Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti 2 mom. af 29 § i nu gällande Banko-reglemente stadgas: ’’Åt Fullmäktige uppdrages derjemte, alt söka med Privat- och Fihal-banker träffa sådan öfverenskommelse, att penninge-remisser emellan de orter, der sådane Banker äro eller varda inrättade samt hufvudstaden och de orter, hvarest Rikets Ständers Bank har Låne-kontor, må kunna i möjligaste måtto undvikas, och genom anvisningar de särskilda Bankerna och Låne-kontoren emellan ersättas.
Börande i afseende härå hufvudsakligen iakttagas: a')
Att räkningarne emellan Rikets Ständers Bank samt derunder lydande Lånekontor, å ena sidan, samt vederbörande Privat- och Filial-banker, å den andra, minst en gång i månaden, medelst liqvid, uppgöras. b) Alt de öfverskolts-model, som vid sådan uppgörelse finnas hos Privat- eller Filial-bank, antingen de tillhöra någon af dessa Banker eller Rikets Ständers Bank eller derunder lydande Låne-kontor, skola, såvida liqviden icke kan pä annat sätt afslutas, till Rikets Ständers Bank insändas, för att derstädes på vederbörandes räkning insättas; och må Fullmäktige, derest de finna sådant lämpligt, berättiga vederbörande Banko-Utskottets Memorial N:o 39. 23 Privat- och Filial-banker alt, före afsändning till Rikets Ständers Bank af dess egna sedlar, desamma på ändamålsenligt sätt makulera; samt c) Att, till undvikande i allmänhet al remisser från Låne-kontoren till Rikets Ständers Bank af öfverskottsmedel, tillhörande Privat- eller Filial-Bank, sådan Bank må, orri han det önskar och Fullmäktige dertill lemna tillstånd, berörde medel på depositions-räkning, utan ränta, hos Låne-kontor insätta; dock vare det Låne-kontor uttryckligen förbjudet, alt för Privat- eller Filial-bank å Deposilions-räkning emottaga större summa, än Privat- eller Filial-bank, i följd af förevarande rörelse, har lill godo hos Låne-kontor.”
Till fullgörande häraf hafva Fullmäktige, förmedelst Cirkulär den 27 December 1855, anmodat Direktionerna öfver samtlige Privat- och Filial-banker att meddela upplysning, huruvida och på hvad villkor den af Rikets Ständer i omförmälda afseende åsyftade öfverenskommelse må med
Direktionerna kunna åvägabringas; hvarefter och sedan yttranden frän bemälde
Direktioner inkommit och Under-styrelsen blifvit hörd, Fullmäktige sig utlåtit och, uppå anförda skäl, ansett Postremiss-rörelsens utsträckning till Privat- och Filial-banker icke allenast obehöflig för det allmänna, ulan äfven olämplig för Rikets Ständers Bank.
I sådant afseende är vordet anfördt, ali då de bestyr, hvarom nu är fråga, häst lämpa sig för enskilda banker, hvilka derigenom kunna i rörelsen qvarhålla ett kapital, hvilket eljest densamma undandrages, under den tid postgången medtager; då enskilda banker eller afdelnings-kontor deraf äro inrättade såväl i hufvudstaden, sorn i Götheborg och Malmö, och sådan bank jemväl torde komma att i Wisby förläggas, och då de enskilda bankerna icke lära underlåta alt befrämja en rörelse, som lör dem kan medföra Hera fördelar; så egde allmänheten, genom köp af anvisningar eller vexlar hos nämnde banker, af hvilka den i Stockholm redan, enligt gjordt tillkännagifvande, tillhandahölle vexlar på ett stort antal städer i riket, tillfälle att undvika penningeförsändningar med posterna, ett tillfälle, som allmänheten i de flesta fall hellre torde begagna, än att för sådant ändamål vända sig till Riks-banken och dess Låne-kontor, enär det icke syntes vara lämpligt att sistberörde bank och låne-kontor emottoge enskilda bankers kredit-sedlar, hvilka, åtminstone i orterne, understundom endast med svårighet kunde förbytas i banko-sedlar.
Oberäknadt att Filial-bankerne, enligt hvad Utskottet inhemtat, förbehållit sig assignations-rätt på Riks-banken vid tillfällen, då deras kassa icke medgifver inlösen af de å dem antingen af Riks-banken och dess Låne-kontor eller af Privat- eller Filialbanker utställda anvisningar, hvilken fria assignations-rätt lätt skulle kunna till Riksbankens skada missbrukas, — helst den kontroll på denna rörelse, Rikets Ständer afsatt genom stadgandet, alt liqvid en gång i hvarje månad skall uppbäras, icke är betryggande, emedan liqvidations-räkning och nya anvisningar kunna från en ort samtidigt hit afgå, samt anvisningarnas innehåll användas för liqvids uppgörande, — förete sig emot de enskilda bankernes obegränsade anvisningsrält på Riks-banken och dess Låne-kontor så betänkliga omständigheter, att Utskottet blott af denna orsak anser utsträckning af rörelsen lör Riks-banken böra undvikas; och då derjemte förekommer, att genom Riks-bankens inblandning med enskilda banker, öfver hvilkas verksamhet den förra icke kan utöfva någon granskningsrätt, beräkningarne af sedel-stocken skulle blifva missledande; att remitterandet månadsvis af öfverskotts-medel skulle antingen medföra samma kostnad och äfventyr, som vanliga penninge-försändningar med posterna, eller ock föranleda förlust för Riks-banken af tillverknings-kostnaden för de brukbara sedlar, som makulerades; samt slutligen alt Riks-banken, genom Postremiss-rörelsens utsträckning till Privat- och Filial-banker, sannolikt komme att tillskyndas sär - 24 Banko-Utskottets Utlåtande N.-o 40. skilda kosfnader för ökadt Ijenslemanna-biträde inom Banko-verket, m. m.; så bar Utskottet, i öfverensstämmelse med den utaf Banko-fullmäktige i förevarande hänseende i o • n • • . uttalade åsigt, funnit utsträckning af postremiss-rörelsen i den syftning, 2 morn. af åberopade reglements-§ innefattar, icke böra ega ruin, utan lieinstälier, att ofvanstående 2 mom. af Banko-reglementets 29 § måtte från blifvande reglemente uteslutas.
Slockholm den 16 Juni 1857. III:
O M. Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Juni 1857, kl. 3 e. ni.
Utlåtande, i anledning aj vacht motion om inköp af joni och skog för Tumba Bruks behof.
Uti en hos Yällolliga Borgare-ståndet väckt och till Utskottet remitterad motion, har Herr C. C. Hörnstein anfört, att arealen af den jord, som tillhör Rikets Ständers Banks Pappersbruk Tumba är så inskränkt, alt Bruks-personalen, utgörande omkring 200 personer, deraf bar föga eller intet gagn; att bruket behöfver årligen ungefär 600 famnar ved, men eger endast cirka 70 tunnland skogsmark ; att veden, som förr kunnat köpas för 5 å 6
R:dr famnen, nu måste betalas med 10 R:dr R:ml och torde framdeles icke kunna ens för högre pris, på orten erhållas ; att som aflöiiingen vid bruket, allt sedan längre tid tillbaka, till en del är ställd i persedlar, bruket ofta efter prisen i den mil derifrån belägna hufvudsladen, måste köpa flera tusende lispund hö och hahn, samt att en mängd småpersedlar, som äro oundgängliga för personalens helsa och uppehälle, rnerändels icke kunna bekommas i trakten för något pris, utan mäste hemtas från Stockholm.
På grund af dessa förhållanden har motionären ansett det vara nödvändigt och försigtigt att bruket, i ofvannämnda hänseenden, söker bereda sig någon sjelfständighet för framtiden och derföre föreslagit, att för Tumba bruks räkning mätte, när tillfälle dertill kan uppstå, få inköpas erforderlig jord och skog, äfvensom alt bruket, genom jord-byte och laga skifte, der sådant kan linnas lämpligt och förmånligt, berättigas utvidga sitt nuvarande alltför knappa område, hvartill koslnaderne torde af Rikets Ständers Bank få förskjutas.
Till Banko-Utskottets Utlåtande N:o 40. 25 Till ärendets närmare utredning hafva motionären och Förvaltaren vid bruket, uti lill Utskottet ingifna skrifter, upplyst, bland annat, att, då, som förut är nämndt, aflöningen vid bruket till en del är ställd i persedlar, behöfver bruket årligen omkring 280 tunnor råg, 150 tunnor malt, 110 tunnor bafra, 3,500 l:pd hö, 2,200 1:pd balin och 700 famnar ved; att benofvet af byggnads-virke, som dock omvexlar under olika år, i medeltal torde kunna antagas till 50 st. bjelkar, 50 st. timmer, 100 st. sparrar, 200 tolfter bräder och 100 tolfter plank ; samt att af Tumba hemman, utgörande 1 mantal krono-skatte, med en egovidd af 201 tunnland, beslå omkring 26 tunnland af åker och äng; anseende motionären någon egendom böra köpas och, mot erläggande till bruket af natura-prestationer, såsom upphuggning och framforsling af vissa famnar ved samt verkställande af körslor äfvensom leverering af hö. halm och säd m. m. utarrenderas, hvarigenom bruks-förvaltningen icke koinme att hafva annat bestyr med egendomens skötsel, än att granska de levererade varornas mängd och beskaffenhet samt utöfva en kontrollerande myndighet i afseende på häfden och skogs-hushållningen vid egendomen.
Utskottet medgifver visserligen, att det för Tumba bruk skulle vara fördelaktigt, om bruket innehade sä tillräcklig jord och skog, att köp af jord- och skogs-effekter för dess ärliga behof kunde undvikas, men då förhållandet nu ej är sådant och Banken, i synnerhet vid närvarande högt uppdrifna egendomspris, i hvilka något större återfall måhända ej är att emotse, sannolikt icke skulle kunna erhålla någon passande egendom, utan att derför nödgas erlägga en mycket hög köpeskilling, och det dessutom är af erfarenheten nogsamt bekräftadt, att egendom, antingen förvaltad eller utarrenderad för Statens eller allmänt Verks eller Inrättnings räkning, aldrig lemnar den vinst och afkastning, som i enskild persons hand, sä synes det vara stäldt utom tvifvel, att bruket, genom inköp af ytterligare jord och skog, skulle, då räntan å köpesumman loges i beräkning, komma att förorsakas vida större ärlig kostnad, än bruket nu och framdeles kan få vidkännas genom upphandling af ifrågavarande erforderliga effekter, och anser sig Utskottet derför böra vördsamt afstyrka bifall å Herr Hörnsteins ofvannämnde motion.
Deremot, och då det, enligt Utskottets tanke, skulle väsentligen bidraga till bruks-arbetarnes och deras familjers helsa och trefnad, derest dem tilldelades lämpligjord till planterings-land, som de under lediga stunder kunde sköta och deraf erhålla en del af de för deras lifsuppehälle nödvändigaste jordfrukter, hvilkas anskaffande från Stockholm är förenadt med stora kostnader och svårigheter; så och enär bruket, enligt hvad ofvan är upplyst, eger omkring 26 tunnland öppen jord, som för närvarande lemnar ganska ringa behållning samt någon del af denna jord kan, utan egentlig uppoffring från brukets sida, för ofvannämnda ändamål afstås, har Utskottet skolat hemställa, det Banko-Fullmäktige måtte bemyndigas att af den jord
Tumba bruk redan eger eller som genom hyle med närmaste grannar kan för brukets räkning anskaffas, hvarom Fullmäktige skola ega att, när tillfälle dertill sig erbjuder, gå i författning, kostnadsfritt upplåta planterings-land åt brukets arbetare och de af dess tjenstemän, som deraf äro i saknad.
Brot. 'ISOG 1857. 6 Sami. 1 Afd. 18 Haft. 4 STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1857. Banko-Utskottets Utlåtande N:» il. 1 iV.o 40.
Ant. till Exp.-Utsk. d. 11 Aug. 1857, kl. X e. m.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om beviljande, för Mynt-verkets behof, af ett räntefritt lån från Banken ä 50,000 B:dr R:mt.
Hos Kongl. Maj-.t har Öfver-Direktören vid Mynt- och Kontroll-verken, i sammanhang med afgifven embets-berättelse, angående de under sednare hälften af nästlidne år vid nämnde Verk utförda arbeten m. m., gjort underdånig framställning om vidtagande af nedanomförmälda åtgärder, hvilka funnits dels oundgängligen nödiga, dels ock i allmänhet af behofvet påkallade, för att bringa Myntverket i fullkomligare och mot tidens fordringar bättre svarande skick, än för närvarande, nemligen:
Ombyggnad af silfversmältnings-verkstaden, kopparsmältugnen och tillvärmnings-ugnen för silfvertenarnes utvalsning, reparation af gamla verkstadshuset, uppbyggande af 2:ne vedskjul, anbringande af gaslysning, anskaffande och uppsättning af en 45 hästars ångmachin samt ombyggnad af utvexlings-verk och axelsträckning, äfvensom anskaffande och uppsättning af en ny stor prägel-inachin samt 2:ne krans-machiner jemte en gröfre sax.
Och som för dessa åtgärders verkställande, enligt uppgjorda beräkningar, erfordrades en summa af 38,346 R.dr, men Mynt-verkets tillgångar, hvilka den 1 Januari 1850 utgjorde 65,086
R:dr, under de sednare åren oupphörligen minskats, så att de den 1 Januari innevarande år uppgingo till endast 38,445 R:dr, allt B:ko, och någon ytterligare nedsättning af samma tillgångar icke kunde ega ruin utan verklig fara för omöjlighet att fullgöra de myntnings-skyldigheter, Verket ålåge, samt Bih. till II.
IS36 $ IS37. 6 Sami. I AfJ. 19 Haft. 1 2 Banko-öttkoflcls Utlåtande N.-o 4i. det under för banden varande omständigheter ej läte sig göra att med ringaste sannolikhet beräkna Verkets penninge-ställning ens för slutet af ett löpande är, alldenstund stor förlust uppkomma genom tillverkning af silfvermynt och vinst af koppar-myntningen, men förhållandet emellan dessa olika myntslag icke kunde bestämmas af Mynt-verket, utan berodde af reqvisitionerne, har Ofver-Direktörcn i underdånighet anhållit, att, enär, under sådana förhållanden, utförandet af ofvanberörde för Mynt-verket högst bchöfliga åtgärder till största delen skulle blifva beroende af en oviss framtid, i fall kosfnaderne borde bestridas af Verkets egna inkomst-källor, utan något slags förskott, men hvarje uppskof vore en bestämd misshushållning och medförde fortfarandet af större myntnings-kostnader, än vederborde, utom andra uppgifna olägenheter, Kongl. Maj:t måtte täckas hos Rikets nu församlade Ständer göra Nådig
Proposition om beviljande af ett anslag af 33,333 R:dr 10 sk.
B:ko, eller 50,000 R:dr R:mt, eller ock, i fall detta skulle anses mindre lämpligt, af ett räntefritt lån å samma summa från Rikets Ständers Bank, hvilken ensam skördade vinsten af Mynt-verkets förluster på silfver-myntningen, att, i mån af behof, utgå under innevarande och nästkommande år, samt att afbetalas i den mån Mynt-verkets disponibla tillgångar komme att utgöra mera än 60,000 R:dr R:mt; yttrande Ofver-Direktören den förhoppning, att, sedan Myntverket blifvit försatt i godt skick, den uppgifna summan skulle kunna genom vinsten på koppar-utmyntningen återbetalas inom icke särdeles många år.
Med tillkännagifvande så väl häraf, som att Kongl. Stats-kontoret ansett det af Öfver-Direktören föreslagna sednare alternativet, eller den önskade summans beviljande såsom räntefritt lån från Banken, vara den lämpligaste utvägen för ändamålets vinnande, helst utgifvandet af nämnde summa vore för Banken af ringa eller ingen betydenhet, har, uti till Rikets Ständer aflåten Nådig Proposition af den 23 nästlidne Maj, hvilken af samtlige Riks-Stånden blifvit till Utskottets behandling hänvisad, Kongl. Maj:t, enär behofvet af förbättrade anstalter vid Mynt-verket voro oundgängligt, så vida detta Verk skall kunna behörigen uppfylla de betydligt ökade anspråk på utmyntning af så väl silfver som koppar, hvilka af Rikets Ständers Bank blifvit framställda, föreslagit, att, för beredande af tillgång att bestrida ofvanomförmälda, för Mynt-verkets försättande i förbättradt skick erforderliga utgifter, måtte af de under Bankens förvaltning stående medel, beviljas nämnde Verk ett räntefritt lån af 50,000 R:dr R:mt, att, i mån af behof, utgå under innevarande och nästkommande år, samt med återbetalningsskyldighet i den mån Mynt-verkets disponibla tillgångar komme att öfverstiga 00,000 R:dr samma mynt.
Vid öfvervägande af denr.a fråga har Utskottet i minnet återkallat, hurusom vid 1828—1S30 årens Riksdag, i följd af den då beslutade realisationen, Rikets Ständer, till underlättande af utvägarne för Mynt-verket att anskaffa erforderlig tillgång på rudimaterier till myntningens jemna och oafbrutna fortsätt - Ilanko-Ulskoltels Utlåtande JV;o i t. 3 ning, äfvensom till bestridande af-de härigenom föranledda betydliga kostnader, lunno skäligt berättiga Banko-Fullmäktige att af Bankens medel till Mynt-verket utgifva ett förskott af 40,000 R:dr Banko, hvilket ock af Mynt-verket uppbars, men sedermera är vordet till Banken återbetaldt; och då af Kongl. Maj:ts ofvanberörda Nådiga Proposition sig visar, att Mynt-verket nu är i behof af särskildt anslag eller låne-understöd för verkställande af den ökade silfver- och koppar-myntning, som af Rikets Ständers vid sednaste Riksdag vidtagna beslut ont det nya räknesättet blifver en följd, jemte andra anstalter, som äro af nöden för att sätta Mynt-verket i förbättradt skick, så synes Banken vid detta likasom vid föregående tillfälle böra tillhandagå Mynt-verket med det biträde, som för ändamålet påkallas.
Utskottet anser fördenskull, att ett räntefritt lån till ofvan uppgifna belopp, 50,000 R:dr R:mt, må Mynt-verket från Banken beviljas, att utgå på sätt i Nåder äskadt blifvit, men har, hvad beträffar återbetalnings-skyldigheten, hvilken, enligt förslaget, skulle ske i den mån Mynt-verkets disponibla tillgångar komme att öfverstiga 60,000 R:dr nämnde mynt, funnit detta vilkor vara nog obestämdt och böra lämpligen på det sätt förändras, att återbetalningen skall verkställas under 10 på hvarandra följande år med T'o del årligen, att räkna från och med 1860 års början, så att hela lånet sednast år 1869 varder till Banken återguldet.
Med anledning häraf tillstyrker Utskottet vördsamt, det Rikets Ständer måtte besluta, att Mynt-verket må af Bankens medel undfå ett räntefritt lån å 50,000 R:dr lhmt, att, i mån af behof, utgå under innevarande och nästkommande år, med vilkor, att lånet till Banken återbetalas under 10 på hvarandra följande år med TV del årligen, räknadt från och med 1860 års början.
Stockholm den 4 Augusti 1857. 4 Banko-Utskottets Memorial N:o 43. ]¥:<> 42.
Ank. till Exp.-Utsk. den lt Aug. 1857, kl. 3 c. m.
Memorial, med hemställan om tillfällig löneförhöjning åt Bankens, Diskont-verkens och Tumba Bruks tjenstepersonal och betjening.
Af Banko-fullmäktiges vid Riksdagens början till Utskottet afgifna berättelse inhemtas, att Bankens, Banko-diskont-verkets i Stockholm samt Låne-kontorets i Götheborg tjenstemän och betjente, äfvensom Banko-Ombudet vid Låne-kontoret i Malmö, uti särskilda till Utskottet ställda och inom behörig tid till Fullmäktige inlemnade skrifter anhållit om en af de stegrade lefnadskostnaderne påkallad tillökning uti innehafvande löne-inkomster, att beräknas från början af sistlidet år; varande i detta afseende hemstäldt af tjenstemännen vid Låne-kontoret i Götheborg: att den tillökning, som kunde varda dem beviljad, måtte bestämmas till 50 procent å nu utgående löner och arfvoden, hvarom ock särskild framställning blifvit gjord uti en af Riksdags-fullmäktigen Olaus Eriksson från Götheborgs och Bohus län inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt och till Utskottet remitterad motion, och af Banko-Ombudet vid Låne-kontoret i Malmö: att dennes arfvode måtte fastställas till enahanda belopp, sorn Banko-Ombudet vid Låne-kontoret i Götheborg för närvarande innehar.
Vid öfverlemnande till Utskottet af ofvanberörde ansökningar, jemte vederbörandes deröfver infordrade yttranden, hafva Fullmäktige, beträffande till en början Bankens embets- och tjenstemän samt betjente, fästat uppmärksamhet derå, att vid fastställandet sistlidne Riksdag af den för nämnde personal nu gällande, i 35 § af Banko-reglementet intagna stat, enligt hvilken tjenstemännens antal förminskades från 93 till 67 och vaktbetjeningens från 28 till 22, någon lianko-UlsUolUls Memorial S:u it. 5 förhöjning i förut bestämda löneinkomster visserligen blifvit beredd, men att tillökning i Verkets förvaltnings-kostnad på det hela då icke egt rum, samt att förhållandet varit enahanda vid den lönereglering, som skedde under 1840—1841 årens riksdag; hvadan den förhöjda inkomst, som vid de två sednaste regleringarne tillkommit personalen, icke föranledt motsvarande förhöjning i förvaltnings-kostnad, hvilken tvärtom i förevarande afseende blifvit något minskad; och anföra Fullmäktige vidare, att, om de lönevilkor, som vid förra riksdagen bestämdes, voro afpassade efter tjenstemännens billiga anspråk på en inkomst, tillräcklig för tarflig bergning, hvilket Fullmäktige egde skäl att antaga, så fordrade ock billigheten, att, i följd af sedermera inträffade förhållanden, nämnde lönevilkor förbättrades.
Den prisstegring, som under de sednast förflutna åren egt rum å lifsförnödenheter, hyror, ved, m. in., kunde i medeltal icke uppskattas lägre än till 33^ procent, och denna omständighet bevisade, enligt Fullmäktiges tanke, ensamt för sig, rättmätigheten af den allmänt uttalade klagan, att nuvarande aflöningsförmåner voro otillräckliga.
De flerfaldiga skäl, hvilka vid såväl denna, som föregående riksdagar blifvit utvecklade till stöd för den åsigt, att tjenstemän i allmänhet borde tilldelas en, nödig bergning betryggande, inkomst, ansågo Fullmäktige öfverflödigt att upprepa, hvaremot de ej kunde underlåta att erinra om vissa särskilda förhållanden, som påkallade förbättring i löne-vilkoren för Bankens embets- och tjenstemän.
I sådant afseende hafva Fullmäktige yttrat, att, oansedt de inom Bankoverket föreskrifna och i de flesta fall ganska stränga kontroller å såväl göromål, som penninge-förvaltning, vore Verkets säkerhet ytterst beroende af hvarje särskild tjenstemans redbarhet; att det således måste för Verket vara af synnerlig vigt, att de der anställde tjenstemän försattes i sådan ekonomisk ställning, att jemväl i de fall, der kontrollerna föga förmå, Verket ej må något äfventyra; att under det i många enskilda penninge-förvaltande verk och inrättningar, der kontrollerna bordt kunna ega samma skärpa, som i Banken, förluster inträffat genom tjenstemännens förskingring af dem anförtrodda medel, någon så beskaffad skada deremot icke drabbat
Banken, sedan löneinkomsterna för tjenstemännen, genom tid efter annan verkställda regleringar, lämpats efter fordringarne; att det ock vore obestridligt, att den missbelåtenhet, som skulle uppstå hos tjenstemännen, derest han inom det Verk, hvilket toge hans tid och krafter i anspråk, saknade en för hans tarlliga bergning nödig inkomst, måste ofördelaktigt inverka på göromålen, minska tjenstemännens nit och uppmärksamhet, samt måhända föranleda förluster, som, med jemförelsevis obetydlig uppoffring från det allmännas sida, kunnat förekommas, hvaraf följde, att det långtifrån att vara oförenligt med Bankens eget intresse att dess tjenstemän väl lönades, fasthellre beredde Banken fördelar, hvilka ej kunde på förhand till siffran uppskattas; att tjenstemännen i Banken jemväl egde skäliga anspråk, att, beträffande löneförmåner, varda ställde 6 lianko-Ulskottels Memorial N o it. i lika, om ej bättre förhållande än tjenstemännen i Statens Verk, hvilket nogsamt ådagalades deraf, att Rikets Ständer sjelfve vanligen hyllat denna grundsats; att flertalet af tjenste-befattningar inom Banken väl icke ovilkorligen påkallade den intellektuela bildning, som erfordrades hos tjenstemän inom åtskilliga af Statens Verk, men att härvid ej heller borde förbises, dels att
Bankens crnbets- och tjenstemän måste under sin trägna och ansvarsfulla tjenstgöring iakttaga en punktlighet och ordning, hvarförutan Bankens tjenst skulle lida, dels att högsta målet för Bankons tjenstemän vore, nästan utan undantag, högre lön i lista tjenstegraden, då den tjensteman deremot, som sökt sin fortkomst inom Statens Verk, hade för sig öppet att kunna erhålla både mera inkomstgifvande och i det allmänna mera ansedda befattningar, än Banko-Kommissariernes: och dels att den tjensterne i allmänhet, men särdeles Kommissarie-befattningarne, åliggande ansvarighet saknade motstycke inom andra Verk, helst hvar och en, med kännedom om penninge-förvaltning, torde inse den oro och aldrig hvilande uppmärksamhet, som ansvaret för stora penningesummor måste medföra; hvarförutan och då, för att kunna antagas till extra ordinarie tjensteman vid Banko-verket, fordrades, att den sökande undergått någon sådan akademisk examen, som berättigade till inträde i Konungens Kansli eller Rikets Rättegångs- och Räkenskaps-verk, det kunde befaras, att, i händelse löneförmånerne för Bankens embets- och tjenstemän blefve lägre än för deras vederlikar i Statens Verk, det färre antal tjenstemän, som numera söker sin fortkomst inom einbetsverken i hufvudstaden, skulle undvika Bankens tjenst, hvarigenom Banken slutligen kunde komma att sakna duglige och redbare tjenstemän.