Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Regements-läkare skulle förordnas att bestrida de åligganden, som förut tillhört Brigad-läkarne, såsom att öfvervara general-mönstringar med regementerne eller korpserne inom de olika militär-distrikten, och att hafva tillsyn å befintlig instrumental-, medicinal- och sjukvårds-attiralj samt att om densammas brister afgifva rapport till General-mönsterherren, och att till dessa läkare-beställningar endast Regements-läkare fingo förordnas.
Enär detta nådiga stadgande ännu qvarstår oförändradt och således måste, såsom hvarje annan gällande författning, efterlefvas, intilldess detsamma blifvit i behörig ordning upphäfdt eller förändradt, har det alldeles icke, såsom Herrar Revisorer antagit, berott af General-mönsterherrens godtfinnande att med amian läkare inom provinsen Jemtland uppgöra aftal om dennes biträde vid nu ifrågavarande general-mönstring, utan skulle vid denna förrättning just distriktets
Fält-läkare närvara, han må nu haft sin bostad i eller norr om Piteå.
Af dessa skäl anser jag Herrar
Revisorer för den gjorda anmärkningen äfven i detta hänseende hafva saknat allt fog.» — 286 — 3:tio Utdrag af protokollet, hållet hos Eikets Ständers Herrar Revisorer den 26 September 1860, klockan 6 eft. m. S. d. Föredrogs
Andra afdelningens förslag till berättelse rörande anslagen under fjerde hufvud-titeln, § 6, angående ett förskottsvis utgifvet belopp af 5,000 R:dr Runt för ombyggnad af 64 stycken gamla halmhyttor å Kronobergs regementes mötesplats.
Herr Majoren Gyllenram begärde votering, hvarefter — — — — — — Och som vid denna omröstning afgifvits 9 Ja och 9 Nej samt rösterna sålunda utfallit lika, hade, enär, enligt 66:te § riksdags-ordningen, Ordförandens röst i sådant fall är afgörande, Herrar Revisorer ogillat Afdelningens förslag.
Emot detta beslut reserverade sig Herr Stråle, G. II., som anhöll att i den blifvande berättelsen få såsom sin reservation intaget Afdelningens nu underkända, så lydande förslag: »Vid granskning af Intendents-afdelningens räkenskaper för år 1858, har Revisorernes uppmärksamhet fästats derå, ej mindre att till ombyggnad af 64 stycken gamla halmhyttor å Kronobergs regementes mötesplats blifvit förskottsvis utgifne 5,000 R:dr R:mt, än ock att för nybyggnad af 24 stycken nya sådane å samma ställe utbetalts 1,900 R:dr samma mynt.
Enär en så beskaffad halmhytta, hvarom fråga nu är, vid dess förfärdigande, enligt hvad räkenskapen visar, kostar 80 R:dr R:mt, hvartill likväl i viss mån bidrager det jemförelsevis betydligt höga pris, till hvilket halmen numera måste uppköpas, hvarförutan dessa halmhyttor till större eller mindre del, för att vara fullt användbara, årligen måste täckas med ny halm, dels att ett tält af motsvarande storlek, hvilket äger den stora fördel att kunna med lätthet nedtagas och förvaras under tak, samt vid regementets kommenderande till annor ort medföras, uti inköp endast kostar 100 R:dr, anse Revisorerne sig äga anledning fästa Rikets Ständers uppmärksamhet härpå, hemställande derjemte, huruvida icke skäl förefinnes att hos Kongl. Maj:t göra underdånig framställning derom, att oftanämnde halmhyttor, såsom numera olämpliga, böra utbytas mot tält, helst Kronobergs regemente lärer vara det enda, som å sin lägerplats äger så beskaffade boningsplatser.»
Med Herr Stråle förenade sig Herr Prosten Hahl, Herr Lektor Fagerström och Herr Haverman samt Riksdags-fullmäktige Jonas Andersson, Olof Persson och Per Östman; hvarjemte Riksdags-fullmäktigen Nils Svensson ville hafva antecknadt, att han ej närvarit vid ofvannämnde besluts fattande.
Bruno Johansson. — 287 — Kongl.
Stats-kontorels underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om verkställd granskning af statsverkets förvaltning år 1858.
Till åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts genom remiss meddelade nådiga befallning, får Stats-kontoret härmed i underdånighet afgifva utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers berättelse om den nästlidne år af dem verkställda granskning af stats-verkets tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1858, uti de delar samma berättelse kan anses påkalla yttrande från Stats-kontorets sida.
Uti 17 § i relationen om detta embetsverk är af Revisorerne på anförde skälhemstäldt, att Rikets Ständer måtte hos Eders Kongl. Maj:t göra underdånig framställning om den förändring af nu gällande rcse-reglemente, att, vid resor i Statens ärenden, den resande, när lägenhet medelst ångfartyg eller jernväg kunde begagnas, icke för den del af resan, som sålunda tillryggalades, ägde, utom stadgadt traktamente, åtnjuta ersättning till högre belopp, än den verkliga resekostnaden utgjorde.
Lika med Revisorerne, anser Stats-kontoret, att ändamålet med stadgandet om skjuts- och traktaments-ersättningar vid förrättningar i Statens ärenden är att bereda den resande full godtgörelse för hans dermed förknippade kostnader, men icke att härutöfver förskaffa honom en betydlig vinst, hvilket under nuvarande förhållande utan tvifvel ej sällan inträffar, när, i stället för skjuts, ångbåts- eller jernvägslägenhet begagnas, samt ersättningen ändock beräknas efter de grunder, som rese-reglementet för det förra fallet bestämmer; och om en så beskaffad föreskrift, som nu är föreslagen, i reglementet införes, skulle sådant hafva till följd icke allenast att, såsom Revisorerne anfört, Staten erhölle lindring i sina utgifter för omförmälta föremål, utan äfven att i flere fall de enskilde personer, hvilka behöfde i tjensteväg anlita Statens embets- och tjenstemän, finge tillgodonjuta en billig nedsättning af kostnaden för desses i berörde afseende företagna resor.
För sin del kan således Stats-kontoret ej annat än instämma i Revisorernes förslag, men bör härvid tillika fästa uppmärksamheten derå, att, så vida ifrågakomna förändring af rese-reglementet beslutas, det jemväl blifver nödigt, att föreskrifter i reglementet intagas, rörande grunderna för beräkning af ersättning för resor å ångbåt och jernväg, så att, bland annat, bestämdt varder, hvilka embets- och tjenstemän, med rätt till godtgörelse derför, må, vid ångbåtsresa, begagna plats i hytt, i salong eller på fördäck, och, när resan sker å jernväg, nyttja plats i lista, 2:dra eller 3:dje klassens vagnar; hvilka resande få, dä de å ångbåt färdas, jemväl beräkna godtgörelse af frakt för åkdon, som medföres; huruvida den resande skall vara skyldig att under någon viss begränsad tid — 288 — afvakta dylik lägenhet med rättighet till traktaments-ersättning under tiden, o. s. v.; — dock torde, i ärendets närvarande skick, något vidare yttrande af Stats-kontoret i detta hänseende ieke erfordras.
Enligt hvad 18 § uti Revisorernes berättelse närmare innehåller, hafva Revisorerne, efter en anmälan om beloppet af den skuld, för hvilken Stats-kontoret häftade till Riksgälds-kontoret, upptagande dels det sistnämnda Verk, jemlikt 1857 års liqvid om öfverskott, besparingar och brister, tillkommande saldo 1,900,000: — dels 1858, 1859 och 1860 års bidrag, 966,200 R:dr årligen, för bestridande af de å Riksgälds-kontoret anvisade utgifter 2,898,600: — tillhopa 4,798,600: — eller, efter afdrag af det saldo, som, enligt 1858 års liqvid om öfverskott, besparingar och brister, borde af Riksgälds-kontoret ersättas Statskontoret med 803,258: 8 R:dr 3,995,341: 92. anmärkt, hurusom deraf visade sig, att den till afhjelpande af behofvet för Stats-kontoret utaf ökade tillgångar för dess penningerörelse gifna nådiga föreskrift om ett fÖrändradt sätt för bokföring af brånvinsskatten icke varit för det åsyftade ändamålet tillfyllestgörande, utan att ytterligare åtgärder erfordrades för att återbringa jemnvigt i förhållandet mellan Stats-kontorets inkomster och utgilter samt sätta nämnde embetsverk i stånd att vid alla tillfällen kunna verkställa de utbetalningar, som detsamma ålåge; och är af Revisorerne i detta hänseende föreslaget, dels att de förvaltande verken i allmänhet icke skulle hafva om händer några kontanta medel, men deremot äga rättighet att för sina utgifter, inom vissa begränsade belopp, utfärda invisningar, ställda på Ränte-kammaren och hvilka der genast emot kontant blefve infriade, dels att, i afseende å stats-verkets i landsorten ägande inkomster, den ordning måtte införas, att dessa, medelst begagnande af post-remissvexlar, kunde i huru stora summor som helst med posterne försändas och följaktligen skyndsammare, än nu vore fallet, till Ränte-kammaren inflyta, dels att vid blifvande stats-regleringar åtskilliga af de utgifter, som tillhörde den sä kallade extra statsregleringen, men vore af den beskaffenhet, att de borde genom Stats-kontoret hos Riksgälds-kontoret reqvireras, hädanefter, i stället att utgå från sistnämnda Verk, upptoges till utgående direkte från Stats-kontoret, så att detta embetsverks vid stats-regleringen beräknade utgifter alltid komrne att med omkring 2,000,000 R:dr öfverstiga dess kalkylerade inkomster, samt en deremot svarande stats-fyllnadssumma anvisades på Riksgäldskontoret att hvarje år, efter Mars månads ingång, af Stats-kontoret disponeras. I anledning af denna Revisorernes framställning, bör Stats-kontoret till en början upplysa, att, i afbetalning å stats-verkets ofvan omförmälta skuld till Riksgälds-kontoret af 4,798,600 R:dr,
Stats-kontoret under loppet af de sista månaderna utaf nästlidne år till
Riksgälds-kontoret successive levererat ett sammanlagdt belopp af 2,866,200 R:dr, så att för närvarande såsom oguldne återstå 1,932,400 R:dr, utgörande de, enligt Rikets Ständers vid 1856—1858 ars riksdag fastställda riks-stat, för åren 1859 och 1860 belöpande bidrag till Riksgälds-kontoret af 966,200 R:dr hvartdera året.
A Hvad nu först angar förslaget, att de förvaltande verken icke skulle hafva egen kontant kassa, utan för sina utgifter utfärda invisningar, ställda till inlösen af Ränte - — 289 kammaren, medgifver Stats-kontoret, att den princip, hvarpå detta förslag hvilar, är såsom allmän grundsats riktig.
Det måste för en 'kassaförvaltning i allmänhet vara fördelaktigare att tillgångarne finnas i en hufvud- eller generalkassa samlade, för att derifrån direkte utgå till de föremål, hvartill de äro anvisade, än att medlen fördelas mellan flera särskilda kassor, för att af dem, som deröfver disponera, för de afsedda ändamålen användas.
I det sednare fallet kan nemligen lätt inträffa, att en eller flere af sistnämnde kassor för tillfället ägde större tillgångar, än som då erfordrades, 'under det att hufvudkassan, af en eller annan orsak, samtidigt vore i behof af behållningarne i de andra kassorne.
Men, äfven med erkännande häraf, kan dock Stats-kontoret ej finna, att genom tillämpning af nämnda grundsats i förevarande fall någon vinst eller lättnad för statsverkets penninge-förvaltning skulle uppkomma.
Tvärtom anser Stats-kontoret, att då denna förvaltning är beroende deraf, att stats-inkomsterna med de beräknade beloppen verkligen inflyta, hinder för genomförande af förslaget möta, hvilka i visst fall göra detsamma overkställbart.
Såsom förhållandet nu är, äga de förvaltande verk, sorn, på grund af särskilda nådiga föreskrifter, sjelfva disponera de till dem med underlydande stater och korpser anslagna medel, och hvilka hufvudsakligen äro Krigs-kollegium, Förvaltningen af Sjö-ärendena, och Utrikes-departementet äfvensom
Ofver-intendents-em betet i afseende å de allmänna byggnadsanslagen, att, uppå reqvisition, i mån af behof, från Stats-kontoret utbekomma de medel, som för dem blifvit anvisade.
Någon anledning förefinnes icke, att dessa Verk af sina anslagssummor reqvirera storrå belopp, än som för tillfället verkligen erfordras, men deremot har under de sednare åren, till följd af inträffad brist i statsinkomsterna, icke sällan handt, att Stats-kontoret varit förhindradt att genast anordna de äskade medlen och derföre, efter kommunikation med vederbörande verk, beredt sig uppskof med utbetalningarne, utan att, Stats-kontoret veterligen, någon skada härigenom skett den eller dem, hvilka ägt att hos de förvaltande verken utbekomma penningarne, emedan dessa verk, efter vunnen kännedom örn de tider, då medlen kunnat erhållas, derefter lämpat sina liqvider.
Skulle åter, såsom föreslaget är, de förvaltande verken äga att för hvarje utgift utfärda en invisning på Ränte-kammaren, kunde, vid tillfällen, då brist i statsinkomsterna minskat rörelsekapitalet, möjligen inträffa, att Stats-kontoret, som ändock måste hafva rättigheten att pröfva, huruvida tillgångarne på det hela medgåfVe att genast utbetala beloppet samtidigt med andra för handen varande angelägna utgifter, funne sig urståndsatt att infria en dylik invisning.
Det är lätt att inse hvilka menliga följder för Statens kredit skulle uppstå derigenom, att Stats-kontoret, i brist på medel, nödsakades vägra inlösen af dessa invisningar, hvilka vederbörande på god tro och i förlitande å deras ofelbara infriande emottagit i liqvid för aflöningar, eller till följd af ingångne kontrakter, eller i betalning för leveranser o. s. v.
Jemte denna anmärkning, utan tvifvel den väsentligaste, förekomma äfven andra, af hvilka Stats-kontoret, till undvikande af onödig vidlyftighet, torde allenast böra nämna den, att det väckta förslaget,' om det antoges, skulle medföra en ansenlig tillväxt i Stats-kontorets göromål och till följd deraf behofvet af större arbetspersonal, hvarigenom Staten finge vidkännas kostnader, sannolikt vida öfverstigande dem, som tilläfventyrs genom indragning af någon tjenst i ett eller annat af de öfriga embetsverken kunde Staten besparas.
Att en betydlig tillökning i' göromål derigenom måste uppkomma är uppenbart, när i betraktande tages, att
Stats-kontöret hade att från de andra förvaltande verken för hvarenda, äfven den ringaste, utgift emottaga en invisning, och att denna, innan den finge af Ränte-kammaren infrias, skulle först anmälas hos Stats-kontoret, som, efter hvad redan antydt är, måste äga kännedom om hvarje utgift samt, innan undersökningar och behörige annotationer skett, ej kunde invisningen till inlösen godkänna; och hvad särskildt beträffar
Ränte-kammaren, hvarest för de ständige utbetalningarne kontanta penningar i summor af hundra tusentals riksda37 - — 290 — ier alltid borde finnas och täta inventeringar i följd deraf måste ske, skulle den nuvarande personalen icke på långt när blifva för de ökade göromålens behöriga handhafvande tillräcklig.
I afseende vidare å Revisorernes förslag om begagnande af post-remissv exlar vid levereringar till Ränte-kammaren af stats-verkets i landsorten ägande inkomster, kan det icke heller bestridas, att, när större penningesummor vore i fråga att hitremitteras, än som lämpligen borde på en gång med posten forsändas, desamma, genom anlitande af den föreslagna utvägen, komme Ränte-kammaren hastigare tillhanda, än som nu i allmänhet är fallet; hvarförutan en dylik åtgärd vore i så måtto fördelaktig, som den skulle förekomma de förluster, hvilka äfventyras genom betydliga penningesummors befordrande med posten, äfvensom olägenheten af postens belastande med stora och tunga penninge-paketer.
Men att berörde åtgärd kunde, såsom Revisorerne ansett, i någon väsentlig mån bidraga att minska stats-verkets behof af dess nu erforderliga rörelsekapital, vågar Statskontoret betvifla.
I detta hänseende komme den att, såsom ofvan är nämndt, blott leda derhän, att, då penningesummor ansetts icke utöfver ett visst begränsadt belopp böra med posten försändas, större levereringar, med användandet af post-remissvexlar, kunde ske på en gång, i stället att, såsom nu understundom är händelsen, erfordra flere postdagar.
Utan att således förbise fördelarne af förslaget, befarar emellertid Stats-kontoret, att med detsammas antagande våda är förenad, och att förvecklingar deraf lätt kunna uppstå.
Enligt gällande föreskrifter, få vid levereringar af statsmedel begagnas, utom Rikets Ständers Banks sedlar och mynt, samma Banks anvisningar å dess Låne-kontor, dessa sednares assignationer ä Riks-banken, äfvensom behörige bevis, att medlen blifvit i denna Bank insatte för Ränte-kanimarens räkning.
Härförutan skulle nu, enligt Revisorernes förslag, vid dylika levereringar från landsorten användas så kallade post-remissvexlar, eller vanliga vexlar, dragne af enskilda penninge-förvaltningar, handelshus eller privata personer i landsorten å sådane i Stockholm.
Enligt Stats-kontorets tanka, komme detta slags vexlar å de flesta orter att utgöras af enskilda personers anvisningar på härvarande köpmän, och det synes icke utan skäl kunna ifrågasättas, huruvida dessa anvisningar i allmänhet må antagas såsom säker valuta till utbyte emot reda penningar, utan full visshet att de vid företeendet härstädes med sådana åter infrias.
Under slikt förhållande och då dertill kommer, att, utom besväret med vexelns realiserande, privatbanks-sedlar efter ali anledning blefve det mynt, hvarmed vexlarne här komme att infrias, och hvilket mynt således först skulle emot riksmynt utbytas, innan medlens insättning i Riks-banken kunde verkställas, anser sig
Stats-kontoret icke böra understödja förevarande förslag, — med upplysning tillika, att, efter hvad Stats-kontoret inhemtat, Kongl. Maj:t, jemlikt nådigt beslut af den 26 Juli 1856, afslagit en af General-tullstyrelsen gjord underdånig framställning om nådigt tillstånd att i tulluppbörden emottaga vexlar af omförmälta slag.
Vidkommande slutligen förslaget, att, genom upptagande i riks-staten af en del extra anslag till utgående direkte från Stats-kontoret, detta embetsverk finge, i likhet med hvad tillförene ägt rum, sig anvisad en stats-fyllnadssumma, synes visserligen denna utväg, hvarigenom Stats-kontoret den tiden af året, då tullinkomsterna ännu ej hunnit att i någon betydligare mån hit inflyta, vore i tillfälle att med större eller mindre del af stats-fyllnadssummau förstärka sin kassa, böra leda till det af Revisorerne afsedda ändamålet att underlätta Stats-kontorets penningerörelse.
Enligt förslaget, skulle så stor del af de extra anslagen å riks-staten uppföras, att totalbeloppet af utgifterna komme att öfverskjuta summan af de beräknade inkomsterna med ungefär 2,000,000 R:dr, som ansetts vara det belopp, hvartill stats-fyllnadssumman borde bestämmas.
Men, äfven om Rikets Ständer vore benägna att medgifva öfverflyttning till Stats-kontoret af anslag, hvilka ej tillhöra den ordinarie stats-regleringen, utan beviljats endast för tillfälliga behof och derföre, alltsedan den så kallade extra stats-regleringen vid 1823 års riksdag tillkom, an - — 291 — aetts böra från Riksgälds-kontoret utgå, förefinnes dock ett väsentligt hinder för förslagets genomförande.
Om man nemligen för denna frågas bedömande lägger till grund förhållandet med Statens inkomster och utgifter, enligt den vid sednaste riksdag fastställda riks-stat, förekommer att, då det i samma riks-stat beräknade årliga öfverskott i inkomsterna, hvilket skall till Riksgälds-kontoret öfverlemnas, för att användas till utgifter, som blifvit på nämnde Verk anvisade, uppgår till icke mindre än 2,059,790 R:dr, det skulle för erhållande af den ifrågaställa stats-fyllnadssumman, 2,000,000 R:dr, blifva nödigt, att beloppet af de extra anslag, som borde öfverflyttas till Stats-kontoret att derifrån direkte utgå, komme att utgöra omkring 4,000,000 R:dr.
Som emellertid, efter hvad Stats-kontoret inhemtat, totalsumman af de extra anslag, som vid nästlidne riksdag blifvit beviljade att under åren 1861 —1863 med lika belopp årligen utgå, och hvilka anslag till öfverflyttning ensamt kunde ifrågakomma, icke ens uppgå till 2,000,000 R:dr, — häruti dock ej inbegripne anslagen för folkundervisningen och Statens jernvägsanläggningar, såsom beroende, det förra af beloppet, hvarmed allmänna bevillningen kommer att till Riksgäldskontoret ingå, och det sednare af de särskilda omständigheter, som med anskaffandet af de för jernvägsbyggnaderna erforderliga medel äga rum, — så följer häraf, att den af Revisorerne i ofvannämnda ändamål föreslagna anordning icke under nuvarande förhållande låter sig verkställas; och en sådan anordning torde vid följande stats-regleringar blifva än mindre verkställbar, derest den väsentligaste af stats-inkomsterna, eller tullmedlen, skulle, såsom hittills, visa sig fortfarande vara i stigande.
Efter att sålunda hafva framlaggt sina åsigter om beskaffenheten af de väckta förslagen, bör Stats-kontoret, till den upplysning, som här ofvan blifvit lemnad, angående de skedda afbetalningarne å dess skuld till Riksgälds-kontoret, lägga, att dén stadgade, först med 1860 års ingång vidtagna förändringen i bokföringen af bränvinsskatten, hvarigenom en del af denna skatt komme att redan i början af det löpande året inflyta, väl ännu ej kunnat till sin verkan å Stats-kontorets behof af ytterligare rörelsekapital fullt bedömas, men att erfarenheten dock visat, att under det sista året svårigheten för Statskontoret att bestrida sina utgifter varit vida mindre, än under de nästföregående två åren; — och, under förutsättning, att de större inkomst-titlarne i riks-staten, hufvudsakligen tulluppbörden och bränvinsskatten, utfalla ungefär med de belopp, hvartill de af Rikets Ständer äro beräknade, tror sig Stats-kontoret, i likhet med hvad Stats-rådet och Chefen för Finans-departementet, enligt det i Revisorernes berättelse omförmälta Statsråds-protokoll, ansett, kunna antaga, att, efter ofvannämnda förändring i sättet för bokföringen af bränvinsskatten, några vidare åtgärder för närvarande till beredande af ökad kassatillgång för Stats-kontoret icke äro af behofvet påkallade, för att detta embetsverk må kunna fullgöra detsamma åliggande utbetalningar.
Rikets Ständers Revisorers berättelse återstå! les härjemte i underdånighet, åtföljd af protokolls-utdrag, innefattande en ledamots särskilda yttrande; framhärdande Statskontoret med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung!
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste undersåter och tjenare, 0. A. TAUVON. A. V.
KOCK. O. F. af SILLÉN, Föredragande.
1. s. A. Becker. G. IF. af Donner, Stockholm den 10 Januari 1861.
— 292 — Utdrag af protokollet, hållet i Kongl. Maj:ts oell rikets Statskontor den 10 Januari 1861.
Herr Presidenten och Kommendören m. m.
Tauvon, Herrar Statskommissarierne och Riddarne Kock och Gråå samt Herr Statskommissarien af Sillén. S. d. Föredrogs af Herr Stats-kommissarien af Sillén Kongl. Maj:ts nådiga remiss å Rikets Ständers Revisorers berättelse om den nästlidne år af dem verkställda granskning af stats-verkets tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1858; och resolverades underdånigt utlåtande såsom registraturet visar.
Herr Stats-kommissarien Kock yttrade särskildt följande: »Under den längre tid, jag dels såsom Sekreterare, dels såsom Ledamot tjenstgjort i Stats-kontoret, har kassaförlägenhet högst sällan inträffat.
Sådan härrör vanligen deraf, att brist i ett föregående års stats-inkomster ägt rum, såsom händelsen nu sednast var år 1859 och en del af år 1860.
Under året 1858 nedgingo nemligen, i följd af 1857 års handelskris, tull-inkomsterne.
Deremot och så snart inkomst-titlarne lemna öfverskott af 1 å 1\ million R:dr årligen, hvilket de vanligen göra, (de hafva stundom utgjort 4 å 5 millioner) och Stats-kontoret, så vidt möjligt är, befrias från utgifvande af förskotter, kan numera, sedan bränvins-afgifterne beräknas såsom inkomst för det år, hvarunder de i verkligheten inflyta, kassaförlägenhet icke befaras, om ej möjligen för en eller annan månad, i hvilket fäll ett kreditiv å Riksgälds-kontoret vore tillräckligt för afhjelpande af den tillfälliga förlägenheten, likasom denna utväg, enligt min tanke, är den enda, som under närvarande förhållanden, så länge riket har 2:ne uppbörds-verk, Stats-kontoret och Riksgälds-kontoret, är praktisk och har någon utsigt att vinna Stats-makternas bifall.
Genom vissa så kallade extra anslags öfverfiyttande till Stats- från Riksgäldskontoret kan väl Rikets Ständers riks-stat för några år bringas derhän, att det förra Verket finge en mindre betydlig, vid brydsamma tillfällen föga gagnande, fyllnadssumma från det sednare, i stället för att nu Stats-kontoret lemnar ett årligt »bidrag» till Riksgälds-kontoret; men som de i riks-staten beräknade inkomsterna äro i ett beständigt stigande (år 1850 beräknades de till 15,894,750 R:dr, år 1860 till 28,971,500 R:dr), uppkomme snart nog åter en differenssumma emellan inkomst och utgift, hvilken måste såsom »bidrag» eller under något annat namn öfverlemnas till Riksgälds-kontoret.