Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Best'.- och Ekon.-Ut sko t lern Betänkande, N:o 56. de Bruks-idkare, som af ett sådant erbjudande ville sig begagna, och borde lånesummans belopp lämpas, efter antalet och qualifiealion af emoltagne arbetare, nemligen sålunda, att den, som emot t oge förbrytare, borde erhålla för monligare lånevilkor, än den, som emoltoge fattighjon och lö drifvare* som intet brott begått; c) att härvid måtte älven fästas det vilkor, alt blifvande hemvist skulle beredas, och lemnäs emot viss årlig afgift åt någre af i 1 . den arbetande personalen, som visade det mest sediga och ordentliga uptörande; dock med förbehåll, att, om en sådan inhyst person skulle begå något brott, hvilket icke kunde för allmänna säkerheten eller af hans husbonde förlåtas rättighet till bostaden förlorades och denna lemnades till någon mera förtjent; <P) att, om utrymmet eller andra omständigheter hindrade anläggandet af enskilda bostäder, hvartill alltid något understöd af Stats-medlen borde kunna påräknas, m ste amira boningsplatser på någon af Kronans allmänningar utses; e) att dags- eller fasthelldre betings-penning, lämpad efter gångbart pris,, skulle bestämmas efter öfverenskommelse emellan Bruks idkaren och närmaste Fatlig-direction eller annan möjligen varande eller blifvande mera passande Auclorilet; J") att inom hvarje faltig-district borde Fatfig-Directionen ega rättighet alt, med så väl Bergsbruks-idkare som andre personer inom och utom dislrictet, accordera om arbetsförtjenst för sådane arbetsföre personer, hvilka njöto fattigunderstöd eller vore utan laga försvar, hvarefter dessa personer blefve skyldige att för den accorderade betalningen emottaga och förrätta det arbete, som dem af Directionen anvisades, så vidt de förre fortfarande ville åtnjuta det understöd, dem blifvit beviljadt och de senare, om de ej inom fjorton dagar efter tillsägelse sjelfve förskaffat sig stadigvarande arbetsförtjenst; gj) att af arbetspenningen skulle, om så ske kunde, ersättning först utgå till betalning af det meddelade understödet för fattighjon, men det öfriga lemnäs till arbetarens fria disposition, om lian ansåges detsamma kunna förvalta, men att i annat fall skulle det insättas i närmaste Sparbank, att användas af Faltig-direclionen till egarens behof; äfvenså borde af fångarnes arbetspenning användas lö-i st hvad, som åtginge till deras uppehälle och beklädnad, och af hvad, som derefter blef öfrigt,
kunde en ringa del lemnäs åt dem, som visade ett ordentligt och nyktert uppförande, samt det öfriga insättas i S; arbanken till fri disposition först då, när fången blefve ur tångenskapen lösgifven; A) att, på det socknarne eller Communerne, inom hvilka boningar för »fvannämnde personer skulle uppsättas, icke måtte betungas med dessa hushålls försörjande, i fall de icke redan förut tillhörde Lag- samt Allm. Besi\- och Eicon.-Utskottens Betänkande, K:o 56. 3 socknen, borde del åligga Staten ali, i händelse ulf behof härtill, lenina vederbörande Fatlig-directiomr behöfligt understöd af derlill anslagne medel, alt användas efter föreskr ft; Q att såväl när ngs-idkare som jordbrukare malle åtnjuta samma rättigheter mot enahanda förbindelser, sorn ofvanför blifvit Bergsbruksidkare föreslagne; /.) att Konungens Befallningshafvande inom hvarje Län borde uppdragas att, genom visse medlemmar af Hushålls-Sällskapen eller blifvande Coinmunal-styrelser med biträde, på Statens bekostnad, af en skicklig Landtmätare, låla undersöka beskaffenheten af alla inom Länet befintliga större mossar och kärr lill jordmon, areal och affall; /) att egarne af sådane lägenheter derefter skulle uppmanas att genast gå i författning med uppdikning och odling af desamme, samt dervid under enahanda förmoner och skyldigheter, som för Bergsbruks-idkare föreskrifne äro, använda så stort antal af ofvannämnde personer, sorn möjligt vore; rn) att en Författning, som fullkomligt undanröjde de binder, hvilka, genom samfällig egande-rätt, ligga i vägen för aftappning och uppodling af mossar och kärr, der icke utrifning af vallen-verk kunde komma ifråga, torde behöfva utfärdas, i likhet med hvad som föreskrifves i Kongl. Majit Nådiga Förordning af den 10 Juni 1824. jemförd med Kongl. Kungörelsen af den 1 \
Juli 1835, rörande ändring elfer utrifning af vattenverk, som genom uppdämning skada jord elfer hindra dess odling; //) att Befälbafvaren för den bevakning, som tjenstgjorde vid arbetet utom correctionshusen och fängelserna, äfvensom de Bergsbruks- och Näringsidkare, samt jordbrukare, hvilka utan bevakning emoltagit arbetare af ofvannämnde personal, måtte få rättighet att, i händelse någon af desse arbetare visade sig så ostyrig, att han icke kunde med eller utan lindrigt fängsel i ordninghållas, en sådan genast till närmaste Länshäkte återsända, för att i enskildt rum sättas på förminskad kost, intilldess lian sig förbättrat; o) att så länge fångarne stöde under miliLairisk bevakning borde de, 1 afseende på ordning och bestraffning, sortera under Krigs-Articlarne eller serskild Fång-lag; p) att förbrytare alldrig måtte stationeras vid sammi arbsetställe med lösdrifvare och fattighjon — och då, enligt Fång-styrelsens berättelse, ett ojemförligt mindre antal förbrytare i proportion till folkmängden utginge från den jordbrukande klassen än från den bergsbruksidkande, borde äfven de minst straffbara vid jordbruket användas; c/~) att vid correclions-inrättningarne fångens underhåll må lämpas efter hvad en af de fattigaste bland allmogen åtnjuta; 4 Lag- samt Allm. Besv.- och Eicon.-Utskottens Betänkande, N:o 56. r) att noggrannare reglementarisk föreskrifter borde upprättas för elen dagliga ordningen ibland {ängarne och öfrige arbetare, såsom: angående böns och gudstjenst hållande, tillgång på passande andakls-böcker, oskyldiga nöjen, spirituösa dryckers bannlysande eller omättligt förtärande deraf, serskilde belöningars utdelande, m. m.; och att, örn det af Kongl. Maj:t föreslagne understöd till uppodling af myror på Gottland bomme alt beviljas, borde dervid, i fall afseende på detta förslag komme att fästas, tillika det vilkor göras, alt ett visst antal personer från Correctionshusen blefve vid arbetet använde, så mycket heldre, sam bevakningen på en ö vore lättare än på fasta landel; från Fulloft. B or g are-Stan clet'.
1:0 af Herr A. M. Brinck, hvilken, efter framställning af den mer oell mer tilltagande osäkerheten för person oell egendom, den motionären ansett vara en följd af de correclionella Förfaltningarnes, fångvårdens och Correclions-inrättningarnes af senare årens erfarenhet ådagalagde ofullkomlighet, samt under anförande deraf, att missbelåtenhet och osäkerhet uti bandel och näringar och den fruktan att ingå i nya företag, som härutaf uppkommit, skulle hafva förlamat arbetskraften och arbetshågen, samt kännbart inverkat på hela samhället, men dock mest på den för dagspenning arbetande massan, som, genom en sällan gått ända till arbetsbrist, mången gång, utan eget förvållande varit nedtryckt af nöd och elände, och slutligen kunde af en förtviflande liknöjdhet bringas att slita de heligaste band, och således, beträdande brottens bana, uppträda såsom förklarad fiende emot det samhälle, som icke, genom en sundare lagstiftning, och mera med lidens kraf ordnade samhällsformer, förstått att draga nytta af dess arbetskraft, — för afbjelpandc af dessa olägenheter och missförhållanden ansett af behofvet påkallad t, att mindre stränga medel än de, hvilka, enligt nu gällande Författningar, äro påbjudna, borde användas emot den, som endast vöre försvarslös och tilläfventyrs blott genom en tillfällighet kommit i denna ställning' och att sådane personer, som icke kunde anses moraliskt förlorade, ej på obestämd tid borde uti correclionshus eiler på fästning insättas; och har motionären vidare föreslagit: 1:0. beredande af arbetsförtjenst för försvarslöse och för mindre förseelser dömde personer, så alt de icke matte förblandas med eller insät - Lag• samt Allm. Besv.- och Elam.-Utskottens Betänkander N:o 56. 5 las bland gröfre brottslingar uti de så kallade Correclions-husen, utan uler kunna upptagas såsom nyt Lige och laglydige medlemmar i samhället och sjelfve lill
Staten återgälda genom arbete den vård, de njuta; 2:0 att de, som icke togo rättelse häraf och ej genom ordentlighet., pålitlighet och arbetsamhet vid frivilliga arbets-inrätlningar, eller., der sådant arbete dem bertales, så att de kunde åter finna årstjenst eller laga näringsfång, måtte blifva insalta uti verkliga Corrections-inrällningar, der likväl aldrig sådane brottslingar borde finnas, som lidit kroppsstraff; 3:o att alla för stöld med spö afstraffade borde å Rikets fästningar förvai as, afskiljde från andre förbrytare och der hållas lill arbete; 4:o att de, som blifvit lagligen förvunne till tredje resan inbrott, kyrkotjufnad, poströfveri eller rån, borde deporteras för att på en aflägsen ort göras oskadliga för samhället, och, då Sverige dertill saknade någon lämplig coloni, torde genom ministeriel underhandling med Stor-Britannien en för sådant ändamål passande local uti någon af dess Söderhafs-colonier, ulan synnerlig svårighet, kunna beredas, helst kostnaden derföre ingalunda, enligt motionärens tanke, skulle lo 1 i f v a större än underhållet på fästningarne härstädes, men tvärtom en betydlig besparing ega rum ; 5:o alt alla för stöld straffade, å Rikets fästningar insatte, brottslingar mätte ställas under Krigslagarne; samt 6:0 alt barn af vanfrejdade föräldrar måtte blifva genom Communerne eller- Statens försorg vårdade, så alt de kunde blifva gagnelige och liyllige medborgare i samhället. 2:0.
Af Herr A. Öhrström, hvilken förmenat: att Corrections-anstallerne i Riket påkallade i högsta grad en lika skyndsam, som genomgripande reform, enär desamma, efter hvad motionären trodde, skulle förvärra och försämra i stället alt förbättra; alt bland misstagen, hvarigenom det alltmer öfverhandtagande onda befordrades, vore lättheten att från Inrällningarne få uttaga der förvarade fångar, samt tillåtelsen för enskilde personer att derstädes anlägga fabriker, äfvensom att Kongl. Förordningen den 2q Juni 1833, huru med försvarslöse personer föi hållas bör, vore, i afseende på den obestämda lid, en person Ange i fängelse hållas, obillig och verkade menligt på samhället; och bar motionären, för beredande af en förbättring i nyssanmärkle förhållanden, yrkat fullkomligt upphäfvande af nuvarande corrections-system och de angående detsamma utfärdade Författningar samt i stället föreslagit följande sladganden : 1:0 alt på Statens förlag frivilliga arbets-inrällningar, en inom hvar - 6 Lag- samt Allm, Bcsv,- och Ekon-Utskotkns Betänkande, N:o 56. je Län, måtte etableias, iler livar oell en, som vore i saknad af arbetspö’- tjenst, kunde blifva i ti11 fälle att sådan sig bereda, sami alt dissa Inrättningar borde stil Ilas tinder Läns-Iiushålls-Sällskapens inseende och de iler tillhandahållande arbetenas beskaffenhet lämpas efier olika orters olika behof och tillgångar, såsom spånad och strön pslickning för qvinnor samt vägars anläggning och förbättring, canalers upptagning, hamnplatsers förbättrande m. m. for kaflarne ; 2:0 alt personer, som äro mindre brottslige och hafva arbetsförmåga, matie af Staten få förlag att odla odlingsbaia trakter, som linnas i synnerhet i norra ot terne ; 3:o alt de, hvilka, enligt Kongl. Förordningen elen 29 Juni 1833, benämnas vanartige eller för gröfre brott undergått bestraffning och sorn för sitt framtida uppförande icke kunna ställa antaglig borgen, borde försändas lill föibrytare-colonier, för hvilkas anläggning skulle utses tjenlig local uti Rikets ouppodlade trakter, der nybyggaren skulle få sig ett bestämdt område ulsynadt och, efter erhållande af vissa förskott af Staten, icke under de första åren erlägga annan skatt, än årlig, efter billigheten lämpad, afbetalning å nyssnämde förskolts-summa; 4:o att Staten borde till local för forsta försöket med dylika colonier inköpa den så kallade Gottska Sandön; och 5:o att de, som varit vid föi biy tai e-colonii r,
men derefter ännu en gång göra sig sakre till gröfre brott, måtte antingen försändas till någon af Kronans fästningar, alt der flir lifstid till arbete bållås, eller ock dömas till deportalions-ort i aflägsnare länder.
Dessa framställningar, tillika med hvad som, vid remitterandet af Herrar Brincks och Öhrslröms motioner, är vordet inom "Vallöf].
BorgareStåndet af åtskillige ledamöter andraget och påmindt, hafva Utskotten öfvervägat; äfvensom Utskotten tagit kännedom af de förslag, som uti det af serskilde Commilterade för Fattigvårdens reglerande afgifne Betänkande igeufinnas, rörande laga försvar 1 ch dermed sammanhang egande ämnen, samt frivilliga Arbets-inrältningar, Tvångs-arb' tshus och Cori eclions-fäncelser; och få Utskotten serskildt till pröfning och besvarande upptaga de uti mtionerne framställde olika ämnen.
Att, vidkommande först frågan om lösdrifveriet och försvarslösheten, de för närvarande deremot gällande Författningar, såsom utgående från en grundsalts hvilken blottställer den, utan eget förvållande, tjenst eller nä ringslöse för nära nog enahanda behandling, som den kringstrykande lättin Lag- samt Allm.
Besvoch Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 56. 7 grn, lill följd häraf understundom sjelfva motverkat det med dem afsedda ändamål och icke sälkin bidragit alt oka bi ollsiingarnes antal, tro Utskotten icke skola kunna nekas* 1 alsi ende på nödvändigheten af en förändring i denna del af Lagstiftningen, kunna Utskotten således äfven ej annat, jin med motionärerne instämma.
Men nå i betra»1 ande tages, å elen ena sidan, hvarje medbor cares yiittrräöga anspråk på ett iiittanvändande at sina moraliska eli r fysiska krafter under vilkor all ej kränka andras rätt eller ligga det allmänna till last, och, å den andra sidi n, Statens förbindelse att, såsom sjelf varande en rältsanstalt, vidtaga ei loi derliga säkerhetsmått, på det ej mindre den inre ordningen, lugnet och egande-rätten ej må kränkas af personer utan kända utvägar att på lofligt sätt finna sin bergning, utan bostäder eller utan förhållanden, som eljest utgöra en borgen för personens ordentliga uppförande, än ock att samhället, scm åtagit sig faltigvåid>- nsvaret för dem, hvilka prölvas riiltligen vata af allmänt understöd i behof, ej måtte betungas med arbetsföra personers försen jjning, så lärer äfven böra medgifvas, alt få ämnen för lagstiftning iiro afen mera grannlaga och ömtålig beskaffenhet.
Utskotten hafva ej kunnat förbise dessa svårigheter, och då Utskotten jern väl fästat behörigt afseende deruppå, att öfvergången från närvarande stränga lagstiftning i delta hänseende till en alltför eftergifvande, skulle kunna framkalla starka brytningar och deimed förknippade äfventyr, hafva Utskotten funnit de grunder, hvaruppå en förbättrad lagstiftning, sådan den under närvarande förhållanden härstädes kan til!vägabringas, vara i de viisendtligaste delar uttryckt uti de af serskilde Committerade afgifne ofvanomnämnde förslag.
Med hufvudsaklig ledning af dessa förslag och under vördsamt hänvisande till de af Committerade derföre anförde motiv, få Utskotten, som ej kunna instämma i Herrar Ribbing* och Öhrströms framställningar, så vidt desamma skola föranleda lill Statens inblandande uti enskildta näringsföietag,, i ändamål att derigenom bereda arbetsförtjenst åt brottslingar och sysslolösa, hemställa., att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Mjijrl i underdånighet anhålla, att de nu gällande
Föi fallningarne emot lösdrifveri och försvarslöshet mätte varda öfversedde och, i enlighet med bär nedan omfö mälde grunder, omarbetade; samt deöfi ige Föroidningar, såsom Tjenstehjons-Stadgan, m. fl., hvilka med dem ega gemenskap, sedermera rättade lill öfverensstämmelse med de sålunda omarbetade förslagen;: alt uti den nya Stadga, som, i afseende på lös drifveriet och försvarslöshelen, kan varda utfärdad, hufvudsaklig skillnad måste göras emellan det slag af försvarslöshet, sorn uppkommer emot per - 8 Lag- samt Allm. Besv.- och Elion.-Utskottens Betänkande, N:o 5G. sonens uppsåt oell ulan hans eget föryållande ; det, som uppkommer ulan personens uppsåt, men genom lians eget förvållande, och def, sorn är en följd af personens både uppsåt och förvållande, och att härvid äfven fästes uppmärksamhet å, huruvida den försvarslöse, genom en föregående brottslig vandel, sjelf gifvit
Slaten anledning alt af honom för framliden fordra större garantier eller icke; alt, i fråga om de nu omnämnde slag af försvarslöse, hvilka torde kunna betecknas: det förstnämnde med namnet ijenstlöse, det andra slaget försvarslöse, det tredje lösdrifvare och det fjerde förbrytare och lösgifna fångar, följande närmare bestämmelser mätte iagtlagas; af) Angående tjenstlösa personer.
Med tjenstlös förstås sådan person, som icke ingått uti Kongl.
Mnj:ls och Kronans eller annan allmän tjenst eller idkar, med behörigt tillstånd, fria konster eller studier eller handel, fabiiksrörelse, handtverk, jöfart eller annat lagligt näringsfång, jord- eller bergsbruk, antingen såsom egare, arrendator eller brukare eller bevisligen af föräldrar, anhörige eller andre personer underhållas eller, enligt församlingens i sockenstämma yttrade omdöme, är känd såsom den der ärligen sig försörjer antingen genom egna medel eller genom arbete eller annan loflig sysselsättning, eller ej är med laga tjenst försedd, eller af allmän barmherlighels-anstallt njuter vård och understöd, eller icke ställt borgen af en eller flere vederhältige personer ej mindre för egna, och, om det är gift man, hans hustrus och hemmavarande barns krono-ulskylder för påföljande året, cotnmunal-afgifter, underhåll och sjukvård, än ock för utgifvande af böter och den ersättning, till sammaniäknadt belopp af 5o R:dr Banco, sorn bör utgå, i fall samma personer under ett år derefter eller tilldess lian eller hon dessförinnan kommer i något af ofvansagde förhållanden, begår olofligt tillgrepp eller annan förbrytelse, hvaraf allmän säkerhet störes.
Tjenstlös, som sarker, att han eller hon, i den ordning, Författningarna föreskrifva, sökt erhålla årstjenst, men att sådant icke Jålit sig verkställa, utan att han eller boil dertill sjelf vållande varit, eger rättighet att qvarblifva inom den församling, dit personen hörer.
Sådane personer böra då i mantal skrifvas, såsom församlingen tillhörande, och njuta, intill nästa legostämma, rådrum lill anskaffande af laga tjenst eller annat lofligt näringsfång.
Uti hvarje stad skall, genom Magistratens föranstaltande, ett eller flere Lag- samt Allm.
Bcsv. och Eicon.-Utskottens Betänkande, N:o 56. 9 flere conloir inni lfa.6, hvarest de, sona söka årstjenst eller annat ständigt arbete, hafva att sig anmäla, för att i en serskild bok antecknas, pådetalt de, som tjenstehjon behöfva, måga der ethalia anvisning.
På landet åter bör en dylik längd förås af klockaren eller den person, Paltigvårds-Styrelsen dertill utsett inom församlingen* och från predikstolen tillkännagifvas, alt församlingens ledamöter ega ti! 1 friIle att af denna längd bos klockaren eller förenämnde person taga kännedom.
Före mantalsskrifningen bör nyssnämnde längd granskas af Fattigvårds-Styrelsen och den tjenstlöse tillstädeskomma, för alt höras öfver orsakerna lill hans tjenstlöshet.
Gitter han då styrka: att denna tillkommit utan hans eget förvållande; att han sökt bereda sig laga tjenst eller nä ringsfång; alt icke något serdeles besvärande varit emot bans uppförande att anmärka; och att han under den förflutna tiden ärligen försörjt sig genom sittarbete, utan att falla någon till tunga; vare då berättigad att i mantal skrifvas, såsom redan nämndt är.
Efter mantalsskrifningens slut bör Häradsskrifvaren, inom viss tid,, insända till Konungens Befallningshafvande förteckning på alla tjenstlösa personer inom häradet, äfvensom hvarje dylik person bör undfå ett tryckt bevis derom, att han blifvit skattskrif— ven, hvilket bevis han eger att, till sin säkerhet, förvara.
Öfver sålunda skattskrifven person skall Fattigvårdsstyrelsen ega att befalla med enahanda myndighet, som, enligt Lag, tillkommer husbonde emot tjenstehjon, och vare den tjenstlöse ovilkorligen pligtig att, derest han ej redan innehafver arbete och derom hos Fattigvårdsstyrelsen anmälan gjort, på denna Styrelses tillsägelse, inställa sig till arbete hus den af församlingens ledamöter eller stadens invånare, som honom först påkallar, emot elen arbetslön, som Fattigvårdsstyrelsen kan åt honom elier henne betinga; eller i brist deraf förrätta arbete för allmän räkning, derest sådant inom staden eller församlingen finnes att tillgå.
Af arbetslönen innehålles så mycket, som motsvarar årets Kronoutskylder och afgifter till fattigvården, hvaröfver arbetaren erhåller bevis, som vid uppbördsstämman hör företes; blifvande sedermera den, som innehållit medien, för desammas behöriga erläggande ansvarig.
Visar den tjenstlöse sig hafva annat arbete och derom anmälan gjor hos Fattigvårds-Styrelsen; qvarblifve då vid det arbete, han sig först åtagit, inom eller utom communen.
Prot. 1840 och 184/. 7 Sami. 2 Afd. i4 Häft. 3 10 Lag- samt Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 56.
Nu finner Fattigvårdsstyrelsen, att personen brustit uti något af livad ofvan stadgadt är, då må lian ej såsom tjenstlös anses, ulan lork la ra s för försvarslös, med rättighet att deröfver anföra klagan bos Ko-> mm gens Befallningshafvande; och gånge beslutet emedlertid i verkställighet.
På Fattigvårds-Styrelsens ompröfning skall bero, om ogift qvilina med spädt barn må förbindas alt genom årstjenst söka laga forsvar eller icke. b') Angående försvarslösa personer.
Till försvarslösa personer räknas: i:o de, sorn äro, enligt Författningnrne, förpligtade att antaga årstjenst eller annat laga näringsfång, men sådant underlåta, eller ock, på hvarjehanda obehörigt sätt, sjelfve motverka inträde i ståndig tjenst; 2:0 tjenstlösa personer, sorn vägra att antaga dem erbjuden tjenst, då husbonden välkänd är, eller att förrätta ti 11 lojudet arbete, och i stället tillbringar tiden i lättja och sysslolöshet; 3:o tjenstlös man eller qvinna, som be trä des med fylleri och dryckenskap, eller förer ett otuktigt och liderligt lefverne; 4to hvar och en tjenstlös, som öfvertyga* att besvära allmänheten med beltlande; dock bör dervid skillnad göras emellan ett af verklig nöd påkalladt, samt för tillfället hegardt understöd och ett oftare förnyadt tiggeri; och 5:o tjenstehjon, som olofligen öfvergifver tjenst, eller ock derutur ▼räkes för fel, som det allena tillskrifvas bör.
Dessa försvarslöse personer skola, på Fattig vårds-styrelsens anmälan, af Konungens Befallningshafvande ställas under Krono-betjeningen» eller Magistratens serskildta tillsyn, och böra för öfrigt: 1:0 anvisas af Konungens Befallningshafvande ett visst districts Lag- samt Allm. Desv.- ock Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 56.
11 socken eli'r härad, utom hvilket de icke få aflägsna sig ulan vederbörandes tillstånd; 2:0 inställer sig minst en gång i månaden inför Fattigvårds-styrelsen inom församlingen, för att der erhålla betyg öfver sitt uppförande, så vida icke han eller hon är, genom laga förfall, hindrad, hvilket i sådan händelse styrkas bör; 3:o personligen inlemna detta betyg till Krono-betjeningen eller Magistraten, som bör hvarje halft år insända till Konungens Befallningshafvande förteckning öfver alla inom staden eler dBtiiclet sig uppehållande försvarslöse personer, med anteckning olver deras uppförande; och 4:o genast på Krono-betjeningens eller Magistratens kallelse tillstädeskomma, för alt. redovisa för sitt uppförande.
Skickar s g person, ställd under serskild tillsyn, oförvitligt en viss tid, bestämd i förhållande till anledningen för denna åtgärd, och styrker han sådant med bevis från Fattig vårds-styrelsen, ege då, på landet Konungens Befallningshafvande, samt i stad Magistrat eller Polismästare, alt förordna, det den serskilda tillsynen må upphöra.
v I afseende på försvarslöse personers införande i mantals-längderne, Fal tig vårds-styrelsens myndighet öfver deni, deras arbels-skyldighet och deras utskyider, gäller hvad här ofvan, angående tjenstlöse personer, stadgadt är.