Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Tvänne högsS märkvärdiga Rättegångar upplysa tillräckligt hvad Folk jag menar härmed, sådana nemligen, som af oförstånd, öfverilning, lycksökeri och mångå andra än sämre afsigter, icke allenast förnedra sig sjelfva med föregifvea kunskap om upproriska stämplingar, utan befläcka med sådana hopspunna dikter hela Nationen , sprida oro till alla samfuadsclasser, vända Regeringens uppmärksamhet från värdiga föremål och ingjuta misstankans förgift i hvarje öppet och lättrörligt hjerta, alltifrån Konungens Borg, in i den mest förtroliga umgängskrets.
Omöjligt är att beräkna summan ä£ allt d et onda, som denna Sect af lågtån kta själar åstadkommit i verlden; mea de okloka, förhastade, våldsamma steg, som Historien på goda grunder förebrår de från skådeplatsen redan bortgångna Styrelser, månne de ej oftast härledt sig från inflytelser af dessa personer, hvilka sjelfva utan förtjenst, bemöda sig framför allt, att göra hvar och en annan misstänkt, tillskapa mången gång himmelskriande brott af ett enda obetänksamt eller illa valdt uttryck, och ega i sjelfva verket ingen annan utväg att visa sin oumbärlighet och göra sig gällande ån genom de faror de uppställa, icke ens efter sin inbillning, utan efter sina ©nskildta egennyttiga beräkningar.
Jag vet, det är icke möjligt, att upptäcka och fö'* rebygga alla de dolda anläggningarna a£ dessa föraktliga varelser} men när de nä - LagUtshotttts Betänknndcn.
6i gon gång allt för uppenbarligen begå ett omisskänneligt brott emot både Samhället och dess högsta Vårdare, då förtjänte de att, genom något lämpligt Correcsiv, åtminstone sättas ur stånd att vidare skeda; och till utfinnande och stadgande deraf ber jeg s’t detta mitt anförande må med de öfrige RiksStånden communiceras och till Hög* lofL Lagutskottet varda häuvist, M- Stenhammar.
Hvad Herr Doctor Stenhammar sålunda andragit, har Lagutskottet öfvervägat; och hyad angar förra delen af Memorialet, eller den af Doctorn föreslagne granskning af de Författningar, som hafva afseende på Åmbetsmäns ansvarighet för förskingring af allmänna medel, samt nya Författningars vidtagande, hvarigenom, om icke ansvaret skärptes, controllen åtminstone blefve enkel och rättegångssättet förkorrtadt; så emedan Herr Doctorn hvarken bestämdt uppgifvit, i hvad delar allmänna Lagen, eller de Författningar, hvilka å förbrytelser af denna art hafva afseende, anses tarfva förbättring, ej eller något förslag dertill framställt; har Lagutskottet ansett sig icke vara i tillfälle, att öfver Doctorns motion i denna del något vidare mlåtande meddela.
Vidkommande åter sednare delen af Memorialet, har Utskottet icke funnit någon ny Lag, i anledning deraf vara af nöden, enär 6 Caj, 5 §.
Missg.Balk., sådan 62 Lagutskottets Ba&nkanieH. den genom Kongl.
Förordningen den 20 Januarii 1779 blifvit förändrad, samt 4 g. uti 60 Cap. samma Balk, efter Utskottets tanka stadga bestämt ansvar för brott af den beskaffenhet, som blifvit ifrågastälid.
Stockholm den I8:de Martii 1805.
Ankom d. 29 Mars 1823.
'Betänkande i anledning af Riksdags* Fullmågtigen Johan Jacob Rutbergs Memorial, om stadgande af lika ansvar för ut pr &ng(ing af falska sedlar, ställde antingen på.
Banken eller RiksgåldsContoiren.
RiksdagsFulImägtigen Johan Jacob Rut-» berg har, uti ett från Hederv.
BondeStåndet till Lagutskottet remitteradt Memorial, fästat uppmärksamheten derpå, att fastän» genom Kongl. Kungörelsen den 8*de Julii 1818» belöning för upptäckten af eftera* pare eller förfalskare utaf Bankens eller RiksgåldsContoirets Sedlar, eller af dem, hvilka de efterapade eller förfalskade
Sed» larne utprångla!, blifvit fastställde till lika belopp antingen upptåckterne rörde Banco» eller RiksgäldsVerken, den skiljagtighet likväl i afseende på bestraffningen af sjelfva LagUishotttts Rctånkanden. 63 brotten, ännu eger rum, att, enligt Kongl. Förordningen den 10 December 1741 5. 1, den som utprånglar en förändrad eller eftergjord BancoSedel, som han vet vara falsk samt emottsger derföre penningar eller varor, skall vara ärelös, stå två timmar i halsjern vid en påle utanför Bancohuset, samt derefter straffas med fyratio par spö och sedan arbeta tre eller flere år vid någon Kronans Fästning eller Smedja, samt att den, som låter bruka sig att utprångla en sådan Sedel, som han vet vara falsk, men bedrägeriet varder yppadt innan någon derigenom blifvit skadad, skall ändock vara ärelös och stå en timme vid en påle i halsjern utanför Bancohuset, samt sedan slita trettio par spd elier sitta tjugofyra dagar i häkte vid vatten och bröd ; hvaremot, vid bestraffningens bestämmande för verkställd eller försökt utprångling af veterligen falska RiksgäldsSedlar, i saknad af särskild Författning, som stadgar högre ansvar, 7 Cap. 2 §.
MissgerningsBalken blifvit tillämpad, lydande: ’5PrångIar någon ut det mynt han vet falskt vara, ändå att han till myntningen ej rädt eller hulpit, fylle skadan och plikta med fängelse vid vatten och bröd, eller med spö eller ris, eftersom bedrägeriet är till*” hvilken olikhet i bestraffning af likartade brott Rutberg alltså yrkat måtte upphöra , samt genom allmän Författning stadgas samma ansvar för utprångling af falska Sadlar ehvad 64 Lagutskottets Betatikanrlen. de äro stållde på Banken eller Riksgälds» Contoiret.
Lagutskottet har tagit detta Memorial i öfvervägande; och då Utskottet, i anledning deraf, icke eger yttra' äig öfver lämpligheten af den, genom Kongl.
Förordningen den io:de
December 174.1 , för utprångling af Bankens Sedlar stadgade bestraffning, titan måste inskränka sitt Utlåtande tillfrågan, huruvida icke lika bestraffning bör ega rum för mptängling, vare sig af Bankens eliar Rik“gäidsContoirets Sedlar; sä ock, emedan genom Kongl. Förordningen dea 5 Junii I792, lika ansvar blifvit stadgadt för den som eftergör eller förfalskar RiksgäldsContoirets Sadlar, med hvad för enahanda förbrytelser i afseende pä Bankens Sedlar eger rum, har Utkottet ansett skillnad i straffet för utprånglingen af desse Verks eftergjorde eller förfaLknde Sedlar icke bora förefinnas; hvarföre ock då bestämd
Lag saknas huru utprånglare af falska RiksgäldsContoirets
Sedlar böra straffas, Utskottet, till vinnande af enhet i Lagstiftningen rörande enahanda brott, trott sig böra till Riksens Höglofl.
Ständers vidare pröfning föreslå: att samma ansvar, som uti Kongl, Förordningen den 10 December 1741, §.
1, är faststäldt för utprångling af eftergjorde eller förfalskade BancoSedlar, må genom utfärdande
F örfattning, stadgas för utprångling af RiksgäldsContoirets eftergjorde eller förfal - Lag Utskotttts RttHnknndett, förfalskade Sedlar.
Stockholm den I8:de Martn 1825.
Betänkande i anledning af Herr M. Bagges Memoria/, om tipphäfvande af de Författningar, sorn afse att förekomma öfverflöd och kostnader vid Begrafningar.
RiksdagsFulhnägtigen för Uddevalla Stad, Herr M. Bagge, har uti till Vålofl.
BorgareStandet ingifvet Memorial hemställt, att sedan de Författningar, som afse att förekomma öfverflodiga och kostsamma begrafningar, nu mera förlorat ali kraft, i anseende dertill, att saJlan något åtal för öfverträdelser deraf anställes, det kunde berörde författningar helt och hållet upphäftras.
Detta till Lagutskottet remitterade Memorial, har hos Utskottet till öfvervägande förekommit^ och som de emot kostsamma Begrafningar, uti KyrkoLsgen eller sår. skilde fö;fattningar meddelade Stadganden, blifvit vidtagne i ändamål att förekomma misshushållning hos enskildte medborgare, och således, om än lämpelige för en förfluten tid, nu mera ej mindre till deras LdgUtskottets Betänkanden. $ 65 Lagutskottets Betånkandem grund, äa äfven i afseende på den inskränka ning de göra i hvars och ens rättighet att, efter behag, använda välfången egendom, äro oförenlige med närvarande tiders fordringar 5 alltså och dl härtill kommer, att den allmänna böjelse för öfverdrifvet kostsamma begrafningar , som föranledt dessa stadganden, i sednare tider märkeligen aftagit; har Lagutskottet ansett sig böra, i anledning af Herr Bagges motion, tillstyrka utfärdandet af en författning, som upphäfver hvad uti ofvanberörde Lag-rum och dermed gemenskap egande förordningar blifvit emot kostsamma begrafningar stadgadt; hvilket dock till Riksens Högloft.
Ständers vidare pröfning vördsammeligen öfveriemnas.
Stockholm den 18 Martii 1^23.
Ankom d. 4 April 182^ Betänkande, angående RiksdagsFidlmhgtigen Johan Myrins, från Elfsborgs Lein, Memorial om bestämdare
Ansvar sLag får slagsmål med doldt tillhygge af nycklar, dosor, knifvar m, m.
Uti Memorial, som Hederv.
BondeStåndet till Lagutskottet remitterat, har RiksdagsFulhnägtigen Johan Myrin, från Elfsborgs Län, hemställt, att bestämd AnsvarsLag måtte stadgas för dem, som vid IjigUtskottets Betänkanden, ff oljud celi slagsmål nyttja doldt tillhygge af nycklar, dosor, knifvar och mera dylikt £ till gcund för hvilken hemställan Myrin andragit: att då 8 g. af 25 Cap. MissgerningsBalken stadgar Tjugo Dalers böter för den sorn, oträngd, i vredesmode, drager knif eller svärd , spänner bössa eller reser annat vapen mot annan, ändå att skada derigenom ej sker; men detta Dagrum ej alltid fean tillämpas vid de af Myrin uppgifne händelser, hvilka skola förtjena desto mera afseende, som begagnandet af sådana dolde tillhyggen alltid medföra större svårighet för den ofredade att värja, och hos den brottslige utvisar mera öfverläggning, samt inbunden elakhet, än då han af öfverilning emot annan blottar vapen; så har Myrin ansett bestämd AnsyarsLag härutinnan vara nödvändig, och att den brottslige, då han ej eger bötestillgång, i stället bör hållas tili arbete, å viss tid, på närmaste Fästning.
Vid öfvervägande hlraf och som det uti 8 §• af 25 Cap. MissgerningsBalken stadgade särskildte bötesansvar för den, som, oträngd, i vredesmod, drager knif eller svärd, spänner bössa eller reser annat vapen emot annan, ändå att skada derigenom ej sker, har sin grund uti möjligheten, att, genom sådane vapens ovarsamma behandling , lif kan spillas eller eljest svårare skada inträffa , utan att minsta uppsåt att skada göra varit för handen; men ett olika förhållande inträffar med de af Myrin upp - 68 LngUtskottets Betiinknndeit, gifne tillhyggen, hvilka, utan särskild han. daverkan, icke kunna medföra någon skada, och för hvilkas begagnande något sär. skildt ansvar således icke är lämpligt utöfver den påföljd, som allmänna Lagen bestämmer för de mer eller mindre svåra åkommor, hvilka med dem kunna tillskyn. das j alltså har Lagutskottet icke funnit skäl, att för sin del tillstyrka bifall af motionen; hvilket dock till Riksens Höglofl.
Stockholm den igMartii 1823.
Ankom d. 4 April 1823.
Betänkande, i anledning af Herr Borgmästaren Arvidssons Memorial, ovi rättighet får Under Domare, att enär någon Lag eller Förordning, anses tarfva förbättring, derom hos Riksens Ständers Justitice Ombudsman göra anmälan, för att genom dess Ämbetsåtgärd den nödige förklaringen erhålla.
Herr Borgmästaren Arvidsson har uti Memorial, som Väilofl.
BorgareStåndet till Lagutskottet remitterat, andragit: huruledes icke sällan klagas öfver Lagars och Författningars olika tillämpning af Domstolarne; att sådant väl stundom föranledes af LngUtskotttti Betänkande»> Cj Domames olika äsigter och omdömes förmåga; men också af Lagarnes otydlighet: att, vid ny Lags stadgande, Lagstiftaren icke möjeligen kan förutse eller beräkna alla de händelser, hvilka sedermera uti tillämpningen kunna ingå : att, enär det otydliga och tvätydiga säkrast upptäckes af Domaren, sorn skall handhafva Lagen, det äfven är nödigt, att han vid slika upptäckter sättes i stånd att verka till snar förklaring öfver Lagens rätta mening, så väl för rättvisans jemna befordrande, som till eget fredande i rån ansvar och förebråelser; men att, efter hittills vidtagen ordning, vägen till sådan förkla. rings utverkande är nog otillgänglig, i synnerhet för UnderDomaren, heldst förfrågningar från honom ej blifva på högre ort besvarade; att ehuru otydlig den Författning kan vara, hvarefter skall dömas, UnderDomaren likväl måste fatta sitt Domslut, och om det sedermera passerar högre Instantierne igenom och sluteligen blifve» helt och hållet håfvet eller föräodradt, derom icke erhåller underrättelse till egen ledning vid andra förekommande mål af samma beskaffenhet, samt att dessutom Kongl. Maj;ts Kådiga Förklaringar öfver en otydlig
Lag, följa sällan förr än skil jagtig tillämpning från flere håll hunnit der blifva känd till dess skadliga verkningar, hvar emedlertid månge parter kunnat få lida till deras rätt och flere
Domare blifvit oförtjent tadlade.
Af desse sammanlaggde anledningar har Herr Arvidsson hemställt: att hvarje Do - 7u '
LngVt skottets Eeianknndeit. mare må berättigas, att, då han finner någon Lag och Förordning vara af den beskaffenhet , att förklaring deröfver i någon delar nödig, han, utan att likväl i afvagtan derpå innehålla med något Domslut 9 må sådant, med sine skäl dertill, skrifteligen anmäla hos Riksens Ständers Justitia Ombudsman, hvilken bör, om han finner den sökte förklaringen behöflig, derom göra underdånig framställning hos Kongl. Majit^ men i motsatt fall, förvara skriften till påföljande Riksdag, och då, i sammanhang med sin Ämbetsberättelse, framlägga den för Ständerne, till den upplysning de om förhållandet vilja taga.
Vid öfverläggningen härom, har Lagutskottet ansett det icke vara UnderDomare betaget, att till Riksens Stånders Justitieombudsman inkomma med anmälanden, om afhjelpande af möjeliga brister i Lagstiftningen,' eller om Förklaring af Lagar och Författningar i de delar, desse genom otydlighet kunna föranleda olika tillämpning vid särskilde Domstolar} och då Utskottet tillika funnit med grunderna uti 14., 15, 16 och 20 §. §. af nu gäSlande Instruction för Justitieombudsmannen öfverensstämmande, att Justitieombudsmannen, vid så beskaffade anmälanden, fästar dess Ämbetsåtgärd, i mån af frågornas olika beskaffenhet, antingen genom framställning hos Riksens Ständer, om angelägenheten af en fullkomligare Lagstiftning, eller ock genom underdånig hemställning hos Kongl, Lagutskottets Betänkande». 71 IVTajrt, då Lagförklaring af Konungen fean meddelas; har Utskottet trott något sär-> skildt stadgande i anledning af Herr Arvidssons Memorial, icke af behofvet påkallas, eller något vidare för Utskottet i denna fråga vara att tillgöra; hvilket dock Riksens Höglofl.
Stockholm den 24 Martii 1823.
Ankom d. 17 April 1823.
Betänkande i anledning af Herr Friherre Christer Po sses Memorialatt alla, så val af allmänna Lagen föranledde Edgångar, som andre uti särskilde Författningar föreskrifne
Edsformulairer må varda granskade och rattade uti de delar, der felagtigheter kunna forefinnas.
Ridderskapet och Adeln har till LagUrskottet remitterat ett af Herr Friherre Christer Posse afgify.et så lydandes Memorial!
Jag önskar att få fasta Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på Edgångars vigt i allmänhet, deras aftagande helgd, och orsakerna dertill.
Dessa orsaker ligga dels i sjelfva E» M r> i * Lagutskottets Bctänkandett. demas innehåll, dels i deras nötning ge. norn öfverflödigt och ofta vårdslöst användande, samt ändteligen i det ringa strafF Lagen för MenEd utstakar.
I de bildade classerne år StudentEden den, som fdrst kommer i fråga.
Denna Ed påböds år 1655, är författad på Latin och ålägger lydnad för Akademiens stadgar, hvilka, utom myckel annat, föreskrifva skyldighet att inställa sig vid begrafningar, dit man kallas, att efter Lag och i rättan tid betala sina skulder, att icke göra onödiga kostnader, städse bivista Gudstjensten, ej dröja på Källaren öfver klockan nio om aftonen, icke lossa skott o. 8. v. Hvilken Student har någonsin hållit allt detta?
Emedlertid den som lofvar utan uppsåt att hålla f föraktar sitt löfte, och det föraktade löftet bekräftas vid Gud och allt heligt, med afsägelse af Allmagtens Nåd och evig välfärd.
Så börjar ynglingen sin bana, med en MenEd , och framgent fortfar han likaledes, för hvarje ny grad vid Akademien , vid hvarje befordran, ja, vid blotta inträdet i ett Verk.
Han är icke allenast Ed. brytare ostraffadt, utan han måste aflägga dessa Eder för att vinna befordran.
Eller, hvad vittna dessa brutna löften, att icke uppenbara de rådslag
Rätten inom lyckta dörrar håller , desse afsvurna, men begångna olagligheter vid Prestval.
Flere exempel kunde anföras J men da nämnde torde tillräckligen vitsorda behof, vet af en förändring.
LagUtskotteis Betänkande», 73
För att fä en rigtig kännedom om alla dessa slags förpligtelser, blir det nödvändigt, att Lagutskottet, från vederbörande Collegier, Ämbets- och Tjenstemän, Skrän m. fl. Autoriteter genast infordrar alla nu brukliga Edgångs-formulairer, vid hvilkas insändande, vederbörande borde ega att utlåta sig huruvida
Eden antingen kunde alldeles försvinna, eller undergå någon förändring; och torde vid den derefter af LagUtskottet företagande granskningen antagas såsom regel, att, uti EdgångsFormulairen, främmande språk undvikas, och att ingen ålägges svärja på sådant, hvarom han icke rimligen kan ega kunskap.
De i Lagen beskrifna Eder, såsom Vittnes-, Värjemåls-, Bördes-, Urtjufva-, Vita-, Vrångs-, Våda-, Boupptecknings-, Fattigdoms-, och Concours Ederne m. fl, fordra äfven sträng granskning, så i afseende på deras innehåll, som sältet för deras afläggande.
VittnesEdens idkeliga upprepande vid de allmänna HäradsTingen, gör, att den jnvande Domaren sluteligen, utan själsnärvaro, mechaniskt förestafvar dessa ordformer, under det ofta en mängd vittnen eftersäga dessa ljud , eller kanske stundom endast göra några rörelser med läpparne.
Och hvem, om än med bästa vilja, kan höra eller märka detta under det allmänna sorlet.
Domaren 6kall undersöka om vittnet har god fräjd, och när så sker, verkställes det oftast, genom en till bifall framställd 74 LagUtskottcts Betlnkanierh fråga, som af Nämnden eller någon annaa i Tingssalen bejakas, hvarefter vittnet år färdigt att med tu finger belägga en Lag» bok eller Lagsamling, ty Bibeln ser mae sällan på Dombordet.
Domaren är ålagd, att ej allenast var» na, utan jemväl noga undervisa vittnet.
Detta sker gemenligen så, att sedan Ed är gången, Domaren yttrar, att vittnet noga skall påminna sig Edens vigt och värde, Och dermed är undervisning och förmaning ali.
Om än man nu ursiigtar
Domaren , som tröttnar vid detta myckna enahanda , så får man likväl icke dervid stanna.
I tvistemål och mindre Brottmål anser vår Lag gifven Ed, så gild som gången, eiler att vittnesmål får ske utan Ed.
Genom ett sorgfälligt användande af denna tillåtelse kan största delen af VittnesEden undvikas; hvilket förhållande jag känner vara a£ erfarenheten bestyrkt.
Jag vågar öfverlemna till Ridderska» pets och Adelns bepröfvande, om icke fölg jande föreskrifter skulle vara användbara.
Sedan Vittnets fräjd på ett mera be» stäm dt sätt, till exempel, genom
Prestbevis vore ut rond eller vitsordad ef trovärdig man, hvilkens namn i Protocollet skulle intagas, och varnande undervisning mot falskt vittnesbörd blifvit meddelad, efter ett gifvet forraulaire, som väl kunde utsträckas , men ej utan ansvar inskränkas £ så skulle vittnet utan Ed afgifva sia berita Lagutskottets Eetänkattiien.
75 telse — funnes
Edgången derefter nödig linge den ske.
Mera än två gångor om dagen borde icke vittneseden få förestafvas, nemligen vid för- och eftermiddags-sessiocernes slut, då alla de, med hvilkas obesvuroa berättelser, parterne icke ville eller finge åtnöjas, på en gång ‘ skulle Ed fästa, och om det fordrades, rätta sina vittnesmål.
Härvid borde vittnen med tu finger å den Heliga Skrift, hvar i sin ordning, särskildt efterstafva den upplästa strophen ur Edsformulairet.
Skulle vittnen vara så många, att två omgångar för Edens aftagande blefvo otillräckliga, kunde
Domaren omstafva Eden så ofta behof vet fordrade.
Lag, gör ingen skillnad i bestraffningen för falskt vittnesbörd, gom blifvit besvuret eller icke besvuret; men denna bestraffning bestående af 15 Rd. 16 sk. böter, och att icke mer vata vittnesbar, borde ökas med ärans förlust.
VärjemålsEd, och de flere dermed beslägtade Eder, borde högst sällan, om möjligt vöre, aldrig tillåtas, Man har afskaffat pinliga förhör och sträckbänkar, men icke själstorturen.
Man tyckes förgäta eller illa beräkna den våda, som är å färde, när en till hälften förvunnen, ettdera skall afstå från yrkande fördelar, och| blygas öfver orättfärdig sak, eller med bibehållande af gods och anseende afsäga sig Guds hjelp till Lif och Själ.
Mig synes att detta brott, sä vida 7&
LngUtskottets BttKnkandtnl möjligheten af dess begående skall qvarstå, borde äfven med fästningsarbete umgälla*.
Om MenEdaren år brottslig, så är ej eller LagStiftaren utan förebråelse, om han fordrar Eder, som ej kunna hållas, eller med ovarsamhet behandlar Edgångssåttet.
Mine Herrar! dessa frågor äro af hogsta vigt, ty hvartill tjena dessa fina bestämmelser mellan rätt och orätt, dessa noga afvägningac mellan brott och straff, när sjelfva grunden, hvarpå Domslutet hvilar, är falsk och osäker.
Jag anhåller ödmjukast, att desea motioner måtte med den skyndsamhet behandlas, att de vid denna Riksdag kunna afgö. ras, och torde detta Memorial till Lagutskottet blifva remitleradt.
Christer Tosse.
Vid den öfverläggning, som i anledning af detta Memorial inom Utskottet egt rum , har Utskottet ansett några andre
Edsformulairer ej böra komma under dess granskning, än de, som uti allmän Civiloch Criminal- samt Kyrkolag , med till dessa Lagar hörande särskilde författningar finnas föreskrifne; hvarföre ock, under förmodan, att granskningen af alla de Eder, som för öfrigt kunna anses vara åsyftade uti Memorialet, ligger utom gränsen af den befattning, som enligt 33 (j.
Riksdagsordningen, Lagutskottet tillkommet, Utskottet i LngUtskottits Betdnkanden. afseende på dem, anser sig icke hafva vidare yttrande att meddela.
Beträffande dernäst de uti ofvan nämnde Lagar och Författningar omnämnde Eder, hafva väl en del af dem blifvit u*i Memorialet uppräknade, med tillägg att de fordra sträng granskning, så i afseende på deras innehåll, som sättet för deras afläggande; hvarjemte särskildt blifvit anmärkt, den förmente olämpligheten af Edsförplig. telserne, att icke uppenbara de rådslag
Rätten inom lyckta dörrar håller, och att icke begå olagligheter vid Prestval j men då, denna framställning icke innefattar bestämdt förslag till förändring af ett eller flere uppgifne Lagrum, utan synes åsyfta, att LagUtskottet skulle på egen hand företaga granskningen af en hel väsentlig del af Lagstiftningen, för att deruti föreslå ändring och tillägg; hvilket icke med Stadgandet i 33 §.
Riksdagsordningen öfverensstämmer, har Utskottet ansett motionen i denna del, såsom endast innefattande anmärkning om en förment brist i Lagstiftningen, men ej förslag till afhjelpande deraf, icke kunna till vidare profning upptagas, I afseende nu på förslaget, att VittnesEden ej borde mer än en, högst arne gångor, hvarje Rättegångsdag få vid HäradsRåtten förestafva», och att alla de, som på en och samma dag skulle aflägga Vittnesmål, borde vid det ena eller andra af dessa tillfällen gå densamma, Anner Utskottet, att utom det svårighet skulle uppstå, att då 78 Lagutskottets Betånkandenl tiden fot* en sådan allman Edgång inträffade få alla vittnen på en gång samlade, genom ett sådant sått för Edens afläggande, det stora ändamålet, sorn år den högtidliga Edens inflytande på vittnets berättelse, skulle alldeles förfelas, då vittnet, i stället, att på sätt nu sker, afgifva sin berättelse, med tanken ännu uppfylld af de förbindelser
Eden innefattar, och af den varning för MenEd Domaren honom meddelat, skulle aflägga den flere timmar efter eiler före Eden, hvilka bagge händelser efter Motionairens förslag kunna inträffa, och i förra fallet, efter det en mängd andre ämnen varit föremål för hans tankar och borttagit hugkomsten af den vigtiga förbindelse han åtagit sig, samt i det sednare, utan att helgden af en redan affaggd
Ed med dess högtidlighet, verkade på vittnets sinne.
På dessa skäl, och då förslaget i denna del, om ej alldeles overkställbar, åtminstone skulle verka mångfalldiga hinder i årendernes behöriga och skyndsamma gång, afstvrker Utskottet bifall, jemväl till denna del af motionen; äfvensom Utskottet icke anser andra föreskrifter ån de nu gällande, i afseende på utrönande af vittnens fräjd och framställande till dem af varning för MenEd vara af nöden, enär de för ändamålet äro tillräckliga, om de med nit och samvetsgrannhet handhafvas.