Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kan ej öfverenskommelse träffas om ersättning, som, efter hvad ofvan sägs, utgå bör; då skall frågan härom pröfvas af särskild Nämnd, som vid Under-Rätt i den ort, der jorden eller lägenheten ligger, tillsättes på sätt här nedan stadgas § 2.
Konungen godkänt behofvet af jordens eller lägenhetens afstående eller begagnande, samt att tiden, då den skall afstås eller upplåtas, blifvit genom Konungens förordnande eller parternas öfverenskommelse bestämd; utfärde Rätten stämning på egare och andre, som uppgifvas i saken hafva del.
Rätten föranstalte jemväl, att, till underrättelse för möjligen varande okände eller icke uppgifne rättsegare, tiden för ärendets företagande varder, såväl från predikstolen i den sockens kyrka, der fastigheten är belägen, som ock genom allmänna tidningarne, kungjord tre gånger, sista gången minst fjorton dagar före den dag, hvilken till sakens företagande är utsatt.
Jordens eller lägenhetens egare, då han höres, vare skyldig att hos Rätten, i ändamål af instämning, uppgifva den, sorn i anseende till nyttjanderätt med honom del i saken häfver, vid äfventyr som i § 25 stadgas.
Hos Rätten skall jemväl företes bevis derom, huruvida jorden eller lägen - Lag-Utskottets Betänkande N:o 14. 3 heten är med inteckning besvärad; och egen parterne, att, innan Nämnden sättes, i laga ordning sin talan i fråga om ersättningens belopp och sättet för dess utgörande utföra.
Uppstår, vid fråga om jords eller lägenhets begagnande till utläggning af elektriska ledningstrådar, parterne emellan tvist, huruvida derigenom må förorsakas så betydlig skada, att jorden eller lägenheten lösas skall, eller om intrånget är af beskaffenhet, att ersättning derför, enligt hvad i § 1 mom. 2 stadgadt är, utgå bör, pröfve och afgöre Rätten sådant, innan Nämnden sättes.
Anses ersättning för intrång böra ega rum, bestämme ock Rätten, efter ty som intrånget finnes vara öfvergående elier fortfarande, huruvida slik ersättning skall utgå på en gång eller i årlig afgift under den tid, intrånget kommer att fortfara.
Emot Rättens beslut i dessa frågor må talan fullföljas i Hof-Rätt genom besvär inom den tid, i 25 Kap. 5 § Rättegångs-Balken stadgas.
I Hof-Rättens beslut må ändring sökas likaledes genom besvär, som, jemte borgen för kostnad och skada, skola till Konungen ingifvas inom den tid, 30 Kap. 18 § samma Balk bestämmer.
Äro å någondera sidan flere, som del i saken hafva, och kunna de ej sämjas om förslaget; gifve hvardera upp en man till Nämnden: går ej antalet då till sex; gifven de ytterligare upp en hvardera: går antalet öfver sex; varde det genom lottning minskadt.
Sämjas de ej, hvilka bland dem, som å andra sidan föreslås, eller hvilken ibland de utaf Rätten nämnda, må uteslutas; varde ock då sådant genom lottning utrönt.
Uteblifver part, utan förfall, då han till val af Nämnd kallad varit; gore Rätten förslag i hans ställe; och varde genom lottning utrönt, hvilka i Nämnden ingå skola bland dem, som å andra sidan föreslås.
Samma lag vare, der part drager sig eljest undan att val till Nämnd göra.
Finnes annan, den der del i saken häfver med honom, som uteblifvit eller sig undandragit; vare det val, som af den förre göres, för båda gällande.
Jäf emot den, som till ledamot i särskilda Nämnden utses, äro: om han ej fyllt tjugofem år: om han står under annans målsmanskap eller under någondera partens husbondevälde: om han såsom allmän embets- eller tjensteman under någondera partens förmanskap lyder: om han är med någondera parten i den skyldskap eller svågerlag, som, enligt 13 Kapitlet Rättegångs-Balken, utgör jäf emot domare: § 3. § L 5. § 6. 4 Lag-Utskottets Betänkande N:o 14. om han sjelf eller någon, som med honom i sådant skyldskaps- eller svågerlagsförhållande är, eger i saken del, eller kan någon synnerlig nytta eller skada deraf vänta: om han med någondera parten uppenbar ovän är eller i oafgjord delo ligger: om han begått brott, som vanfrejd medförer.
Domaren i den Rätt, der Nämnden sättes, må ej till ledamot i samma Nämnd väljas. § v. Komma parterne å ömse sidor öfverens om val af särskild Nämnd; då skall den utgöras af de män, som valde blifvit, utan att så förfares, som i § 3 stadgadt är.
De män, som till Nämnd valde blifvit, skola af Rätten kallas, att å viss dag sig infinna, der de ej genast tillstädes äro; och vardén vid kallelsen erinrade om den påföljd för förfallolöst uteblifvande, hvarom i § 9 stadgas. § 9.
Den, som bor längre bort, än fyra mil från det ställe, der Rätten sitter, eller är öfver 60 år gammal, vare ej skyldig att i särskild Nämnd deltaga.
Sker det, och vilja ej parterne annan i hans ställe antaga, eller åsämjas de ej om nytt val, efter ty i § 10 sägs; håfve Rätten magt genom vite tillhålla den uteblifne att sig infinna; ersätte ock han de kostnader, som för
Rätten parterne och de öfrige i Nämnden af uppehållet vållas. § io. Finnes någon, som kallad varder, af laga förfall hindrad att i Nämnden sitta; gifve det Rätten tillkänna.
Ar han bland dem, som parterne valt, gifve den part, som honom föreslagit, upp tvänne andra i hans ställe, och uteslute vederparten en af dem: är han af Rätten utsedd, nämne Rätten andra, bland hvilka parterne utesluta en hvardera, efter ty i § 3 sägs. § Il När fulltalig Nämnd tillstädeskommit, skall den inför Rätten denna ed svärja: “Jag lofvar och svär vid Gud och Hans Heliga Evangelium, att jag, utan väld och mannamån, efter mitt bästa förstånd och samvete, skall den pröfning verkställa, hvartill jag nu kallad blifvit: så sannt mig Gud hjelpe till lif och själ.“ § 12.
Nu är ed svuren, som i § 11 sägs; då skall domhafvanden eller Rättens ordförande underrätta Nämnden om det ämne, som i fråga är, och om hvad till Nämn dens pröfning hörer; lemne ock till Nämnden de handlingar, parterne ingifvit.
Sedan Lag-Utskottets Betänkande N:o 14. 5 träde Nämnden tillsamman, välje inom sig en ordförande och öfverlägge, inom lyckta dörrar, om det beslut, som fattas skall. § 13.
Är fråga om flera lägenheter, som tillhöra särskilda egare, varde ersättningen bestämd särskildt för hvardera. § 14- Erfordras för ändamålet, att blott en del af jord eller lägenhet afstås, och blifver jorden eller lägenheten, genom afskiljande af denna del, för egaren eller innehafvaren onyttig, eller uppkommer derigenom synnerligt men i nyttjanderätten; då bör hela lägenheten, enligt nu bestämda grunder, lösas, der egaren det äskar.
I dessa frågor meddele Rätten beslut, innan Nämnden sättes, och må klagan öfver det beslut föras i den ordning, uti § 2 stadgas. § 15- Har egare, efter väckt fråga om jords eller lägenhets afträdande, i uppenbar afsigt att vinna högre ersättning, å jorden eller lägenheten nedlagt kostnader, må desamma ej tagas i beräkning vid ersättningens bestämmande. § 16- Anser Nämnden nödigt att, innan hufvudsakligt beslut fattas, parterne ytterligare höra, närmare underrättelse i saken infordra, eller syn hålla, ege der rätt till. § 11* Hvad de fleste i Nämnden säga, gälle för Nämndens beslut. § 18.
Då Nämndens beslut fattadt är, läte ordföranden det upptecknas och af Nämn - 6 Lag-Utskottets Betänkande N:o 14. den underskrifvas; och lemne det sedan till Rätten eller på landet till domhafvanden.
Ej skall dervid kungöras, huru Nämnden inom sig röstat, ej heller skola skälen för beslutet uppgifvas. § 19- Sedan Nämndens beslut så aflemnadt är, som i § 18 sägs, late Rätten det i sitt protokoll införas, och meddele det parterne i laga ordning. § 20- Hvad
Nämnden beslutat skall til! efterrättelse lända.
Dock ege ej
Nämnden att sätta ut värdet lägre än ersättningsskyldig medgifvit; och der så hända skulle, att Nämnden höjde ersättningsbeloppet utöfver hvad ersättningstagande yrkat, gälle ej heller beslutet för mera, än äskadt varit, såvida ej jord eller lägenhet, som afstås skall, är besvärad med inteckning, öfverstigande den fordrade summan; i hvilket fall Nämnden må, utan afseende på ersättningstagandes anspråk, utsätta löseskillingen så högt, som den finnes, enligt här ofvan stadgade grunder, böra uppgå. § Alvill egare af jorden eller lägenheten klaga deröfver, att han icke varit i målet stämd, eller vill annan klaga på den grund, att ärendet icke blifvit, enligt § 2, från predikstolen eller genom allmänna tidningarne rätteligen kungjordt, eller vill någon klaga öfver Rättens pröfning af jäf emot den, som i Nämnden sutit, eller påstår någon eljest, att vid Nämndens sättande ej så tillgått, som nu föreskrifvet är; den talan må, sedan Nämndens beslut är, efter § 19, parterne meddeladt, i HofRätten föras, genom besvär, inom den tid, som i 25 Kapitlet 5 § Rättegångs-Balken sägs.
Ej må Hof-Rätten till pröfning upptaga jäf, som icke vid Under-Rätten yppadt varit, då Nämnden sattes.
Öfver Hof-Rättens beslut må klagan föras i den ordning, 30 Kapitlet 18 § Rättegångs-Balken föreskrifver. § 22.
Rätt uttaga stämning: gitter han, sedan så stämdt är, bevisningen fullgöra, förfalle Nämndens beslut, såvidt det på kärandens rätt verkar, och låte Rätten Nämnd ånyo väljas. § 23.
Den ersättning skall gäldas, på sätt i § 28 föreskrifves. Lag-Utskottets Betänkande N:o 14. 1 § 24.
Lösen för jord eller lägenhet, som afstås skall, så ock ersättning för intrång, hvilken skall på en gång utgå eller blifvit beräknad för sjelfva anläggningen, vare den, som jordens eller lägenhetens begagnande yrkat, skyldig att till ersättningstaganden utgifva inom den för jordens eller lägenhetens avstående eller upplåtande stadgade tid eller, om ersättningsbeloppet derförinnan ej hunnit bestämmas, inom tre månader elter det sådan bestämmelse skett.
För betalning af årlig afgift sätte Rätten ut tjd, der parterne ej åsämjas.
Är jord eller lägenhet, som afstås skall, intecknad, varde ersättningsbeloppet derför inom den för dess lifgifvande
,här ofvan stadgade tid nedsatt i Ränteriet hos Konungens Befallningshafvande, som kungör sådant vederbörande ersättningstagande och inteckningsegare, samt liqvid dem emellan sedermera i laga ordning uppgör.
Finnes härvid ersättningsbeloppet vara faststäldt genom öfverenskommelse emellan den ersättningstagande och den, som ersättningen gifvit, och förmenar inteckningsegaren värdet hafva blifvit för lågt beräknadt, vare denne berättigad att, der ej full liqvid för hans fordran honom lemnäs, äska jordens uppskattning af Nämnd, i den ordning förut i denna Lag är vordet stadgadt; dock gånge beslutet om jordens afträdande icke dess mindre i verkställighet.
Skulle sådan tvist yppa sig i sammanhang med frågan om skadeståndets bestämmande, må den ej uppehålla slut i denna fråga, utan varde hän vist till särskildt utförande; och ege förty Rätten, der så erfordras, vid val af Nämnd, göra förslag i de tvistandes ställe, på sätt i § 5 sagdt är.
Har egare underlåtit att hos Rätten, såsom § 2 bjuder, i ändamål af instämning, uppgifva den, som i anseende till nyttjanderätt med honom del i saken häfver, vare egaren skyldig att, efter Rättens bepröfvande, hålla sådan medpart skadeslös. § 26.
Den, till hvilken jord, på sätt omförmäldt blifvit, är vorden afträdd, hvaruti en eller flera inteckningar finnas, till hvilkas gäldande ersättning icke förslår, ege, sedan ersättningen blifvit å behörig ort nedsatt, för inteckningarnes dödande anmäla 8 Lag-Utskottets Betänkande N:o 14. sig, med bevis om fullgjord betalning, jemte gravationsbevis, hos domaren i den ort, der jorden är belägen; hvarefter denne åligger att, genom anslag å Rättens dörr och kungörelse, hvilken genom sökandens försorg bör tre gånger införas i allmänna tidningarne, kalla och förelägga de inteckningshafvare, som antingen alldeles icke, eller endast till någon del, fått sina inteckningar utur ersättningsbeloppet guldna, att, i stad, inom en månad från den dag kungörelsen i tidningarne sista gången finnes införd, och å landet vid det Ting, som först infaller, sedan en månad från sista kungörelsedagen förflutit, hos domstolen anmäla, huruvida något kan vara att påminna deremot, att den afträdda jorden eller lägenheten från inteckning befrias; börande domstolen, ehvad inteckningshafvarne då begagna rättigheten att varda hörde, eller icke, och jemväl utan hinder deraf, att original-inteckningshandlingarne icke uppvisas, angående inteckningarnes dödande sig utlåta. § 27.
Varder, på grund af denna författning, jord eller lägenhet styckad, och uppstår fråga, om och i hvad mån grundränta eller andra allmänna skyldigheter böra vidlåda den afträdda eller qvarvarande delen; gånge med pröfningen deraf, efter hvad om skattläggning i allmänhet stadgadt finnes. § 28.
All undersöknings- och rättegångskostnad, sorn förorsakas af väckt fråga om jords eller lägenhets användande för ofvanberörda allmänna ändamål, skall den, hvilken användandet begär, ensam vidkännas.
Vill den, som sådan återlösningsrätt eger, den rätt utöfva, och sämjes han ej om vilkoren derför med innehafvaren af det, som återlösas skall; stämme då denne till*Under-Rätt i den ort, der jorden eller lägenheten ligger; och pröfve Rätten af omständigheterna, huruvida det tillämnade företaget bör såsom öfvergifvet anses eller om med pröfning af kärandens talan bör på viss, af Rätten bestämd tid anstå.
Om ändring eller utrifning af vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling, är särskildt stadgadt.” Kongl. Lag-Utskottets Betänkande N:o 14. 9 Kongl.
År och dag som ofvan. CARL, Louis De Geer.”
Ständer vid sisthållna riksdag beslutade ändringarne i 1, 13, 14 och 25 §§ af Kongl.
Förordningen den 20 November 1845 afsågs hufvudsakligen, dels att den förhöjning af 50 procent utöfver verkliga värdet för egaren, som för närvarande utgår till den, hvilken lider skada af jords eller lägenhets afstående till allmänt behof, skulle upphöra, dels ock att, i händelse endast del af jord eller lägenhet afträdes och för återstoden uppkommer synnerlig vinst i följd af den afsedda anläggningen, sådant skulle vid ersättningens bestämmande tagas i beräkning.
Utskottet inhemtat af den nu framlagda nådiga Propositionen och Kongl. Majits nådiga Skrifvelse till Rikets nu församlade Ständer den 31 sistlidne Oktober, har förstberörda grundsats äfven vunnit Kongl.
Majits nådiga bifall, hvaremot, beträffande den sednare, anmärkningar blifvit framställda, som hindrat Kongl. Majit att i detta afseende godkänna Rikets sednast församlade Ständers mening.
Det mindre bestämda i ett stadgande af denna syftning kunde nemligen lätt föranleda en mera vidsträckt tillämpning deraf än som åsyftades, hvarjemte alla garantier saknades derför, att den vinst, hvarför afdrag å ersättningsbeloppet skulle ske, sedermera verkligen komme ersättningstagaren tillgodo; och då det kunde förutsättas, att företag, för hvilket expropriation skett, sedermera aldrig eller åtminstone ej förrän efter en längre tid komme till fullbordan och att mången gång de deraf väntade förmånerna ej i verkligheten inträffade, skulle således, om med afseende just å dessa förmåner nedsättning i ersättningssumman egt rum, den, som fått afstå sin jord, komma att utan eget förvållande få vidkännas ett kanske ganska kännbart lidande, som hvarken med billighet eller rättvisa läte sig förena.
Med afseende åter på den föreslagna bestämmelsen, att dylikt afdrag skulle ega rum, endast då synnerlig vinst för återstoden uppkomme, hade blifvit erinradt, att det icke med bibehållande af nödig konseqvens syntes kunna försvaras, att, då af två personer, från hvilka jord till samma anläggning exproprierades, båda, ehuru i olika mån, af anläggningen tillskyndades vinst, den, som hade den större fördelen, skulle vidkännas ett deremot fullt svarande afdrag å löseskillingen, under det den andre vore från allt sådant afdrag frikallad.
På dessa skäl, hvilka äfven synas Utskottet ega giltighet, har Kongl. Majit icke funnit skäl att i det framlagda nådiga förslaget införa bestämmelse om något afdrag af nu ifrågavarande beskaffenhet.
Prot. 1865 & 1866. 7 Sami. 1 Afd. 5 Haft. 2 10 Lag-Utskottets Betänkande N:o 14.
Mera betydande afvikelser från nu gällande expropriations-lagstiftning förekomma endast i 1, 3, 13, 14, 15, 25 och 29 §§ af det nådiga förslaget, och Utskottet går att härmed redogöra för dessa, i den ordning de förekomma i den föreslagna författningen. § 1.
I 1 § möter den af Rikets Ständer vid sisthållna riksdag beslutade förändringen, att endast ersättning, utan någon förhöjning, bör utgå till den, som skada lider.
Ordalagen i Kongl. Förordningen den 20 November 1845 hafva för öfrigt bibehållits så vidt desamma kunnat stå tillsammans med nämnda förändring, och derigenom torde äfven den tvetydighet bäst undvikas, som blifvit anmärkt emot det af Rikets sednast församlade Ständer godkända förslag till denna §:s lydelse, hvarigenom icke ansetts vara tillräckligt tydligt utmärkt, att äfven nyttjanderättsinnehafvares förlust genom expropriation af jord eller lägenhet, som han innehar, bör af Nämnden uppskattas och i sammanhang med expropriationen godtgöras.
Vidare har i denna § blifvit tillagdt, att Kongl. Majit må ega förordna om expropriation af flyg sands fält, som icke af egaren behörigen vårdas; och då förekommandet af den oberäkneliga skada, som kan genom flygsand uppstå, utgör ett vigtigt föremål för Statens omsorg, samt, der egare af fiygsandsfält icke sjelfmant ställa sig till efterrättelse de föreskrifter i afseende på dylika fälts vårdande, som, enligt hvad det vid den nådiga Propositionen fogade Statsråds-protokollet för den 28 Februari innevarande år utvisar, lära komma att af Kongl. Majit meddelas, Staten icke lämpligen kan taga sådana fält under sin omedelbara vård med mindre än att den enskildes eganderätt tillika upphör, så har Utskottet funnit berörda tillägg både öfverensstämma med grunden för expropriations-lagstiftningen och vara af ett vigtigt behof påkalladt. § 3.
Med afseende på den såväl inom Stats-Rådet som Högste
Domstolen framställda anmärkningen, att den klagan, som ofta förnummits öfver öfverdrifna expropriationsersättningar, icke hade sin grund en dast i nu gällande stadgande om förhöjning af 50 procent öfver uppskattningsvärdet, utan äfven deri att det enkla värdet stundom 'af Nämnden bestämdes högre än skäligt vore, har Kongl.
Majit ansett, att, Nämndens sammansättning bör förändras.
Enligt nu gällande förordning utgöres denna af sju personer, af hvilka hvardera parten utsett tre och domstolen den sjunde; och då vanligen inträffar att hvardera parten utsett sådana personer, om hvilkas domslut han kan ega skäl förmoda, att det skall utfalla i hans intresse, blir följden att tvänne stridiga, hvarannan bekämpande meningar merändels stå emot hvarandra i Nämnden, och att den af Rätten utsedda ledamoten måste ensam döma dem emellan.
För ett behörigt utöfvande af detta skiljedomarekall förutsättes emellertid hos honom en större säkerhet om hans eget omdömes rigtighet, än som vanligen utan öfverläggning med andra opartiska personer kan vinnas, och med afseende på detta äfven inom Stats-Rådet anmärkta förhållande, har Utskottet funnit de i 3 § af det nådiga förslaget innefattade bestämmelser om Nämndens förstärkning med två af domstolen utsedda personer vara lämpliga och väl behöfliga. Lag-Utskottets Betänkande N:o 14. 11 § 13.
Då Rikets Ständer vid sisthålina riksdag såväl ur 1 § som 13 § uteslöto föreskriften, att till jordens eller lägenhetens rätta värde för egaren borde läggas den nu föreskrifna förhöjningen af 50 procent, föreslogs i stället att jorden eller lägenheten skulle uppskattas, efter hvad egendom af samma slag och godhet, enligt allmänt pris i orten högst gällde, hvarmed afsågs, bland annat, att den högre köpeskilling, som tillfälligtvis af en eller annan anledning kunde hafva blifvit erlagd för någon egendom inom orten, icke borde tjena till måttstock vid bestämmandet af ersättningssumman.
Inom Högste
Domstolen har äfven, enligt hvad Utskottet inhemtat, den åsigt blifvit uttryckt, att det “gångbara priset“ borde läggas till grund för värderingen och att genom lagens ordalydelse den misstydning borde förekommas, att expropriationslösen kunde bestämmas efter ett eller annat inträffadt fall, der t. ex. ett affektionsvärde bestämt köparen att betala en ovanligt hög köpeskilling.
Emellertid hafva de i Rikets
Ständers förslag förekommande orden “enligt allmänt pris“ blifvit uteslutna ur det förslag, som nu i nåder blifvit Rikets Ständer förelagdt, utan att ersättas med det inom Högste
Domstolen föreslagna uttrycket “efter gångbart pris“; och Utskottet skulle, vid sådant förhållande, hysa betänklighet vid att tillstyrka Rikets Ständer förslagets antagande äfven i denna del, om icke Utskottet af det vid den nådiga Propositionen fogade Statsråds-protokollet för den 31 sistlidne Oktober inhemtat, att ifrågavarande uteslutning icke afsett att förändra meningen med Rikets Ständers förslag, utan att Kongl. Maj:t genom uteslutandet af berörda uttryck endast velat förekomma, att ej Nämnden skulle genom detsamma anse sig förhindrad att jemväl taga hänsyn till andra värderingsgrunder, såsom taxerings- eller brandförsäkringsvärden, hvilka i orter, der endast få försäljningar egt rum, kunde lemna goda upplysningar till fastighetsvärdens bedömande.
Under förutsättning att vid tillämpningen skall åt uttrycken i denna § gifvas en tolkning, som öfverensstämmer med deras verkliga mening, har Utskottet alltså ansett berörda uteslutning icke innefatta tillräcklig anledning för Utskottet att föreslå en förändring af denna §:s lydelse i det nådiga förslaget. § Enligt nuvarande lyaelsen af denna §, är egare till lägenhet, hvaraf endast en del erfordras för allmänt behof, tvungen att behålla återstoden, såvida icke denna antingen blir helt och hållet onyttig eller ock ej medför besutenhet.
Då emellertid i ganska många fall återstoden, utan att vara alldeles onyttig och fastän den fortfarande medför besutenhet, likväl kan hafva förlorat sitt egentliga värde för egaren, och det synes vara orättvist att icke egaren i sådana fall skall vara berättigad att afstå det hela, samt det föröfrigt är mindre lämpligt, att, då sådant kan undvikas, lägga såsom grund för en civillags bestämmelser ett begrepp, hemtadt från den ekonomiska lagstiftningen, dit frågan om vilkoren för besutenhet anses höra, torde ifrågavarande bestämmelse erhålla både ett rättvisare innehåll och en lämpligare form, om, på sätt Kongl. Majit, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut vid sisthålina riksdag, nu föreslagit, egarens rättighet att afstå det hela, utan allt afseende på besutenheten, utsträckes till det fall att, genom afträdande af en del, synnerligt men i nyttjanderätten uppkommer. 12 Lag-Utskottets Betänkande N:o 14. § 15- För närvarande är i 15 § stadgadt, att, om egare, efter väckt fråga om jords eller lägenhets afträdande, i uppenbar afsigt att öka jordens eller lägenhetens värde, derå nedlagt kostnader, dessa ej må tagas i beräkning vid ersättningens bestämmande, och blotta väckandet af frågan om egendomens afträdande måste derföre hindra en omtänksam egare att å sin jord eller lägenhet nedlägga några kostnader, som kunde åt densamma gifva ett förökadt värde, emedan dessa, i händelse expropriation sedermera inträffade, vore för honom förspilda.
Då nu å ena sidan detta är obilligt, men det å andra sidan synes betänkligt, att helt och hållet borttaga ifrågavarande stadgande i anseende till det tillfälle, som derigenom skulle beredas att uppdrifva expropriationskostnaderna och sålunda försvåra eller till och med förhindra expropriationen, så torde en lämplig medelväg vara anvisad i den af Kongl. Maj:t föreslagna bestämmelsen, att ifrågavarande undantag från den allmänna rättigheten till högsta skäliga ersättning inskränkes till det fall, att kostnader nedlagts å jorden eller lägenheten i uppenbar afsigt att vinna högre ersättning. § 25.
Denna § har endast undergått den förändring, att, till följd af de förändrade bestämmelserna i 1 och 13 §§, slutorden: “dock utan den förhöjning, hvarom ofvan stadgas“, blifvit uteslutna. § 29.
Nuvarande expropriationsförfattningar sakna bestämmelser för det fall, att jord, som afträdd är, ej sedermera för det uppgifna ändamålet användes.