Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då det i allmänhet ej syntes vara lämpligt att myndig person skulle ega att, utan giltiga skäl, endast för egen beqvämlighet eller fördel, afsäga sig myndighetsrättens utöfning och sålunda undandraga sig dermed förenade medborgerliga plig— ter, såsom riksdagsmannakall, förmynderskap för omyndiga anförvandter och dylikt, samt en sådan afsägelse äfven skulle kunna missbrukas till skada för andra, som, utan kännedom deraf, med den i omyndighetstillstånd försatte inläte sig i aftal; men ett undantag härutinnan åtminstone för närvarande, då på en gång en mängd ogifta qvinnor, hvilka enligt hittills gällande föreställningssätt, vanor och uppfostran ej voro beredda att om sina angelägenheter sjelfva taga hand, komma att blifva myndiga, syntes vara för dessa nödigt, hemställde Justitie—Rådet vidare, att i 4 § 2 mom. ordet »någon» utbyttes emot »ogift qvinna.»
Till förekommande af den misstydning att qvinua må kunna vara förmyndare i det uti 20 Kapitlet 4 § omförmäida fall, då Domarens förordnande för förmyndaren ej erfordras, ansåg Justitie—Rådet det till 8 § af samma Kapitel föreslagna sednare momentet böra gifvas denna lydelse: »Qvinna må ej heller vara förmyndare i annat fall än i 2 § här ofvan sagdt är.» Kongl, Maj:ts Nåd.
Prop. M 106. 55 i Då i händelse 19 Kapitlet 1 § Ärfda-Balken kommer att i öfverensstämmelse med förslaget ändras, man kan blifva myndig innan han uppnått den för myndighet i allmänhet stadgade ålder, ansåg Justitie-Rådet till följd häraf i 23 Kapitlet 4 § Ärfda-Balken det föreslagna uttrycket »man eller qvinna uppnått myndig ålder» böra förändras till: »omyndig blifvit myndig.»
Den föreslagna lydelsen af 8 Kapitlet 1 § Giftermåls-Balken syntes gifva anledning till tvetydighet huruvida förmyndare eller giftoman eller dessa båda vöre behöriga, att å /omyndig mös vägnar göra äktenskapsförord; och då det ej torde vara lämpligt att utsträcka förmyndarens rätt i detta hänseende utöfver hvad honom nu tillkommer, eller stadga, att man, som före 21 års ålder ingår äktenskap, skulle behöfva förmyndarebiträde, i fråga om äktenskapsförords ingående, hemställde Justitie-Rådet, att orden »vill det förmyndare eller giftoman å omyndigs vägnar» utbyttes emot: »vill det giftoman å omyndig mös vägnar.»
Det i slutet af förslaget förekommande förklarande att, genom hvad deruti vore stadgadt angående ogift qvinnas myndighet, någon ändring icke sker »i hvad allmänna lagen angående giftomannarätt påbjuder och förmår», vore ej med verkliga förhållandet fullt öfverensstämmande, enär genom den föreslagna lydelsen af 8 Kapitlet 1 § Giftermåls-Balken giftomannens rätt, att å mös vägnar göra äktenskapsförord, blifvit inskränkt till endast de fall då denna sednare är omyndig.
Omförmälde förklarande ansåg Justitie-Rådet derföre i stället böra innehålla, att någon annan ändring icke skedde i Lagens stadgande om giftomannarätt, än som genom den förändrade lydelsen af 8 Kapitlet 1 § Giftermåls-Balken blefve en följd.
— Och då det ej med visshet kunde på förhand bestämmas vid hvilken tid ifrågavarande författning kan varda såsom lag utfärdad, men det syntes vara af vigt, att de då omyndiga qvinnor, som till följd af densamma skulle komma att sjelfva taga vård om sitt gods, dertill lemnades någon beredelsetid, ansåg Justitie-Rådet tiden då de i författningen meddelade stadganden om ogift qvinnas myndighet borde träda i verksamhet böra bestämmas till ett år efter författningens kungörande, som då kunde ske samtidigt öfver hela riket.
Qvensel utlät sig: »Bestämmelserna i förslaget kunna hänföras under tre afdelningar, nemligen: l:o.
De som uteslutande röra qvinna, som hvarken är eller varit gift. 2:o.
De som äro gemensamma för sådan qvinna och den, som varit gift, äfvensom för man, och 3:o.
Sådana, hvilka endast gälia man eller qvinna, som varit gift.
Den första afdelningens bestämmelser bestå deruti, att ogift qvinna skall vara myndig då hon fyllt 25 år, dock utan annan rubbning i allmänna stadganderna rörande giftomannarätt, än att, då qvinnan är myndig, giftomanncn skulle vara obehörig att å hennes vägnar upprätta äktenskapsförord.
Vid denna del af förslaget har jag ingen annan anmärkning att göra, än att då äfven den myndiga qvinnan 86 Kongl. Majtts Nåd.
Prop. J\s 106. anses fortfarande behöfva giftomans biträde vid ingående af äktenskap, jäg icke finner giltig grund att inskränka giftomanna-rätten i afseende å befogenheten att göra äktenskapsförord.
Andra afdelningens bestämmelser innefatta: a) ett förtydligande af nuvarande stadgandet, alt omyndig, som fyllt 15 år, må sjelf råda öfver förvärfdt gods, hvilket förtydligande går derpå ut, att stadgandet skulle gälla endast sådant gods, som genom eget arbete förvärfvas; b) att den, som myndig är, skulle, äfven då han kunde vårda sitt gods, ega afsäga sig myndighetsrättens utöfning; c) inskränkning i nuvarande stadgandet i Förordningen den 7 Juni 1749, rörande omyndighetstillståndets förlängning och d) att qvinnan ej må vara förmyndare för andra än egna barn så länge hon är enka.
Till tredje afdelningen höra stadgandena, att man vare myndig om han är gift innan han uppnått 21 års ålder, att frånskiljd hustru anses i fråga om myndighet lika med enka, och att förmyndare må göra äktenskapsförord å omyndig mans vägnar.
Nu ehuru mö, som anser sig ej kunna myndighetsrätten utöfva och derföre önskar, att fortfarande stå under förmyndare, bör kunna få denna önskan uppfyld; likväl och som efter min tanke stadgandet i 19 Kapitlet 4 § Ärfda-Balken är tillräckligt i detta afseende, samt de i öfriga ofvananförde föreskrifter vidrörda ämnen hvarken stå i ovilkorligt sammanhang med förslagets egentliga föremål eller synas vara af den vigt, alt särskild lagstiftning derutinnan, oberoende af en mera omfattande lagförändring, påkallas, men deremot kunna lemna rum för olika meningar och sålunda hindra förslagets framgång; alltså och då de redaktions-förändringar i 23 Kapitlet 4 § Ärfda-Balken och 6 Kapitlet 4 § Jorda-Balken, som i förslaget förekomma, jemväl torde utan våda kunna vid detta tillfälle förbigås, hemställer jag i underdånighet, att den ifrågavarande nådiga Propositionen inskränkes tili Förordning angående mös myndighet, hvarigenom, med ändring af 19 Kapitlet 2 § Ärfda-Balken samt 4 Kapitlet 7 § Jorda-Balken, stadgas, att »mö vare myndig då hon fyllt 25 år»; dock att härigenom icke sker någon ändring i hvad allmänna lagen angående giftomannarätt stadgar; och skulle denna förordning träda i verksamhet ett år efter dess kungörande.
Justitie-Rådet Gyllenhammar instämde med Justitie-Rådet
Roy, utom hvad angick anmärkningen i fråga om 8 Kapitlet 1 § Giftermåls-Balken, i hvilket afseende Justitie-Rådet, som lika med Justitie-Rådet
Qvensel ansåg giftoman böra ega att äfven å myndig mös vägnar göra förord samt trodde att angående förmyndares rätt att för omyndig man sådant förord afsluta några vidare bestämmelser utöfver hvad nuvarande lag innehåller om förmyndares rätt i allmänhet ej vara af behofvet påkallade, för sin del tillstyrkte, att 8 Kapitlet 1 § Giftermåls-Balken, sådant det genom Förordningen den 13 Juli 1818 lyder, måtte bibehållas oförändradt.
Justitie - 1 Kongl. Majlis Nåd.
Prop. M 106.
S7 Justitie—Rådet Alexanderson anförde: »För ruin del linner jag ingalunda an ledning till någon erinran emot det remitterade förslagets hufvudsakliga syftemål, att ogift qvinna må vara myndig vid viss ålder, åt hvilken laglörändring jag tvertom, öfvertygad, att den skall få en välgörande inflytelse på den ogifta qvinnans ställning, högeligen önskar framgång.
Men förslaget innefattar jemväl andra för denna fråga mer och mindre främ mande bestämmelser, såsom : att, om mannen före uppnådd myndighetsålder gifter sig, ban då blifver myndig; att en hvar, som är myndig, får hos domstolen afsäga sig myndighetsrättens utölning och då blir berättigad att erhålla förmyndare-biträde; att ej den omyndiges moder, så länge fadren lefver, ej eller frände eller förmyn dare, så länge någondera af föräldrarne lefver, skulle ega hos domaren föra talan om den omyndiges behof af fortfarande förmyndarevård; att qvinna ej skulle kunna nämnas till förmyndare för annan än eget barn; och att giftoman ej skulle ega att, å myndig qvinnas vägnar, afsluta äktenskaps-förord.
Hvad dessa bestämmelser angår, så anser jag ibland annat kunna anmärkas: att Kongl. Maj:ts erforderliga tillåtelse för minderårig man att ingå äktenskap väl förutsätter upplysning om de tillämnade makarnes försörjnings-utvägar, uti hemmansbruk eller dylikt, men icke plägat anses vara eller, efter min åsigt, bör blifva beroende af undersökning om ynglingens mognad för befrielse från förmyndares biträde; att myndig persons möjligen nyckfulla och utan allt behof gjorda afsägelse af myndighetsrätten ej kan rättsenligt blifva skäl ålägga annan person att sköta den förres angelägenheter, hvadan afsägelsen bör få till sin grund pröfvas af domaren, i öfverensstämmelse med 19 Kapitlet 4 § Ärlda-Balken, då anledning ej är alt befara, det någon, och aldraminst qvinna, som anser sig behöfva och begär förmyndares biträde, möter afslag härå; — att fader, likasom moder, kan vara af sjukdom, bortresa eller annan orsak hindrad, eller, såsom lagen i 20 Kapitlet 4 § Ärfda-Balken uttrycker sig, icke fallen, att anmäla omyndigt barns behof af förlängd förmyndarevård, i hvilken händelse barnets väl möjligen fordrar, att, på sätt 19 Kapitlet 4 § Ärfda-Balken samt Förordningen den 7 Juni 1749 nu medgifva, andra personer må ega derom hos rätten göra framställning; — att det svårligen kan inses, hvarföre enka, som är närmast att vara förmyndare för sina omyndiga barn, skulle förbjudas att vara det för sina barnbarn, och så vidare, eller hvarföre hustru, som kan blifva boets sjelfskrifne målsman, om mannen dör, icke skulle, i händelse af mannens, genom sjukdom eller annorledes iråkade omyndighetstillstånd, få, såsom hittills stundom skett, emottaga förmyndarevården, utan familjen nödgas se sina angelägenheter lemnade i främmande händer, ehuru hennes skicklighet erkändes och ingen kunde i högre grad än hon, såsom maka och mor, antagas vara mån om boets gemensamma bästa; — samt slutligen att då, enligt förslaget, äfven den myndiga qvinnan skulle fortfarande stå under giftoman, det icke väl öfverens Bih. lill R.
Prot. 1856 (Sc 1857. 1 Sami. 1 Afd. 2 Band. 15 Baft. 8 Kongl. Maj:ls Nåd.
Prop. M t06. stämmer med lagsystemet, att för detta fall utesluta honom från befogenheten att göra äktenskapsförord.
På grund häraf, och enär nu omförmälda bestämmelser icke hafva något oskiljaktigt samband med hufvudfrågan, samt, äfven om de gjorda anmärkningarne skulle anses vara utaf mindre vigt, härvid ändock torde böra tagas i betraktande, hurusom inblandning af flera särskilda ämnen uti ett lagförslag ofta medfört den följd att, för en bifrågas skull, det hela fallit, finner jag mig föranlåten, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Justitie-Rådct
Qvensel föreslagit, underdånigst hem ställa, om icke den Nådiga Propositionen må inskränkas tillfrågan om ogiftqvinnas myndighet vid viss ålder, då förslaget måhända kunde blifva af följande eller dermed likartadt innehåll, att, med ändring af 19 Kapitlet 2 § Ärfda-Balken samt 4 Kapitlet 7 § och 6 Kapitlet 4 § Jorda-Balken, det må varda förordnadt som följer:
Ogift qvinna vare myndig, då hon fyllt tjugufem år; kommande hvad i Jorda-Balkens 4 Kapitel 7 § och 6 Kapitel 4 § om mö sägs, att endast i afseende på omyndig qvinna vara gällande.»
Denna författning, hvarigenom ändring icke sker uti hvad allmänna lagen om giftomannarätt stadgar, skall träda i verksamhet ett år efter dess kungörande.»
Med Justitie—Rådet
Roy förenade sig Justitie—Rådet Schmidt; hvaremot Justitie—Rådet Backman afgaf följande anförande: 4 § lemnäs af mig utan anmärkning. 2 § i mom.
Då, vid den granskning af Förslag lill allmän civil-lag, som till följd af Kongl. Maj:ts Nådiga befallning år 1827 inom Götha Hofrätt egde rum, fråga förekom, angående ogift qvinnas myndighet vid 25 års ålder, deltog jag, såsom då varande ledamot i nämnde Hofrätt, uti det yttrande, hvarigenom, på anförde skäl, antagande af förslaget i nyssberörde fråga afstyrktes.
Jag har under den tid som sedermera förflutit icke funnit anledning frångå denna min mening, och, med öfvertygelse, att ogift qvinnas sanna bästa säkrast betryggas genom nu i ämnet gällande föreskrifter, anser betänkligt, att såsom allmän regel stadga, att ogift qvinna skall vara myndig vid 25 års ålder.
För min del tillstyrker jag derföre, att ogift qvinnas rätt att varda myndig förklarad må hädanefter, som hittills, då hon derom ansöker, endast undantagsvis ifrågakomma, och då, om skäl förefinnes, af Kongl. Maj:t på vanligt sätt medgifvas.
Någon svårighet härutinnan möter ej eller, då sökanden med bevis om stadga, god frejd och moget förstånd visar sig vara skicklig att sjelf råda sig och sitt gods.
Och om i detta EongU Maj:U Nåd, Prop. JW 106.
S8 fall man skalle anse kostnaderne härvid lägga hinder i vägen, kunde ju förordnas, att ansökningar med bilagor i dessa frågor skulle vara fria från charta sigillata, äfvensom den Nådiga resolutionen utan lösen meddelas.
I följd häraf hemställer jag att förevarande moment inå erhålla denna lydelse: ogift qvinna af hvad ålder hon vara må, vare omyndig, der ej Konungen finner skäl henne myndig förklara. 2 § 2 mom.
Slutorden »ändå att hon den ålder ej uppnått» skulle efter min mening bortfalla. 3 § lemnäs af mig utan anmärkning likasom 4 §:s l:a moment.
Hvaremot §:s återstående momenter, äfvensom öfriga föreslagna iagförändringar skulle, enligt hvad jag här ofvan yttrat, icke erfordras, vidare än det tillägg vid 8 Kapitlet 4 § Giftermåis-Balken, som, för tydlighets skull, synes böra meddelas derom, att äktenskapsförord skola, å omyndig manspersons vägnar, af dennes förmyndare ingås.
Justitie—Rådet Engelhart åter instämde uti det af Justitie-Rådet
Roy afgifne yttrande.
Ex Protocollo: Sv. P.
I 60 Kongl. Maj:ts Nåd.
Förslag till Förordning, angående förändrad lydelse af 19 Kapitlet Ärfda Balken jemte andra lagrum.
Vi &c. Gore veterligt: det Vi med Rikets Ständer funnit godt i nåder stadga, det nedannätnnde lagens rum skola erhålla följande förändrade lydelse, nemligen.
Ärfda Balken. 19 Kap. 1 §•
»Man vare myndig då han fyllt tjuguett år.
Är han gift, innan han den ålder uppnått, vare ock då myndig.» 2 §. »Ogift qvinna vare myndig, då hon fyllt tjugufem år.
Enka, så ock hustru, som från mannen lagliga skild är, vare myndig, ändå att hon den ålder ej uppnått.» 3 §■ »Kan den, som omyndig är, genom eget arbete sig något förvärfva; deröfver råde den omyndige sjelf, då han eller bon uppnått femton års ålder.» 4 §• * »Den för vanvett, slöseri eller andra orsaker, ej kan vårda gods sitt, varde under förmyndare ställd.» »Samma lag vare, om någon, som myndig är, hos
Domstolen afsäger sig myndighetsrättens utöfning.» »Menar fader eller, der han död är, moder, att barn ej kan, innan det myndighetsålder uppnår, vinna den mognad i förstånd, att det vid den ålder må sig och sin egendom sjelf råda och förestå, söke hos Domstolen, att omyndigheten för— länges, och pröfve Domstolen, om den ansökning beviljas må.
Äro föräldrarne döde, då må sådan ansökning, nu sagd är, af fränder eller förmyndare göras.» Kongl.
Uay.tt Nåd.
Prop. JW 106. 61 20 Kap. 8 $. »Ej må den vara förmyndare, som litet vetande, gäldbunden, slösare, eller barnens vederdeloman är, eller den, som ej fyllt tjugufem år, eller är så gammal och vanför, eller så fattig, att han förmynderskapet ej förestå kan: icke heller utländsk man, eller den af annan lära är, eller den, som hafvor kronans eller andra sådana medel under händer.» »Qvinna må cj heller i annat fall än i 2 § bär ofvan sagclt är, till förmyn dare nämnas.» 25 Kap. 4 §•
»Nu häfver man eller qvinna uppnått myndig ålder eller omyndig mö blifvit gift, eller vanvettig fått sitt förstånd igen, eller den hemkommit, sorn utrikes farit; gifve då förmyndaren godset genast till dem ut, och gore för dess förvaltning redo.
Tala de ej lagliga å den räkning, inom natt och år, sedan de den fått; vare förmyndaren för allt ansvar och ytterligare räkenskap fri.» Jorda-Balken. 4 Kap. 7 §•
»Ej må någon sluta köp eller skifte med omyndig man eller qvinna, eller med vanvettig om deras jord.
Sker det vare ogildt och lagfart derå förbjuden.» 6 Kap. 4 §•
»Är näster bördeman omyndig, eller vanvettig eller utrikes faren eller fången; löse målsman eller ombudsman å deras vägnar, inom laga stånd, der han gitter och det nyttigt pröfvar.
Sedan håfve omyndig, då han myndig varder, eller vanvettig, då han till bättre förstånd kommer, eller utrikes faren eller fången, då han återkommer, ingen makt derå att tala.
Nu hafva de ej målsman eller ombudsman; stånde dem ändå ej fritt jord i börd återvinna, derå i rättan tid ej tält är.» 62 Kongl. Majtts Nåd.
Prop. M 106. Giftermåls-Balken. 8 Kap. * §•
»Vilja man eller qvinna, som myndige äro, göra förord sig emellan före äktenskapet, eller vill det förmyndare eller giftoman, å omyndigs vägnar; då skola de det skriftligen och med tvänne vittnen upprätta, innan vigsel sker.
Ej må förord göras om annat, äa makarnes giftorätt, eller till förfång för dem, som bättre rätt till egendomen å den tid hafva.
Äktenskapsförord skall öppet ingifvas till rätten i den ort, der makarne hafva sitt bo och hemvist, eller sätta sig neder att bo, i staden inom åttonde dagen, och på landet å nästa ting, sedan vigsel skett; och låterätten det i protokollet införas.-
Är vigsel å annan ort förrättad, och kan förty den lag följd ej ske, som nu föreskrifven är, då skall förord inom sagde tid hos rätten i vigningsorten företes, och varde det, då makarne till boningsorten kommit, sist inom en månad i stad, och å landet vid det ting, som näst efter tre månader infaller, till rätter domstol ingifvet, msd bevis af rätten i vigningsorten att det der feretedt varit.
Hvar, som begär, ege att hos rätten unofå del af äktenskapsförord.»
Hvad angående ogift qvinnas myndighet nu är vordet stadgadt, och hvarigenom någon ändring icke sker uti hvad allmänna lagen angående giftomannarätt påbjuder och förmår, skall träda i verksamhet den 1 Januari 18S8.
Prop. M 106. 63 Transsumt af Protokollet öfver Justitie-Departements-Är ender, hållet inför Hans Mnj:t Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott Lördagen den 30
Maj 1857 i närvaro af: Justitie—Stats-Ministern Hans Excellens Herr Gunther, Stats-Ministern för Utrikes Ärender Hans Excellens Herr Friherre Lagerheim, Stats-Råden Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist, Friherre of Ugglas, Justitie-Råden:
Hans Excellens Herr Justitie—Stats-Ministern anmälde i underdånighet, att sedan Kongl Maj:t den 29 Juli nästlidne år infordrat Högste
Domstolens underdåniga utlåtande öfver ett inom Justitie-Departementet upprältadt förslag till Förordning angående förändrad lydelse af 19 Kapitlet Ärfda-Balken jemte andra lagrum så hade vid handläggning af detta ärende inom Högste Domstolen den 22 Oktober nästlidne år yppats skiljaktiga meningar och, på sätt protokollet för samma dag utvisade, Juslitie-Rådet
Roy yttrat: — — — — — — — — — Efter skedd redogörelse för förslagets innehåll och de anmärkningar deremot, som i Högste
Domstolen förekommit, afgaf Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Ministern följande yttrande: »Såsom ledamot af Lagberedningen bar jag delat de betänkligheter, som af flertalet bland dess ledamöter biifvit yttrade mot det af Lagkommittéen framställda förslaget, att ogift qvinna ma efter en uppnådd ålder af 2S år vara myndig i lika oinskränkt måtto, som lagen medgifvit mannen efter fyllda 21 år.
Jag kunde vid öfveiläggningarne härom ej undgå alt äfven taga i betraktande andra länders lagstiitningar i samma ämne, och då härvid sig visade icke allenast att i alla de länder, der den romerska rätten gjort sig gällande, man redan från långliga tider tillbaka ansett sig icke ega skäl att i afseende på rättigheten att vara myndig göra någon skilnad emellan de olika könen, utan äfven att lagstiftningen i flera andra länder, der sådan skillnad tillförene egt rum, i sednare tider öfvergått lil! att dels utan och dels med vissa inskränkningar ställa qvinnan i jemn - 64 Kongl. Majlis Nåd.
Prop. JYl 106. bredd med mannen i berörde hänseende, kunde de betänkligheter, jag hyste, hvarken härröra frän något misskännande af qvintinus anspråk alt äfven hos oss blifva tillerkänd en större sjelfständighet, eller från någon farhåga, att hon icke, i samma mån hon haft tillfälle alt utbilda sig för en större frihet, skulle med omtanka och förstånd göra bruk af ett åt henne lemnadt friare utrymme lill verksamhet.
Hvad jag befarade var deremot, alt en så beskaffad förändring i uråldriga förhållanden, som ingripa i sjelfva familjlifvet, skulle komma att medföra andra verkningar, än man till qvinnans förmån åsyftat, om förändringen till en oinskränkt sjelfständighet skedde på en gång och mera hastigt, än att riktningen af hennes uppfostran i ungdomen och utvecklingen af hennes förståndskrafter i en mognad ålder hunnit derefter lämpas, samt hon sålunda, likasom mannen, redan före inträdandet i ett fullständigt myndighetstillstånd haft tillfälle att göra sig förtrogen med den nödvändighet att sjelf vårda sina angelägenheter, hvarifrån lagen hittills mera som en fördel än som ett tvång befriat henne.
På grund häraf ansåg jag lossandet af den beroende ställning, hvari vår lag försatt den ogifta qvinnan för hela hennes lefnad, böra småningom tillvägabringas, och jag var med Lagberedningens fleste ledamöter ense om lämpligheten deraf, alt, såsom första steget'på denna bana berättiga ogift qvinna, som fyllt 25 år, att sjelf råda öfver sin årliga inkomst och hänvisa henne att hos domaren söka en större myndighet, om hon deraf fann sig i behof.
Detta Lagberedningens förslag har emellertid icke sedermera, vid de flera tillfällen då frågan varit å bane såsom föremål för Rikets Ständers öfverläggningar, förmått göra sig gällande, såsom en förmedling emellan de olika meningar, af hvilka den ena för qvinnan påyrkat fullständig myndighet och den andra ansett det böra förblifva vid Konungens dispensationsrätt.
Det förslag, hvarom Rikets Ständer vid sista riksdagen förenade sig, befanns icke heller af den beskaffenhet, att det kunde af Eders Kongl. Majit antagas, och då frågan härigenom, som det vill synas, kommit i det skick, att den icke vidare kan tillbakavisas, utan måste lösas, samt Eders Kongl.
Majit jemväl förklarat sig sinnad att åt dess lösning egna sin upmärksamhet, har det varit min pligt att tillse på hvad sätt denna lösning lämpligast må kunna åstadkommas.
I afseende på lagstiftningens behof att härvid gå med varsamhet tillväga, är jag ännu af samma tanke som tillförene, och anser mig således icke kunna tillstyrka, att lagen nu på en gång tillerkänner den ogifta qvinnan en oinskränkt rätt att vid viss ålder råda sig sjelf.
Yid de dispenser från lagens föreskrift, som Konungen hittills meddelat, hafva ock alltid vissa inskränkningar egt rum, hvarigenom blifvit förordnadt, dels att, i händelse arf tillfaller den myndig förklarade qvinnan, hon vid delningen deraf skall vara biträdd af särskildt tillförordnad god man eller förmyndare, och dels att genom myndighetsförklaringen någon ändring ej sker i hvad lagen Kongl. Maj:ts Nåd.
M 106. lagen om giftomannarätt samt om fast egendoms försäljning eller förpantning stadgar.
Att vid den förändring af lagen, sorn nn är i fråga, iakttaga alla dessa inskränkningar, finner jag dock mindre nödigt.
Då arfskiften emellan fallmyndiga personer numera sällan eller aldrig upprättas annorlunda, än med biträde af en eller flera tillkallade gode män, åt hvilka delningens lagliga verkställande uppdrages, synes äfven en myndig qvinlig arfvinges rätt härigenom vara bevarad, utan någon i lagen inlagd ovilkorlig föreskrift om hennes skyldighet att tillika vara biträdd af en särskild af domaren dertill förordnad god man, helst föreskriften härom i Konungens dispenser ej sällan visat sig medföra olägenheter, såsom föranledande, der den ej med tillbörlig noggrannhet varit iakttagen, till rättegångar och osäkerhet om upprättade arfskiftens bestånd.
Och hvad i detta hänseende nu blifvit sagdt om myndighetens inskränkning vid delning af arf har synts mig med enahanda skäl gälla i fråga om sådan inskränkning vid fast egendoms försäljning eller förpantning.