Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
k a p a d e ett s k o t o c h surrade tillsammans de fyra årorna, s o m funnos i båten — vattnet stod n u öfver tofterna — • a l l a försök att ö s a s k u l l e varit fruktlösa — snäckan seg- l a d e framåt o c h masten h a d e nästan arbetat sig loss — hon r å d d e i c k e för, att h o n häf- tigt t r y c k t e sig intill h o n o m — d e s k u l l e snart sjunka t i l l s a m m a n s — det fanns ingen mer än d e två, o c h m o d e r n s b i l d, s o m g å n g p å g å n g s k y m t a d e fram, j a g a d e s alltjämt un- d a n m e d b y n — han, lotslärlingen, s o m h o n k n a p p t k ä n d e, var m e r än allt, m e r än hen- nes eget j a g.
» H å l l fast i min r e m!
» h ö r d e h o n h o n o m säga o c h kände, huru h a n f ö r d e hennes hand att g r i p a tag i det starka läderbältet kring hans midja.
» H å l l ut — — k ä r a lilla f r ö k e n!
» h ö r d e h o n litet senare, där h o n satt h o p k r u p e n — — så k ä n d e h o n, att n å g o n t i n g sjönk u n d a n d e m o c h hvitt s k u m y r d e i h o p öfver hennes h u f v u d o c h salt vatten s l o g henne i ansiktet — o c h en s k y m t a f m a s t t o p p e n syntes i en v å g d a l o c h d r o g s ner o c h f ö r s v a n n — men h o n följde i c k e m e d, t y en j ä r n a r m l å g o m hennes l i f o c h h o n kände, att hennes h u f v u d h v i l a d e m o t någonting, s o m t o g e m o t sjöarna för henne, o c h m e d slutna ö g o n h ö l l h o n fast sitt g r e p p, utan att h a förlorat sansen o c h v ä n t a d e blott på, att h o n skulle sjunka — o c h ett virrvarr a f bilder susade förbi, o c h småsaker, s o m h o n för m å n g a år i c k e tänkt på, k o m m o fram v ä l d i g a o c h betydelsefulla s o m o m h o n sett d e m g e n o m a n d l i g t försto- ringsglas — o c h det b l e f l i k s o m ljusare o m - k r i n g henne, där h o n g u n g a d e så fast o c h stadigt — o c h så hörde h o n ett ö g o n b l i c k k l o c k k l a n g e n från k y r k a n, d å h o n g i c k till sin konfirmation — o c h n u for h o n i v ä g m e d fladdrande hår — — — » F r ö k e n — lilla fröken — h å l l ut ett p a r minuter t i l l!
» H o n s l o g u p p ö g o n e n o c h såg lotsens a f ansträngning l i k b l e k a ansikte alldeles intill sitt.
B l i x t s n a b b t fattade h o n, att det ansik- tets uttryck i d e n n a stund s k u l l e för alltid borra sig fast i hennes m i n n e — h o n h a d e aldrig sett n å g o t så s k ö n t.
» E n m i n u t t i l l!
» l j ö d åter r ö s t e n; k o m m e r en b å t — — b y n ä ' ö f v e r » det » H o n h a d e ö g o n e n åter slutna, när orden träffade henne, m e n det s k ö t s o m klaraste solsken fram öfverallt o m k r i n g henne, t y c k t e hon, o c h h o n b l e f v a r m o c h k ä n d e b l o d e t s t r ö m m a o c h krafterna s v ä l l a till a l d r i g anad styrka, o c h hon såg u p p med full sans o c h h ö r d e o c h såg, hur det brusade k r i n g den högresta m ö r k a stäfven a f en stor båt, s o m s k ö t fram ö f v e r o c h g e n o m de k l a r a ljus- gröna vågkammarna rakt emot dem.
» D e t v a r m i n själ tur, att b y n g i c k så fort öfver, » yttrade en a f lotsarne o c h sträckte sig ut för att g r i p a K a r l A n d e r s s o n i r o c k - kragen; » f ö r annars h a d e vi inte fått se d e m förr än senare — o c h K a r l h a d e inte hållit ut m å n g a minuter t i l l.
» » J o — — j o — tills j a g — h a d e fått frök — — » H a n v a r a f s v i m m a d, d å de d r o g o h o n o m ö f v e r relingen in i lotsbåten.
* F r ö k e n L i s e n h a d e äfven nästa s o m m a r fått sin m o r till att fara till b a d o r t e n v i d vestkusten, men ute p å det där skäret ville h o n i c k e b o d e n n a g å n g.
H o n h a d e ledsnat p å att i c k e h a f v a u m g ä n g e.
M o d e r n v a r n ö j d o c h l y c k l i g, när h o n fann, att dottern blifvit s o m andra flickor, s ä l l s k a p l i g o c h till- g ä n g l i g o c h fri från den där originella en- sidigheten.
Fröken Lisen hade pengar och såg b r a ut.
O c h herrarne k o m m o i riktiga stim, stannade o c h b e u n d r a d e.
O c h h o n h ö l l dem v a r m a a l l e s a m m a n s — o c h sig själf kylig på samma gång.
M e n modersögat hade u p p t ä c k t d e n rätte.
H a n var ämbetsman, h a d e n a m n o c h titel, fint sätt o c h utseende, skulder och klen hårväxt.
D e t v a r ett parti för den kära ungen!
O c h med kvinnans obeskrifliga uppfinningsrikhet å s t a d k o m h o n täta små sammanträffanden.
Fröken Lisen h a d e ingenting d ä r e m o t.
O c h den l y c k l i g e gjorde c i r k l a r n a allt trängre.
Trägna besök vid b a d o r t e n skulle ändtligen bära f r u k t.
H a n h a d e naturligtvis reda p å äfventyret föregående s o m m a r, o c h s o m ä k t a riddersman v a r han afundsjuk p å lotslärlingen, hvars n a m n o c h person alla m ä n n i s k o r längesedan glömt.
F r ö k e n L i s e n satt p å v e r a n d a n i solned- g å n g e n o c h såg utåt hafvet, s o m l å g blått o c h l u g n t ä n d a ut till den fjärran k n a p p t skönjbara randen, där himlen vidtog.
Och han satt helt n ä r a o c h b l i c k a d e åt s a m m a håll o c h talade o m naturens s k ö n h e t o c h ar- rangementerna för m o r g o n d a g e n s b a l.
D å k o m modern.
H o n h a d e varit b o r t a endast ett litet ärende hos h a n d l a n d e n.
» V e t d u, h v e m j a g har träffat, b a r n?
» » Nä '. » » Gissa! » D e n l y c k l i g e ö f v e r t o g sakeD, m e n s l o g b o m p å b o m.
N ä r han gissat h u f v u d e t tomt, sade fröken l u g n t: » G a m l e lotsen d ä r u t e l » » R ä t t!
o c h han h a d e haft b r e f från K a r l Andersson. » » F ö r l å t m i g, » a f b r ö t den l y c k l i g e; » K a r l A n d e r s s o n — h v e m är — —?
» » L o t s l ä r l i n g e n, v e t j a g, han s o m — » » A h — ah — h a n s o m gjorde d e n där seglatsen i f j o l!
Ä ' han till sjös — det förefaller m i g nästan, som han b o r d e fått n o g p å det hållet — » » N e j, m e n L i s e n, så d u h a n d s k a s m e d m i n a sköna blommor!
D u sitter j u o c h p l o c k a r alldeles sönder d e m!
» » F ö r l å t m i g, m a m m a l i l l a!
D u s k a l l strax få a n d r a.
» O c h hon d a n s a d e ned f ö r trap- p a n till trädgårdstäppan, men m o d e r n h e j d a d e henne.
» V ä n t a lite ' n u, s k a ' d u få h ö r a — — » » H u r m å n g a p a r b l i vi i m o r g o n k v ä l l, tror — — » » K a n jag få ha ordet f e m minuter — eller en m i n u t å t m i n s t o n e?
» » Tio, mamma lilla! » H o n stod k v a r p å nedersta trappsteget m e d r y g g e n åt d e m.
O c h den l y c k l i g e s pince-nez k o m fram.
helst m e d ett b a r k s k e p p, t y c k t e j a g han sa '.
när j a g tänker p å den sjön o c h den seg- lingen — Lisen, så d u bär d i g åt! » H o n h o p p a d e till v i d en s v a g r y c k n i n g under hennes fot.
D e n l y c k l i g e k a m r e r n h a d e n ä m l i g e n störtat ned för tre trappsteg för att l ö s g ö r a själen.
» N u har j a g o c k s å fått veta, h v a d det v a r för k l o c k r i n g n i n g, d u h ö r d e, m i n tös — » » Jaså. » » L o t s e n f ö r k l a r a d e det.
D e t v a r en så- dan där p r i c k p å ett g r u n d, d ä r det hänger en k l o c k a o c h ringar o c h k l ä m t a r f ö r sjöfa- rande.
K a r l A n d e r s s o n h a d e f ö r s ö k t arbeta sig dit för att få tag, men sjön kastade un- dan h o n o m g å n g p å g å n g — j a — j a g s ä - ger det — den sjön, den s j ö n!
» » J o j o m e n!
» a f b r ö t kamrern.
» A t t n å g o n b a r a kan vilja gifta sig m e d en sjöman — tänk h v i l k e n e v i g o r o.
M i n m a n sa ' alltid, att s j ö m ä n b o r d e inte få gifta sig. » » J a g h å l l e r nästan m e d h o n o m — • men, a p r o p o s sjön — k a n s k e fröken L i s e n är stämd för en liten p r o m e n a d v i d hamnen?
» » J a, visst v i l l L i s e n d e t!
M e n j a g tror inte j a g o r k a r g å m e d er, ni får rätt g å f ö r er själfva i k v ä l l.
K a m r e r n d r i c k e r v ä l te h o s oss o m en stund — å j o!
» » H v a ' säger f r ö k e n?
» » N e j j a g tackar, j a g är trött i k v ä l l!
» » Ah-så-å! » » A s c h så ' n u n g d o m!
A l d r i g är ' de a n n a t än trötta — » » A n n a t v a r det p å m i n tid, lilla m a m m a!
» » J a j u s t precis, n ä b b g ä d d a!
V ä l k o m m e n kamrern! » H a n g i c k nedåt den l i l l a t r ä d g å r d s g å n g e n i sin ljusa s o m m a r k o s t y m, sin ljusa hatt, sina g u l a s k o r o c h m e d den ljusa parasollen u p p - s p ä n d m o t solen.
V i d g r i n d e n v ä n d e h a n sig om o c h helsade.
M e n fröken L i s e n fanns i c k e p å trappan, o c h hennes m o r b e s v a r a d e e n s a m helsningen djupt o c h hjärtligt m e d b l i c k e n stadigt riktad m o t h o n o m o c h f r a m - tiden.
» H a n ser riktigt u n g ut — » » P å afstånd! » svarades från rens springa.
verandadör- » L i s e n lilla — k o m mitt b a r n!
» H o n trädde ut med t y d l i g f ö r v å n i n g i s i n a drag.
M o d e r n s e n k l a kallelse v a r i c k e i sig själf n å g o t o v a n l i g t o c h l i k v ä l såg flickan u n d r a n d e ut.
H e n n e s o ä n d l i g t fina ö r a h a d e v ä l uppfattat n å g o t särskildt i t o n e n.
N u följde inledningen.
Lisen var j u vid den ålder e t c, hon h a d e i c k e k u n n a t u n d g å att m ä r k a e t c, en h y g g l i g a r e, bättre karl etc.
O c h så k o m den direkta frågan.
Modern b a d o m sin dotters förtroende.
L i s e n stod d ä r r a k framför henne, litet b l e k k a n h ä n d a.
» K a m r e r n h ö r d e v ä l, att p o j k e n a l d r i g ville ta e m o t ett öre f ö r båten, s o m b l e f för- störd — » » M a m m a, har det varit meningen m e d hans b e s ö k här, så är det bäst, att h a n slutar nu — » » F ö r l å t — hur sa ' — j a — j a — j a - visst!
Stolt s o m en prins — gentil k a r l!
» » J a m e n barn lilla, h v a d har d u e m o t h o n o m? » » Ingenting!
M e n det måtte v ä l inte v a r a nog. » » J a g f ö r s ö k t e senast g e n o m lotsen därute.
M e n pengarna, s o m skickades, ha k o m m i t igen i d a g — • här ä ' d e.
P o j k e n har tjänt i h o p h v a r t e n d a ö r e o c h betalat båten, s o m inte v a r hans.
H a n öfvergaf lotsyrket och g i c k till sjös s o m matros bara för att k u n n a betala så m y c k e t förr, säger g a m l e lotsen.
N u tänker han k o m m a h e m o c h läsa p å styr- mans- o c h k a p t e n s e x a m e n — » » A — h m!
O c h få eget f ö r a n d e fartyg m e d tiden — gentilt s k a ' de v a r a — » » L i s e n lilla — ser d u inte, att d u tram- p a r p å min sjal!
— P o j k e n väntas när s o m » D e t v i l l säga, d u t y c k e r inte alls o m honom? » » N e j, inte ett endaste d u g g, lilla mutter! » » L i s e n, mitt.
barn! » — M o d e r n s t o d l i k a rak inför sin dotter o c h m e d ett o m ä t l i g t öfverskott a f värdighet Utgjutet öfver hela sin person.
har d u n å g o t h e m l i g t tycke?
» Lundakvinnann är död.
Den 21 dennes afled i Malmö en af denna stads mera ryktbara personligheter o c h därjämte en af dem, som ända till sin död åtnjutit den vidsträcktaste aktning och tacksamhet.
Den aflidna helte Elna Hansson, allmänt känd under hedersnamnet s Lundakvinnan ».
Det var en i sitt slag storartad lefnadsbana som då ändades.
Fru Elna Hansson började re- dan tidigt att odla sina anlag som läkare.
Utan någon akademisk bildning lärde hon sig praktiskt att bota yttre åkommor, särskildt benbrott, på hvilka hon var specialist i den grad, att många personer, som af läkare dömts till krymplingar, genom henne återställts.
Hennes rykte blef där- för stort inom provinsen.
Att hon blef så allmänt omtyckt, berodde icke blott på hennes skicklighet.
Hon var därjämte en sann människovän, utan pjunk o c h sentimen- talitet.
Af de allra fattigaste tog hon ingenting och öfverlemnade i allmänhet åt patienten själf att bestämma arvodet efter råd o c h lägenhet.
Vi ha gått i författning o m att — s o m vi hop- pas redan i närmaste nummer — kunna meddela våra läsarinnor den ädla afdödas bild o c h utför- ligare lefnadsteckning.
Ännu en hedrad lärarinna.
Vid Stor- kyrkoförsamlingens folkskola här i Stockholm an- ställda lärarinnan fru Valfrid Gustaea Janson, född Forsbom, kunde den 22 dennes fira sitt fyrti- årsjubileum såsom lärarinna vid samma folkskola.
Hon anställdes nämligen därstädes den 22 jan.
1851 o c h har alltsedan oaf brutet, utan någon tjänstledighet, fullgjort sina åligganden på ett i allo utmärkt och hedrande sätt.
Af denna an- ledning fick hon, utom andra aktningsbetygelser, inför församlingens skolråd emottaga skolrådets och församlingens tack för redbart o c h plikttroget arbete, till henne i hjärtliga ord framfördt af skol- rådets ordförande, pastor primarius Fehr, tillika med underrättelse, att skolrådet beslutat dels hos k. m:t anhålla o m någon utmärkelse för hennes verksamhet i skolans tjänst, dels ock till försam- lingen göra hemställan o m beviljande åt henne af en årlig gratifikation.
På samma gång öfver- lemnades till fru Janson ett inom församlingens skolråd, kyrkoråd och bland andra församlings- medlemmar sammanskjutet penningebelopp i guld, utgörande 390 kr.
operan har nu flere aftnar uppfört Shake- speares dramatiska dikt » En midsommarnattsdröm » med Mendelssohn-Bartholdys vackra musik.
Före- ställningarna hafva beledsagats af det lifligasle bifall från den intresserade och tacksamma publiken.
Sär- skildt har naturligtvis fru Hartman som Puck rönt varmt och välförtjänt erkännande.
Bland de öfriga torde böra framhållas fru Dorsch som Hermia och fröken Brandt som Titania.
För öfrigt bör hr Strand- berg särskildt böra ställas fram som ett exempel på, huru man icke bör skandera vers.
Vid aftonens abonnementsförestälhiing gifves » Konung för en dag » med hr Ödmann i titelrollen.
Samma opera gafs i lördags, och var vår framstående operasångare hr Lundqvist då med anledning af sitt 50-årsjubileum föremål för storartade ovationer.
Af h. m:t konun- gen fick hr L.
samma dag mottaga medaljen » Lite- ris &amp; artibus ».
En repris, som visat sig lyckosam ej mindre till det ekonomiska utbyte, den gifvit i form af afton efter afton utsålda hus, än till de konstnärliga resultaten, har Dramatiska teatern funnit i Dumas d. y:s allbekanta komedi » Falska juveler » (» L e demimonde »).
Intresset vid denna repris knyter sig naturligtvis närmast till framstäl- larinnan af Suzannes parti, fru Fahlman, så mycket mer som denna prestation ger anledning till intres- santa jämförelser inför erinringarna af den forna rollinnehafvarinnan, frn Olga Björkegren-Fåhraus.
Skiljaktigheterna i de båda framstående skådespeler- skornas uppfattning af partiet äro kännetecknande för hvarderas konstnärskynne; visst är, att fru Fahl- mans naturel ingalunda minst egnar sig att bära fram det nästan bländande förföriska på samma gång som dämoniskt hänsynslösa i Suzannes karaktär.
H r Fredriksons de Jalin är för välkänd att behöfva ro- sas.
Partiet är som enkom skrifvet för att lemna den oöfverträfflige räsonnören tillfälle att i alla rikt- ningar utveckla sin konst.
Hr Hartman som de Nanjac förflyttade oss tillbaka till de ungdomsfriska dagar, då han var den ende och själfskrifne bäraren af de mera betydande förste-älskare-rollerna vid vår första scen; att han tydligen sparade sig något i de tre första akterna för de mycket fordrande utbrotten i den fjärde, kan så mycket mindre klandras, som den dämpade tonen dock aldrig blef kall och den frambrytande passionen verkade med både sann och kraftfull relief mot denna bakgrund.
Fru Bwckströms Marcelle, fru Rundbergs Valentine och frkn Ahlan- ders grefvinna de Vernieres voro alla prestationer af god karaktäristik, om än litet mera flickaktig friskhet ej skulle ha skadat den rena, men därför ock i bot- ten sunda Marcelle.
Däremot tycktes oss hr Byd- grens Hippolyte föga passa in i den eleganta ramen; en man af värld — som han väl dock skall vara, denne fru de Santis f. d. man — torde veta att be- tydligt ledigare skicka sig inom salonger af låt vara äfven tvifvelaktigaste värde.
Svenska teatern, hvars nyårspjäs » Baciller » rönt en ovanlig framgång, har denna vecka blifvit färdig med ett nytt program, nämligen » Enkan Durosec », komedi i en akt af Alexander Bisson och Anthony Mars, samt » Tokerier » (Pension Schöller), fars i tre akter af Karl Laufs.
V i hinna dock ej nämna något vi- dare om detta program förr än i nästa nummer.
— Under inöfning är Ibsens » Hedda Gabler » i svensk öfversättning af Tor Hedberg.
Titelrollen kommer att utföras af fru Hvasser-Engelbrekt.
Filharmoniska symfoniorkestern gaf i måndags sin fjärde konsert i Musikaliska akademien inför så godt som alldeles fullsatt salong.
Programmet var syn- nerligen rikhaltigt och utfördes, särdeles hvad den orkestrala delen beträffar, alldeles förträffligt.
Det är verkligen förvånansvärdt, att denna orkester, som ju endast för några få månader sedan bildades af för hvarandra alldeles främmande element, redan kunnat nå en sådan fulländning i samspel och god nyanse- ring, att den kan upptaga täflingen med hvilken annan af våra orkestrar som helst utan undantag.
Det visar, att densamma består af goda förmågor, som en hvar med nit och skicklighet fylla sin plats.
Det utmärkta resultat, hvartill Filharmoniska sym- foniorkestern kommit, torde emellertid i första rum- met böra tillskrifvas dess energiske och skicklige le- dare, hr Andreas Hallen.
Mozarts symfoni i ess-dur erhöll ett alltigenom delikat utförande, särskildt andantet och menuetten, hvilken senare måste antagas.
Den egentliga nyhe- ten i programmet utgjordes af en serenad för stråk- orkester med obligat violoncell-solo af Kobert Volk- mann.
Violoncell-solot utfördes synnerligen fint af hr Fr. Lisker, och den vackra och intressanta ton- sättningen erhöll i sin helhet ett förtjänstfullt utfö- rande.
Vid konserten biträdde fröken Ek och hr Försten, hvilken nyss återkommit efter en längre tids bortavaro i utlandet.
H r F:s präktiga stämma och uttrycksfulla föredrag, som han hade tillfälle lägga i dagen i Wolframs sång ur » Tannhäuser » och några tyska och franska visor, tycktes hafva vunnit i ut- veckling, sedan han senast lät höra sig härstädes.
Fortfarande kvarstår emellertid ledsamt nog hans sedan gammalt kända benägenhet att detonera.
Frö- ken Ek utförde likaledes några franska sånger samt ett par visor af A. F. Lindblad.
De båda biträdande konstnärerna belönades med lifiiga applåder.
Sär- skildt beröm förtjänar hr Stenhammar för sitt för- träffliga pianoackompagnement.
Musikföreningen har äfvenledes haft konsert; men att döma af den omständigheten, att vederbörande — i olikhet med andra konsertgifvare — uraktlåtit sända recensentbiljetter, torde man ej önska få dessa musiktillställningar omnämnda inför en större publik.
V i kunna ej annat än gå denna deras Önskan till mötes.
Språkundervisningen har i våra dagar, glädjande att omtala, tagit ett betydligt steg framåt till ett bättre.
De flesta, som genomgått ett högre läroverk, veta, huru de där under en lång följd af år tragglat lexor i de moderna språken, utan att efter aflagd mogenhets- examen kunna ens närmelsevis hjälpligt tala ett enda af de moderna språken.
Felet ligger natur- ligtvis i den oriktiga undervisningsmetod, som i allmänhet hittills används.
Undervisningen i ett främmande språk bör naturligtvis så mycket som möjligt ske på språket själft, och åskådningsme- toden torde härvid utan all gensägelse vara den bästa.
Det är detta sätt att undervisa, som nu mer o c h mer börjat vinna insteg, ännu kanske mera i privata än i allmänna läroanstalter.
Sistlidet år öppnades härstädes den s. k.
Nya språkkursen, hvilken förestås af jur. kand. P. Dahlander och fil.
d:r /.
Här under- visas i alla moderna språk, engelska, tyska och franska, italienska och spanska, men också i de klassiska språken och svenska.
Hrr Dahlander och Bergman undervisa i resp. engelska och tyska; i franska språket undervisas af pastor Ostermann vid franska reformerta kyrkan härstädes och i ita- lienska af fröken C. Dietrichson.
Kurser gifvas såväl för nybörjare som för mera försigkomna eller sådana, s o m önska återupplifva mer eller mindre bortglömda skolkunskaper.
Mer än 300 elever hafva redan begagnat sig af under- visningskurserna.
Vi hafva själfva varit i tillfälle bevista några lektioner i engelska och franska språken vid detta språkinstitut och kunna ej an- nat än lemna de amplaste loford åt såväl lärarne som deras undervisningsmetod, hvilken, framställd på ett så klart o c h lättfattligt sätt som här, ovil- korligen måste medföra ett utmärkt resultat.
Nu för tiden är det nästan nödvändigt för hvar och en att kunna åtminstone ett eller två främ- mande språk.
Bättre och billigare tillfälle härtill än vid ett språkinstitut som detta torde näppeli- gen erbjuda sig.
Vi hänvisa för öfrigt till Nya språkkursens annonser i Idun.
ijjjjti gång, då hon sydde, stack hon sig djupt i * f fingret, så att blodet sipprade fram.
Gunnar ut- brast strax i klagan och förebråelser, att hon icke skonade sina händer — » sina små, älskade, vackra händer. » » Alltid är du en så tokig gosse, » sade hon, i det hon strök med handen öfver hans hufvud och snodde hans hår omkring sina fingrar; » du vill riktigt skämma bort din stackars gamla mam- ma.
Julia har minsann andra åsikter.
Hon tyc- ker, att jag borde hinna så mycket, hon riktigt jäktar mig, den Julia. » » Ah, hur kan du påstå det? » sade Julia för- undrad.
» Har jag någonsin sagt något sådant? » » Nej, men du har ett sätt att komma och se på mitt arbete, som jag mycket väl förstår, » sva- rade fru Emilia med sitt matta behagfulla leende.
» Jag får väl akta mig att komma o c h se på dig då, » sade Julia och böjde sig ned o c h vid- rörde lätt sin mors hår med läppame.
Hvad som obehagligt berörde Gunnar var, att aldrig någon besökte hans mor eller bjöd henne till sig.
Förr hade ingen dag förgått, utan att någon kom på visit, o c h bjudningar haglade ned öfver familjen.
En enda af faderns vänner skickade en lax och en korg bär från sitt landtställe och lät fråga med det sam- ma, om de ej ville gå med ångbåten en dag för att besöka hans villa.
Gunnar skulle gärna ön- skat, att hans mor efterkommit denna inbjudning, men hon afslog den.
» Jag skulle gärna hafva skickat laxen och bä- ren tillbaka också, » sade hon, » o m det ej hade sett så illa ut. » Den ende, som personligen besökte dem, var den unge läkaren, som varit närvarande vid kon- sulns död och äfven denna sommar vikarierade för sin äldre kollega i staden.
Han kom ofta, sedan dagens sjukbesök voro slutade, och tillbragte en stund i den lilla frontespisvåningen eller i Loh- mans trädgård, då fru Emilia inbjöds dit med sina hemmavarande barn.
Den unge doktorn lekte med lilla Gerda, samtalade med Gunnar och fru Emilia, men hans blickar dröjde längst vid Julias vackra ansikte och behagfulla gestalt.
Det var tydligt, att hon var den magnet, som drog honom dit.
Den unga läkaren var en kärkom- men gäst för dem alla.
Gunnar fann en riktig hvila i hans sällskap, ty han tärdes af oro för moderns framtid, och kapten Lohman lindrade icke hans farhågor.
Denne uppmanade Gunnar att gå ut i det prak- tiska lifvet o c h icke » förnöta tiden » på skolbänken.
» Följ med till Amerika, dit mitt fartyg skall segla, så fort det blir färdigt, och jag erbjuder er fri resa dit, » sade kaptenen en dag, då de båda männen gingo fram och åter på den fin- krattade sandgången i kaptenens trädgård.
» Där är plats för alla krafter.
Förslagna hufvuden och starka armar finna där köpare till högsta pris.
Där ute är ett fritt fält för äflan.
Det förstås, lif o c h helsa äro insatser i det stora spelet, och guldet är vinsten.
Men många förlora — många, dock är det inte sagdt, att det blir ni, som har en stark helsa, kraftiga armar, och en viss teore- tisk kunskap har ni j u också förvärfvat.
Den skattar amerikanaren just inte så högt, men i alla fall kanske den behöfves för att ge er själfförtro- ende nog till att våga insatsen. » Gunnar lyssnade till kaptenens ord.
Första gången tyckte han dem vara dåraktiga, men han fick dem ej ur sina tankar, de återkommo sent och bittida.
Skulle han ej kunna slå sig ut i Amerika?
Han visste ju, att ingeniörer där ofta finna en god anställning, så här i Sverige ofta en plats låter vänta på sig i åratal.