mannens bragd?
D ä r så skett, har det nog i det stora hela skett rättvist och välförtjänt, men denna om- ständighet bör väl icke utesluta den om fo- sterlandet förtjänta kvinnans rätt till andel i en traditionell och folklig hedersbevisning af den art, som nämnts.
Sant är, att den ovanskligaste ärestod re- ses i det hugfästa minnet af en skön lifsgär- ning, utan alla yttre tecken till eftermäle, men då det för den frejdade mannens räkning icke inskränkts till denna ideela berömmelse, vore det väl rättvist, att så icke heller skedde i fråga om den frejdade kvinnan.
Idén om en stod af någon högt förtjänt kvinna har vaknat på flere håll under se- nare tid, då, såsom det påpekats, statyer af män upprests i ganska rask följd, men intet förslag i bestämd riktning har ännu sett da- gen.
Å andra sidan har frågan hos många väckt förvåning och tillbakavisats.
» En staty L.
S. af en kvinna!
D e t går väl knappt a n!
D e t finns ju ingen sådan förut! » Ofvanstående vackra dikt till den rumäniska Just det, j a!
D e t förefaller så ovanligt, drottningen-diktarinnan på hennes silfverbröllops- osannolikt och otillbörligt nymodigt — som dag, hvilken Idun välvilligt satts i tillfälle att publicera, bar i dessa dagar af rumäniske gene- allting annat, med hvilket en början måste ralkonsuln i Stockholm Fredric Möller afsändts göras för att bryta fördomarnes i s!
Någon till silfverbruden som en hyllning från det henne gång måste j u vara den första!
kära nordiska landet.
En stor portfölj med pär- Skulle det ligga något befängdt eller ona- mar af röd maroquin, rikt konstförgylda och med monogram och i lädermosaik, omsluter turligt däri, att en kvinnostod restes!
I utlandet dikten, som är textad på pergament i götisk stil.
hör dylikt ej till sällsyntheterna.
Österrike I den omgifvande ramen ingå vyer af Stockholms har sin Maria Theresia, Ryssland sin Katha- slott, Ulriksdals slott samt ett svenskt elflandskap, omslutna af rosor, myrten, vattenliljor och ljung, rina, Frankrike sin Jungfru af Orleans, Eng- allt utfördt i guld, silfver och färger på pergament.
land sin Victoria (originalet: den ännu lef- Textningen och målningen äro på ett synnerli- vande drottningen), och en stat i Nord-Ame- gen konstnärligt sätt utförda af fröken Sophia rika har i gediget silfver förevigat minnet af Gisberg.
Arbetet i sin helhet, betraktadt som ex- — en skådespelerska, A d a Rehan, som ännu ponent för svensk konstskicklighet, torde vara ett af de allra förnämsta, som på senare tiden ut- är bland de lefvaudes antal och sålunda re- dan äfven bland de » odödligas ».
Många, gått från vårt land.
Af komminister I. Kiellman Göransson har lyck- många andra dylika exempel att förtiga.
önskningspoemet på ett mycket troget och lyckadt D e t finns ingenting i själfva idén att dra- sätt, med bibehållande af originalets versslag, ga sig för, men en annan fråga är, huruvida öfversatts till tyska språket.
någon eller några af Sveriges kvinnor i sam- ma mån som dess historiskt framstående män verkligen gjort sig förtjänta af ett monumen- talt förhärligande.
Må friska rosor beständigt dofta Omkring Sinaia i nyfödd prakt Och sången klinga som förr därinne Och glädjen hålla kring borgen vakt!
Må folk och konung alltmer förenas Och landet blomstra i ostörd fred, Och så från himmelens öppna fönster Blott ny välsignelse strömma ned!
Ja, må Rumäniens rike växa I makt och storhet från år till år, Och må dess drottning däröfver glädjas, Ännu med glänsande silfverhår!
Och hennes namn, må det evigt stråla I oförgänglig och härlig glans, När sist åt henne ock skall beskäras En aldrig vissnande brölloppskrans!
kroDa Köp edra K o r s e t t e r i Svenska Korsettfabri- kens utställning, II Hamngatan I I, hörnet af Ncrra Gynna det svenska arbetet / Smedjegatan, Stockholm.
Jansson&amp;C:i
I D U N 1894 Det blir på visst sätt vtterst en smakfråga — såsom det äfven varit i fråga om män- nen.
D e t gifves ingen viss, en gång för alla bestämd måttstock, med hvilken förtjänsten uppmätes, och som angifver, att så och så mycket är af den och den uträttadt, att det berättigar till just ett monument.
D e n ene har uträttat mer, den andra mindre, deras bragd har fallit inom olika områden — men hvar och en har på sitt sätt varit en ut- märkt, fäderneslandet gagnande personlighet, som är värd att minnas med vördnad och erkänsla.
Kvinnans område är ju mera exklusivt; det blir svårt att jämföra hennes med man- nens och bestämma, hvem af t. ex. några vissa två uträttat mest: han eller hon.
Men om man skulle säga s å: hon har i sin ställ- ning, såsom kvinna, uträttat så mycket godt, välsignelsebringande och till allmän nytta och efterföljansvärdt exempel, att hon förtjänar hedras lika mycket som han, krigaren, stats- mannen eller forskaren — då är hennes rätt till offentlig utmärkelse jämnställd med den senares.
L å t oss alltså se till, huruvida det fun- nits någon eller några svenska kvinnor, om hvilka sådant med fog kan sägas och hvil- kas minne därför vore förtjänt af den omta- lade nationella hyllningen!
Urvalet tör visserligen icke blifva så rikt, men något skall det dock gifva, som åtmin- stone förtjänar att man öfverväger och di- skuterar saken.
D e n heliga Birgitta var onekligen en af vårt lands märkligaste och ädlaste kvinnor, hvars minne vore värdt en mera reel utmär- kelse.
Denna skulle ingalunda blott grunda sig på det kuriositetsintresse, som varit och är förbundet med hennes » helgonskap », utan på den faktiskt civilisatoriska betydelse, hen- nes sedliga föredöme, vandel och hela lifs- gärning ägde för det svenska folkets kultur.
H o n var obestridligen sitt lands mest välgö- rande kvinna, om hvilken häfden förmäler, att hon tog innerligt öm vård om de fattiga och åt dessa uppbyggde rymliga hus på sina gårdar.
Hennes religiösa uppfattning an- dades en storslagen tolerans, som på denna tid var föga känd och som torde verkat hu- maniserande i många riktningar.
Hennes stiftelse, Vadstena kloster, utgjorde under hennes öfverinseende en verklig liten akade- mi, ett lärdomens och bildningens centrum, där en rik och för häfdaforskningen mycket betydelsefull litteratur hopades, D e n n a stif- telse var därjämte en tillflyktsort för förfölj- da och andra olyckliga; otaliga voro de barm- härtighetsverk, den utöfvade i dessa råa och politiskt upprörda tider.
Genom sin fromhet och sina i öfrigt utmärkta egenskaper riktade Birgitta så godt som hela Europas uppmärk- samhet på vårt aflägsna land och bidrog där- med mer än någon af sin samtid att göra det kändt och respekteradt.
D e t är sannerli- gen ej liten välsignelse förknippad med min- net af detta » helgon » — ja, förvisso ett mänsklighetens helgon!
Förflytta vi oss från denna period ett par hundra år fram i tiden, möter oss den af hjälteglans omstrålade bilden af Krislina Oyl- lenstjema.
Skärskådar man denna kvinnas bragd och dess betydelsefulla följder, skall man finna bådadera af så rikt innehåll och vidtgående omfattning, att man gärna vill kalla henne fäderneslandets räddarinna och måhända får lämna henne första rummet på förslaget om den nationella hyllningen åt kvin- nor.
T o r n b e r g V i känna j u alla hennes ärorika historia, hur hon organiserade hufvudstadens försvar mot konung Kristian, hur hon värfvade krigs- folk, utrustade nya fartyg, lät inkalla hjälp- trupper från Liibeck — hur hon gjorde hart när det omöjliga för att skydda ett älskadt fosterland mot främmande invasion, och huru hon äfven delvis lyckades däri framför allt genom att med sitt föredöme ingjuta mod och förtröstan hos Sveriges hårdt pröfvade folk.
Stockholm föll visserligen i den dan- ske konungens våld, blodbadet ägde rum, men den anda af fosterlandskärlek och dåd- kraft, fru Kristina väckt hos folket, fortlefde alltjämt och kan väl sägas ha i sin stora mån banat väg för Gustaf Eriksson V a s a s framgång, d. v. s. banat väg till rikets rädd- ning och vår alltsedan dess orubbade själf- ständighet.
I c k e blott Stockholm, utan hela landet står i evärdelig tacksamhetsskuld hos denna hjältinna.
Om drottning Kristinas personliga värde och fosterländskt historiska betydelse torde nog meningarna vara ganska delade.
Men nekas kan dock ej, att hon var en af sin tids utomordentligaste kvinnor, som genom sitt öfverlägsna snille, sin lärdom och sin uppmuntran af konster och vetenskaper spred glans öfver både sig själf och Sverige.
— E n utmärkt kvinna finna vi i Karl X I: s drottning Ulrika Eleonora.
Hennes lifsgär- ning tillhörde det mera undangömda och sök- te aldrig yttre ära, men den skall aldrig glömmas.
H o n var en föresyn för hela sitt folk i människokärlek och upphöjda tänke- sätt.
» F å furstliga personer, » säger en häf- datecknare, » hafva efterlämnat ett så godt och ädelt minne som hon.
Genom sin klok- het och mildhet tillvann hon sig allas hjär- tan.
hon sökte sitt mål i utöfniugen af barmhärtighetens och välgörenhetens dygd.
I synnerhet ömmade hon för dem, som blif- vit lidande genom reduktionen, men äfven för andra fattiga stod hennes hand alltid öp- pen.
Vid Karlberg uppfördes på hennes be- kostnad ett barnhus, och en annan af hennes stiftelser är det s. k. Drottninghuset i Stock- holm, hvarest en mängd fattiga kvinnor på sin ålderdom erhålla understöd och tak öf- ver hufvudet. » — D e t anförda omdömet öf- ver U l r i k a Eleonoras personlighet kan i dess allmänlighet godt öfverföras på tre andra nu- mera aflidna furstinnor, som tillhört vårt nu- varande konungahus: drottning Josefina, drott- ning Lovisa och prinsessan Eugenie.
Den sistnämndas minne är med betydelsen af en storartad välgörenhet enkannerligen fäst vid ön Gotland, hvars residensstad Visby alltså möjligen kunde börja tänka på ett mera materielt välförtjänt hugfästande af detta vackra minne.
Bland kvinnor, som utmärkt sig på det litterä- ra och konstens område, märkas sådana namn som fru Lenngren och Fredrika Bremer, sånger- skan Jenny Lind m. fl.
D e n senares por- trättmedaljong har under stor högtidlighet in- förlifvats med minnesmärkena i E n g l a n d s Pantheon, Westminster A b b e y — &gt; en utom- ordentlig hedersbevisning i det landet, till jämförelse med hvilken vi för vår celebra landsmaninnas minne gjort — platt intet.
Om den tanke, vi här till en början en- dast velat väcka, tilltalar svenska kvinnor, skulle det glädja oss att förspörja något när- mare från våra läsarinnor angående deras mening om saken och om de vägar, på hvil- ka bäst skulle kunna verkas för densamma.
julen sitt rekommenderar till metott-boetter för damer 367 Blomstervännens pröfvotid.
Vi nterf u nderi ngar af S — m.
h, så den där Fuchsian ser ut, den blir aldrig hygglig mer, » säger du.
Men det är en vac- ker sort, och du vill icke gärna skilja dig ifrån den, isynnerhet som du i somras glömde bort att taga skott.
Nåväl, så tukta » den långskrang- liga » med en hvass knif — Fuchsior tåla vid att beskäras och det ganska grundligt till på köpet — tvätta sedan kvarsittande blad samt grenar och stam mycket noga med en svamp, ty det är tro- ligt att Fuchsian varit angripen af spindel, efter- som bladen fallit af densamma.
I sinom tid kom- ma en mängd små, ljusgröna skott fram på de kala grenarne, och, innan du vet ordet af, står trädet åter i full löfskrud.
Men har du flere » lång- skrangliga » af samma sort, så välj och förkasta.
Många ha den åsikten att Pelargonier och Fuch- sier ej böra få bli mer än ett par tre år gamla, emedan äldre exemplar få ful växt och små blom- mor.
Man bör aldrig nyttja sax, då man tuktar sina krukväxter, utan alltid en hvass knif.
Å de uppkomna sårytorna kan man strö litet jord eller också mellan fingrarne uppmjuka något vax och sätta detta som en liten huf omkring yttersta de- len af den beskurna grenen eller stammen.
Apropos vax har jag därmed mer än en gång » lagat » stäjlkar på ej allt för saftrika växter så- som Novemberblomma, Murgröna, Fuchsia etc.
Så t. ex. fann jag en gång ett blad på en liten Cyclamen hängande afbrutet, mjukade upp litet gult vax — vaxstapels vax är mycket bra att an- vända — och i applicerade försiktigt en tunn, platt » ring » däraf omkring stjälken vid » brottet ».
Jag hade den glädjen att se bladet stå där friskt i många månader efteråt, tills jag föll pä den idéen att taga bort den något missprydande vaxningen, då stjälken, som vid det en gång sårade stället hade en fördjupning, kort efteråt afbröts.
— Det faller af sig själft att ett sådant » hopväxande » måste företagas kort efter att stjälken brutits, me- dan såret ännu är friskt.
Jag var nog dum att försöka ett hopväxande, äfven sedan stjälken var helt itu, men det var att gå för långt.
» Allt här- intill skall du gå och icke vidare » — heter det.
Också lyckades icke detta sista experiment.
För de af Iduns läsarinnor, hvilka icke kän- na till Begonierna, vill jag nämna alt flere slag af Begonier fälla sina blad mot vintern.
Några arter med tämligen stora blommor i rödt eller gult vissna ner fullständigt, och rotknölarne få stå torra öfver vintern — man m å endast akta sig att ha dem i för kallt rum.
En Begonie-art — den s. k. sörländskan — som har något lång- sträckta, sneda, klargröna blad med mörkröda ådror, mörkröda stjälkar och ljusröda blommor, fäller både blad och stamdelar.
På grenar och stammar — växten är buskartad — äro en mängd leder, och när växten blir bladlös, påminna mig grenarne alltid om giktbrutna fingrar.
Detta oak- tadt tycker jag det är riktigt roligt att efterhand som lederna » dö bort », plocka af dem från blom man.
Något af stammarnc fortlefver vanligen, och snart framkomma nya skott — » sörländskan » hvilar icke länge och vattnas hela tiden, fastän naturligtvis mindre, medan den är blad- och gren- lös.
Men nu ha vi ju för länge sedan placerat våra blommor och se ' n hunnit prata om litet af hvarje.
Blommorna fingo godt rum, oaktadt vi planterat in en reseda, ett par löfkojor och astrar, hvilka voro särskildt vackra.
De ha stått sig bra och se helt krya ut, tack vare att vi först småningom vande dem vid det varma klimatetti våra rum.
Mina unga damer!
Nu sitten 1 snart en kväll församlade — » en krans af sköna blommor », skulle en poet säga — omkring stora bordet i salongen hos någon god vän.
Julklappsarbetena äro framme.
Där är ett diskuterande och förevi- sande, och allt finner man » ganska godt ».
Och så muciceras och läses högt, och alla komma öfverens om, att det är » förtjusande trefligt ».
Ro- senkindade äpplen och guldgula apelsiner finnas pä bordet för att icke tala om nötter m. m.
Unga flickor tycka om att ha minnen från alla möjliga tillfällen, ofta bagateller, men kära ändå — små kort, en eller annan pressad blomma o. d., och jag tänker mig att de ungdomar, hvil ka nu samlats, icke utgöra undantag från regeln.
Så tänker jag också att flere af fröknarna äro blomstervänner — alla kvinnor borde tycka om FICK-UR i guld-, silfeer- och Guldkedjor, Pläterade kedjor o. Berlocker.
Väggur stora och förstklassiga lager af alla sorters och herrar.
IDUN 368 blommor — hvarför då icke till minne af den angenäma aftonen bland goda vänner plantera ett som år från år skall glädja er.
» Ser du, det här lilla trädet satte jag den där aftonen, du vet, 18 .., då vi sutto tillsammans med våra jul klappsarbeten, just hos Agnes Z. och då vi hade så förtjusande roligt, » kommer det att låta några år härefter.
Och: » minns du? » och » minns du? » heter det sedan.
Men hvar i all världen skola vi få något att sätta, och hur kan det för öfrigt löna mödan att sätta något denna tid på året?
sägen 1.
— Jo, det vill jag säga er — både apel- sinkärnor och äppelkärnor finnas där på bordet, riktigt präktiga kärnor till på köpet.
Agnes kan sätta några kärnor åt sig — det behöfves bara att sticka ned ett par frön i t. ex. den där myr- tenburken, som har något sandblandad jord, och ett par andra i den där Pelargonie burken.
En tum djupt skolen 1 sätta dem.
Alla Agnes ' vänin- nor kunna också få kärnor att plantera åt sig, när de komma hem på aftonen.
Apelsinträdet har vackra, äggrunda, mörkgröna och glänsande blad och tämligen långa, men ofar- liga taggar.
I vanliga rum får man det naturligt- vis icke att blomma, men det pryder sin plats och håller sig alltid grönt.
— Hvem vet icke, hur äppelträdet ser ut?
Det är emellertid ganska roligt och ovanligt att ha ett sådant inomhus.
Jag har ett litet äppelträd, som öfverlefvat två vintrar.
Första vintern stod det inne bland mina öfriga blommor.
Andra somma- ren, sedan trädet pä våren blifvit omsatt, sköt det hastigt i höjden, men ville icke grena sig.
På hösten skar jag därför af toppen, och litet sena- re fällde växten sina hvarför den öfver vintern sattes ut i ett kallrum och sedan vattna- des endast ett par tre gånger under vinterns lopp.
När våren kom med sin värme, togs trädet åter in, men vid det öfversta » ögat » började nu skjuta fram ett skott och — åter bar det af rätt i höj- den.
Nu toppade jag trädet för andra gången, och sedan sköto 4 nya grenar fram.
I höst skall det ånyo beskäras, innan det sättes ut till vin- terhvila, och nästa sommar, hoppas jag, skall det få en liten, vacker krona.
Det faller af sig själft, att en växt med ett träds natur måste ha tämli gen stor burk.
Isynnerhet har jag sökt efter att få tag i djupa burkar, då jag tror att äppelträdets rötter utveckla sig mera i djup än vidd.
Mitt träd är nu omkring 1 meter högt och burken un- gefär 2 decimeter i höjd.
I vår skall jag åter byta om burk.
träd, blad, Det år troligt, att en växt, som egentligen skulle stå ute i Guds fria natur, blir hindrad i sin ut- veckling och därigenom dvärgartad, då den stän ges inom fyra väggar.
Därför kan j u den, som har en trädgård, flytta ut sin äppeltelning dit, sedan taga kännedom om, huru man ympar frukt- träd och i rattan tid skaffa sig en kvist af någon ädel sort och inympa den på sitt träd.
Det skulle åtminstone vara ganska roligt att kunna göra detta själf, men duger man icke till det, brukar det nu för tiden icke vara svårt att få tag på personer, som förstå saken.
Jag har ingen träd- gård, tänker därför i det längsta ha mitt äppel- träd inne i rummet och se, hur det artar sig.
En af mina väninnor har sagt sig komma ihåg, att i hennes föräldrahem en gång fanns ett blomman- de äppelträd inomhus.
Hvarför skulle jag då icke också få mitt att blomma?