Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För försvarets betryggande vöre visserligen önskligt, att äfven för den öfriga beväringsstyrkan öfningarne kunde utsträckas åtminstone till lika lång tid, som nu är stadgad, men i anseende till den stora kostnaden derför och den derigenom uppkommande förlusten af arbetskraft för uäringarne, å hvilken sednare omständighet Rikets Ständer också fästat så stor vigt, att beväringsmanskapets nuvarande vapenöfningar blifvit fördelade på två år, med föreskrift att de begge klasserna icke må samtidigt vapenöfvas, torde böra tillses, om icke någon Bil.
N:o 3 a. till Kongl.
Maj:ts Nåd, Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. 7 lindring härutinnan kan medgifvas, utan att försvarets styrka i någon betänklig mån nedsättes.
Härvid förekommer, dels att genom den medborgerliga krigsbildningen, som vid undervisningsverken meddelas, ungdomen bör blifva invand vid uppmärksamhet, hörsamhet och snabb uppfattning af hvad som skall verkställas, på samma gång det egna herraväldet öfver kroppens rörelser utbildas, hvilket, jemte kamratbandet, enighet, samverkan och hastigt utförande af den ledandes befallningar, utgör grunden för soldatbildningen; dels att det varma nit, hvarmed det frivilliga skarpskytteväsendet omfattas och utvecklas, synes hos den manliga befolkningen hafva väckt tanken på nödvändigheten af att kunna bidraga till fäderneslandets försvar; Och om den första krigsförstärkningen, på sätt förut nämndt är, kan lå en fullständigare öfning och sålunda möjlighet beredas för den öfriga delen af samma förstärkning att, före behofvet af dess användande, tilldelas en nöjaktig undervisning, borde en lindring i beväringspligtens fullgörande kunna medgifvas, så länge omförmälda, försvarskrafteu betryggande, förhållanden fortfara.
Under förutsättning häraf och af ofvannämnda fullständigare öfning för en del af beväringen, skulle nemligen den öfriga delen kunna helt och hållet befrias från vapenöfning i fredstid; dock med förbehåll att, om den medborgerliga krigs bildningen icke behörigen handhafves, eller de frivilliga skarpskytteföreningarnes öfningar icke med fortfarande nit omfattas, beväringens allmänna vapenöfning åter må vidtaga.
Sättet för det årliga uttagandet af det manskap bland beväringen, hvilket i fredstid skulle erhålla en fullständigare vapenöfning, kan vara olika.
Frivillighet vore det önskligaste, men derpå kan organisationen ej byggas, ehuru denna frivillighet till icke obetydlig del torde kunna påräknas här i landet, om en lämplig uppmuntran kunde tilldelas dem, som frivilligt anmäla sig till den drygare beväringspligten, i stället lör att äfventyra tvungen uttagning dertill.
Tillgång till denna uppmuntran kunde beredas genom de medel, som inflyta för befrielse från vapenöfning under fredstid och, om brist deruti uppstode, genom anvisning på anslaget till beväringsmanskapets vapenöfningar.
Emellertid, för att fylla antalet af dem, som skulle undergå den vidsträcktare vapenöfningen, måste sättet för uttagningen genom lag bestämmas.
Enklast och rättvisast torde denna, såsom i andra länder är antaget, kunna ske genom lottning och sådan verkställas till viss procent af de pä hvarje mönstringsställe godkända beväringsynglingar, som skola i lottningen deltaga.
Ehuru härigenom naturligtvis icke kan erhållas ett bestämdt antal inom hela landet, synes dock detta vara af mindre vigt, då förändringar i alla fall ständigt inträda ibland de inmönstrade; men det medförer lika behandling vid alla mönstringsställen och full rättvisa mot de beväringspligtiga.
Med erfarenhet af den långsamma kroppsutveckling, som i allmänhet hos nordbon är rådande, och med kännedom om den sjuklighet och afgång, som under krigets ansträngningar, försakelser och vedermödor uppstå bland yngre, icke 8 Bil.
N:o 3 a. till Kongl. Maj;ts Nåd.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. utbildadt manskap, samt då det derjemte visat sig, att första beväringsklassen i allmänhet icke vunnit den styrka och uthållighet, som hos en soldat kräfvas, men att andra klassen redan vunnit betydlig kroppsutveckling jemförelsevis till den föi sta, bjuder omtanken för folkets väl och arméens bestånd, att, trots vanan och de ekonomiska förhållandena, beväringsåldern framflyttas utöfver hvad nu är bestämdt.
Landtförsvarskomitén har på goda skäl föreslagit^ denna framtlyttning med två år, men då detta djupt ingriper i den enskilda lefnadsställningen, samt den första klassen vanligen kommer att tillhöra depöterna större delen af första året, anser jag mig böra inskränka fordriugarne på beväringsålderns framflyttning till ett år.
Beväringsinrättningen, som är ett hufvudsakligen bidragande medel för arméens sättande på krigsfot, måste vara så ordnad, att den kan hålla krigsmakten fulltalig.
Såsom den nu är beskaffad, gifver den icke visshet derom; med afseende hvarå beväringspligten bör utsträckas ett år öfver den nuvarande, så att krigsförstärkningen kunde utgå af 6 beväringsklasser.
Under för landet ogynnsamma omständigheter och vid utomordentliga tillfällen kan dessutom för försvaret erfordras större tillgång på folk för krigsstyrkans uppehållande till tillräckligt antal, och inga medel få åsidosättas för att i alla händelser gifva hopp om allvarligt försvar.
Yärnepligten bör derföre i Sverige vara minst lika utsträckt som i Norge, och således, utom förrberörda 6 krigsförstärknings-klasser, ytterligare 4 reservklasser genom lag bestämmas.
Den armée, ett litet Iand kan underhålla, bör dock icke vara ensam det medel, hvarigenom nationen betryggar sitt yttersta försvar mot vida mäktigare grannar.
Hos nationen måste den tanken lefvande framstå och kunna i handling utföras, att för ortförsvaret hvar och en vapenför man är skyldig att, efter bästa förmåga, bidraga till värnandet af egen härd och bevarandet åt efterkommande af arfvet från förfäder, — sjelfständighet, politisk frihet och urgammal national-ära.
Genom lag bör en landstorm bildas och nationen tillförbinda hvarje vapenför man att deltaga i denna ärofulla strid, hvilken, oaktadt de stora ansträngningar och uppoffringar den ock må kräfva, icke får af någon åsidosättas, då det gäller fosterlandets väl.
För bildande af detta nationalförsvar, får jag, i lika riktning med Landtförsvars-komitén, i underdånighet föreslå följande: att hvarje svensk man må vara skyldig att deltaga i allmänna beväringen från och med året näst efter det, då han fyllt 21 år till och med det år, då han uppnår 31 års ålder; att beväringsmanskapet må delas i i 0 årsklasser, deraf de 6 första utgöra arméens (flottans) krigsförstärkning och de 4 sednare arméens (flottans) krigsreserv; att Bil.
N:o 3 a. lill Kongl. Majtls Nåd.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1S65.
!» att en del af beväringsmanskapet må erhålla en fullständigare krigsbildning och derföre öfvas under 62 dagar det första året och 15 dagar under hvarje af de tre följande åren samtidigt med stammen; att för sådant ändamål må hvarje år uttagas en fjerdedel af de ynglingar, som det året tillhöra första beväringsklassen och finnas dertill antagliga, samt att dessa må benämnas beväringssoldater; att till beväringssoldater må uttagas först frivilliga, som sig dertill anmäla, och återstoden genom lottning; att, under vilkor af beväringssoldaternas ofvanberörda fyra-åriga öfning, det öfriga bevärings-manskapets öfningar må inställas; — Kongl. Majit och Rikets Ständer förbehållet att om deras återupptagande förordna, derest sig visar att den medborgerliga krigsbildningen icke fortgår, eller att de frivilliga skarpskyttekorpsernas öfningar försummas; att den del af sjöbeväringsmanskapet, som hittills vapenöfvats vid arméen. äfven må dit öfverföras, men vid krigstillfällen öfverlemnas till sjöförsvaret så stort antal af beväringsmanskap, som för vapnet erfordras; att, då vid krigstillfällen, eller rustning dertill, beväringsmanskap skall till sjöförsvaret aflemnas, det må tagas från områden, som för sjörensten äro de lämpligaste, men dessa områdens beväringssoldater alltid tillhöra arméen; att, utom infanteriet, äfven artilleriet och ingeniörtrupperna må tilldelas beväring och beväringssoldater; att kavalleriet endast under krig, eller vid rustning dertill, må tilldelas beväring; att till beväringssoldater må räknas endast de dertill uttagna af för stärkningsklasserna; att reserven icke må utgå förr än förstärkningens alla klasser inom samma ort blifvit uppkallade; att ingen beväringsskyldig må vid mönstring godkännas, som icke är till krigstjenst duglig; att beväringsskyldig, som vid första mönstringen, till följd af tillfällig åkomma eller sjukdom, icke kan antagas, må ställas på ett års förbättring; att, utan förändring i öfrigt af nu gällande grunder för legning, det må tillåtas beväringsskyldig af de sex förstärkningsklasserna att, vid inträffande uppbåd till krigsrustning, lega äfven inom de fyra reservklasserna, om de icke blifvit till krigstjenst uppbådade, men att då den legande må ingå i årets sista reservklass; att bevärigssoldat väl må tillåtas att under samma förhållanden, som det öfriga beväringsmanskapet, sätta annan kail i sitt ställe, under förbehåll, att denna icke allenast uppfyller de i allmänhet stadgade vilkor, tilli, lill /
Prol. 1865 & 1866, 1 Sami l Afd. i Haft. 2 10 Bil.
N:o 3 a. till Kongl. Maj:ls Nåd.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. utan äfven, antingen såsom beväringssoldat eller i krigstjenst, undergått motsvarande vapenöfning med den, i hvilkens ställe han insättes; att vid mönstring antalet af dem, hvilka mot afgift få befria sig från vapenöfning i fredstid, icke må öfverstiga en femtedel af de till vapentjenst godkända beväringsskyldiga och att, om flera sig härtill anmäla, genom lottning skall bestämmas, hvilka må befrielse åtnjuta; att derefter beväringssoldaterna bland de öfriga må uttagas, nemligen först bland dem, som frivilligt anmäla sig, och fyllnaden i antalet genom lottning bland öfriga godkända; att byte emellan dem, som genom lottning blifvit till beväringssoldater, och dem, som blifvit till allmänna beväringen bestämda, må vid mönstring af mönsterherre medgifvas; att beväringssoldat, som derefter önskar sådant byte ingå, må derom hos Kongl. Maj:t göra ansökan, med anförande af de skäl, som kunna verka för bifall till bytet; att de, som sålunda ingått byte, må inträda i hvarandras skyldigheter och rättigheter i afseende på beväringspligten, dock så att beväringssoldat alltid skall genomgå en 62 dagars rekrytskola och derefter minst 16 dagars vapenöfning under hvarje af påföljande tre år; och att beväringssoldat, som fullgjort sin pligt i krigsförstärkningen, må, om han från dejnna tjenstgöring företer hedrande betyg och inom ett år ånyo genom byte ingår såsom beväringssoldat, befrias från rekrytmötet, men deltaga i vapenöfning så mångå år, som det ålegat den med honom bytande att möte bivista, och öfvertaga den bytandes tjensteår i krigsförstärkningen.
Vidare, och som afgiften för vapenöfningsfrihet bör motsvara den verkliga uppoffring, vapenöfningspligten kan medföra, men hvarken vara så hög, att den endast af de mera förmögna kan erläggas, eller så låg, att den uppmuntrar till otidigt begagnande af friköpet, föreslår jag i underdåmighet; att vapenöfningsfrihetsafgiften för hvarje år må likasom nu af Eders Kongl. Majit bestämmas.
Ju flera befrias från vapenöfningen, desto mera nedsättes antalet af dem, bland hvilka beväringssoldaterna skola uttagas.
Denna befrielse bör således icke allt för långt utsträckas, och jag tillstyrker: att den för medlemmar af frivilliga skarpskytteföreningar i vissa fall medgifna befrielse från första årets vapenöfning med beväringsmanskapet må, sedan den längre rekrytexercisen börjat, upphöra för dem, som blifva bevärings-soldater.
Till följd af beväringssoldaternas nu föreslagna längre öfningstid, tillstyrkes: - Bil.
N:o 3 a. till Kongl. Maj:ts Nåd.
Prop. N:o i. om Statsverket 1865.
11 att den tid, inom hvilken beväringsskyldig, som för vapenöfning eller tjenstgöring varit ur enskild tjenst frånvarande, är berättigad att i tjenst eller lära återgå, må utsträckas från 8 till 12 veckor.
Med afseende på nu gällande föreskrifter för afskedadt manskaps pensionerande, och i betraktande af beväringssoldatens ' utsträckta vapenöfning, tillstyrkes: att beväringssoldat, som tager tjenst i nummer vid eller, befordrad i befälsgrad, öfvergår till den stående arméen, må i afseende å pension få beräkna de år, han varit beväringssoldat, såsom tjenst vid indelta arméen.
Med en ökad beväringspligt måste följderna för öfverträdelse af beväringslagen ställas i förhållande derefter; hvadan jag i underdånighet tillstyrker: att beväringsskyldig, som utan laga förfall eller andra dermed jemförliga skäl undanhåller sig från mönstring, skall vara förfallen till böter af 10 rdr första gången och 20 rdr hvarje påföljande gång, samt derjemte vara sjelfskrifven till beväringssoldat, om han vid mönstring finnes dertill antaglig; och att nu gällande föreskrifter om beväringsskyldigs qvarstående ett år längre i beväringen för hvarje år, han utan laga förfall undandrager sig vapenöfning, och öfverflyttande till den klass, med hvilken han bör vapenöfvas, må tillämpas äfven på den utsträckta beväringspligten och beväringssoldaternas fleråriga vopenöfningar.
Sedan lagstiftningen i brottmål undergått betydliga förändringar och, bland annat, vanfrejd blifvit närmare betecknad genom uteslutande från medborgerligt förtroende; och då det ovedersägligen är ett stort förtroende att deltaga i fosterlandets försvar, hvilket hvarje krigare räknar sig till ära; tillstyrker jag i nu gällande föreskrift deri förändring: att vanfrejdad beväringsskyldig må uteslutas från hedern att såsom beväringsman tillhöra rikets krigsmakt.
I det föregående har jag uttalat den åsigt, att stammen aldrig ensam bör skickas i striden, utan alltid i förening med dess krigsförstärkning.
Denna sednare måste således vara disponibel utan tidsutdrägt, då deraf göres behof, och lagen derom får ej vara tvifvelaktig.
— Den nu gällande beväringslagen föreskrifver, att beväringsmanskapet må uppbådas »under krig eller när eljest» Kongl. Maj:t pröfvar »rikets försvar det påkalla».
Ehuru jag deruti icke finnér något hinder för Kongl.
Maj:t att, vid mobilisering af en viss del af den stående arméen, äfven uppbåda dertill hörande förstärkningsmanskap, så är dock uttrycket icke bestämdt.
Då den största vigt ligger derpå, att intet tvifvel härom uppstår, hemställer jag, att 10 § af nu gällande beväringslag må erhålla en något förändrad lydelse, nemligen: »att under krig, eller rustning dertill, eller när eljest Kongl. Maj:t pröfvar rikets försvar det påkalla, inå Kongl. Maj:t till vapentjenst uppbåda antingen alla beväringssoldater, eller ock större eller mindre del af dem, 12 Bil.
N:o 5 a. lill Kongl. Maj:ts Nåd.
Prop. N:o 1. om Statsverket 1865. jennie så stor del af det öfriga beväringsmanskapet, som Kongl. Maj:t finnér nödigt, vare sig från hela riket eller endast från vissa landsorter, utan afseende derpå, huruvida eller till huru stor del beväringen inom rikets öfriga landskap kallas till vapen».
För att befordra frivillig tjenst såsom beväringssoldat, tillstyrker jag: att beväringspligtig, som frivilligt vid mönstring anmäler sig till beväringssoldat och dertill antages, må under första årets vapenöfning tilläggas en extra aflöning från allmänna beväringsfonden, beräknad efter SO öre om dagen; att, intilldess lagen om beväringssoldater träder i verkställighet, allmänna beväringsfonden till hufvudsaklig del må afsättas för dessa extra aflöningars bestridande; och att, om de, sådant oaktadt, något år icke skulle af fondens inkomster kunna bestridas, fyllnaden må tagas från anslaget till beväringsmanskapets vapenöfningar.
Genom nu föreslagna vapenöfning för beväringssoldaterna, kunna vapenfärdighet och tjensteskicklighet hos dessa vinnas i större män, än hvad som i detta afseende kan förväntas af nuvarande bevärings-eliter, hvadan all befordran bland beväringen endast bör tillkomma beväringssoldaten; och jag föreslår således: att den nuvarande inrättningen af bevärings-eliter må upphöra.
Såsom biträden åt befälet under marcher till och ifrån möten, kunde lämpligast pålitliga beväringssoldater uttagas; hvarföre tillstyrkes: att, bland beväringssoldaterna, ett antal af högst 24 på hvarje bataljon må för visad skicklighet och pålitlighet förordnas till rotmästare, hvilka borde erhålla vice korporals portionsskilling och tilläggas något utmärkelsetecken.
Till beredande af utväg för beväringssoldat att under fred vinna befordran till underofficer föreslås: att beväringssoldater, till ett antal af 2 på bataljon, må efter egen an sökning beordras till korporals- eller underbefäls-skolor, samt der underhållas af anslagen till beväringsmanskapets vapenöfningar; att beväringssoldat må i samma ordning, som manskap vid stammen, befordras till underofficer; och att från beväringssoldater befordrade underofficerare utan lön må, till ett antal af 4 på hvarje bataljon, under de år de eljest skolat Ijenstgöra såsom beväringssoldater, åtnjuta dagtraktamente under regementets vapenölningar, samt beklädriadsponningar och gratifikation enligt de i 29 § af Kongl. Förordningen den 4 Februari 1862 stadgade grunder; börande dock dagaflöningen utgå från samma anslag, som för det öfriga underbelälet, dä sådan förmån detta tillkommer.
Prog. N:o t. om Statsverket i865. 13 För bildande af en Officersreserv torde en elit-trupp kunna bildas; i hvilket afseende jag tillstyrker: att beväringsskvldiga, som aflagt afgångsexamen från rikets elementarläroverk och blifvit till beväringssoldater uttagna, må, i stället för dermed förenad vapenöfningspligt, anmäla sig att blifva beväringseliter; alt äfven andra beväringsskyldig, som aflagt samma examen, må såsom beväringseliter på egen begäran antagas; att beväringselit under första året genomgår en 62 dagars rekryt- och soldat-skola och under andra året 42 dagars befälsskola; samt att beväringselit, som genomgått förestående vapenöfningar och dervid blifvit godkänd, samt i öfrigt har de egenskaper, som fordras af ett blifvande befäl, må vid uppbåd till krigstjenst konstitueras till underofficer och i mån af visad skicklighet äfven till officer.
För en hastig öfvergång från freds- till krigsfot är dock icke nog, att beväringsinrättningen så ordnas, att tillgång på folk finnes, det måste äfven beredas möjlighet att kunna rätt beräkna den krigsförstärkning, hvarje stambataljon har att påräkna och i mobiliseringsstunden kunna skyndsamt få denna förstärkning under vapen.
— Den redovisning af beväringsmanskapet, som nu förefinnes, vidlåda, efter mitt förmenande, stora brister.
De upplysningar, Landtförsvarskomitén derom lemnar, visa behofvet af noggrannare bestämmanden deruti, och jag tillstyrker att, i sammanhang med utfärdandet af den nya beväringsförfattning, hvars hufvudgrunder jag nu i underdånighet framställt, åtgärder må vidtagas för dessa bristers afhjelpande.
Hvad här är yttradt och föreslaget angående beväringen, torde icke böra tillämpas på Gotlands National-Beväring, så länge särskild konvention derom är gällande; — äfvensom bör erinras, att, derest en del af sjöbeväringen öfverilyttas till Arméen, beväringsornrådena derefter måste rättas.
Såsom ett yttersta medel för fosterlandets försvar, har omnämnts Landstor- Landstormen.
— En sådan är lämplig för Sverige, som, med krigsstyrkan grundad på be- men' väringssystemet, bör hafva att vänta en allmän vapenfärdighet bland den manliga befolkningen, och der från gamla tider blifvit inympadt medvetandet af skyldig heten att gå »man ur huse» för att försvara hemmet.
Men med afseende på denna kunskap i vapnens bruk och på de uppoffringar, som skulle uppstå af föreskrift om vapenöfningar för landstormen, finner jag för närvarande icke skäl att sådana föreslå, helst det är att hoppas, att de frivilliga skarpskytteföreningarnas exempel skall locka till skjutgillens anordnande, och landstormen derigenom öka sin användbarhet för strid.
Vid bildandet af landstormen blifva de frivilliga skarpskytteföreningarna äfven dess rot och kärna.
Såsom en öfvad stam kunna dessa erbjuda goda ledare och tjenstkunnigt, öfvadt befäl och underbefäl af flera grader.
Med den ihärdighet, oförtrutenhet och fosterlandskärlek, dessa föreningar hittills 14 Bil.
N;o 3 a. till Kongl. Majus Nåd.
Prop. N:o i. om Statsverket 1865. visat, lära deras bemödanden icke blifva mindre eller nitet svalare, om de erhålla det lör troendefulla och hedrande uppdraget att blifva landstormens stam.
Då i sammanhang härmed tillämpning af bestämmelserna om gymnastik och vapenföring i skolorna med nit och skicklighet fullgöres, bör nationen kunna vinna en utbildning och en vapenkunnighet, som göra möjligt för landstormen att kraftigt uppträda, der dess tjenst måste påkallas; hvarunder den äfven af en fiende lärer kunna påräkna att åtnjuta den aktning och behandling, som tillkomma en genom lag bildad krigsstyrka, då den uppfyller sina pligter, men vanligen icke tillerkännas en utom lag bildad folkresning.
På dessa grunder tillstyrker jag i underdånighet: att alla vapenföra män från 20 till SO år, hvilka icke tillhöra den ordinarie krigsstyrkan, må förklaras utgöra en landstorm, som kan uppbådas till hemortens försvar; att landstormen må delas i tvenne uppbåd, af hvilka det första utgöres af män från 20 till 40 år och det andra af män från 40 till SO år; att hvarje län, i förhållande till dess vidsträckthet, utgör ett eller flera landstorms-områden; att landstorms-området för Stockholms stad må sträcka sig till yttre befästningslinierna, då staden blifvit befästad; att landstormen endast må af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, på Konungens i Stats-Rådet lättade beslut, kunna uppkallas då krig utbrutit; att landstorm, uppkallad, må stå under krigslagarne, på samma sätt som Gotlands Nationalbeväring; att första uppbådet må hafva tjenstgöringsskyldighet inom landstormsområdet; andra uppbådet inom socknen och Stockholms stads inom tullarne; att staten under krig må anskaffa gevär åt dem, som icke ega sådana, och tillhandahålla ammunition; att landstormen icke må hafva någon föreskrifven uniform, men att derom må kunna frivilligt öfverenskommas inom kompaniet; att hvarje till landstormen hörande man må vara skyldig kläda och föda sig på egen bekostnad, då han uppbådas, men att fattiga förses med kläder oehs föda af kommunen; att andra uppbådet ej må kunna uppkallas förr än det första förut utgått; att de beväringsklasser eller delar deraf, hvilka ej äro inkallade till armeen, må utgå med landstormens första uppbåd i sin ort; att
Landshöfdingen må hafva befäl öfver länets landstorm, intilldess den uppbådas i tjenstgöring, då den skall träda under militärbefäl; att landstormen må bildas i kompanier och bataljoner; att kompaniernas och bataljonernas styrka må vara olika och rättas efter lokala förhållanden; Bil.
15 att flera socknars manskap, deraf minst 500 tillhöra första uppbådet, må bilda en bataljon; att befälet må väljas på det sätt, att förslog på tre personer upprättas, deraf en erhåller förordnande, uemligen:
Bataljonschef, efter val och förslag af bataljonen, förordnas af Kongl. Maj:t; Kompani- och Plulonchefer, efter val och förslag af kompaniet, förordnas af Landshöfdingen; Af delning schef er och Korporaler, efter val och förslag af kompaniet, förordnas af Kompanichefen; att Kompanicheferna må hafva skyldighet föra rulla öfver sitt manskap; med ledning af de årliga mantalslängderna; börande ett sammandrag af rullan årligen insändas till Bataljonschefen, som iemnar en afskrift deraf till Landshöfdingen; att landsstorinens män må hafva samma rätt till krigsbelöningar för visad mandom och samma rätt till pension för svår blessyr, som för arméen är stadgadt; och att de frivilliga skarpskytteföreningarna, ehuru vid uppbåd uppgående i krigsförstärkningen eller landstormen, må, till förvärfvande af ökad vapenfärdighet, fortfara efter nu gällande grunder, i hvad de icke strida mot landstormen.
Om Eders Kongl. Maj:l skulle finna för godt i nåder godkänna och bifalla hvad jag, angående så väl beväringsmanskapet som landstormen nu föreslagit och tillstyrkt, hemställer jag i underdånighet, att Eders Kongl. Maj:t täcktes i Nådig Proposition framställa detta förslag till Rikets Ständers pröfning och antagande; hvarefter förslag till en ny författning, i öfverensstämmelse med ofvanberörda grunder, borde angående Bevärings- och Landstorms-inrättningen utarbetas och till en blifvande riksdag framställas.