Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med anledning häraf förklarade motionären sig vilja medgifva, att ur motionen finge utgå hvad deruti förekommer om användande af Handels- och Sjöfarts-fonden; öfverlemnande motionären åt vederbörande att bestämma, hvarest medlen skola tagas för utgiftens bestridande; från Hedervärda Bonde-Stån det: 3:o af Riksdagsmannen Nils Strindlund från Westernorrlands län, som yrkat: a) att
Öresundsk tull å inhemska svenska eller i sverige förtullade varor, som sändas svenska orter emellan, borde nedsättas, såvida den icke kunde upphöra; b) alt å varor, som sändas från sverige till utrikes ort och här dels äro fritagne fijän, dels belastade med iinga utförselstull, såsom trävaror och stångjern, den Öresunds ka tullen, såsom alltför hög, borde likaledes nedsäLtas; c) att alla sportler eller extra afgifter till tulltjenstemännen i Helsingör eller Bälterna böra försvinna, enär de 3 species, som hvarje fartyg skall betala, räcker fullkomligen till att aflöna tjenstemännen vid ofvannämnde tullkammare; d) att då fartyg, kommande från svensk hamn, och destinerade till vestersjön eller medelhafvet, för närvarande äro tvungna, oaktadt vinden kan vara gynnande, att ankra på Helsingörs redd, dels för att klarera tullen, dels för alt förse sig med de nödiga dokumenter, som affordras för alt kunna legitimera sig vid ankomsten till destinationsorten, bör, för undvikande af de olägenheter och uppehåll, sorn härigenom förorsakas, den förändring vid klareringen bos Kongl. Danska Regeringen begäras, att. såsom det redan skall vara Holländska och Preussiska fartyg medgifvet, få utan uppehåll passera sundet, och att kapitenen endast behöfver sända lullpasset och konnossemenlet i land för klareringens skull; e) att, sorn den i 33 § af 18^1 års konvention bestämda godtgörelse af fyra procent å det erlagda tull beloppet för de med skepparens landning i Helsingör förenade kostnader oftast är otillräckligt, borde i sådant fall danska staten eller tullkammaren vara skyldig alt i laud- eller oinbordsälla kaptenerna;. 8 Allm.
Besv. och Ekon,~Utsk.
Betänkande, N:o 50. 4:o af Riksdagsmannen Sone Persson från Malmöhus län, som fästat uppmärksamheten å obilligheten deri, att kust- och skärgårdsboerne, vid den båtfart de idka tili skånska städerne för afsättande af sina produkter, skola vara tvungna att anlöpa Helsingör, för att derstädes erlägga tull, hvarigenom icke allenast en kännbar minskning i den inkomst, de kunna påräkna för sina varor, utan äfven flera olägenheter, till följd af uppehåll vid klareringen m. m., uppkomma; hvarföre motionären hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Skånes, Hallands och Bohus läns allmoge, skärgårds och kustboer måtte vid genomfarten af öresund befrias från alla afgifter för så väl båtar under 5 å 7 läster, som för egna landtmanna- eller skärgårdsprodukter, hvilka de deruti medföra.
Hvad dessa motioner innehålla har Utskottet i öfvervägande tagit och får, med anledning af hvad dervid förekommit, upplysa, att, sedan, tili följd af flere grundade klagomål öfver det sätt, hvarpå tullafgifterne vid öresund ulfordrades utöfver gällande Traktaters innehåll, Rikets Ständer vid 184o och 1841 årens riksdag uti underdånig skrifvelse förklarat sig beredde att, i allt hvad på dem ankomme, understödja de kraftigaste och mest ändamålsenliga åtgärder för rättelses vinnande härutinnan, så har Kongl. Majit, efter föregångne underhandlingar i ministeriel väg, under den 22 December 1841 med Konungen af Dannmark afslutat konvention i afseende å öresundska tullen, uti hvilken, jemte densamma åtföljande tariffer, så väl lullafgifternes belopp enligt gällande traktater blifvit noga bestämda, som ock föreskrifter meddelade, rörande sättet för afgifternas uppbärande m. m.
Då genom berörde konvention tullafgifterna blifvit efter föregången noggrann utredning nedsatte till de belopp , hvarmed de enligt ingångne öfverenskommelse!' böra utgå och hvarmed dessa tullumgälder af de nationel-, hvilka åtnjuta den gynnsammaste behandling, erläggas, lärer anledning icke vara för handen, att någon ytterligare nedsättning skulle kunna utverkas.
Ä11 mindre kan med helgden af ingångne traktater stå tillsammans, att yrka deras fullkomliga upjihörande.
Beträffande förslaget att emot erläggande af en viss årlig summa befria handeln och skeppsfarten från Öresundska tullen, hvarom fråga jemväl förut varit väckt, så förekommer deremot, att Danska regeringen, enligt hvad kändt är, icke velat för en makt ingå på dylik förändring under annat vilkor, än att samtlige öfrige makterne öfverenskomma om erläggande af jlllrn.
Besv. och’ Ekon.-TJtsk. Betänkande, N:o 50. 9 en gemensam årlig ersältningssumma för hela tullinkomsten.
Derjemte torde synnerligt afseende höra fästas å frågan, hvarifrån det betydliga belopp,- som härtill för sverige erfordrades , skulle utgå , då statsverket lämpligen icke borde betungas med, en utgift., hvaraf endast, vissa personer, hemtade egentr liga fördelen.
Hvad för öfrigt vidkommer dét' öfverklågadö uppehållet vid tullklare-- r,ingen i Helsingör och dermed förenade kostnader och olägenheter, så innehåller ofvanåberopude konvention , såsom förut nämndt är, så noggranna och utförliga bestämmelser i dessa hänseenden, att, med efterlefnad häraf, hvarken längre uppehåll, än för tullens erläggande oundgängligen nödigt är, eller någre obehörige kostnader, böra kunna ifrågakomma.
På stället finnes dessutom Svensk och, Norrsk konsul, hvars åliggande är alt med noggrannhet vaka öfver eftei lefnaden af de rörande Öresundska, tullen ingångne för O n drag.
Och-då,, enligt hvad, Utskottet af vederbörande inhemtat, . några reklamationer eller klagomål öfver afvikelse!- härifrån icke egt rum sedan 1841 års konvention träd t i verkställighet, anser Utskottet, hvad i sådan syftning nu blifvit förebragdt, icke böra föranleda, lili, någon åtgärd frun Rikets Stan? ders sida, Deremot liar Utskottet icke kunnat: undgå att inse billigheten i den af Riksdagsmannen Sone Persso•/ gjorda hemställan, alt kuslallmogen i Skåne, Halland- och Bohus län-, vid resor inrikes orter, emellan, måtte få fri t ti passera Öresund’med sina smärre båtar, utan att för egna landImanna- och* skärgårdsprodukter erlägga tull; och,synes, i anseende lill det obetydliga, belopp, hvartill tnllumgälderne härför kunna uppgå, någon svårighet för, beviljandet af en dylik tullfrihet icke böra från Danska.sidan mola» På. grund! af hvad sålunda, blifvit anförd t*, och då Utskottet är fullt-' öfvertygadt, att svenska handelns och, skeppsfartens intressen, så långt det ined helgden af ingångna traktater är förenligt, varda af Kongl. Maj t iakttagne, anser Utskottet* de i förevarande ämne väckta motioner icke böta föranleda till någon annan åtgärd från Rikets Ständers sida, än att Rikets Ständer fästa Kongl. Mäj:ts höga uppmärksamhet å billigheten deri, att Skånes, Hallands och Bohus läns kuslallinoge varder befriad från skyldigheten att, under resor inrikes orter emellan, Bih. till R.
Erot. 1817 1818, 8 Sami. 12 Haft. 2 10 Allm.
Betänkande, TV.-o 50. med båtar under 5 läster, erlägga tull i Öresund för egna landtmanm- och skärgårdspro lukter, samt dervid underdånigst anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes i ministeriel väg söka utverka en sådan förändring i nu gällande stadganden rörande Öresundska tullen.
Rättelser i Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänk inde, N:o 38.
Sid. 1, rad. 7 nedifrån, står: något forsing läs: något förslag ,, “ ' "
99 — i dess helhet — i nes t lie1 et — 11 — 5 — arbetets — bibel-arbetets — 12 — 6 uppifrån, — sig: uti — sig.
Uti — 13 — 9 nedifrån, — förordnade — förordade — 14 — 8 uppifrån, — Arnsdorf — Amsdorf 99 — — Jonae — Jonas — i5 - 8 nedifrån, — hand, när — hand.
När STOCKHOLM, Lundberg
St Comp. 1818.
Allmänna Besvärs- oeh Ekonomi-i Iskottets Betänkande, N:o 51.
I \:o Hi.
Ank. lill Exp.-Utsk. <1. 15 Mars, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner, rörande l/ästafrelns förbättrande inom riket.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet hafva, angående detta ämne, blifvit remitterade följande motioner: Från Häglof.
Ridderskapet och Adeln: af Herr Friherre Toll, Gustaf, som uti (vänne serskilda motioner hemställt, att Rikets Ständer måtte i underdånighet hos Kongl.
Majit anhålla: 1:o det föreningar, serdeles inom de provinser, som hålla sqvadronshingslar, må bildas för stohållning, hvarvid rena inhemska stammar böra användas, i likhet med hvad som tillförene, i följd af nådiga föreskrifter, egt rum i Skåne, samt att det premiebelopp, som hvarje stohållare bör bekomma, jemte vilkoren för detsamma, måtte bibehållas; 2:o om föreskrifters utfärdande för hingsthållare att, vid remonteringarna, förse sig antingen med hingst, uppfödd af inhemsk stam eller, om medel till lättnad i denna renmontering kunde erhållas, alt anskaffa hingstar af i Tyskland eller Ryssland uppdragne stammar.
Vigten och angelägenheten af detta ärende har motionären sökt ådagalägga medelst anförande af följande fördelar, som derigenom skulle vinnas, nemligen: den rent ekonomiska att, om de föreslagna stohållningsföreningarna komme till stånd, man icke längre skulle behöfva att införskrifva en stor del af de för jordbruket och andra näringar erforderliga hästar; den Stuts-ekonomiska, att fylla Sveriges behof af hästar med sådana, som i alla hänseenden borde kosta minst i utfodring samt längst kunde fördraga en mindre god behandling; och den rent militära, att man ändamålsenligt skulle kunna fylla Sveriges stora behof af fält-kavalleri med svenska, rent inhemska hästar, hvilka voro vane så väl vid den här i landet rådande behandlingen, som ock vid de ombyten af foder, hvilka vålla racehästarnas förderf.
Derjemte Bilt. till B.
Prat. 1847 och 18 IS. 8 Sami. 13 Höft. 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, IV:o 5/. har motionären förmält, att, ehuru han mäste göra full rättvisa åt den omsorg och ordning hvarmed stuterierna, oaktadt deras ringa tillgångar, varit administrerade, han dock icke kunde annat än befara, att de derifrån utgående landtbeskällarne egde större anlag till fortplantning af ömtålighet och racelyten, än att befordra tillgångar af inom landet uppfödde hästar, duglige både för näringarna och till vagns- och körhästar samt för kavalleriets remontering.
Från Hedervärda Bonde-Ståndet: af Riksdagsfullmäktigen Magnus Mänsson från Östergöthland, hvilken andragit att, om stuterierna hos oss ej skola få uppbära förebråelsen att de förderfva i stället att förbättra landtracen, borde försök anställas med de landtbeskällare, som utskrikas, hvarigenom utröntes, huruvida de äro makliga af ansträngning, uthållighet och styrka; och har motionären, såsom skäl härför, uppgifvit, ”att hingstar, utsände från Strömsholm till Wermland, i följd af sin ofruktsamhet, slutligen lemnats obegagnade, men att samma hingstar, sedan de blifvit försålde från stuteriet och af enskilde personer använde såsom vagnsoch ridhästar, frambragt flera både vackra och goda föl”, samt vidare förmält att, utan att vilja nedsätta värdet af de vid stuterierna varande engelska fullblodshästarna, motionären önskade fästa uppmärksamheten derå, att i Sverige med annat klimat och andra lokala förhållanden än England, kunde engelska fullblodshästen ej i stort blifva användbar till samma bruk och nyttjande, hvartill hästen hos oss allmännast begagnas, nemligen till landtbruksarbeten och körslor, som erfordra en stark och härdig race.
På grund häraf har motionären yrkat:
\:o, att de vid stuterierna varande bingstar, genom användning till arbete, genom kappköringar och kappridningar i traf, må pröfvas innan de inmönstras som landtbeskällare; 2:o, att stuterierna måtte åläggas att till hvarje stuteri i riket, dit landtbeskällare skickas, äfven sända en eller två goda norrska hingstar, till förbättrande af landets åkerbrukshästar, samt slutligen, att en direktion måtte blifva tillsatt, som har inseende öfver stuterierna i riket.
Efter öfvervägande häraf har Utskottet, hvad först angår Friherre Tolls förslag, om bildande af föreningar för stohållning, i likhet med dem, som tillförene funnos i Skåne, visserligen ansett sig icke kunna bestrida ändamålsenligheten af desamma, men trott sig äfven böra fästa uppmärksamheten derå, att svårigheter torde uppstå för anskaffandet af ett tillräckligt antal dugliga och felfria ston, samt att derföre utvägar först borde beredas ej mindre för lillvägabringandet, än för underhållet af dylika anstalter, innan de kunna sättas i verket, emedan, i motsatt fall, de premier, som Lomme att anslås, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 5/. 3 .'kulle blifva ändaruålslösa och den deraf påräknade fördelen för saken förfelas; och torde det, så länge dessa förhållanden qvarstå, vara bäst att åt den enskilda omtanka» öfverlemna bildandet af dylika föreningar.
Beträffande sedermera den ifrågaställa föreskriften, att sqvadronshingstar hädanefter må anskaffas, som äro födde antingen af ren inhemsk stam, eller, om medel dertill kunde erhållas, af i Tyskland eller Ryssland uppdragna stammar, har Utskottet ansett, att en sådan föreskrift komme att öka den redan nog betungande rustningshördan för rusthållaren vid indelda kavalleriet,, och föröfrigt så mycket mindre vara af behofvet påkallad, som våra stuterier till den grad visat förmånligt inflytande å svenska hästafvel», att kavalleri- och artilleri-regementena numera kunna inom landet erhålla nästan hela sitt behof af hästar.
Med anledning af hvad sålunda blifvit anfördt, hemställer Utskottet, att berörde motioner icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Vidkommande riksdagsfullmäktige» Magnus Månssons förslag, att försök må anställas med de vid stuterierna varande hingstar på det sätt, att de användas lill arbete, kappköringar och kappridningar i traf, innan de inmönstras såsom landlbeskällare, så måste väl en hingsts duglighet bestämmas efter andra och bättre grunder, än genom dylika försök.
Dessutom innehåller Kongl, brefvet af den 2 December 1818 föreskrifter, huru de hingstar, hvilka af hingsthållarne anskaffas, böra besigtigas och approberas, innan de få till sqvadronshirtgstar antagas, hvadan, i Utskottets tanka, inga skäl äro för handen, att Rikets Ständer till Kongl.
Maj:t ingå med en sådan underdånig anhållan, som den motionären föreslagit; och tillstyrker Utskottet derföre, att denna del af ifrågavarande motion icke må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
Hvad dernäst beträffar samma motionärs förslag, att från stuterierna till hvarje station i riket, dit landtbeskällare skickas, äfven måtte sändas en eller två goda norrska hingstar, till förbättrande af landets åkerbruks-hästracer, så hade Utskottet, som icke kunnat förbise landets stora behof af alt erhålla dugliga arbetshästar, gerna instämt med motionären, om det icke haft sig bekant, att hästafveln i Norrige, som visserligen fordom varit serdeles god, i sednare tider genom bristande omvårdnad och felaktig behandling, blifvit till den grad försämrad, att man icke utan stor svårighet derifrån skulle kunna erhålla felfria boskällare, och att följaktligen det af motionären åsyftade goda ändamål 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, Aivi .12. korame att motverkas genom en sådan inskränkning, som hans förrslag innebär.
Deremot anser Utskottet, att, då arbetshästracer bör upphjelpas, hvarje för detta ändämål tjenlig hästrace. som kan anskallås, må härtill användas; och får derföre tillstyrka Rikets Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det
Stuteriöfverstvrelsen mätte blifva anbefalld att tillse, det en och annan till arbets-hästracens upphjelpande tjenlig hingst må, så fort sig göra låter, blifva att tillgå vid hvarje station i riket, dit "landlbeskällare från stuterierna utsändas.
Slutligen får Utskottet , i anledning af samme motionärs gjorda hemställan, att en direktion måtte blifva tillsatt för att hafva inseende öfver stuterierna i riket, förklara, att hvad motionären i detta hänseende föreslagit, är så mycket mindre af behofvet påkalladt, som en Stuteri-öfverstyrelse redan finnes, för hvilken Kongl. Majit utfärdat nådig instruktion under den 18 Maj 1887, hvadan Utskottet hemställer, att denna del af motionen må förfalla.
\:o ,V2 Ank. lill Exp.-Utsk. d. 15 Murs. kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af vackt motion om förvarande af nya gevär, samt användande vid åtskilliga tillfällen af de gamla.
Bonde-ståndet inlemnad, och derifrån till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet remitterad motion har riksdagsfullmäktigen Gustaf Pettersson från Östergöthlands län föreslagit, ”att, så snart Svenska arméen eller någon af dess korpser hädanefter på statens eller folkets bekostnad förses med nya gevär, dessa må varda å regementenas magasiner inlemnade, Allmänna Besvärs- ock Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 52. 5 för att der förvaras emellan mötena, samt att de endast under dessa må användas för truppernes öfning i målskjutning; men att soldaten deremot vid all annan exercis, vid och emellan mötena, samt vid förefallande kommenderingar, äfvensom vid kyrkoparader och på roten, endast må få begagna det gamla geväret.” Motionären har anfört, det han blifvit föranlåten till denna hemställan genom de vid hvarje riksdag återkommande och ständigt växande anslagen för anskaffande af nya gevär.
Ett gevär, en gång fullfärdig!, borde, enligt motionärens förmenande, kunna räcka längre än t. ex. den tid, som förflutit sedan 1827, då 2.dra Lifgrenadier-regementet erhöll nya gevär, desamma, som nyligen blifvit kasserade.
Det torde sålunda ej vara ur synpunkten af gevärens förslitning, som man bör se de ständigt ökade anslagen för anskaffande af nya gevär.
Vill man åter söka orsaken till densamma deruti, att den äldre modellen varit mindre god, samt att nya uppfinningar ständigt göras, så finner likväl motionären att deruti ej ligger något synnerligt skäl att oaflåtligt följa med alla dessa rastlösa, och i sjelfva verket, d. v. s. i ett ordentligt krig, ännu opröfvade modellförändringar.
Om ett gevär är lätt handterligt, af en god och stark sammansättning, samt för öfrigt skjuter väl, så har det alla de egenskaper man kan begära, och det synes böra vara likgiltigt ifrån hvilken tid och af hvilken konstruktion det är.
Uti denna motion hafva riksdagsfullmäktige Anders Jonsson, Magnus Månsson, Lars Magnus Knutsson, Johan Johansson, Olof Nilsson och Carl Nilsson, äfvensom Anders Guslafsson, alla från Östergöthlands län, instämt, denne sednare med tillägg, att som gevärspiporna genom den ständiga skurningen ganska mycket förslitas, de måtte utvändigt öfverdragas med någon tjenlig färg, som skyddade för rostning.
Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande, men icke funnit sig kunna tillstyrka bifall till densamma.
Den närmaste följden af motionärens förslag, om det antoges, blefve dubbel uppsättning af gevär, ett för målskjutning och ett för soldaten, då han är på roten, hvarigenom i stället för en minskad kostnad, såsom motionären åsyftat, en ökad dylik för rustkållare skulle uppkomma.
Dessutom medförde antagandet af motionärens förslag en annan och vida betänkligare olägenhet, nemligen att soldaten lärde sig småningom att förakta det gevär, han hade till dagligt bruk, och skulle ej vårda sig om att lära känna det, under det han ändock på samma gång förblefve en fremling för det nya, uti regementets magasin inlästa. 6 Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Utskottets Betänkande, N:o 52.
Meningen med anslagen lill nya gevär kan ej vara att endast fylla behofvet för dagen.
Liksom man uti soldat-exercisen naturligtvis måste skåda en förberedelse till kriget, måste man väl äfven uti de begärda anslagen till nya gevär se regeringens omtanka att hafva krigets behof förberedda, i händelse att ett sådant skulle utbrista.
Dessa anslag måste väl då vara så myckel nödvändigare, som behofvet af gevär ännu på långt när ej är fvldt; ty om man sammanlägger både de gamla och de för handen varande nya gevären, så förslå de dock ej att beväpna landets beväring.
Härvid är dessutom ej taget i betraktande det afseende, sorn måste fästas deruppå, att under ett krig gevär i myckenhet förstöras, att dessa måste genast ersättas, men att på detta ersättande man på förhand måste hafva varit betänkt.
När således Sveriges gevärsförråder äro långt ifrån fullständiga samt endast småningom och successivt fyllas, kan så mycket mindre det af motionären anmärkta förhållande ega rum, nemligen att modeller onödigtvis ombytas.
Tvertom skulle man hafva skäl till klander, 0111 ej, vid årliga anskaffningen af nya gevär, afseende fästades på de förbättringar samt förenklingar i konstruktionen, sorn erfarenhet eller uppfinning gifva vid handen.
Försummelse häruti skulle för öfrigt bestraffa sig sjelf.
Den stat, sorn under freden ej följer med de uppfinningar, som göras för kriget, är ej vapenför, när detta omsider utbrister, och har genom sin försumlighet äfventyrat sin ära och sitt bestånd.
De gevär, som kasseras, tillintetgöras derföre ej, utan iståndsättas för att användas till beväringens öfning.
I allmänhet räknar man, alt ett gevär bör i fredstid räcka 20 å 30 år, samt att det derefter ännu i 20 år kan begagnas af beväringsmanskapet.
Om man jemför antalet af de gevär, som ifrån den indelda och värfvade arméen sålunda går i arf till beväringsmanskapet, med antalet af dem, som vid gevärsfaktorierna tillverkas, så finner man snart nog, att det gevärsförråd, som staten förnär upplägga för krigets behof, ej kan blifva serdeles stort.
Hvad serskildt motionärens förslag, att de nya gevären måtte förvaras uti regementenas magasiner, beträffar, så kan Utskottet ej finna detsamma lämpligt, enär dessa förrådshus dertill äro för trånga.
En nödvändig följd deraf blefve, att nya och vidsträcktare dylika måste uppbyggas, hvilket åter skulle förorsaka en ny och betydlig kostnad.
Denna skulle ytterligare komma att ökas med utgifterna för gevärens ut- och intagning, samt för den speciella vård om dem, som uti större förråder måste ega rum.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 53.
7 Slutligen beträffande det af riksdagsfullmäktigen Anders Gustafsson vid motionen gjorda tillägg, att gevärspiporna, för att kunna undvara skurning, borde öfverdragas med någon tjenlig färg, till deras skyddande för rost, finner Utskottet, att denna fråga ej torde böra bland Rikets Ständers öfverläggningsämnen förekomma, utan lemnäs till Kongl Maj.ts omedelbara nådiga ompröfvande.
På grund af hvad sålunda är anfördt, hemställer Utskottet, alt denna motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
>:© >:i.
I Ank. till Exp Utsk. den 15 Mars, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion, om förändring i stadgandena, rörande vården af mundering s-persedlar.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har blifvit remitterad en uti Hederv.
Bonde-Ståndet af riksdagsfullmäktigen Lars Olsson från Stora Kopparbergs län väckt motion, deruti han föreslagit en förändring af "12fi § uti stadgandet, rörande rotehållaren och soldaten vid de indeldta regementena’', som innehåller, att ”rotehållarne skola (vid de regementen, hvarest de icke äro från munderingens vårdande befriade) till munderingens förvarande anskaffa en serskild inrättad kista, uti hvilken persedlarna böra förvaras; skolande dessa en gång i hvarje månad uttagas och visiteras; samt, när vackert och torrt väder inträffar, utvädras; kommande det på rotehällarnes ansvar, derest munderingen genom vårdslöshet tager skada”.
Motionären hemställer, att detta stadgande måtte förändras så, att raunderingspersedlarna hädanefter ej må förblifva under rotehållarens tillsyn och ansvarighet, utan att desamma böra vårdas af kompani-cheferne och deras underbefäl. samt förvaras uti kompaniernas trossbodar.
Dessa, fastän tillräck - 8 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 53. liga för deras hittills afsedda ändamål, torde dock för kistornas inrymmande blifva för trånga, men detta hinder anser motionären med ringa kostnad kunna nndanrödjas, derigenom, att de inreddes för klädernas upphängande i ta ket till deras skyddande från råttor, samt med luckor för att åstadkomma deras vädring.