Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådant måste dock serdeles med afseende å den nyss antydda omständigheten att Rådstufvu-rätt i de mål, den handlägger, numera alltid är förste domstol, anses såsom ett missförhållande; och ur sådan synpunkt finna äfven Utskotten en förändring eller reglering i den af motionären föreslagna syftning vara lämplig; men, derest denna reglering skäll fullständigt genomfö - Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 34. 3 ras, fordras äfven att man fråntager Rådstufvu-rätterne den dem i expeditions-taxan med gifna rätt att, på sätt jemväl nu sker, utskrifva domar med rubrik, i en serskild expedi tion, och att derför påföra parten lösen med 42 sk. för första arket, 24 sk. för det andra och 12 sk. för hvartdera af de öfrige arken; ty en sådan rättighet ega icke Härads-rätterne, hvilka tvertom, enligt Expeditions-taxans bestämda föreskrift, alltid måste skrifva dom och utslag i sammanhang med det i målet förda protokoll.
Då emedlertid Utskotten, i följd af det anförda, anse äfven en dylik förändring böra vidtagas, få Utskotten fö reslå Rikets Ständer att i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes, med ändring af hvad uti Kongl. Taxan för Expeditions-lösen den 15
Maj 1821 finnes-stadgadt om lösen vid llådstufvu-rätter för definitiv eller interlokutorie
Dom eller Resolution, samt protokolls-utdrag, som innefattar ett eller flere beslut, i nåder stadga, dels att lösen vid nämnde Domstolar för dylike Resolutioner och protokolls-utdrag må utgå med 36 sk. för första arket, 18 sk. för det andra, och 9 sk. för hvartdera af de öfrige arken; dels ock att Rådstufvu-rätts dom ej må skrifvas med rubrik eller utfärdas annorledes än i sammanhang med det i målet förda protokoll.
Hvad slutligen beträffar ej mindre de af motionären ifrågaställde förändringar i bestämmelserne om lösen för Resolutioner m. m. vid städernes Kollegier, för Rådstufvu-rätts fastebref och för pass åt resande, än äfven yrkandet att få i taxan införde serskilde belopp såsom traktamente åt Rorgmästare, Rådman och Magistrats-sekreterare, för biträde vid extra förrättningar, så, enär Utskotten icke kunnat finna hvad motionären ej eller sökt ådagalägga, att omförmälde förändringar äro mer än åtskilige andre förändringar i Expeditions-taxan behöflige, få Utskotten hemställa att hvad härom blifvit framställdt icke må till någon åtgärd föranleda.
Utlåtande, N:o 44. i \:o 44.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 29 Augusti 1851, kl. 7 c. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om ändring i föreskrifterne, angående strandfynd och ur sjön bergadt gods.
Härom stadgas dels uti 1 Kapitlet af Sjöskade-Baiken i 1667 års Sjölag: “Hvar något skip eller annat fartygh råkade på the ohrter, som under Sverige höra, till att stöta eller stranda, så att thet förgås, eller något förgånget eller öfver bordh kastadt gods drefues till Svensk strand, eller ock någon Svensk undersåtare funno sådant i sjön, thet uppfiskiade eller bergade, hörer samma skip eller gods någon till som Svensk är, eller ock thess undersåthare, som med Kronan i vänskap står, och samme ägande affordrar thet skip eller gods innan natt och åhr. sedan skadan händ är, betale tå omkostnaden och bärgarelönen till then, som thet bör, och tage sitt igen, som hans medh rätta är.
Men hörer skip eller gods till någon Riksens ovän och fiende, eller sjöröfvare, eller ock att äghanden intet gifuer sigh an innan natt och åhr, thå är Konung äghande att taga thet gods till sig och thet behålla, theras lön oafkortat, som bärjat hafua“; dels uti 3 Ivapitet af samma Balk: “Bärgar någon främmande gods uhr skipsbråt eller sjönödh, är thet wändt, uthan all omkostnadt, Sextijo daler och therunder, thå gånge helften ther afl till bärgélön; är thet theröfver och till Tuhundrafyratjio daler wärdt, gånge thå thess fjerdedel; är thet högre gällande än Tuhundradefyratjio' daler, gifue änthå ej mera än Sextio daler i lön, uthan så är, att therå mehr mödo, arbete och fahra kan vara användt, hvilket Rätten ther bärgaren boor, åth— skillia skall, så framt han med eghanden eller then i eghande ställe står, ej sjelff therom sämjas kan“; dels ock uti Kongl. Kungörelsen den 21 Mars 1835, som innehåller den förändring i sistberörde Kapitel af Sjölagen: “att då tvist uppstår om bergarelöu för gods, hvars värde öfverstiger^Tvåhundradefyratio daler, Domaren bör taga i betraktande ej mindre godsets, värde, än äfven den möda och omtanka, som den bergande användt, samt Bin. till R.
Prof. 1850 # 1851. 7 Sami. 2 Afd. 16 Höft. 1 2 Lag- samt Allm.
Utlåtande, N:o 44. den fara dermed varit förbunden, och, i mohn af allt detta, vedergällningen bestämma.'1
Om förändringar uti dessa stadganden hafva samtlige Riksdagsfullmägtige från Götheborgs oeh Bobus Län, nemligen Johannes Nilsson, Lars Rasmusson, Erik Christensson, Olaus Eriksson och Tobias Lind, gjort hemställan uti en af dem hos Hedervärda Bondeståndet väckt och till Lag-Utskottets behandling öfverlemnad motion, deruti blifvit föreslaget, dels att i fredstid allt strandfynd och vrakgods, hvartill egare sig inom natt och år ej anmält, mätte, sedan bergarelön blifvit afdragen, tillfalla den församlings fattigvård, å hvars strand det blifvit funnet och bergadt; i hvilket fall fyndet genast borde besigtigas, värderas och till vederbörlig tullkammare inrapporteras för nödig behandling, dock det sednare endast såvida värdet öfverslege 10 Riksdaler; dels ock all bergarelönen för strandadt och ur sjö upptaget gods måtte, när detta i värde öfverstege 50 Riksdaler Banko, beräknas till en tredjedel af godsets behållna värde; all om godsets värde understiger 50 Riksdaler Banko, bergarelönen målte beräknas till hälften; samt att bergadt gods, hvars värde under slege 10 Rdr, mätte helt och hållet tillfalla ber gar en.
Till stöd för förstnämnde yrkande, eller att Kongl.
Majits och Kronans rätt till strandfynd och vrakgods i fredstid måtte öfverlåtas på fattigvården i de församlingar, hvarest godset blifvit bergadt, hafva motionärerne anfört, att det ej öfverensstämde med statens värdighet, att uppbära en inkomst, som betingades af en olyckshändelse, och att sådant vöre stridande mot känslan för det passande, som deremot anvisade all vinst, som genom likars olycksöde kunde uppkomma, till hjelp åt andra olyckliga.
Den uppoffring, Staten skulle komma att gora, till de fattiges förmån, om förslaget i denna del gillades, vöre ser•deles obetydlig.
Tullverkets räkenskaper utvisade nemligen, att medelinkomsten af Strandvraksmedel under sistförflutne tio år utgjort endast 1,867 Riksdaler 4 skillinggr 1 rst. och att behållningen af dessa medel år 1842 ej varit större än 432 Riksdaler 26 skillingar.
Delta slags medel, fördelade på många punkter af Rikets vidsträckta stränder, begtege sig visseriigen till ett ringa belopp för hvarje fyndort; men utgjorde, likväl ett vjgtigt understöd för kustförsamlingarne, hvilka, i anseende till den mängd utarmade fiskare, strandsittare och orkeslösa sjömän, sorn der ärp bosatte, vere, jemförelsevis med andra socknar, serdeles svårt betungade af sin fattigvård.
Såsom skäl för de föreslagna förändringarne i fråga om bergarelön för skeppsfvnd hafva motionärerne åberopat, att de belopp, sorn för närvarande vöre bestämda att, i serskii - Lag- samt Allm.
Utlåtande, N:o 44. 8 da fall, såsom sådan lön utgå, vore alltför ringa; hvaraf följden blefve, att man antingen ej vårdade sig om att berga vrak, då dermed, såsom oftast inträffade, fara vore förenad, eller ock undandoldo och behölle det.
Då domaren skulle bestämma nämnde lön, vore det dessutom förenadt med så mycket besvär och omkostnader att utfå densamma, att behållningen deraf, då den ändtligen utfölle, oftast vore högst obetydlig.
Sedan Lag-Utskottet för behandling af detta ärende sammanträdt med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, hafva de förenade Utskotten tagit detsamma i öfvervägande; och hvad först beträffar förslaget derom, att Kongl. Majit och Kronan skulle till förmån för kustförsamlingarnes fattigvård afstå sin rätt till strandfynd; få Utskotten erinra, att Sjölagens stadgande om denna Kongl. Majits och Kronans rätt, är grundadt på den af lagstiftningen antagna åsigt, att gods, hvartill enskild egare ej finnes, är regale, eller Kongl. Majits och Kronans tillhörighet.
Att, med åsidosättande af denna grundsats, frånkänna Kongl. Majit och Kronan sin rätt till strandfynd, och öfverlemna densamma åt de församlingar, hvarest strandningar tillfälligtvis kunna inträffa, finna Utskotten ej skäl att tillstyrka; och få Utskotten alltså vördsamt hemställa, att motionärernes förslag i denna del icke må bifallas.
Hvad derefter angår motionärernes yrkande, att skeppsfynd, som i värde understiger 10 ridr, måtte helt och hållet tillfalla den, som det bergar; så, »huru, på sätt motionärerne jemväl anmärkt, det sällan torde inträffa, att egare till strandadt gods af så ringa värde sig anmäler för att detsamma återfå; finna Utskotten likväl betänkligt, atti lag stadga rättighet för den, som bergar gods af omförmälde värde, att det behålla; enär ett dylikt stadgande skulle kunna föranleda dertill, att den eller de, som bergat gods af högre värde, fördelade detsamma i smärre partier, hvartdera i värde understigande 10 r:dr, dem de uppgåfve sig hafva vid serskiide tillfällen bergat; samt bevisningen om ett annat förhållande vore svår att åstadkomma, då vid bergniogstillfällen andre personer vanligen icke äro tillstädes, än de, som i bergningen deltaga; och få Utskotten derföre jemväl vördsamt afstyrka bifall till berörde yrkande.
Beträffande slutligen frågan om bergarelön för skeppsfynd; så, då Utskotten anse nämnde lön vara i gällande lag til] skäligt belopp fiestämd, för de fijinflelser, ..då det bergade godset ej uppgår till 240 dalers värde, samt ofvanberörde Kongl. Kungörelse af den 21 Mars 1835 i Lag- saint Allm.
Utlåtande, N:o 44. föreskrifver de grunder, efter hvilka domaren eger bestämma beloppet, då godset öfverstiger nyssnämnde värde; få Utskotten tillstyrka, all hvad motionär erne i denna del föreslagit, icke må till någon ålgård föranleda.
Stockholm den 29 Augusti 1851. STOCKHOLM. Östlund &
Berling, ISSI Lag- samt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Ulskollens Utlåtande, M iå. 1 m 43.
Ank. till Exp.-Utsk. den 29 Aug. 1831, kl. 8 e. m.
Utlåtande, i anledning. af vacht motion om meddelande af närmare föreskrifter rörande de ändamålför hvilka Aktie-Bolag enligt Kongl. Förordningen den 6 Oktober 1848 må kunna stiftas.
Uti eu inom Vällofiiga Borgare-Ståndet väckt, till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad, motion, har Herr A. M. Brinck föreslagit, att Rikets Ständer skulle till Kongl. Majit ingå med underdånig »framställning om behofvet af mera bestämda föreskrifter rörande de ändamål, för hvilka Aktie-Bolag må kunna stiftas,» än som i Kongl.
Förordningen om dylika Bolag af den 6 Okt. 1848 innefattas.
Såsom exempel på den förmenta behöfligheten af dylika närmare bestämmelser, har motionären åberopat två Bolag, för hvilka Reglementen blifvit af Kongl. Majit i nåder fastställde, det ena inom Lagunda och Hagunda Härader af Upsala län, för anskaffande af varor för häradernes invånare, det andra Svanå BruksBolag.
Hvad det förra eller varu-anskaffnings-bolaget beträffar, har motionären anfört, att det vigtiga prerogativ, Aktie-Bolags-Lagen medgifvit Bolag, ställde på aktier, framför de uti 15:de Cap. Handels-Balken omförmälde solidariska Bolag, deruti, att delegare i det förra ej vore förbundne att ansvara för Bolagets skulder med mera än en hvar insatt, icke rätteligen kunde betraktas annorlunda, än såsom ett från den allmänna regeln om gälds betalning medgifvet undantag, hvars' rättsgrund ligger i den vid Aktie-Bolag af lagen förutsatta serskilda omständigheten, att icke delegarne, utan en vald styrelse, med fullt bindande kraft handlade och svarade i Bolagets namn och ledde alla dess företag, med det en gång för alla bestämda, genom aktier inbragta, kapitalbeloppet.
En sådan förening förutsatte, enligt motionärens mening, företag och affärer i stort uti handel och industri och skulle derför ej kunna afse spekulationer i smått, som hvarken erfordrade synnerlig insigt eller stora kapitaler.
Då likväl närmare bestämmelser om Bolags materiela föremål i åberopade Kongl. Förordningen saknades, ansåg moBih. till R.
Prot. 1830 <£ 1831. 7 Sami., 2 Afd., 17 Haft. 1 2 Lag- sami Allm. liesv.- och Ekon.-Utslcollens Utlåtande, JK 45.1 tionären detta såsom en brist, förtjent af lagstiftande maktens uppmärksamhet.
Serskildt har motionären i afseende på ifrågavarande Bolag anmärkt, att de fleste trakter inom Lagunda och Hagunda Härader voro belägne på mindre än tre mils afstånd från stad och att det med Förordningens af Rikets Ständer åsyftade ändamål icke syntes öfverensstämma, att stadfästelse meddelas å Handels-Bolags i enlighet med Förordningen uppställde reglor i de fall, då Bolagets verksamhet stöde i någon strid med hvad eljest om handels idkande i allmänhet stadgadt är.
Vidkommande åter Svanå Bruks-Bolag, ansåg motionären, att bildande af Aktie-Bolag för inköp och brukande af jordegendom icke vore med statens fördelar i allo öfverensstämmande.
Hufvudanledningen för bildande af Aktie-Bolag vore sammanhängande af en större kapitel-styrka för ett vinstgifvande företag, vid hvars grundläggande något egendomsvärde hvarken i materialier eller i produkter ännu funnes, som kunde för Bolaget, på grund af real-kredit, underlätta möjligheten att anskaffa penningemedel.
Personal-krediten, i form af utställda aktier på mindre summor, blefve derför en naturlig utväg för detta ändamål, och det Aktie-Bolag medgilna privilegium, att deltagare ej ansvarar för mera till godtgörande af Bolagets skulder, än han insatt, vore ett ytterligare medel i samma syftning.
Men om ändamålet med bildande af Aktie-Bolag vore inköp af jordegendom och idkande af jordbruk, uppstode ett annat förhållande.
Sjelfva jorden vore den bästa grunden för real-kredit, och för anskaffande af behöfliga penningemedel erfordrades derför icke Aktie-Bolags-privilegiet.
Om således ock jordiuköpet, enligt allmän lag, kunde anses vara tillåtligt under Aktie-Bolags firma, ehuru namngifne köpare ej förekommo, följde dock deraf ej, att Aktie-Bolags-privilegiet rörande gälds betalning borde tillkomma äfven ett sådant bolag.
Bildande af Aktie-Bolag för nämnde ändamål hade dessutom andra betänkliga sidor deruti, att, genom den kapitalstyrka, som till bolagets disposition kunde sammanbringas, bolaget förmådde hopa stora jordmassor i sin hand, hvaraf verkningarne på förhand knappt kunde beräknas.
Serskildt för jordbruket, såsom sådant, kunde dylika bolag möjligen blifva välgörande, men ock lika lätt skadliga, då den sjelfegande brukarens omsorger bär icke kunde omedelbart ingripa.
På de bemödanden för folkets sedliga höjning, som lagstiftningen hittills sökt utveckla genom underlättande af tillfällen tili förvärfvande af sjelfegande, mindre jordlotter och jordbruk, på den gamla, samhället genomgående odalmanna-principen, med ett ord, skulle dessa Aktie-Bolag, om de till större antal organiserades, snart komma att medföra skadlig verkan.
De små jordegarne skulle då lätt kunna förvandlas först till landboer och sedermera till legobrukare.
Jorden skulle, i stället att vara ett föremål för den omsorg, Lag- sami Allm. liese.- och Ekon.-Utskott ens Utlåtande, JYs 45.
S sorn icke skydde mödan af framtida frukter, blifva en vara, hvars värde bestämdes af ögonblickets konjunkturer.
Sedan Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, för behandling af denna motion, med Lag-Utskottet sammanträda hafva Utskotten tagit densamma i öfvervägande; men då motionären föreslagit, att Rikets Ständer skulle till Kongl. Maj:t framställa en underdånig anhållan om ändring eller tillägg till lagen om AktieBolag, samt motionen, på grund deraf, blifvit remitterad till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet; alltså, och då frågor om ändring i samma lag, såsom varande af civil-lags natur, enligt 87 <§ Regerings-Formen, böra i annan ordning behandlas, så anse Utskotten, att motionen, i den form densamma blifvit framställd, icke kan bifallas, utan hemställa, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, ISSI I Stuts- samt Allm.
Besa. och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.-o 46.
I N:o 46.
Ank. till Exp.-Utsk. den 30 Aug. 1851, kl. 10 f. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om förnyelse af allmänna verks och enskilda associationers räntebärande obligationer.
, hvilka genom olyckshändelse förkommit.
Berörde motion, som blifvit hos häglof.
Ridder skåpet och Adeln väckt af Herr von Hartmansdorff\
August Edvard, samt till Lag-utskottet remitterad, är af följande innehåll: ”Kongl.
Maj 1739 innehåller föreskrifter om sättet för förkomne låne-banko-attesters förnyelse, hvilken Kongl. Förordning ock, enligt hvad Stats-ulskottets memorial N:o 556 vid 1823 års riksdag utvisar, tillämpats på en förkommen Riksgälds-kontorets obligation.
Under tidernas lopp har i vårt land uppstått åtskillige penningeverk, bland andre Hypotheksföreningar, hvilka utgifva räntebärande obligationer; men huru med dessas förnyelse skall tillgå folden händelse de, genom någon olyckshändelse, den ingen förutse och afvärja kunnat, förkomma, finnes mig veterligen ingen föreskrift.
Per analogiam borde väl sladganderne uti högstberörde nådiga förordning härvid äga tillämpning, men enär bestämd föreskrift härom saknas, föreslås vördsamt hos Rikets höglofl.
Ständer alt en allmän författning må utfördas derom att med alla allmänna verks och enskilda associationers räntebärande obligationer, då de af olyckshändelse förkomma, må förfaras, på sätt Kongl. Förordningen den 29 Maj 1739 i afseende på förkomne Låne-banko-attester och deras förnyelse stadgar.
Prof. 1850 & 1851, 7 Sami. 2 A/d. 18 Haft. 1 2 Stats- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Ulskottens Utlåtande, N.-o 48.
Genom en slik åtgärd som den föreslagna, skalle en större kredit tillskyndas obligationers utgifvare och en större* säkerhet deras innehafvare.”
För behandling af denna fråga har Lag-utskottet sammanträdt med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskotten; och få de förenade Utskotten deruti nu afgifva sitt yttrande.
I likhet med motionären och på de af honom anförde skäl, hafva Utskotten funnit bestämda föreskrifter i afseende på förnyelsen af enskilda associationers räntebärande obligationer, som genom olyckshändelse förkommit, vara af hehofvet påkallade5 äfvensom att dessa föreskrifter böra meddelas i öfverensstämmelse med dem, som, på sätt motionären anfört, äro gällande i afseende på låne-bankoattester; men, Utskotten anse bestämmelserna i berörde afseende, såvidt enskilda associationer angår, höra inrymmas, icke uti en allmän författning, utan i de för samma associationer utfärdade nådiga reglementen 5 och få Utskotten derföre vördsamt tilstyrka att Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse, anhålla, ali Kongl.
Maj:/, täcktes uli de reglementen, som hädanefter komma att utfärdas för enskilda associationer, hvilka hafva rättighet att utgifva räntebärande obligationer, meddela nådiga föreskrifter, huru förfaras skall, i afseende pä sådana obligationers förnyelse, derest de af olyckshändelse förkomma.
Beträffande åter de räntebärande obligationer, vare sig allmänna verks eller enskilda associationers, hvilka redan blifvit utfärdade, på grund af reglementen, uti hvilka föreskrift om dessa obligationers förnyelse icke finnes intagen; så, enär motionärens förslag afser åläggande för nämnde verk och associationer af skyldigheter, hvartill de icke vid deras inrättande blifvit förbundne, anse
Utskotten sig icke kunna tillstyrka någon tillämpning på berörde obligationer af de föreskrifter, som i afseende på låne-banko-attestér äro gällande; utan lärer frågan om förnyelse af sådana obligationer komma alt, vid förefallande händelse, bero på pröfning af förhållanderne; och få Utskotten alltså vördsamt tillstyrka att motionärens förslag, i afseende på sådana obligationer, som enligt redan gällande reglementen blifvit utfärdade, icke må till någon åtgärd föranleda.
Besv, och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 47. 3 N:o 47.
Arik. till Exp.-Utsk. d. 30 Äng: 1851, kl. 10 f. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion i fr äga prestanda vid klagan öfver prestval.
Hos Högvödige Presteståndel har Herr Prosten Melander väckt förslag derom, att de, som vilja anföra besvär öfver förmenta olagligheter vid prestval, mätte åläggas ställa vederhäftig borgen för all den kostnad och skada, som derigenom kan vederbörande tillskyndas ; och har motionären ansett, att till sådan skada borde räknas, bland annat, den förlust i löneinkomster, hvilken drabbade prestman, derigenom alt han, till följd af klagomål öfver valet, ej finge vid lagliga tillträdestiden emottaga det ifrågavarande prestemhetet.
Genom det föreslagna stadgandet har motionären förmenat att någon minskning skulle kunna åstadkommas uti de nu ofta förefallande och ej sällan obefogade rättegångarne angående prestval.
Ehuru genom Kongl. Förordningen den 5 Juni 1739 § 12, Kongl. Brefvet till Svea Hof-rätt af den 19 September 1753 och Kongl. Maj:Is Instruktion för Justitie-kansleren af den 17 Augusti 1739 § 5, skyndsamhet uti nämnde rättegångar blifvit påbuden; kunde dessa likväl ej hinna afgöras utan en längre tidsutdrägt, hvilket, utom det att prestemhetet under tiden skulle skötas af extra-ordinarier, medförde flere andra olägenheter.
Dessa processer hade ofta sin uppkomst från de partier inom församlingen, som vid prestvalet bildat sig för den ene eller andra af sökanderne; och under den lid klagomål öfver valet vore under pröfning, närdes således hat och bitterhet, som för mansåldrar kunde störa den enighet och sämja, som borde råda inom kristliga samhällen; och man borde derföre, så mycket som möjligt söka förekomma dylika rättegångar.
Lag-Utskottet, till hvars behandling detta förslag blifvit öfverlcmnadt, har gemensamt med allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet tagit detsamma i öfververvägande; och finna väl de förenade Utskotten, i likhet med motionären, att många och stora olägenheter, kunna blifva en följd af de rättegångar, som uppstå genom besvär öfver prestval; men Utskotten kunna ej dela motionärens åsigt, 4 Stal»- saint Allm.
Best), och Ekon.-Utsliottens Utlåtande, N:o \7. att lagstiftningen, medelst försvårande af sjelfva rättegången bör söka förhindra dylika besvär.
Hindret skulle nemligen möta ej allenast dem, som utan fog sig besvärade, utan äfven dem, som ville söka rättelse, der olagligheter verkligen förefallit $ och om, såsom motionären åsyftat, den af honom föreslagna borgen skulle omfatta jemväl de löneförmåner, som med den ifrågavarande prestlägenheten vore förenade, under den tid som tillträdet af lägenheten kunde varda genom rättegången angående valet fördröjdt; kunde det verkligen inträffa, att föreskriften om en sådan borgen någon gång afhölle från anförande af besvär, som i öfrigt hade allt skäl för sig.
I de fall åter, der endast de kostnader ära i fråga, som med sjelfva rättegången äro förbundne, har uti mål, der borgen för kostnad och skada redan är föreskrifven såsom praestandum, erfarenheten ådagalagt, att parterne af berörde föreskrift ej låta afhålla sig från målens fullföljd; och fä Utskotten alltså vördsamt tillstyrka, all Herr Prosten Helanders oföanberörde motion icke må till någon åtgärd föranleda.
STOCKHOLM, tiivcist hos isaac marcus, 1851, » Lag- samt Allm.
Memorial, N:o 48. \ v \:o 48.
Auk. till Exp.-Ulsk. d. 2 Seplemb. 1851, kl. II f m.
Memorial, i anledning af ålerremiss af Utskottens Betänkanden, N:o 31 i anledning af serskilda motioner om inskränkning uti eller upphäfvande af rättigheten för husbonde alt tilldela tjenstehjon insaga, samt N:o 32 i anledning af väckt motion om af skaff ande af prygelstraffet och andra extrajudiciela bestraffningar inom krigsståndet.
Berörde Betänkande!) har Vällofliga Borgare-Ståndet, enligt protokollsutdrag den 22 sistlidne Augusti, till Utskotten återremitterat; men som samma Betänkanden blifvit af öfrige Biks-Stånden godkände, och, jemlikt.
75 § Riksdagsordningen, tre Stånds mening i frågor af förevarande beskaffenhet utgör Rikets Ständers Beslut, kan aterremissen fran Vällofliga Borgare-Ståndet icke till någon åtgärd af Utskotten föranleda; hvilket Utskotten härmed skolat hos Rikets Ständer vördsamt tillkännagifva.
Prat. 1850 $ 1851. 7 Sami. 2 Afd. 19 Häft. STOCKHOLM. Östlund &
Berling, 4 851.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Belänkande, J\1 49.
I M 49.
Ank. till Exp.-Utsk. d. a Sept. ISSI. kl. 11 f. m.