Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
73 Carl Johan besökte kanallinien, och, belåten rned hvaid han sett, lofvade han vid nästa riksdag begära livad som fordrades för kanalarbetets fullföljande.
Vid 1823 års riksdag hade Platen nya tillfallen att lägga i dagen sina egenskaper som djupsinnig statsman, Många af hans anföranden, såsom de om finanserna, om kriserna i näringslifvet och den ekonomiska verlden, om anstalter för penningbesparing, om tullar och handelsfrihet, om indragning af de utländska beskickningarna för att dermed lindra all- mogens nöd, om pensioner åt högt förtjente offentliga män, om offentlighet vid riksdagens förhandlingar, om adeln och yrkesarbetet m. m. visa, huru skarpsinnig och framsynt han var och innebiha märkliga lärdomar och varningar äfven för den tid, som nu är.
Sammandrabbningarna med Ankarsvärd och Schwerin bilda epoker inom Riddarhusets annaler, och efter denna riksdag betraktades Platen allmänt som en af de ypperste talare Sverige egt.
" Det sj älfiilla i föredraget ", säger Criisenstolpe om Pla- ten, " gaf skälen dubbel styrka.
Det låter ej beskrifva sig.
Man måste hafva hört och sett, huru han började utan minsta spår till passion, hurii i den mån som tankarna iitvecklade sig, själens eld mer och mer uppflammade i låga, lågan mer och mer grep omkring sig och slutligen, lik en vulkan som brinner, slog med bestörtning och med beundran allas sinnen.
* .i: * I Platens offentliga lif torde 1823 års riksdag bilda höjd- punkten, likasom han äfven der, i trots a ' f allt motstånd, ge- nomdref de nödiga anslagen for arbetet på kanalen och Mo- tala verkstad.
Några drag af hans hvardagslif och tiktenskap, tecknade efter meddelanden dels af hans samtida, dels och förnämligast af hans dotter, torde bäst förmedla öfvergången till det sista skedet af hans lefnad.
I mån som kanalarbetet fortskred, hade Platen bytt hostad, tills han sliitligen hamnade.
i Linköping.
Här upp- fostrades hans dotter i en för den tiden stor frihet.
Klädd i gossdrägt sågs hon ofta leka eller deltaga i snöbollskastning på offentliga platser med bröderna och deras kamrater.
F ö r
74 sina barn var Platen en kärleksfull, men i rättsfrågor sträng far, hvilket dock för barnen aldrig bortskymde ömheten i hans hjärtelag.
" Vi förstodo väl hans litet tvära sätt ", skrif- ver hans dotter.
När det gälde att få litet pengar till ett extra nöje, vände sig barnen alltid hälst till fadern.
Mot sin hustru var Platen alltid lika öm och hänsyns- full; det innerligaste förtroende rådde mellan de båda ma- karna och synes hafva gjort deras äktenskap sällsynt lyck- ligt.
Om han kunnat, skulle Platen velat bespara sin hustru all oro, dock aldrig på bekostnad af det ömsesidiga förtroen- det.
E t t bevis derpå, äfvensom på det deltagande hvarmed hon följde hans verksamhet, ger ett bref från Platen till en hans adjutant rörande det oväntade genombrytandet af eii under arbete varande bank, på hvilken händelse han vill att adjutanten varsamt förbereder hans hustru, emedan hon eljest torde taga allt för illa vid sig.
Ytterst känslig, led hustrun djupt af hvad som plågade eller kränkte hennes make.
Lik- väl ville hon aldrig, att han för hennes skull afstode från någon sin uppgift.
" Gör det som lir? * ätt ".
var hennes stå- ende råd.
Vanligen allvarlig, till och med kärf till lynnet, kunde dock Platen stundom med närmare vänner vara full af muntra uppthg.
Härvid gick man ofta ganska hårdhiindt till väga.
Själfva erkebiskop Rosenstein, hans äldste ungdomsvän " gaf och fick i all vänlighet många knuffar ", heter det i hans dob andra sidan var Platen i tjensten eller ters anteckningar.
i förhållande till sina medarbetare, såsom redan nämts, stun- dom ytterligt häftig.
Äfven hit sträckte sig dock ofta hans makas lugnande och mildrande inflytande.
Fans ingen annan utväg, kunde hon, såsom vid en mannens konflikt med brö- derna Nils och John Ericson, hvilken hon fruktade skola öf- vergå till våldsamheter, framkalla ett plötsligt afbrott genom att stöta onikull sitt sybord eller på annat sätt afviinda den retade mannens uppmärksamhet.
Ehuru häftig och despotisk var Platen dock i grunden rättvis.
Vreden varade hos honom aldrig länge, och trodde han sig hafva sårat någon, skyndade han att godtgöra sitt fel.
Under somrarna vistades han nästan oafbrutet på kanal- linien, åkande dels i en s. k. medevivagii, dels på bondkärra fr %n station till station för att öfvervaka arbetet.
Hvardagsvis i hemmet följde han regelbundna vanor, slöt dagen med att A
lägga patieiice, steg ofta ' upp vid kl. tre för att arbeta eller tänka, eller begaf sig ut åkande till någon arbetsstatioii, der han då kunde öfverraska sitt folk klockan fem.
Om vintrarna var han vanligen sysselsatt med läsning och skrifning, när han ej upptogs af offentliga värf.
Hans kunskaper vor0 vid- sträckta och i hög grad mångsidiga, hans brefväxliiig vid- lyftig äfveii på främmande språk, och hans skriftliga fram- ställningssätt tungt men slående.
Sitt mästa vetande hade han inhämtat i följd af den praktiska verksamhet hvaråt han egnade sig, så i sjömanskap, i ingeniörsvetenskap, för att icke nämna den politiska historien, hvari han lagt djupa iiisigter i dagen.
Till gestalten var lian lång och starkt bygd, men gick något lutad; dragen vor0 tunga, uppsynen sträf, då ej blicken lifvades af inre rörelse; utefter den breda, tankedigra pannan var håret struket åt ömse sidor och nedföll i tiiiiiia lockar kring nacken.
Sommaren 1827, midt uiider nya konflikter för kanal- arbetet, drabbades Platen af ett hårdt slag, i det han geiiom en plötslig sjukdom förlorade sin äldste soii.
Hasii reste efter sorgepostens mottagande ögonblickligen till Marstrand, der hans hustru vistades.
Bäfvande vid hans plötsliga ankomst, förstod hon att något var på färde.
Mannen ville förbereda henne, men utbrast slutligen: " Filip lefver e,j mer.
Herren gaf och Herren tog, välsignadt vare hans namn! "
Stark syntes lian äfven nu, berättar hans dotter, men denna förlust bidrog dock a t t tära på den kraft, som så mycket blifvit pröfvad.
Sj älf skrifver han till den gamle vännen Rosenstein: " Min lott är att jämt kämpa i hvirflaiide strömmen, der en planka efter den andra ryckes undan, och kampen synes bli svårare i mån som krafterna, aftaga.
Detta året har varit ett af de vidrigaste, och mycket återstår ännu. "
Till vidrigheterna räknade Platen bland annat den ho- iiom mot hans vilja påtvingade utnämningen till " en af rikets herrar ".
Han hade redan 1808 yrkat, att excellensvärdigheten icke måtte tillerkännas andra än medlemmar af koiiungens råd; och nu harmades han, att själf nödgas mottaga den, fordrade att utnämningen aldrig skulle upptagas i " almanac- kan " (statskalendern), samt förklarade sig aldrig skola komma att med den " pryda Stockholms gator ".
Amiraltitelii, den
76 hade han ärligt förtjent, men excellensen ville han hälst al- drig höra talas om.
Det var äfven 1827, som Platen uppmanades att mottaga riksståthållarskapet i Norge.
Nu som förr vore han villig att offra allt för kungen och Norge, men fruktade att med aftagande krafter blott lamt kunna tjena dem.
Han erinrar om Canning sägande: Åter har man ett stort exempel, att den starkaste kan arbeta sig till döds, och man behöfver ej vara Canning för att känna symptomerna härtill.
- - - " Stormasten är bräckt ", heter det vemodigt i ett annat bref.
Ytterligare öfvertalad, begärde Platen betänketid för a t t " rådgöra med sin hustru ".
Derefter mottog han uppdraget, dock under erinran att han hvarken ville eller kunde lemna sin lifsuppgift i Sverige: kanalen och Motala verkstad.
I P å nyåret 1828 ankom Platen till Kristiania.
Hvad han der hade att lida i utöfvandet af de pligter, som blifvit ho- nom ålagda, ordade han icke mycket om, men han fylde dem troget efter som hans samvete bjöd.
" Tidpiinkten ", skrifver han till norske generalen Birch, " är efter min åsigt så i Sve- rige som Norge vigtig ända till fara; se der hvarför j a g är här. "
Att han kom till sin post i de allra bästa afsigter a t t utjämna de tvister, som uppstått mellan de båda folken, och att han till en början klart förstod och oväldigt bedöinde motiven till norrmännens hetsiga ömtålighet framgår af an- förda bref till Rosenstein m. fl.
Så ock hans öfvertygelse, att man borde från svensk sida gå varsamt tillväga och und- vika all småaktig hänsyn.
Men Platens verksamhet i Norge blef tyvärr alltför afbruten, för att han skulle kunnat göra sitt inflytande gällande i denna riktning.
Han nödgades sär- skildt under pågående riksdag att flere gånger återvända tlili Stockholm, icke blott för kanalintressena, utan ock för för- svarsverkets ordnande och andra vigtiga intressen.
Och ännu var Riddarhuset flere gånger vitne till&lt; hans väldiga kamp för hvad han ansåg vara rätt och till fosterlandets gagn.
Sista gången gälde det kanalen; efter ett hårdt motstånd vann Platen biståad af utskottet; äfven riksdagen beviljade det äskade anslaget, men då var Platen död.
TJnder dessa sista strider återfinner man Platen ännu i sin fulla obrutna kraft.
Deremot synes det som skulle han,
77 i förhållandet till Norge, hafva låtit sig påverkas af opinionen i Sverige och derigenom i viss mån förändrat sitt.sätt att se ocli bedöma de norska stridigheterna.
Det lugnande infly- tande han till en början syntes öfva, gaf vika för uppenbara stridigheter.
Han gjordes till föremål för ovärdiga misstan- kar, hvilka alstrade bitterhet i hans af sjuklighet redan iied- stäinda sinne; grofva pasqviller och invektiver haglade öfver.
Att han åtiijöt aktning och erkännande af många bland Norges mäst framstående män kunde ej förtaga in- trycket af den vilseledda mängdens orättvisa misstankar.
111- vilja och missförstånd, säger hans dotter, gjorde hans sista dagar tunga.
Själf skrifver han: " Hvad skall hållit mig qvar i ett land, der jag, sliten ur alla personliga förhållanden, ner- spycld från alla sidor, utan deltagande eller aktning, ej kan.
vara till ringaste nytta? "
Innan Platen hann draga sig till- baka, kom dock sjukdom och död och lossade bandet.
Sina sista krafter använde han till att ytterligare för kronprinsen skriftligen utveckla sina ideer om Sveriges för- svar och skargårdsflottan, stälda i samband med Göta kanal ocli Motala verkstad, samt anbefaller dem och de vid dem anstälda förtjenta män till kronprinsens hägn.
Den 30 nov.
sedan han tagit nattvarden med sin hustru, tog han afsked af sin omgifning, bad Gud välsigna dem, uppmanade dem att hålla fast vid pligten såsom den säkraste ledare, samt förtrösta på Herren, som styr allt till det bästa.
Denna öf- vertygelse hade varit hans stöd i alla de strider han dittills utkämpat och skulle med Guds nåd och hjälp blifva det äf- ven i det sista.
I föreskrifter om sin jordefärd begärde han, att den skulle blifva utan all ståt, samt att hans graf skulle förläggas så att hans hustru en gång kunde få rum så nära honom soni möjligt.
På, grafstenen skulle ristas: Grefve B.
B. von Plateii.
" Det öfriga veta de. "
Den 6: te december nalkades slutet.
Hans hustru led out- sägligt af att se honom lida.
Önskande som alltid att skona henne, hade han, som det tros, bedt henne lemna honom.
Till sin vän Wedel-Jarlsberg sade han: " stå icke här och se på denna uselheten ", hvarefter vännen kyste honom och gick.
Då han hörde ett buller för öronen, sade den gamle sjöman- nen att det lät som hade han legat mot en skeppssida, och sporde hvad det var; han frågade äfven hvarför man hade så
78 mörkt i rummet.
När man svarade att ljudetl framkallades af blodets cirkulation, samt att fyra ljus stodo på bordet, sade han vemodigt småleende: njaså, då förstår jag ”, räckte handen åt sina båda adjutanter och nedföll på kudden död.
- - - - - - - - - - - - - - - - - - Hvad Platens hustru, med det ömt känsliga hjärtelaget, lidit af den hatfulla ovilja från norrmännens sida, som gjort hennes makes sista tid så tung, är lätt att förstå.
Huru hon sörjde röjer sig deri, att hon aldrig efter hans bortgång kunde tala om den älskade maken, att hon aldrig förmiiddes besöka hans graf, utan slöt sin sorg inom sig i stum saknad.
Emot sin önskan fördes Platen som död, enligt Carl Johans yrkande, i högtidligt liktåg med militärisk eskort till Motala.
Der sänktes hans kista i familjegrafven, som han själf låtit inviga på den höga kanalbanken vid Motala, och Tegners härliga minnessång klang lik en segerhymn öfver den stupade kämpen: nLefvande han aldrig svigtat, Derför död han hvile tryggt, Vid de vågor själf han diktat, Vid den strand, han själf har byggt. ” * * * Vår lilla studie af den märkliga minnesteckningen är afslutad.
Afkigten med densamma har främst varit att fasta uppmärksamheten vid originalarbetet, på det att det må blifva läst och behjiirtadt i så vida kretsar som möjligt.
För tänkande, erfarna män och qvinnor, saväl som för den mognare ungdomen, måste en sådan lefnadshistoria, tecknad mot bakgrunden af ett så märkligt skede i vår historia, som det från 1809 till 1830, vara lika fängslande som lärorik.
Ett särskildt intresse har minnesteckningen deruti, att den framställer e12 statsman skildrad af en annan, mannen af 1809 tecknad af mannen af 1863; s % ock deruti, att en stor del af de samhällsuppgifter, på hvilkas lösning Platen arbetat, förelegat också hans minnestecknare.
Vidare har den ett rent literärt intresse i det sällsynt enkla och behagliga sätt, på hvilket den blifvit utförd.
Den är eller borde blifva i det afseendet typisk för nutidens min- nesteckningar.
Dess främsta förtjenst är dess objektivitet.
Man märker knappt den osynliga hand, som ordnat det mäktiga
79 karaktärsstoffet och bemästrat det öfverväldigande materialet af fakta och händelser.
Man ser icke häller skymten af nå- gon estetisk apparat eller förut beräknad plan för ämnets regelmässiga uppdelande.
Man söker förgäfves ordståten och de allmänna betraktelser, med hvilka den gamla tidens min- nestecknare älskade att påminna läsaren om sitt eget jag.
Framställningen är tvärtom lika enkel som storslagen.
Hän- delserna följa på det naturligaste sätt, länkade i hvarandra, och i bredd med dem löper karaktärens historia, tecknande sig själf med dagrar och skuggor i och genom mannens egna ord och gerningar.
e Det är slutligen valet af minnesteckningens föremål: den sjalflärde mannen, utbildad i det praktiska arbetets tjenst; den oegennyttige, frisinnade medborgaren, den framsynte statsmannen; den för en älskad makas inflytande tillgäng- lige, och värdet af hennes råd öppet erkännande äkta mannen - det är valet af honom, som synts oss särskildt beaktans- värdt.
I spetsen för akademiens nya annaler skall bilden af Platen, pligttrogen, viljestark och redo till handling, stå s&amp;- som ett uttryck af det bästa den nya tiden egt och velat, som en allvarlig protest mot den njutningslystnad och sjuka liga viljeslapphet, som hotar med den svenska karaktärens förfall.
Vi sluta här med minnestecknarens egna slutord: " Det vi i främsta rummet hafva a t t lära af Baltzar Bo- gislav von Platens minne, är hvad en bergfast vilja förmår.
Nen en sådan vilja växer endast ur en lika fast tro som hans på det föresatta målets sanning. "
E.sselde.
w Ur M. Goldschmidts efterleinnade s) rift,cr.
y - i n gamle frisinnade vän prosten, som i sina yngre dagar var l i k ifrig estetiker som teolog, kom häromdagen hit till staden på be- sök, och några af våra geinensamrila bekanta vor0 då en afton Iios mig för att triiffa honom: en äldre officer, en adjunkt och en läkare, som tillika är en min kollega, i det han understundom ocksa ' skrifver '.
Då samtalet en stund pågått och rört sig inom politiken tills det blifvit något tröttande, sade prosten till mig: ' Har du icke något nytt i portföljen, som du kunde läsa upp for * oss, eller låta oss få en försmak af? '
' Jo ', svarade jag, ' Iiär har jag liggande en scen eller en liten Iii- storia, eller livad den skall kallas; men den har sin egendomlighet. "
" Det vore skarn eljest! '
ropade prosten.
' Nej, nej, jag inenar inte så!
Det egendomliga ligger deri, att mina ärade herrar själfva måste vara med om författarskapet. "
' Det var löjligt ", sade prosten leende; " men lat oss se, eller rät- tare sagdt höra!
Brorslotten af författarskapet behåller du nog ändå för dig själf. "
Jag tog manuskriptet och läste: - En friarescen.
% Personerna: fröken JESSEN, fru BRUK, STENSEN.
Handlingen försiggår i en småstad i ett mycket enkelt inredt rum 110s fröken Jessen.
Prosten gnuggade sina Iiänder och inföll: " nå, alltså äro de tre om det!
En man och två yvinnor! "
Doktorn sade: ' åhå, då förstår jag hvad soni åligger oss som medarbetare; vi skola hjälpa friaren att afgöra hvilkendera lian menar eller bör mena. '
" Mitt råd skall han få ärligt och opartiskt ", sade prosten.
' Låt se det, när vi komma SA långt. '
' Fru Brun, ung enka, icke sant? '
frågade doktorn.
' Fru Brun är gift med räntmästare Brun och är en mycket hygg- lig dam bortåt fyrtitalet.
Då handlingen börjar, har hon just kommit på besök till fröken Jessen.
Stensen komnier först senare. '
" Ja, men ", fortfor doktorn, ' hveni är då herr Stensen och hveiii ä r fröken Jessen?
Sådant der brukar stå på affischen. '
" Det komnier nog ', sade prosten, ' låt oss taga saken lugnt. '
Jag läste då vidare:
h t a scenen.
Fru BRUN, fröken JESSEN.
FKU BRUN.
Jag har varit borta och sett på den nybygda garden; den blir vacker.
F R ~ K E JESSEN.
N Ja, ni får visst eii mycket treflig bostad, om ni flyttar dit.
FRU BRUN.
Aj,, jag tror nog min man tänker på den, fast den Sr dyr, säger han.
F B ~ K E JESSEN.
N I det här gamla huset med de små rummen vore det ju inte möjligt för er att stanna!
FBU BRUN.
Nej, och det fastän värden är så ung och den bäste värd man kan tänka sig.
Det är ovanligt att ha en sådan värd, i syn- iierhet så u n g soni han.
FR~KE JESSEN.
N Han har ju kommit in i dessa förhållanden ge- nom arf.
Han har kanske också ärft sin plats i stadsfullmäg- tige.
Det gör ett underligt intryck att se den unge mannen - ty han är då knappast öfver tretti år - som i uppträdande och siitt att kläda sig ännu har något, jag vet inte hvad, storstadsmessigt - ja, det är underligt att se honom gå omkring här så stadgad och allvarlig och till på köpet vara ctadsfullmägtig.
Men jag tror då också, att han snart lemnar alltsamman och flyttar till Köpenhamn.
FBÖKEN JESSEN.
Ja, om icke något särskildt håller hononi qvar här.
- Har ni hört att han lär ha ett godt öga till agentens dotter?
FROKEN JESSEN.
Hon är ju bara sjutton år.
Hvad gör det, bästa fröken?
Men för Guds skull, inga ord efter mig!
I en liten stad som denna måste man väga hvart ord man säger.
Jag har inte vant mig dervid än och gör det väl ej häller.
Nå, hvad er beträffar är jag inte rädd, (med ett litet leende) p&amp; er kan man lita.
Men att tänka sig, att ett sådant sjuttonårigt barn - en rosenknopp, skulle jag säga, om jag vore karl - kanske redan blindvis skall draga sitt ödes lott.
FROKEX JESSEN.
Hvarför blindvis?
Här vid lag är det nog in- gen fara.
Hvar har han varit omkring i verlden?
IIvad medför han från sitt förflutna lif?
Tro mig, det är af vigt att veta; men det frågar man aldrig efter, .utom i Köpenhamn; der talar man då om, att efterforskningar borde göras, att alla karlar borde ställas under uppsigt af en hemlig, qvinlig polis - men det dröjer allt.
Dngny.
\ F R ~ K E JESSEN.
N Emellertid har nian ju ocksi sitt omdöme att rätta sig efter.
Ja, men skenet kan bedraga.
Ni har dock själf hög tanke o m honom.
N FRU BRUN.
Jag, ja!
Men det är icke jag, som skall gifta mig ined honom.
Ni får ej häller taga mina ord allt för allvarligt; jag tänkte blott i allmänhet på unga flickors ställning i lifvet, och jag ta- lar som gift hustru, jag menar: som en äldre hustru, icke af egen erfa- renhei, i mitt äktenskap - det vore synd att säga något om min man.
F R ~ K E JESSEK.
N Ja, jag förstår nog; ni talar ii ideens vägnar.
Just så, kära fröken, det är rätta ordet.
Sedan vi a t t er till staden, kan man alltid hos er finna det rigtiga uttrycket för det man tänker.
N Ni gör mig allt för stor ära, fru Brun.
Det Sr också allas mening.
Ni är - och nu använder jag åter ett ord, som jag hört af er - ni är korrekt ...
Men se, när man talar om solen, så skiner den!
Der kommer herr Stensen p5 gatan.
Han kommer väl från agentens.
Jag skall gU och möta honom och fråga hur frun der mår; i går hade hon sin hufvudvärk.
(Tager nJqked och går.)
FROKEN JESSEN, eizsatn, liigge ?.
haizde.it p 2 hjurtat.
Kan jag da.
inte taga det lugnt!
2: dra scenen.
STENSEN.
God inorgon, fröken Jessen!
N ' rack, bra!
STENSES.
Jag kommer för att göra upp våra sinå räkenskaper, om ni har tid och tillfälle.
Var sü.
(De sutta sig c i d bordet m i d t emot h v a m n d r a.)
Här är nu först qvittot på eder hyra, var så god!
SA är det utgiften för den lilla onibygnaden af skolsalen.
Vi hade gjort upp?
att ni skulle betala tredjedelen.
Ja; inen jag borde egentligen betala mer, ty flyt- tar jag en gång, så måste ni ju göra om alltsamman.
STENSEN, tcekarzdp.
Vi gjorde upp on1 tredjedelen.
M å så vara!
- Men så har jag nog skuld till er ändå?
Nej, ty här är en anvisning på stadskassan för kommu- iiens friplatser.
Om ni skrifver ert namn på den, skall jag låta inkas- sera medlen, SJ.
slipper ni besväret.
83 FROKEN JESSEN.
Mycken tack för er vänlighet.
Det är inte d e t.
FRÖKEN JESSEN.
Är det sant, att ni vill sälja gården?
Folk pratar deroin, bara för att jag härom- dageii kom att säga hur högt jag värderar egendomen nu, sedan vi fätt järnväg.
Nej, jag vill intet hällre än ha den qvar, den och hvad som h i s i den!
F H ~ K JESSEN.
EN Ja, räntmästarens änina ju flytta till den nya gårdeii.
dag inenar inte d e t.
(med ett försök till sktimat) Fröken Jessen, ni gjorde för litet invändningar mot att betala tredje- delen - ni kunde ju betala hälften.
Ja, det är ej nier än billigt.
Jag menar inte det.
- .Jag har nu så länge sett er arbeta så troget - jag har sett till hur stor välsignelse ni är för små- flickorna - jag har beundrat er och känner den största tillit till er, tror på er - - - och så är ni Znnu ung - och vacker ...
F B ~ R E JESSEN.
N Hvad har det att göra med ornbygnaden af ck o1 s al e ii?
Upptag det ej illa, anse ej, att jag missbrukar den ställ- ning jag SA att säga på embetets vagnar kommit i gent emot er - haf öfverseende med m i g.
jag håller cå innerligt af er - vore det möjligt.
vill ni blifva min hustru?
Det skulle ni hälst inte sagt.
Fröken Jessen, förlåt mig!
Det har nu i lång tid legat STENSEN.
mig på hjärtat, jag maste veta mitt öde -- meii jag är också först.
skyldig er räkenskap för mig själf.
FHOKEN JESSEN.
Det behöfs icke.
Jo, den som kommer i ett sidant ärende måste göra reda för sig.
- Min fader var smed, men blef maskinfabrikant; jag blef polytekniker, ingeniör.
Far var rik och lät inig göra resor.
Jag kom ut i stora verlden, kom i ett kärleksförhiillande, som bragte mig kort lycka och lång sorg samt for hem med ett fast beslut att göra min pligt i det dagliga slitet och vara andra till nytta, men själf ej begära eller hoppas mer af det, som kallas lifvets poesi.
Så träder ni fram och är för mig just lifvetc poesi.
Först genom att se er har jag kom- mit rigtigt hem igen, allt annat är som en dröm, all sorg är släckt, allt det som tärde är läkt.
Ni har blifvit spännkraften, fjedern i min tillvaro, derför att jag älskar och beundrar er.
Jag har en känsla af ' att ni och jag tillsamman kunde uträtta något godt i verlden, om också allt det goda stannade här i obemärkthet, i den lilla staden.
FROSEN JESSEN.
Herr Stensen, iii ar en rättänkande man.
84 STENSEN.
Jag hoppas niigot så när förtjena den benämningen.
N Har ni aldrig hört något om mig, om mitt för- flutna lif?
Nej - j o.
F R ~ K JESSEN.
EN Hvad då?
Ingenting l~estämdt.
Xi är ju så afhållen.
Alla sätta så stort värde på er.
Att ni kom Iiit, var en vinst för staden - det är allas mening.
Ja, men jag frågade, om ni hört något om mitt förflutna lif?
Jag vet inte rigtigt.
Jag har hört några antydningar om, att ni en gång skall ha varit förlofvad eller förälskad - men hvilken qvinna i sitt tjuguåttonde, tLiugunionde år har ej haft sin lilla roman?
FELOKEN JESSEN.
- Och fastän ni anser, att jag har haft en liten roman, är ni icke rädd att välja mig till hustru?
Rädd!
Ack nej, icke för det!
Jag fruktar endast för, att ni ej vill ha mig.
- Fröken Jessen, jag älskar och ärar er, och ni skulle kunna göra mig till en i sanning lycklig människa.
I Guds namn, vill ni taga mig?
F B ~ B E JESSEN.
N I Guds namn skall ni få mitt svar.
Jag har haft min roman.
Jag blef lärarinna på en herrgård i en adlig familj.
Mannen var omgift.