Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Direktion underlåter, att inom stadgad tid fullgöra föreskrifven ränteliqvid, i hvilken händelse Fullmäktige ega, att försträckningen till betalning inom ett ur uppsäga.» „ §. 211.
3:o oförändradt. „ §. 211.
Mom. litt. n., oför Undra dl.
Mom. o., ojörllndradl.
Se motiverna här ofvan.
Jemf. §. 211.
p. sednare punkten: »Till sådana Filial-Banker, sorn, ulan ändamål att ersätta upphörd Privatbank, kunna bildas, ega Fullmäktige att använda ett belopp af 1,500,000 R:dr, hvilket, i fall flera djlika Banker skulle samtidigt uppstå, dem emellan fördelas, efter Fullmäktiges bepröfva n de.» samt 3:o derest Filial-bankens
Direktion underlåter att, inom stadgad lid, fullgöra föreskrifven ränteliqvid lill Riks-banken, da Filial-banken skall de af Riks-banken försträckta medel återbetala inom ett år, efter det Direktionen derom af Fullmäktige erhållit uppsägning; och 4:o af den anledning och i den ordning mom. litt. /.) omförmäler. k.)
Uti den revision, som årligen bör förrättas öfver Filial-banks räkenskaper och förvaltning under del förutgångna året, skall ett af Fullmäktige utsedl Ombud deltaga. I.)
Skulle vid revisionen emot Filialbankens förvaltning göras någon anmärkning, som af Fullmäktige godkännes, bör rättelse i anmärkte hänseendet beredas.
Föijer ej rättelse, vare Fullmäktige berättigade alt uppsäga till större eller mindre del den Filial-banken lemnade försträckning till inbetalning inom sex månader. in.)
De kostnader, hvilka kunna ifrå■ gakomma för de af Fullmäktige utsedda ombud så väl i och för granskning och förvar af Filialbanks säkerhets-handlingar, som för deltagande i de årliga revisionerne af dess räkenskaper och förvaltning, bestridas af Riksbanken.
Såsom försträckning åt de Filial-banker, som, utan ändamål att ersätta upphörd Privat-bank, redan blifvit bildade, är af Riks-bankens medel afsatt ett belopp af 1,500,000 R:dr. Banko-Utskottets Betänkande, N:o 54. 81 samt Mom. q.): »Nämnde belopp af 1,500,000
R:dr bildas dels af de 500,000 R.dr, hvarmed fonden för belåning af publika papper blifvit förminskad, dels af äldre odisponerade vinstmedel, samt dels af den från och med detta års början till och med 1853 års slut inflytande behållna vinst, under iakttagande, att det bestämda maximum för sedelstock härigenom icke öfverskrides; kommande de från fonden för publika pappers belåning anvisade 500,000 R:dr, att härtill begagnas, intilldess desamma erfordras i och för Filial-banker.» Stockholm den 18 Maj 1854.
Meservationer emot Utskottets uti Ingressen till Betänkandet intagna beslut att afstyrka bifall å det af flere motionärer framställda förslug, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla att Ok~ trojer för Privat-banker icke vidare må af Kongl.
Majit i Nåder meddelas: af Herr von Printzencreutz, B. IV.; af Herr Biskop Genberg; af Herr Professor Agardh'.
Inledningen till Utskottets betänkande återkallar i minnet, hurusom Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 28 Juni 1848, för Kongl. Majit uttalat den öfvertygelse, att de i riket inrättade enskilda banker i sitt nuvarande skick icke lemna de för rättigheten lill idkande af en så vidsträckt penningerörelse nödiga garantier; till följe hvaraf och med fästadl afseende på nödvändigheten, alt, till bedrifvande af den verksamhet Privat-bankerne utöfvat, andra för ändamålet mera lämpliga åtgärder klefve vidtagna, Rikets Ständer hos Kongl.
Majit i underdånighet anhållit, dels att Kongl. Majit mätte täckas låta utarbeta förslag till åtgärders vidtagande, hvarigenom penningerörelsen i landet på säkrare och mer bestående grunder kunde så ordnas, att vid de stadgade oktroj-tidernas slut Privat-bankerne, utan olägenhet för det allmänna, kunde upphöra, dels ock, att oktrojer för nya Privat-banker under tiden icke måtte meddelas.
Riksdag gjorde sig samma åsigt gällande, då Rikets Ständer, i ändamål alt ersätta upphörda Privat-banker eller eljest underlätta allmänna rörelsen i någon ort, anvisade tillgångar för inrättande af Filial-banker under Riks-banken, och med den befogenhet 72 §.
Regerings-Formen innebär, meddelade i sådant afseende erforderliga föreskrifter.
Sedan Kongl. Majit, »då tiden syntes vara inne att bereda ett sådant ordnande af rikets penningeväsende, att allmänna rörelsens ostörda och oafbrutna gång klefve för en längre framtid fullt betryggad», genom serskilda Kommitterade låtit utarbeta förslag till ordnande af kreditväsendet och låneanstalterna i riket, samt vid öfverBih. till B.
Brot. 18S3 & I85i. 6 Sami. i Afd. 13 Haft. 11 82 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34. lemnande af samma förslag, uti nådig skrifvelse den 16 November 1853, fastat Rikets Ständers uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att Riks-bankeus verksamhet varder så ordnad, att all den lättnad för allmänna rörelsen beredes, som med dess betydliga tillgångar kan åstadkommas, så synes Utskottet, vid behandlingen af de frågor, som genom remissen af nämnde skrifvelse och i flera enskilda motioner blifvit väckta, hafva bordt bestämdt uttala sina åsigter, rörande desamma, bestämdt uttala, huruvida Utskottet tillstyrker Rikets Ständer att fortfara i sitt vid 1848 års
Riksdag i delta ärende efter längre tids erfarenhet och mogen pröfning fattade beslut, hvilket numera eger hela vigten af tvenne Riksdagars sammanstämmande mening, eller huruvida Utskottet anser Rikets Ständer böra frångå detsamma.
Då Utskottet »afstyrker bifall å det af flere motionärer framställda förslag, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, alt oktrojer för Prival-banker icke vidare må af Kongl. Majit i Nåder meddelas», så synes denna hemställan i och för sig, genom sjelfva sin obestämdhet, visserligen kunna lemna rum äfven för den meningen, att en sådan anhållan, numera, är mindre behöflig, då Rikets Ständer om
Privat-bankernes upphörande redan förut uttalat sin önskan; men om detta afstyrkande sammanhålles med den föregående motiveringen och med det längre fram uttalade löftet om en förändrad lagstiftning för »dylika banker»,, så framgår deraf den alldeles motsatta meningen, alt Rikets Ständer, af Riks-bankens förespeglade oförmåga att ersätta Prival-bankerne, må finna sig föranlåtna att frångå sitt förra beslut.
Mot detta motiv för Utskottets mening måste jag anmäla min reservation, och det så mycket heldre, som jag om Bankens förmåga i nämnde afseende icke hyser samma misströstan.
At denna, på ordnandet af landets penningerörelse så väsendtligen inverkande fråga, synes mig Utskottet hafva bordt skänka en närmare och mera bestämd utredning, än den sorn kan ligga i Utskottets blotta förmodan, »att vidare utsträckning af Bankens ansvarighet än lill 2,500,000 Ridr utöfver förut bestämda maximum af sedelstock — synes vara ganska betänklig».
Denna betänklighet, som leder sitt upphof från en ganska aktningsvärd omvårdnad om Bankens metalliska kassa, står icke rätt väl tillsammans med den obekymrade tryggheten att låta det bero af enskilda bank-bolag alt i allmänna rörelsen uttvinga millioner sedlar, som, med afräkning af deras inneliggande behållning i riksmynt, på Bankens metalliska kassa obestridligen utöfva en i det aldra närmaste lika stark tryckning, som Bankens egna sedlar.
Den står icke heller rätt väl tillsammans med Rikets Ständers vid 1844 års
Riksdag fattade beslut alt utöfver sedelstockens maximum, på sätt det då bestämdes, för Privat-bankernes ersättande anvisa 5,000,000 Bidr, eller ett belopp som öfversteg Privat-bankernes då utelöpande sedlar.
Att Banken utan ringaste fara kan öfvertaga Privat-bankernes hela rörelse, är min fasta öfvertygelse, och i följande mera detaljerade utredning vill jag närmare redogöra för grunderna till densamma.
Denna fråga synes enligt min uppfattning kunna reducera sig till att undersöka i hvad mån Banken, med bibehållande af nu för densamme gällande grundstadgar, utöfver sin nuvarande sedelansvarighet kan ikläda sig en förökad motsvarande Privat-bankernes vid förlidet års slut utelöpande sedelstock.
För detta ändamål kan det ej vara ur vägen att i minnet återkalla den vid 1844 års Riksdag rörande Banken gjorda väsendtliga förändring, hvarigenom sedelstocken, ifrån att stå till metalliska kassan i ett visst förhållande, tilläts med ett bestämdt maximum, eller 20,000,000 Ridr, öfverskjuta den metalliska kassan.
Delta sednare maximum erhöll man på del sätt, att man å ena sidan beräknade Bankens dåvarande sedelstock-ansvarighet, jemte del belopp hvarmed denna genom den då föreslagna tillökningen i lånefonderna kunde ökas, och å den andra Bankens metalliska kassa.
Skillnaden mellan dessa båda summor fann man då utgöra 20,535,705 Ridr 41 sk. 6 rst.
(Banko-Utskottets Utlåtande N;0 44, jtag. 54), hvilken man i rundt tal satte lika med 20,000,000 R.dr.
Dessutom beslöto Ständerna Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34. 83 alt, säsom redan är nämndt, lill Privat-bankernas ersättande anvisa 5,000,000 R:dr, med hvilka 5 millioner sedelstocken utöfver det fastställda maximum fick ökas (§. 224 mom. 4 i 4844 års Bank-reglemente).
Då varande Banko-Utskott hade för detta ändamål endast föreslagit 4,000,000 R:dr, hvilket förslag likväl blott af Bonde-Ståndet godkändes'; af de öfriga Stånden afslog Borgare-Ståndet helt och hållet denna framställning; PresteStåndet höjde summan till hvad som slutligen hlef Ständernas beslut, eller 5,000,000 R:dr, samt Ridderskapet och Adeln till 7,000,000 R:dr (Banko-Utskottets Utlåtande N:o N 55, pag. 47).
Vid 1847 års Riksdag reducerades denna till Privat-bankernas ersättande anvisade fond till 2,500,000 R:dr, hvilket föranleddes af dåvarande Banko-Utskotts, af Ständerna ogillade, förslag att alldeles indraga denna fond, af den anledning, »att den sedan föregående Riksdag meddelade nya oktrojtiden för Privat-bankerne icke intill nästa Riksdag gick till ända».
Man ser sålunda alt Ständerna till Privat-bankernas ersättande ursprungligen afsatt en fond dubbelt så stor som den för detta ändamål nu afsedda.
Tror man sig likväl nu, då Bankens metalliska kassa är nära 20,000,000
R:dr, för detta ändamål icke kunna anvisa större belopp än det redan anslagna, hvilket endast är hälften af det man ansåg sig kunna anvisa, då denna kassa endast uppgick till 8,000,000 R:dr, så skall det dock visa sig, att man äfven med detta mindre extra tillskott kan ersätta dessa banker, utan att öfverskrida sedelstockens, vid 1844 års Riksdag fastställda, maximum.
En blick på här vidfogade ur Bankens räkenskaper till större delen bemtade tablå skall ådagalägga detta: 4. 2. 3. 4. 5. 6. 7.
Depositions-medel.
Obegagnade Krediliv och LånefÖrlag.
Privat-bankCrnas ute- löpande sedlar.
Bankens utelöpande sedlar.
Summa sedelstock.
Metalliska kassan.
Skillnaden mellan Ban- kens och Privat-banker- nas utelöpande sedlar å ena sidan, samt metalli- ska kassan & den andra. 1844.
. 3,400,000 2,400,000 4,000,000 20,100,000 24,100,000 8,800,000 15,300,000 1845.
. 4,500,000 3,700,000 4,100,000 24,100,000 28,200,000 13,300,000 14,900,000 1846.
. 4,700,000 3,700,000 3,900,000 26,000,000 29,900,000 15,700,000 14,200,000 1847.
. 6,000,000 5,400,000 6,000,000 29,000,000 35,000,000 22,000,000 13,000,000 1848.
. 4,200,000 4,800,000 6,800,000 26,100,000 32,900,000 15,700,000 17,200,000 1849.
. 5,000,000 5,000,000 7,000,000 22,800,000 39,800,000 12,900,000 16,900,000 1850.
. 5,300,000 3,800,000 6,900,000 22,400,000 29,300,000 12,200,000 17,100,000 1851.
. 5,300,000 3,900,000 7,300,000 22,600,000 29,900,000 12,900,000 17,000,000 1852.
. 5,100,000 3,600,000 7,400,000 22,600,000 30,000,000 13,000,000 17,000,000 1853.
. 5,200,000 5,600,000 8,400,000 27,600,000 36,000,000 17,900,000 18,100,000 84 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34.
Man ser af denna tablå, att i Bankens kreditiv- och lånefonder legat obegagnade, hvarje år, flera millioner.
Lägger man nu lill de i 2:dra kolumnen anförda summor, de 2,500,000
R:dr, hvilka i och för upphörda Privat-bankers ersättande äro anvisade, så finner man alt hvarje års obegagnade kreditiv- och lånelörlag, tillsammans med dessa 2,500,000 R:dr, de 6 första åren öfverskjuta, de 4 sista något understiga, Privat-bankerncs utelöpande sedelstock.
Vid sistlidet års slut uppgick skillnaden till 300,000 R:dr.
Således kan Banken i det aldra närmaste endast genom all till fullo anlita de för låneoch krediliv-rörelsen redan anvisade fonder, ersätta Privat-bankernes utelöpande sedlar.
Men Banken kan dessutom, ulan att den utelöpande sedelstocken, deu enda som trycker på metalliska kassan, med 20,000,000 R:dr öfverskjuter denna kassa, utsläppa alla i lista kolumnen upptagna deposilions-medel.
Använder jag sålunda endast ett så stort belopp af depositions-medlen, som del minsta hvartill de uppgått sedan år 1844, eller 3,400,000
Ridr, så behöfver man, såsom af tablåen synes, ej ens anlita de till Privat-bankernes ersättande särskildt anslagna 2,500,000 15:dr.
Ja, tager man skillnaden mellan 20,000,000 och de i kolumnen 7 uppförde summor, så får man det belopp hvarmed Banken, älven om den under de föregående åren öfvertagil Privat-bankernes sammanlagda rörelse, ännu kunnat öka sin utelöpande sedelstock, utan att öfverskrida del för densamme fastställda maximum.
Man har väl mot della förslag om depositionsmedlens användande invändt, all dessa medel ej böra eller kunna användas lill Privatbankers ersättande, emedan de när som helst kunna af deponenlen uttagas.
Dä jag lik väl för Prival-banks-sedlarnes ersättande ej tagit i anspråk så stort belopp af depositionsmedlen som det minsta hvartill de uppgått, ej allenast sedan 1844, utan alltsedan realisationen, så är väl ingen den ringaste sannolikhet för alt depositionerna hädanefter skola uttagas till eli sådant belopp, som en sådan invändning förutsätter.
Men äfven antaget, att i detta hänseende hädanefter skulle inträffa, hvad hittills aldrig inträffat, så kan frågas under hvilka förhållanden ett sådant läll skulle inträffa?
Tydligen endast i det fall,, att Bankens metalliska kastja sjunkit nära lill eller under sitt minimum, 2,500,000 R:dr silfver; men i sådant fall åligger det Fullmäktige ali, oberoende af huruvida depositions medlen uttagas eller icke, vidtaga alldeles samma 'åtgärd, som den ofvananförde invänd ningen förutsätter skola blifva en följd af depositions-medlens användande lill Privatbankernes ersättande, nemligen att minska utlåningen såväl i de nya för Privat-bankernes ersättande inrättade bankerne som i de öfriga lånerörelse-grenarne.
Således synes mig ingen den ringaste betänklighet kunna vara för handen att lill Privat-bankernes ersättande använda Bankens deposilions-medel.
Då för den vida större delen af dessa medel ingen folii-algilt erlägges, och Banken i och för skötande af sin deposilionsrörelse nödgas aflöna en stor tjenstemanna-kloss, synes dessutom ingenting vara naturligare än alt Banken, genom att använda en del af medlen i sin lånerörelse, holle sig skadeslös för sina omkostnader.
Men, skall man fråga, äfven om Banken kan ersätta Privat-bankerne, bär han göra det?
Utskottet påslår det visserligen »änuu vara för tidigt att fälla något afgörande omdöme om företrädet emellan sedelutgifvande och icke sedelutgilvande enskilda Banker», men om de sednare måtte det väl, redan från deras första begynnelse, vara bekant, att de icke utgifva egna sedlar; och att de bidraga lill att i allmänna rörelsen sprida Riksbankens sedlar, lärer lika litet kunna belviflas, som alt de derigenom, så vidt deras verksamhet sträcker sig, befria allmänheten från de länge öfverklagade olägenheterna af ett sedelmynt, som har en slags laglig tillvaro, utan alt dock i något fall utgöra lagligt betalningsmedel.
Och om de förra, eller de sedelutgifvande Bankerne, torde äfven, ur de vexlande och länge stridiga meningarne, hafva framgått vissa allmänt erkända satser, som förmodligen inbegripas under de af Utskottet omnämnda, ehuru icke närmare au - Banko-Utskotlels Betänkande, N:o 34. 85 tydda »hufvudsakliga olägenheter», hvarmed nämnde banker medgifvas vara behäftade.
Utan att kunna ingå i en utförligare utredning af della företräde, vill jag för min del blott, anmärka, att ett banksystem med privilegierade sedelulgifvande banker lider af det stora och väsendtliga fel, att i detta systern ingen sporre finnes nedlagd för bankerne, att uppsamla och för allmänheten fruklbargöra det öfverfiödiga rörelse-kapitalet.
En sedelulgifvande bank finner det med sin fördel vida mera öfverensstämmande, att utvidga sin rörelse endast genom utgifvande af nya sedlar, hvilka kosta banken ingenting, än .att göra det genom upplåning af allmänhetens ofruktbart liggande smärre kapitaler.
Ett sådant system går på bredden, i stället lör på djupet.
Det alstrar slöseri och misshushållning, ty en lör tillfället obehöflig penningsumma, hvarföre jag ej genom insättning i en Bank kan erhålla ränta tills jag åter behöfver den, bortslösas läll på onödiga utgifter.
Ingen egentlig bankrörelse kan i ett sådant system uppstå, endast en vidt utgrenad låne-rörelse.
Bankväsendets uppgift, alt med minsta möjliga rörelse-kapital åstadkomma liqviderna inom landet, kan ej meri ett sådant, system lösas; det söker tvärtom åstadkomma dessa liqvider med största möjliga sedelstock.
Det är sålunda det mest kostsamma af alla banksystemer, och af denna orsak för ett fattigt land icke att anbefalla.
En blick på tablåen ådagalägger i någon mån hvad jag här anlydt.
Pnivat-bankerne hafva, sorn man här ser, en gifven tendens alt oupphörligen öka sin sedelmassa, och de öka den mest när rörelsen deraf är minst i behof, d. v. s. när rörelse-kapitalet lill följe af metalliska kassans till vext uppnått sitt maximum.
När sålunda Banken under förlidne år, när rörelse-kapitalet med öfver 5,000,000 B:dr öfversteg de sisla 10 årens medium, minskade sin utlåning med 2,000,000
R:dr, (obegagnade lånelorlag uppgingo vid 1852 års slut till 3,600,000 R:dr, vid slutet af år 1853 till 5,600,000 R:dr), ökade Privatbankerne sin med 1,000.000
R:dr; när Banken af samma anledning år 1847 minskade utlåningen med 1,700,000 R:dr, ökade Privat-bankerne sin med 2,100,000 R:dr.
När åter år 1850 rörelse-kapitalet var 1 million rinder dessa sista 10 årens medium och Riksbanken till följe häraf ökade sin utlåning med 1,200,000 R;dr, hade Privat-bankerne ingen förmåga att göra detsamma, utan minskade tverlom sin med 100,000 R:dr.
Näringarne och industrien kunna sålunda af ett sådant syslem i längden ej draga någon särdeles nytta.
Privat-bankerne hafva visserligen ökat och öka landels produktiva krafter, men genom en af dem sjelfva framkallad oerhörd konsumtion förtära de dem genast.
I bredd med delta system har också gått och skall alltjemt gå en oerhörd utländsk skuldsättning, för att kunna tillfredsställa det njulningsbegär sjelfva banksystemet till stor del framkallat.
Har man icke mod alt göra bankrörelsen liksom all annan rörelse fri, och genom denna frihet framkalla den konkurrens, som ensamt förmår upphäfva systemets brister, må man då åtminstone indela vårt land i Privalbanks-terrilorier, och göra hvarje territorium skattskyldigt under en monopoliserad sedel-utgifvande Bank; denna
Bank skall i längden mera skada än gagna det område den är salt att ultin medtäflare oinskränkt beherrska.
Af lablåen visar sig att Privat-bankerne på 10 år med öfver 100 procent ökat sin sedelstock.
Huru annorlunda skulle icke bank-svslemet gestalta sig, om man låter Rikets Ständers
Bank utan intrång vara i besittning af sin i Grundlagen tillerkända rätt lill uteslutande sedel-ulgifning, och drager omkring den ett nät af filial-afdelningar, med krediliv-rätt på Banken.
Dessa filial-afdelningar kunna ej utvidga sin rörelse utan genom af allmänheten upplånta medel; allmänhetens fördelar sammanfalla sålunda i ett sådant system med Bankernes.
När de upplånta medlen under en ofördelaktig penning-konjunktur åter utfordras, behöfva ej Bankerne sätta sina kunder i förlägenhet, emedan de i delta fall draga på sina kreditiv i Riks-banken.
Rörelse-kapitalet får sålunda i ett sådant system en helt annan stadga än i det nuvarande. 8f> Banko-Utskottets Betänkande, A’:o 34.
På grund af hvad jag hiir ofvan anfört, vågar jag för min del tillstyrka Rikets Ständer att vidblifva sitt, vid i848 års riksdag fattade, beslut om Prival-bunkernes upphörande vid oklrojtidens slut.
Med Herr Professor Agardh hafva instämt: Herr Doktor Björkman, Herr Doktor Nordström, Herr Kongl.
Hofpredikanten Hasselroth, Herr Prosten Gellerstedt, vice Talman Svartling samt Riksdags-fullmäktige Olaus Eriksson från Götheborgs och Bohus län, Petter Mårtensson från Jönköpings län, Mauritz Sahlén från Wester-Norrlands län, Hans Persson från Gefleborgs län, Ola Svensson från Malmöhus län och Jöns Andersson från Malmöhus län. af Herr Doktor Thomander: »Höglofl.
Banko-Utskottets beslut att på egen hand och utan sammanträde med annat Utskott företaga den väckta frågan om en underdånig hemställan rörande Privat-bankers fortfarande, liar jag icke kunnat biträda, och bör således anföra grunderna för min afvikande mening.
När Rikets Ständer 1848 ingingo med en underdånig hemställan att ytterligare oktrojer för Privat-banker icke måtte varda meddelade, var detta ärende förberedt af Lag- och Ekonomi-Utskott i gemensam behandling.
Grundlagarna ha sedan den tiden icke undergått någon sådan lörändring hvaraf nu skulle följa, att Banko-Utskottet inträder i Lag- och Ekonomi-Utskottens befattningar.
Man har åberopat att frågan omförmäles i Finans-kommiléens betänkande och att denna handling blifvit af Riks-stånden till Banko-Utskottet remitterad.
I detta högtvärderade Betänkande förekomma många andra goda saker, hvilka Banko-Utskottet icke på grund af bemälde remiss lär vilja anse sig befogadt att ensamt taga om hand.
Siirskildt erinrar man sig härvid kommittéens förslag till Privat-bank-lag, i afseende hvarpå Höglofl.
Utskottet vet sig böra med Lagutskottet sammanträda.
Det är just i sammanhang med sistnämnde lagförslag som, efter mitt förmenande, frågan om fortfarandet af Privat-banker hade bordt företagas.
Först genom en sådan lag, i fall den voteras, blir det bestämdt hvad med Privat-bank egentligen bör förstås; Intill dess vet man icke hvad man till- eller afstyrker när man till- eller afstyrker Prival-bauker.
Också har det sin stora svårighet att afgöra, huruvida Höglofl.
Utskottet tillstyrkt, eller afstvrkt Privat-banker genom sitt ofvanstående Utlåtande.
Annu svårare är det att säga hvad det. är för Privat-banker
Utskottet skulle vilja alstvrka Rikets Ständer att afstyrka.
Det högsta, man kan sluta sig till, lär vara, att Utskottet icke vill hafva förordat sådana Privat-banker som vi nu hafva, ulan snarare sådana, som vore fritagne från de fel och olägenheter, hvarmed de nuvarande anses behäftade.
Det vore i sådant fall att förorda något som icke är till och hvarom man ännu icke föreslagit, än mindre beslutat, huru det skulle se ut i fall det finge vara till o. s. v. Om Banko-Utskottet vill, men de sammansatta Utskotten icke vilja, Privat-banker eller om det enkla Utskottet menar ett slags banker, men de sammansatta mena ett annat; så förmärker man till hvilken oreda det kan leda att den ena delen af frågan från den andra lösryckes.
Nu återstår troligen ingen bättre utväg än att afslå Höglofl.
Utskottets tillstyrkande eller huru denna del af Utlåtandet rätteligen bör benämnas.» af Herr Grosshandlaren Wallenberg, hvars reservation förekommer här nedan vid punkten 71.
Vid 5 och 45 punkterna: af Herr Professor Agardh: »Enligt §.
121 i nu gällande Banko-reglemente åligger det Fullmäktige att, när större uttag af silfver från Banken ega rum, minska och till och med helt och hållet inställa Bankens låne- och kreditiv-rörelse.
Huru ofördelaktigt tillgripandet af en sådan för Banken, i dess egenskap af mynt-värdets upprätthållare, måhända nödvändig åtgärd måste inverka på landets näringar och industri, och huru var - Banko-Vlskottets Belänkande, A':o 34. 87 samt dess styrelse således hör gå tillväga, för att ej onödigtvis framkalla vidtagandet af densamma, synes mig ligga i temligen öppen dag.
Uttag af silfver från Banken kan endast ske mot Bankens sedlar; ju större sedel-belopp Banken har i rörelsen utelöpande, ju större silfver-utlagningar kunna följaktligen ega rum.
Jag har sålunda icke kunnat biträda de af Utskottet beslutade förändringar i nu gällande stadgande!), hvaraf närmaste följden blir en förökning i Bankens utelöpande sedelstock, förändringar sä mycket mindre påkallade i närvarande tidpunkt, som landets sedelstock är den största den sedan realisationen varit.