Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I Österrike, Bayern, Sachsen, Wurtemberg och Hannover utpräglas ännu mera underhaltigt mynt, ända till 2- och 1-lödigt, som till följd af dess stora kopparhalt blifver kopparfärgadt och ergigt, hvilket deremot icke är händelsen med det 8-lödiga silfver-skiljemyntet.» af Herr Doktor Björkman: »Att vederbörande embetsverk och myndigheter uti underdåniga utlåtanden förmått ådagalägga, det hvarken betydligare kostnader eller större svårigheter skulle möta vid införandet i räkenskaperna af myntenheten, indelad i 100 delar, än vid tillämpandet af det år 1845 nådigst fastställda myntsystemet med 1 R:dr Rgs, delad i 48 skilliiigar oell hvarje skilling i 4 styfver, är för mig lätt begripligt, ty deeimairäkningen är kär för aila räkenskapsmän.
Svårt är deremot att inse, huru all den oreda, allt det trassel och obehag skall öfvervinnas, som i landels dagliga handel och vandel måste uppstå, om man antager ett decimalsystem, deruti ingen enda af de nya lägre myntsorterna svarar jemt i värde emot de nu gängse.
Men ännu svårare är för mig alt Patta, huru genom denna nyhet svenska nationens framsteg uti civilisation och bildning skall i ringaste mån befrämjas; huru nemligen den enkla fördelningen af en Riksdaler uti 48, 24, 12 o. s. v. skall bibringa folket mindre själsodling, än Riksdalerns beräkning i 100, 10 och 5 delar.
Andra civiliserade nationers biidningshistoria bevisar åtminstone icke demiä sals.
Mig vill del synas, att penningeräkuingen i decimaler, en gång inlärd, måhända genom räkenmachiner med kulör, sedan skall fordra mindre tankeöfning, mindre räknekonst och mindre hufvudräkning, och således snarare befrämja menige maris tanklöshet, än dess förståndsodling.
Hvad som dock härvid är en obestridlig sanning, är det, alt om ett splitternytt räknesyslem skall tillämpas pä Rikets mynt, så mäste alla enligt gamla systemet utförda skatter, afgifter, taxor och aflöningar, samt aila hittills bland allmänheten gängse räkneböcker, räntetaheller och hjelpredör förändras och omstöpas till de flestas missnöje, förvillelse och misstroende.
Om nemligen Svenska Riksdalerns nuvarande, uti handel och vandel så lätt användbara fördelning i skillingar och styfrar skall upphöra, och de nu gångbara 48-deiarne förvandlas till 100 nya ören, 10 sk. till 33J- eller 34, 12 sk. till 25, 8 sk. till 16|- eller 17 ören o. s. v., samt nuvarande runstycke eller.
1*4 styfver skola svära emot del nya öret eller minsta Riksdalersdelen, hvilken missbelåtenhet, hvilken förvirring, hvilken oreda skall icke uppslå och länge bibehålla sig bland af nationen?!
Alt alla svårigheter härvid skola i tidernas längd öfvervinnas, inser jag nogsamt, men till föga eller ingen annan nytta, än någon större beqvämlighet i ,bokföring, en beqvämlighet, sorn dock blifver obetydlig, om icke äfven 10-delen af de 100 ören får sin särskilda benämning och kolumn i räkenskaperna.
Jag har således icke kunnat instämma i Höglofl.
Banko-Utskottets beslut, att hos Rikets Stander förorda Kongl.
Maj:ts, med frångående af det den 8
Maj 1845 Nådigst sanktionerade myntsystem, denna Riksdag förnyade Nådiga Proposition angående decimalsyslemets tillämpning på Rikets mynt.
Den föreslagna reformen är, efter mitt förmenande, icke af något verkligt behof påkallad och medför icke någon allmänt 30 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o i t. insedd och erkänd förbättring af det närvarande; men åstadkommer deremot en allt för stor rubbning i flerfaldiga sekelsgamla förhållanden.
Om någon verklig fördel med det så ofta ifrågasatta decimalsystemets tillämpning på Rikets mynt skall af nationen vinnas, så måste något sådant system uppfinnas, deruti de nya decimalerna jemnt motsvara de gamla minsta räkneenheterna, runstycket eller styfvern; men icke ett sådant uppgöras, der den nya minsta enheten blifver §f större än gamla riksgälds-styfvern och 4|f större än gamla riksgälds-runstycket.
Kunde en deeimal-indelning införas, uti hvilken en af de minsta nu gällande räknedelarne alldeles oförändrad toges till 100-del af nya myntenheten, Riksdalern, så' att 100 nuvarande halfskillingar eller styfrar utgjorde en ny Riksdaler med värde af nuvarande 1 R:dr 2 sk. eller 25 sk.
R:gs, enligt Herr Riskop Agardhs reservation vid Höglofl. Ranko-Utskottets Utlåtande N:o 47 vid Riksdagen 1848, så vore reformen möjligen fördelaktig och lätt antaglig.
Man lade då vid reduktion helt enkelt 2 sk. eller 1 sk. till den gamla Riksdalern för att få den nya; och det nya systemet egde då fullkomligt sammanhang med det gamla samt infördes småningom utan bråk och hufvndbryderi.
Nu synes mig, för att nyttja samme värde Reservants ord, att det nya Jorslaget jemnt utletat den svåraste och mest invecklade, ulvugen, och gått förbi, den enklaste, hvilken gör nästan ingen rubbning i det närvarande.
Till de skäl, som ytterligare afrådt mig från bifall till ifrågavarande förslag, hörer äfven den öfverlygelsen, alt decimal-syslemets tillämpning på Rikets mått,'mål och vigt bör först införas, innan man antager ett sådant system i Rikets mynt; dels emedan myntenhetens fördelning i 100 eljest passar så illa tillsammans med måttets, målets och vigtens småfördelningar i 6, 8, 32 o. s. v. och dels emedan myntenheten bör stå uti ett bestämdt förhållande till vigtenheten och denna åter till måttenheten.
Men att en sådan förändring i beräkningen af Rikets mått, mål och vigt denna Riksdag skulle binna tillbörligen utarbetas och antagas, ehuru än Kongl. Majit derom lofvat meddela Nådig Proposition, synes mig vara en omöjlighet; såvida nemligen något allmännare erkändt, vetenskapligt system, hvartill 1823 års förslag numera ej torde kunna räknas, dervid skall tillämpas.
Att åter införa decimal-systemer i mått, mål och vigt utan behörigt sammanhang dem emellan, och utan någon af Europas vetenskapsmän enhälligt erkänd^ tillförlitlig mått- och vigtenhet, vore alt tillintetgöra de sköna förhoppningar, man så länge hyst, om en för alla bildade nationer gemensam och oföränderlig enhet vid alla sådana fördelningar och beräkningar.
Må man heldre ännu vänta några decennier för att vinna fullständiga, mogna och allmänt erkända samt nyttiga reformer, än att tillvägabringa oreda och villervalla genom delvis företagna, mindre nödiga förändringar, som sedan behöfva utbytas emot bättre.
Detta uppskof synes mig så mycket mera tillbörligt, som Europas största handelsstat, England, nu lärer förehafva samma frågor, och resultatet af der försiggående vetenskapliga, praktiska och sannolikt grundliga utredning af ämnet bör kunna blifva upplysande och gagneligt för alla andra nationer.
Äfven vid beräkningen af den Nådigst föreslagna förenklingen af Skatteväsendet i Riket synes mig tidpunkten icke vara inne för myntenhetens förändring, förrän frågan om nya mått- och vigt-enheten först är afgjord.
Först då man i Jordeböckerna kan införa decimal-beräkningen af skattepersedlarne, är väl der behöfligt att införa decimal-räkningen i penningar.
Den enda interims-reform i Rikets mynt jag således kan förorda, är den af Rikets Ständer år 1845 gillade och samma år af Kongl. Majit
Nådigst fastställde samt redan i landet af bruket allmänt antagna.
Jag åberopar vi-1 dare såsom skäl för dessa mina åsigler de utförligare och sakrikare reservationer, som Banko-Utskottets Utlåtande, N:o Ii. 31 under 1848 års Riksdag afgåfvos vid Höglofl. Banko-Utskottets Utlåtande N:ris 24 och 47 af Herr Bogeman C. A., Herr Åkerman Fr., Herr Biskop Heurlin, Herr Biskop Agardh, Herr Doktor Sandberg, Herr P. J.
Lagergren med flera.» af Herr Domprosten Doktor Thomander.
»Jag reserverar mig emot Höglofliga Utskottets betänkande i så måtto som jag, derest för närvarande något hör i saken tillgöras, ger företrädet i första rummet åt, Herr Waljenbergs förslag och dernäst åt det af Herr Professor Agardh förordade.»
Uti denna reservation har Riksdags-Fullmäktigen Daniel Danielsson från Jönköpings län instämt.» af Herr 0. Wijh. »Alla reformer böra, efter min tanke, gå derpå ut, att alstra utaf sig sådana fördelar, som gagna i väsendtlig mån så väl det allmänna som den enskilde, och af sådan halt anser jag ej förevarande fråga om deciinal-systemets införande uti Rikets mynt vara; ty hvarken biir Staten eller individen rikare el[er fattigare om vi dividera med 12 eller 10; det säkra är, att vid det förrå är nationen vand och uppfostrad, till det senare skall den inläras.
Jag har väl hört vidt och bredt ordas om hurusom decimal-systemets antagande skulle vara ett steg framåt på civilisationens bana och hört uppräknas hvilka nationer som häfva ett sådant.
Jag är dock så stoll att tro det Sverige står uti bildning framom flere af dem, och jag frågar om man ej med skäl kan säga att
England står framom dem allesammans uti alla afseenden, ehuru de ännu räkna med Pound, Shillings och Pence?
Massan af folket i vårt land, som benämnas menige man, skall med största motvilja se en förändring uti del räknesätt de ärft af förfädren, och en villervalla skall uppslå på våra torg och marknader, åtföljd af högst omilda yttranden öfver dem, som vållat denna räkneförändring.
Den nuvarande divisorn kan delas med 2, 3, 4 och 6, som gör att menige man räknar dermed lätt i hufvudet, då Tian deremot endast kan delas med 2 och 5, och i en fråga af denna beskaffenhet anser jag att man bör ha afseende på massan af folket och hvad som för dem faller sig lättast.
Den högre bildningen nyttjar ju nn decimal-systemet uti sina vetenskapliga beräkningar, och dermed får hvar och en, som vill förstå dem, söka göra sig bekant: ingen trugas dertill.
Hufvudsyftet med decimal-svstemels införande tyckes vara att slippa den 3:e kolumnen uti alla räkenskaper, och detta vinnes enklast och lättast genom en författning, som stadgar alt hvad som ej uppgår till mer än 6 rst. bortfaller, men hvad som stiger derutöfver beräknas till hel skilling, alldeles som nu tillgår uti tulluppbörden, der denna reform för flera år sedan infördes.
Af en reform, som den ifrågavarande, hvilken ej har annat för sig än nyhetens behag, kan jag ej låta hänföra mig till att med min röst vålla utgifter och kostnader för dess befordrande till verkställighet, kommande att uppgå till hundratusentals riksdalers belopp, hvilka kunna bättre användas tili produktiva föremål.» af Herr A. O. Wallenberg: »Emot Utskottets i beslut att tillstyrka Rikets Ständer antaga till räkne-enhet \
Riksdaler Specie, eller en sä kallad Riksdaler Riksgäld, med bibehållande af 1830 års Specie-Riksdaler såsom mynt-enhet, får jag reservera mig, emedan jag ogillar, att fortfarande ega en räkne-enhet och en annan myntenhet.
Då derjemte alla öfriga nuvarande silfvermynt, till valören utpräglade efter tudelningssystemet, skola bibehållas, kommer detta aldrig att leda till införande af tiotalsräkning. 32 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o Ii.
Emot fördelningen af den antagna enheten i 100 delar, i stället för 10, reserverar jag mig, enär man derigenom söker införa ett centesimalsyslein, som förhindrar en redig uppfattning af decimalsystemets enkelhet.
Utskottet, som behandlat hela frågan såsom en smaksak, har icke velat stödja mynt- och räkne-enheten på viglen, såsom i tvänne sinsemellan olika framställningar blifvit föreslaget, utan ansett densamma icke beroende af någonting annat än ett tillfälligt värdebegrepp, tillstyrker 1 R:dr Rgs till räkne-enhet, emedan sådant skulle bereda allmänheten »en lättnad i öfvergången från det äldre lill det nyare räknesättet.» Men Utskottet alstyrker antagandet af 40 sk. banko till räkne-enhet på den grund, att allmänheten skulle förvilla sig »vid förvandlingen från det nva myntet till det gamla eller tvärtom.» Utskottet, som vitsordar, att Riksdalern »är den å torg och marknader, i bodar och mindre penningeliqvider vanligaste», har icke dragit i betänkande att undanrödja »skillingen», hvilken likväl kan antagas förekomma hundrade gånger för en i jemförelse med Riksdalern uti så beskaffade mindre liqvider.
Riksdalern, delad i 100 delar, har icke någon decimal-jemförelse med skillingen förr än vid sjelfva hufvudenheten, som är
Tiondedelen deraf är lika med 4 skillingar 9 och f runstvcken rgs, då deremot den föreslagna tiondedelen af 40 skillingar blefve lika med 4 skillingar banko eller 6 skillingar riksgäld , hvilket värdebegrepp jag fortfarande anser så välbekant' för den större allmänheten, att, om detta system antoges, deraf skulle uppkomma en ganska beqväm lägre räkne-enhet.
Endast den omständighet, att ett nytt myntstycke å 4 skillingar 9f runstycken måste sättas i omlopp med bibehållande af förutvarande mynt å hela skillingar, fördelade uti 4 styfver, kommer att föranleda så många små förtretligheter, att jag härutinnan motser en anledning (dl ovilja, hvilken icke träffar, såsom med rätta, det sätt, hvarpå decimalsvstemet. tillämpas, utan dess värre den obestridligt förträffliga tiotalsräkningen sjelf.
Jag har redan upptagit det ena af de 2:ne argumenter Utskottet uppställt emot mitt vördsamma förslag, och får, med afseende på det andra, eiler att »de nuvarande silfvermynt-valörerne måste nied betydliga kostnader ommyntas», endast erinra, att jag aldrig föreslagit en så beskaffad ommyntning.
Tvärtom har jag uti §.
10 af mitt förslag yrkat, att nu singel silfvermynt fortfarande skulle utlemiias intilldess det blifvit förslitet.
Det är ock alldeles klart, att en så beskaffad ommyntning vore fullkomligt onödig med antagandet af ett system, deruti sjelfva mynt- och räkne-enhetens närmaste underafdelning går jemt upp uti alla de silfvermynt, hvilka sedan år 1830 blifvit präglade.
Den föreslagna och af Utskottet tillstyrkta reformen är så beskaffad, att den möjligen kan anses tillfyllestgörande för räkenskapsföraren; men enär det icke är detta, som Rikets Ständer uti sin underdåniga skrifvelse af den 28 Augusti 1851 hafva begärt, ulan ett så beskaffadt, på vetenskapliga grunder uppfördt och konseqvent tillämpadt decimalsystem, sorn kunde skänka den mindre kunnige alla de lättnader och fördelar tiotalsräkningen, rätt tillämpad, erbjuder, så anser jag endast antagandet af ifrågasatta förslag komma att aflägsna den önskvärda reformens slutliga genomförande.
Denna åsigt får ett ytterligare stöd deraf, alt Utskottet icke funnit anledning tillstyrka någon förändring uti löjeringen, oaktadt det är både bevisligl och bevisadt, all den nuvarande lojeringen med 25 % koppar föranleder en gagnlös förlust för Slaten och en onödig ökad tyngd af myntet, utan att i ringaste mån öka dess värde.
Till den erfarenhet andra länder vunnit och begagnat, kan nu läggas den vigtiga, alt man i Holland vid under sistförllutna 3:ne år verkställd ommyntning, funnit sig, på grund af noggranna Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 14. 33 noggranna rön, böra stadna vid en bjering af 5|- % koppar.
Häraf torde få antagas, att hvarje- ändring i räkne-enheten, utan att grunda densamma på en efter annan bjering fastställd mvnt-enhet, icke blir af särdeles varaktighet, och med stöd af den sanning, som blifvit i den Kongl. Propositionen åberopad, »det hvarje mindre förändring i dessa hänseenden medför samma olägenheter och besvär, som en genomgripande reform, utan att skänka dennas fördelar», vågar jag för min ringa del ej antaga ifrågaställa förslag, utan anhåller vördsamt få fästa uppmärksamheten på min i ämnet väckta motion, hvilken innehåller ett förslag till ett nytt myntsystem, som icke är eller gör anspråk på att vara någon egen uppfinning,'utan helt enkelt det verldsbekanta metriska systemet, konseqvent tillämpadt på vårt mynt.
Slutligen mäste jag beklaga, alt
Utskottet i sittoBetäukande med tystnad förbigått Öfver-Direktörens vid Kongl.
Myntverket, Herr Åkermans, förslag att framdeles slå allt skiljemynt efter enahanda prägelvärde, hvilket förslag har sina ostridiga fördelar framför det i samma riktning af Utskottet tillstyrkta.»
Med Herr Wallenberg hafva Herr P. H.
Hesselgren och Herr Fristedt sig förenat.
Prot. 1853 & 1854. 6 Sami. 1 Afd. 6 Haft. 5 STOCKHOLM, trjckt hos ISAAC MARCUS, 1854.
Banko-Utsi; otte ti Utlåtande, N:o 15.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 25 Febr. 1854, kl. 1 e. m.
Utlåtande öfver ett af Handlanden M. W. Lindström gjordt ackords-anbud.
Uti en till Utskottet inlemnad ansökning, hvaröfver direktionen af Banko- samt Handels- och Närings-diskonterna Utlåtande afgifvit, har handlanden i Norrköping M. IV.
Lindström anhållit, att de å tvänne af numera aflidne konsuln och handlanden Carl Söderström år 1839 upptagne lån, det ena i Banko-diskonten å 1,600 r:dr, emot borgen af Lindström, och det andra i Handels- och Närings-diskonten å 4,000 r:dr, emot handlanden J. 0. Skogs af Lindström accepterade invisning, upplupna öfverräntor måtte eftergifvas , under vilkor , att återstående kapital-beloppen, utgörande å förstberörda lån 898 r:dr, samt å det sistnämnda 2,245 r:dr, eller tillhopa 3,143 r:dr, allt banko, på det sätt liqviderades, att hela kapital-återstoden å det förra, jemte 245 r:dr af det sednare, med tillsammans 1,143 r:dr banko kontant inbetaides fjorton dagar efter erhållen del af Rikets Ständers bifall till ansökningen, samt att af återstående 2.000 r:dr banko 500 r:dr nämnde mynt årligen erlades den 1 Februari, under hvartdera af åren 1855, 1856, 1857 och 1858; för fullgörandet af hvilka inbetalningar apothekaren C. F.
Asker och fabrikören Erik Enberg i Norrköping skriftligen utfästat sig att utfärda deras förbindelse till Handels- och Närings-diskonten.
Genom ofvanberörde Utlåtande är vordet upplyst, att, sedan samtlige gäl— denärerne för ifrågavarande två lån blifvit, före lånens förfallotid, i konkurs-tillstånd försatte, Söderströms och Lindströms konkursmassor såsom utdelningar lemnat de å lånen nu afförda belopp; men att deremot från Skogs massa någon utdelning icke tillfallit oprioriterade borgenärer, likasom att någon sådan ej eller skall vara att förvänta från nu mera aflidne Söderströms urarfvabo, samt Bih. till R.
Fröt. 1853 § 1854. 6 Sami. 1 Afd. 7 Haft. i 2 Bariko-Utsliottets Utlåtande, N:o 15. att, vid tid efter annan sökt verkställighet af konkurs-domarne, enligt inkomna utmätnings-bevis, någon tillgång icke hos någon af gäldenärerne funnits.
Vid sådant förhållande och då
Direktionen derjemte förklarat sig anse föga om ens någon förhoppning förefinnas, att annorlunda, än genom antagande af nu gjorda erbjudande, kunna få merberörde, sedan år 1845 inom linien förda kapital-fordringar godtgjorda, anser Utskottet sig ega skid att, såsom med
Diskontverkets fördel öfverensstämmande, tillstyrka, att räntan å ifrågavarande 2:ne lån må eftergifvas och afskrifvas, under vilkor, att, inom fjorton dagar efter det beslutet härom blifvit handlanden M. IV.
Lindström delgifvet, till Diskontverket kontant inbetalas ej mindre fulla kapital-återstoden 889 r:dr af Bankodiskont-lånet, än äfven 245 r:dr banko i afräkning å lånet från Handels- och Närings-diskonten, samt att, inom lika tid, till godtgörande af sistnämnde
Diskonts derefter återstående kapital-fordran, till
Diskontverket aflemnas en af apothekaren C.
F. siskar och fabrikören Erik Enberg, en för begge och begge för en, utgifven förbindelse, att till Handels- och Närings-diskonten, eller ordres, betala femhundra riksdaler den 1 Februari 1855, femhundra riksdaler den 1 Februari 1856 , femhundra riksdaler den 1 Februari 1857, samt femhundra riksdaler, allt banko, den 1 Februari 1858.
Bank*-Utskottets Utlåtande., N:o IS. 3 N:o 16.
Utlåtande, i fråga om afskrifning af ett i Banko-Diskonlverket af nu mera aflidne Gårdsegaren J. E. Borin upptaget lån.
Sedan förre gårdsegaren i Enköping J. E. Borin, som, mot borgen af gårdsegarne P. Pettersson och 0.
Herlin, i Banko-diskonten undfått ett den 15 Januari 1842 till betalning förfallet lån, stort 240 r:dr banko, den 30 September 1849 aflidit, samt enkan Borins ooh förmyndarens för Borins omyndiga barn, gårdsegaren yl.
Berggrens ansökning om urarfva-förmån blifvit, ge nom Rådhus-rättens i Enköping uti urarfva-målet gifna dom, afslagen, har, jemte omförmälande såväl häraf, som att uppå framställdt yrkande om utmätning af Diskont-verkets fordran hos enkan Borin och förmyndaren, fordringsbéloppet blifvit, i anseende till saknad tillgång hos enkan Borin, utmätt hos Berggren, bemälde Berggren, uti en till Utskottet ingifven skrift, anhållit ej mindre att det från
Diskontverkets sida mot honom framställda kraf måtte varda eftergifvet och nedlagdt, än äfven att denna Diskont-verkets fordran, till hvars gäldande Borins enka icke egde någon tillgång, mätte få afskrifva®.
Uti häröfver infordradt Utlåtande, har Direktionen öfver Banko-diskontverket dels, angående beskaffenheten af denna Diskont-verkets fordran, upplyst, att, vid uteblifven liqvid för ifrågavarande lån, ej mindre låntagaren än äfven löftesmännen blifvit lagsökte, men befunnits sakna annan tillgång, än att hos Herlin, hvars såväl fasta, som lösa egendom blifvit för annan skuld å auktion försåld, i mät tagits det belopp, som af auktionsmedlen, efter liqviderandet af förmånsrätt-egande fordringar, återstod, hvarigenom
Diskont-verket erhållit i afräkning å lånet den 25 November 1842 insatte lil r:dr 24 sk.; att Borin under tiden gjort konkurs, som, enligt derför afgifven redovisning, icke lemnat den ringaste utdelning ät oprioriterade fordringsegare; men att från Borins urarfvabo såsom utdelning erhållits å länet ytterligare insatte 14 r:dr 14 sk.; att Herlin, vid mot honom år 1837 äskad utmätnings åtgärd, befunnits hafva från 4 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 16. orten afvikit, utan att hans vistelseort sedermera kunnat utrönas,, samt att Pettersson, enligt från Konungens Befallningshafvande tid efter annan meddelade utmätningsbevis, fortfarande saknade all tillgång; och dels, vidkommande Berggrens förevarande ansökning, tillkännagifvit, att, sedan Berggren öfver den hos honom gjorda utmätning hos Konungens Befallningshafvande anfört besvär, som blifvit till förklaring af
Diskont-verkets ombudsman utställde, bemälde ombudsman, efter vunnen kännedom derom, att försummelsen att inom föreskrifveii tid förrätta bouppteckning efter Borin, till följd hvaraf ansökningen om urarfva-förmån för Borins enka och omyndiga barn är vorden genom omförmälda dom afslagen, icke ligger Berggren såsom barnens förmyndare till last, enär han, sedan Borin den 30 September 1840 aflidit, blifvit först den 20 Januari 1850 eller efter förloppet af den tid, inom hvilken bouppteckningen bordt vara förrättad, till förmyndare förordnad, samt bouppteckning derefter skett den 31 i samma månad och urarfva-ansökningen för myndlingarne den 18 nästpåföljde Februari af Berggren till Rådhus-rätten ingifvits, icke funnit fog att fullfölja påståendet om godtgörelse af Berggrén för Diskont-verkets ifrågavarande fordran.
Vid nu upplysta förhållande saint då Banko-diskont-direktionen derjemte förmält, att Direktionen äfven utan särskild ansökning, ämnat att, vid till stundande Diskont-revision, till afskrifning anmäla merherörde län, såsom varande bland dem af Banko-diskontens äldre osäkra fordringar, för hvilka någon ytterligare godtgörelse icke rimligen är att påräkna, linner Utskottet sig cga skäl hemställa, att ifrågavarande lån, hvarå i kapital återstå 114 r:dr 10 sk. banko, måtte eftergifvas och få i räkenskaperna afskrifvas..
Stockholm den IG Februari 1854..
Banko- Utskottets Memorialf N:o 17.. 5> N: o 17.
Memorial,, i fråga cm lönevilkoren för Läkaren vid Tumba Bruk.