Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
mer och han får tråkigt -- och dessutom, en kärleks-
Min Berta är en alt för stolt natur för att hon någonsin skulle förödmjuka sig så -- låna utan att kunna betala -- tigga af förmän -- KAMRERN. älskar, till och med förödmjuka sig.
Men ni har ingen rätt att drifva henne till denna punkt.
Er dotter, fru Bark, kan göra alt för den hon
Men hvad ni där säger är i alla fall omöjligt.
BERTA (halft skämtsamt). åt er, kamrer Lundberg.
Men jag förstår inte hvad det kommer Ni tar en ton -- ni uppträ-
der här med en myndighet -- -- KAMRERN. rätt till det, fröken Berta?
Har ni inte, genom ert förtroende, gifvit mig BERTA.
Mamma ämnar visst inte vägra att skrifva under gåfvobrefvet -- den saken var afgjord mellan oss redan i går afton.
KAMRERN. under, fröken Berta.
Hon måste också vara fullMen det är inte tillräckligt att er mor skrifver
Men ni behöfver verkligen inte spilla flera ord
komligt öfvertygad om, att det är riktigt att göra litet emellan -- och en vacker dag göres kanske hela gåfvobrefvet ogjordt igen.
BERTA. mycket, att man kan försörja de sina.
Vore jag
det -- eljest komma dessa tvifvel att dyka upp igen
Det är dock hårdt, att inte kunna förtjäna så
en man så kunde jag, som ni, kamrer Lundberg,
underhålla mina föräldrar helt och hållet.
Då skulle mamma gärna få gifva pappa dessa pengar -- då som jag ser plågar dig så mycket. skulle jag inte behöfva bråka med detta gåfvobref,
FRU BARK. än de fleste söner skulle göra.
Min kära flicka -- du gör redan mer för oss, KAMRERN.
Ja -- och i alla händelser långt mer än jag gör.
BERTA. med en så uppenbar -- Nej, kamrer Lundberg, hur kan ni komma fram KAMRERN (till fru Bark). jag, som dagligen ser henne på banken.
Ibland har färdig att svimma -- -- Jag vet bäst, hur mycket er dotter gör för er --
hon varit så trött när hon kommit dit, att hon varit BERTA (söker ifrigt att afbryta, honom).
KAMRERN (låtsar ej märka det).
Ett par gånger har hon fått så våldsamma anfall af hufvudvärk, att hon måst afbryta sitt arbete -- men hon har inte kunnat förmås att gå hem, emedan hon icke velat oroa sin mor -- --
FRU BARK (omfamnar henne rörd). mig, hvar jag skall skrifva under.
(Sätter sig vid skrifbordet och ser på papperet.)
(Ifrigt till kamrern.)
BERTA (lågt till kamrern). sådant förräderi!
Och hvilken pratmakare ni blifvit med ens, ni som alltid brukat vara så tystlåten.
Ni har en svada som -- ja, jag bedyrar, som pappa där och blygs.
(Pekar fingret åt honom, lekfullt.
Han griper det och kysser hennes hand.) själf!
Ja, det är rätt, att ni ser generad ut!
Stå nu Jo, ni bär er vackert åt, kamrer Lundberg.
FRU BARK (vänder sig om).
Är det här jag skall skrifva, kamrer Lundberg?
Berta?
Men har ni skaffat det andra vittnet, fröken BERTA. farstun, är här och hjälper oss i köket.
Jag skall bedja henne komma in.
(Ropar i dörrn till fonden.)
Lovisa!
LOVISA (kommer värdigt). om, att man ropar på mig, när kaffepannan står på.
BERTA. vara snäll och se, att mamma själf skrifver sitt namn på det där papperet.
Ett ögonblick, kära Lovisa.
Lovisa skall bara Hvad är det.
Berta vet ju, att jag inte tycker Ja, vår förra hushållerska, som bor midt emot i
LOVISA (går fram till skrifbordet). hon nu drifva spektakel med mig igen?
Gud hjälpe mig för alla Bertas påfund.
KAMRERN (strängt).
Jungfrun kan ju skrifva?
LOVISA. min dar.
När vi voro på Bergfors var jag hushålKAMRERN (afbryter). fruns namnteckning -- jag skall skrifva först -- Godt!
Jungfrun skall nu vara god och intyga FRU BARK (reser sig och lemnar Ja, gudskelof, lite uppfostran har jag då fått i
lerska och hade hela tjänarpersonalen under mig --
pennan till kamrern, som skrifver, hvarefter han lemnar den till Lovisa).
LOVISA (sätter sig omständligt
till rätta i stolen, kamrern visar henne, hvar hon skall skrifva. i hand och läser hela gåfvopekfingret)
Hon blir sittande med pennan brefvet, följande raderna med
KAMRERN (sträft).
Var god och skrif nu.
LOVISA. veta, hvad det är jag skrifver under.
Nå nå!
Sakta i backarna.
Jag skall väl först
KAMRERN. ning, ni skall bevittna.
Det är bara fruns namnteckLOVISA (fortfar att läsa).
Men så säg henne då -- -- BERTA. mamma i hushållet nu, då vi inte längre ha någon Låt henne göra som hon vill.
Lovisa hjälper
jungfru, och vi ha aldrig några hemligheter för henne.
Hon skulle till och med känna sig djupt sårad, om vi någonsin tilläte oss att taga nyckeln ur en låda, när hon är här och vaktar huset.
LOVISA (skrifver under; reser sig långsamt).
Det skall herr kamrern riktigt ha KAMRERN. Hvad då?
LOVISA.
Att kamrern stält så bra till för Berta. (Går.)
KAMRERN (tar sin hatt).
Men låt oss nu först få tacka er, bäste kamrer!
tack för.
BERTA (omfamnar modern och svänger om med henne).
Åh, mamma, hvad jag är glad -- hvad jag är
glad!
Du vet det kommer öfver mig ibland midt glädje.
Jag är så glad, att jag ville skrika, jubla,
i alla bekymmer en sådan där uppsluppen, yster lifsdansa.
Men så har jag också vunnit en stor seger i du kanske som Wilhelm, att jag är girig?
Nej du, det är något annat jag har vunnit i dag, än några värdepapper.
(Drar henne till en stol och sätter sig själf på en pall vid hennes fötter.)
Du skall höra gifva dig.
dag. -- -- Du ser helt häpen ut, mamma.
hvad det är, mamma.
Det är ett förtroende, jag vill FRU BARK. tycker då verkligen om honom?
Ah, jag förstår, mitt barn.
Han har friat.
Du BERTA (reser sig häftigt och går
framåt golfvet, blir en stund kar på hufvudet och går tillbaka till sin plats).
stående med sänkt hufvud, ska-
Nej, mamma, du misstar dig -- det var inte det,
jag menade.
Det var bara om dig och mig, jag ville med moderns hand.)
Ser du, alt sedan jag begynte
tala.
(Talar med bortvändt ansigte, under det hon leker tänka, är det en sak, som ständigt har grämt mig.
Det är, att du varit så svag för pappa, så att du
uppoffrat oss, Lissi och mig, för, att tillfredsställa
hans dåliga böjelser.
Jag mins till exempel när Lissi för dyra -- och samtidigt slösade pappa bort stora mot honom -- men du bannade Lissi, för att hon inte ville foga sig.
Och när jag så gärna ville resa
måste afbryta sina pianolektioner, därför att de voro summor -- och du hade inte ett ord af förebråelse
utrikes ett år för mina studier -- som jag trodde var
så vigtigt för min framtid -- ja, då lät du pappa för-- -- förlåt mig, älskade lilla mamma, att jag bör-
störa de pengar, som voro aflagda för det ändamålet jar röra i detta -- det är inte för att förebrå dig nåhar jag insett att du inte rådde för det.
Fast för-
got, tro inte det, det gjorde mig ondt då, men sedan mögenheten var din, var det ju pappa ensam som och kunde ingenting göra.
Jag förstår nu, att det var storartadt af dig att kunna böja dig, som du gjorde -- men jag vill bara säga, att dessa bittra
hade dispositionsrätt öfver den och du var omyndig
erfarenheter kvarlemnat en liten tagg i mitt hjärta -- en naggande tanke, att pappa med alla sina fel var mer för dig än dina barn och att du skulle vara
i stånd att offra oss för honom.
Och det kunde jag inte tåla, när jag visste, hur jag kunde offra alt, alt, hela min personliga lycka -- (gör en paus och synes tänka efter; upprepar efter en stund med eftertryck)
ja -- hela min personliga lycka för din skull. -- Men så har jag alltid hållit mitt mod uppe med den tanken, att om det verkligen gälde något där du kunde
handla, så skulle du också hafva kraft att stå emot pappa för vår skull -- eller snarare, för det rättas skull.
Förstår du nu, hvarför jag är så glad i dag?
Åh, men hur jag kan glömma mig.
Jag måste ju gå med den där renskrifningen.
(Går till skrifbordet och tar gåfvobrefvet samt går ut till Åh, mamma, hvad jag är lättsinnig.
BERTA. samma, omotståndliga anfall af lifsglädje och jubel komma ofta öfver mig, när det är som sorgligast rundt omkring mig.
Jag förstår inte annat, än att att lefva, som gör sig gällande.
Tänk att jag nu -- bara gråter och vill inte se upp en gång.
FRU BARK. komma hit.
Vi måste skicka bud till Wilhelm och be honom BERTA. läser högt:)
Kan du komma hit så snart som möjligt.
Vi ha vigtiga underrättelser från Lissi. (Viker ihop brefvet och skrifver utanskrift.)
Nu måtte Ja -- jag skall skrifva några rader.
(Skrifver; Jag är förundrad öfver mig själf.
Dessa våld-
höger; kommer strax in igen med förändradt utseende.)
det är en nödvändig reaktion, -- en bestämd fordran rent hade glömt Lissi, som sitter därinne och gråter
han väl komma.
(Reser sig, rullar ihop några skrifna
pappersark, som hon medhaft från sitt rum.)
skall skicka ett stadsbud med detsamma.
(Kysser på fingret åt modern.)
Om pappa vaknar under tiden, så uppehåll honom med undvikande svar så länge.
Det är billigt, att jag tar stor(Går i fonden.) men på mig, då det är jag, som stält till altsammans.
BARK (gläntar på dörren till vänster).
Är Berta gången nu?
Det var bra -- jag väntade
på det.
(Kommer in i nattrock och tofflor.)
inte ha några scener med min kära dotter.
Hvad ha ni haft för öfverläggningar här på morgonen?
Jag karl -- jag har aldrig kunnat med honom -- har landen, eller hvad är meningen?
FRU BARK. är en utmärkt bra karl -- och vet du -- han är bestämdt kär i vår Berta.
BARK. det förstås, Berta är ju en förbaskadt duktig flicka -- men det är det där okvinliga hos henne -- inte ville jag ha henne till hustru, det vet jag då.
Men det vore emellertid ett förträffligt parti för Berta -- kamrer Lundberg är en utmärkt bra karl -- Kär i Bertha! det var en underlig smak.
Ja ja, Käre gubben -- jag tror att kamrer Lundberg tyckte jag hörde Bertas vän, kamrern -- en otreflig han nu också blifvit indragen i våra penningeförhål-
jag har alltid tyckt särdeles mycket om honom -- men han är ju fattig som en skåpråtta och har en gifta sig. hel familj att försörja -- hur tror du han skall kunna FRU BARK. med större inkomster.
Han skall ju vara mycket duglig.
Ja, utmärkt duglig.
Har han redan friat?
FRU BARK. besluta sig.
Nästan -- tror jag.
Men Berta kan visst inte BARK. någon vill ha henne.
Du måtte väl för all del inte låta henne gå och göra några dumheter.
Berta har sitt eget hufvud -- -- BARK. griper inte, hur hon blifvit sådan -- med en mor, som är så sant kvinlig.
Men det är som jag säger -- faster Malla opp i dagen.
Nå, hon tar väl sitt Ja, jag vet nog -- tala inte om det.
Jag beÄr flickan galen?
Det är ju en riktig lycka att Jag tänker att han nog kan få en bättre plats
förnuft till fånga.
Nu, min lilla gumma, skall du vara söt och taga fram det där depositionsbeviset -- --
FRU BARK. svåra olyckor.
Om du visste, hvem som nu sitter gör ondt i hjärtat att höra henne!
FRU BARK. sent i går afton.
Hennes man väntade henne inte och hon har gjort en upptäckt -- en förskräcklig upptäckt.
En upptäckt!
FRU BARK. har glömt henne under sitt lif här i Stockholm och inlåtit sig i ovärdiga förbindelser. barnet är alldeles förkrossadt.
BARK. af Wilhelm och jag skall minsann lexa upp honom -- men hvad är det för pjoller att taga så illa vid sig.
Wilhelm är en glad själ -- jag håller FRU BARK.
Lissi säger, att hon aldrig vill se honom mer -- Nå, det går väl öfver.
Det är svinaktigt gjordt
Den bittraste upptäckt för en hustru.
Det stackars Det är vår stackars Lissi.
Hon kom till staden
Ack, min käre gubbe -- vår familj träffas af
därinne i Bertas rum och gråter -- gråter så det
mycket af den pojken -- men en lymmel är han -- --
BARK. henne, tror hon?
Nå, vi få tala om det där sedan.
Jag skall säga Wilhelm sanningen och skall inte jag har brådtom nu -- tag fram -- FRU BARK.
Men vill du inte hälsa på Lissi? BARK (tvekande). blick, innan jag går ut -- (närmar sig dörren till höger) gråter hon, sa' du?
Ja -- hon snyftar och är alldeles utom sig.
BARK (vänder tvärt om). tårar -- jag är för god, ser du. brådtom -- -- Då är det bäst låta henne vara.
Jag har aldrig Nej tack, Jo -- nog ville jag gärna se henne ett ögonlägga fingrarna emellan, det skall bli säkert -- men Åh, hvilket prat!
Hvem skall då underhålla
kunnat se ett fruntimmer gråta.
FRU BARK. till henne -- --
Och så har jag
Men hon skulle nog lugna sig om du kom in BARK.
Wilhelm är en lymmel -- --
Jag vill inte se henne gråta -- FRU BARK.
Lille Ville är också här.
BARK (vekt).
Ah! är pojken också med!
Skall jag ropa ut honom?
(Går mot dörren.) BARK. -- Jag har inte tid, säger jag.
Jag lofvade Borg komma med pengarna strax på morgonen.
Kommer jag inte, ställer den skojarn till spektakel -- -- FRU BARK (med ångest). röfva dem det sista -- och lemna dem bara fattigdom i arf -- -- -- ? BARK (uppbrusande). ut om den saken i natt?
Jag skall säga dig en Seså -- börjas det nu igen?
Ha vi inte talt Pontus lille -- tänk på barnen -- skola vi beNej -- jag har inte tid.
Har han vuxit mycket?
sak, min kära hustru -- jag är en god man -- det
skall ingen kunna neka -- men min godhet har en gräns -- och jag är häftig -- reta mig därför inte!
Tag ögonblickligen hit hvad jag begärt -- jag är tvingar mig till det med din envishet -- stol, maktlös). ledsen att nödgas använda maktspråk -- men du FRU BARK (sjunker ned i en Gör med mig, hvad du vill!
Jag har inte dessa
pengar längre.
BARK (störtar emot henne).
Gifvit bort dem!
Har du då blifvit spritt galen?
Inte dina -- mina.
BARK. och alt hvad du har är mitt.
Hvar har du gjort af pengarna -- svara?
FRU BARK (fattande sig, starkt).
lagligt gåfvobref, bevittnadt af kamrer Lundberg.
BARK. mig att göra.
(Knyter hotande handen.)
Det är i Till Berta.
Åh, den Berta -- hon skall få med Jag har gifvit mina pengar till Berta genom ett Mina pengar, säger jag!
alla fall en olaglig handling, som jag inte frågar är hennes mans.
efter.
En hustru har ingen egendom, som inte tillika FRU BARK.
BARK. tillåta sådant -- det är upprörande!
En hustru skulle ha rätt att utan sin mans vetskap -- -- -- där ser man, hvart de modärna emancipationsidéerna leda!
Ja, då säger jag, att det är usla lagar, som
En fullständig upplösning af äktenskapet och familje-
lifvet -- ty hvad är äktenskapet, om hustrun skall ha rätt att handla så egenmäktigt -- -- FRU BARK. något medel att skydda sin och sina barns existens.
BARK. två fiendtliga partier, som måste vara på sin vakt mot hvarandra -- det är ju uppåt väggarna -- lagstiftningen borde naturligtvis utgå från att man och hustru äro ett och ha samma intressen.
FRU BARK. sådana äktenskap, där hustrun kan behöfva ett skydd mot mannen -- -- -- BARK. nom att förutsätta, att det kan finnas sådana förNej, det är just det, som är alldeles galet.
GeMen lagstiftningen måste väl också tänka på Du talar som om hustrun och mannen vore Det är väl ändå inte så obilligt, att hustrun har
hållanden, ger lagen ju ett slags berättigande åt kvinnan att uppresa sig mot mannen -- det är i högsta grad demoraliserande.
Berta säger åter igen, att det är demoraliserande -- BARK. vudet på dig med sina galna okvinliga idéer!
Du, Ja -- jag vet -- Berta!
Hon har förvridit huf-
som förr var en så god hustru -- om du kunde
se på mina ögon, hvad jag ville, så -- nu bryr du
dig litet om, om jag blir komprometterad, skandaliserad, bragt till förtviflan -- bara du har räddat undan dina pengar och bevarat din själfständighet, så är du nöjd.
Åh, Pontus!
BARK. ett knep -- en oärlig intrig! -- -- FRU BARK.
Nej, Pontus!
BARK. -- ett förräderi!
Det är ju att bedraga mina fordringsegare.
FRU BARK. mina pengar.
De hade ingen rättighet att spela med dig om BARK. ditt mitt och ditt -- dina pengar och dina pengar -- aldrig hör jag annat.
FRU BARK. du hade förstört hela min stora förmögenhet och allting måste gå under klubban -- vår vackra egenJag talade inte om mitt och ditt, Pontus, då Dina -- dina!
Jag tror du blifvit galen med Jo -- jag prutar inte af det minsta -- ett knep
Ja -- och du låter till och med förleda dig till
dom, silfret, linnet -- du hörde mig aldrig klaga då, aldrig göra dig den minsta förebråelse.
Ingen skall det för dig. kunna säga, att jag inte så godt jag kunde sökte lätta BARK. tionen med ett tillkonstladt leende på läpparna och glad och vänlig stämma, bara för att alla grannarna skulle se, hvilken ängel du var och hur illa Ja -- naturligtvis.
Du gick omkring vid auk-
jag gjort mot dig.
Åh, jag känner nog till den där
taktiken -- det var så man kunde blifvit galen!
är alldeles som när du sitter uppe och väntar på mig om nätterna och i stället för att göra mig förebråelser kommer vänlig och smilande emot mig för att jag riktigt skall känna mig som en brottsling.
FRU BARK (bittert). brå mig.
Ja -- du har rätt.
Du har mycket att föreBARK. -- du har nu beslutat att vanära mig och drifva mig till förtviflan -- du har väl betänkt dig på följderna (betydelsefullt) att draga mig ur spelet. -- det återstår mig ingenting annat än att -- -- -- FRU BARK (uppmärksam).
Det är detsamma -- jag förebrår dig ingenting
BARK. dare skall behöfva ligga dig och barnen till last.
Pontus!
BARK. mig, Julie!
Ack -- mins du ännu den dag, då Har din stämma ännu ett så ömt tonfall för Jag skall nog veta att dö -- så att jag inte vi-
din far -- som i parentes sagdt alltid var tämligen ogrannlaga mot mig -- begärde att det skulle bli paktum oss emellan? -- hur söt du var, när du då än att få lemna mitt öde i hans händer».
Och när FRU BARK.
Åh -- BARK. märkt man, min käre svärfar, och jag har alltid Ja, ja, det vill säga, han var ju en högst ut-
lade din hand i min och sa': »jag begär inte bättre då din far -- en brutal, hänsynslös despot, din far -- --
vördat hans minne -- när han då på ett ganska såkunna göra af med altihop och bringa dig till tig-
rande sätt framkastade en antydan om, att jag skulle garstafven -- åh, Julie, hvilken vacker blick du hade, när du sa':
»till och med tiggarstafven tar jag gärna emot ur hans händer».
FRU BARK (blir rörd).
BARK. kvinna, sådan som männen tillbe -- nu är du mycket, mycket förändrad.
FRU BARK. på, Pontus.
Jag försäkrar dig -- det är inte för min egen skull -- ännu i går afton var jag beOm det inte vore mina barn jag hade att tänka Ja, ser du, Julie, då var du kvinna -- en sann
sluten att inte göra det -- men när så detta kom deras skull --
till med Lissi och barnen -- då tänkte jag -- för BARK.
Jag vet nog hur det är -- dina barn äro dina afJa, det behöfs inga förklaringar, kära Julie.
gudar -- du och barnen, ni ha alltid varit så mycket för hvarandra, att jag varit öfverflödig -- och jag är ska' fälla en tår på min graf -- ni ska' bara känna det som en lättnad, när jag är borta.
BARK (patetiskt). drifvit mig därtill!
Men kom då i alla fall ihåg -- det är ni, som FRU BARK.
I guds namn, Pontus, hvart går du?
öfvertygad om, att hvarken du eller barnen (blir rörd)
BARK. kommer och söker mig.
Jag uthärdar inte skammen att säga honom, att jag bedragit honom.
Nej, Pontus -- du får inte -- du kan inte.
BARK (gråtande). er?
Ni ha aldrig hållit af mig -- och det är inte Hvad kan jag göra bättre än gå ur vägen för Du ser mig inte mer!
Jag vill gå, innan Borg
mer än rättvist, jag erkänner det.
Jag har bringat
er från välstånd och öfverflöd till fattigdom -- sådant kan inte ens en hustru förlåta, det förstår jag nog.
Det är bittert, att jag inte kunde få tillfälle hoppats att nu få börja ett nytt lif och slutligen att visa er, att jag ännu kan upprättas -- jag hade lemna ett aktadt minne efter mig -- men en sådan lycka har jag naturligtvis inte förtjänat -- nu återstår mig därför ingenting annat än att dö med ett fläckadt namn.
FRU BARK. bara egde någonting -- jag skulle gifva dig det alt -- alt -- --! BARK (skjuter henne tillbaka). genting vore ju lättare för dig än att hjälpa mig, om du ville.
Det är ju bara ett talesätt -- en tom fras.
InPontus -- hällre hvad som hälst -- åh, om jag
Säg mig bara hvad jag skall göra!
Hvar är det där olycksaliga gåfvobrefvet?
BARK. Har Berta gått till banken?
Hon kommer igen, innan hon går på banken.
BARK. skrifbord.
Då ligger troligtvis papperet där inne i hennes FRU BARK. lagligt bevittnadt papper -- -- BARK.
Mitt öde ligger nu helt och hållet i dina händer.
Taga det!
Det kan inte falla mig in.
Pontus -- du har ingen rätt att taga det.
Ett Nej, inte ännu -- bara bort med en renskrifning.
Om du ännu hade en gnista kärlek för mig, så skulle du naturligtvis göra om altsammans -- förstöra hela gåfvobrefvet, innan Berta kommer igen.
FRU BARK (i ångest).
Kan jag det, Pontus -- --
BARK. gare än att man till exempel ändrar ett testamente.
Naturligtvis kan du det.
Ingenting är vanli-
Men gör inte ett sådant offer för min skull.
Mitt lif dessa pengar, så att du och dina barn kunna lefva sorgfritt.
är inte så mycket värdt.
Det är bättre, att du gömmer
FRU BARK (springer in i Bertas portfölj i handen). gåfvobrefvet och rifver sönder det.)
Här måste det ligga.
rum, återkommer med en liten (Letar ifrigt, tar fram
BARK (häpen).
Hvad skall nu Berta säga?
FRU BARK (med handen på hans axel).
Jag lofvade ju en gång att följa dig ända till BARK (omfamnar henne). skall inte ångra hvad du gjort.
Ännu i dag skall tillsammans, du och jag.
Ah, det skall bli ett Du är en ängel, Julie.
En sann kvinna!
tiggarstafven.
Jag håller nu ord, som du ser.
jag söka mig någon plats.
Vi ska arbeta och spara lyckligt lif!
En koja och ett hjärta, Julie! -- Tag nog i samma portfölj -- (letar i portföljen, som
nu också reda på depositionsbeviset -- det ligger frun håller) se där är det -- nu skall du bara
skrifva under detta, så att jag får lyfta papperen i banken.
(Visar henne hvar hon skall skrifva, stårlutad öfver henne ömt medan hon skrifver.)
FRU BARK Är det rätt så?
BARK (kysser henne). kvinna, som du!
(Tar papperen och går.)
Du är en ängel, Julie.
Det fins inte en sådan BERTA (kommer i detsamma, möter honom i dörren).
BARK. rörelse!
Se -- god morgon, min flicka.
BERTA (stelt).
Är pappa redan uppe?
Ja -- jag måste ut ett ärende.
BERTA (kommer framåt rummet).
Har mamma nu måst tala om alt för honom?
Hvem kunde tro, att han skulle vakna så tidigt!
FRU BARK (som omärkligt gömt portföljen i sitt skrifbord).
Nå -- och han tycktes inte vara ond. talade ju helt vänligt till mig.
Han Så tidigt i
FRU BARK. ett misstroende mot honom som -- å min sida -- en hustru bör inte så uppresa sig mot sin man -- -- BERTA. från känslosidan, kan jag märka -- -- Nå, du skylde väl bara på mig?
FRU BARK. mot honom.
Kära Berta, jag tror inte, att vi handlat rätt BERTA.
nu börja upprepa samma argumenter om igen.
Kan du då inte sätta tro till min rättskänsla.
FRU BARK. är för sträng mot din far.
Ja, du har nog rättskänsla, kära Berta, men du BERTA. en förskräcklig scen -- du darrar ju ännu i hela kroppen.
Jag tror verkligen det blir bäst, att jag tar gåfvobrefvet och deponerar det i banken.
BERTA. värdt att tala om det.
Pappa är annars i stånd till -- ja, det är inte Nå -- nu ser jag hur det är.
Han har stält till Ack, du goda, känsliga lilla mamma, måste jag
Hör bara.
-- Nu har han försökt taga mamma
Han blef djupt sårad.
Han tyckte att det var
Hvad är pappa i stånd till --? BERTA. om, att jag yttrar mig hårdt om pappa.
Säg ändå hvad du menar.
BERTA. hela gåfvobrefvet -- han har inte så mycken rättskänsla, att han inser att det helt enkelt vore en stöld.
FRU BARK. sådana ord.
En stöld -- min gud -- hur kan du begagna Din far må ha många fel -- men en BERTA. men det förstår naturligtvis inte han.
FRU BARK. nervös med alla dessa antydningar.
BERTA. låta öfvertala sig att svika sitt löfte till mig, då skulle jag inte längre ha någon människa att tro på i hela verlden.
Jag menar bara det, att om mamma nu kunde Hvad menar du nu med det?
Du gör mig så Det vore för öfrigt mycket värre än en stöld -- Jag menar att han vore i stånd till att förstöra Jag vill inte såra mamma -- du tycker ju inte
stöld skulle han inte kunna begå.
FRU BARK (famlande efter en stol).
Du skall inte tro alt för mycket på mig, mitt
barn -- du vet ju -- jag är så svag -- -- (sjunker inte riktigt bra.
ned i stolen.)
Vill du ge mig litet vatten.
Jag mår BERTA (springer fram och stöder
Det är afskyvärdt, så han behandlar dig!
WILHELM (kommer).
FRU BARK (reser sig; till Berta).
Du får tala vid Wilhelm.
Jag tål inte vid mera.
BERTA (hälsar på Wilhelm, för (Man hör Villes röst, då dörren går upp.)
WILHELM (går emot Berta, då hon kommer tillbaka).
Det var ju Villes röst. därefter modern ut till höger).
henne samt ger henne vatten).
Hvad är det för en mystifikation.
Är Lissi här?
Därinne?
Hur i all verlden kommer hon hit?
BERTA (med trött röst). ord att säga dig.
Vill du vara god och sitta ned.
Jag har några
WILHELM. händt -- --?
Hvad är det för ceremonier?
Hon hade gladt sig så barnsligt åt att få göra dig hon dig gå in med ett främmande fruntimmer.
WILHELM. hon afvisat -- -- Hvad!
Portvakterskan sade, att en dam, som BERTA.
Det var din hustru, Wilhelm.
WILHELM (springer upp).