Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då, i motsatts af det goda man sålunda velat tillvägabringa, senare tiders erfarenhet visat, att rättigheten till dylike skuldsedlars utgifvande icke sällan föranledt flere missbruk och olagligheter, som, långt ifrån att befordra den enskilda crediten, tvärtom på densamma haft ett högst menligt inflytande; samt härtill äfven komma följande icke mindre vig. tiga omständigheter, nemligen att, om ett dylikt skuldebref af en eller annan händelse för rätta egaren förkommer, denne ej kan visa sin eganderätt dertill eller utsöka sin fordran hos gäldenären; att innehafvaren af falskt skuldebref kan dermed ansvarslöst bedraga annan man, enär denne, i saknad af skriftelig öfverlåtelse, ej kan styrka, att den förre skuldebrefvet innehaft och utgifvit, samt att, om skuldebrefvet redan är betaldt eller full valuta derföre icke utgifven, och innehafvaren, med kännedom om ett sådant fölhållande, tvekar att Lag-Utskottets Betiinkdnde N:o g8« sjelf nied borgenärs-ed fästa dess rigtighet, lian möjligen kan finna någon annan, som uppträder såsom egare och verkställer edgången; så har Utskottet, vid jemförelse af alla dessa olägenheter, å ena sidan, med de fördelar, å den andra, hvaraf bruket af skuldsedlar till innehafvaren är åtföljdt, funnit de förre i så väsendtlig mon öfverväga de senare, att Utskottet ej tvekar, att
Motionaireris förslag örn förbud emot sådane skuldsedlars begagnande understödja.
Beträffande åter yrkandet, att bruket af skuldsedlar, ställde till viss man eller ordres, äfven måtte afskaffas; så torde anledningen till detta förslag egentligen böra sökas uti det hit. tills brukliga, ehuru i lag icke bestämdt till» låtna sätt, att, medelst långifvarens blotta namnteckning å skuldebrefvet, detsamma till annan man öfverlåta, genom hvilken åtgärd dessa skuldsedlar ostridigt försättas, åtminstone i de fläste hänseenden, i alldeles lika cathegorie med sedlar, ställde lill innehafvaren.
— De skäl, som stadgat
Utskottets öfvertygelse örn nyttan och nödvändigheten af sistnämnde slags skuldsedlars afskaffande, tror Utskottet jemväl ådagalägga behofvet af en sådan lagbestämmelse, som uttryckeligen antyder långifvarens skyldighet att å skuldebrefvet teckna den persons namn, till hvilken han detsamma öfverlåter.
Men för vidsträcktare bifall till Motionairens ofvanbe - Lag-Utsköttels Betänkande N:o $8* rörde yrkande, har Utskottet ej kunnat finna någon grund, enar de olägenheter och missbruk, hvilka i afseende på sedlar till innehafvaren kunna ega rum, icke inträffa med skuldebref, som äro ställde till viss man, med rättighet för denné att sin rätt å annan namngifven person öfverlåta, hvaremot skuldebref af sistnämnde beskaffenhet gifva fordringsegaren alla de fördelar, som sedlar till innehafvaren medföra.
I betraktande häraf anser Utskottet sig böra tillstyrka utfärdande af en med dessa åsigter öfverensstämmande förordning, såsom tillägg till g:de Gap. l § Handels-Balken, enligt följande förslag:
Skuldebref skall ställas på viss man.
G ifver man honom deri loj till öfverlåtelse.
, utmärkes sådant med ordet Ordres; och må han det till viss manj meri ej till onämnd, o'/- verlåta.
En Ledamots serskilda mening bifogas, Stockholm den 9 September 183g, Bil. till Lag* Utskottets Betänkande N:o gg. 5 R e s|e r v a t i o n af Professor Bexell:
Hyllande de åsigter: att skuldsedel är ett Contract, hvarigenom den, sorn af en annan erhåller penningar eller deras värde, erkänner lånet och bestämmer de ömse. sidigt aftalade vilkoren för återbetalningen; att Lagstiftningens härvid mellankommande rätt endast sträcker sig till förekommande af tredje mans lidande, till i möjligaste måtto uteslutande af svek och bedrägeri, och till tryggande af allmänna crediten i penninge-transactioner; reserverar jag mig emot den tillstyrkta inskränkningen i rättigheten att utgifva och emottaga löpande skuldsedlar.
De olika andelar af jordisk förmögenhet, som tillfället tilldelar de dödlige — desses olika lefnadsförhållanden, näringsbestyr, handel, industri m. m. förete behof af ett fritt och ömsesidigt förtroende.
Försträckningsgifvaren må till fyllande af låntagarens tillfällige behof, eller till utvidgande af hans industriela företag, utlemna sine samlade penningeförråd —• och sjelfve må de fritt få aftala och besluta de förhållanden, som dem emellan i följd af lånet tillkommit, sjelfve bestämma lika såväl formen för skuldsedlen, som vilkoren för återbetalningen.
Inflytta den tillstyrkta inskränkningen inom de lagligt fria penninge-transactionernes område — och tätt i spåren på den förhastade 6 Lag-Utskotiets Betänkande N-.o 99, ålgärden skall en vacklande credit följa.
Denna fordrar må hätada nu mer än någonsin att af Lagstiftningen upprätthållas.
Afvikelsen ifrån hittills gällande stadganden är af behofvet alldeles icke påkallad, utan tvärtom skadlig.
Lag-Comiléen, som i sitt först tryckta Lagförslag hyllade de af Utskottet i betänkandet na framställde åeigter, har i sitt senare förslag på ganska goda skäl frånträdt dem.
Ankom till Exped—Utsk. den 23 September 1829.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 3o, om straff ä den3 sorn falskeligen ä sig bekänner missgerning äfven af mindre svår art, än att den dödsstraff jörtj enar.
D •*-'6 anmärkningar, i anledning af hvilka ofvanberörde Betänkande är till Lagutskottet återremitterad t, hafva blifvit framställde hos Höglofl, Lag-Utskottets Betänkande N'0 99
Bruncrona, samt hos Högvördiga Preste*Ståndet af Herr Kyrkoherden Ahlqvist, Herr Contracts-Prosten Agrell, Herr Prosten Elfström och Herr Presidenten Poppius, och åsyfta alla att ådagalägga, flff den af Utskottet föreslagna straff beslämmelsén ej är lämplig till förbrytelsens art; varandes derjemte yrkadt, af Herr Ribbing, alt
Utskottets förslag matte ändras till denna lydelse: 5>Uppgifver häcktad person, som för brott under tilltal står, eller fånge, som till fästningsstraff eller allmänt arbete, på längre eller korrtare tid, dömd blifvit, /zrzzz föröfvat missgerning, för hvilken han ej redan är tilltalad eller dömd, zz/zzzz o/Z dertill pinl, skrämd eller svikligen förledd vara, oc/z förekomma dervid sådane omständigheter, soot gifva skälig anledning att sätta uppgiftens sannfärdighet i tvifvel, då skall han först underrättas om det ansvar, soot « /o/sii bekännelse följa kan; fortsätter lian ändå sin bekännelse, och bepnnes den sedan vara falsk; plikte med fängelse vid vatten och bröd, spö eller ris, efter omständigheterna; och af Herr Bruncrona, att antingen 5 §• i 13 Cap.
Missgernings-Balken skall lämpas till all falsk bekännelse, eller ock S Låg-Utsköttets Betänkande N:o gg< att stadgas må, att den häcklade person, som falskeligen a sig bekänner brott af hvad beskaffenhet sorn helst, med undanlag af sådant, på hvilket dödsstraff bör tolja, skall för sådan angifvelse straffas med sex par spö, eller deremot svarande pär ris, eller fängelse vid vatten och bröd, derest, på anledning att uppgiften ej är sannfärdig, han icke, efter erhållen varning aj vederbörande, samma origtiga angifvelse återkallar innan han till ransaknings undergående förpassas och af sändes, hvaröfver behörigt Protocoll skulle uppsättas och fången åtfölja till den domstol, der han skall ransakas och dömas; och borde bestraffningen i lämplig mon ökas, om, genom den falska bekännelsen eller andre utvägar, fånge, som sedan ertappas, beredt sig flykt och densamma i verket satt Utskottet, hvars ifrågavarande Betänkande är af VäJIofl. Borgare-Siåndet och Hedervärda Bonde-Ståndet gilladf, har herntat egentliga grunden till sid förslag från stadgandet I 17:de Cap. 36 §.
Rättegångs-Balken, att frivillig, infor
Rätta gjord bekännelse af brott, som ej går å lif, utgör tillräckligt bevis om brottets verklighet.
Orsaken, hvarföre Lagen ej utsätter serskildt ansvar för den, som falskeligen å sig bekänner brott af mindre svår beskaffenhet, än att dödsstraff derå följer, synes nemligen, vid jemförelse af berörde Lagrum med 13 Cap, 5 Lag-Utskottett Betänkande N:o gg. 9 §.
Missgernings-Balken, vara deri, att Lagstiftaren ansett den erkännande i detta fall böra dömas efter sin egen uppgift, och osanningen således medföra sitt eget straff.
Och ehuru dervid den händelse, som här är i fråga, eller att fånge å sig diktar missgerning, i uppsåt att derigenom gäcka och förleda offentliga myndigheter samt bereda sig bättre tillfälle att fly, icke varit afsedd; så tror dock Utskottet, att den föreslagna tillämpningen af berörde grundsats så mycket mindre kan sägas här vara rättsvidrig eller vådlig, som, enär fången kan efter behag å sig dikta en gröfre eller en ringare förbrytelse, det beror af honom sjelf att bestämma det ansvar han vill äfventyra, samt det för öfrigt är honom öppet lemnadt att, efter erhållen varning och underrättelse om den erkända förbrytelsens påföljd, sin bekännelse återkalla och förblifva strafflös.
— Utskottet inser dock, alt straffbestämmelsen, efter Utskottets förslag, i vissa fall kan blifva dels svårare och dels lindrigare, än den egentliga förbrytelsens, nemligen den falska uppgiftens, beskaffenhet och följder kräfva.
Och som Utskottet icke anser lämpligt, att enahanda straff stadgas för hvar och en falsk bekännelse af ifrågavarande art, helst den diktade uppgiften kan vara mer eller mindre svekfull och förledande samt medföra mer eller mindre skadliga följder; så, emedan, i fråga om falsk bekännelse af brott, som dödsstraff förtjena^ Lagen öfverlemna! åt
Domaren att, efter lo Lag-ZJiskottits Betänkande Nto 99. profning af omständigheterna, ansvaret utsätta, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att en sådan pröfningsrätt måtte äfven i förevarande fall åt Domaren uppdragas, samt, i öfverenstämmelse dermed, Utskottets förslag ändras till denna lydelse:
Uppgifver häcklad person, som för brun under tilltal star, eller fånge., som till fästningsstraff eller allmänt arbete, på längre eller körnare tid, dömd blifvit, att han Jöröfvat missgerning.
, för hvilken han ej redan är tilltalad eller dömd, och förekomma dervid sådane omständigheter, som gifva skälig anledning att sätta uppgiftens sannfärdighet i tvifvel; då skall han först varnas för den påföljd falsk bekännelse medförer.
Fortsätter han ändock sin uppgift, och befinnes den sedan vara falsk; plikte med fängelse vid valten och bröd efter omständigheterna.
Stockholm den 9 September 18‘ag, Lflg* Utskottets Utlåtande N'o 100, li N:o 100.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 62, om ändringar i Concurslagen den 13 Julii 1818 och Kongl.
Förordningen den 22 October samma år9 om edsformulair i Concursmål.
Ridderskapet och 'Adeln, Högvördige Preste-Ståndet samt Vällofl.
Borgare-Ståndet hafva till Lag-Utskottet återremitterat Utskottets ofvanberörde, af Hedervärda Bonde-Ståndet bifallne Betänkande, i anledning af åtskillige, inom förstnämnde Irenne Riks-Stånd deremot gjorda anmärkningar, hvilka här nedan upptagas och besvaras i den ordning Betänkandet föranleder.
Concurslagen.
i Cap. 9 §.
Herr Winblad anser Utskottet ieke hafva med behörig noggrannhet pröfvat och be• II Lag-Utskottets Utlåtande N:0 100, dömt hans i detta ämne framställde fråga, huruvida borgenärs, genom lagakraftvunnen concursdom, erhållna rättighet, att för bristen i full betalning af sin fastställda fordran få hålla sig till gäldenärens person, må genom en förnyad cessions-ansökning af gäldenären anses i/pphäfven; och Herr Cron har yttrat, att, så länge ny concurs hindrar bysättnina, gäldenären genom senare concursen fö rsättes i bättre belägenhet än för~ ut; men Utskottet, som tror, att dess yttrande öfver denna motion är både tydeligt och fullJ ständigt och icke gifver anledning till den mening, som skulle en ny concurs, mera än den föregående, upphäfva gäldenärs personliga ansvarighet, har icke funnit anrnärkningarne till ändring eller tillägg i samma yttrande föran« leda. 2 Cap. i §.
Emot Utskottets förslag till ändring i denna §. är anmärkt: ö) af Herr Friherre Ludvig Boije; alt här bordt stadgas, att, derest samtlige borgenärerne öfverenskomma att anförtro boels förvaltning åt gäldenären, sådant bör tillåtas; men att det icke i annat fall må ske; Lag-Utskottets Utlåtande No 100. 13 b) af Herr Arvid Ribbing: att nu gällande stadgande om l vänne gode män bordt bibehållas, på det att aflägse boende och sällan närvarande borgenärers rätt må säkrare . bevaras; och c) af Herr Georg
Axel af Sillént dels att det bör stei borgenärerne ovilkorligen fritt och öppet att välja en eller flere gode män, samt dels att föreskriften om syss/omäns väljande må upphafvas, och dr, sorn en gång blifvit till boets förvaltare valde, äfven efter proclamadagen med sin befattning fortfara, så framt icke de befattningen sig afsäga, eller nytt val af cn eller flere borgenärer yrkas.
Till svar å dessa anmärkningar får Utskottet erinra, att alla borgenärer i en concurs ej kunna anses vara med säkerhet kände innan inställelsedagen förbigått; att, om samtlige borgenärerne vilja uppdraga det afträdda boets förvaltning åt gäldenären, sådant icke lärer kunna efter någon rättsgrund dem förvägras; att, då rättigheten altt välja endast en god man är inskränkt till det fall, att boet är af ringa beskaffenhet, samt dessutom förknippad med det vilkor, att valet af Rätten godkännes, någon 14 Lag-Utskottets Utlåtande N.o 100. våda fiir aflägse vistande borgenärers ratt ej synes vara att befara; att deremot både borgenärerne* säkerhet och angelägenheten af en i möjligaste måtto skyndsam utredning fordrar, att förvaltningen af vidlyftigare bo anfdrtros it två eller flere personer; samt ändtligen att, enär det är borgenärerne obetaget att å inställelsedagen till syssloman välja de personer, som varit gode män, eller antaga andra, ingen förändring af hvad i detta afseende nu är stadgadt syne9 behöflig. 2 Caj). Qj §.
Herr Ribbing, som förmenar det af Utskottet föreslagna tillägg i denna § vara otydligt och gifva anledning till den mening, son skalle sysslomans-arf vodet böra beraknas set af afgäldcn, sorn af köpeskillingen, har yrkaty att tydligen måtte utsättas, tlet arfvodet skall utgå af afgälden och, om den icke förslår, bristen fyllas af köpeskillingen.
Utskottet har icke förmått inse ringaste skäl till denna anmärkning eller fatta ändamålet af det förtydligande, som blifvit yrkadt.
Det af Utskottet föreslagna tillägget innehåller, att sysslomans-arfvode, som för fast egendom belöper, skall utgå af egendomens afgäld och köpeskilling.
Utskottet kan ej föreställa sig, huru häraf möjligen skulle kunna dragas an - Lag-Utskottets
Nto 100.
15 nan mening, an den, som orden innebära, och af sig sjelf är klar, nemi.: att arfvodet bör utgå af köpeskillingens och afgälrlens sammanlagda belopp; hvaraf följer, att någon villrådighet ej kan uppstå, huruvida arfvodet först bör tagas af afgälden, så långt den förslår, innan något af köpeskillingen dertill användes, hvilket för öfrigt vore både för sysslomannen och för concursmassan alldeles likgiltigt. 3 Cap. 3 §.
Herr Wollrath T hain har instämt i Herr /.. H.
Gyllenhaal i ajseende / a denna §. ajgifne och vid Betänkandet fogade reservation; äfvensom Herr Cron yr hat, att ella. pensioner höra vara Jritagne fran borgenärers kraf; och Herr Kyrkoherden Lyth hur ansett Utskottets förslag vara onödigt, emedan i en sådan grefva innehåltes just det förbehåll, att den icke för innehafvarens gäld får tillgripas.
Utskottet finner ej skäl att frångå sin i detta ämne yttrade mening.
Pensioner och benådningar, de må vara anslagne af Staten eller af enskilde, hafva det gemensamt med all gåfva, att det beror af gifvaren att föreskrifva loflige sätt och vilkor för användandet.
Ar nu gåfva gjord med det förbehåll, att den ej får användas till betalning af gåfvotagarens gäld, l6 Lag-Utskottets Utlåtande N:o ioo. så måste detta förbehåll respecteras; ty hvarken gåfvotagaren eller hans borgenärer hafva rätt att ändra eller upphäfva gifvaren» förklarade vilja.
Är åter gåfvan gjord utan uttryckligt förbehåll, så tillhörer hon gåfvotagaren med full eganderätt; och då finnes intet skäl, hvarföre icke den, så väl som annan hans egen dom, må gå till hans gäld* betalning. 4 Cap. i och g §§.
Af Herr Presidenten Poppins är hem* stäldt, om icke de i Utskottets förslag till förändrad lydelse af i §. i detta Capitel förekommande orden: ’’heille han sig inom 'sitt hus, intilldess första dom i saken ut"gifven är, 55borde ändras sålunda: hålle han sig inom sitt hus intilldess
Domaren annorledes derom förordnarj helst gäldenären ej kan fordra större frihet endast derföre, att dom fallit i första instantien, enär hans öde ännu beror af laglig pröfning i en annam Herr Kyrkoherden
Lyth har föreslagit följande redactions-förändring i samma §.; hålle han sig inom sitthus intilldess dom annorlunda stadgar.
Af Herr Winberg åter är yrkadf, att Gäldenärens skyldighet att hålla sig inom sitt Lag'Utskottets Utlåtande N'o 100. 37 sill ht/s bär fortfara till dess skriftvexlingstiden förbigått, och ali gåldenären äfen derefter icke ma ega lof att, utan sysslomans bifall, från orten sig begifva; i följd hvaraf, och enär gäldenärs förmon att njuta underhåll af boet ej billigen han fortfara längre, än hans skyldighet att hålla sig inom sitt hus, g §, i samma Cap. borde erhålla denna lydelse: i*Gäldenär njute, till dess proclama ''och skriftvexlingstid förbigått, för sig, hustru. ”och ojörsörjde barn underhall af boet."
Hvad nu fdrst angår Herr Presidenten Poppii och Herr Kyrkoherden Lyths hemställan och förslag; så, emedan föreskriften, att gäldenär skall hålla sig inom sitt hus, endast afser det ändamål, att gäldenären alltid må vara till hands, när han af Rätten, eller af gode män, eller sysslomän kallas till upplysningars meddelande i frågor, som höra till concursmålets och massans utredning; men detta ändamål skäligen må anses uppfyldt, sedan ärendet kommit i det skick, att förste dom i saken kunnat meddelas; finner
Utskottet sig icke ega skäl att i detta afseende tillstyrka någon ändring i Utskottets förslag.
Bih, till Riks~St, Brot. 1828 och 1829. 7 Sami.
I Af A, 2• 10.de H-t adra Eidet. 18 Lag-Utskottets Utlåtande N:ö 100.
Beträffande åter Herr Winbergs yrkande; så, ehuru uyssberiirde skäl till gäldenärens qvarliållande inom sitt hus i allmänhet ej kan antagas hafva upphört, innan concursrrtålet är så utredt, att första domstolens beslut kunnat ut. färdas; så gifvas dock visserligen de fall, då, sedan borgenärernes fordringar blifvit bevakade, och skriftvexl ingen dem emellan slutad, gäl— denärens hörande eller biträde icke mera är af nöden, I denna händelse synes alltså en större frihet kunna gäldenären medgifvas; hvilket likväl, i följd af sakens natur, icke bör stadgas såsom en allmän regel, utan endast tillåtas såsom ett af borgenärernes medgifvande och Domarens pröfning beroende undantag, ålföljdt af jemväl det vilkor, att gäldenärens rättighet till underhåll af det afträdda boets tillgångar då upphörer.
I betraktande häraf har Utskottet funnit sig befogadt att föreslå följande tillägg till 4tde Cap. i Medgifva borgenärerne, sedan skrif'tvcxlingen vid förste
Domstolen slutad är, att gäldenären mä vid andre tillfällen, än nu sagdt är, utom sitt hus vistas, vare det tillätet, der Domaren gröfvar, att det ske mä.
Dock ege han ej alt Lag-ZJtskotets Utlåtande N:6 lod.
39’ utom den stad, eller det härad <7e/' /zö/z sitt hemvist häfver, sig begifva, innan förste domen utfärdad blifvit, vid äfventyr, sowz z 3 §. sägs; samt till 9:de §. i samma Capitel:
Erhåller gäldenär, efter borgenärernes medgifvande, Domarens tillstånd, att, sedan skriftvexlingen vid förste
Domstolen slutad är, oc/z innan förste dom fallit, på fri fot vistas, såsom i 1 §. sägs; vare /zazz e; berättigad att för sig, /zn.
Ä/ra eller barn, njuta underhåll längre, än tz7/ den dag, då det tillstånd honom meddelas, 4 Cöp. 5o §.
Herr Ribbing har yrkat, att nu gällande lydelsen af denna §. nzl oförändrad bibehållas, hvarjemte Herr M. /.
Crusenstolpe, Herr Presidenten Poppius och Herr Biskopen Wijkman anmärkt<?« allmän ordning samt den aktning och det 50 Ldg-Utskottets Utlåtande N'o iooj förtroende, hvilka böra vara oskilj aklige fr ful hvarje offentligt kall, fordra, att den Tjensteman, som råkat i coricurstillstånd, afhålla sig från utöfningen af sin tjenst, ///- tilldess genom laga kraft vunnen dom blifvit förklaradt, a/f /zan ej förverkat sill personliga anseende; i anledning hvaraf blifvit föreslaget, //// orden: ^intill dess dom öfver honom fallit,” ml läggas: som vunnit laga kraft, äfvensom Herr Crusenstolpe erinrat: att det föreslagna stadgandet, att den myndighet, under hvilken gäldeaären, i och för sin tjenst, lyder, skall bestämma, huru stor del af lönen hans Vicarie bör åtnjuta, ofta måste föranleda till tvekan, hvilken myndighet må anses behörig att en så beskaffad fråga afgöra, hvarföre Utskottet borde bestämdt uttrycka, hvilken myndighet här menas.
Och hafva Herr Biskopen] Wijkman, Herr Contracts-Prosten Hallström, Herr Prosten Dillner och Herr Kyrkoherden Lyth instämt i Herr ContractsProsten Nordins rörande denna §. afgifne reservation, som är Betänkandet bilagd.
Utskottet, som förmenar de skäl, hvilka, till stöd för den föreslagna lönfördelningen, äro i Betänkandet anförde, icke hafva blifvit genom de framställde anmärkningame vederlagde, anser det ock vara af sig sjelft tydligt, Lag-Utskottets Utlåtande N:o 100; sti' att fördelningen skall bestämmas af den myn* dighet, sorn är behörig att Vicarien förordna, hvarom åter någon tvekan icke kan ega rum.
Deremot, och då Utskottet ej kan annat än dela den åsigt, att allmän ordning samt vården af det förtroende, som bör kunna egnas åt Statens Tjenstemän, ovilkorligen kräfva,’ att
Statens tjenst ej må utofvas af någon, hvars redlighet och medborgliga heder skäligen kunna sättas i tvifvel, omfattar Utskottet gerna det tillfälle, som ifrågavarande anmärkning nu et-* bjuder, att vördsamt tillstyrka, det mätte i denna §. orden: ”intill dess dom öfver honom fallitförändras sälunda: intill dess laga kraft vunnen dom ufver honom fallit 5 Cap. io §< I afseende på den af Utskottet föreslagna ändring i denna att fatalietirnman i Concurssaker hos Härads-rätt må tillbakaflyttas från klockan
Sju på aftonen till klockan Tolf på dagen, har Herr Richert, med hvilken Herrar Santesson och Langenberg sig förenat, yttrat sig anse lämpligare, om stadgadt blefve, att uppropet ej Jär ske senare än klockan Tolf, 22 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 10,0.' men rättigheten för borgenärer, att sedermera samma dag, sä länge Härads-Ilat lens sammanträde fortfar, ingifva sine bevakningst handlingar, btbehölles, he/s/ flere vidlfltiga concursmäls möjliga inträffande 3 en dag kunde försvära deras behandling pä en kortare tid.
Giltigheten af de skäl, som ligga till grund för tillstyrkandet af ifrågavarande, redan vid 18a 3 års Riksdag, af Rikets Ständer beslutade förändring, tror Utskottet vara så ögonskenlig, att den ej kräfver närmare utveckling.
Det af Herr Richert föreslagna uppropet klockan Tolf på dagen synes Utskottet vara utan ändamål, om fatalietimman ej inträffar förr, än Sju timmar senare, emedan, då edgång och val af gode män ej kunna förr, än vid sist* nämnde tids förlopp, företagas, inga eller gan. ska få borgenärer lära vid omförinalde upprop sig inställa.
Och är det för öfrigt lika uppenbart, att, om inställelse i flere vidlyftiga concursmål på en gång infaller, tiden för deras vederbörliga behandling måste vara både knappare och olägligare om aftonen, än på dagen. 5 Cap. 11 §.
Herr Ribbing förmenar Utskottet hafva misstagit sig om rätta meningen af denna §, dä Utskottet tillstyrkt, att orden: ”bevis Lag-Utskottets Utlåtande N.o 100.
23 derom” må utbytas mot ordet-, inteckningsbevis, då likväl del förra uttrycket, ef ter Herr
Ribbings tanlia har afseende /vakallelsebevis och ej på gravationsbevis, Detta Herr Ribbings förmenande stridec dock så pätagligen mot paragrafens sammanhang, att Utskottet anser någon vederläggning af denna anmärkning ej behöfvas; syftandes Utskottets förslag icke till förändring, utan endast till förtydligande af samma §., på det att all möjlig anledning till den tolkning, Herr Ribbing vill hafva deråt gifven, må ur vägen rödjas. 5 Cap. 17 §.
Herr Winblad, som förnyat sin Motion om stadgande, att fordringar, hvilka i gäldenärs concurs en gång blifvit fastställde, ej behöfva, om samma gäldenär äler gör cession, i den senare concursen ä nyo bevakas, har gjort den anmärkning, att