Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande först frågan om upphäfvande af nu gällande grunder för stämmoböters beräkning; så enär Rikets sednast församlade Ständer på då anförde, väl motiverade, skäl ansågo dels stämmoböters bibehållande af behofvet påkalladt, om ej alltför stora olägenheter vid uppbörden skola uppstå, dels att dessa böter borde utgå uti ett rättvist förhållande till krono-utskyldernes större eller mindre belopp, och erfarenheten vitsordat, att tillämpningen af den, med anledning af Ständernas underdåniga skrifvelse, utfärdade Kongl. Kungörelse om stämmoböter af den i5 Juli t8/\i haft den dermed åsyftade verkan; då deremot det sätt, som motionären föreslagit, eller att la sk. böter borde åläggas dem, som icke vid upprop svarade på uppbördsstämma, till sin grund är orättvist, alldenstund i sådant fall äfven de, hvilka icke vid uppropet äro tillstädes, men likväl under loppet af stämman inbetala sina kronoutskylder, skulle det oaktadt pliktfällas lika med dem, som helt och hållet uteblefvo; äfvensom böterne Stats- samt Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande N\o 3j. 3 icke komine att stå i något förhållande till beloppet af utskylderne, hvarigenom det med böterne egentligen afsedda ändamålet icke skulle befordras; — finna Utskotten sig sakna skäl att i en så nyligen af Ständerne gillad beräkningsgrund för stärnmoböters erläggande föreslå förändring, utan tillstyrka, alt motionerne i denna del må förfalla.
Vidkommande åter de framställde förslagen, angående Kronofjerdingsmännens befattning med kronoutskyldernes indrifning, så, enär Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, genom Betänkandet N:o 77, i detta ämne redan afgifvit utlåtande, som blifvit Rikets Ständers pröfning understäldt, anse Utskotten något vidare yttrande derutinnan icke från Utskotten erfordras.
I fråga om fördelning af stämmoböterne, hvaraf hälften förut tillkommit uppbördsmännen, men hvilka böter, enligt högstberörde Nådiga Kungörelse af den i5 Juli 1841, numera fördelas sålunda, att en tredjedel deraf tillfaller uppbördsmännen och återstoden, eller tvåtredjedelar, socknens fattige, anse
Utskotten uppbördsmännens fortsatta bibehållande vid åtnjutande af andel i dessa böter vara destomer af billighet och rättvisa påkalladt, som upphördsbestyret i sednare tider, såsom följd af restantiernes nästan ständiga tillökning, blifvit både i betydlig raon förs våradi och med drygare omkostnader för uppbördsmännen förenadt; hvadan Utskotten för sin del icke funnit skäligt tillstyrka någon annan förändring i berörde afseende, än att uppbördsmännens andel i stämmoböterne må minskas till en fjerdedel, samt de återstående tre fjerdedelar tillfalla socknens fattige; och torde, i händelse af bifall till detta förslag, Rikets Ständer jemväl besluta underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t i ämnet.
Hvad slutligen angår den af Herr von Axelsson och Herr Comminister Delin väckta fråga om förändrad beräkning för de så kallade straffböternes utgörande i Stoeldiolm, samt deras anslående antingen helt och hållet eller med viss andel till Kronouppbördsmännen derstädes; så enär den, i 4 Stats- samt Allm. Desv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N'.o 3j. följd af Kongl. Brefvet den ij Augusti 1813, skedda jemkning i bötesbeloppen, hvarigenom för försummad inbetalning af kronoutskylder, straffböter blifvit beräknade att ulgå, nemligen: med en skilling på Riksdalern för debet-summor till och med fem R:dr, med en och en half skilling dito för öfver fe tu till och med tio R:dr, samt med tre skillingar dito för debet-surnmor utöfver Tio R:dr, synes för ändamålet lämplig, anse ULskotLen sig icke böra föranleda någon ändring i beräkningen äf ifrågavarande straffböter; men då, vid handläggningen af frågan om dessa böters fördelning, Utskotten inhemtat: alt Krono-Uppbörds-Commissarierne i Stockholm, enligt af Kongl. Maj:t under den 22 Mars 1820 för Kronouppbördsverket derstädes fastställd Stat, åtnjuta hvardera af Statsverket 600 R:dr, och af Stadens medel 240 R:dr, jemte skillnaden emellan priset för under lönen begripne r)3 tunnor spanmål efter 4 3 Rulf tunnan och riksmarkegångspriset; att för sju uppbördsdistrict således utgå af statsverket ^,200 R:dr samt af Stadens' medel 1,680 R:dr , allt Banco; att, enligt Kongl. Brefvet till Stats-Contoret af den 20 Augusti 184 • > Kronouppbörds-Commissarierne, hvilka icke hafva befattning med stadens, utan endast med Kronans, uppbörd, böra anses såsom Statens embets- och tjenstemän; att, vid slutet af uppbörsstämman för 1843 års kronouppbörd, restantieposternes antal utgjort: för Johannes och Ladugårdslands församlingar 2,824, Catharina dito 2,704; Jacobs och Adolf Fiedriks dito 2,117; Clara: och Kungsholms dito, i,653; Mariae dito 1,773; samt Stadens Södra och Vestra delar 524, eller tillhopa 11,595 restanlie-poster, för hvilkas incassering kostnaden sammanräknad uppgått tili 847 R:dr 5 sk., eller för hvarje uppbördsdistrict, i medeltal, 121 R:dr; ali inllutne och lefvererade straffböter utgjort tillhopa 1,539 R:dr 1 sk. 3 rst., eller, i medeltal, för hvarje uppbörds-district 219 R:dr 41 sk. 4 rst.; samt att handräcknings-posterne från Länen utgjort 35a, hvilkas indrifning jemväl ålegat Krono-Uppbörds-Commissarierne;
så enär härtill kommer, aLt Krono-Uppbörds-Commissarierne, utom berörde extra utgifter, nödgas af ofvannämade löneinkomst bestrida kostnaden till vanligt skrifvare-bilräde med circa 200 R:dr inom hvarje nppbörds-dislrict, finna Utskotten, att desse, med mödosamma och ansvarsfulla göromål betungade, tjenstemän, ehvad de stadgade straffböterna komma att användas till hufvudstadens fattigförsörjning eller andra cominunala behof, böra i någon nion hållas skadeslöse för den, i följd af restan - Stals- samt Allm. Bcsv.- oeh Ekon.-Utskottens Betänkande, II.o 3j. J restantiernes ständigt tillväxande antal, uppkommande betydliga minskning i de nog knappa lönevilkoren; och få derföre, med afseende jemväl
A uppbördsmännens serskilda besvär med debitering och redovisning af straffböterne, vördsamt föreslå, att Krono-Uppbörds-Cömmissarierne i Stockholm må af det inflytande bötesbeloppet få åtnjuta 20 procent, samt att underdånig skrifvelse derom måtte till Kongl. Maj:t aflåtas.
Af Herr Friherre Palmstjerna, C. O., som ansåg Krono-UppbördsGommissarierne i Stockholm vara Stadens tjenstemän och att de på den grund ej borde erhålla löneförhöjning af Statens medel.
Af Herr Friherre Oxenstjerna, Carl, anfördes reservation emot sista punkten uti Betänkandet.
Af Herr af Harmens, emedan Uppbörds-Commissariernes i Stockholm löner icke borde förhöjas genom att fråntaga de fattige en inkomst, sorn dessa åtnjutit i 3i år.
Af Herr von Rosen, Georg, sorn instämde uti Herr Friherre Palnistjernas reservation.
Af Herr Schartau: ”Sedan Höglofl.
Utskottens pluralitet funnit skäligt alt tillstyrka en förändring i det, endast under ett par år tillämpade, af föregående Rikets Ständer vid tagne stadgande om fördelningen emellan de fattige och uppbördsmännen i orterna af de s. k. stämmoböterne, på det sätt, att de fattiges andel skulle blifva ökad och Uppbördsmännens minskad med 8 | procent; så hade jag föreställt mig, alt denna välvilja för nödens barn äfven skulle hafva gjort sig gällande, i fråga om det förhållande, som borde ega rum i hufvudstaden; men här hafva Höglofl.
Utskotten tvertom låtit af välvilja för Uppbördsmännen hänföra sig derhän att tillstyrka anslående åt desse af 20 procent utaf de böter, som allt sedan år 1813 varit fattigförsörjningen i Stockholm uteslutande tillerkände; och detta oansedt armodet under de sednast förflutne 3i åren, långt ifrån att minskas, tilltagit i en för menniskovännen och samhället oroande grad, Bih, tili R, St, Prat, 184S, 4 Sami, 2 A/d, 8 Haft, 2 ö Stats- samt Allm.
Besv,- och hvaraf ovilkorligen följer elt ökadt och ingalunda ett minskad t behof af fortsatt åtnjutande af de smulor, som kunna falla från den allmänna, såväl som den enskilda, välgörenhetens bord.
Jag anser det således vara orätt och obilligt att bereda förmoner åt offentliga tjenstemän på bekostnad af de hårdt anlitade och uppenbart för sitt ändamål otillräckliga fattiginrättningarne, helst dessa tjenstemän icke sjelfve veterligen beklagat sig öfver sina inkomsters ringhet.
Men saken har äfven andra sidor:
Krono-Uppbörds-Commissarierne i Stockholm, tillsatte af Öfver-Ståthållaren, äro Stadens Handels-Collegium, som utgör en del af Magistraten, för sin uppbörd ansvarige och hufvudsakligen (med 12 å i3,ooo R:dr Banco årligen) af Staden aflönade; således icke stående i paritet med Kronans Uppbördsman i landsorten, till hvilka det kan vara i sin ordning att hon afstår mer eller mindre af sin rätt till fallande böter.
Anses fö renämnde tjenstemän vara för litet vedergällde, torde rättelse häruti böra sökas bos vederbörande; men i intet fall på det sätt, Utskotten tillstyrkt, dels icke ur ofvananförde, dels icke af det skäl, att om ifrågavarande tjenstemän linge andel i de till 3 sk. pr Riksdaler uppgående bölerne för uragtlåten betalning af utskylderne inom uppbördsliden, så skulle de af omtanka för siLt eget interesse finna sig uppmanade att gå långsamt, trögt, kanske ogent tillväga vid expeditionerne för de skattskyldige, och för dessa åstadkomma tidspillan och skada, synnerligast under de sista dagarne af stämman, då vanligen största antalet betalande infinner sig och bland dem just de, som af medellöshet varit hindrade att förr afbörda sina skulder.
Det gjorda tillstyrkandet synes mig sålunda ur alla synpunkter böra af Rikets Ständer lemnäs utan afseende.”
Uti ofvanstående reservation instämde Ilerrar A. TV. Berg och C. G. Gustafsson.
STOCKHOLM, tryckt hos P. G. Berg, i845.
Stats• och Bevillnings-Utskotiels Utlåtande, N;0 38.
Ank. till Exp.-Ulsk. den 20 Jan. kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af vackt motion, angående personliga Skyddsafgijtens användande till Folkundervisningens befrämjande.
Inom Högv. Preste-Ståndet har Herr Doctor Sandberg, med afseende å svårigheten att erhålla nödige medel för ett ändamålsenligt ordnande af folkundervisningen på det sätt, som Kongl.
Maj:ts Nådiga Stadga af den 18 Juni 1842 föreskrifver, serdeles till Central-skolors anläggande och underhåll, uti väckt motion anfört: att Stats-anslag aldrig kunde blifva tillräcklige och svårligen efter behof riktigt fördelas samt att farhågan för deras upphörande skulle väcka betänklighet vid deras emottagande; att genom öfverlemnande! till Sockenstämmorna att taxera sig sjelfve till skolafgifter man icke lomme längre än man är, emedan nyttan och nödvändigheten af en högre folkbildning väl insåges af några, men icke af mängden, hvilken sednare åter på Sockenstämma afgjorde besluten, och att Rikets Ständer fördenskull måste häruti sjelfve besluta; alt motionären ville i detta hänseende framkalla ett vid sista Riksdagen väckt förslag, som innefattade, att den del af personliga skyddsafgiften, hvilken Stats-Verket kunde umbära, i alla fall skulle utgå och uppbäras med Krono-Skatterne, men, på samma sätt som stämmoböterna, återlemnas till Socknestyrelserna för att användas till folkundervisningens ordnande; derigenom hade denna del af skatterna icke behöft först ingå lill Stals-Cassan och sedan derifrån utgå till folkskolan; en rättvisare andel, än efter ansökan och förord, skulle hvarje församling i proportion af sin folkmängd erhållit; folket icke blott varit vandt vid utgiften, deri ingen förhöjning behöft begäras, utan till och med gladt sig åt, att så mycket af deras skatter fått qvarstanna hemma, och visserligen ej vägrat att emottaga dem, såsom nu skett, på ett eller annat ställe, med statsbidragen; det hade ej eller varit ur vägen, om folket under sin arbetsföra tid afsatt något tid sina barns undervisning.
Då emedlertid delta förslag icke blef antaget och det nu mera, sedan den vid sista Riksdagen medgifna lindring i skyddsafgiften redan fått åtnjutas, sannolikt icke skulle vinna framgång att yrka, det den be vill jade minskningen mätte till större eller mindre del åter utgå till ifrågavarande ändamål, ansåg motionären en annan utväg böra vidtagas, att nemligen Statsverket Bill, till R.
Prot. 1844• 4 Sami., 2 Afd.
Q Jliift.
Ä Stats.- och Bevillning!-Utskottens Utlåtande Nxo 38. ytterligare efterskänkte antingen hela eller åtminstone hälften af den ännu återstående personliga skyddsafgiften, som för år 1842 uppgått till 560,172 R:dr 18 sk., deraf åtminstone hälften eller 280,086
R:dr 9 sk. skulle frångå Statsverket, och hvilket belopp, då den opåräknade inkomsten endast uti tullen nära dubbelt öfverstigit detsamma, Staten syntes kunna umbära; och föreslog Herr Doctor Sandberg» på dessa skäl, att bevillningen efter första Artikeln, eller den personliga skyddsafgiften till Statsverket, ytterligare må nedsättas åtminstone till hälften, men dock utgå till det vid sista Riksdag bestämda belopp, hvilket skulle debiteras af Häradsskrifvare!! och uppbäras af Kronofogden, likasom hittills, men af denna sistnämnde återlemnas till församlingarnes
Sk ol-s tyre Iser, för att användas tili folkundervisningens ändamålsenliga ordnande.
Med anledning af denna motion och innan remiss deraf till Bevillningsutskottet beslöts, afgåfvos inom Preste-Ståndet flere yttranden, af hvilka de fleste instämde i motionärens förslag och någre innefattade yrkande, att hela skyddsafgiften måtte till ifrågavarande ändamål få användas, med förbehåll för de församlingar, som redan inom sig hafva ett ordnadt skolväsende, att den del af skyddsafgiften, som till församlingarne eftergåfves, icke må reserveras uteslutande för folkundervisningen, utan för communata behof i allmänhet, dock först och främst till folkundervisningens befrämjande; och anfördes såsom ytterligare skäl för bifall af motionen: att de högre och rikare klassernes uppfostran bekostas af staten, och nya anspråk på utvidgandet af de högre undervisningsanstalterna dagligen framställas, men att det för staten och menskligheten vore ännu vigtigare att bekosta de lägre och] fattigare folkklassernes undervisning; att genom förslagets antagande vunnes, att ali täflan om andel i statsanslaget och all tvekan om dess billiga fördelning kunde försvinna; att derigenom erkändes ock i verkligheten den riktiga grundsatts, att sådana afgifter, som till sin natur äro eller böra vara communala, skiljas ifrån de egentliga statsafgifterna och få af communerne sjelfve upptagas och begagnas för afsedda ändamål, utan att behöfva först ingå till Stats-Contoret, derifrån till Riksgäids-Contoret och så tillbaka, hvarmed de stora fördelarne voro förenade, dels att penningarne icke onödigtvis sammandroges till hufvudstaden, utan finge stadna i oi terna, dels ock att den förökade bokföring, som nu botar Riksgäids-Contoret, då hvar församling, sorn får anslag till folkskola, syntes erfordra sitt serskilda conto, alldeles kunde undvikas, hvaremot i annat fall en förökad ijenstemannapersonal i Riksgäids-Contoret Liefve behöflig; och borde härvid icke eller förbises det synnerligt stora besvär, sorn förorsakas Stifts- och Läns - Stats- och Bevillnings-Utskottens Utlåtande> N.o 38.
3 Styrelserna samt presterskapet genom de underdåniga ansökningarne om understöd för folkskolorna; att den strid, sorn vid personliga skyddsafgiftens påförande nu ofta uppkommer emellan Statens rättighet och den fattiges oförmåga, skulle, om afgiften blefve församlingarnes tillhörighet, på det lättaste och biliigaste sätt afgöras, då försarnlingsboerne kunde säkrast bedöma, hvilka voro i verkligt behof af lindring; att afgiften inom de få församlingar, som redan ega organiserade skolor, icke borde anses öfverflödig eller onyttig, då den kunde användas till underlättande af fattiga barns skolgång, eller till inrättande af undervisningsanstalter för bibringande af allmännare slöjdskicklighet, hvilka af verkligt behof allt mera påkallas, eller ock till andra communala inrättningar; att invändningen emot förslagets antagande, som skulle detsamma innebära en orättvisa emot åtskilliga små församlingar, hufvudsakligen vederlädes dels af den omständighet, att skolväsendet i sådane församlingar icke blefve serdeles kostsamt, och dels af den i högstberörde Nådiga Förordning medgifna rättighet för 2 eller flere församlingar att förena sig i ett skoldistrict, och att dessutom för de få församlingar, der behof af ytterligare understöd må förefinnas, någon mindre del af det nu gifna årliga anslag 50,000 R;dr borde dertill användas, dä resten kunde indragas och för andre Statsutgifter besparas.
Då denna motion på en gång afser nedsättning af skyddsafgiften och denna afgifts användande, har, uppå Bevillnings-Utskottets inbjudning, StatsUtskottet med detsamma sammanträdt och tagit frågan uti gemensamt öfvervägande; och som Bevillnings-Utskotlet, dels uti dess redan afgifna utlåtanden, angående grunderna för allmänna Bevillningens fördelning, yttrat sig i anledning af väckta motioner om skyddsafgiftens nedsättning elier upphörande, dels framdeles, vid pröfning af bevillningens belopp, kommer att vidare utlåtande derom meddela, anse Utskotten sig nu endast böra behandla frågan, om och lill hvad belopp en personlig afgift tili folkundervisningens befrämjande må antagas vara företrädesvis lämplig och behöflig.
Utskotten, af erfarenheten öfvertygade, att en ordnad folkundervisning icke annorlunda än genom det allmännas mellankomst kan med visshet öfverallt till vägabringas, hafva, i afseende å beredandet af medel härtill och medlens användande, icke kunnat förbise de stora svårigheter, som för en fullt rättvis och efter behofvet lämpad fördelning af Statsanslag nödvändigt måste möta, äfvensom att billighetens fordringar bäst uppfyllas, om hvarje skoldistrict erhåller understöd i förhållande till derinom varande folkmängd, som af undervisningen har behof.
Genom högslberörde Stats- och Bevillnings-Utskotletis Utlåtande, N.o 38.
Stadga af den 18 Juni 1842, synes ock redan vara godkänd den otvifvelaktigt rikligaste grundsattsen, att hvarje arbetsför medlem i samhället bör genom personlig afgift i första rummet bidraga till det uppväxande, mindre bemedlade slägtets undervisning.
Med antagande häraf och då, efter hvad Utskotten inhemtat af 1842 års
Landsboks räkenskaper hälften af den nu utgående Bevillning efter l:sta Art,, eller 12 sk. för man och 6 sk. för qvinna, i de flesta fall skulle, äfven för församlingar med synnerligt ringa befolkning, lemna emot behofvet svarande medel till skolväsendets ordnande, hafva Utskotten, på dessa och de flera här ofvan omförmälde skäl, trott sig böra föreslå: att af den personliga skyddsafgiften må till folkundervisningens befrämjande inora hvarje församling anslås och utgå 12 sk. för man och 6 för qvinna; att dessa medel må i sammanhang med Krono-Uppbörden uttagas och, på samma tider som denna, lefvereras i Ränterien, af Uppbördsmännen öfverlemnas, på landet till församlingarnes skolstyrelser och i städerne till vederbörande, som hafva städernas allmänna folkundervisning om händer ; samt att dessa medel må redovisas på samma sätt sorn församlingarnes fattigmedel.
Då emedlertid skolväsendet icke inom någon församling lärer vara så utbildadt, att icke till dess ytterligare utvidgning och förbättrande den sålunda föreslagna tillgång lämpligen kan och bör användas, samt ett medgifvande, att denna tillgång finge till andra communala behof tillgripas, möjligen skulle kunna till folkundervisningens förfång missbrukas, och på det att ändamålet med beviljandet af dessa medel icke må förfelas, hemställa Utskotten, att uttryckligen må stadgas, dels att ifrågavarande medel icke få till annat än skolväsendets befrämjande anslås, och dels att, derest en eller annan församling skulle åsidosätta föreskrifterne i Kongl. Sladgan den 18 Juni 1842 om skolors inrättande, den samma församling af skyddsafgiften tillagde andel skall genast ställas till Landshöfdingens och Biskopens disposition, för att till det afsedda ändamålet användas.
Ifall Rikets Ständer härtill lemna sitt bifall, hemställa Utkotten, att beslutet öfverlemnas till Kongl. Maj:t att, efter Dess Nådiga bifall, Påbud härom låta utfärda.
Slutligen och då någon skyddsafgift icke erlägges inom Särna församling af Stora Kopparbergs
Län, samt äfven några få andra församlingar finnas, der ofvan oförmälde andel af samma afgift möjligen blefve för skol vä - Stats- och Bevillnings-Utikoilels Utlåtande, N-o 38. 5 sendet alldeles otillräcklig, kommer Stats-Utskottet att om serskildt anslag för dessa fall framdeles afgifva yttrande.
Reservationer?
Af Herr Friherre Palmstjerna, C. O.: ”Det sätt, hvarpå de sammansatta Utskotten hafva ansett, att anslag till Folkskolorne höra utgå, att nemligen dertill anslås en del af bevillningen , kan jag icke instämma uti, utan reserverar mig deremot, ehuruväl jag icke har något att invända mot ändamålet för anslaget eller mot dess belopp.” Af Friherre Oxenstjerna, Carl, som förenade sig uti den af Friherre Palmstjerna afgifne reservation, med tillägg, att, enligt dess åsigt, ifrågavarande ändamål säkrast och grundlagenligast vunnits, på sätt contra-propositionen vid den af Utskotten anställda voteringen innehöll, nemligen: *’att, enligt samma grunder, som bevillningen efter i:sta Art. nu utgår, skall till folkundervisningens befrämjande uttaxeras 12 sk. för man och 6 sk. för qvinna, att uppbäras, användas och redovisas, pä sätt betänkandet i öfrigt innehåller.”
Uti denna reservation instämde Herr Friherre Hermelin, August.
Af Herr Friherre Åkerhjelm, Carl: ’JEmot de sammansatta Stats-och Bevillnings-Ulskottens beslut, med hemställan till Rikets Ständer, det halfva skyddsafgiften skulle, sedan densamma af Krono-Fogdarne uppburits, öfverlemnas till Socknarne, för att användas till Folkskolorna, får jag mig reservera af orsak, att halfva skyddsafgiftens aflemnande directe till Socknarne, enligt min tanka, är stridande emot stadgandet i 64 § RegeringsFormen, som tydligen bjuder, att all bevillning skall ställas under Konungens disposition, hvaraf således äfven följer, att någon del deraf icke lämpligen torde kunna på detta sätt öfverlemnas directe till socknarne.
Det nu föreslagna sättet af halfva capitations-afgiftens fördelning socknarne emellan kommer äfven, enligt mitt förmenande, alt blifva orättvist, enär uti någre Communer Folkundervisningen nu redan bestrides genom donationer och fromma stiftelser, då åter i andra sådant alldeles saknas, och äfven det missförhållande härigenom skulle uppkomma, att, då i de af en mindre areal bestående merendels folkrikaste
Socknar detta anslag blef - 6 Stats- och bevillnings-TJtskottens Ullal ande j N.o 38. ve mer än tillräckligt, så skulle åter detsamma blifva alltför ringa, der en mindre folkmängd är bosatt på en större areal.
Om detta anslag af Rikets Ständer beviljas, så kommer härigenom Stats-bristssumnvän att ökas med circa 280,000 R;dr B:co, som åter genom en ökad bevillning måste på ett eller annat sätt fyllas; äfvensom denna åtgärd, på detta sätt uLförd, måhända skulle komma att utvisa något misstroende ifrån Representationens sida till Regeringens sätt alt vårda sig om folkundervisningen; och hvartill icke förefinnes någon giltig orsak.
Skulle nu gällande författning af 1842 om folkundervisningen i Riket innebära några felaktigheter, så böra desamma på lagligt sätt rättas och ändras och härigenom ernås det ändamål, som motionären och, lika med honom, alla för fosterlandets sanna väl lifvade medborgare innerligen åsyfta.
” Häruti instämde Herr Gref\e Cronhielm, P., Herr Friherre Adelsvärds E.
S. till alla delar och Herr Friherre Raab, A., i Reservationens syftning.
Af Herr Friherre von Krcemer: ”Mot de sammansatta Stats- och Bevillnings-Ulskottens Förslag, ’att af den personliga sky dds ajgiften anslå 12 sk. för man och 6 sk. för qvinna, att öfverlemnas åt hvarje församlings skolstyrelse, för att användas till folkundervisningens befrämjande och redovisas på samma sätt, som församlingarnes fattigmedel,” får jag mig reservera, emedan jag anser den äfventyrliga bana, Utskotten sålunda beträdt, grundlagsvidrig.
Regeringsformens 64 § bestämmer nemligen, att hevi11- ningar, som till Statsverket af Rikets Ständer anslås, skola Vara under Konungens disposition, att till de af Rikets Ständer pröfvade behof och efter den upprättade staten anordnas.