Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle åbo eller arrendator önska att genom skatteköp, på samma sätt som kronoåbo, förvärfva eganderätt till det kyrkohemman, som han Sammansatta Stats- samt Alita.
Best'.- e. Elon.-Utslottels Bcttinlandc N.o 34.
11 nu innehafver, eller hans efterlevande hustru oell barn, skall sådant vara dem tillförsäkradt.
7:o) Vid beräknandet af skatteköpcskillingen erlägges densamma till Staten, jemte städ jo—ersättning, i enlighet med hvad om skatteköp af kronojord stadgadt är, för den del af räntan, sorn Kronan tillkommer; men till kyrkan gifvas i skattelösen ett belopp, motsvarande tolf gänger den ränta, som kyrkan ärligen, efter medelinarkegäng lör sistförflutne tio är, tillkommit.
Reservation af Prosten Ljunggren: Dä Rikets Ständer, under bemödandet ali jemna och lindra ojemn t tryckande skattebördor, mött hinder af enskildes rättsanspråk, såsom t. ex. sednast vid skatteförenklingens tillämpning inom Sala län, har det hitintills så tillgått, att efter fifigans utredning och vederbörandes hörande, en ersättningssumrna blifvit medgifven, som fullt motsvarade rättsinnehafvarens förlust.
Denna väg har Utskottet nu frånträda Halländska kyrkorna hafva blifvit ställda utom lagen.
Deras aldrig omtvistade rätt till städsmål, numera arrende, af kyrkohemmanet! är föreslagen att, utan deras hörande, lösas mot en oskäligt ringa ersättning.
Gåfves dem full ersättning lör den egendom, som sålunda föreslås till indragning, så kunde man försona sig med åtgärden, såsom ett slags expropriation.
Så var ock föreslaget af regeringen 1844.
Man tager icke kyrkornas närvarande inkomst af hemmanen såsom beräkningsgrund för ersättningen, man lager icke 10 eller 20 års medelinkomst, utan man tager SO års, och dessa — deruti ligger gycklet — räk nar man icke ifrån 1860 till 1810, utan ifrån 1826 till 1776.
Under sådane förhållanden får jag yrka afslag å Utskottets tillstyrkan, med åberopande af sist hällne riksdagens Stals-Utskotts
Utlåtande i denna fråga, så lydande: »Då frågan om dispositions- och jordeganderälten till de Halländska kyrkohemmanet enligt hvad Utskottet härofvan anfört, vid flere föregående riksdagar varit föremål för Rikets Ständers pröfning, torde det icke vara nödigt, att vid delta tillfälle meddela någon utförligare framställning af alla de förhållanden, hvilka lör ett noggrannt bedömande af denna fråga mäste tagas i betraktande, helst ett förslag af enahanda innehåll med det nu förevarande äfven vid de tvänne sistförflutna riksmötena varit hos Rikets Ständer framstäldt, men ej lyckats vinna afseende, och några nya skäl icke blifvit af motionären anlörda, som ej under frågans föregående behandling kommit under öfvervägande.
Utskottet inskränker sig således till den erinran, att om, såsom motionären antagit, en del af de s. k. kjrkohemmanen egentligen äro att betrakta såsom kronohemman, och deras ål oer derför skulle anse sig hafva rättmätiga anspråk att föiväifva egande-rätt till desamma, de i sådant fall ega att i laga I?
Sammansatt i Stats- samt Allm. Bese.- o. Ekon.-Ulskottets Betänkande N:o 31. ordning väcka och utföra den talan, hvartill de finna sig befogade; hvaremot anställandet 8 Kronans sida af en allmän rättegång, för att komma i besittning af hvad som för närvarande utgör kyrkans obestridda egendom, icke vore förenligt med de i lag stadgade former för ärendenas behandling.
Hänvisande i öfrigt till deri fullständiga utredning af detta ärende, sorn innefattas i Stats-Utskottets vid 1844—-1845 års riksmöte under N:o 182 och vid 1850—1851 års riksdag under N:o 527 afgilua Utlåtanden, får Utskottet hemställa, att förevarande motion ej må till någon Rikets Sländers åtgärd föranleda.
Rumstedt, isea.
Bese.- och likon.-Vtskellels Betänkande i\’;o 33. t JV:o Så.
Arik. till Exp.-Utsk. den 1 Okt. 1860, kl. 10 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om begagnande af\ postremissvexlar vid p en räng o fors än dn ingar emelian de förvaltande verken i hufvudstaden samt. myndigheter i sådane städer, der privat- eller filialbank är belägen.
Motion i detta ämne är inom Vällofl. Borgare-Ståndet väckt af Herr Hierta, hvilken erinrat hurusom sistförflutna riksmötes Stats-Utskott då yttrade att, i den mån skattebidragens årliga belopp ökades och deras utgörande medtoge en större andel, än förut, utaf landets rörelsekapital, måste allt vigtigare och nödvändigare vara att tillse, det de medel, sorn i skatteväg indragas i Kronans kassor, så fort lämpligen ske kan åter blifva utlemnade i allmänna rörelsen, synnerligast vid sådane tider, då en af särskilda förhållanden föranledd tillfällig minskning af det för affärs- och näringslifvet oundgängligen erforderliga bytesmedlets och förlagskapitalets vanliga belopp hämmar och motverkar den industriela företagsamheten samt afsättningen af landets produkter och andra genom den enskilda verksamheten framalstrade varor; huru nämnda Utskott vidare erinrade om den tidspillan samt de kostnader och äfventyr, som äro förenade med det nuvarande remitteringssättet för de i landtränterierne och tullkamrarnc influtna uppbördsmedel samt de från Stats- och Riksgälds-kontoren till landsorten afgående penningesummor, samt hemställde om icke det förfaringssätt, som till undvikande af penningeförsändningar med posterna emellan Stockholm och de orter, hvarest Rikets StänBih. lill B.
Brot. 1839 $ 1860.
4 Sami. 2 Afd. 18 Haft. 1 2 Sammans.
Stats- samt Allm Hesv.- och Ehon.-lilslcoltets Betänkande N-o 33 ders Bank har lånekontor, blifvit föreskrifvet genom Kongl.
Förordningen den 9 September 1857, finge äfven iakttagas vid remisser af allmänna medel mellan hufvudstaden och de städer, der så kallade filial-och privatbanker finnas inrättade, nemligen att de medel, hvilka skola från en af dessa städer till hufvudstaden re c* / mitteras, eller från den sednare staden till den förra försändas, må i dervarande bank-inrättning insättas emot anvisning, enligt hvilken de sålunda insatta medlen skola å uppgifven ort vid anfordran eller vid bestämd tid hållas anvisningens innehafvare tillhanda; och huru Utskottet tillika yttråt, att då både filial- och privatbankernes rörelse och ställning kontrolleras af Statens embetsmyndigheter, och då det allmänna, så länge icke något förekomme att anmärka.mot dessa bank-inrättningars rörelse och förvaltningssätt, ingalunda hade skäl att förvägra dem samma förtroende, hvarmed nämnde inrättningar af de enskilde samhällsmedlemmarne omfattas, och hvars orubbade fortvaro utgör vilkoret för desammas oafbrutna verksamhet, så syntes det Utskottet, att någon skälig anledning till betänklighet emot en sådan åtgärd icke kunde hemtas från farhågan, att det allmännas säkerhet derigenom äfventyrades.
Motionären har vidare anfort, att de åtgärder Ståts-Utskottet, i enlighet med dessa åsigter, föreslog, voro af en så genomgripande beskaffenhet, och framställdes under en af den då nyss inträffade penningekrisen så oroad sinnesstämning hos representationen, att någon framgång åt förslagen icke var att påräkna.
Dessutom förefunnos i afseende på sjelfva förslagen sådane felaktigheter, att desamma i deras dåvarande skick icke borde bifallas.
Deremot hoppades motionären att, sedan man numera hunnit inhemta fullständig erfarenhet af fördelarne utaf postremissvexlars begagnande, hinder icke skall möta för bifall till motionärens förslag, att Rikets Ständer för sin del ville fastställa följande stadgar rörande ifrågavarande ämne: l:o.
Derest icke tillfälle erbjuder sig att begagna det genom Kongl. Förordningen den 9 September 1857 föreskrifna sätt för penningars försändande medelst lånekontorens anvisningar, böra Landtränterierne, Tullkamrarne och andra embetsmyndigheter i de städer, der filial- eller enskild bank finnes, träffa aftal derom, att de penningar, som från Känteriet, Tullkammaren eller öfriga embetsmyndigheter skola till de förvaltande verken i Stockholm levereras, må i filial- eller enskilda banken insättas mot erhållande af så kallad postremissvexel på beloppet, utställd antingen ä Rikets Ständers Bank eller å i Stockholm varande med solidarisk ansvarighet af Kongl. Maj:t oktrojerad enskild bank.
Dylik vexel bör i allmänhet vara ställd att. inlösas vid uppvisandet; dock må det ankomma på det med filial- eller enskilda bankerne träffade afialet, huruvida för särskilda fall vexlarne få utfärdas på högst tre dagars sigt.
Den sålunda erhållna remissvexeln bör med näst afgående post till vederbörande embetsverk insändas, och åligger det detta sednare att, efter vexelns emottagande, Santmans.
Slats- sami Allm. llesv- och Elton.
Utskottets Betänkande .\:o 32. 3 densamma sednast nästpåföljande söcknedag till accept eller inlösen på vederbörligt ställe förete. 2:o.
De förvaltande embetsverken i Stockholm böra vid penningars afsändande tili embetsmyndigheter utom Stockholm, derest icke det genom Kongl. Förordningen den 9 September 1857 anvisade sätt för penningeförsändningar kan begagnas, träffa aftal med i Slockholm inrättadt, af Kongl.
Maj:t oktrojeradt enskildt bankbolag derom, att de penningar, som till nämnde embetsmyndigheter skola afsändas, må i sådan bank insättas mot erhållande af postremissvexel j)å beloppet, utställd å Filial-bank eller enskild bank i den stad, dit penningarne skola afgå; Och bör, i afseende å vexelius beskaffenhet samt dess företeende till accept eller inlösen, iakttagas de i förestående punkt gifna föreskrifter. 3:o. Skulle Filial- eller Enskild bank underlåta att i behörig ordning inlösa å densamma utställd vexel, bör den embetsmyndighet, som erhållit sådan vexel, genast iakttaga hvad vexelstadgan samt lag och författningar i ty fall stadga; hvarjemte anmälan om förhållandet bör göras hos Kongl. Majit, som i nåder täcktes pröfva, huruvida samma bank må anses gjort sig förlustig rättigheten att för publika verks och inrättningars räkning utfärda eller emottaga remissvexel, derom nådig
Kungörelse i sådant fall jemväl torde böra utfärdas.
I händelse Rikets Ständer biföl lo detta förslag hemställde motionären, det måtte de hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla att nödiga föreskrifter, i öfverensstämmelse härmed, blefve genom utfärdad nådig Förordning vederbörligen meddelade.
Utskottet har tagit motionen i öfvervägande: men finner stora betänkligheter möta för genomförandet af de utaf motionären föreslagna bestämmelser.
Det är ingalunda antagligt att privat- och filialbankerne skulle städse kunna disponera medel för inlösande af anvisningar när helst Statsverket å någon del af riket hade behof att få medel utbetalte; och om än anledning ej vore för handen att befara det Statsverket skulle kunna förlora det för sådant ändamål i en privateller filialbank nedsatta kapital, så är dock äfventyret att ej på utsatt dag kunna disponera erforderliga medel allt. för stort för att Statsverket, utan särdeles bjudande skäl, torde böra deri sig inlåta.
Det är ej heller alltid för vederbörande auktoriteter och embetsman tillfyllestgörande att vara försedde med en erforderlig penningesumma; ty mycken vigt ligger äfven derpå att summan utgöres af sådana sedelslag, som för utbetalningarne äro behöflig a, exempelvis när penningarne äro afsedda att utdelas såsom aflöning till manskap.
Sedan embetsverken sins emelian bestridde liqviderne genom anvisningar af privatbanker, vore föga anledning återstående för Statsverket att vägra i 1 iqvider och för utskylder mottaga privat-bankernes sedlar; Men genom denna sammanblandning af Statens och privatbankernes kredit skulle sannolikt stora vådor uppkomma ej blott för Statsverket, utan jemväl för dessa banker.
Ty då, å ena sidan, försigtigheten bjöde 4 Sammans.
Stats- sami Ailm.
Bcsv- och Ekon.-Vtskollels Belänkande N:o 35. att, vid första anledning till misstroende mot en privat-banks förmåga att punktligt fullgöra sina förbindelser, förbud mot begagnande för Statsverkets räkning af berörde banks sedlar oeh remissvexlar måste utfärdas, så vore, å andra sidan, den bank, som träffades af ett sådant förbud, derigenom så fullkomligt beröfvad allt förtroende, att antagligen någon möjlighet ej förefunnes att vidare fortsätta samma banks affärer.; och vid valet emellan äfventyren af Statsverkets blottställande för en förlust eller ett obehöfligt störtande af en privat-bank, torde ej hvarje gång misstag kunna undvikas.
Det vill jemväl synas som skulle, äfven om sammanblandningen af Statsverkets och privat-bankernes affärsförhållanden stadnade vid hvad motionären nu föreslagit, deraf dock blifva en nödvändig följd att, sedan det Rikets Ständers Banks sedelmynt, som nu finnes i landsorten spridt, derstädes hunnit förslitas, sådane sedlar ej längre blefve der tillgänglige till den myckenhet, som liqviderne erfordrade, utan desamma blefve af privatbankernes sedlar undanträngde.
Af dessa skäl finner sig
Utskottet föranledt tillstyrka, det motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stais- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o SO. 5 A:o 36.
Ank. till Exp,-Utsk. don 1 Okt. 18(iOr kl. 10 f. tn.
Betänkande, i anledning af' väckte motioner, dels om indragning af Auditör s-tjenstår ne samt upphäfvande af' lirigs-rätler och af Kongl, lirigs-hofrätlen ; dels äfven om indragning af Begements-paslors- och Balaljons-predikants-befaltningarne.
Motioncrne i ämnet äro inom Vällofl.
Borgare-Ståndet väckte af Herr Grenander och Herr Gahn, Henrik, af hvilka den förre andragit att, lika motbjudande som det måste kännas att, under närvarande stora behof af sparsamhet med Statens medel, finna sig förpligtad framkomma med hemställan om statsanslags beviljande till ett eller annat ändamål, lika angenämt vore det ock att framställa verkställbara förslag till stats-utgifternas minskande.
I denna belägenhet, funne sig nu motionären, då han föreslog indragning af auditörs-tjensterne.
Bland många öfverflödiga tjenster inom landet, vore med visshet ingen så öfverflödig som dessa.
Auditörens tjenstepligter vore att vara ledamot och protokollsförande i Krigs-rätt; att vid vissa regementen äfven föra protokollet vid Beklädnadsdirektions-sammanträden; att förrätta syner å Under-officers och till regeinenternes lönings-fonder indragne boställen, samt att biträda vid Chefs-expeditionen.
När arméen sammandroges upphörde de vanliga Regements-krigsrätterne, och några sådane domstolar vore dessemellan icke erforderliga, enär dithörande mål kunde utan olägenhet upptagas af allmänna domstolarne, med inkallande, vid dessa måls handläggning, af två militär-ledamöter.
Krigs-rätter vid de indelta regementerne förckommo sällan och gemenligen då under mötestiden, samt afsågo 6 Santmans.
Stats- samt Allm. Jlesv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 36. vanligen obetydligheter.
Men jemväl å andra tider kunde sådana domstolssammanträden ifrågakomma, och medförde då mycken både kostnad och besvär för dem, som dervid tillkallades, såsom exempel hvarå motionären anfört ett sammanträde för undersökning angående en skadad bajonett, till hvilket voro å Axvall samlade omkring 20 personer från olika delar af Skaraborgs- och Elfsborgs län, nemligen 7 Krigsrätts-ledamöter, allmän åklagare, Krigsrätts-vakt, bestående af en under-officer och åtskilliga soldater, samt flere af befäl och manskap för upplysningars meddelande, Gevärssmed och Soldaten, ^som innehaft geväret, hvarå bajonetten blifvit skadad.
En hvar af de vid tillfället närvarande skulle säkerligen funnit med sin fördel öfverensstämmande att låta i ordning bringa geväret för att undgå inställelsen, men, enligt meddelta föreskrifter måste, i dylika fall, äfven om anledning ej förekom dertill att soldaten vore till skadan vållande, undersökning vid Krigs-rätt försiggå för afskrifnings erhållande.
Likaledes om den obetydligaste kronopersedel å roten uppbrunne, måste ärendet först behandlas vid Härads-rätt och sedermera derom ytterligare ransakas inför Krigs-rätt.
Till företagande af reform häruti vore visserligen nu hög tid; och genom Förordningen om förmanskap och extra judiciel bestraffning hade Krigs-rätterne blifvit mera obehöflige än förut.
Protokollsföringen vid Beklädnads-direktions-sammanträden kunde fullgöras af Regements-skrifvaren eller Kommissarien, hvilka begge der skola närvara.
I fråga åter om syne-förrättningarne borde Auditören, vid alla de regementen, der han är delaktig af s. k. öfverskottsmedel, eller sådane medel, hvarmed arrendesumman öfverstiger boställenas uppskattningsvärde, i allt fall anses jäfvig, enär utgången för honom medförde nytta eller skada, derest, till exempel, Syne-rättens utslag hade till följd att arrendatorn blef uppsagd och bostället utarrenderades för en högre summa.
Domhafvanden, hvilken hade att. verkställa syner på officerarnes boställen, kunde jemväl, utan synnerlig svårighet, äfven förrätta synerne å Underofficers-boställena, och, om sådant ej syntes lämpligt, kunde stadgas antingen att Mönsterskrifvare med
Nämnd holle besigtning och besvär deröfver finge anföras hos Härads-synerätt, eller ock att husrötan bestämdes af kompromissarier i parters och publika ombuds närvaro.
Tjenstgöringen i Chefs-expeditionen erfordrade icke någon juridisk kunskap, utan kunde lika väl bestridas af en på stället varande militär-adjutant, men vöre deremot särdeles betungande för Auditören, hvilken, om än boende långt från Regementschefens bostad, blefve nödsakad att sig hos honom inställa så ofta sådant påfordrades, hvilket ock vid somliga regementen anbefalldes minst en gång i veckan, samt att derförutan, under befäls- och regements-mötena, oafbrutet vistas på mötesplatsen, verkställa syne-förrättningar m. m. utan resekostnads-ersättning, och utan att ens, i likhet med militärerne, åtnjuta någon semester, allt detta mot lön på stat af 750
R:dr, och, der andel i öfverskottsmedel gifves, dock icke öfver en sammanräknad löne-inkomst af vid pass 1,000 R:dr R:mt samt utan ut - Sammans.
Slats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskottcls Betänkande N.o 36. 7 sigt att från platsen erhålla någon befordran, enär hvarken Hof-rätt eller andra auktoriteter ansågc utöfningen af denna tjenst innebära meriter för befordran till domare-sysslor.
Att ursprungliga meningen med dessa ijenster icke varit sådan bevisades bäst deraf att tjenstebyten emellan Häradshöfdingar och Auditörer fordom förekommit, så att särskildt förbud häremot blifvit utfärdadt.
Tillförene utgjordes auditörs-lonerne af 3 eller 4 boställen.
Nu vore löne-inkomsterne reducerade till det här ofvan förut, omförmälda belopp.
Att, ehuru tjensterne sålunda vore för många af dess innehafvare ganska betungande, desamma dock i sjelfva verket vore obehöfliga, ådagalades af ett utaf motionären anfördt exempel, der Auditören, med Kongl. Maj:ts nådiga tillstånd, vistats utrikes under nära två års tid, derunder allenast till förrättande af synerne annan person varit förordnad.
Dessa tjenster måste sålunda blifva förhatlige för innehafvaren, hvilken nödsakades till ständig påpassning, utan att derföre vare sig njuta den torftigaste bergning eller kunna beräkna befordran, saint kunde ej heller i längden annat än till oduglige jurister förvandla sina innehafvare.
Motionären föreslog derföre att auditörstjensterne måtte indragas och Krigs-rätterne upphäfvas samt, i sammanhang härmed och under åberopande af Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets Betänkande N:o 67 vid förra riksdagen, att äfven Kongl.
Krigshofrätten måtte indragas; eller, i fall detta förslag ej ansåges antagligt, Regementsauditörstjensterne måtte indragas och Distrikts-auditörsembeten inrättas, med skyldighet för Auditören att vara ordförande i Krigs-rätt, samt, i fall det anses erforderligt, till Chefs-einbetena inom distriktet, vid påfordran, afgifva skriftliga utlåtanden i juridiska ärenden; eller ock, om detta ej kunde vinna bifall, auditörerne åtminstone måtte befrias från personlig tjenstgörings-skyldighet hos Regements-cheferne, samt, likasom andre tjenstemän, tillerkännas ersättning för deras resor i tjenste-ärenden, enär, i annat fall, äfven desse vanlottade, understundom hårdt betungade och behandlade tjenstemäns anständiga aflöning förr eller sednare måste blifva en oafvislig fordran.
Herr Gahn åter har andragit, att-Auditörerne blifvit anställde å en tid. då Offtcers-korpsen ej var mycket skrifkunnig.
De antogos i början endast under kommenderingar i fält och voro vederbörande Belälhafvares och Chefers handsekreterare, men bicfvo sedermera ständige tjenstemän och anställdes äfven såsom rättegångsskrifvare vid Krigsrätterne.
I början hade Auditörerne blott aflöning, men fingo, såsom ständige tjenstemän, tre
Mönsterskrifvare-indelningar samt ytterligare försäkran att, vid domare-sysslors tillsättande, varda befordrade.
Vid löneregleringen 1833 förlorade de sina boställen och fingo, de fleste, enligt stat 500 R:dr Banko eller 750 R:dr R:mt i lön, hvilket ännu fortfore.
Då det afgifna förslaget om ny lönereglering förhöjde en andre Kapitens lön från 750 R:dr till 1,200 R:dr Runt, förökade det deremot Auditörens blott från 750 R:dr till 900 R:dr och till 750 för dem, som förut vore lönade med ett mindre belopp;—en jern - 8 Sammans.
Slats- sami Allm. Besv.- och Ekon.-tltskoltcts Betänkande A’:o 36. förelse, som syntes föga uppmuntrande för en jurist, helst om i betraktande togs att militärens studier och förberedande tjenstgöring voro slutade så tidigt, att de erhöllo lön af Staten vid 20 års ålder, men att sådant med Auditörerne i allmänhet inträffade snarast vid 30 års ålder, hvartill komme att militärcrne avancerade tili högre löner, medan Auditörerne det icke gjorde, åtminstone inom arméen.
Motionären föreslog derföre följande förändringar: l:o.
Regements-auditörerne ställas på indragnings-stat, med bibehållande endast af den på stat anslagna kontanta lönen.
— Härigenom vunnes till en början en besparing af deras andel i öfverskottet af utarrenderade boställen, hvilken besparing kunde beräknas till 10,000 eller 12,000
R:dr, hvartill komme den sammanlagda lönen för 40 Regements-auditörer, uppgående tiil ungefär 29,000 R:dr. 2:o.
I stället utnämnes inom hvarje militär-distrikt en Fält-auditör eller Brigad-auditör med årlig lön af 2,500 R:dr samt kostnadsersättning för resor i Krigsrätts-ärenden. 3:o.
Tjensten blifver rent juridisk, så att innehafvaren har att göra endast med rättegångs-ärenden.
Tid och ställe för Krigs-rätternes sammanträde utsättes, på anmodan af vederbörande Chef, af Fält-auditör, som är ordförande i Krigsrätten, der förer protokollet, samt ensam är ansvarig för iakttagande af laga rättegångs-ordning vid rättens förhandlingar.
I beslut gälle pluralitetens röster, och är ansvaret derföre gemensamt för Auditören och öfrige ledamöter. 4:o.
Fält-auditören skall föra en kort dagbok eller förteckning öfver de till Krigs-rättens handläggning hänskjutne mål, hvilken dagbok hvarje halfår insändes till Krigs-hofrätten.
De nu löreskrifna qvartals-rapporterne till Krigsliskalsembetet skola således upphöra. 5:o.
Fält-auditör subordinerar under Krigs-hofrätten och der anmäles hans tjenstefel och försummelser. 6:o.
Arkivet förvaras hos Fält-auditören, som i bref för tjensten njuter fribrefsrätt, enligt egen bok. 7:o.
I fall eller då brigaden är kommenderad åtföljes den af Fält-auditö ren; men vid mindre kommenderingar inom landet hållas Krigs-rätterne af Fältauditören i det militär-distrikt, inom hvilket konunenderingen vistas.
Till sammandragen trupp kommenderad Fält-auditör njutc aflöning under tiden för kommenderingen. 8:o. 1 fält eller under kommendering tillhör Fält-auditör
Divisions-befäl hafvares stab och åtföljer densamma, utom i de fall, då han för embetsåliggan den får, efter anmälan, sig aflägsna.
Med ändring af nu gällande stadgandcn borde 9:o.
Rrgements-adjutanterne ensamme biträda med brefvexlingen vid Chefs expedi - Sammans- Stals- samt Allm.
Bcsv-- och Ekon.-Ulskaliets Betänkande N:o 36. 9 expeditionerne, dervid likväl utlåtanden eller bref i ekonomiska ärenden remitteras tili uppsättande af Regements-skrifvaren. t Oro.
Protokollet vid Beklädnads-direktionernes sammanträden föras af antingen någon direktionens ledamot eller Regements-skrifvaren; och ll:o.
Synerne på samtlige militie-boställena öfverflyttas på domrarne. inom hvars domsaga boställena äro belägna, med rättighet likväl för desse embetsman att njuta ersättning derför såsom för syner å andra boställen, af vederbörande arrendatorer eller indelningshafvare.
Vidare har motionären anfört att om, af den besparing, som enligt detta förslag uppkomme, 75 till 100 R:dr
R:mt tilldelades hvar af de tjenstgörande