Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Har någon grufve-kassa redan vunnit den tillvext och stadga, att räntan å dess uLlånande medel motsvarar vid pass hälften af grufegarnes vanliga årsafgifter, i medeltal för 10 år beräknade, må det uppå vederbörlig anmälan och Bergs-öfverstyrelsens beslut ankomma, att, då omständigheterna sådant för öfrigt medgifva, under någon viss tid tillåta nedsättning uti grufegarnes årliga afgifter till fonden.
Grufve-kassemedlen, öfver hvilkas förvaltning årlig redogörelse skall, före slutet af April månad, af Bergmästaren insändas till Bergs-öfverstyrelsen, komma hädanefter, såsom hittills, att hufvudsakligen användas till de grufvors understöd, vid påkommande behof, hvarifrån malmören blifvit till fonden behörigen inbetaide; men delning af den gemensamma grufvekassan, likasom uttagning af de medel, någon viss grufva tillskjutit, må icke i något fall tillåtas. § 62.
De böter, som enligt denna stadga varda ådömde, fördelas till treskiftes på det sätt, att £:del tillfaller åklagaren, J:del Oss och Kronan, hvars rätt likväl grufve-kassan, der sådan finnes, må tillgodonjuta, samt J:del församlingens fattige; skolande böterne utgå af den sakfälldes egendom, så långt den räcker, och vid bristande tillgång förvandlas till fängelse med tjenligt arbete, på sätt att emot böter af 10 R:dr svara 7 dagar, från 10 t. o. m. 25 R:dr 14 — — 25 — 50 — 21 — _ 50 — 100 — 30 — — 100 — 150 — 45 — — 150 — 200 — 60 dagar, eiler två månader o. s. v., ända till ett år, som är den högsta fängelsetid, hvartill någon, i brist af tillgång till böter, må dömas.
Har någon del af böterna utgått, förvandlas återstoden i öfverensstämmelse med föreskrifterna i Kongl. Brefven den 5 Februari 1768 och den 26 Oktober 1820. 36 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition, N:o 92. § 63.
Allraänne åklagare åligger att, på vederbörande Bergs-tjenstemäns anmälan, för öfverträdelser af denna stadga utföra åtal efter de upplysningar, som dem af nämnde tjenstemän meddelas. § 64.
Denna Vår Nådiga Stadga skall träda i verkställighet den 1 November 1855, då och de hittills gällande
Författningarne i ämnet komma att till kraft och verkan förfalla.
Proposition, N:o 92. 29 Utdrag af Protokollet öfver Civil-Ärenden, hållet inför H. M. Konungen i Stats-Rådet på Stockholms Slott den Juli 1856.
Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitiae-Statsministern, Grefve Sparre, Stats-Råden: Herr Friherre Palmstjerna, Fåhreeus, Wallensteen., Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, och Reuterdahl.
Sedan — föredrog Departements-chefen, Stals-Rådet Fåhreeus i underdånighet: l:o.
Underdånigt förslag till Grufve-stadga, i afseende hvarå förekommit: att — — — — — — — — — — — — — samt att, sedan Bergs-kollegium, i följd häraf, under den 18 September 1848 afgifvit underdåniga förslag till Grufve-stadga, och Fullmäktige i Jernkontoret, efter Bruks-societetens hörande, fått med underdånigt yttrande i ämnet inkomma, Kongl. Maj:t genom Nådig remiss af den 27 Maj 1851, med bifogande af samtliga till detta mål hörande handlingar, i Nåder infordrat sin Högste Domstols underdåniga utlåtande öfver Bergs-kollegii berörda förslag till Grufve-stadga, hvilket utlåtande under den 15 sistlidne December till Kongl. Maj:t i underdånighet afgifvits. 30 Kongl. Maj:ts Nåd.
Departeinens-chefen yttrade i underdånighet: ”Vid företagandet af den grannlaga pröfning, sorn detta redan i lång tid af särskilda myndigheter bearbetade ärende kräfver, framställer sig naturligen främst den hufvudfrågan, huruvida rättigheten att inom annans ego-område uppsöka och sig till nytta använda malmer och mineral-fyndigheter, om än i allmänhet gagnelig och nödvändig under en förgången tid, må vidare kunna anses vara för ändamålet erforderlig.
I betraktande af de skäl och omständigheter, som vederbörande i detta hänseende vid sina förslags afgifvande anfört, har jag måst antaga, att tiden, här såsom i flera andra länder, ännu icke är inne för att, utan det allmännas skada, kunna fullkomligt upphäfva berörde rättighet; men jag tror den böra betydligen inskränkas, ocb dess utöfning derjemte omgärdas af sådana vilkor, som tillfyllest kunna betrygga jordegare mot obehörigt intrång och sådana olågenheter, öfver hvilka hittills klagan icke sällan låtit sig förnimma.
Efter granskning och jemförelse af de flera tid efter/ annan inkomna förslagen till författning i ämnet, anser jag det af Högste Domstolens fleste ledamöter afgifna, beträffande de fem kapitel, hvilka handla om föremål för inmutningj om matsedel om skärpning och annat försöksarbetej om jordegande andelen i grufvor samt om utmåla vara, såväl i anseende till sina grunder, som till den formela uppställningen företrädesvis antagligt; och jag tillstyrker alltså, under åberopande af de i Högste
Domstolens protokoll anförda motiver, att Eders Kongl.
Majit måtte täckas, till detta förslag lemna Nådigt bifall, dock med iakttagande af erforderliga redaktions-jemkningar jemte följande förändringar: att de vid början af § i förekommande orden: ”utan rubbning i den rätt, som efter förut gällande författningar blifvit förvärlvad” uteslutas, såsom öfverflödiga, enär längre fram i förslaget (§ 44) ett sådant förbehåll finnes i mera positif form intaget; att från de i § 1 uppräknade föremålen för inmutning undantagas icke allenast ”ädlare sten eller hällearter,” på sätt Bergs-kollegium och Bergslagernes
Deputerade föreslagit, utan jemväl ”Alunskiffer,” enär denna dels är användbar såsom brännmaterial, dels utan värde för aluntillverkning, om ej tillverkaren eger marken; att sista momentet i samma §, innehållande att ”alla öfriga mineralier och bergarter skola vara från inmutning undantagna” etc., uteslutes, emot det att i inledningen till 1 momentet inlägges ordet ”endast”; att, på skäl som Justitiae-Rådet Alexandersson uti Högste
Domstolens protokoll anfört, de i § 2 förekommande orden: ”men förut okänd eller obegagnad” samt ”i berg- eller jordlager,” äfvensom hela § 3j uteslutas; Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition, N:o 92. 31 att i § 2 orden: ”100 famnar från jordegaren tillhörigt boninghus eller annan vid gården uppförd åbyggnad, eller från hans tomtplats, trädgård eller annan för prydnad gjord plantering” förändras i närmare öfverensstämmelse med Bergs-kollegii förslag till ”100 famnar från boningshus eller annan vid gården uppförd åbyggnad, eller från tomtplats eller trädgärd i” att \ § i (hvilken till följd af 3dje §:s uteslutning skulle blifva § 3) orden: ”samt huruvida fyndigheten är ny och dittills obegagnad; eller förut varit bearbetad, men blifvit öfvergifven eller sönad,” äfvensom i §5 (§ 4) orden: ”sådan förut okänd eller obegagnad,” ”sorn i berg eller jordlager anträffas,” med hänsigt till hvad vid §§ 2 och 3 blifvit anfördt, jemväl utgå; — hvarförutan, enär Kronofogde eller Länsman skäligen icke kan åläggas att det ifrågavarande mutbeviset ”utan lösen meddela” föreskrift derom ej lärer böra ega rum; att i § 6 (§ 5) den mellanmening, som antyder att mutsedel ”må kunna med posten eller annorledes omedelbarligen till Bergmästaren insändas, ” såsom dels öfverflödig, dels möjligen ledande till osäkerhet, uteslutes; att, enär bestämmandet i samma § af tre dagars tid, hvarinom Bergmästare angående mutsedel bör meddela beslut, kan, särdeles då han företagit en embetsresa, blifva alltför kort, orden: ”senast inom tre dagar” utbytas mot ”ofördröjligen och senast inom en månad”; att, på sätt Justitiae-Rådet Alexandersson föreslagit, sista punkten i 6 §:s förra moment, äfvensom hela sednare momentet, utelemnas; att i 8j (§ 7) den uti mom. 2 förekommande period: ”om mutsedeln lyder å någon ny-upptäckt fyndighet, men i annat fall det namn, hvarmed grufvan förut varit betecknad,” samt sista momentet i sin helhet, likaledes enligt bemälde Justitiae-Råds på anförda skäl grundade hemställan, uteslutas; alt i § 10 (§ 9) lydelsen af sednare perioden, enligt Bergslags-deputerades förslag, förändras sålunda, att med inmutning af grufva följer rätt till varp, som ”befinnes eller varder liggande” inom grufvans utmål, och ej förut genom inmutning särskildt försvaradt är; att, på det icke till jordegares skada, mutsedel må kunna blifva gällande för obestämd tid, sednare momentet af ^ ■/£_, (§ 15) varder inskränkt till följande lydelse:
”Försummas arbetets påbörjande inom den tid, nu sagd är, håfve inmutaren sin inmutningsrätt förlorat”; att, enär inmutaren, så länge visst utmål för gruf-anläggningen ej blifvit anvisadt, icke bör anses berättigad att å annans mark, emot jordegaren vilja, uppföra ”andra byggnader än sådana, som till försöksarbetets 32 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition, N:o 92. drifvande oundgängligen erfordras,” <$* 47 (§ 16) erhåller en härmed öfverensstämmande lydelse; att, på grund af hvad vid §§ 2 och 3 redan blifvit anfördt, början af ,$* 49 (§ 18) inskränkes till följande lydelse: ”Jordegaren vare i allmänhet berättigad att till hälften — — — att i ^* 20 (§ 19) sista perioden: ”mot skyldighet att för marken gifva sednare innehafvare af jorden ersättning,” med hänsigt till hvad Justitise-Rådet Alexandersson derom anfört, uteslutes; att, på grund af hvad Justitiae-Rådet Alexandersson yttrat, § 26 i förlsaget uteslutes; att ur § 28 (§ 26) uteslutas delSj med hänsigt till förändringarne vid §§ 2 och 3, orden: "som icke redan vid inmutningen hafva ett af ålder gällande eller särskildt tilldeladt utmål,” och delsi öfverensstämmelse med Bergs-kollegii förslag, sista punkten, att ”i intet fall utmålsläggningen må ega rum förr, än arbetet i sex månader fortgått, der det ej medgifves af den, som rätt till jordegare-andelen har”; att, enär det är af vigt, på sätt Bergslags-deputerade anfört, att icke ovilkorligen föreskrifva, det utmål på djupet skola räknas lodrätt_, början af § 33 (§ 31) omredigeras till följande lydelse: ”Utmål, som hädanefter anvisas, skola på marken utläggas sålunda, att, i mån af gruf-egarens behof, honom tilldelas ett utrymme för metaller och malmer, som i berg eller jordlager blifvit anträffade, äfvensom för Svafvelkis och Blyerts, af högst 100 famnar i längd och bredd, samt för Stenkol, af högst 200 famnar i längd och bredd; kunnande dock — — —”; hvarjemte, enligt bemälde
Deputerades förslag, ett nytt moment tillägges, så lydande: ”På djupet skola utmål, som hädanefter anvisas, räknas efter lodlinien af utmålens sidor, ofvan jord, då malmgången är strykande i fält eller ett stock- eller körtel-verk; men om den fäller donlägig eller sidovärts, så att den efter sitt fallande kommer på djupet att drifvas utom utmålets linea, då bör utmålet å djupet ej räknas lodrätt, utan i lika fallande med grufvan, på sätt att gruf-egaren uti djupet förbehålles så långt utrymme på sidan från malmgångens salband eller sidosköl nere i grufvan, som samma malmgång uppe i dagen ligger ifrån utmåislinien”; att slutet af § 37 (§ 35), rörande det fall då parterne 'ej åsämjas om beloppet af den ersättning, hvartill jordegaren är förbunden för kostnader, sorn blifvit på gruf-anläggningeu använde, enligt Justitiae-Rådet Alexanderssons förslag, inskränkes till det stadgande, att förrättningsmannen, sedan han med Gode Män verkställt besigtning och värdering, skall utlåtande derom meddela"; att, Kongl.
Proposition, N:o 92. 33 att, med hänsigt till hvad bemälde Justitiae-Råd anfört, och då lämpligt vore att, vid grufvas öfvergifvande eller sönande, lika lid bestämdes för grundegarens rätt att densamma öfvertaga, sednare momentet af $ 38 som dock lämpligare borde derifrån flyttas och i kapitlet om grufvedriften upptagas (§ 51), der erhåller följande lydelse: ”När grufva öfvergifven är eller egaren blifvit densamma förlustig dömd, må hon af den, som enligt nästförestående § dertill berättigad är, öfvertagas med samma rättigheter och förbindelser i hänseende till utmål och grufvedrift, hvilka förre egaren innehaft.
Då ett år förflutit från den tid, då rättigheten till grufvans öfvertagande inträdt, utan att gruf-arbetet blifvit ånyo påbörjadt, skall all den mark, som enligt denna författning varit till inmutare afstådd, hemfalla till grund-egaren; dock att ur grufvan uppbruten malm må kunna för egarens räkning under ytterligare ett år afgiftsfritt å marken qvarligga;” att, med afseende å angelägenheten deraf, att jordegaren göres förvissad om löse-skillingens utbekommande inom stadgad tid, vid förra momentet af 39 (§ 37) tillägges: ”Underlåter inmutare att inom sålunda bestämd tid erlägga fastställd lösen, vare han utmålet och mutsedeln förlustig;” att, såsom jemväl Högste
Domstolen uti sednare momentet af samma § afsett, å sådan kronans jord, som är åt enskild åbo med ständig besittningsrätt upplåten, han varder berättigad att den för utmålet bestämda löse-summan åtnjuta, men att, då kronojord eljest under nyttjande-rätt innehafves, löse-summan tillfaller jordegaren, på lika sätt, som för enskild under nyttjande-rätt upplåten jord föreslagits; att i förra momentet af § 31 (§ 39) orden: ”fullföljes klagan deröfver hos domstolen i orten genom besvär —• — — den dagen oräknad” utbytas mot: ”må missnöjd part sin talan efter stämning vid domstolen i orten i laga ordning utföra;” att samma §:s sednare moment, såsom innefattande special-föreskrifter, hvilka mera lämpa sig för en tjenstemanna-instruktion, uteslutes; att, enär särskilda föreskrifter för rättegångs-ordningen borde undvikas, jemväl § 32 ur förslaget utgår; att § 33j hvars innehåll må kunna utgöra föremål för en blifvande instruktion, från grufve-stadgan likaledes uteslutes; att, i öfverensstämmelse med de vid vissa förutgående §§ tillstyrkta förändringar, jemväl sednare momentet af § 33 (§ 40) utgår; och Bih. till R.
Prot. 1853—54. 1 Sami. 1 Afd. 26 Haft. 5 34 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition, N:o 92. att, till förkortande af processen, då innehafvare af särskilda utmål önska deras sammanläggning, uti sednare momentet af § 45 (§ 41) införes ett stadgande, föranledande att
Bergmästaren må anses tillkomma att ansökningar derom ”emottaga och med sitt af fullständig beskrifning åtföljda utlåtande till Bergs-öfverstyrelsen insända.” ”Till grund för den ifrågavarande stadgans trenne återstående kapitel, nemligen det 6:te om grufve-driften samt vilkoren dervid, och örn dagorters eller s. k. stollars anläggning, det 7:de om hvilostånd för grufvor samt sättet och vilkor en för deras beviljande, och det 8:de innefattande särskilda stadganden, tillstyrker jag i underdånighet, att Bergs-kollegii förslag måtte antagas med nödiga, till en del af det föregående föranledda jemkningar i redaktionen, jemte följande förändringar och tillägg: att ur § 50 i nämnda förslag (hvilken nu skulle blifva § 42), enligt Högste
Domstolens underdåniga hemställan, uteslutas orden ”vid förlust af sin till grufvan eller fyndigheten vunna rätt” samt ”vid förlust af rättigheten dertill"; att deremot slutet af 31 (§ 43) efter orden ”sagdt är” gifves följande lydelse: ”eller lemnäs sjömalms-tägter eller grufve-eller slaggvarp obegagnade eller utan bearbetning längre tid, än enligt nästförestående § medgifves, håfve inmutaren sin rätt dertill förlorat;” att, i öfverensstämmelse med Högste Domstolens tillstyrkande, uti § 32 (§ 44) ansvarspåföljden för åsidosättande af Bergmästarnes föreskrifter uttryckes sålunda: ”Uraktlåtes det uppsåtligen eller af vårdslöshet, vare ansvaret derför hvarje gång böter från 10 till 50 R:dr, jemte skyldighet att godtgöra all för framtiden uppkommen skada, der sådan ersättning bestämmas kan;” att i § 34 (§ 46), enligt Högste
Domstolens tillstyrkande, den föreslagna vitesbestämmelsen uteslutes, men deremot vid slutet tillägges: ”sker sådan åverkan, som i denna § förbjudes, ansvare förbrytaren med böter från 20 till 100 R:dr, då skadan är mindre än att grufvans säkerhet och framtida bestånd derigenom kommit i äfventyr, men från 100 lill 500
R:dr, då gruf-ras derigenom inträffat eller så äfventyrals, att till dess förekommande särskilda åtgärder måst vidtagas;” att 56 (§ 48) inskränkes till följande: ”Öfver grufvor, som inom distriktet äro under arbete, åligger Bergmästaren, när han, eller grufegaren, eller Bergs-öfverstyrelsen finnér det nödigt, att, efter föregående uppmätning, upprätta och meddela fullständiga markscheider-kartor;” Kongl. Maj:ts Nåd.
35 alt i § 37 (§ 49), enligt hvilken inom
Januari månads slut ett sammandrag af föreskrifna anteckningar om grufve-arbetena för det nästförutgångna året bör, vid 3 R:dr 16 sk. vite, vederbörande Bergstjensteman tillställas, enligt Högste
Domstolens förslag, tillägges ett bemyndigande för Bergmästaren att ”vid förnyade försummelser förelägga ytterligare tid hvarje gång vid förhöjdt vite, dock icke öfver 50 R:dr;” att deremot hvad vid slutet af samma § förekommer om skyldighet för Bergmästaren att i ämnet till Bergs-öfverstyrelsen afgifva utlåtande, uteslules såsom rättare utgörande föremål för Bergmäslare-instruktionen; att, i nära öfverensstämmelse med Högste Domstolens förslag, § 38 (§ 50) kommer att innefatta följande: ”Vill egare till grufva med visst utmål densamma alldeles nedlägga och för framtiden öfvergifva, vare han skyldig att derom, med bifogande af grufve-karta och tillhörande beskrifning, der sådan finnes upprättad, göra anmälan hos Bergmästaren, som läte, sednast inom en månad, efter det denna anmälan till honom inkom, från predikstolarne i häradets kyrkor kungöra, att grufvan kommer att af egaren öfvergifvas; och vare den, som inom fyra månader från detta kungörande sig först hos Bergmästaren anmäler till grufarbetets öfvertagande och fortsättande, berättigad att utan ersättning komma i besittning af de för vatten- och berg-uppfordringen elier för grufvans framtida styrka och bestånd verkställde grufve-byggnader, och att mot skälig lösen tillhandla sig de i öfrigt till grufvan hörande byggnader, machinerier och redskap, hvilka han inom en månad från det sistnämnde anmälan skett, tillkännagifver sig vilja inlösa.
Befinnes det då, att egaren låtit borttaga eller förstöra grufve-byggnader eller invenltorier, vare han förfallen till böter från 50 till 200 R:dr, med skyldighet, derest något af de till förekommande af ras i grufvan anbragta förtimringar och förstämplingarj eller af de i grufvan varande 'vandringar blifvit borttaget eller förslördt att detsamma i dess förra skick återställa, eller derför gifva ersättning till grufvans blifvande innehafvare.” ”Varder, genom försummad grufvedrift, grufva sönad, och egaren förthy dömes att densamma till annan afträda, vare den förre ansvarig för och den sednare berättigad till grufvebyggnaderne och inventarierne, efter hvad här ofvan stadgadt är, dock att allt, som är underkastadt lösen, får af egaren fritt disponeras, derest den blifvande grufve-innehafvaren icke om inlösen deraf sig anmäler inom en månad från resolutionens datum.” 36 Kongl. Majus Nåd.
”Uppstår tvist om beloppet af den ersättning för grufvas tillhörigheter, som enligt denna § gifvas eller tagas skall, förfares för bestämmande deraf, på sätt i 13 § sagdt är;” att likaledes, på sätt Högste
Domstolen föreslagit, uti § 40 (§ 53) sisla perioden, som börjar med orden: ”Och må jordegare etc. — — —” förändras till följande lydelse: ”Och varde, i händelse af tvist om den vinst, som grufegaren genom stollen tillskyndas, värdet deraf, sedan Bergmästaren utlåtande afgifvit, bestämdt på sätt i 13 § sagdt är, dock att kostnaden härtill skall drabba parterna, efter thy som domaren skäligt pröfvar;” att, i öfverensstämmelse med Högste Domstolens underdåniga yttrande och förslag, § 41 (§ 54) omredigeras på följande sätt: ”Rättighet att på bestämd tid låta arbetet hvila uti en förut i gång varande grufva, eller uti påbörjad stoll, der kostnader redan blifvit å arbetet af innehafvaren nedlagde, kan erhållas, när giltiga skäl dertill förekomma, dock hvad försöksarbele å annans mark beträffar, med iakttagande af livad i 15 § finnes stadgadt.
Den tillåtelse, som grufegare erhåller, att grufvedriften under viss tid med. eganderättens bibehållande inställa, benämnes hvilostånd;” att i § 42 (§ 45) tiden hvarunder ”hvilostånd” må af Bergmästare beviljas, utsträckes från ”ett eller tvänne år” till ”ett till och med tre år,” att beräknas frän 1 Maj eller 1 Augusti ”det ena året till samma dag det år, då det bör upphöra;” att ur samma §, enligt Högste Domstolens hemställan, uteslutes det ovilkorliga stadgandet om skyldighet för grufve-egare att, vid hviloståndstidens slut, grufvearbetet återtaga och fullfölja; att hvad vid slutet af § 43 (§ 56) förekommer om lösen för Bergmästares resolution och påskrift uteslutes, enär särskild expeditions-taxa för Bergmästare numera blifvit utfärdad; att i § 44 (§ bl) orden ”af Bergmästare-embetet godkänd borgen,” enligt Högste
Domstolens tillstyrkan, utbytas mot orden ”till vederhäftigheten styrkt borgen;” att, enligt Bergslags-deputerades förslag, den jemkning vid slutet af § 45 (§ 58) må ega rum, hvarigenom hvilostånd må kunna af Bergs-öfverstyrelsen beviljas utöfver 10 år, derest särskilda omständigheter sådant föranleda; Kongl.
Proposition, N:o 92. 37 att § 47 (§ 60) erhåller följande af Högste
Domstolen föreslagna tillägg: ”Innehålla, i de ämnen nu sagda äro, särskildt mellan delegarne upprättade bolags-reglor andra bestämmelser, då skola de tjena till efterrättelse;” att i § 49 (§ 62), enligt Högste
Domstolens tillstyrkande, bötesfördelningen bestämmes sålunda, att ”åklagaren” alltid erhåller j:del samt derjemte angående böters förvandling intagas föreskrifter i öfverensstämmelse med dem, som i åtskilliga den nyare tidens ekonomiska författningar och sednast uti 1852 års Fiskeri-stadga, blifvit i nåder meddelade; samt att derefter (§ 63), likaledes enligt Högste Domstolens förslag, intages ett stadgande om allmänna åklagares åliggande att för öfverträdelser af Grufve-stadgan utföra åtal uppå vederbörande JBergsljenstemans anmälanden.
” ”Beträffande tiden då den nya stadgan må kunna träda i verkställighet, (Bergs-kollegii förslag § 50) föreslår jag underdånigst, att densamma, med afseende å hvad Högste
Domstolen härutinnan yttrat, måtte bestämmas till den 1 November 1855.” ”Sorn emellertid uti den föreslagna stadgan (§§ 19 och 37) är ifrågasatt att, beträffande inmutningar å kronojord i vissa fall få inmutaren och i andra på krono-åbo, bostäfls-innehafvare eller annan disponent, öfverlåta kronans rätt till deltagande i grufve-arbeten samt ersättningen för inmutad mark, men ett stadgande härom icke bör ega rum utan Rikets Ständers medgifvande, så, enär för öfrigt i en författning af sådan beskaffenhet, som den förevarande, måste ingå flera bestämmanden, under hvilka eganderätts-förhållanden äro beroende, anser jag, ehuru i den föreslagna stadgan eganderätlen blifvit väsendtligen mera än i de äldre författningarne tillgodosedd, mig böra underdånigst hemställa, att förslaget måtte genom nådig Proposition meddelas Rikets Ständer och deras svar afvaktas, innan Eders Kongl.
Maj:t, efter slutlig pröfning, om stadgans utfärdande i nåder förordnar.” Hans Excellens Herr Justitias-Statsministern Grefve Sparre yttrade: ”Då en ny Grufve-stadga skall utfärdas, tror jag det vara fullt skäl att afskaffa inmutnings-rätten i den utsträckning densamma genom författningarne erhållit.
Denna rätt, på långt när ej så gammal, man velat påstå, utan sednare tillkommen för att uppmuntra till en vidsträckt bergverksrörelse, har alltid varit i strid med en annan ännu vigtigare rätt, jord - 38 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition, N:o 92. egarens, som af den förre mer eller mindre lidit intrång.
Jag anser tiden nu vara inne och rättvisan fordra, att ät jordegaren återgifves hvad honom tillhörer, nemligen egande-rätten till hvad som finnes under ytan, så väl sorn ofvanföre densamma, intilldess han lagligen afhändt sig denna rätt.