Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att utgifva origtiga orlofssedlar är ett så allmänt vedertaget missbruk, att det behöfver stäljas, då detsamma innebär ett, för en ny husbonde menligt' inverkande, bedrägeri.
I förenämnda orlofssedel- eller tjenstehjonsböcker bör finnas införd hela Legostadgan, äfvensom dylika formulär till orlofssedlar, hvilka i gesällböckerna finnas införda 4:o.
Bör tjenare tillerkännas rätt att för husbonde rörande innehållet af utfärdad orlofssedel vittna.
Detta stadgande är af absolut nödvändighet, så framt föreskriften att gifva sanningsenligt betyg skall kunna verkställas, och icke, såsom nu är fallet, nära nog utgöra ett »nonsens».
På huru mångå ställen, synnerligast på landet, finnas väl andra vittnen att tillgå, än tjenare?
Få dessa icke vittna, hvad blifver väl följden?
Jo,jorn tjenaren visat sig begifven på starka drycker, varit oduglig, vårdslös, stursk m. m. och 470 Motioner hos
Rid der skåpet och Adeln 186'2.
N:o 183 husbonden utsätter detta i betyget och tjenaren förhållandet bestrider samt yrkar ansvar med tillhjelp af någon af de så kallade bränvinsadvokaterna, hvilka alltid äro färdiga att i rättegångar biträda, så blir följden för den författningsenligt handlande husbonden förluster, tidspillan och alla möjliga chikaner.
Iuförer icke husbonden i betyget omordade förhållanden, och således uraktlåter att ställa sig till efterrättelse gällande föreskrifter, så blir han, i händelse af åtal af en ny husbonde, pliktfälld böta 10 R:dr.
Ar detta en tillämplig lag?
Att, som en ledamot inom Ridderskapet och Adeln föreslagit, tillerkänna Domaren pröfningsrätt om tjenare får vittna för husbonde eller icke, vill jag ingalunda medgifva, då härigenom blott de fall skulle blifva förökade, icke sällan till mehn för rättvisans gång, der det heter: »pröfve
Domaren» — ofta en för tillfället tillförordnad erfarenhet, uppfattningsförmåga och juridisk skicklighet saknande ung mau. 5:o.
Husbond-, som i tjenst eller arbete antager någon person, som icke genom företedd tjenstehjonsbok utvisar att han till tjenst är ledig, plikte 25 R:dr och gällde rätter husbonde skadan. 6:o.
Flyttningstiden bestämmes till den 20 Juni med inskränkning af de s. k. fridagarnes antal.
Jag gillar fullständigt de åsigter, som legat till grund för Herr Prosten Sondéns och Riksdagsfullmägtigen Nils Fredrik Anderssons från Östergötland vid sistlidne riksdag väckta, samt af Sammansatta Lag- och Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet i Betänkandet N:o 23 behandlade motion, och anser de af Utskottet anförda skäl för deras afstyrkande icke giltiga. 7:o.
Bör föreskrifvas, »att då tjenare olofligen afviker från tjensten, utan »att för sig redogöra, och husbonde icke vill honom i tjensten återtaga, »så ege Konungens Befallningshafvande, hos hvilken husbonde ofördröjligen anmäler förhållandet, att den afvikne efterspana och gripa, samt till allmän arbetsinrättning öfverlemna, för att der qvarblifva tilldess den åtagna tjenstetiden (det ingångna bolaget) är tilländalupen.
Tjenare åligger derjemte att i nämnde fall »återbära erhållen städsel »samt hvad af lönen uppburits och gällde husbonde tillskyndad skada.»
Hvad som i anförde hänseende nu finnes föreskrifvit, utgör intet korrektiv emot okynne.
Det medgifver blott en tjenare, som på olagligt sätt vill undandraga sig en ingången förbindelse, att utan fastställd straffpåföljd göra som honom lyster, till skada och förfång för husbonde. 8:o.
Åliggande för Konungens Befallningshafvande, eller i stad Poliskammare eller Magistrat, eller å landet kronofogde eller länsman, att på anlitan, skriftlig eller muntlig, af husbonde eller tjenare, ofördröjlig handräckning lemna, för att, efter behörig undersökning, gifva skyndsam verkställighet åt Legostadgans föreskrifter.
Uraktlåtenhet häraf ådrager ansvar, såsom för tjenstefel.
471 I hvarje fall står det parterna alltid öppet att hänskjuta ärendets behandling till vederbörlig domstols pröfning och afgörande.
Hvad här blifvit föreslaget är fullkomligt rättsenligt och står i fullkomlig öfverensstämmelse med hvad samhället eger att fordra af myndigheter, som hafva sin tillvaro och åtnjuta aflöning för lagars och god ordnings upprätthållande. 9:o.
Att den närvarande Legostadgans föreskrifter, med undantag af de tillägg och förändringar dervid, som i det ofvan anförda förekommer, samt hvad som af desse blifver en följd, anses oförändrade böra qvarstå.
Stockholm den 29 November 1862. G. M. Stjernsvärd.
Af Friherre af Schmidt?
Carl Johan Georg; angående införande i Bevillnings-stadgans 76:te § af en föreskrift om tillskott för taxerings-koslnadernas bestridande inom rikets fyra nordligaste län.
Uti § 118 af 1858 års
Bevillnings-förordning finnes stadgadt att, jemte den procent af Bevillnings-summan, som för hvarje län är afsedd till kostnaders bestri■ dande i och för taxeringen, får af Bevillningsmedel särskildt användas 800 R:dr R:mt inom Norrbottens län, 300 R:dr R:mt inom Westerbottens län, 300 R:dr R:mt inom Jemtlands län samt 200 R:dr R:mt inom Wester-Norrlands län.
Detta stadgande blef af Bevillnings-Utskottet vid sistlidne riksdag uti förslag till Bevillnings-stadga icke infördt under förutsättning att, genom den nya grunden för taxeringen, Bevillningssumman för hvarje af dessa län skulle blifva så mycket större än förut, att nämnde tillskott vore obehöfligt; men då uti en i dag af Herr von Hedenberg afgifven motion blifvit begärdt anslag för Westerbottens län till fyllande af den ersättning, som Pröfnings-kommittéen inom sistnämnde län ansett erforderlig till taxerings-kostnadernas bestridande, och således det af Bevillnings-Utskottet vid sistlidne riksdag förutsatta förhållande sig icke visat, så får jag föreslå: att uti 76:te § af Bevillnings-stadgan inrymmes en likartad föreskrift om tillskott i och för detta ändamål för ofvannämnda fyra nordligaste länen, som förstnämnde Bevillnings-förordning uti § 118 innehåller.
Stockholm den 29 Novemher 1862.
Georg af Schmidt. 472 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 185. j%:o 185.
Af Grefve Jtlörner, C'arl (■ioruni Detlof? angående anslag lill uppsättning af mindre schäferier.
Såsom bidrag till införskaffande af utländska får af utmärktare race har Kongl. Majit täckts af Rikets Ständer begära ett ärligt anslag under nästa statsregleringsperiod af 2,000
Ridr, eller för 5 år 6,000 Ridr.
Landtbruks-Akademien, som ansett att för schäferi-handteringens upphjeipande ett nytt system borde försökas, bygdt på den grund att schäferierna skulle till enskilde öfvei låtas emot betalning inom vissa år, — att sedermera får utaf de för närvarande mest omtyckta racer skulle införskaffas och på enahanda sätt till enskilde öfverlåtas samt att Staten således skulle uppträda egentligen endast såsom förlagsman, — hade för genomförande af detta system begärt ett anslag för en gång af 15,000 Ridr.
Att detta belopp äfven är det minsta, hvarmed något väsendtligt kan i denna ristning uträttas, lärer ej undfalla den, sorti har sig bekant att en enda spring-gumsé af utmärktare beskaffenhet skulle tilläfventyrs komma att medtaga hela det af Kongl.
Majit för ett år äskade anslag och att detsamma således ingalunda är tillräckligt för anskaffande af en hjord äfven af ett blott ringa antal djur.
Då ett anslag till så litet belopp att intet väsendtligt kunde dermed uträttas, skulle i det närmaste vara börtkastadf, theil den på sednare tidén vaknade hågen för schäferiernas upphjeipande ger anledning till deu förhoppning att Rikets Ständer ej skola vägra beviljandet af hela den i sjelfva" verket mindre betydliga summa, som för det vigtiga ändamålets vinnande ansetts behöflig, får jag vördsamt föreslå: ett ett belopp af 15,000 Kidr må ställas till Kongl. MajitS disposition att under nästa slatsregleringsperiod utgå med igdel eller 5,000 Ridr årligen, och användas till uppsättning af mindre schäferier af passande och omtyckta racer, hvilka schäferier skola till enskilde öfveriemnas emot skyldighet för dessa att inom vissa genom kontrakt bestämda år återbetala inköpssumman samt att under tiden vara underkastade enahanda uppsigt och kontroll i afseende på schäferiernas handhafvande, som hittills varit gällande i afseende på Statens schäferier.
Mto IMS.
N:o 186. 471 I%:o 18$.
Af Friherre TerSftiedcil; Wilhelm Fredrik; om antagande af de utaf särskilde kommitterade afgifna förslag till ombildning af Rikets Ständers Bank och till Förordning angående Enskilde Banker.
I följd af Kongl. Maj:ts nådiga uppdrag till Finans-kommittéen, hade denna kommitté, efter insamlande af uppgifter angående de särskilda bank-inrättningarnes i riket verksamhet, jemte en sammanfattad redogörelse deröfver, uti afgifvet utlåtande den 50 Juli 1860, framställt sina åsigter rörade landets bankväsende, de hufvudsakliga brister, hvilka vidlåda detsamma och de förändringar, hvilka derutinnan företrädesvis ansågos vara af behof påkallade samt under för handen varande förhållanden kunde och borde genomföras; och hafva kommitterade i sammanhang dermed afgif— vit förslag så väl till ombildning af Rikets Ständers Bank, som till förordning angående enskilda bank-inrättningar.
Då dessa, efter moget öfvervägande, afgifna förslag torde vara förtjenta att hos Rikets Ständer komma under pröfning, helst under denna riksdag blifvit framställda andra förslag angående bankernas orabildning, hvilka, ehuru stödjande sig på kommitlerades, likväl ifrån dessa i vissa väsendtliga delar afvika.
Af sådan anledning anhåller jag härmed såsom min enskilda motion få upptaga de af kommitterade framställda, uti bilagde betänkande intagne »förslag till ombildning af Rikets Ständers Bank» samt till »Förordning angående Enskilda Banker», och anhåller, att berörda förslager måtte varda till behandling af Banko-Utskottet remitterade.
Stockholm den 29 November 1862. W. F. Tersmeden.
&ih. till R.
Prot. 1862 i 1863. ii Samt. i Afd.
u 474 Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862.
N:ris 187, 188.
ÄT:o IS?. Af Friherre Tersmeden* Willielm Fredrik* om utdelning till Riks-Ståndens ledamöter af Kommitlerades betänkande angående Bankoväsendet i riket och förändrad organisation af Bank-anstalterna.
I sammanhang med den af mig nyss väckta motionen om antagande af de utaf särskilde kommitterade afgifna förslag till ombildning af Rikets Ständers Bank och till Förordning angående Enskilda Banker, tager jag mig friheten föreslå, att vederbörande måtte anmodas föranstalta om utdelning till Riks-Ståndens ledamöter af kommitterades underdåniga betänkande angående bankväsendet i riket och förändrad organisation af bank-anstalterna, af hvilket betänkande en större upplaga blifvit för Statens räkning tryckt och till Riksgälds-kontorets arkiv öfverlemnad.
Stockholm den 29 November 1862. VF. F.
Tersmeden. %:o 188.
Af Friherre Tersmeden* Willielm Fredrik,, angående åtgärders vidtagande för befordrande af Svenska Statens utländska kredit och höjande af priset å kurserande Svenska obligationer.
Då Kongl. Maj:ts Proposition angående
Statens jernvägsbyggnader förutsätter upptagande af ett nytt lån på 20 millioner R:dr, kan förutses det Sveriges kredit å utländsk ort ånyo måste anlitas.
Svenska krediten i utlandet kan visserligen för nävarande sägas vara god; men krediten i allmänhet, såsom hvilande på förtroende, är långt ifrån oföränderlig; den beror af en mängd förhållanden, hvilka, äfven utan Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
475 att stå i omedelbart sammanhang med låntagarens vederhäftighet, likväl kunna utöfva en ganska störande verkan på förtroendet till densamma.
För ett land såsom Sverige, hvilket behöfver söka län annorstädes, är krediten, eller det större eller mindre förtroendet till dess förbindelser, — hvilket åter uttryckes genom den högre eller lägre kursen å desamma, af stor betydenhet.
Den förtjenar att på det sorgfälligaste tagas i förvar och såsom en fäderneslandets gemensamma tillhörighet beskyddas från hvarje störande inverkan från enskilde individers eller kommuners sida.
Detta har likväl icke alltid hos oss blifvit iakttaget, och vid de lån, som för Svenska Statsverkets räkning i utlandet upptagits, har icke lika fördelaktiga vilkor kunnat betingas, Som vid de Norska lånen.
Det kan icke vara med liknöjdhet man ser den Svenska Statens obligationer ständigt, i förhållande till räntefoten, noteras lägre än grannrikets.
— Den annuitet, som för ett lån utgifves, är lika stor, ehvad vid lånets upptagande rabatten å nominalbeloppet varit större eller mindre.
Om således, under i öfrigt alldeles lika förhållanden, det ena lånet erhållits med mindre kapitalrabatt än det andra, utgör skilnaden i influtna lånebeloppet för det förra, i förhållande till det sednare, en ren behållning.
Att för framtiden undvara nya lån, torde, sedan banan en gång blifvit beträdd, icke låta sig göra.
Svårligen lärer landet inom den tid, som för återbetalningen af redan afslutade lån blifvit bestämd, kunna medelst egna öfverskott helt och hållet afbörda sig deri utländska skulden.
— Det ämne, hvarpå jag tagit mig friheten fästa uppmärksamheten, lärer alltså icke kunna frånkännas en framtida vigt och betydelse.
Då, oaktadt den fördelaktiga ställningen af Svenska Statsverket och den noggrannhet hvarmed amorteringen för utländska lån blifvit verkställd, de Svenska statsobligationerna likväl icke förmått höja sig till lika kurs, som de bästa i vissa andra länder, måste sådant antyda ofördelaktig inverkan af andra förhållanden.
Första rummet bland dessa intaga visserligen de många små lån, hvilka blifvit upptagna af 11 ypotheks-föreningarne, och hvilka lån ännu skyldra å kurslistorna.
Att Svenska Staten, såsom sådan, icke haft med dessa lån att skaffa, samt att de hvar för sig omfattat jemförelsevis mindre belopp, torde utgöra förhållanden, uppå hvilka mängden i utlandet fästat mindre uppmärksamhet, än på den långa lånelistan, hvarmed det mindre betydliga Sverige öfverträffat stora stater.
I följd af Rikets Ständers beslut vid förra riksdagen, hafva väl sedan dess antalet af Hvpotheks-föreningarnes lån ej ökats; meu i det ställe hafva tillkommit Hypotheks-kassor i städerna, hvilka, med åberopande af Regeringens tillåtelse att upptaga amorteringslån, såsom lånesökande uppträdt å utländska orter och ej ringa stört landets kredit.
Att från utländska marknaden aflägsna de särkilda Hypotheks-föreningarnes obligationer så för* som möjligt, skulle vara af en särdeles helsosam inverkan, och att förebygga det särskilda kommuner må, i stöd af Kongl, oktrojer, hvar för sig i utlandet • såsom lånesökande, vore endast en enkel konseqvens af den åsigt, som, i Hypotheks-föreningarne, af Statsmagterna redan blifvit godkänd och r 476 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
Marknaden för de Svenska fondpapperen har hitintills varit alltför inskränkt.
Detta har sin orsak, bland annat, dels deruti att ett af de rikaste länder, till följd af fordna transaktioner, kan anses stängdt för Svenska kreditpapperen; dels uti obekantskap med vårt aflägsna land, dess financiela ställning samt dess, under sednare åren, betydliga framskridande i jordbruk och näringar.
Flera utvägar synas erbjuda sig att göra utlandet något närmare bekant med de Svenska förhållandena.
Det vore t. ex. icke otänkbart, att de vid våra beskickningar anställda personer kunde hafva någon tid öfrig att dertill bidraga.
Det är emellertid uppenbart att ofvannntydde, med flera omständigheter, som menligt inverka i afseende på kursen af de Svenska fondpapperen, kunna, om icke undanrödjas, åtminstone till sin betydelse i väsendtlig mån förmildras.
Jag tager mig derföre friheten föreslå, alt vederbörande Utskott må erhålla uppdrag att, i sammanhang med frågan om ett nytt jernvägslån, taga under öfvervägande och föreslå hvilka åtgärder böra och kunna vidtagas för alt i utlandet befordra Svenska Statens kredit och höja priset å kurserande Svenska obligationer.
I detta afseende torde exempelvis böra tilllses, om ej utväg finnes att, utan förlust, före amorteringstidens slut, inlösa de många serierna af Hypotheks-föreningarnes obligationer; om ej förvaltningarne af Rikets Ständers Bank, Riksgälds-kontoret och Hypotheks-banken kunde i viss mån understödja hvarandras financiela bemödanden, såsom alla afseende landels fördel; om ej kännedom angående Sveriges ekonomiska och financiela förhållanden kunde på utländsk ort befrämjas; om ej hindren mot spridniug af Svenska kreditpapper till andra länder med större kapitaltillgång, kunde undanrödjas genom, bland annat, utverkadt medgifvande hos vederbörande af notering å de större börserna utaf de Svenska obligationerna, samt godkännande af dessa papper, aåsom säkerhet för omyndigas och allmänna inrättningars kapital, på sätt i ett land skett.
Jag anhåller om remiss af denna motion till Stats-Utskottet.
N:o i 89, 477 Ä:o 189.
Af Friherre Tersmeden, Willielm Fredrik, angående pension ät f. d.
Diligens-föreståndaren Johan August Furstenhoff.
Efter af Rikets Ständer vid riksdagen 1828 till Kongl. Maj:t framställd underdånig önskan om befordrande af forvagns-inrättningar i riket, ingingo 2:ne Ridderskapet och Adelns ledamöter bolag för inrättandet af Diligenser för passagerare och paketer, med till en början 2:ne resor fram och åter i hvarje vecka mellan Stockholm och Göteborg, södra vägen genom Linköping och Jönköping; och som planen var att inrättningen skulle till en del motsvara håll- och reservskjutsen, beviljade Kongl. Maj:t densamma, att med de skjutsskyldige, för deras befrielse från skjutsbesväret, få uppgöra frivilliga ackord, som skulle för de med diligens-inrättningen förenade dryga kostnader lemna någon ersättning.
På detta sätt fortgick äfven inrättningen till en början.
Men som Postverket äfven inrättade en paketpost för resande på samma väg, och dymedelst motverkade framgången af diligens-rörelsen, beslöt man att öfverflytta densamma från södra vägen till den vestra, öfver Orebro, och med utsträckning till Helsingborg och beräkning af skjutsbefrielse-ackorder äfven på denna väg; hvilket Kongl. Maj;t dock, oaktadt inrättningens framgång, ej fann skäl att bevilja, emedan försöket hade misslyckats på den södra vägsträckningen.
Men då inrättningen fortgått med betydlig förlust, det af Kongl. Majit meddelade ofvanberörde afslag hotade med hela den nyttiga anstaltens upphörande, anhöllo Rikets Ständer vid 1835 års riksdag i underdånig skrifvelse, att Kongl. Majit ville på lämpligt sätt understödja den för det allmänna så gagneliga deligens—inrättningen.
Majit beviljade derföre i stället ett årligt understöd af 12,000 Ridr Rimt af postmedlen, hvilket sedermera ökades till 15,000 Ridr Rimt och hvarmed inrättningen fortgått, intilldess, i följd af den då från Göteborg till Töreboda färdiga jernvägssträckning, allt understöd af statsmedel, enligt Kongl. Brefvet den 15 Oktober 1858, upphörde från och med den 1 Maj 1859; hvarjemte Kongl. Majit, enligt Rikets Ständers äfven i 1835 års underdåniga skrifvelse uttryckta önskan, att, om diligens-inrättningen af en eller annan orsak komme att upphöra, det då skulle åligga Postverket att inrätta en motsvarande befordring på samma linie, ålade Postverket, 478 Motioner hos RidderskapH och Adeln 1862.
N:o 189, att å ömse sidor af jernvägarne inrätta särskilda turer för passagerare, gods och postbefordringar.
1837 pä nyåret öfvertog Johan August Furstenhoff hufvudbestyret med inrättningen, och har, enligt närlagde betyg a) förestått det vidlyftiga verkets hela administration, samt under denna sin tjugutvå-åriga tjenstetid ådragit sig ett sjuklighetstillstånd, som, enligt läkarebetyg, 6), hindrar honom att vidare besörja något slags ansträngande arbete, om han ock efter snart uppnådda 59 år, skulle kunna lyckas erhålla något sådant.
Hvarhelst lian hittills hört sig före har svaret varit: han är för gammal och sjuklig!
Allt sedan April 1859, då statsanslaget för diligensen indrogs, har således Furstenhoff icke haft den ringaste inkomst för uppehället åt sig och sin familj.
I anledning häraf väckte Herr Borgmästaren Ekholm vid sistförflutne riksdag motion om någon pension för Furstenhoff på allmänna Indragnings-staten, men då, i anseende till Stats Utskottets bristande fulltalighet vid afgörandet, motionen föll på en enda röst, anser jag mig böra vid innevarande riksdag förnya det gjorda förslaget, att Rikets Ständer behagade till f. d. deligens-inrättningens väl vitsordade föreståndare, Johan August Furstenhoff, anslå en årlig pension å allmänna Indragnings-staten af minst 1,200 R:dr R:mt.
Såsom ostridigt lärer väl få antagrs, att, då Rikets Ständer i nära 25 år af statsmedel lernnat anslag till ifrågavarande, i löljd af Rikets Ständers vid 1828 års riksdag framstälda önskan föranstaltade och med ej obetydliga enskilda nppoffringar fortsatte, diligens-inrättning, hvilken tillika befordrat både postpaketer och bref, en sådan inrättning ansetts vara både af behofvet påkallad och af gagn för det allmänna.
Följaktligen och då nu, i följd af mera utvidgade kommunikations-anstalter genom jernvägar etc., samma inrättning blifvit öfverflödig, tyckes väl billigheten fordra, att sedan den person, som under 22 år, i egenskap af Kamererare, förestått
Diligensbolagets hulvudkontor och till allmän belåtenhet besörjt kommunikationens oafbrutna gång, hvarigenom han åt en allmänt gagnelig inrättning offrat hela sin medelålders kraft och verksamhet, samt under en trägen sysselsättning förspillt sin helsa, numera, i följd af den af Rikets Ständer vidtagna förändring, utan någon sin förskyllan, gått miste om framtida utkomst, och blifvit bragt nära nog till tiggarstafven, Rikets Ständer, med behjertande af dessa omständigheter, må hugna nämnde person med någon pension, som åtminstone räddar honom från nöd, hvarföre jag hvfter det förtroende till Rikets Ständers rättskänsla och ädelmod, det den af mig vördsamt väckta ofvanberörda motion må vinna wlplJO Jjjnoä Igihio .lobonieJaJa 1* jräteiabno Ille .grtinjofialeegärmoj, Jag anhåller om remiss till Stats-Utskottet.
Stockholm den 29 November 1862. W. F.
• >o*!
Motioner hos liidderskapet och Adeln 1862.
479 HT:o 190.
Af Herr Paijkuil, liars angående en underdånig an hållan lios Kongl. Majt om åtgärders vidlagande för beredande af sysselsättning och arbetsförtjenst ät manskapet vid de värfvade trupperna.
Det är olyckligtvis allt för väl kändt, att disciplinära förseelser mycket oftare inträffa vid de värfvade än vid landets indelda trupper, och att anskaffandet af dugliga rekryter vid de flesta värfvade regementen är förenadt med stora svårigheter.
Anledningen till dessa förhållanden, som väl icke af någon kunna bestridas, torde i första hand hafva sin grund i de värfvade regementenas kasernering och i andra rummet härflyta derifrån, att det värfvade manskapet nästan aldrig har någon stadigvarande sysselsättning och jemn arbetsförtjenst på de tider och dagar, då det icke är af sin tjenstgöring hindradt att åtaga sig annat arbete.
Ehuru önskligt det vore att kunna åstadkomma någon förändring i manskapets kasernering, hvarigenom dess ställning kunde förbättras och möjlighet beredas till större trefnad för den enskilda soldaten, än han nu kan komma i åtnjutande af; torde någon förbättring häruti under närvarande förhållanden svårligen vara alt hoppas.
Påtagligt är likväl, att om manskapet vid de värfvade regementena kunde beredas tillfälle att ständigt erhålla arbete, då de ej vore af sin tjenstgöring upptagna, och för detta arbete finge vanlig betal ning, så skulle hvarje enskild soldats ekonomiska ställning betydligt förbättras och rekryteringen i och med detsamma betydligt underlättas.
Genom en sådan anordning borde hvarje värfvad soldat åtminstone af infanteriet kunna erhålla en årlig, jemn förtjenst af åtminstone 100 R:dr R:mt, hvilket ju vore en ganska god årslön för en man af arbetsklassen, som genom sin anställning som soldat tillika erhåller föda och kläder af Kongl. Majit och Kronan.
Otvifvelaktigt är äfven, att den jemna sysselsättningen skulle verka särdeles fördelaktigt till bibehållande af god ordning inom ifrågavarande trupper.
Den liknöjdhet för sin framtid och del moraliska förfall, hvarpå exempel derstädes nu så ofta framträda, skulle säkerligen allt mera komma att höra till undantagen, om manskapet ständigt hade något för händer, äfven då militära öfningar ej upptoge dess tid.
Men då allmänna arbeten nu i så stor skala företagas 480 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 190. i de flesta städer och garnisons-orter, skulle det troligen icke vara med särdeles svårighet förenadt att förskaffa manskapet en för detsamma passande sysselsättning.