Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln af dels Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o i3(), rörande landets uppodling och nybyggens anläggande å Kronans ouppodlade trakter, samt dels Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens Utlåtande N:o 28, angående grunderne och vilkoren för hemmansklyfning, har, i sammanhang dermed, Herr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolf, anfört, att sistnämnde Utlåtande, om det vinner bifall, lärer föranleda, att mången, som hittills åtminstone varit så lycklig, att han, ehuru fattig, haft tak öfver hufvudet och derigenom till någon del kunnat minska olägenheterna af sin fattigdom, då blir husvill med sin familj och sitt armod; och har motionären, till förekommande och afhjelpande af ett sådant förhållande, ansett sig böra framställa följande förslag: 1:0 att Rikets Ständer för sin del måtte besluta, att de s. k.
Kronobetena i Skåne, hvilka för närvarande äro bortarrenderade på trettio år, må, efter arrendetidens slut, under vissa vilkor, upplåtas till uppbyggande af Krono-torp, företrädesvis åt dem, hvilka, såsom obesutne, blifvit sin 5 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskotlens Betänkande, N.o i85. innehafvande hemmansdel afhände; varande såsom vilkor följande bestämmelser föreslagne: af alt åt hvarje Kronotorp icke beviljades större plats, än ett kappland till hage, utom den rymd, som hvarje hus ansåges böra upptaga; alldenstund afsigten med denna upplåtelse endast vore att skaffa mängden säker besittning och plats att bygga på, för att ej göra den hemfallen under det enskilda godtycket; b) att viss städja, jemte åilig jordskyld till Kronan, må erläggas för hvarje dylik lägenhet; cf att innehafvarne förpliglades att, vid påfordran, göra Kronan tjenstbarheter mot dagspenning, såsom genom dagsverken vid vägar, broar och dylika offentliga arbeten; och df att den, som stadt en dylik lägenhet, men ej bebyggt den efter viss tid, skulle anses hafva förlorat sin rätt lill densamma; 2:0 att, hvarest Krono-allmänning ännu finnes att tillgå, borde den, vid behof, på samma sätt upplåtas till Kronotorp; och 3:o att Rikets Ständer måtte anhålla, det Kyrko-jordar ^kyrkors fasta egendomar utan hemmantal) må, när Pastor och vederbörande myndigheter finna det med kyrkornas nylla förenligt, på samma sätt få upplåtas till bebyggande, mot jordskyld och städja till kyrkan.
Utskotten hafva, vid öfvervägande af dessa förslag, funnit desamma vara icke allenast af den outredda beskaffenhet, utan äfven , i Utskottens tanka, under de förhållanden, som motionären antyd t, så olämpliga för det med dem afsedda egentliga ändamål, nemligen förhindrande af en större och allmännare fattigdom, att Utskotten anse sig böra hos Rikets Ständer hemställa, att hvad i berörde hänseenden af Herr Munck af Rosenschöld blifvit föreslaget, icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Slockholm den 26 Mars 184r•
N:o 1 86.
Slats- samt Allni. Besv.- och Ekon.-V t skottens Utlåtande, N.o 186. 9 N:o 186.
Ant. till Exp. Utsk. den 3o Mars i84i, kl. 3 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om förändring uti Kongl. Brefven den 2 Maj 1826 och den 18 Juli 182/, sä vidt de röra stockfångst för sågverken i kVester- och Norrbottens Län.
Uti en hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckt, till Utskotten remitterad, motion, har Riksdagsfullmägtigen Anders Nordmark från Westerbottens
Län anfört: att genom Kongl.
Brefvet af den 2
Maj 1826 blifvit förordnadt, att de till stockfångst för sågverk i Wester-Norrlands, Wester- och Norrbottens Län af Krono-allmänningarne upplåtne skogslragter, borde till hemman indelas , efter de i Afvittrings-stadgan för Länen bestämda grunder, enligt hvilka sådane hemman, efter tillgodonjutande af högst i5 frihets-år, skule utgöra den ränta och utskylder, som hemman i orten allmänligen ålåge; dock att, i de fall, der serskilda omständigheter påkallade undantag, sådant borde till Kongl. Maj:ts Egen Nådiga pröfning i underdånighet hemställas; att likväl, efter motionärens åsigt, det vore otvifvelagtigt, att skogarne i nämnde
Län hvarken nu eller framdeles kunde med förmon indelas till hemman och vidkännas de dermed förenade utskylder; äfvensom, att det icke skulle vara möjligt för vederbörande Kronobetjente att å berörde vidsträckta skogar tillse eller vaka deröfver, att missbruk emot gällande Författningar icke verkställdes, eller att ej mer af skogarne till försågning användes, än som vöre medgifvet; att derföre Statens och den enskilde innehafvarens fördelar bäst skulle blifva vårdade, om dessa skogar under skatteraanna-rätt upplätes; men att dervid icke någon annan tjenlig grund vore antaglig, än den skogsränta , som, enligt den så kallade Savolaxska skattläggnings-methoden, i allmänhet blifvit antagen för den skogsmark inom de norra Länen, hvilken ej vore till odling tjenlig.
På dessa skäl har Riksdagsfullmägtigen Nordmark föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Majst täcktes vidtaga ea sådan förändring uti ofvannämnde Författningar, såvidt ie rörde Wester- och Norrbottens Län, som vore med Kronans och en - Bih. till R.
Prot. 1840 odh 1841- 4 Sami. 2 Afd. 38:de Haft. 10 Stats- samt Allni. Besy.- och Ekon.-Ulskottens Utlåtande, N.-o 186. skildes rätt och hästa öfverensstämmande; och hafva uti denna motion Riksdagsfullmägtige Johan Andersson Lundberg från Norrbottens och Olof Olofsson från Westerbottens
Innan Utskotten besvara denna motion, anse Utskotten sig böra upplysa, att den fråga, sorn af motionären blifvit väckt, redan utgör föremål för Kongl. Majrts
Sedan nemligen Styresmannen för afvittringen inom Norrbottens Län, Förste Landtmätaren Rutbäck, uti en till Konungens Befallningshafvande i Länet ingifven och, jemte dess underdåniga skrifvelse i ämnet, den 29 September 1887 till Kongl. Maj:t öfverlemnad ansökning, med åberopande hufvudsakligen af samma skäl , som uti förenämnde motion finnas anförde, sökt visa olämpligheten deraf att, för sågverkens uti berörde
Län räkning, lill hemman indela de dem till stockfångst anslagne Krono-allmänningar; samt innehafvarne af åtskillige inom Westerbottens
Län befintlige sågverk hos Kongl. Majrt i underdånighet anhållit, att Kongl. Majrt måtte utfärda vissa föreskrifter, till iakttagande vid den indelning till hemman, som å de till sågverken anslagne Kronoskogar komme att ega rum ; så har Kongl. Majrt läckts uti frågan höra Kammar-Collegiura, som, i sitt den 12 sisUidne Februari afgifna utlåtande, uppå anförde skäl, förklarat sig icke ega fog att tillstyrka någon ändring i allmänhet uti de för sågskogarnes användande af Kongl.
Majrt redan bestämda grunder; men då dessa ej yoro lämplige för alla sågverk i orten , utan sådane tilläfventyrs funnes, för hvilkas egare indelningen lill hemmantal af det för stockfångsten erforderliga skogsbeloppet kunde, af serskilda anledningar och locala förhållanden, blifva högst betungande, och denna indelning äfven å sågverkens bestånd kundé hafva ett menligt inflytande; så bar KammarCollegium i underdånighet hemställt, om icke på sågverks-egarnes eget val borde få ankomma, antingen att, i öfverensstämmelse med hvad derom i Nåder blifvit förordnadt, erhålla skog, under sågverken afvittrad och till hemmantal indelad, till det belopp, sorn erfordrades för den enligt privilegier dem tillkommande stockfångst, eller ock att, på sätt förbållandet dittills varit, å Kronans till stockfångst anvisade skogstrakter, hemta det tijl afverkning beviljade antal träd; hvarjemte Collegium föreslagit åtskilliga bestämmelser att tjena till efterrättelse för den händelse, Collegii omförmälde hemställan af Kongl. Majrt hifölles.
Då sålunda den fråga, som motionären väckt, redan utgör föremål för Kongl. Majrts
Nådiga pröfning, samt uti de tili Kongl, Majrt i saken ingifiia handlingar blifvit anförde enahanda skäl för den af motionären åsyftade förändring af Kongl. Brefven den 2 Maj 1826 och den iS Juli 1S27, som Aldis- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, JV.o tSj. 31 uti motionen förekomma, och Kammar-Gollegium dessutom afgifvit dess ofvan omförmälde underdåniga utlåtande i frågan, anse Utskotten någon åtgärd, i anledning af Riksdagsfullmägligen Nordmarks ofvanberörde motion, å Rikets Ständers sida, icke vara af noden, hvarföre Utskotten tillstyrka, att samma motion måtte förfalla.
Stockholm den 26 Mars iS/fi.
N:o 18T.
Ank. till Exp. Utsk. den 3o Mars l84f, kl. 3 e. m.
Utlåtande , i anledning af väckte motioner om förändring i sättet för hemmans förmedling.
Sedan Hedervärda Bonde-Ståndet till Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten remitterat tvänne inom samma Stånd väckte motioner, hvaruti Rik sdagsfuilmägtige Anders Larsson från Upsala Län och Olof Olsson från Westerbotten hemställt, att nu gällande Författningar, angående hemmans förmedling, måtte granskas och i vissa afseenden ändras; så hade Lag-Utskottet, som ansett sig icke tillkomma att frågor af sådan beskaffenhet handlägga, genom dess Utlåtande N:o 1 ?, till Hedervärda Ståndet återlemnat nämnde motioner.
Men, då vid föredragning hos Riks-Stånden af detta utlåtande Högloll.
Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda BondeStåndet bifallit Utlåtandet, utan att bestämma, hvilket Utskott det tillhörde att frågan handlägga, Högvördige Presle-Ståndet ansett ämnets behandling tillköra Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten, samt Vällofl.
Borgare-Ståndet remitterat de väckte motionerne till endast sistnämnde Utskott, i anseende hvartill ärendet, utan vidare handläggning, hvilatj så har, uppå Riksdagsfullmägligen Anders Larssons hemställan, Bonde-Ståndet, genom beslut af den 16 sistlidne Januari, till Utskottens gemensamma handläggning öfverlemnat ofvannämnde motioner.
Uti dessa motioner är anfördt: att, ehuru olikheten uti serskilde, af lika storlek varande, hemmans godhet och värde oftast härleder sig från senare liders odlingar, det likväl finnes många heraman, af hvilkas in - 12 ~ Stats- saint Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltens Utlåtande, N.o 187 skränkta egorymd, och ringare förmoner, man tydligen kan finna, att mantals-sättningen å desamme härleder sig från uppenbara misstag, till följd hvaraf dessa hemmanens innehafvare äfven träffas af det mest kännbara förtryck; att visserligen föreskrifter finnas meddelade för sättet att söka nedsättning uti mantalet å dylike hemman, och derigenom vinna förmedling å desamme; men att vilkoren för ett hemmans förmedling förutsätter, att detsamma skall öfvergifvas af dess innehafvare, eller åtminstone han underkasta sig äfventyret att derifrån skiljas, i händelse någon annan skulle våga försöket att i hans ställe öfvertaga hemmanet, mot utgörandet af dess tunga; att denna stränghet närmade sig till ett våld, som icke borde fördragas inom ett samhälle af bildade och sjelfsländige medborgare, och att den icke är förenlig med eganderättens helgd och ett sundt begrepp om hvarje medborgares pligt att, i mon af förmåga, lemna bidrag för de sumfällige behofven; och har af dessa orsaker blifvit föreslaget, att en sådan förändring af nu gällande föreskrifter om hemmans förmedling mätte vidtagas, att denna åtgärd kan, utan rubbning af åboernes besittning, åstadkommas, der bebofvet det oundgängligen kräfver för hemmanens och åboernes bestånd; hvarjemte uti Olof Olssons motion uppmärksamheten blifvit fästad å behofvet af omförmälde förändring, synnerligast för Westerbottens Län.
Utskotten hafva tagit i betragtande icke allenast hvad sålunda blifvit anfördt, utan äfven de föreskrifter, angående hemmans förmedling, som för närvarande äro gällande.
Det kan väl icke bestridas, att de skatter, som tynga jordegendomarne, äro i högsta måtto ojemnt fördelade, och stå i så betydligt olika förhållande lill egendomarnes värde, att många hemman finnas, hvilka knappast kunna utgöra dem åliggande skatter; samt att ehuru denna olikhet ofta härrör deraf, att odlingar blifvit å någre hemman varkställde, då deremot andre icke varit tili odling t jeni ige, det likväl understundom har sin grund uti ojemnhet vid skattläggningarne, äfvensom uti sådane omständigheter, som utan hemmans-innehafvarnes förvållande, verkat till hemmanens försämring, såsom egors förderfvande eller afsöndring ger.om Valtuflod , m. m.
Men lika nödvändigt, som Utskotten derföre anse det vara, att förmedling af hemman må kunna ega rum, lika angeläget är det också, efter Utskottens tanka, att sådan förmedling ej medgifves i andra fall, än der nödvändigheten det oundgängligen fordrar och i den ordning, gällande Stadgar innehålla.
Man kan nemligen icke förbise, att genom hemmans förmedlingar, icke allenast Kronan lider minskning uti de flere inkomster, som efter man - Stais- samt Allm. Besv.- och Ekon.-UIskottens Utlåtande, N:0 187.
13 talet utgå, utan ock alla öfrige hemman, som antingen för deras natur och egenskaps skull, äro från förmedling uteslutne, eller hvilkas innehafvare eljest icke åtnjuta en lika förmedling, vidkännas en förökad tyngd i vissa allmänna besvär, i det att de måste utgöra den del i samma besvär, hvarifrån ett förmedladt hemman fritages.
Någon orättvisa begås icke heller mot de hemmansåboer, hvilka söka förmedling å deras hemman , genom den omständighet, att de endast efter de derom gällande föreskrifter sådan förmedling erhålla, ty de kunna icke ega något grundadt eller giltigt anspråk att innehafva dessa sina hemman med bättre rätt eller under fördelagtigare vilkor, än som varit med hemmanen förenade, då de desamme erhållit; och få alltså Utskotten, som icke funnit någon förändring af ifrågavarande föreskrifter åtminstone för närvarande böra vidtagas, tillstyrka, att ofvanberörde motioner icke må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
Stockholm den 26 ålars x841 - Häremot anmäldes följande reservation af Riksdagsfullmägtigen Anders Larsson från Upsala Län:
"Samma åsigter, som förut gjort sig gällande vid fråga om en sådan skaltejemkning, sorn skulle åstadkommas genom upphörande af de olika hemmans-naturerne, hafva föranledt
Utskottens nu fattade beslut att afstyrka bifall till de motioner, jag och en annan medlem af Bonde-Ståndet väckt om förändring af vilkoren för hemmans förmedling.
Här är likväl icke fråga om upphäfvande af privilegier eller rubbning af förhållanden, som vunnit helgd af tiden, utan helt enkelt om en möjlighet att nedsätta skatterne, der de, till följd af misstag vid första skattläggningen, eller förändringar, som under senare tider inträffat, äro högre, än alt de kunna af det skattlagde hemmanet åstadkommas.
Då nedsättningen icke blifvit påkallad vidsträcktare, än sorn detta ändamål oundgängligen fordrar, förutsätter den ingalunda någon allmän skattejemning och bör således icke möta samma hinder som denna.
Den innebär deremot i sig sjelf en nödvändighet, som ingen lagstiftning kan afböja, ty en lag, som påbjuder det omöjliga, upphäfver sig sjelf; men att denna nödvändighet skall vara förenad med den påföljd, att jordegaren anses förlustig sin väl förvärfvade besittning, detta vågar jag fortfarande anse för en orättvisa , som icke kan stå tillsammans med ett väl ordnadt samhällsskick, derföre jag nödgas reservera mig emot Utskottens Betänkande, under åberopande för öfrigt af min i ämnet väckte motion.’’ 14 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotteiis Utlåtande, W.-o i$8.
Ånk. till Exp. Utsk, den 3i Mars 1841, kl. n f. ris.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om rättighet för vissa Häraders inom Skaraborgs
Län invånare ätt till kneckte-stugors uppförande taga timmer å Kr ono-parker ne Råda åsar, Ledsjömo, m. fl. Uti en hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckt, till sammansatta Utskotten remitterad, motion, har Riksdagsfullmägtigen Johannes Andersson från Skaraborgs Län anmärkt, att, genom 17 §. uti det med rotehållarne inom Skaraborgs
Län den 20 October 1684 upprättade och den 16 Mars i685 af Kongl. Maj:t fastställda Kneckte-Contract, Kongl.
Maj:t i Nåder efterlåtit allmogen af frälse, såväl som skatte och krono, på slättbygden boende, Som sjelfve ingen skog hade, att å Kronans skog och allmänningar, utan betalning, fälla så mycket virke på Kronans skog och allmänningar i Länen, sorn kunde till kneckte-stugors uppbyggande behöfvas , men att icke desto iriindre allmogen blifvit frånkänd denna deras urgamla och för den oumbärliga rättighet, hvilken numera endast finge begagnas af militias-boställen; och här Johannes Andersson derföre begärt, att denna rättighet måtte åter göras gällande för vissa socknars invånare inom Skånings, Kinnefjerdings och Kinne härader, så att de från de närmast belägne parker, såsom Råda åsar, Ledsjömo, Stenåsen , Varaskogen samt
Kinneskogen egde att undfå erforderlig utsyning för kneckte-stugors uppförande.
Vid besvarande af denna motion, få Utskotten först fästa uppmärksamheten dervid, att, sedan fråga blifvit vid innevarande Riksdag väckt, angående rättighet för rotehållare inom Barne, Wiste, Åse och Skånings härader af Ofvannämnde
Län att erhålla utsyning på Kronoparkerne Halle- och Hunneberg, till soldatstugors uppbyggande, Rikets Ständer förklarat, det Rikets Ständer funnit den för nämnde rotehållare ifrågaställde rättighet grunda sig på Kneckte-conträctet, äfvensom att rotehållarnes apspråk uti förevarande hänseende icke varit bevakade vid den reglering af desse parker, sorn genoni Kongl. Magis Nådiga Bref af den 28 Maj i83o blifvit verkställd , hvadan samma anspråk ej kommit att utgöra föremål för Kongl.
Majrts Nådiga pröfning; och att, i anledning deraf, och då Rikets Ständer ansåge de Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ut skottens Utlåtande, N.o 188.
15 till lindring i roteringsbördan medgifna rättigheter och förmoner böra med den största sorgfällighet hållas i helgd, Rikets Ständer i underdånighet anhållit, att, derest, i följd af Kronoparkerne Halle- och Hunnebergs nya reglering, en del rotehållare i Skaraborgs Län skulle, på sätt det blifvit uppgifvet, vara betagne den af dem tillförne åtnjutna rättighet att å desse Kronoparker erhålla utsyning af virke för sine knecktestugors uppbyggande, en sådan rättighet måtte varda dem till fortfarande begagnande i Nåder tillerkänd, i likhet med hvad, i afseende å ålskillige militiae-boställens utsjningsrätt å samma parker, redan skulle vara medgifvet.
Hvad nu först serskildt beträffar den för rotehållarne inom Skånings härad påyrkade rättighet att å parkerne Råda åsar, Ledsjömo, Stenåsen, Varaskogen samt
Kinneskogen erhålla utsyning för knecktestugors uppbyggande; så, enär Rikets Ständer, på sätt ofvan är närandt, redan sökt bereda desse rotehållare tillfälle till en sådan utsyning å parkerne Halle- och Hunneberg, anse Utskotten sig icke böra tillstyrka någon vidsträcktare rättighet för dem, att äfven å de af motionären omnämnde parker för ändamålet undfå utsyning.
Hvad deremot angår motionen, såvidt den åsyftar rättighet för rotehållarne inom Kinne Q.ch J^innefjerdings parader atf, å de i motionen uppräknade parker erhålla utsyning för ifrågavarande ändamål; så få Utskotten anföra, att nämnde rotehåilares rättighet i detta hänseende grundar sig på enahanda skäl, som uti Rikets Ständers ofvanberörde skrifvelse finnas upptagne; och är det af sådan anledning, sorn Utskotten tillstyrka, att Rikets Höglofl.
Maj:t i underdånighet anhålla, att, derest rotehållarne inom sistnämnde 2tne härader skulle, på sätt det blifvit uppgifvet, vara betagne den af dem tillförne åtnjutna rättighet att å ifrågavarande Kronoparker erhålla utsyning af virke, till sine knecktestugors uppförande, en lika rättighet dertill, som uti Rikets Ständers nyssomförmälde skrifvelse är för en del rotehållare inom Skaraborgs
Län åsyftad å Kronoparkerne Hall e- och Hunneberg, måtte beviljas äfven rotehållarne inom Kinnefjerdings och Kinne härader å de uti Johannes Anderssons motion uppräknade parker, Råda åsar, Ledsjömo, Stenåsen , Varaskogen samt Kinneskogen.
Stockholm den 26 Mars 184 * - TRYCKT HOS J. A. WALLDOW 1841- Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskotlens Utlåtande, N.-o 189. i N:o 189.
Ank. till Exp. Utsk. den 10 April l84i, kl. i e. m.
Utlåtande„ i anledning af erhållne återremisser utaf Betänkandet N:o io5.
Uti nämnde Betänkande, afgifvet i anledning af väckta motioner, dels om upphörande af poslföringsskyldigheten och dels om lindring i detta besvär, hade Utskotten hemställt, att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj:t i underdånighet tillstyrka, att ersättning i och för postföring hädanefter må, utom der denna sker genom beting, utgå med 5o procents förhöjning utöfver hvad hittills egt rum, samt derjemte i underdånighet anhålla, dels att postiljoner, som skjutsa snällposter, må tillförbindas alt ej färdas fortars än en mil på en timmas tid; dels alt vid de postcontor , der vanligen de postskjutsande någon längre tid uppehålla sig under väntning på posten % måtte, på Postverkets bekostnad och på sätt, som för Staten kan vara det minst betungande, beredas stallrum för de skjutsandes hästar, så vida ej något lämpligare sätt för denna olägenhets afhjelpande kan utfinnas; och dels att
Nådig föreskrift måtte utfärdas derom, att samma stadganden, hvilka, i afseende å beloppet af den tyngd, sorn får lastas efter en häst, vid gästgifveri-skjuts äro gällande, äfven måtte utsträckas lill och vinna tillämpning vid postföring.
För Öfrigt hade Utskotten af anförde orsaker ansett sig ej hafva skäl att tillstyrka några åtgärder från Rikets Ständers sida, i anledning af uti åtskilliga motioner väckta förslag, dels om rättighet för postskjutsande att erhålla väntningspenningar samt vagn- och kärrpenningar, dels om flere hästars begagnande vid postföring,-och dels om posthemmanens befrielse från postskjuts samt densammas besörjande genom freling, m. m.
Vid föredragning af detta Betänkande hos Riks-Stånden, har detsamma blifvit bifallet af Bonde-Ståndet, men deremot återremitteradt af Ridderskapet och Adeln samt Preste- och Borgare-Stånden.
Såsom skäl för återremisserne hafva följande anmärkningar samt upplysningar hufvudsakligen blifvit framställda och afgifna:
Brot. 1840 och 1841• 4 Sami. 2 Afd. 2 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-VIskottens Utlåtande, N.o 18g.
Hos Ridderskapet och Adeln: att, genom af Kongl. Maj:t innevarande år bifallna åtskilliga nya och förändrade postgångar, den sammanräknade skjuts-kostnaden för postforsling från och med nästa år utgör fullt 100,000 R:dr, hvaraf omkring 40,000
R:dr belöpa för den postskjuts, som R:dr för snällpost-skjutsen och 36,000 R:dr för sådan postskjuts, som utgöres af gästgifverien eller genom serskildt beting, emot vanlig gästgifvareskjulslega; att, i den händelse Utskottens förrberörde tillstyrkande af förhöjning utaf postförings-legan , hvilket ansågs ej vara i nog tydliga ordalag affattadt, anginge endast elen postskjuts, som utgöres af poslhemmanen, derigenom uppkomme en tillökning i den årliga postforslings-kostnaden af omkring 15,000
R:dr, samt att, om den åter anginge all postskjuts, med undantag af den, som bestrides genom beting, skulle tillökningen uppgå till fullt 45,ooo R:dr, hvilken summa, i den mon, de nuvarande betingen tiiländalupo, kunde anses komma att uppstiga ytterligare ända till 5o,000 R:dr; vid hvilket förhållande, och då af Postverkets inkomster 15o,ooo R:dr redan blifvit beräknade att ingå till Stats-verket, lill följd hvaraf det blifvande öfverskottet af dessa inkomster, som kommer Postverket till godo, ffeke kan beräknas till mera än omkring 6,187
R:dr årligen, hvilka vore behöfliga tili nya och förbättrade postgångar samt till bestridande af kostnaden för ökandet af postiljons-beskickningar med posterne, har blifvit yrkadt, att, om den föreslagna förhöjningen i postskjuts-legan kommer att af Utskotten tillstyrkas samt af Rikets Ständer för deras del bifallas, ett deremot svarande Slats-anslag till bestridande deraf äfven måtte beviljas, då af ofvanstående utredning syntes, att
Post-verket under nuvarande förhållanden dertill icke egde tillgång.
I sammanhang härmed hafva Utskotten blifvit erinrade om nödvändigheten att öka anslaget för militäre embetsoch tjenslemäns resekostnader i det fall, att all skjutslega kommer att förhöjas, samt att ett sådant anslag måtte iklädas egenskapen af förslagsanslag.