Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
recherche de la paternité est interdite ", hindrar den olyckliga modern att f&amp; nAgon som helst hjälp af sitt naturliga barns fader.
Att bevisa de olyckliga följderna af denna lagstiftning, synes ej vara svart.
Lik- visst anses den af den stora franska allmlnheten vara en sidan hörnsten för den allmanna sedligheten, att pA den andra kongressen, som var mera konservativ, vtlgade man ej ens frams !illa,ni&amp;got yrkande om denna lags afskaffande.
Denna kongress ville ej i sina yrkanden g&amp; langre an de förslag, som ut.i ett sardeles intressant foredrng framstaldes af advokaten B e - urdeley.
Han ptlvisade huru som Code NapolBon i mange fall innebar ett framsteg mot aldre lagstiftningar.
Dessa framsteg vor0 revolutionens verk, de kvarsttiende LiArda bestämmelserna vor0 Napoleons.
I f r h den romerska rtltten kvarstodo alla dessa hArdre bestlmmelser, hvilka grunda sig pil kvinnans svaghet, läktsinne ocb dumhet (" faiblesse léghreth et im- becilitb ").
Alla dessa för8dmjukande uttryck borde borttagas.
kika- ledes borde kvinnan ha ratt att vitna, att forvalta sina förvarfrade penningar, att deltaga i familjeddet (en inrattning egendomlig för denna lagstiftning) och hon borde skyddras till sitt sextonde Ar.
Nu ä r den unga flickan endast skyddad till trettonde Aret.
" En mu- rare, som sliipper ned murbruk pA en förbigiende person kan straffas, men ej den man som förfor en fjorton Ars flicka. "
Langre i sina reformer ville den hederlige advokaten ej g&amp;.
Den gifta kvinnans myndighet ansig han outförbar, och i allmanhet ville hvarken han eller kongressen inlita sig p&amp; frAgan om äktenskaps- lagstiftningen.
Den första kongressen hade i detta fall ej varit s&amp; försigtig, utan fordrat en likstallighet inom äktenskapet mellan köoen.
Bland egen- domliga rigtningar, som der hade sina föresprilkare, m&amp; äfven namnas den, som ville i kvinnans intresse genom lag förbjuda den gifta kviii- nan hvarje arbete, men i stallet tvinga mannen att till heiine afstti af sina inkomster.
Den shom en af kvinnorörelsens förk8mpar myc- ket kände Ldon Giraucl stred för denna &amp; sigt.
Ban modifierade den dock s i till vida, att förbudet endast skulle galla kroppsligt arbete, men ej intellektuelt.
Denna frilga har i Frankrike med mycken ifver debatterats af landets representanter.
Och med det stora antal gifta kvinnor, som der bidraga till hemmets försorjande, har frigan onekligen sin stora betydelse.
Genom att afstanga alla gifta kvinnor frtin arbetsmarknaden hoppades nAgra talare, att man skulle kunna höja arbetslönen för de ogifta.
' Pg den tir öfverallt förfarande Mg.
Vi st&amp;, sasom det synes, i detta fallet ej ensamma.
I Tyskland torde förhilllandena vara an s a m e an hos oss, i Frankrike lika svAra, möjligen nigot biittre i England.
Kongresserna egnade dock, enligt min mening, allt för liten tid At den ekonomiska sidan af kvinnofrdgan.
Den sista kongressen stlrskildt hade blott ett inlagg i denna ' frhga, det var en högst intres- sant uppsats fr&amp;n Danmark.
Pti ' den första kongressen funuos nagra inlagg frAn Polen och.,Frankrike.
Det var dock allt endast obetydlig-.
heter, när man tanker p&amp; denna fragas ofantligt ingripande betydelse.
Den kan ej rifspisas med fraser.
Det fordras en allsidig statistisk grund- val för att kunna bedöma hvilka reformer i seder och bruk, i uppfost- ran, i lagstiftuing skola kunna förbattra hennes arbetsvilkor.
Kvin- nans arbete miste blifva bättre uppskattadt, kvinnan máste arbeta un- der mera normala förhtillanden, det ar ett sine qua non för höjande af hela hennes stallning.
I princip erkandes detta af kongresserna, men till frigornas utredning bidrog0 de ej i niimnvard min.
Törhanda den blifvande kongressen i Washington 1892 kan lara oss mera i denna vigtiga sak.
, Jag lärde kanna miss Bell i Udano, der hon vistides i sällskap med m: r och m r s M., en särdeles behaglig engelsk familj: som blef vart dagliga sällskap.
Hon var s&amp; der utan alder, ovan- ligt smärt från hvilken sida man an såg henne, bar ständigt pince-nez ' n energiskt fastklämd på en nasa, som djupt tyck- tes sakna sin frihet och hade en halfkrans lockar kring huf- vudet, hvilken väckte min stiindiga beundran, så ny och vår- dad såg den ut, - alldeles som om den nyss var kommen ur skaparens hand, brukade jag tanka, men: det tänkte jag myc- ket, mycket tyst för mig sjalfi - Med en skissbok i ena han- den och en baby till fällstol i den andra samt parasollen och kikaren hängande i ett snöre kring halsen, genomkorsade hon staden från öster till vester, från norr och till söder.
Hon var i full aktion redan klockan sju om morgnarna och kom hem först till middagsdags.
Hon tog reda pk gamla palatser, dok in på gårdarna och ritade af trasiga brunnar, afskref graf- skrifter, drog igenom tafvelsamlingar, steg upp i domkyrkans torn och studerade modern konst i bildhuggeri-ateliererna.
Med ett ord: hon gjorde (att göra en plats, ar, som man vet, engelsmännens uttryck för att njuta af ett stä.lles sevärdheter) Milano så nordentligt " att jag, som ingenting gjorde, hjärt- ligt skkmdes.
En afton var hon vanlig nog att låta mig $2 kasta en blick in i den röda saffianbok i hvilken hon hvorje kväll införde sina intryck.
Hon kallade den helt a.nspr&amp;ks löst för sin nkladdn, ehuru den egentligen förtjänade namnet dagbok.
Anteckningarna voro dock nggot fragmentariska och väntade tydligt p&amp; vidare iitarbetning.
Här lästes till exempel: Wen 12.
Katedra.1 - 1 timme - 27 minuter, s %g allt!
Två tusen glasrutor i koret -.
Staty, fpra lundra fl&amp;dd - högst intressant: Skinnet i h e d e n små veck, tjugu-åtta, djupa.
Hca9för är han fladd - och af hvem.
Tages reda på.
Tjugii-två munkar i en bänk; 1ihg.s ansigten, d7a med svart skagg - hm - tror det heter botten.
(Ordet var skrif- vet med darrande hand, som om det kostat miss Bell en stor ansträngning.}
- Underligt.
Tages reda p&amp;.
Kör under huf- vudaltaret.
Unison sexton takter - - Hufvudgång - sex- tusen mosaikrutor - - n Och så i ogndlighet.
Det var tydligt att hon var mycket intresserad och an-.
tagligt att hon var ganska intelligent, men det föreföll mig.
som om både hennes intelligens och intresse hade anlag a t t vrida sig At galet håll.
Hon s i g inte det stora för det lilla, men just detta utgjorde hennes stolthet.
" Det lilla, det ar det stora1 ', brukade hon säga - och sh.
stinderade hon de.t lilla af hjiirtans lust.
En dag sågo m: r och m m M. mycket nedslagna ut.
De hade fått telegram att deras ende son låg i Greis för döden ..
De packade naturligtvis genast och reste lemnande miss Bell i vårt hägn.
Vi-togo gärna emot henne, ty med alla sina smlt.
egenheter var hon godlynto, vanlig och originell på sitt vis.
Men framför allt var hon blygsam - blygsam ända till sublimitet.
- Om en kypare kom att snudda vid hennes.
dragt drog hon åt sig klädningen som om hon blifvit besmit- tad och om ett biträde i en bod, ifrig att visa sina varor, lutade sig fram mot henne &amp; er disken, ryckte hon sig till- baka med ordet: shocking!
så tydligt skrifvet på sitt ansigte, att han kände sig förkrossad af blygsel - åtminstone var det hennes åsigt.
Men nar hon var 3 arbeten, då kastade hon sig in i hvilken situation som halst, brukade hon säga, och att så verkligen var fallet, derom skulle jag snart bli i till-.
falle att öfvertyga mig.
Vara toaletter voro i ett bedröfligt tillstånd.
Min och min reskamrats resdragter buro outplånliga spår efter en lång- varig sejour i Alperna, och hvad miss Bells kostym angår, tycktes den, till motsats mot hennes lockar, " aldrig ny vara kommen ur skaparens handn.
Också förklarade hon sig icke ovillig att?
' göra bodarnan, något hvar till hon ännu icke haft tillfälle - så mycket mer som hon allt för djupt deltog i m: r och m: rs M ' s sorg för att vara i lynne att " ta i hop med något af värden.
Den dag, som kom, blef en af dem man aldrig glöm- mer!
Vi " startaden precis 10.
9. efter intagen, kraftig frukost alla tre vid ett briljant humör - men himmel -, hvilket arbete!
Att bese Vatikanens samlingar, att vandra i Neapels museer, allt blef en barnalek mot detta.
Vidunderliga priser eller tarfliga dussinarbeten.
Ingenting färdigt - bjärta färger, inga färger; för mycken snitt, ingen snitt.
- Ibland visade till höger, ibland till venster och alltid, riar förhållandet hade bort vara omvandt; trappa upp, trappa ned.
E n gång ham- nade vi på en verkstad för herr-kläder och tv&amp; gånger i samma
sadelmakare butik.
I det praktfulla Galleria Vittori-Emaimele, som tycks innehålla allt, som kan locka en kvinnas öga och tillfredsställa hennes smak, bokstafligt väfde vi vadmal mel- lan butikerna, utan att andai finna hvad vi behöfde -.
SH den vidunderligt långa Carlo Alberto gatan i ände - förgäf- ves.
Vi dignade af trötthet, men miss Bell var sublim.
Hon kommenderade oss som en trupp soldater.
Ett skulle hiilla utkik till venster, en till höger; sjalf skulle hon passa på skyl- tarna en trappa upp.
I bodarna försvann hon litet emellan.
Ibland hittade vi henne p&amp; en pack1å.r med ritstifhet i hand; ibland dök hon ned i nagon öppning och kom igen med halm- s t r h i kläderna och rika erfarenheter i emballeringskonsten.
Med ett ord: hon gjorde butikerna så grundligt, att vi två gånger hö110 p&amp; att bli utkörda, men hon gjorde också, något.
Hon köpte en klädning för 300 francs, som var värd 60, medan deremot vi ledo all vår nöd för intet.
" Jag har inte rad att nöta ut mig på skräpn, sade hon, * och kliider ar skräp.
- Eller hur, ar dat inte? "
Jag tordes inte bekänna mina syndigt kvinliga åsigter i det ämnet, utan mumlade ett.
fegt, matt bifall och fick till belöning p&amp; aftonen, nar jag halfdöd låg på min soffa med ättiksomslag kring hufvudet, se hennes skörd för dagen.
Skörden, denna gkng gömd i hennes ritbok, bestod i en stor sned fyrkant, en massa ovala hiil och bakom dem en mängd svigtande streck, runda och kantiga punkter.
Fyrkanten förestälde magasin Alle Cittii d91talia ' s stora, sal, hålen vor0 förshlj ningsborden, strecken, bod- betjänterna och punkterna bodfröknarna.
J a g sade, att det var mycket likt, hvilket uppriktigt trcktes glädja henne.
W a n måste kunna &amp; ski %dliggöra allt, sade hon och slog samman boken, som om den varit en falla och bodbetjänterna och fröknarna råttor, hvilka hon fruktade skulle stjäla sig ut.
Så blef det kvall, som det star i visan, en mild, sydlansk kvall.
Miss Bell hade flyttat in i ett rum innanför vart och sedan hon dragit fram sängen och ställt dörren p$ glant för att kunna, hhla ut- kik pii de tjixfvar, som enligt hennes åsigt, ovilkorligen miiste infinna sig under m: r.
M: s. bortvaro, tog hon godnatt med denna litet bakvändaj men ärliga vanlighet, som gjorde, att man inte kunde lita bli att hblla af henne.
J a g hade fgtt stränga order att lägga mig genast och att somna genast.
Enligt miss Bells åsigt var sömnlöshet bara ett misstag lika s&amp; väl som hvarje annat ondt har i världen.
bara trodde att man sof, så sof man.
J a g lofvade att vara mycket stark i tron, - men luften var så smekande mild, vattnet från fontänen utanför plaskade så lockande ' och domlryrkans spetslika byggnad aftecknade sig så drömlikt vackert i ' den dunkelblå kvällsbelysningen - jag kunde inte sofva!
Tyst, för att icke väcka någon, tog jag på mig en mjuk hvit rock af ylle, öppnade fönstret på glänt, drog fram en hög mjuk länstol och började drömma s&amp; som man endast kan drömma i Italien, utan fasta konturer, utan mål - endast med en känsla af underlig, härlig lifsglädje.
I detsamma hör- des ett vildt skri från miss Bells rum, s&amp; ännu ett - samt en hastigt upprabblad bön.
Derpå skrik af: vik hädan - var nådig - ve ve, oj, oj - - tag en an, alskade tag en an!
J a g ar inte färdig !n Vi skyndade in i tanke att miss Bell träffats af det röda ögat *).
Miss Bell satt uppriitt i sangen med vildt uppspär- rade ögon och lockarna sutto - ja, hvar de sutto, det talar jag inte om.
- " Vik ha-ä-ä-dan! "
ropade hon besvärjande, men så grep hon helt plötsligt fast i min hvita rock.
nVar det ni, som satt der ute nyss? "
frågade hon miss- tänksamt.
Jag bejakade frQgan.
" Säkert ni? "
Vakert jag. "
" Jag trodde det var vart hvita spöken, sade miss Bell trött och sjönk tillbaka mot kuddarna.
" Jag frågade ödmjukt om hennes familj höll sig med ett eget spöke; " Naturligtvisn, svarade miss Bell föraktligt, " det gör hvarje bättre engelsk familj.
Vdr har tv&amp;.
E t t hvitt för kvinnorna, ett svart för männen.
Den har alltid ntmarkt sig för en hög grad af omdömesförm&amp;ga.
n Det gör mig ondt nödgas nämna det, men sanning fram- för allt.
Miss Bell var manhaterska, en riktig manhaterska.
E n sådan, som anser, att männen %+o skapade af skapelsens rå materiel och derför aldrig kunna bli annat an råa.
nS&amp;vida inte var herre skapar om demn, brukade hon säga, " men det gör han aldrign, tillade hon i regel, med en ton, som mycket +j Ett italienskt uttryck som betyder att bli vansinnig.
16 a
liknade skadeglädjens.
Nu emellertid skrattade hon godlynt åt sitt misstag, hon hade nemligen humor nog att skratta, och ' sedan jag tvingat i henne ett lugnande glas vin skildes vi &amp; t för natten som goda vänner for att, morgonen derpil skiljas för alltid och det inte som vänner, tack vate ett elakt öde - och min ohjälpliga brist p&amp; beherskning.
J a g vet ej hvad klockan kunde vara morgonen derpL, nar jag halfvaknade dervid att en skepnad tassade genom rummet och närmade sig klocksträngen.
Det var miss Bell, som, alltför vanlig att vilja störa, v&amp;r hvila, ämnade ringa efter varmt vatten.
Geilom mina sömntyngda ögonlock kunde lik- viil ingen fast bild triinga sig.
Jag s %g bara en ovanligt lång och ovanligt mager figur i en ovanligt kort underklad- ning (att fora något så onödigt som en nattlrock med sig, kunde icke falla miss Bell in), med en tornlik, hvit mössa på hufvudet och de bara fötterna instuckna i ett par minst sagdt praktiska filttofflor.
- Det var först nar klockan ljöd skarpt och gällt, som jag förstod, att det var miss Bell i rféshabill&amp;.
" För all del, ring inte bara eii gtengn, ropade jag yrvaket kommer ju kgpare~z !~ (Städerskans och reste mig upp, kallelse var två ringningar.)
Miss Bell, för hvars opraktiskhet vi inom parentes blifvit varnade, ringde spasmodiskt tv&amp; g&amp;nger till.
Nu hann jag inte ens ropa, förr än borstaren, en rapp ungdom pfi nitton &amp; r, som olyckligtvis befunnit sig alldeles för nära till hands, efter en rask h a c k n i n g öppnade dörren och steg in.
Miss Bell betraktade honom med gapande muil som träffad af ett slaganfall; kaia stinade på henne i häp- nadsfull förvkning, men s&amp; frustade ett skratt fram, s&amp; friskt, så oemotst&amp;ndligt smittsamt - att - att - ja, jag skams verkligen att erkänna det - men jag instämde, och det af en skdan hjärtans lust, a t t det lät som om vi skrattat i duett.
Miss Bell gaf mig en blick, o himmel, en sadan blick!
och retirerade till sitt rum med all den värdigheb som var henne möjlig - ehuru jag måste erkänna att den inte blef si % sar- * deles stor, tack vare bristen p&amp; släp, ty hur det an kr, så, sitter värdigheten oftast i släpet - dörren låstes i dubbla slag - och der l&amp;g jag med en känsla af att ha begatt en myc- ket ful och-mycket opassande handling.
Vid frukostbordet kände jag mig iin olyckligare och skämdes förfarligt.
Miss Bell hade ännu inte visat sig.
J a g lade en liten knippa violer vid hennes kopp och läste öfver hvad jag skulle saga för att om möjligt urskulda mig - men min möda blef förgafves.
Miss Bell visade sig ej.
E n stund senare körde en vagn fram.
E n djupt beslöjad dam lämnade hotellet Atföljd af den bugande varden samt af den grinande borstaren, som bar hennes box.
Åh, hvad jag afskydde honom i det ögonblicket - och mig själf.
Det kändes som om vi varit medbrottlingar!
När borstaren, sin pligt likmatig stälde hennes lilla " boxn p&amp; kuskbocken, uppgaf da- men ett litet skri - och trycke sig djupare in i hörnet ..
Det var miss Bell som reste - bortjagad a.f mig, som lofvat henne skydd och hägn.
Strax derpå lemuade städer- skan mig ett kort på hvilket stod: " Att ni skrattade, det kan jag förlåta er, men att ni narrade mig att ringa tre gånger, det förlåter jag er aldrig!
Mab Bell. "
Derför att jag bad henne ringa en gång hade jag narrat henne att ringa tre.
Logik!
J a g kände mig oriittvist ankla- gad - jag var sårad förolämpad, men i botten af hjärtat bodde likviil simvetskval.
J a g skyndade att skrifva ett så ursäktande och förkla- rande bref jag förmådde och afsände det till Florens - hen- nes nya uppehållsort, men jag fick aldrig något svar.
Nar m: r.
M. några dagar derefter kom tillbaka för a t t göra upp sina aflarer p&amp; hotellet och fick höra hvad som till- dragit sig, såg ban mycket allvarsam ut.
" Miss Bell ar mycket noga i vissa afseenden hvarför jag aktar henne särdeles ", sade han med eftertryck, " men hon är också, hm, mycket egen.
Hon är med ett ord, hm, hon är inte f ~ ~ l - l t hm -- jag menar - hon skrifver - författar - och med sådana kvinnor fhr man inte rakna för noga. "
J a g såg på honom forskande.
Nej, det var tydligt hara miss Bell som inte var, - hm, med ett ord som v a r.
Ja, man kan få höra sanning p&amp; många vis har i världen - och behaglig är den säuan.
Miss Bell har aldrig låtit höra af sig.
J a g - eller bor- staren hade triiffat för hårdt.
AvhiZd Agrell.
Ragni.
Det är en gammal historia, som &amp; ter igen varder ny under Björn- stjerne Björnsons konsterfarna hander i hans nya bok " P&amp; Guds Veje ".
Med all olikhet i öfrigt, ar ju denna RagnP en köttslig syster till fru Belene Alvig och till dem alla, hvad de nu heta dessa kvinnofigurer, som den nyare nordiska literaturen ar s&amp; rik pil, - kvinnor, som med ringa eller ingen egen skuld kommit in under ett olyckligt akten- skaps förbannelse.
Ragni bryter sig ut ur det onaturliga f6rh&amp;llandet, och deri gör hon nog rMtt.
Men dervid gikr hon ock sjiilf under.
Samhlllsseden liksom samhUlslagen 18ter sig ej ostraffadt tradas för nira, om det ock sker i den högsta nöd.
Upplösning af ett onaturligt aktenskap Ban vara det mindre af tv&amp; onda ting, och bör som shdant föredragas fram- for det som v ?irre tir.
Men olyckan &amp; r, att hvad den ena gBr som sin enda riiddning ur yttersta sjalanöd, det tager den andra efter latt- sinnigt och vid första basta nyck.
Folkhumorn talar om ett slags gikfvor, som man blir tv&amp; ghger glad &amp; t, - första ggiigeni niir man f i r dem, och andra g8ngen nsr man slipper dem.
Rätten till skilnsad i iiktenskap ar en af dessa gafvor.
Det är gode att den finnes, anen det ar annu biittre om den ej beböfver anvandas.
Hufvudmoralen af Björnsons bok, om en sidan skall sökas, bör vail allts&amp; icke vara den, att det bör göras lattare att zzp$dösa omo- raliska aktenskap, utan den, att det bör göras sviirare att ingå dem.
Ett aktenskap, som ingas, medan den ena parten ännu flr ett sutveckladt, halft omedvetet barn, ej maktig att fatta vidden af det steg hon tagit, eller, om bon inser det, ej maktig att satta en mognad viljas %ej mot franders och vanners valmenta tryck, ett shdant Iktenskap biir ju olyckans och förderfvets frö inom sig.
Och SA gick det val till, nar Ragni forsta g&amp;ngen tradde i brudstol med sin fallne man.
alen - om den blida Bagni den gikngen varit en mog- aad kvinna, maktig och myndig att sjglf rAda öfver sina tankar och sina handlingar, - ja val, d&amp; hade diktens vibrld haft en huslig tra- gedi och Nordens literatur en snillrik romani mindre.
Och detta om kan far hennes systrar i lifvet varda till en rld- dande verklighet.
Stallen blott upp det krafvet, att det odesdigrtm steg, som skall binda för lifvet, endast m&amp; tagas af den, som vet hvart det steget bar och &amp; r rustad att vandra den viigen fram intill dödens port.
261 Stallen blott upp det krafvet klärt och bestamdt, och drifven det sedan igenom i lag och sed.
Skalden sjalf har ju i sitt allom bekanta föredrag om mgifte och månggifte yrkat att lagda ilktenskapsAldern för kvinnnor m i af seden sattas till 21 Ar.
Den som skrifvit dessa rader bar gitt ett steg langre.
I sin bok om kvinnofrågan har jag utvecklat skal for, att denna hldersgrans bör och utan oliigenhet kan faststallas genom lag.
Men, - saga de tviflande, - dermed 1Sra vill ej alla olyckliga Iktenskap försvinna ur varlden.
Nej visst icke, - svara vi, - de olyckliga Bktenskapen lara ej försvinna ur varlden, s&amp; liinge manniskans lijiirta grumlas af egennytta och ondska och alla brister.
Men egennyttan far trangre epelrum, d5 kvinnrn mindre ofta behöfver s8ka en man för att " blifva försörjd ", eller jamvigten i könens antal blifvit hterstald, - hiilst om samtidigt det göres lattare för mannen att satta bo.
Och den myndiga kvinnan, som i lättsinne ghr och kastar bort sig sjalf, - honne hjalper hvarken lag eller sed, om hon ej vill hjiilpa sig sjalf.
Att domen mildras öfver en kvinna, som nödgas bryta en henne oviirdig boja, &amp; r godt och val.
Men det ar icke det, som &amp; r bufvud- saken.
Basta medlet mot daliga aktenskap tir icke att upplösa dem, utan att förekomma dem.
Och det bandet, som der ar knutet, ar dock ilmnadt att vara for lifvet Ar det knutet v91 och med vett och vilja bada sidor, ve d&amp; den, som leker dermed.
Vi betrlda ' e n farlig vag, om vi ftbsta s&amp; stor vigt vid tvdinget att lösa ett olidligt band, sedan langa Ar af elande gatt förut, att vi derför glömma att se till, det ingen af oss tvingas att knyta detta band, innan det kan ske med full frihet och sundt omdöme.
Först och framst m&amp; samhallet, i hvad .p&amp; det beror, BB etalla sina lagar, att det steg, som afgör tv8 manniskors och val afven kommande slagtens öde, ej m&amp; tagas innan det sker i friliet, n2en under alnsvar.
mena vi - hvad man har att lara af den blida Se, det ar Ragnis öde.
Märkvärdiga Kvinnor af Ellen Fries, Fil.
Doktor, Stockhcrlm.
, Aktiebolaget Hiertas Bokförlag.
' Frihetens Sångar&amp;tt66 i Sverige p&amp; 1840-talet.
(Gu- staf Lorenz Sommelins.
Johan Nybom.
C. V. A. Strandberg.
von Braun.
O. P. Sturzenbecker).
.Literaturhistoriska studier af Cecilia Holmberg f. BBath.
Albert Bon- niers förlag.
Familjen Verle.
En skildring af Hatilda Roos.
Bonniers förlag.
Det literiira julbordet ä r som vanligt öfverfullt.
Xen denna g %ng ar det ocksa historiska arbeten, och icke blott skönliterära, som ha utgifvits.
Och tv&amp; af dessa arbeten bafva kvinliga författarenamn.
Fröken Ellen Fries har skildrat " Mä~kvardigca Kvinnor ", Fru Holmberg f. BAith halg företagit sig att beskrifva 1840-talets skalder under den frko Orver Odd 1Anade titeln " Eb.ihetens aå~igariitt.~ Bagge dessa kvinliga pennor föras af vans blnder, och man ser] att, att det Br triigna forskningar, som ligga till grund f6r dem.
Det l r de instruktiva böckernas lott att ofta förbises f6r böckerna med di&amp;- tade personligheter och handelser.
Att denna lott skulle triiffa dessa böcker, hr dock- osannolikt.
Var tids specialitet torde mer an niilgoni föregaende vara kvinnan.
Och just den nyktert historiska framställnin- gen af henne, i motsats mot forna tiders af poetisk blomdoft omsvlf- vade kvinnogestalt, &amp; r hvad man nu för tiden slrdeles iutresserar sig för.
Fröken Fries ' kvinnobilder &amp; ro icke fristabende, de presenteras med sin historiska orngifning, och de framtritda derigenom s&amp; mycket mer lef- vande.
Hennes Victoria Colonna a p en renassanskvinna, som I r handlingskraftig som en man, kysk som en vestal midt i en tid af oerhördt Ilttsinne, lugn som en gudinna, som en " gudinm som g i r pil molnenn för att anvlnda det franska uttrycket., och detta midt i en tid, d&amp; allt var passion, ett kaos af upprörda passioner.
Det a r p&amp; samma satt med Navarradrottningen Johenns af Albret, som ocksa hon bildar den skarpa motsatsen till sin tids odygder.
Det &amp; r hon, som &amp; r mannen i hktenskapet med Anton af Nasarra, han är det svagare karilet, ytlig, fafäng, nöjeslysten, ophlitlig, glömmande hu- strun för Katarina af Medicis hofdamer.
Det ar ett starkt intryck af kvinnoduglighet, dessa karaktarer gifva oss, icke utan sin bismak af prosaisk nykterhet och förstlindighet.
Nen förf.
har icke dragit denna elutsats, i allmänhet ar hon icke fallen för s t r h g a slutsatser, knappast
' för siutsatser alls.