Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så tanklöst du pratar, Lisa.
Om du finge en drinkare till man, så tänker jag du snart finge nog af den trefligheten.
Men sant är det att karlarna nu för tiden aldrig ä' riktigt muntra annat än vid flaskan.
Det går verkligen inte an att säga så om alla.
Det fins sannerligen ännu hyggliga ibland dem.
Inte sant, Vappu?
Nu ä' de fylda på nytt.
Tag era glas, pojkar, och drick, drick duktigt.
Drick tills verlden snurrar rundt för era ögon och det sjuder och susar i örona värre än i Tammerfors bomullsfabrik.
Då vet ni att ni ha druckit på Ristos bröllop.
Rätt taladt.
Det är ett dåligt kalas, som en karl går nykter hem ifrån.
Och nu ska vi dansa polska.
Är inte din fiol stämd ännu, Janne?
Hugg i med några riktiga danstoner.
Så, så där ja.
Janne är en karl hela da'n, han.
Skynda på nu, pojkar.
När hvar och en tar sin, så tar jag min lilla dufva.
Går gnolande till Johanna.
"Hej hopp, min lilla sockertopp.
Du och jag och Syrse-Lisa, Puntus Paavo och Juortos Jussi, Krog-Lassi och Mjölnar-Matti -- --"
Risto, låt mig först säga dig ett par ord.
Tre, om du vill.
Ska vi gå riktigt långt undan, så att ingen hör oss.
Nå, hvad i all verlden är det nu med dig?
De börjar väl inte att hålla oväsen här i afton?
Jag begynner redan bli ängslig.
Hålla oväsen?
Hvad fanken.
Var det därför du blef så allvarsam?
Så'na dumheter.
Hvad slags oväsen skulle man väl hålla här?
Om karlarna dricker för mycket, så att de bli fulla?
Nå, än se'n då?
Det händer väl ibland, isynnerhet på ett så'nt här kalas.
Det vore väl inte så farligt.
Det skulle förstöra hela bröllopsglädjen för oss.
Käre Risto, du är ju åtminstone på din vakt?
Hm, jag?
Gnolar:
"I eget bröllop kan jag, min flicka, Väl gerna få ha en liten sticka."
Den är ingen karl, ser du, som inte vågar ta sig en tår på tand.
Tyst, tyst, tala inte så högt.
Du skämtar, Risto, och du menar inte hvad du säger.
Jag skulle skämmas ögonen ur mig, om du skulle dricka dig full.
Det tycks det, eftersom -- Hör, Johanna, glöm du inte hvad presten nyss sa' åt oss.
Att "mannen är qvinnans hufvud".
"Mannen är qvinnans hufvud", liksom katten är råttans.
Och det är i senaste laget för råttan att pipa, när hon är till hälften i kattens mun.
Rätt, Gustaf, rätt, ha, ha, ha.
Det är i senaste laget för råttan att pipa, när hon är till hälften i kattens mun.
Nå, Johanna, ska vi begynna?
JOHANNA lägger sina båda händer i Ristos.
Låt oss börja.
Alla ställa sig på sina platser, och dansen begynner.
Polskan blir allt lifligare, och glädjen har nått sin höjdpunkt i det ögonblick, då dörren öppnas och Heikki släpar in Kerttu, som af alla krafter stretar emot.
Dansen upphör, men alla förbli på sina platser.
KERTTU.
Jag vill inte in hit, hör du, jag vill inte.
Släpp mig, din otäcka tjockskalle, eller jag biter fingrarna af dig.
Kerttu.
Drar sig afsides.
Hvad skall det nu bli för spektakel.
HEIKKI.
Sakta, sakta.
Jesses, så hon rasar alldeles som ett vilddjur.
Kors, så'na hvassa klor hon har.
Aj, din rackarunge.
Vill du låta mig vara i fred?
Väsnas nu inte för ingenting, för du skall in i alla fall.
Här hjelper hvarken lock eller pock.
Gustaf, tag du henne i andra armen.
Nej, nej, tvinga henne inte.
Det vore då också underligt, om inte två karlar skulle kunna rå på en så'n där flickslinka.
Knuffar henne med ett tag fram midt på golfvet.
Så'na puffar ger jag, sa' käringen, körde hufvu't i väggen.
Hvad tusan är det där för en slamsmaja?
Alla skratta och tissla.
Flickorna dra sig, sins emellan hviskande, till venster.
-- Kerttu står orörlig med knutna händer och ser skarpt omkring sig.
Välkommen, Kerttu.
Nu blef det ett tisslande och tasslande i vinklar och vrår.
Hör du, Hopptossa, att bruden talar till dig.
Mitt namn är Kerttu.
Välkommen till vårt bröllop, Kerttu.
För att tjena till åtlöje för er?
Med knutna händer.
Välan, här är jag nu.
Gör ert bästa.
Försök om ni kan få mer af mig än hvad yxan får af stenen.
Hvem är den där hundralappiga flickstackarn, som står där och visar tänder och stirrar så vildt?
Har du inte sett Hopptossan förr?
Henne känner annars hela verlden.
Ja, just henne, som ni i kapp hackat i småbitar och tuggat mellan era tänder.
Har ni haft mycken nytta af ert arbete?
Säg för ro skull.
Synd fick ni fullt upp i hjertat af det, men det hade ni tillräckligt af förut.
Kors för tusan, en sådan galla.
Törs man alls närma sig den där, eller står det en eldslåga ut ur munnen på henne; -- flyger det gnistor ifrån tungan?
Gå din väg, Toppo.
Ingen får ha Kerttu till narr, hon är bjuden till gäst såväl som alla andra.
Vill du inte gå dit bort till de andra flickorna, Kerttu?
Jag svarar för att de ska bemöta dig väl, om du bara å din sida vill vara vänlig emot dem.
Hellre böjer jag mig för skogens träd än för slynor; hellre förliks jag med ulfvar än med trollpackor.
Den skamlösa.
Hur vågar hon --?
Ska vi inte ta henne vid axlarna och ge henne samma skjuts ut som hon fick in?
Och med samma fart.
Var stilla.
Ni får inte förbittra hennes sinne så där.
Ni hör ju hur bittert det redan är förut.
Kerttu, får jag inte bjuda dig ett glas vin?
Blixt och dunder.
Hon är inte ful alls, när man ser litet närmare på henne.
Halsen är som en ljungstängel; läpparna ä' som vildhonung och kindbenen som två halfmogna lingon.
Det är inte långt ifrån att jag redan börjar att bli kär i henne.
Kommer du mig för när, så rifver jag ut ögonen på dig.
Nå nå, det gör du väl ändå inte.
Sjelfva katten får ju se på kungen, om inte annat så från spiseln.
Går du din väg, bandhund.
TOPPO ryggar tillbaka.
Inte så, skaparens skapelse.
KERTTU, åter kall och lugn.
Skaparen tör väl ha skapat mig eller synden fostrat mig.
Bry dig inte om dem, Kerttu. De ska inte få göra dig något ondt, så länge du är under mitt beskydd.
Under ditt beskydd?
Är jag då en sådan stackare att jag skulle behöfva beskydd?
Gå bort, långt ifrån mig.
Dig hatar jag ännu mer än de andra.
Stackars flicka.
Hur har ditt unga hjerta kunnat bli så hårdt?
Det kan du fråga det där packet om.
Och fråga framför allt din egen eländige brudgum, som gömmer sig där bakom de andra och inte törs visa sig.
Du får inte smäda Risto.
Han har inte gjort dig något ondt.
Det vet väl jag bäst.
Stig fram, Risto.
Låt henne inte skymfa din heder med sina elaka beskyllningar.
Risto kommer långsamt fram.
Nå, ser du, Hopptossa, att han vågar.
KERTTU betraktar
Risto en stund under tystnad.
Därpå utbrister hon med af raseri qväfd stämma:
Eländigt svek du din ed.
Som en hund åt du opp din ära.
Hon ljuger.
Det var knäfveln hvad hon kan finna på.
Och det bara skrattar du åt, Risto.
KERTTU går ett steg närmare Risto med utsträckt hand.
Ljuger jag?
Se mig rakt i ögonen och säg det ännu en gång, om du kan.
Det kan du ju, Risto.
RISTO skrattar litet förläget, vänder sig bort och säger halfhögt till sina kamrater:
Alltid råkar man nå'nstans här i verlden ut för ett eller annat åkerspöke.
JOHANNA försöker att qväfva sin vaknande ångest.
Gör som hon säger, Risto.
Se henne i ögonen, Risto.
Du är ju i alla fall oskyldig.
Vänd dig hit, om du vågar, eländige.
Och på det sättet låter du dig skymfas i allas närvaro.
Vore jag man, skulle jag nog stoppa till munnen på henne.
Jag skulle inte ha det minsta medlidande med en sådan där.
Sticker du nu också fram dina klor, barmhertiga samaritanska?
Skönt.
Kom nu hit hvarenda en af er.
Jag fruktar er inte.
Jag skall ändå ropa så att det skallar i öronen på er:
Risto har svikit sitt ord, brutit sin ed.
Risto är den ohederligaste skurk, den värste bedragare under solen.
Store Gud, Risto, försvarar du dig inte?
Förneka henne då.
Krossa denna orm, som spyr ut sitt gift öfver oss.
Förneka?
Krossa?
Under stenen är min förnekare, under jorden min förkrossare.
Hvad är det du bråkar och väsnas för, Kerttu.
Låt oss försonas och kasta bort allt gammalt groll.
-- Och så ska vi dansa polska.
Det är mycket bättre än att gräla om strunt.
Jag skall hälla i ett glas vin åt dig, Kerttu.
Kom och drick.
Usling, med vin vill du utplåna din syndaskuld?
Var det nu verkligen en så stor synd?
Ja, Gu sa'e jeg det, sa' norrmannen.
Att en ung man gycklar litet med en vacker flicka utan att ha några allvarsammare afsigter och isynnerhet när det är med en så'n stackare som du är, kära Kerttu. -- -- Seså, ska vi inte ta oss ett glas, pojkar?
KERTTU, nästan vansinnig.
Med qväfd röst:
Jag har ännu ett ord att säga.
Se'n kan ni supa.
Du hycklade kärlek under det att falskhet bodde i ditt sinne.
Du störtade mig med afsigt i förderfvet.
Därför skall du också få din förtjenta lön.
Tar fram en ring från sitt bröst och kastar den till Ristos fötter.
Med denna din förlofningsring sliter jag den sista ömma känslan ur mitt hjerta.
Från denna stund ska endast hatets och hämdens lågor flamma där.
Min förbannelse skall följa dig ända intill döden, ja, bortom den, på andra sidan grafven.
Den skall tynga dina axlar som ett berg.
Den skall tära ditt bröst som en mask, och dag och natt skall den påminna dig om hvems lycka och lif du har förkrossat.
Hjelp -- jag svimmar.
YRJÖ för henne till en stol.
Vatten, hemta vatten.
Vappu ger vatten åt Johanna och gnider hennes tinningar.
Vissnar redan kärlekens blomma?
Bleknar redan den af kyrkan helgade och af folket ärade?
Tiden är ju ännu inte kommen.
Njut först den sällhet, som du har grundat på en annans förderf.
Njut fröjd och kärlekslycka så länge du kan.
Under tiden skall jag kretsa som en uf kring er lyckas tjäll och ropa:
Hämd, hämd, hämd.
Störtar ut.
-- Allmän bestörtning. -- Paus.
Hur är det med dig, Johanna?
Mycket illa, fruktar jag.
Kanske det går öfver. -- Bli här hos mig, ni båda.
Det var tusan till flicka att vara argsint.
Hon fräste som en riktig vildkatt.
-- Och så stod du där, Risto, inför henne som en eländig syndare och kunde inte klämma ur dig ett enda ord.
Än vi andra då.
Fan besitta, inte har jag heller ofta varit så handfallen som nyss.
Där kan ni se.
Gick det inte som jag sade.
Hvarför skulle också Johanna be henne komma hit.
Det kunde man ju veta förut, att inte Hopptossan kan vara folk.
Usch, det är visst och sant, den här skakningen går inte ur kroppen med annat än bränvin.
Fyller i glasen.
Hvad är det du letar efter, Toppo?
Jag tittar efter hvart ringen tog vägen, som det där qvickhufvudet kastade på golfvet.
Låt den ligga, bror lilla.
Det lönar inte mödan att leta efter den.
Det var bara en vanlig messingsring, alldeles värdelös, fast hon, den där fjollan, bar den på bröstet.
-- Kom hellre och tag dig en sup.
Tre starka slag höras i väggen.
Alla spritta till, isynnerhet qvinnorna.
QVINNORNA.
Hvad i Herrans namn var det?
LENA-KAJSA.
Det var döden som bultade.
Eller kanske verldens sista stund är kommen.
TOPPO ser ut genom fönstret.
Fan heller.
Det var bara Hopptossan, som smälde i väggen.
Nu hyttar hon med knytnäfven hitåt och hoppar som vore hon besatt.
Ut, pojkar.
Tag fast den slynan och för henne till poliskammaren.
Nej, låt henne vara i fred.
I kurran med henne och det snart.
Hon springer sin väg så fort att ni inte får fatt i henne.
Hon har redan flugit så långt bort att af hela flickan syns inte mer än kjolen, som fladdrar i blåsten.
Nå, låt henne flyga då.
Men fan må ta henne, om hon ännu en gång kommer inom mitt område.
En sådan otäcka, som förstörde hela vår glädje.
Få se, om det blir bra igen efter det här.
Knappast, när bruden ser så dyster ut.
Jo, det här var ett trefligt bröllop.
Det lönade just mödan att köpa blommor till bröstet för det här.
Nå, än jag då, som måste skaffa en annan i mitt ställe, efter frun inte ville ge mig lof annars.
Känner du dig bättre nu, Johanna?
Vill ni kanske ha litet mera vatten?
Jag behöfver ingenting mer.
Om jag bara orkade så pass mycket, att jag kunde komma bort härifrån.
Johanna skulle man rakt kunna skrämma förderfvad.
Bry dig inte om hela saken.
Inte går det an att bli vid dåligt lynne för så'nt där.
Hör du inte?
Nej, men se, hvad hon är barnslig.
Nu gråter hon.
Låt hvar och en gå till sig sjelf.
Det skulle väl inte vara så roligt att på sjelfva bröllopsaftonen få höra sådana saker om sin brudgum.
Hvilka saker?
Bedrägerier.
Allt måste man höra.
Så-å, bedrägerier.
Ä' ni alldeles tokiga?
Är det bedrägeri, om man gycklar en smula med flickorna?
Det händer ju jemt.
Ja, fördenskull ä' ju qvinnorna skapade hit till verlden, ty inte lär de ha stort annan befattning.
Ja visst, ja.
Och hvad är det för ondt i, om en ung karl har en liten kärlekshandel då och då med en vacker flicka.
Han kan ju ändå inte gifta sig med alla.
Men ni hade ju förlofvat er med den där flickan enligt hvad jag förstod.
Hvarför lemnade ni henne sedan utan vidare?
Naturligtvis därför att jag fick en bättre.
Ty Johanna är sannerligen något annat än Kerttu, som inte har en ordentlig klädning en gång, mycket mindre pengar i banken.
Nej, då tog jag väl hellre dig, Johanna, och inte lär du väl vara ond på mig för det, eller hur, he, he, he?
JOHANNA stiger upp.
Jag måste bort härifrån, bort, hvad än måtte hända.
Flickor, hjelp mig af med de här grannlåterna.
Midt under festen.
Men så säg då.
Det vet jag inte, men jag måste bort.
Det blir väl alltid någon råd.
Men det vet jag, att vi två passar inte tillsammans.
Gud fördömme mig, tror jag inte att hon har mist förståndet.
Hvad tänker du på, Johanna?
Du gör dig ju alldeles till åtlöje för alla menniskor.
Nyss kommen ifrån vigseln, och nu redan vilja skiljas ifrån sin man.
Något sådant har man aldrig i verlden hört talas om.
Och af en så'n orsak se'n.
För en galen flickas skull.
Ja, galen -- för ingen menniska anser Hopptossan för klok.
Så hårdt ni ha satt i de här nålarna.
Jag kan inte få ur dem på något sätt.
Hon sliter kronan och slöjan af hufvudet. -- Leena-Kajsa och Anna-Maja komma fram och ställa sig på båda sidor om Johanna.
Der ser man hur den onde anden förvirrar menniskan, när han en gång fått henne i sina garn.
Den onde anden?
Det där är den ondes anfäktelser, ingenting annat.
Det må vara som det vill, men i Johannas ställe skulle jag göra på samma sätt.
Där är också en.
Att ännu mer egga upp den där tokan.
Hvem bryr sig om Vappu?
Hon är ju inte lik andra, tänker alltid annorlunda om alla möjliga ting.
Vappu är ett verldens barn.
Hör inte på henne.
Men tänk då en liten smula efter, godt folk.
Hur skall man kunna lefva tillsammans med en man, som man inte kan lita på?
Hellre skulle jag sannerligen gå och dränka mig.
Hellre gå och dränka sig än valla svin.
Hindra mig inte, utan låt mig gå.
Olyckliga, glömmer du så fort din heliga vigseled?
Min vigseled.
Sänker sitt hufvud.
Är det så du är din man underdånig?
Är det på sådant sätt du ärar honom som din herre och man?
Voro vi inte nyss här alla vittne till att du gafs i Ristos beskydd för att vara bunden till honom all din lefnads tid?
Och för att i allt skicka dig så, att du måtte täckas din man.
"Att du måtte täckas din man."
Alldeles rätt, så ljöd prestens ord.
Och nu vid första motgång är du strax färdig att skiljas vid honom, för hvars skull du är skapad --
-- "ty qvinnan är skapad för mannens skull och inte mannen för qvinnans".
Det läste också presten i psalmboken.
-- är du färdig att skiljas vid honom, för hvars skull du är skapad, för att följa den onde andens lockelser och ditt eget köttsliga sinne.
Ve, detta förderfvelsens djup, vid hvars rand du står, stackars menniskobarn.
Kanske ni ha rätt.
Jag kom inte att tänka på det.
Gode Gud, hvad skall jag göra?
Bed din man om förlåtelse och bed honom ha öfverseende med din svaghet, kommande ihåg att han är begåfvad med en starkare karakter och större visdom.
Ja -- det skall jag nog komma ihåg.
Och att det tillkommer mig att styra och leda hustru min till mitt bästa.
Allt det där sades vid vigseln.
Jag hyser därför inte heller något onödigt groll, utan är färdig att skänka Johanna min förlåtelse.
Hör ni, så godsint han är.
Inte ett enda ondt ord om allt der här.
Det skulle inte mången man ha gjort i Ristos ställe.
Johanna kan tacka sin lycka.
Kom nu härifrån, Johanna.
Du skall få bo hos mig till en början.
Jag kan inte skiljas vid min man.
Det skulle ju vara en stor synd.
Ja, tänk hvad det skulle vara.
Synd?
Att rätta ett misstag, som man märker sig ha begått.
Jag gitter inte höra.
Du kommer inte ihåg att presten har vigt oss samman.
Nå, än se'n, hvad hör det hit?
Bevare oss väl, en sådan hedning hon är.
Rop utifrån: "Bruden.
Se så, nu vill de se bruden igen, och hennes drägt är i en så'n oordning.
Sätt dig här på stolen, Johanna, så ska vi strax laga dig i ordning igen.
Hvad de väsnas.
Vänta då ett ögonblick och håll er litet i styr.
Ni ska nog få se oss, om ni också inte bråkar så fasligt.
Seså, kanske det duger nu, bara det är något så när.
De gå fram till fönstret.
Lefverop höras.
Risto dricker och bjuder männen.
Så ropade man ju också i gamla testamentets tid till offerlammen, då de fördes att slagtas.
Hvad tror ni om det, Leena-Kajsa?
Jag känner inte till den saken.
För ro skull bara.
Du skall alltid vara så klyftig.
Ett sådant tal är eljest mycket opassande för en bröllopsgäst.
Därför går jag också min väg. -- Adjö, Johanna.
Dröj ännu en stund, Vappu.
Jag har fått nog af bröllopsglädje för den här gången.
Adjö med er allesammans.
Det var tusan till brådska hon hade.
"Fått nog af bröllopsglädje."
Hå, nu är det först den riktigt skall börja.
Sätt i med en polska igen, Janne, så att vi får dansa.
Det var ett förnuftigt ord.
Vi måste dansa så att bruden får röda kinder igen.
Ser ni, så blek hon är nu.
Låt dansen vara för i afton.
Den går inte nu mera.
Och hvad skulle hindra?
Nu först skall den just riktigt gå, se'n vi ha smuttat litet på glasen.
Tag, du Johanna, Toppo, så skall jag dansa med den trefliga Lisa.
"Och flickan hon är fager, och gossen ståtlig är, Han trampar takt, och flickan så prydligt dansar här."
Inte sant, Lisa?
TOPPO bockar sig för Johanna.
Får jag lof?
Jag sitter hellre här och ser på.
Jag förmår inte, Risto.
Jag är så trött och alldeles som om jag hade feber.
Jag faller bestämdt omkull, om jag försöker att dansa.
Åh pytt.
Visst måste du dansa.
Hur skulle det eljest se ut?
Nå, Johanna?
Låt nu alla sorger och bekymmer fara till skogs och kom och ta en svängom med oss.
Raska på nu, Johanna.
Och ni andra också.
Söla inte så, för då kommer vi ju aldrig i evighet att få börja.
Janne spelar.
Alla ställa sig på sina platser.
Till all lycka fick vi ändå Johanna att ta reson.
Ja, Gud ske lof att allt slutades så väl.
Jag började redan bli orolig för hur det skulle gå.
Polskan begynner.
Ridån faller.
ANDRA AKTEN.
Ett salutorg.
Öfre delen af venstra sidan upptages af stånd och bord, fulla af alla slags varor.
Handeln är liflig.
Till höger äro pojkar med väskor under armarna sysselsatta att kasta boll.
I fonden sjunger en Vismånglare under det han säljer visor till de omkringstående, bland hvilka äfven Lisa märkes.
Katri och Laura köpa grönsaker vid ett af borden till venster.
I det främsta ståndet håller Vappu på att sälja.
VISMÅNGLAREN sjunger:
"På blommande kulle satt Hjalmar så tyst, Ty afskedets timma var när.
Han skulle nu fara till främmande land
Att strida mot fiendens här.
Hans hjerta det suckar, men vinden den leker
Med blomman, som doftar och nickar och smeker
De älskande båda, som bröst emot bröst
I kärleken hafva sin endaste tröst."
JOHANNA kommer från högra sidan, stannar obeslutsam och betraktar vexelvis de pengar hon håller i handen och de säljande.
Afsides:
En enda mark.
Inte en penni mer.
Och ingen aning om, hvarifrån jag skall kunna få en annan.
Ser en stund tyst på pengarna.
Hvad skall jag nu göra med den här?
Skall jag köpa mjölk åt barnet eller bröd åt oss alla?
Katri och Laura komma emot henne.
Lisa blir dem varse och skyndar till dem.
Hon har en visa i handen och en korg på armen.
Nå se, Johanna lefver ännu.
God dag, god dag.
Det är en evighet se'n jag sist såg dig.
Hvad du är rysligt förändrad.
Och det är bara ett år se'n vi firade ditt bröllop.
Man skulle knapt kunna tro att du var samma menniska.
Jag har legat sjuk en lång tid, och se'n har min lilla gosse varit dålig.
När man nätterna igenom får vaka vid vaggan, så blir man nog både blek och mager.
Jaså, har du redan en gosse?
Det visste jag alls inte af. Nej, verkligen?
Nå, hur gammal är han?
Tre månader, säger du?
Och hvem är han lik?
Far eller mor?
Jag kommer och ser på honom en vacker dag.
Jaså, du har en gosse.
Han är så späd och sjuklig, stackars liten.
Kanske vår Herre snart tar honom.
Sjukliga barn bli ofta fullkomligt friska, bara man sköter dem riktigt.
Nog var också vår Ivar som liten så mager och klen, att ingen skulle ha trott att det kunde bli något af honom.
Men pass på bara, när frun började föda pojken med ägg och hackadt, rått kött, så började han strax att växa och fetma så man riktigt kunde se det.
Ni skulle bara se hur frisk och sund han nu är.
Han har kinder så röda och tjocka att det riktigt är en fröjd att se på dem.
Vår Evelina återigen fick maltbad.
Det häldes alltid en hel kappe malt för hvar gång i karet.
Försök du också det medlet, Johanna.
JOHANNA småleende:
Ägg, kött, malt.
Det hörs nog att ni tjenar hos herrskapsfolk.
Man köper inte sådant med våra medel.
Nå, du milde Gud.
Två unga, friska menniskor och ett enda barn.
Nog skulle man väl åt det kunna stå ut med att skaffa hvad som helst, och inte kostar de där maltbaden heller hela verlden.
Men du är så hushållsaktig, Johanna, det är hela saken.
Du har ju egna pengar i banken.
Köp för dem.
Menniskan har egna pengar, så att hon inte behöfver att begära af sin man hvarenda slant, och ändå kan hon säga att hon inte har råd.
Hvem skulle förr i verlden ha trott dig om att bli så snål?
Hvad fattas dig, Johanna?
Nej -- jag är inte sjuk.
Det gör bara så ondt i hjertat ibland.
Aj, aj. Du ser riktigt dålig ut.
Orkar du gå eller skall jag leda dig?
Du faller väl inte?
Adjö nu för den här gången, flickor.
Adjö, Lisa.
Kom någon gång och se på min gosse, om du har lust.
Adjö, adjö.
Jag skall nog komma.
Hör på, Johanna, ännu en fråga, du.
Hur tycker du nu om att lefva tillsammans med din man?
Är det inte litet roligt i alla fall?
Fråga inte om allt.
Du får väl sjelf pröfva en gång, stackars barn.
Går några steg till venster, stannar och säger för sig sjelf:
Egna pengar i banken.
Egna pengar?
Ja, nog hade jag redligt samlat dem under tio års tjenst.
Men gode Gud, va' de väl för den skull mina egna?
Går till Vappu.
KATRI ser efter Johanna.
Hvad felas den där qvinnan?
Kom ihåg mina ord, hon är inte på rätta vägar.
Hvem kan förstå sig på henne?
Jag har inte kunnat tåla hela menniskan se'n hon bar sig så dumt åt på sitt bröllop.
Ämnar ni dröja här längre?
Jag måste i alla fall gå.
Det är inte rådligt att söla, när man är i andras bröd.
LISA ser i sin korg.
Kors i Je.
Jag har ju ännu inte fått allt hvad jag skall ha.
Jo, nu lär jag väl återigen få mina fiskar varma, när jag kommer hem till frun.
Går för att göra ytterligare uppköp. -- Laura och Katri gå ut till höger.
Som jag sa', snälla Johanna, så bär det sig inte nu för tiden att sälja bröd skålpundsvis under aderton penni, därför att mjölet är så dyrt.
Men om du köper ett lispund, skall du få det litet billigare.
Risto och Toppo synas i fonden.
Jag har inte mer pengar än en mark och måste för den också köpa litet mjölk åt barnet.
Der kommer din man.
Kanske du får mer af honom --
Johanna spritter till, gömmer sin hand under förklädet och drar sig litet åt sidan.
Ja, hvad ska vi nu göra, Toppo?
En sup borde vi ju ha så här i morgonrusket, och inga pengar ha vi.
Vänder ut och in på sina fickor.
Inte en penni.
Den ena fickan är tom; i den andra fins ingenting.
Säg, bror lilla, hvad ska vi nu ta oss till.
Ser du din hustru?
Johanna?
Nå tusan, gumman har inte kommit tomhändt till torget.
TOPPO gnolar:
"Hej trillerilleri, Det går nog din näsa förbi."
Hustrun har pengar, mannen inte.
Kommer du ännu ihåg hvad jag sa' dig på ditt bröllop?
"Pengarna ä' mina.
Du slösar inte med dem alldeles som du sjelf vill heller."
Slog det in?
Nej, var viss på det.
Så-å, "pengarna ä' mina".
Åhå, minsann.
Tro inte, du kära själ, att katten flyger.
Johanna finner alltid på någon utväg och skaffar sig några penni, men de tillhör också mig, ty så säger lag och förordning.
Men är inte gumman din af en annan mening?
Emot lag och rätt i landet?
Ohoj.
Så går det ändå inte till.
"Lef i landet enligt landets skick eller bort ifrån det."
Ser du, så rädd hon är för mig?
Gömmer sig undan och smyger bort som en tjuf.
Det är bevis på att hon har pengar.
Vänta lite, Toppo, snart ska vi få oss några supar.
Skyndar till Johanna.
Månne det verkligen lyckas?
Men inte skulle jag i hustruns ställe -- --
Johanna, vänta, gå inte?
Hör du, har du några pengar?
Jag skulle behöfva litet.
Gif hit och krångla inte för jag ser på dina ögon att du har.