Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
för livarje individ, som föredrager den för ögonblicket billiga utgiften för en ciYlig vara framför ett förnuftigt köp, utan att den tillika innekir, i stort setit, en nationalförlust, ett minus, ej blott i de ekonomiska hjelpkiillorna utan kanske också i de moraliska.
Det är dessa och dylika vinkar och rad vi iisyftat, d i vi talat om huru ett zcppfostuande rrto) nertt kan och borde i) tg (i i beriirittgen ntellaz tt s i ocksa verkligen Kzm ?z&amp;a redbara säljare och oerfarna köpare.
- 1 sker i det etablissement som vi tagit till utgangsl~unkt för d r a med- clelanden kunna vi af egen erfarenhet intyga.
Den ledande kraften inom detta etablissement har nämligen städse kampat för att hos all- mänheten halla uppe det alltmer sig sänkande begreppet om hzwn zwrn irzow dess a#ärs oirzr8ife Kart och böi-;.
w t z beskafad, eller med andra ord begreppet om hrad som ar x$i-t oih tiZ&amp;b i epfZzg ineniizgg Föreningen f ö r gift qvinnas feganderätt höll nyligen sitt årsmöte.
hvarvid ordföranden redogjorde för föreningens vidgade verksamhet och stigande medlenisantal.
H r Hedin gaf en kort men märklig framställning af en oegent- lighet vid bevillningens beräkning, i det mannens och hustruns inkomster sammanräknas.
Härigenom stiger beloppet ofta så högt, att d e afdrag, som medgifvas för s n i i inkomster och
som mången gång medför skattefrihet och alltid betydande skattelindring för fattiga arbetare, icke komma de gifta till del.
Talaren upplyste, att bästa sättet att åstadkomma förändring härutinnan vore, att den eller de, som blifva lidande på nämda oegentlighet, klagade häröfver hos öfverståthållarembetet nästa ar före april månads utgång.
Efter en uppläsning af hr v. Koch föreslog prof. Retzius en ändring af föreningens namn.
Donationer t i l l f ö r m a n för qvinnor.
@ Y t k december-häftet af Dagny för sistförflutne år meddelades en förteckning öfver donationer tidd skoZstz~endier; hvilka af för ungdomens väl varmt nitälskande gifvare, under år 1885, 6fverlemnats till några af statens läroverk för gossar.
Sam- tidigt antyddes hurusom under nämda ar till elementarlaro- verken för flickor i~zgen donation afsedd för stipe~zdEzlnz blifvit .gjord.
E11 insändare inlade ett genmäle mot denna uppgift, åberopande sig på en gåfva af 5,000 kr., hvilken ar 1885 skänkts till Östersunds elementarlaroverk för qvinlig- ungdom.
Detta genmäle intogs också som rättelse, men vid en blick på gafvo- brefvets innehåll visar sig ett genmäle härvidlag vara fullt obefogadt, alldenstund gåfvan är sliäillit till läroverket, att an- vändas för dess bästa, icke för eleverna i form af stipendier.
Den välvillige gifvaren är grosshandlaren hr Fr. Bunsow.
Vi .önska af hjertat att den studerande qvinliga ungdomen ä11 vidare måtte blifva föremål för hans välgörenhet och synnerliga omtanke.
Emellertid liunna vi redogöra för en del donationer, äldre .och yngre, afsedda till stipendier, genom h i l k a gifvarne velat underlätta den qvinliga ungdomens sträfvan att kunna tillgodo- göra sig såväl den mera begränsade elementarundervisningen, som ock den länge önskade och omsider vunna ratten till fortsatta studier vid våra högskolor.
L. von Kraemers stipendiefond.
Ar I 87 1 .skänktes till Upsala universitet af fröken Lotten von Krzemer en summa af 1,229 kr.
hvilket kapital benämnes
&gt;Lotten voiz Kkmmm st@endiefod .. .krliga räntan här;, be raknad efter 5 7, ar afsedd att utgå som stipendium åt sförtjent qvzitlzg studentr~.
Detta stipendium var, oni vi ej niisstaga oss, det fonta?
hvarigenom man ville bereda qvinnor en hjclp under ofningen af akademiska studier.
Det var ock&amp; den varm- Iijertade gifvarinnans första donation; vi och minga med oss hoppas att det icke måtte bli den sista.
Suvarandc inriehafvare af stipendiet ar fröken 31.
Folkcson.
Det liar förut innehafts af fröknarna Björck, Rergius, Fries och Ekberg.
Familjen Miertas donationer.
J. Hierta, den liberala tidningspressens grundläggare i Sverige, den klarsynte och energiske, för upplysningens ut- bredande och sociala orättvisors upphäfvande nitälskande med- borgaren, den för sin egen person, midt i öfverflödet af en sjelfförvarfvad rikedom, alltid sparsamme, men ofta för under- lydande eller unge framåtstrafvande, klokt och ärligt arbetandc man, storslaget frikostige ekonomen, lemnade i arf at sina efterlefvande icke blott sin rikedom utan ock sitt askadnings- satt och sin oegennytta.
Deroni vitna på det offentliga området den af hans döttrar och deras moder stiftade storartade fonden till L.
J. Hiertas minne.
Derom vitna ock gåfvor, gifna af hans döttrar innan fonden kom i verksamhet.
Här göra vi oss en glädje af att namna hvad som af dessa medel kommit qvinnorna och deras utveckling till del.
Den välgörenhet, som i tysthet öfvas, röjes endast af de hulpnes tacksamhet.
År 1873 öfverlernnades till kungl.
Karolinska Institutets lararekollegium en summa af 6,000 kr.
att under namn af för val t as säsom en 2.
Fröknarna H. och A. Hiertns stipeizdi~m: ~ särskild fond, hvaraf årliga rantan, under iakttagande af nedan- staende vilkor, såsom stipendium skullc tilldelas qvi~zna som stzldenzr 9uedici~z.
Denna fond erhöll ytterligare förstärkning, d i styrelsen för L.
J. Hiertas minne år 1882 öfverlemnade till Institutets lärare- kollegium den vackra tilläggssumman af 4,000 kr.
till förvaltning; s5 att fonden numera utgör 10,000 kr.
Kompetent sökande till detta stipendium ar gzimtai som a$ ' agt? / zediho$Zosojisa eller iirenicize ha~zd&amp;te.rame / z.
Stipendiet ar afsedt för sådana qvinliga medicine studerande, hvilka äro Karolinska in- '
stitutets lärjungar, dock eger innehafvarinnan att uppbära detsamma afveii under sin progedevtiska tjeiistgöring vid universiteten.
Lärare- kollegiet pröfvar hvilken af de sökande, som med förenadt afseende- å flit, skicklighet, och uppförande samt ekonomiskt behof må vara af stipendiet fortjent.
Stipendiet f&amp;r innehafvas af samma person: högst s j r ~ år, och, om ej högre examen aflagges, högst &amp; a %r.
Undantag härifrån orsakas endast af särskilda ömmande skäl, god-.
kända af Iärarekollegiuin.
Fortsatt åtnjutande af stipendi~tm beror- 11 % hvarje &amp; r förnyad ansökan, pröfvad i sammanhang nied öfriga.
ansökningar.
Stipendiet har först i 7 Sr innehafts af fr. H Björck och sedermera i 7 å r af fr. Knrol.
Wide~styööm, son1 således innehar d e t för sista året, hvarefter det ar till ansökan ledigt.
Ansök- - ningar böra inlemnas till Karolinska Institutets lararekolle- gium före d.
15 januari.
F r u Widhelmzizn Hiertns stife7zdiefoolzd för rni ndre bemedlad e qvinnor, hvilka egna sig at tandläkareyrket, ar grundad a f.
stiftelsen L a r s Hiertas M ' ilzzize, hvars styrelse år 1884 för detta ailclamil till medicinalstyrelsen öfverlemnade ett belopp af ' 5,000 kr.
att af densamma förvaltas.
Denna fond ökades å r 1886 med ytterligare 5,000 kr.
anslagna af samma stiftelse,.
hvadan d e n nu uppgår till 10,ooo kr.
l De närmare vilkoren beträffande medlens förvaltning, stipendiers.
iitdelande och sättet derför, tiden hvarunder stipendium inå %tnjutas,.
stipendiaternas skyldigheter, m.
111. skola bestämmas af medicinal- styrelsen, dock inecl wilkor, att rantan 3 fonden användes till under- stöd åt mindre bemedlade qvinnor, hvilka egna sig s t tandläkareyrket och eftccr aflagd maturifetsexamen under förberedande studier till tand- läkarexamen genom flit, skicklighet, och ett hedrande uppförande.
visat sig vara förtjenta haraf.
Såsom en gifvarnes önskan framhålles afven, att stipendiaterna.
niåtte, af samma varma intresse för qviiiiiors utbildning till tandläkare,.
som föranledt stiftandet af denna stipendiefond, äfven med handling.
ådagalägga detta intresse, samt verka för samma m %l, s % snart de- uppnatt en s %dan ställning, att detta utan svårighet eller verklig af -- saknad låter sig göra.
Vid öfverlemnandet af den senare summan, bifogades den bestamnielsen att waf den från och med å r 1887 löpande års-.
rantan å fonden, i dess helhet, en femtedel alltid skall laggas.
till kapitalet af fondena.
-- Ansökningar för åtnjutande af sti-.
p e n d i u n ~ böra stallas till kgl.
9~zedici7zalstyrelse1z. '
Hariiied rattas en i Dagnys januarihäfte meddelad oriktig notis att stifendier till ett belopp af 5,000 kr.
skulle liafva zttdelats åt qv.
studerande i. tandlakaryrket, då i stallet soiii ofvan synes, detta kajital ar skankt till för-.
s t a r h i n g af stipendiefondert.
Äfven genom bi l dan de af e tt hygiezziskt m~sezrrn der nijdie t: ar att lära för hemmets vård, genom upprättandet af en niat- Jagtziltgsskoda, samt reseunderstod för den person, som fatt upp- drag att ordna haiidarbetsundervisningen i liufvudstadens folk- skolor, har stiftelsen 1,ars Hiertas minne tjenat qvinnans sak.
9 En fest.
en 23 sistlidne april hade föreningen Handarbetets vänner a Grand Hôtel i Stockholm anordnat en fest för sin afgående ordförande, S. L-d Adlersparre, i hvilken fest afven vänner verksamhet på andra omriden deltogo.
De upp- af S. L-d: s muntrande kärleksfulla ord, som der uttalades - vare sig de .gälde Handarbetets vänners idé och samarbetet för dess frarn- .gång, eller öfriga uppgifter, för hvilka det förunnats festens föremål att verka - tillhör det icke Dagny att atergifva.
Den härliga sången har hon icke kunnat binda mellan sina rader; de rika färgharmonierna å utstälda mattor, förhängen, skärmar, m. m. skulle hon lika litet kunna fasta p i sina blad.
Minst af allt kan hon återgifva den stamning, som grep festens föremal vid inträdet i den öfverfylda salongen der alla mötte med ut- räckta händer, str5lande blickar och ord af ta&amp; och välsignelse.
en stämning af allvarlig glädje, som sedan genomträngde och bar upp hela festen.
Hvad af allt detta som kan fattas af dem.
hvilka icke voro närvarande, har Stockhohzs Dagblad n: r IOS samt TZrt Lmd n:; .93, jämte flera andra tidningar p i sympatiskt sätt skildrat.
För Dagny aterstår endast att till alla.
som anordnat ocll .deltagit eller medverkat vid den oförgätliga festen, ock främst till de vamer hvilka i tretton år med föreningens stiftarinna delat arbetets möda och heder.
frambära hennes varma innerlig2 .tack!
Ingen och Nagon.
(Från engelskan.)
du ingens dotter, Barnet af svalt och skam?
Aldrig lärd att jollra Namnet ntodei- fram.
Ingen har frågat efter Om hon föll eller stod, Man blott - om nian de äro Köpt hennes unga blod.
- Sömmar nu oaflgtligt Husrum att skaffa och ved, Tigger en brödkant af grannen, Far i dess ställe en ed.
Rastlös i qvafheta sommarn, Rastlös då vintern ar nar, Syr hon med stelnande fingrar, Vet ej hvad hvila ar.
Ingen, som fattar det unga, Varina hjertlifvets kraf; Ingen, som styrker i kampen Krafter, som doniiia af.
Iiigeii, som godhetens salva Tömnier i lidandets sar; Ingen, som tror att nöden S i nara hans tröskel star.
0, bleka syster, med ögat Sankt emot jordens mull, Mörkt ar ditt lif, men deruppe Står himlen med stjernor full.
Frågte ock här ingen efter Om, arma, du stod eller föll, E n likväl fans, som der ofvan Vakt om den värnlösa höll.
agonstades bland fälten, Der strömmen tar backen mot, Ser hon aprildagens skuggor Glida kring kullarnes fot. '
Någon bredvid henne dröjer, Adel till hållning och drag Korset, som pryder den tappre, Vunnits på drabbningens dag.
N %gonstäds vid ett altar Tärnor och knäböjd brud; Ofver dem damen fyld af Orgelns brusande ljud.
Någon sin tro henne lofvar, Med ögonen fiilla af glöd.
N2gon hviskar:,: min hustru l Min nu i lust och nöd!
:: Nigonstäds muntra röster Klinga i park eller sal; Moder och son, hur de leka Fjärran fr %n sorg och qval!
Kärlek, som lifvet smeker, Rikdoni, hvars gräns hon ej ser Krönt med välsignelsers krona, Hvad kan hon önska mer?
Du adla, på lifvets höjder, Som äger allt jordiskt godt, Ett qval du dock omedvetet Fick på din ljufva lott.
Det att, okänd, din syster Svälta och frysa må, Men öfver svalget, som skiljt er, Du henne aldrig kan nå.
Skizz af Ave.
&amp; ' $mu fans ej ett enda utslaget blad 11 % träd eller buskar, men vår- lifv.et arbetade med starka pulsslag och gaf sig uttryck i milliarder bladknoppar, med hvar sin slumrande lifssaga.
Under den florslätta ljusa morgondimman skimrade de närbelägna kullarnes skogssnår i en obestämd brungrön fargton; men då en sol- stråle för ett ögonblick bröt fram emellan de seglande skyarne, glänste det plötsligt till, skarpt och gnistrande, emellan grenarne på en grupp stora kastanier, da deras bruna bladhylsor träffades af solstrålen.
Denna trädgrupp stod liksom en starkt framskjuten förpost emellan kullarne och den gamla slottsruin, som krönte den temligen höga sand- åsen.
Bakom kullarnes snar stod skogen i samlad kraft, omgjuten af en mörk blånande färgton.
Nedanför ruinen drog sig åsen i mjuka våglinier sluttande ned till hafsstranden.
Bjärtgröna sträckte sig r %g- Likrama emellan nyplöjda tegar och sofvande tradesmark skenbart anda ned till de bliinande hafsböljorna, hvilkas kammar har och der lyste silfverhvita.
Om dessa skumfransar, hvilka kastades den ena efter den, andra upp på den från höjden osynliga strandremsan, vor0 dyningar efter en redan utkämpad storin eller förebud till en kommande, hvein tänker på sådant, när en plötslig stormil tyckes ha nedbrutit det spirande vårlifvet i ens eget hjerta?
- En ung man och en ännu yngre qvinna arbetade sig med slappa långsamma steg uppför sluttningen.
De gingo efter hvarandra på en smal gångstig, som emellan ängsremsor, enstaka hus och ladugårds- byggnader ledde från staden, hvilken ined sitt tvärhuggna kyrktorn och sina n~asttoppar endast svagt skymtade fram ur ett griblått tätt flor, väfdt af den nedhvirflande skorstensröken.
Uppkomna på höjden vände de två vandrarne sig om och blic- kade ned %t på den fängslande lcandskapstaflan.
Men det skedde tro- ligen blott af gammal innött vana, ty deras underligt stela drag lifvades ej dervid, deras hårdt sammanpressade läppar öppnades hvarken till ord eller leende, och liksom uppgifna af trötthet sjönko de båda slappt och tungt ned på ett par halfinultnade stubbar invid kastanietraden och i la af den gamla ruinen.
De sågo ej på hrarandra.
Flickan drog sin linga virkappa fastare omkring sig och försökte gifva sig en käck hallning, men dervid började hennes lappar darra och stora tarar viilde fram m ögonvrån.
Hon slöt ögonen för att hålla tårarne tillbaka, men de droppade en efter annan ned från ögonfransen, och ined en liten otalig rörelse vände hon sig sa, att den unge mannen blott kunde se hennes nacke.
Han flyttade sig ej ur fläcken, men med sin eleganta promenadkipp gaf han sig till att gräfva i en mullhög, som om hans lifs lycka berott på att den blef utjämnad.
Vinden kom med en kraftig doft af harts, v&amp;, angande inulljord och en tillsats af den egendoinliga lökabtigz lukt, som uppstiger fran en del af de första &amp; örterna.
Kigra vissna blad refros af en yster hvirfvelvind upp ur deras vinterlager och dansade kring det unga paret; de gåfro flickan en önskad anledning att taga fram sin niisduk.
jag tror jag fick något i ögat.
:, mumlade hon.
Nasdiiken dolde dock ej skälfningen kring lapparne och hakans lindriga darrning.
Hans blick sökte henne, men studsade tillbaka och irrade r&amp;Ivill omkring på marken, tills den faste sig vid den stora bruna jordkliinpen rid hans fötter.
Mekaniskt förde tian kiippspetsen mot mullhögen, nien hejdade sig da han sig, att dess ena sida var spriingd af en liten flock varlök och sippor, hvilkas spada, hitgula stjclkar och sainman- vikna örtblad stodo i led, lyftande, brytande och bandande sig fram.
till ljus, luft och sol.
wHvilken oerhörd styrka der ligger gömd i virbroddeno, tänkte han, utan att förbinda någon djupare mening dermed.
Han erfor blott en behaglig svalkande känsla af lugn och hvila för sina upp- jagade, utpinade tankar genoin att mönstra den segrande lifskraftiga vårlöken.
wJag tror vi f&amp; solskenn, sade hon, afbrytande tystnaden.
Mon ville pröfva, om hennes stämma aterviinnit sin vanliga stadga, meil gråten kom igen och bröt den tvärs öfver.
Den unge mannen spratt till, och hans inraggadc tankar drcfvos åter ut att plöja smärtans höga sjö.
E a n sfig p i henne ined en tröstlös blick.
wBertha, vi hafva nu ej - annat att göra, iin sla dröminen om eget bo i kras, och s8 gfi här och ildrzs under en lång, obestarnl~art lång för1ofningstid.s Hans tonfall, i början mjukt, blef hirdt och straft under arbetet att halla rösten fast och Xar.
» Finnes ingen utsigt till, att din;: rincipal kan uppratta den till- tänkta filialen senare - till hösten3 Bertha slog upp sin parasoli, hon litade ej p % sitt ansigtsuttryck.
, Nej, planen ar rent iiypgifver,.
Kan sade mig det i gár aftoi:., då han afven erbjöd mig nigon löneförhöjning.
Men h e m skulle väl i våra dagar våga gifta sig p&amp; cn klig inkomst af knappt mer iii; ett tusen kronor. » Hon svarade ej, hans ord läto sk ixstanida och afgörande.
, Du har aldrig pröfvat hvad det vill säga att lefva i siil3 oni- standigheter », fortsatte han haftigt, liksom om han blifrit anfallen och
behöft värja sin isigt.
&gt;Din faster tog dig fran ditt strafsamina för- äldrahem, och sedan har du lefllat i den stora verld, som blott roar sig., &gt;Stackars faster menade väl.
Hon skulle hellre rent af ruinerat sig, an draga sig tillbaka från sallskapslifvet.
- Va1 för henne, att hon gick bort innan nöden knackade p8 v&amp; dörr!
- - Det blir bäst att jag nu söker mig någon plats som sällskapsdainw, tillade hon efter en paus och rätade upp sig ur sin framåtböjda stallning.
2Var der ej så mycket efter henne, att du kan lefva af räntan på kapitdet?, Der låg bestörtning och ångest både i hans ton och blick.
, Omkring femhundra kronors ränta.
- Nej, clet går ej.
Trodde du det var mera, Hugo? » sporde hon med en öppen tillitsfull blick.
sJag vet knappt, om jag förr närmare tänkt derpåw, svarade han fritt matande hennes blick.
, Jag var ju så saker på att det skulle gå med filialen i N.; derför hade din förinögenhet intet annat inflytande på våra giftermålsplaner, an att du åtog dig att bestrida utgiften.
för en stor del af \ vår bosättning,.
Det var val denna omständighet jämte vara storslapa vyer, som kom mig att halla dig för att vara oberoende., Hans bittra ton sårade henne.
, Den våning i N., soni vi tänkte hyra, består af fem rum.
Möbler och gardiner till en sådan lokal kostar ej så litet.
Dessutoin linne, husgeråd och mycket annat.
- Nå, nu slippa vi allt det der.
Vi få vänta på bättre tider, Hugo., Bertha sjönk åter slappt tillsamman och brydde sig ej om att beherska gråten, hviken nu skakade hela hennes varelse.
Hugos blick vandracle från henne tillbaka till det frambrytande vårlifvet under den harda jordkliinpen, och han försjönk i ett slags dåsigt drönmeri, under hvilket hans upphetsade tankar funno en stunds hvila.
Berthas gråt aftog så småningom, smärtan jämte den 1.ånga pro- nienaclen hade uttröttat henne, vårluften gjorde henne matt och hon skulle snart ha inslumrat, med hufvudet stödt mot sina båda händer.
-- Men d % bröts söndagsmorgoi~ens stillhet af ett haftigt flaxande och galla ifriga fågelskri uppe i kastaniernas kronor.
Hugo och Bertha sprutto upp.
» Kajor,, side Hugo, likgiltigt tittande upp mot träden.
~Hvilket lefverne cle hålla,, inföll Bertha med önskan att åter.
&gt;Man skulle kunna tro, att de tvistade eller gjorde narr af någons, tillade hon, och reste sig upp fran trädstubben.
, Det börjar bli kallt har uppe,, anmärkte han- efter att en stund ha betraktat det orediga viinlet af gråblå hufvuden, kolsvarta näbbar och mörka, skiftande vingpar.
» Det ar vii1 tid för oss att atervända till staden., q a, vi måste väl gås, sade Bertha, men förblef dock stående bredvid Hugo.
Der nere i den töckenhöljda staden måste de ju skiljas och gå hvar till sin ensliga bostad, medtagande den gemensamma sorgen.
&gt;Nu kommer der att pratas, sqvallras och öfverläggas~, sade hon mera till sig sjelf, iiii till Hugo, med blicken riktad mot kajsvärinen.
I det sainnm sköto två kajor rakt förbi dem och stalde flygten niot borgruinen.
Deras fard ledsagades .af hela svärmens gälla skrän jämte ett oäiiclligt flaxande, nickande och hoppande.
Derefter lyfte hela flocken vingarne och flög bort mot skogen.
Det var synbarligen ett ungt fagelpar, hvilket, trotsande flertalets mening och dess gaiiila sedvänjor, ville börja ett lif p i egen hand och hade iitsett sin bostad i en af den gamla ruinens torngluggar.
Hiir var synbarligen stor brådska på fgrde.
Båda foglarne hoppade samtidigt ned p i en smal afsats, spejande åt alla hzll, som om de ville göra sig bekanta med lokalcn.
SA fick hanen syn p8 något, som kom honan att upphäfva ett jubelrop.
I vrån deruppe på muren lag en hop vissnade löf samt nigra qvistar, ryckta från kastaniernas kronor, och ditsliiiigda af höststornseii.
x Honan besvarade ropet, och med ett par hopp stodo nu de unga i borta i vrån ifrigt mönstrande detta lager af bosiittningsartiklar.
Hanen stod stark och bredbent framför den lilla bladhögen, under det han med näbbet undersökte de olika föreinålen.
H o n gick med lätt skalfvande vingar fram och Bter på listen i otilig vaiitaii.
Då brast hennes tilamod, och med beslutsam hållning klef hon förbi honom och satte sig midt i bladhögen.
Han for skrämd at sidan och lemnade henne plats, sedan han dock med en föraktlig knyck p i hufvudet kastat ett halfruttet blad ned frin muren.
Men nu började en samfald granskning af lagret.
Och snart ~i&amp;lockatles de ~iirdefullastt.
bosättningsartiklarna af honan för att af henne transporteras till heminet.
Endast den stora yfviga qvisten tycktes motstii hennes bemödanden.
%Han förstår ej att hålla den i jamvigt,), sade Bertha !ifligt.
M e n se, det gör koar&gt;, svarade Hugo, hvars intresse ocksi blifiit fångadt af den täcka scenen.
Se på nu bara.
Kajhonan stod med grenen invid giuggens öppning.
3Eaken gaf till ett varningsrop, men hon böjde blott nacken langre tillbaka, s8 att de smala grå halsfjädrarnas spetsar sköt0 ut öfver hennes rygg som en fin frans, i det hon hoppade upp till gluggens kant.
Men längre kom hon ej, qvisten tog emot muren med bida ändarna.
Hon miste slappa den; grenen föll och hon gick Iingsamt tillbaka till sin iilake.
Men man ville icke ge sig.
Nästa ögonblick stodo de sida vid sida, q e p o tag i hvir sin 3nda af byggnadsvirket och buro det varsamt upp till gluggen, lade det ned, skakade vingarna, insöyo luft och togo iter fart, nu för att bara clvisten in genom den smala gluggen.
Skuldra rid skuldra arbetade de tu; hufvud höjdes, hufrud sänktes, vingar breddes och skrapade mot muren, starka fötter sp5ncte eciot, brösten trycktes, hvalfde sig kraftigare untler det blanka fjadcrpantsaret, och stjertpennorna syredo sig under arbctet.
3Ien allt var spild möda; det var sjelfra öfvermittet i det nödriinc !iga bos~ttningsmnterialet som utgjorde det oöfvervinnerliga hindret för h e t s byggaiide.
&gt;Det lyckas ej3, sade Bertha halfhögt.
&gt;Det beror p&amp;, menade Hugo.
Fågelparets sträfvan hade för dem h t t ett lifsinnehill.
Solen stack n u upp öfver kanten af ec gulhvit skyviigg och santir: plötsligt en glansande strilknippa ned öfver ruinen.
En bred strik träffade de två figlarne och aterstutisadtt i gnistrande glans frin deras mörka kroppar, som tycktes vara forniade af stä1 och emalj, der de nu aftecknade sig mot den rödbruna tegeimui-en.
wDe uppgifva saken »!
Berthas röst var hes.
Hugo skuggade ögonen med handen och stirrade på det nu orörliga fågelparet.
Plötsligt tycktes hanen hafva fått en ny tanke.
Han sänkte nied en hård, kantig rörelse näbbet ned mot den motspänstiga qvisten och gaf den ett hugg, så att små skarfvor af barken flögo omkring hans hufvud.
Honan följde hans exempel; inom kort var virket deladt i tre stycken, hvilka med feberaktig brådska infördes i boet.
Bertha drog en lång suck af lättnad, hennes ögon och kinder brunno, nien hon undvek att .se på Hugo.
wVi få väl gå ned nu? % sade hon.
woch formligt tillträda vår långa väntan.
Ja, om vi ej - ?B » Hyad, Hugo?
w, Kunde bo i två rum, men - D » Men jag har ju redan ett sådant litet bo; der fattas ingenting, som kan behöfvas för ett par anspråkslösa menniskor.
- Du får dock tillilta mig att taga emot elever i en del moderna handarbeten., %Det först&amp;, att vi båda få arbeta,, De sågo hvarandra gladt och frimodigt in i ögonen; derpå lade han med ett egendomligt raskt tag, så olikt hans nyss så slappa rö- relser, hennes arm under sin.
, På hemvägen tala vi närmare oin detta, min Bertha,, sade han med et€ djupt befriande andetag, såg upp mot ruinen och lyfte på hatten.