Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr ärligen, hvarföre han ock derefter måste betala skatt; — nu är samma arbete icke värderadt till ett öre, tvärtom erhåller han, i stället för skatt, 28 R:dr årligt premium.
Häraf lärer vara klart, att
Kommunal-lagen för landet besväras af ett fel, rörande beskattningen, som, så fort sig göra låter, bör rättas.»
Häri instämde Kontraktsprostarne Janzon och Palmlund, Doktor Thyselius och Kyrkoherden Ternström. af Herr Börjeson: »Genom flerfaldiga i Utskottet framdragna exempel, i afseende på tillämpningen af de i 58 § i Kongl.
Förordningen den 21 Mars 1862, om kommunalstyrelse på landet, bestämda grunder för bidrag till kommunens gemensamma utgifter, är oförtydbart ådagalagdt, hvad dessutom redan den mest ytliga granskning af paragrafens innehåll gifver vid handen, att nämnde bidrag ojemnt utfalla på de skattskyldige och alldeles icke stå i förhållande till dessas förmåga att lill kommunens behof skatta.
Utskottet har också, med erkännande häraf, låtit sig angeläget vara att, i anledning af de i ämnet behandlade motionerna, för Rikets
Ständer framlägga förslag till antagande af en mera rättvis beskaltningsgrund än den nu gällande, och i sådant afseende, dels frångått hemmantalet såsom mätare af delaktigheten i kommunalutskylderna och dels, för åstadkommande af jemlikhet emellan olika beskattningsföremål, föreslagit, att en fyrk skall motsvara 6 öre bevillning af jordbruksfastighet och 10 öre af all annan inkomst.
Då emellertid det steg, Utskottet sålunda tagit, ingalunda är egnadt att afhjelpa orättvisan af skattefördelningens ojemnhet utöfver hvad jordbruksfastigheterna angår, men löntagaren, handtverkaren, fabriksidkaren och kapitalisten äfven med den föreslagna förändringen skall få vidkännas större beskattning till kommunen, än som mot hans vilkor svarar, får jag reservera mig mot Utskottets berörda förslag, hvad jemförelsegrunden emellan jordbruksfastigheter och andra beskattningsföremål angår, under antagande, med hänsigt till ofvan åberopade exempel, att jemförelsen bör på det sätt uppställas, att om 6 öre bevillning af jordbruksfastighet antages motsvara en fyrk, bör samma fyrk för andra beskattningsföremål anses lika med 20 öre bevillning.
— Vidkommando 12 § i ofvannämnda stadga och den deruti ifrågasatta förändring, hvarigenom skulle bestämmas en gräns för rösträttens utöfvande vid kommunalstämma, så om än jag icke kan annat än biträda den mening, att en obegränsad rösträtt innebär i sig större magt och inflytelse på en kom muns angelägenheter, än som rättvisligen kan anses motsvara skattskyldigheten, 20 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JYs 116. anser jag mig likväl, intill dess beskattningsgrunden blifvit pä ett fullt rättsén ligt sätt bestämd, förhindrad att förorda någon inskränkning i rösträttens utöfvande.» Herr Cygnaeus anmäler, att han i afgörandet af detta ärende ej deltagit.
TÉ Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JVs 117. 21 NsO 11?.
Ank. till Eip.-Utsk. den 1 Maj 1865, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af vacht motion om ändring i 22 § af Gästgifveri-ordningen den 12 December 1734.
Till behandling af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har blifvit öfverlemnad en hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln af Friherre Cederström, Gustaf Carl, väckt motion [M 23), deri är vordet anfördt, hurusom 22 § i Gästgifveri—ordningen väl förbjuder, att små gossar må utskickas till att skjutsa, emedan derigenom olyckor kunna tima; men att, det oaktadt, i den män arbetspriserna stigit, plägseden blifvit mer allmän att vid skjutsningens utgörande begagna minderårige personer.
Erfarenheten hade äfven visat, att en dylik plägsed, så vida nödig urskiljning iakttoges, ej medförde några olägenheter, och billigheten fordrade derföre så mycket mer, att de skjutsskyldige icke nekades den lindring i det med skjutsningen förenade besvär, som den härigenom kunde beredas.
Motionären anser derför, att nämnda förbud bör undanrödjas, men att tillika bör meddelas sådana bestämmelser, sora innebära skydd för de minderårige mot äfventyret att ansträngas öfver deras krafter; och har motionären med anledning häraf föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att ofvauberörda förbud i 22 § Gästgifveri-ordningen måtte upphäfvas, så att det varder medgifvet, att minderåriga personer inom en viss ålder må af skjutsskyldige vid skjutsning begagnas, när sådant utan olägenhet eller våda samt med de resandes begifvande lämpligen kan ske, men att i sammanhang härmed föreskrifter måtte meddelas om hvad som bör iakttagas till undanrödjande af missbruk vid de minderåriges begagnande till dylika förrättningar.
Det stadgande i Gästgifveri-ordningen den 12 December 1734, hvari ändring åsyftas, har följande ordalydelse: »Till att köra måge icke små gossar utskickas, emedan derigenom olycka tima kan.»
— Denna bestämmelse står i sammanhang med andra stadganden i 22 §, meddelade i ändamål att förebygga, det uppehåll Bih. till B.
Brot. 1862 & 1863. 8 Sami. 30 Höft. 4 22 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande
M 117. och skada genom den skjutsandes förvållande ej må förorsakas den resande; och samma bestämmelse afser sålunda, att deri resande, som sjelf ej vill eller kan köra, har rättighet att äska det någon, som är van att köra hästar, medföljer.
Utskottet inser ej någon nödvändighet eller fördel i att upphäfva eller förändra ifrågavarande föreskrift, hvilken, efter Utskottets förmenande, ej innefattar något direkt förbud att vid skjutsning låta Yngre personer medfölja, hvilka ega sina husbönders förtroende, och hvilka för öfrigt ofta hafva tillräcklig vana vid hästarnes behandling.
Utskottet hemställer fördenskull, att hvad motionären föreslagit ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Slockholm den 1 Maj 1863.
STOCKHOLM, TRYCKT IIOS JOHAN BECKMAN, t 863 Litt. J. Fyrktals-Längd för Nordbo socken år 1865» Personer.
Prosten N. N Landbonden Sven Persson Lagmannen N. N Kronofogden N.
N Majoren N. N Bertil Nilsson Anders Svensson Gästgifvaren N. N. Wantinge.
Skomakaren N. N. å Torparen Carl Nilsson i Wik Carl Svensson, Fjerdingsman O. S. V. — Fastigheter. skatte, 1 mantal Skrintorp JYs 2, stom £ mantal, Kyrktomta M 1 Lugnås JVa 1, pastorsboställe, 1 mantal Normlösa 1, Häradshöfdingeboställe, 2 mantal Skrintorp, Kronofogdeboställe, 1 \ mantal Glittringe säteri, 11 mantal, Rofvestad 2^ mantal, Ys qvarn Berga JVs !, -f mantal Berga JVa 2, 1 mantal, Rofvestad \ mantal, Brunby utjord Wantinge gästgifvaregård, 1 mantal Bevillning enligt Art.
II i Bevillnings- Stadg'an.
Påfördt fyrktal.
O ro O"* O: För a tr1 ro g- p O: *■* w PS 3- ?£ 2- P tfl «—»•
ET ° B.
M S* 3 s g S1* rrh ö p O) p B B 2- JH» 21"
•B-gs era p >~t P
Qj ö era 3 p p- s° < ro % S* P 512; P 5- s • O-i o? 2; P of S åq’ P P cr ri g era P p po e-t- PT1 tn i 15 SO 9 60 13 10 481 4 13 30 50 20 60 Torpet Lugnet Brunby M 5, i / '48 mantal krono 11 — 70 11 16 26 12 102 23 50 50 40 18 225 160 217 172 8,025 70 200 184 27 12 160 265 125 1,020 230 4 385 160 482 297 9,045 70 227 417 4 12 4 385 160 482 297 1,310 70 227 417 12 2 Summa!
I 13,1031 5,362 Hör till Allmänna Besvärs- och Elwnomi-Utskotlels Betänkande, 1862—1863, M 116.
Litt, B.
Debiterings- och Uppbörds-längd för kommiinal-utskyider i Nordbo socken år 1865.
P åföres utskylder för fyrktal för personer. ä i mantal å annan jord- å öfriga beskatt- satt jord. bruksfastighet. ningsföremål.
R:dr. Ö. R:dr. ö. R:dr. ö. R:dr. ö. R:dr. ö. . Enligt Kommunal-stämmans beslut d. 20 Oktober 1863 — 2 2 2 — » » » d. 19 Oktober 1864 1 — 1 .— — — — — — » » » d. 21 Oktober 1865 — 3 — 3 — 2 — 30 — 15 Enligt Sockenstämmans beslut d. 5 April 1860 2 Summa - 1 8 — 6 4 50 — 15 Personers
För åsatt fyrktal
För skattskrifna personer.
Debet. Credit. 1 Bostad.
Namn. å i man- tal satt å annan jordbruks- å öfriga beskatt- Män.
Qvinnor. å öre Riksmynt.
Parti-summa.
Hufvud-summa.
Summa. jord. fastighet. fö remål.
Lugnås Prosten N. N 225 8 20 160 11 12 4 30 15 6 3 1 40 30 80 51 50 Lugnås Landbonden Sven Persson 160 - . . 8 12 80 6 7 50 15 1 1 80 05 15 65 Normlösa Lagmannen N. N 217 . 8 17 36 60 90 265 10 6 4 30 15 10 5 51 86 Skrintorp Kronofogden N. N 172 T ■ - . _ - 8 13 76 125 7 5 4 30 15 5 2 10 75 21 61 Glittringe Majoren N. N. 8,025 , 8 642 1,020 41 33 4 30 15 40 12 4 80 50 95 700 5 Berga Anders Svensson 200 8 16 27 — 10 — 6 30 1 3 62 - o. s. v. i den ordnir g som i fyrktalslängden är följd. 13 15 1 95 22 57 Summa | — | | | PS Nordbo sockens etc, (lika med underskriften och attesten å längden i Kongl. Förordningen den 21 Mars 1862).
Hör till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, 1862—1863, JVh 116.
C. Formulär till Debetsedel.
Fol. Proslen N. N. på Lugnås, Nordbo socken.
För fyrk- För personer. å öre Riksmynt. tal.
B:mt. K:dr. Debet. 1865 års Kommunal-utskyldcr.
För i mantal satt jord 22S — — 8 20 — För annan jordbruksfastighet
För andra beskattnings-föremål 160 — 4 6 40 Personlig afgift — 11 — 30 3 30 d:o d:o — — 12 15 1 80 Enligt Kyrkostämmans beslut den 25 Maj 1865.
För i mantal salt jord 225 — — 3 6 75
För annan jordbruksfastighet
För andra beskattnings-föremål .. 160 — — 2 3 20
För personer — 11 — 50 5 50 d:o — — 12 — — — Summa — — — 46 95 Litt, D.
Jemförelse-Tabell, utvisande huru fyrktals-sättning för olika beskattningsföremål skulle utfalla, enligt Utskottets förslag och enligt Reservantens förslag.
Namn å person.
Beskattningsföremål. Taxerings- värde af jordbruks- fastighet.
Uppskattad inkomst, för hvilken be villning erlägges.
Bevillning enligt Artikeln 2.
Påfördt f y r k t a 1.
Enligt Utskottets förslag.
Enligt Reservantens förslag.
För jordbruks- fastighet.
För andra beskattnings- föremål.
Prosten N. N Skrintorp, frälse, ett mantal 40,000 12 — — 200 240 Kyrkolomla
Stom ’/2 mantal 20,000 G — — — 100 120 Pastoralier 3000 — — 30 — 300 600 —— 200 560 Fabrikör N. N Bolunda säteri, ett mantal 30,000 9 — — 150 180 Knappfabrik 2700 — — 27 — 270 180 Kapital 1500 — — 15 150 570 100 460 Börje Perssoo Lund, krono-skatte, V2 mantal 9,000 2 70 — — 45 54 Gästgifverirörelse 810 — 8 10 81 126 54 108 Löjtnant N. N. Lön 750 — 4 50 45 45 30 30 Anders Larsson Hjulsjö, frälse, ett mantal '.
5000 1 50 — — 25 25 30 30 Skomakaren N. N Arbete 750 _ _ 4 50 45 45 30 30 Fiskaren N. N Fiske * 750 — — 4 50 45 45 30 30
Hör lill Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk. Bet., 1862—1863, JYi 116. - *1 Allm. Besv.~ och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 118. 1 N:o 118.
Ank. till Exp.-Utsk. den 21 Maj 1863, kl. 3 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner rörande undervisningen i elementarläroverken och dermed sammanhängande ämnen.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har från samtliga Riks-Stånden fått till sig remitterade motioner, hvilka åsyfta, i större eller mindre omfattning, ändringar i Kongl.
Stadgan för Rikets Allmänna elementarläroverk den 29 Januari 1859; varande dessa särskilda motioner åtföljda af protokollsutdrag öfver de diskussioner, som före remissen af desamma egt rum.
I följd af det inre sammanhanget emellan de framställda förslagen och mångfalden al de ämnen, hvilka de beröra, synes det Utskottet vid deras besvarande lämpligast att, så vidt ske kan, ordna deras innehåll efter vissa hufvudämnen, ehuru en del motioner på sätt och vis komma derigenom att sönderdelas.
Den framställning, Utskottet ansett sig först böra till behandling upptaga, innefattas i Jonas Anderssons från Östergötlands län motion (N:o 306): ”att elementarläroverkets tvänne lägsta klasser må afskiljas och förläggas till folkskolan, under det tyska språket borttages såsom läroämne i andra klassen och således uppflyttas till den tredje samt i följd häraf de elementarläroverk, som för närvarande bestå blott af t. ex. tre klasser, må i afseende på undervisningen uppflyttas tvänne klasser, så att desamma hädanefter må komma att bestå af tre klasser, nemligen tredje, fjerde och femte klasserna;” och torde i sammanhang härmed böra behandlas en af Grefve Björnstjerna, C. M., (i motionen N:o 130) gjord hemställan om behofvet deraf, ”alt undervisningen ända från folkskolan till universitetet, eller tillämpningsskolan, utgör ett sammanhängande helt.” Jonas Andersson har till stöd för sin mening anfört, att då uti första klassen af en elementarskola intet ämne förekomme, som ej lästes i folkskolan, funnes i Bih. till B.
Brot. 1862 & 1863. 8 Sami. 31 Eäft. 1 2 Allm. JBesv.- och Elton.-Utskottets Betänkande N:o 118. sjelfva verket ej något hinder för indragande af denna klass.
Oberäknadt den besparing i kostnad, sorn deraf uppkomme, förmenades äfven den fördel vinnas, att alla folkklasser vore lika hänvisade till folkskolan för den första barnaundervisningen, och den förmögnare klassen finge derigenom mera direkt anledning alt intressera sig för folkskolan, hvilket skulle kraftigt bidraga lill hennes lyftning.
Men om tyska språket uppflyttades till elementarskolans 3:dje klass, hvilket, efter motionärens omdöme, utan fara lät sig göra, borde äfven denna skolas 2:dra klass kunna förläggas till folkskolan, hvarigenom ytterligare besparing vunnes, och äfven i öfrigt i ännu högre grad befrämjades ändamålet att erhålla en för alla samhällsklasser gemensam ”primärskola”, der den första undervisningen meddelades lika åt alla.
Utskottet finner sig icke kunna understödja detta förslag, äfven om detsamma, emot hvad Utskottet förmodar, lät sig för närvarande eller i en icke alltför aflägsen framtid verkställa.
Folkskolans uppgift och elementarläroverkets bestämmelse äro i sjelfva verket väsendtligen olika.
Medan den förra består uti att åt alla dem, hvilkas framtida yrken icke hafva för sin egen skull behof af högre bokliga studier — och dessa utgöra det stora flertalet — bibringa undervisning i sådant, som numera likväl för hvarje samhällsmedlem är nödvändigt att känna; och alltså omfattningen af undervisningen i folkskolan, hvars utvecklande i sin egen rigtning visserligen bör kraftigt befrämjas, utgör ett helt för sig, är delta sednare deremot långt ifrån fallet med elementarläroverkets lägsta klasser, hvilka mer hafva till ändamål att dana de ungas förstånd till mottaglighet för den bildning, som framdeles skall bibringas, och tillika lägga grunden till de kunskaper, hvilkas inhemtande skall i de högre klasserna efter en gifven plan fullföljas.
Att i delta hänseende höja anspråken på honom utöfver de nuvarande, och det ända derhän, att han skulle kunna öfvertaga undervisningen i elementarläroverkens nuvarande tvänne lägsta klasser och sköta desamma på ett sådant sätt, som med dessa klassers inrättning är afsedt, visar sig rent af omöjligt och skulle, äfven derest det lät sig göra, långt ifrån att medföra en ekonomisk besparing, tvärtom föranleda en vida större utgift, enär det hlelve nödvändigt icke allenast att höja folkskolelärarnes löner vida utöfver deras nuvarande belopp, utan äfven öka antalet lärare vid hvarje folkskola, alldenstund dessa sednare i allmänhet redan äro, med hänsyn till det antal elever, som af en enda lärare lämpligen kan skötas, ganska starkt besökta och skulle blifva ännu mera ölverfyllda, om dit förlädes äfven de lägsta elemenlarläroverksklassernas talrika elever.
Som folkskolornas antal utgör mer än 3,000, inses lätt både huruvida man kan påräkna att erhålla en så stor mängd lärare, som behöfdes, och hvilka betydliga belopp deras aflönande erfordrade.
Hvad åter angår Grefve Björnstjernas omförmälda framställning, får Utskottet Allm. Besv.- och Ekon-Utskottets Betänkande N:o 118. 3 3 till det nyss anförda tillägga, att något närmare samband emellan folkskolan och elementarläroverket, i den mening, att det sednare skulle göras till en fortsättning af den förra, ej synes, utöfver hvad för närvarande eger rum, kunna lämpligen till— vägabringas, enär det af ofvan antydda anledning ej torde böra ifrågasättas, att afgångsbetyg från folkskolan skulle tillerkännas vitsord i afseende på det kunskapsmått, som skulle blifva vilkor för inträde i särskilda klasser af elementarläroverket.
Med stöd af det anförda hemställer alltså Utskottet, att Grefve Björnstjernas och Jonas Anderssons omförmälda förslag ej må vinna Rikets Ständers bifall.
Enligt 3 och 4 §§ i nu gällande stadga indelas elementarläroverken i ”högre” och ”lägre”.
I de högre äro lärjungarne fördelade i 7 klasser; de lägre hafva dels 2, dels 3, dels 5 klasser.
De 4 lägsta klasserna äro ettåriga, och för hvardera af de 3 följande beräknas lärotiden till två år.
Men de 2 högsta klasserna äro tillika, der tillräckligt lärareantal finnes, fördelade på två ettåriga afdelningar, hvilka hvar för sig undervisas.
I denna indelning har Herr Sommelius (motionen N:o 26) föreslagit den ändring, att elementarläroverken måtte delas i tre grupper, nemligen: A).
Sådana, i hvilka undervisning meddelas i till och med 3:dje klassens kurser; B).
Femklassiga; C).
Nioklassiga eller fullständiga; och förutsätter motionären att hvarje klass skulle vara ettårig.
Till stöd för detta förslag har anförts, att de tvåklassiga läroverken vore otillräckliga att bibringa någon som helst undervisning, tillfyllestgörande för en samhällsklass, som bör höja sig något öfver den bildning, hvilken meddelas i folkskolan; att erfarenheten visat, det handtverksklassens söner oftast genomginge de 5 klasserna och sedan lemnade skolan; och att det fördenskull vore olämpligt att nödga föräldrarne till dessa barn all, sedan de genomgått ett tvåklassigt läroverk, sända dem till en annan skola för att erhålla allenast den undervisning, som i ytterligare en klass meddelades; att då hvarje tvåklassigt elementarläroverk, allenast med ett enda undanlag, hade tvänne lärare, dessa borde mycket väl kunna meddela jemväl den undervisning, som tillhör 3:dje klassen; att 5:te klassen med en ringa jemkning i nuvarande föreskrifter, lätteligen kunde göras ettårig; samt att man likaså gerna kunde göra hvardera af de tvänne öfversta klasserna till tvänne ettåriga klasser som att af klassen göra två afdelningar, hvar för sig ettårig.
Det torde väl böra medgifvas, att mångenstädes tillfälle gifves för tvåklassiga läroverk alt meddela undervisning äfven i 3:dje klassens kurs, hvilka tillfällen äro 4 Allm. Besv.- och Ekon.-UtsJcottets Betänkande N:o 118. beroende dels af lärjungarnes antal, dels jemväl af förmågan och skickligheten hos lärarne.
Men då, efter hvad Utskottet under ärendets behandling inhemtat, Kongl. Majit den 23 nästlidne
Januari meddelat tillåtelse att vid tvåklassiga elementarläroverk, der, med redan anställd lärarepersonal, undervisningen ulan olägenhet kan utöfver sitt nuvarande omfång utsträckas, sådant må, utan hinder af läroverks-stadgans bestämmelser, för framtiden ega rum, anser Utskottet vidare ålgärd i omförmälda hänseende icke vara erforderlig.
Den anordning, enligt hvilken 5:te klassens kurser numera äro afpassade så, att de, ehuru något drygare än för den ettåriga klassen, likväl äro ringare tilltagna, än desamma kunde vara för en tvåårig klass, och hvarmed afses, att midt under skoltiden och på det stadium af densamma, der läroverkets nästan alla läroämnen förekomma, en hvilotid gilves, då lärjungen kan arbeta med mindre ansträngning och likasom hemta andan, under det hans förut förvärfvade kunskaper sälta sig och vinna mognad, synes Utskottet ganska välbetänkt; och Utskottet anser sig så mycket mindre höra redan nu, då samma anordning icke haft bestånd mer än trenne år, deri föreslå en för ändring, som erfarenheten under denna tid lärer hafva bekräftat lämpligheten deraf.
Enligt hvad motionären inom Utskottet tillkännagilvit, skulle syftemålet med hans förslag, att de hegge öfversta klasserna, som nu äro två-åriga, måtte göras till dubbelt så många ettåriga klasser, förnämligast vara lättnad vid upprättandet af tabellariska uppgifter, årsberättelsers uppsättande m. m. dylikt, hvarå han likväl förmält sig lägga mindre vigt.
Nämnda skäl synes
Utskottet också ega alltför ringa betydelse, för att Rikets Ständer skulle, på grund deraf, nu förorda en rubbning af den gällande fördelningen, hvilken har sin anledning deri, alt det ofta händer, i synnerhet på real—linien, att, i anseende till det ringa antalet lärjungar i hvardera a! de högre klasserna, de begge afdelningarne med fördel kunna lörenas i en klass och undervisningen bestridas af en lärare i stället för två, hvilka skulle erfordras, derest' hvardera af dessa klasser, såsom motionären föreslår, gjordes till 2:ne bestämdt ålskiljda.
Genom den tillagda föreskrilten, alt ”der lör sådant ändamål tillräckligt lärareantal linnes, hvardera af dessa klasser bör fördelas på tvänne ettåriga aldelningar, hvilka hvar för sig undervisas,” synes stadgandet förena fördelarne å ena sidan af ettåriga klasser, der de behöfvas, och å andra sidan af en enklare klassmdelning, der denna är för ändamålet tillräcklig, en anordning, som vid de mångfaldigt vexlande förhållandena inom skolverket i vårt land icke synes vara olämplig.
På grund af hvad sålunda anfördt blifvit hemställer Utskottet, ali berörda förslag må lemnäs utan afseeude.
I sistberörda motion bar äfven blifvit hemstäldt, att ”alla Sveriges städer skola ega elementarläroverk.
De lägsta elementarläroverken skulle, enligt motionä - Allm. JBesv.- och Ekon.- Utskottets Betänkande N:o 118. 5 rens förslag, ”förläggas i våra mindre släder, der ringare näringar och inskränktare handel äro de egentliga förvärfskäliorna; de femklassiga åter i sådana städer, der handel och manufakturer vunnit någon högre utveckling, utan att folkmängden eller andra vigtiga omständigheter berättigade till ett fullständigt elementarläroverk.”
Ett ovilkorlig! lagbud i berörda hänseende synes Utskottet mera öfverflödigt.
Vid sistlidne riksdag yttrades ock af Rikets Ständer den åsigt, att, ehuru det låg i sakens natur, alt flertalet af pedagogierna i rikets städer småningom skulle vinna den utveckling och det ökade antal lärjungar, att de borde upplagas bland elementarläroverken och ställas under de för dessa gällande föreskrifter, det likväl ej syntes nödvändigt, att genom ett beslut åstadkomma en sådan förändring förr, än densamma af städernas eget behof påkallades, helst det onekligen för vissa städer innebure en fördel, alt läraren vid pedagogien kunde leda de fåtaliga lärjuagarnes undervisning längre, ån Skolstadgan för två- och treklassiga elementarläroverk medgifver.
Utskottet, som delar denna af Rikets Ständer uttalade åsigt, har ock funnit de af motionären föreslagna grunder för bestämmandet af de orter, der skolor af olika omfång skulle upprättas, mindre antagliga icke allenast derför, att det torde blifva svårt att bestämma, vid hvilken punkt af utveckling handeln och näringarne i en stad skulle anses erfordra ett trekiassigt, ett femklassigt eller ett fullständigt läroverk, utan äfven derför alt elementarläroverkens lärjungar till så stort anta! utgöras af barn från kringliggande orter — barn, för hvilka undervisningstillfället icke synes böra göras beroende af den stads industriela utveckling, i hvilken skolan är belägen; äfvensom för den stora föränderlighet i skolornas omfång och organisation, som genom antagandet af sådana grunder skulle uppkomma.
Enär med den nitälskan för undervisningsväsendet, som utmärker närvarande tid, det ej behöfver befaras, att icke den stad, som hittills saknat elementarläroverk, i mån af behof vidtager åtgärder för att åstadkomma upprättandet af ett sådant; och utväg dertill är beredd genom Rikets Ständers vid sistlidna riksdag i afseende på pedagogierna meddelade beslut alt — med öfverlemnande till Kongl. Maj:ts pröfning och afgörande, huruvida för en eller annan af de pedagogien som blifvit eller blifva utvidgade till 2-klassiga skolor, anledning må lörelinnas att, i anseende till lärjungarnes ökade antal eller andra omständigheter, derstädes ordna undervisningen i enlighet med Stadgan för rikets elementarläroverk — för sådant ändamål ställa ett visst belopp af vederbörande Hufvudtitel till K.
M:ts förfogande, hemställer Utskottet, att Herr Sommelii förslag, sådant det i 1 ista punkten af hans motion är uppstäldt, må förfalla.
Vidare har Herr Sommelius i sin motion fästat uppmärksamheten derpå, att ett obegränsadt antal lärjungar ej bör vid ett läroverk få antagas.