Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer gjort sig gällande i afseende på de vid Norrforss bys land och strand i Umeå socken af nämnda län belägna Krono-laxfiskena Norrforss saint Spökfallet och Spökhällan i Umeå eif, alt son) desamma under olika lider dels varit för Kronans räkning begagnade, dels åt enskilde personer på behaglig lid ölverlemnade, dels under frälserätt upplålne och dels efter iörulgängue auktioner utarrenderade, och ehuru, vid sådant förhållande, fiskena ej kunde vara tagna i beräkning vid den Norrforss by åsätta skatt, måste likväl förlusten af rättigheten lili desammas begagnande för byamännen derstädes i väsendtlig män försvåra utgörandet af de ulskylder och onera, hvilka pä deras af svag beskaffenhet varande hemman belöpte, hvarförutan någon anledning icke förefunnes lill den förmodan, det hemälde byamän genom uraktlåtet fullgörande af löreskrifna vilkor förverkat den i äldre tider dem lemnade tillåtelse alt nyttja samma fisken.
I betraktande häraf och dä det i moraliskt hänseende oj vöre utan vigt, ali friheten lill fiskets begagnande medgäfves egare af den strand, hvarvid samma fiske idkades, helst på delta sätt förekommos de lagbrott å slrandegarnes sida, hvartill i motsatt fall fiskets närbelägenhet lätteligen gåfve anledning, hade Rikets Ständer för sin del funnit godt medgifva att, sedan så väl maxiinisom rninimi-arrendebelopp för fiskena blifvit af Kongl. Kammar-kollegipm bestämda, Norrforss byamän skulle ega optionsrätt alt erlägga det vid blifvande auktion erbjudna Stats-Utskottets Utlåtande N:o 26. 5 högsta arrende-belopp, med skyldighet ali i öfrigt fullgöra de vilkor för arrendet, hxilka af vederbörande
Embetsmyndigheler kunde författningsenligt varda fastställda, hvilket allt Kongl.
Majit vid föredragning den 10 April 1845 i nibler gillat och bifallit.
Vid sedermera hidina arrende-auktioner den 7 April och 6 Juni 1854 hade arrende-anbudet icke uppgått till det af Kammar-kollegium den 7 December 1846 bestämda miuimi-belopp 15 tunnor 3 lispund salt lax.
Redan häraf visade si;: tillräckligt, alt minimi-arrendebeloppet blifvit för högt tilltaget, hvaröfver jemväl byamännen hos Kongl. Majit anlört klagomål, men ulan att vinna någon ändring; och dä det nu blifvit eli allmänt erkändi faktum, att laxfångsten i Umeåelf under sednare decennium på ett förvånande sätt aftagit, samt de närmast stranden, vid hvilken fiskena voro belägna, varande åkrar och gräsbärande lindor under fisketiden betydligt skadades och ohägnades, har motionären, under åberopande af Norrforss byamäns dertill lemnade uppdrag, hemställt, alt Rikets Ständer mätte behjerta deras billiga önskan, att stadgandet pin ett rninimi-arrendebelopp af 15 tunnor 3 lispund salt lax måtte till all kraft och verkan upphöra och den årliga räntan blifva hvad vid arrende-auktionen för hvarje arrende-period högst erbjudes, med förutsättning likväl alt hvad som bjuiles understiger rnaximi-beloppet.
Af de i denna motion åberopade handlingar har Utskottet, bland annat, inhemtat, att Norrforss laxfiske, genom särskilda i ältlre tider utfärdade Kongl. Resolutioner, hvaribland ett Kongl. Bref af den 13 Januari 1587, blifvit Norrforss byamän lill nyttjande upplåtet emot viss till Kronan utgående städja, dock utan att en sådan förmån varit dein ovilkorligen och för evärdliga lider förbehållen: alt samma fiske, på sätt motionären uppgifvit, under olika lider varit dels för Kronans räkning begagnadt, dels åt enskilda personer på behaglig lid öfverlemnadl,- dels under frälserätt upplåtet, och dels slutligen efter föregången auktion utarrenderadt; alt, i anledning af en mellan Norrforss byamän å ena samt Kronan å andra sidan yppad tvist, angående eganderätlen till de vid bemälde byamäns land och strand uti Umeå eif belägna laxfisken, Kongl. Majlis Högsta Domstol genom dom af den 24 Mars 1831, nied fastställande af Svea Hofrätts och Under-domslolarnes sammanstämmande beslut, förklarat berörde egande-rätt icke kunna Kronan fråndömas; samt att, sedan framställning härefter blifvit hos Rikets Ständer gjord derom att, enär, i följd af domslutet, fråga om egande-rält för Norrforss byamän till omförmälde laxfiske icke vidare kunde uppstå, Rikets Ständer mätte bifalla, att nämnde byamän finge bibehållas vid den af dem uti äldre tider innehalida och aldrig förverkade rättighet att, emot den genom Kammar-koilegii Resolution af den 5 Oktober 1631 bestämda årliga afgift, begagna del vid deras land och strand belägna laxfiske, eller ock, i händelse delta icke kunde beviljas, åtminstone tillgodonjuta ifrågavarande fiske-rättighet emot en något förhöjd årlig skatt, Rikets Ständer för sin del medgifvit
Norrforss byamän den af mot onären omförmälde options-rält lil! fiskets öfvertagande, emot erläggande af det vid blifvande arrende-auktion erbjudna högsta arrende-belopp.
Till följd af Rikets Ständers sålunda meddelta beslut och Kongl.
Majlis derpå grundade Nådiga Bref den 10 April 1845, hade Kongl. Kammar-kollegium derefter fastställt maximi-arrende-beloppet för oflanämnde kronofiske lör en tid af sex år från och med år J848 lill 40 tunnor 6 lispund och miniini-beloppet till 15 tunnor salt lax årligen, äfvensom Kongl. Kollegium förordna! att Norrforss laxfiske, som, enligt Koilegii arrende-bref af den 30 Juni 1842, utarrenderats gemensamt med det inom samma område belägna krono-laxfisket Späk fallet, borde frånskiljas sislberörde fiske och vid den förestående utarrenderingen särskildt å arrende utbjudas; men, sedan byamännen uti dessa beslut hos Kongl. Majit i underdånighet sökt ändring, med yrkande dels att Norrforss och Spökfallets eller Spökhällans krono-laxfisken malte i ett sammanhang utarrenderas, dels ock att nedsättning mätte beviljas i de af Kongl.
Kammar-kollegium 6 Stals- Utskottets Ulla tanda N.-o 26. för arrendet fastställda maximi- och minimi-belopp, har Konni. Maj:t, genom Nådigt Bref den 5 September 1850, med hänsigt lill hvad upplyst blifvit angående belägenbelen af sistnämnde fiske, såsom nära omgiivet af de Noirforss fi>ke tillhöriga bvgenader och > notvarp, löronJiial att ifrågavarande t vanne krono-laxfisken, efter nu\arande arrenden.*; utgång, borde tillsammans utarrenderas samt dervid i afseende, ä de sålunda förenade fiskena iakttagas hvad rörande utarrenderingen af Norrforss fiske oell byamännens optionsrätt till detta arrende blifvit genom Kongl. Brefvet den 10 April 1845 föreskrifva), hvaremot Kongl. Majit funnit de underdåniga besvären, i hvad frågan angick de af Kongl. Kammar-kollegium fastställda maximi- och minimi-belopp för oftanämnde arrende, icke förtjena afseende.
Sorn genom nu anförda upplysningar är ådagalngdt, alt Norrforss byamän, hvilka ej egt lagligen grundad lätt till ifrågavarande fisken, icke allenast genom Rikets Ständers medgifvande vid 1844—1845 års
Riksdag erhållit förmånsrätt lill arrende af Norrforss laxfiske ulan ock, jemlikt högstberörde Kongl. Bref, ega att i sammanhang dermed under arrende innehafva och begagna kronofisket SpökTallet, samt byamännen dessutom, genom del meddelta stadgandet om ett visst maximum för stimma arrenden, äro betryggade mot möjligheten af arrende-beloppets alltför höga nppslegrande, anser Utskottet, i betraktande häraf, anledning icke förekomma för Rikets Ständer all, genom undantag frän livad i vederbörlig ordning blifvit stadgadt, medgifva Norrforss byamän ytterligare förmåner i afseende å nämnde krono-fiskens begagnande.
Då emellertid motionären lill stöd lör ifrågavarande framställning hufvudsakligen åberopat den omständighet, all laxfångsteu vid Norrforss fiske skulle under de sednare åren halva i betydlig män a ('tagit, har Utskottet, med afseende härå, troll sig böra erinra, att, äfven om detta förhållande, hvilket för öfrigt icke är af motionären styrkt och hvarom Utskottet ej haft tillfälle förskaffa sig upplysning, verkligen egt runi, sådant likväl ej utgör skäl lör upphäfvande af stadgandet om eli bestämdt minimum för meranämude arrende, helst Kongl. Kammar-kollegium, vid fastställandet af della belopp efter hvarje arrende-periods utgång, är oförhindrad! alt deruti medgifva den nedsättning, hvartill omständigheterna kunna föranleda; — och får Utskottet, på grund af hvad sålunda blifvit anförd!, hemställa, ali förevarande motion icke må lill någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda.
Stats-Utskollels Memorial N:o 27.
HT:© 39.
Arik. till Exp.-Ulsk. den 9 Jan. 1857, kl. 11 (. m.
Memorial, angående ett ytterligare Kanslist-urfcodc.
(Rgs.
Med afseende ä ej mindre mängden än vidlvftigheten af de ärenden, som under nu pågående Riksmöle blifvit till Stats Utskottets behandling remitterade, och dä den hos Utskottets Afdelning för Riksgälds-verket anställde Kansli-personal, beslående af en Sekreterare och en Kanslist, icke kan medhinna alt med erforderlig noggrannhet och skyndsamhet biträda vid handläggningen och expedierandet af denna Afdelning tillhörande mål, hvilka under nuvarande
Riksdag ökats med alla vackla frågor och gjorda framställningar om statsbidrag för nya eller förbättrade kommunikations-anstallers jemte andra allmänna arbetens åstadkommande, finner sig Utskottet föranlåtet hemställa, ali, utöfver den aflöning, som tillkommer de Kansli-biträden, Utskottet, enligt Rikets Ständers medgifvande, förut antagit, ett Kanslisl-arfvode må, så länge del lör görotnålens oafbruten gång erfordras, fä i stadgad ordning utgå.
Stats-Ulskottels Utlåtande N:o 21, sid. 5 rad. 4 nedifr. står:
Kronolänsmans-bostäderna läs:
Kronolänsmans-boslällena STOCKHOLM, tryckt hos isaac Marcus, 1857.
Sta s- Utskottets Utlåtande M 28. 1 JU 28.
Ank. till Esp.-Utsk. d. 7 Febr. 1887, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om eftergift af kronans ratt till dana-arf efter enkan Ulrika Sofia Ekedal, fodd Nordenberg. (I. A.)
Uti en hos Borgare-ståndet väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion har Herr G. Lallerstedt, uppå anmodan af Borgerskapet i Skenninge, anhållit, att, då Rikets Ständer åtskilliga gånger under föregående Riksdagar till kommuners förmån frånträdt sin rätt lill dana-arf, det så beskaffade arf, som fallit efter uti nämnda stad aflidna enkan Ulrika Sofia Ekedal, född Nordenberg, måtte få tillfalla stadens fattigvård, helst bemälda enka under sin lifstid derifrån, till lättnad i sina knappa vilkor, njutit understöd.
Utaf de handlingar, hvilka funnits vid motionen fogade, har Utskottet, i afseende å förhållandet med ifrågavarande arfsmedel, inhemtat alt, sedan enkan Ekedal, hvilken, enligt hvad ett af vederbörande ordförande i Fattigvårds-Styrelsen inom Skenninge utfärdadt intyg utvisade, under de sednare åren af sin lefnad erhållit understöd, den 27 November 1891 aflidif, någon arfvinge efter bemälda enka och hennes man, Stadsläkaren Johan Fredrik Ekedal, icke inom natt och år efter det kungörelse om begge makarnes död blifvit i allmänna tidningarne införd eller sedermera hos Rådstufvu-rätten sig anmält; och var den behållna qvarlåtenskapen efter enkan Ekedal, som, efter utredning af boet, utgjorde 399 R:dr 21 sk. 3 rst.
B:ko, ännu innestående hos den för henne i lifstiden tillförordnade gode man, Postmästaren i Skenninge, O. von Baumgarten.
Ständer tillförene vid särskilda tillfällen medgifvil att kronans anspråk å sådana mindre belopp, hvilka skulle i egenskap af dana-arf tillkomma kronan, finge eftergifvas till förmån för välgörenhets- eller andra allmänt nyttiga inrättningar inom de orter, hvarest arfsmedlen fallit, har Utskottet funnit sig böra tillstyrka, att Bih. lill R.
Prol. 18S6 & 1837.
4 Sami. 1 Afd. 9 Haft: 1 s Stats-Ulskottets Utlåtande M 29.
Rikets Ständer för sin del medgifva, att den kronan tillkommande rätt till ifrågavarande qvarlåtenskap efter enkan Ekedal må till Skenninge stads fattigvård öfverlåtas; hvarom, i händelse af Rikets Ständers bifall till denna hemställan, underdånig skrifvelse torde böra till Kongl. Maj:t aflåtas.
JfS 29.
Utsk. d. 7 Febr. 1857, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af vackt motion, angående vidtagande af nödiga åtgärder emot sjöns utskärningar å den i Öresund belägna ön Hvens stränder samt lindring för egarne till de å nämnde ö varande hemman uti deras skatter och onera. (I. A.)
Uti en hos Bonde-Ståndet väckt och till Stats-Utskoltets behandling remitterad motion har Riksdags-fullmäktigen Nils Olsson från Malmöhus län anfört, att hemmanen å ön Hven hade ett i förhållande till det dem åsätta höga mantal inskränkt egoområde, så att de skatter, hvilka borde af deras egare utgöras, voro jemförelsevis serdeles dryga och kännbara, samt att, utom det hemmansegarne, till följd deraf att ön vore helt och hållet skoglös och allt skydd emot storroarnes från Östersjön och Kattegatt inverkan å årsvexten saknades, ofta fingo sina skördar förstörda eller i mer och mindre mån skadade, den ön omgifvande sjön årligen inkräktade på deras små egoområden, ett förhållande, som styrktes af ett motionen bifogadt protokoll öfver en af vederbörande landtmätare den 15 Oktober 1856 förrättad undersökning, till utrönande huru stor egorymd, som kronoskattehemmanen N:ris 18 och 22 Tuna, hvardera om % mantal, genom sjöns utskärningar förlorat efter den år 1805 verkställda enskiftes-delningen, af hvilken handling inhemtats, att berörde hemman sedan nämnde tid till egovidden förminskats, det förra med 2 tunnland 20 kappland och det sednare med 29 kappland; hvarförutan det vore att befara att den å öns sydöstra udde belägna s. k.
Ibbs kyrka, som tillika utgjorde ett vigtigt sjömärke under den svåra seglationen genom Öresund, med tiden undergräfdes och nedstörtade i sjön, hvilket vore så mycket mera beklagligt, som öboerne, i anseende Stals-Utslcollels Utlåtande M 30. 3 till deras fattigdom, voro urståndsatte att åter uppbygga kyrkan; och har motionären, på grund af omförmälde omständigheter och under åberopande utaf erhållet uppdrag af innevånarne å ön Hven, föreslagit, det Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t hemställa dels om vidtagande af nödiga åtgärder till öns fredande från förstöring af den omgifvande sjön och dels om lämplig lindring i de hemmansegares skatter och onera, hvilka genom sjöns åverkan gjort större eller mindre egoförluster.
Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande och dervid väl funnit de af motionären omförmälda och genom den af landtmätaren hållna undersökningen ådagalagda omständigheter innefatta skäliga anledningar för behjertande af motionärens så i ena som i andra hänseendet framställda förslag; men då, dels i afseende å de ifrågasatta åtgärderna lill förebyggande af sjöns vidare inkräktande på ön Hvens område, den utredning, som erfordras för alt med nödig sakkännedom kunna bedöma vare sig möjligheten att vinna det åsyftade ändamålet, beskaffenheten af de åtgärder, som i sådant fall böra vidtagas, kostnaderna derför eller sättet för samma kostnaders bestridande m. m., saknas, samt vederbörande i allt fall äro oförhindrade att i detta hänseende göra underdånig framställning hos Kongl. Maj:t, som icke lärer underlåta att, efter det nödig utredning föregått, derå fästa det Nådiga afseende, hvartill omständigheterna kunna föranleda, och dels beträffande den föreslagna lindringen i hemmansegarnes å ön Hven skatter och onera, hemmansegarne, enligt de om hemmans förmedling gällande författningar, hafva sig öppet att hos vederbörande embetsmyndighet anmäla sig lill erhållande af den nedsättning i hemmanens ränta eller mantal, som af omständigheterna må påkallas, anser Utskottet sig böra hemställa, att nu ifrågavarande motion hvarken i det ena eller andra hänseendet må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 6 Februari 1857. JW 30.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 13 Febr. 1857, kl. 11 f. m.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Majds Nådiga Proposition, angående upphörande af det från Rotehållarne eller Soldaterna vid indelta Infanteriet nu utgående bidrag till soldat-beklädnadens anskaffande och underhåll. (U. A.) Uti Högstberörda, af samteliga Riks-Stånden till Stats—Utskottet remitterade 4 Stats-Ulskoltels Utlåtande JYs 30.
Nådiga Proposition, har Kongl.
Maj:t föreslagit, att del från rotehållarne eller, vid vissa regementen, från soldaterne utgående kontanta bidrag till beklädnaden måtte upphöra samt ett deremot svarande statsanslag anvisas att, jemte det förut å 4:de Hufvud-titeln till »lifmundering för indelta Infanteriet» upptagna belopp, för ändamålet användas, hvarigenom rotehållarne skulle befrias icke allenast från en kontant utgift, hvilken i medeltal, efter de sista tio årens riksmarkegångspris å soldatmunderingen, utgjort 3 R:dr 18 sk. 6 rst. banko årligen för hvarje rote, utan äfven från det dermed i sammanhang stående besväret att genom ombud deltaga i beklädnads-direktiopernas göromål jemte granskningen af dessa direktioners redogörelser, samt sålunda en i ena och andra afseendet för rotehållarne önskvärd lättnad dem beredas.
Enligt hvad den Kongl. Propositionen innehåller, hade dessa Infanteri-regementens beklädnad från äldre tider ombesörjts på det sätt, att
Släpkläder i allmänhet tillhandahöllos soldaterne af rotehållarne, men vid några regementen anskaffades af soldaterne sjelfve, emot åtnjutande af deremot svarande högre löneförmåner af roten; att Lifmundering en åter bestods af Kongl. Maj:t och Kronan, likväl vid åtskilliga regementen med bidrag dertill från rotehållarne; alt släpkläderna nyttjades vid alla arbetskommenderingar, kompani-möten och mindre tjenstgörings— tillfällen inom regementenas stånd, hvaremot lifmunderingen endast begagnades under regementsmöten och mönstringar samt kommenderingar utom regementenas stånd; och att släpmunderingen merendels hvart tredje år nyanskafFades, då deremot ny lifmundering blott hvart tolfte år uppsattes.
— Genom Kongl. Förordningen, angående indelta Infanteriets beklädnadssätt den 4 Februari 1812 förbyttes kronans ofvanberörde beklädnads—skyldighet uti en bestämd, årligen utgående vedergällning i penningar eller slitnings-ersättning för den tid, soldaterna, i stället för krono- eller lifmunderingen, under fredlig tid kommo alt nyttja släpkläderne; hvarvid de vid regementena då befintliga kronomunderingar, med alla dertill hörande persedlar, till soldaterne öfverlemnades, emot förbindelse att i fredstid städse vara försedde med två brukbara munderingar.
Beträffande de beklädnads-persedlar, som rotehållarne vid en del regementen voro skyldige påkosta hvarje gång regementena med ny lifmundering försågos, så bestämdes, att dessa regementen skulle, såsom förut, vidkännas åliggandet alt i fredlig lid hvart 12:te år, räknadt från det år kronomunderingen sist utföll, till kronan erlägga värdet af förberörda persedlar efter markegång.
Yid 1817 och 1818 årens Riksdag funno väl Rikets Ständer, att indelta Infanteriet, genom den sålunda vidtagna åtgärden, kunde med minsta tunga för Statsverket bättre, än förut, förses med både krono- och släpmundering, men ansågo likväl, på anförde skäl, både billigt och nödigt, att rotehållarne lättades från den dem i denna del åliggande tyngd, i hvilket afseende Rikets Ständer föreslogo en ny reglering i beklädnadssättet för indelta Infanteriet, hvilket beklädnadssätt sedermera, efter rotehållarnes hörande, af Kongl. Maj:t den 30 December 1819 fastställdes. Slals-Ulskoltels Ullålande M 30.
Härigenom stadgades bland annat: att kronan och rotehållarne årligen till beklädnaden skulle bestå hvardera en sjettedel af' munderingens värde efter Riksmarkegång; att de af kronan förut bestådda slitnings-penningar endast kommo alt utgå för kommenderingar utom regementets stånd; att vid Helsinge regemente, der rotebållarne vägrat ingå på erläggandet af sjettedels-bidraget, enär de, jemlikt knektekontraktet, icke vore förbundne till någon beklädnads-afgift, så vida icke soldaten innehade årstjenst hos rotebönderne och derför borde undfå arbetskläder, lifmunderingen skulle anskaffas genom beklädnads-direktionens försorg; att, i följd af rotehållarnes vid l:sta Lif-Grenadier-regementet enahanda vägran, sjettedels-bidraget vid detta regemente skulle erläggas af grenadiererna utaf den i legokontrakteu med rotehållarne öfverenskomna beklädnads-säden och släplönen; samt att, af samma skäl, sjettedels-bidraget vid Kronobergs, Jönköpings och Calmar regementen borde af soldaten bekostas.
Yid 1828, 1829 och 1830 årens Riksdag antogo Rikets Ständer, uppå Kongl. Maj:ts derom gjorda framställning, brukningstideu för lifmunderingen till fyra i stället för tre år; i följd hvaraf, genom Kongl. Kungörelsen den 9 Juli 1830, det årliga bidraget lill munderingens underhåll, så väl för kronan sorn för rotehållarne, minskades från en sjettedel till en åttondedel af munderingens markegångsvärde, efter hvilken beräkningsgrund afgiften för närvarande utgår.
Härigenom hade de roterings-skyldige vunnit den lättnad i beklädnads-besväret, att de, i stället för att ursprungligen hvart tredje år nödgas anskaffa ny släpmundering och, vid några regementen, tillika hvart tolfte år bidraga till ny lifmundering, nu blifvit befriade fian all annan beklädnads—skyldighet, än alt erlägga det årliga bidraget med en åttondedel af enkel soldat-munderings värde efter Riksmarkegång.
I fråga om den beräkningsgrund, som borde följas vid bestämmandet af det Statsanslag som erfordrades, i händelse ofvanberörda Nådiga framställning om beklädnads-bidragets upphörande af Rikets Ständer bifölles, har Kongl. Maj:t ansett, att härtill måste antagas regementenas och korpsernas nummerstyrka efter plan, enär den ifrågavarande förmånen borde lillgodokomma ej mindre de effektiva rotenumren, för hvilka beklädnads-bidraget erlägges, än de vakanta, för hvilka detta bidrag innefattas i vakans-afgiften.
Maj:t funné dock något anslag icke erforderligt för rotenumren vid Jemtlands Fälljffgare-korps, emedan rotehållarne i Jemtland icke för närvarande vidkändes någon afgift för manskapets beklädande, utan denna afgift, till följd af den nyligen fastställda roteringen derstädes, i stället utginge från den då jemväl bildade Jemtlands roteringskassa, med kapitalfond af Jemtlands gamla, till rotehållarne öfverlemnade, reservmedels-kassa, uppkommen genom dit anslagna räntor från Medelpad och försedda med årliga inkomster, ursprungligen utaf hemmansräntor, afradspenningar och augmentsräntor, som tillförene, enligt det äldre indelningsverket, vore till understöd för rustningen eller roteringen anvisade, eller numera utaf ett deremot svarande kontant statsanslag, som till roteringskassan inginge.
Likaledes har Kongl. Maj:t funnit något anslag icke vara erforderligt för de vid 6 Stats-Ulskottcts Utlåtande J>i 30.
Skånska infanteri-regementena under en tid af >50 år, från och med 1816, emot en afgift af 6 tunnor spanmål för hvarje nummer, vakanta 385 rotar, af det skäl, att vid upphörandet af mötespassevolans-afgiften, någon nedsättning i deras vakansafgift icke blifvit dem medgifven; dock öfverlemnade Kongl. Maj:t till Rikets Ständers vidare pröfning, huruvida den för öfrige rotehållare föreslagna förmånen af beklädnads-bidragets upphörande eller ersättning derför äfven må ifrågavarande 385 vakanta rotar tillkomma.
Antalet af rotar, som, i enlighet med Kongl. Maj:ts Nådiga förslag, komma i åtnjutande af ifrågavarande lindring, blefve alltså följande: skulle vid l:sta Lif-Grenadier-Regementet 1,244.
Uplands Regemente 1,200.
Skaraborgs dito 1,200.
Södermanlands dito 1,200.
Kronobergs dito 1,100.
Jönköpings dito '.
. 1,100.
Dal-Regementet 1,197.
Elfsborgs Regemente 1,200.
Westgötha-Dals dito 1,200.
Bohus Läns dito 904.
Westmanlands dito 1,200.
Norrbottens Fältjägare-korps 483.
Westerbottens dito 460.
Calmar Regemente 1,100.
Nerikes dito 766.
Wermlands dito 908.
Norra Skånska dito 799.
Södra Skånska dito 797. tillhopa 18,058 rotar.
Beträffande Helsinge regemente, hvilket, vid det ofvan omförmälda förhållandet, att de roteringsskyldige icke lemna något bidrag till beklädnaden, för delta ändamål endast åtnjuter hälften af det beklädnads-bidrag, som för de öfriga regementena bestås, har Kongl. Maj:t, enär mycken svårighet härigenom uppstått för regementets beklädnads-direktion att underhålla 2:ne munderingar för regementet i det skick, som vederbör, föreslagit Rikets Ständer, att
Helsinge regemente måtte i berörde afseende försättas i samma ställning, som alla öfriga rothålls-regemenlen samt anslaget således äfven utsträckas till detta regementes 1,200 rotar; och ehuru å det på 4:de Hufvud-titeln uppförda anslag, 71,000