Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter i öfrigt beträffar förra delen af motionärens framställning och det dertill hörande förslag till §:ns lydelse, så vill det synas, som sammanhanget mellan utgångspunkten och slutledningen i sjelfva verket saknades, enär motionären i den förra söker ådagalägga gagnlösheten att under vissa förhållanden utfärda särskilda debetsedlar för personer, som möjligen kunna vara pligtige att utgöra bevillning enligt 2:dra artikeln, såsom det anförda exemplet med gesäller tydligare gifver vid handen, men i den sednare anser att till undantagen endast skola hänföras skattskyldigs hustru och hemmavarande barn samt andra till hans hushåll hörande eller hos honom skattskrifne personer, som icke skola erlägga bevillning af ”kapital, rörelse eller befattning”, en omskrifning, hvarmed val icke bör kunna förstås annat än all den bevillning, som enligt 2:dra artikeln skall utgöras för inkomst af kapital eller arbete.
Men om likväl meningen dermed icke skulle vara sådan, utan att genom berörda omskrifnings begagnande skulle blifva undantagen från särskild debitering den bevillning, som skall utgöras t. ex. för det eyentliga arbetet, så måste vid motionärens förslag anmärkas, att detsamma lider af det väsendtliga fel att hafva begagnat ett så sväfvande och mångtydigt uttryck, som ordet befattning; ty hvem vill väl påstå att icke till och med en gesäll, när han är anställd hos en mästare, innehar su befattning.
Då Utskottet emellertid på skäl, som af förslaget vid § 89 framgå, för sin 32 Bevillning s-Utskottets Betänkande j\s 9. del anser någon förändring alls icke böra åvägabringas i den syftning, att personer, skyldiga att erlägga bevillning elter 2:dra artikeln, må kunna uppföras å annans debetsedel, torde för Utskottet blott återstå att vidröra sednare delen af motionärens framställning eller att särskild debetsedel skall utfärdas för hvarje fastighet.
Ett dylikt stadgande synes dock endast föranleda till ökade kostnader för den skattskyldige, utan att vara af giltiga anledningar påkalladt; ty de förmåner motionären derigenom velat bereda fastighetsegare erhållas lika väl genom en debetsedel, då, enligt uttryckliga föreskriften i 82, debetsedeln skall utvisa taxeringsvärdet å hvarje den skattskyldiges inom taxeringsdistriktet belägna fasta egendom samt beloppet af den deraf utgående bevillning.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, hemställer Utskottet, att Riksdagsfullmägtigen Mengels ifrågavarande motion icke må till någon åtgärd föranleda. § 88.
Uti en hos Preste-Ståndet väckt motion (N:o 81) har, under åberopande af stadgandet i § 88 af gällande bevillningsförordning, hvarigenom skeppsombudsmannen i Stockholm samt sjömanshusföreståndarne i de öfriga städerna fått sig ålagdt att debitera och uppbära bevillningen efter lista artikeln, äfvensom öfriga personela utskylder för det i sjömanshusets rullor intagna sjöfolk, Herr Doktor Söderberg anfört, att detta stadgande lade på de nämnde tjenstemännen ett onödigt och för deras egentliga befattning främmande besvär och göromål, hvilket lämpligare borde tillhöra de ordinarie uppbördsmännen, kronofogdarne på landet och stadskassörerne i städerne, hvilka sednare tjenstemän i alla fall af sjöfolket skola uppbära, hvad som i bevillning efter 2:dra artikeln bör erläggas.
Om nu desse kronouppbördsman på samma gång uppbure sjöfolkets personela bevillning, så syntes enkelhet och reda i uppbördsväsendet af ett sådant förfarande blifva en gifven vinst, under det att besväret hos uppbördsmännen knappt märkbart skulle förökas.
Det nuvarande stadgandet i detta hänseende medförde ej allenast oreda och onödigt besvär hos personer, som derifrån borde och lätt kunde vara befriade, utan det ledde äfven till ett slags orättvisa derutinnan att sjömannen derigenom vore ålagdt att betala en del af sina kronoutskylder nära ett helt år förr än andra rikets undersåtare; ty vid påmönstringarne, hvilka vanligen förrättas i Mars eller April månader, skedde hyresafdrag för erläggandet af bevillningen efter lista artikeln samt öfriga personela utskylder, af hvilka kurhusafgiften vid denna tid vore ganska svår, om ej nära nog omöjlig att rigtigt debitera, då den ej till beloppet bestämdes förrän påföljande höst af Pröfningskomitéen.
Hände nu så att sjömannen, sedan han blifvit förhyrd, aflede innan Maj månad, komme den orättvisan till, att den aflidnes anhöriga icke kunde få dessa utskylder restituerade, lika litet som skepparen, för den händelse den af honom förhyrda sjömannen insjuknade innan han ginge ombord, finge ersättning för den utbetalda kronoskatten.
Då härtill lades att Kongl, coopvaerdie-reglementet den 13 Mars 1748 ej ålägger sjömanshus-föreståndarne att förrätta kronouppbörd eller förskaffa sig de kamerala insigter, som för fullgörandet af ett dylikt uppdrag kunna vara nödiga, har motionären deruti ansett sig ega ett ytterligare skäl till det af honom gjorda förslag, att berörda skeppsombudsmannen i Stockholm och sjömanshusens föreståndare i öfriga städer åliggande^ skyldighet att debitera och uppbära sjöfolks personela utskylder måtte öfverflyttas på Kronofogde och Stadskassör.
Utskot - Bevillnings-Utskottets Betänkande JV& 9. 33 Utskottet, som i allo instämmer i de till stöd för motionen anförda motiver, liar ansett, att något från de allmänna föreskrifterne afvikande stadgande i afseende på debitering och uppbörd af sjöfolks personela utskylder desto mindre är vidare erforderligt, som, enligt sednast utfärdade mantalsskrifningsförordning, skeppsbesättningar numera skola mantalsskrifvas i den ort dit fartyget hörer; och har Utskottet alltså skolat hemställa att stadgandena i § 88 måtte upphäfvas och hela denna § således uteslutas. § 89.
Stadgandet i § 89, hvarigenom handlande, fabriks- och andra näringsidkare ålägges ansvarighet för utskylder, som blifvit påförda de hos dem vid mantalsskrifningstiden sysselsatte handels- och fabriksbetjenter samt gesäller och andre arbetare, har Utskottet funnit icke kunna qvarstå i dess närvarande utsträckning.
Redan efter det s. k. laga försvarets upphäfvande, hvarigenom alla till arbetsklassen hörande personer kunde sjelfständigt mantalsskrifvas och beskattas, var ansvarighetens bibehållande oformligt och mot arbetsgifvaren så mycket orättvisare, som den omfattar utskylderna icke blott för arbetarnes egna personer, utan ock för deras hustrur och barn.
Med de förändrade grunder, den nya Bevillnings-stadgan innehåller för bevillning efter 2:dra artikeln, blifver ifrågavarande stadgandet ännu godtyckligare, alldenstund ifrågavarande personer, hvilka förut erlade endast fixa afgifter, numera kunna vara skyldige att efter taxering utgöra bevillning för inkomst.
Visserligen omfattar ansvarigheten icke den bevillning, som för fast egendom eller inkomst af kapital eller utöfvad särskild rörelse eller befattning bör af de ifrågavarande skattskyldige erläggas; men i alla fall måste rättigheten för arbetsgifvaren att genom afdrag å den skattskyldiges aflöning eller arbetsförtjenst hålla sig skadeslös för hvad han, i följd af den honom åliggande ansvarighet, måste utbetala blifva af ringa värde, enär han icke allenast icke kan vara i tillfälle att, då handelsbetjent eller arbetare lemnar hans tjenst eller arbete, innehålla den på hans ansvarighet belöpande andel af dennes bevillning med thy åtföljande konmmnal-utskylder, helst beloppet deraf icke blifver kändt förrän omkring ett år efter det ansvarigheten inträdde, utan ej ens dertill har befogenhet förrän sig visat att den skattskyldige underlåtit att i behörig tid sjelf erlägga sina utskylder.
Då nu härtill tages i betraktande att, enligt de nya författningarne af den 21 Mars 1862 angående kommunalstyrelse, vigtiga medborgerliga rättigheter äro grundade på bevillningen efter 2:dra artikeln, så måste man komma till fullständig öfvertygelse icke blott om oegentligheten af nu ifrågavarande stadgande, utan ock om nödvändigheten att såsom allmän grundsats erkänna, att den ene medborgaren icke kan göras ansvarig för skyldigheter, som åligga en annan och för denne sednare medföra rättigheter, hvilka icke kunna eller böra på den ansvarande öfverflyttas.
Utskottet har, på grund af det nu anförda, ansett, att den husbönder och arbetsgifvare för närvarande alagda ansvarighet för tjenares och arbetares utskylder bör inskränkas till desse sednares personela afgifter, samt ansvarighet ega rum endast i det fall, då tjenstehjon eller arbetare icke äro skyldige att erlägga bevillning efter 2:dra artikeln.
I öfverensstämmelse härmed har Utskottet upprättat förslag till förändrad lydelse af § 89, och hemställer att hvad uti förevarande hänseende blifvit yttradt och föreslaget, måtte af Rikets Ständer gillas.
Brot. 1862 & 1863. 5 Sami. 1 Afd. 8 Håft. 5 34 Bevillnings-Utskottets Betänkande ,J\@ 9.
Om såsom Utskottet vill antaga, nu framställda förslag vinner Rikets Ständers bifall, blifver deraf en följd att i § 92. bör utgå den i slutet af 2:dra mom. förekommande mening, sorn innehåller att vid afkortningslängdens granskning de förhållanden böra attesteras, som befria husbönder från den enligt § 89 dem åliggande ansvarighet för landtbönders och torpares med Heres utskylder, hvilket Utskottet ansett sig endast böra anmäla. § 95*.
Den anvisning, som i § 96 lemnäs derom att öfverallt i Bevillnings-stadgan med benämningen Riksdaler förstås Riksdaler Riksmynt, samt att med församling menas socken på landet och så kallad territorialförsamling i stad, har, såsom obehöflig, blifvit i förslaget utesluten; och torde denna åtgärd godkännas.
For mulär cm a. Beträffande formulärerna till Bevillnings-stadgan har, uti väckt motion (N:o 269) hos Hedervärda Bonde-Ståndet, Riksdagsfullmägtigen B. F. Mengel anfört, hurusom, enligt 37 § 2 mom. i Stadgan, beredningen åligger att föreslå och uti de längder, som, upprättade i enlighet med formuläret
N:o 7, af vederbörande skola aflemnas, införa det fastighetsvärde och det inkomstbelopp jemte den bevillning, hvilken, enligt 2:di'a Art., skall inom beredningsdistriktet påföras hvarje skattskyldig.
Det syntes dock vara så mycket olämpligare att icke i taxeringslängden angifva och särskilja de olika inkomstkällor, hvarifrån de taxerande myndigheterna ansett den af dem för hvarje skattskyldig antagna total-inkomst härflyta, som det från den beskattades sida vore ett oafvisligt anspråk att få veta för hvad slags inkomst han blifvit beskattad.
På det omsorgsfullaste hade ock denna hans rätt förut iakttagits, men i samma mån som den nya beskattningen för inkomst af kapital gjort samma rätt om möjligt ännu mera vigtig och dyrbar för den skattskyldige, hade man, om icke alldeles gifvit den tillspillo, åtminstone låtit iakttagandet deraf uteslutande ankomma på beredningarues och taxerings-komitéernas godtycke eller individuela uppfattning om den större eller mindre nödvändigheten att äfven för den skattskyldige visa, det han icke vid beskattning för inkomst från olika förvärfstitlar blifvit godtyckligt behandlad.
Men om vid en dylik sammanföring af hans inkomst den skattskyldige blefve urståndsatt att, då han ansåge sig hafva blifvit för högt beskattad, behörigen reda frågan och visa hvari felet vid öfverbeskattningen bestode, så vore också pröfnings-komitéen, hos hvilken han klagade, förhindrad att göra något åt saken.
Denna komité, huru samvetsgrant den än sökte att handla, saknade i de fall, då beredningens förslag blifvit gilladt af taxerings-komitéen, och då vanligtvis hvarken taxeringslängder eller taxeringskomitéens protokoll innehölle någon upplysning om hvilken inkomst man velat beskatta, all annan ledning för bedömandet, huruvida den öfverklagade taxeringen borde ändras eller fastställas, än de mundtliga uppgifter, som meddelades af tillstädesvarande personer, Bevillnings-Utskottets Betänkande JW 9.
35 de der i beredningen eller taxeringskomitéen förut fattat sin åsigt om saken och måhända der bestämt utgången.
Men en så beskaffad pröfning vore icke hvad den borde vara, och så framt beredningarues förslag till skattepåföring icke gjordes specifika, måste, efter motionärens åsigt, flerfaldiga, högst väsendtliga olägenheter inmänga sig i taxeringen.
Under åberopande af förhandlingarne vid sednaste riksdag rörande denna fråga samt med tillkännagifvande, att, innan den nya Bevillnings-stadgan af Kongl. Maj:t utfärdades, Kammar-rätten uti infordradt underdånigt utlåtande utförligt ådagalagt vigten och nödvändigheten deraf att formuläret N:o 7 gjordes mera fullständigt, hvartill Kammar-rätten äfven afgifvit förslag, har motionären, då det förslag, som af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet för deras del antogs och af Kongl. Majit sedermera stadfästades, vore alltför summariskt, och deremot det andra, eller det hvarom Presteoch Bond#-Stånden sig förenade, måhända alltför specifikt, ansett sig, för att bereda den skattskyldige nödigt skydd mot godtycklig beskattning, men också på det att ordningen inom uppbördsväsendet och kontrollerna derå måtte bibehållas oförminskade, böra yrka, att nytt, med Bevillnings-stadgans föreskrifter noga öfverensstämmande förslag till formuläret N:o 7 måtte, med ledning af förhandlingarne vid sednaste riksdag och de upplysningar i ämnet, som derefter tillkommit, af Bevillnings-Utskottet upprättas.
Vidare har af Herr Stuart blifvit föreslaget, att i stället för nuvarande formulär måtte antagas sådana af hufvudsakligen den lydelse, som Preste- och Bonde-Stånden vid sednaste riksdag beslöto; hvarförutom Herr Friherre Sprengtporten framställt angelägenheten af inkomsttaxeringens specificerande, så framt eljest § 38 i Bevillnings-stadgan, sorn berättigar den skattskyldige att 14 dagar innan taxeringskomitéens sammanträde få del af den honom påförda bevillning, skall uppfylla sitt ändamål samt den skattskyldi ges rätt att klaga icke blifva illusorisk.
Med anledning af dessa motioner har Utskottet ansett sig böra erinra om de skiljaktiga beslut, som af Riks-Stånden vid sednaste riksdag fattades i fråga om ej mindre formuläret N:o 7, än ock formulärerna Niris 8, 9, 13, 14 och 15, hvilka sednare stå till det förstnämnda i nära och oskiljaktigt sammanhang.
Af förhandlingarne inhemtas nemligen, att, då Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet ansågo den skattskyldiges inkomst af kapital eller arbete böra under gemensam rubrik sammanföras i en kolumn med öfverskrift: ”uppskattad inkomst”, de öfriga tvänne Riks-Stånden beslöto: att i formuläret
Nio 7 denna rubrik borde delas i fyra särskilda, nemligen: l:o af kapital; 2:o af rörelse, näring eller yrke; 3:o af allmän tjenstebefattning eller pension; 4:o af enskild tjenstebefattning eller pension; alla sedermera sammanförda i en 5:te kolumn med öfverskrift: rsurnma inkomst”; äfvensom rubriken ”af taxerings-komitéen påförd bevillningsafgift” likaledes sönderdelas i ofvannämnde 4 specialrubriker samt en 5ite med öfverskrift ”summa”; — att vidare i formuläret N:o 8 under hufvudrubrikerna: ”af Taxeringskomitéen upp skattad inkomst>’ och ”påförd b evillning safgift”, samt ”a/ Pröfningskomitéen uppskattad inkomst” och ”fastställd b evillning saf gift”: i formuläret N:o 9 under hufvudrubriken: ”af Taxeringskomitéen uppskattad inkomst” och ”påförd bevillning saf gift”; i formuläret
N:o 13 till sammandrag öfver bevillningen för hvart fögderi, samt i formuläret N:o 15 till sammandrag öfver hela bevillningen i hvart län skulle införas ofvannämnda fem specialrubriker, äfvensom slutligen att formuläret
Då sålunda två Stånd stadnade emot två beslöto Rikets Ständer att, vid öfverlemnande till Kongl. Maj:t af den nya Bevillningsstadgan med dertill hörande bilagor, i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes i nåder tillse, huruvida några förändringar eller tillägg kunde finnas i afseende på de uppgifna formulärerna blifva erforderliga, för att bringa desamma till full öfverensstämmelse 36 Bevillnings-Vtskottets Betänkande JW 9. nied Bevillnings-stadgans föreskrifter; och vid Stadgans utfärdande fann Kongl. Maj:t för godt att till efterrättelse fastställa dessa formulärer, sådana de blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet antagna.
Derjemte har Utskottet skolat tillkännagifva, att Utskottet tagit kännedom af det i Riksdagsfullmägtigen Mengels motion åberopade underdåniga utlåtande i ämnet, som af Kammar-rätten afgifvits; och har Utskottet funnit
Kammar-rättens förslag till nämnda formulärer öfverensstämma med Preste- och Bonde-Ståndens i så måtto, att rubriken ”uppskattad inkomst” blifvit äfven i dessa fördelad i ofvannämnda 5 specialrubriker; hvaremot under rubrikerna: ”föreslagen bevillningsafgift’'’, "påförd bevillningsafgift'1'1 samt ”fastställd bevillningsafgift” förekommer endast en kolumn, deruti bevillningsafgiften för samtliga beskattningsbara inkomstbeloppen summariskt upptages.
Härigenom blifva dessa förslag mindre vidlyftiga och i tillämpningen lättare att följa, än de af Preste-och BondeStånden antagna, emot hvilka sistnämnda den väsendtliga anmärkning förekommer, att de förorsaka en vidlyftig och invecklad uträkning för att fördela afgiftsbeloppen på de särskilda inkomsttitlarne, i de fall då, enligt § 7, lindring skall tillgodonjutas för sammanräknad inkomst, som icke öfverstiger 1,800 R:dr.
För att emellertid kunna närmare bedöma frågan huruvida andra formulärer än de nuvarande må anses af Bevillnings-stadgans föreskrifter påkallade, torde vara nödigt taga i betraktande det ändamål, som med formulärerna åsyftas.
Går detta endast derpå ut att resultatet af taxeringarne på det hela må åskådliggöras, så lärer icke kunna bestridas, att de nuvarande formulären motsvara detta ändamål, likasom ock att de öfverensstämma med Bevillnings-stadgans allmänna föreskrift i § 6, enär derstädes icke förekömmer någon annan beskattningskathegori än den för inkomst af kapital eller arbete.
Men om häraf än vill synas, som skulle taxeringslängden, strängt taget, icke behöfva innehålla mer än en kolumn för den beskattningsbara inkomsten, bör likväl icke lemnäs ur sigte att, utom det ofvannämnda ändamålet, äfven ett annat, lika vigtigt, eller verkställighetsåtgärdernas befordrande och underlättande, i väsendtlig mån beror af det mer eller mindre fullständiga sätt, hvarpå taxeringslängden är inrättad.
För den skattskyldige kan väl behofvet af en specifikation i allmänhet icke anses vara af den vigt, som i motionerna blifvit framhållen; ty så framt resultatet af hans beskattning är noggrannt, lärer det för honom vara likgiltigt på hvad sätt detta resultat uppstått, och i den händelse, då han finner sig befogad söka ändring i förment origtig taxering, måste han i alla fall, om något med besvären skall vinnas, förebringa så fullständig utredning, som möjligt, af alla sina inkomstkällor, helst då frågan gäller bevillning för inkomst af kapital samt rörelse, näring eller yrke, hvilka inkomsttitlar ofta nära sammanfalla med hvarandra.
Men då nu taxeringslängden skall tjena till ledning och upplysning för de särskilda beskattningsmyndigheter, som hvar efter annan med taxeringarne hafva befattning, måste en specifikation ovilkorligen bidraga till noggrannare pröfning af förekommande frågor.
Hvad i detta hänseende blifvit af Kammar-rätten anfördt vill Utskottet här återgifva, då just denna del af bemälda embetsverks utlåtande af Utskottet funnits böra för frågans lösning vara afgörande.
Om all inkomst af kapital eller arbete sammansloges i en enda kolumn under rubriken ”uppskattad inkomst”, skulle nemligen nödig häntydning äfven komma att saknas på de olika förvärfstitlar, hvarifrån den beskattades inkomst ansåges härflyta.
För bevillningsberedningen blifver dock, på sätt Bevillnings-stadgan utmärker och i instruktionen för taxeringsförrättningarne uppenbarligen bestämmes, nödvändigt att innan en sådan sammanföring af den skattskyldiges inkomster från kapital eller arbete kan försiggå, göra sig reda för och särskilja de olika titlar, hvarunder samma inkomster må vara förvärfvade; men då, enligt § 37 af Bevillnings-stadgan, det endast Bevillnings-Dtskottets Betänkande JV$ 9. 37 aligger beredningen att i den tryckta blanketten till taxeringslängd öfver inkomstbevillningen efter 2:dra artikeln införa alla de personer, sorn anses skyldige att dylik beskattning utgöra, samt det bevillningsbelopp, som för hvar och en af dem föreslås, kommer blott resultatet af beredningens åsigt, ieke det sätt, hvarpå samma resultat vunnits, till taxerings-komitéens kännedom, då denna skall bestämma den skatt, som bör hvarje skattskyldig påföras.
Hvad beredningen föreslagit kunde ieke af Taxcringskomitéens medlemmar med något slags tillförlitlighet bedömas annorlunda, än efter iniiemtande i hvarje särskildt fall af upplysning om de förhållanden, som i beredningen tagits till grund för den föreslagna skatten och hvilka upplysningar dä skola mundtligen lemnäs af ordföranden i hvarje beredning eller de medlemmar i denna, som i komitéen deltaga.
Om ock dessa upplysningar gjordes aldrig sä fullständiga, kunde det dock lätt hända att ett och annat undfallit den enes eller andres uppmärksamhet eller, om rigtigt uppfattad t, gått för minnet förloradt.
En noggrann pröfning af de mänga olika frågorna skulle följaktligen pä grund af beredningens förslag svårligen låta sig verkställa.
Det förberedande arbete, som der borde vara undangjordt, kunde för taxerings-kornitéen blifva såsom vore det ogjordt och måste af denna göras omigen.
För att icke tala om den förlängning i tiden för taxerings-komitéernas sammanvaro, som häraf kunde blifva den omedelbara följden, kunde äfven en annan, vida väsendtligare olägenhet uppstå i det att inom större och folkrikare taxeringsdistrikter, hvilka omfattade liera beredningsdistrikter, den närmare kännedomen om hvarje skattskyldigs vilkor och ekonomiska ställning, som hos de särskilda beredningarne förutsattes, svårligen kunde antagas lika fullständigt vara att tillgå hos taxeringsmännen, hvilkas omdöme således i en mängd fall komme att blifva beroende pä de här ofvan omtalade mundtliga uppgifterna eller möjligen bestämmas icke efter egen sjelfständig pröfning, utan af tillfälliga hugskott, som här, om de ville göra sig gällande, finge ett vidsträckt spelrum för sin verksamhet.
Att någon borgen ej funnes att, så vidt möjligt är, jemn och rättvis beskattning på detta sätt skall åstadkommas, vore lika säkert, som möjligt vore, att allmänhetens tillit och förtroende till taxerings-komitéernas oväld och rättvisa härigenom kunde komma att på ett betänkligt sätt undergrälvas och rubbas.
Men icke nog dermed att taxerings-komitéerna drabbades af dessa olägenheter, äfven pröfnings-komitéerna kunde deraf få vidkännas sin dryga del.
Att förekomma allt detta och på samma gäng införa säkerhet, ordning och reda i beskattningskomitéernas förhandlingar vore derföre en sak af yttersta vigt, och den enda utvägen dertill i förevarande fall vore genom antagandet af deri grundsats att beredningarnes förslag i viss mån och hvad angår de olika inkomsttitlarne gjordes specifika.
Då erfarenheten gifvit vid handen att. beskattningskomitéernas protokoller ofta nog äro mindre fullständigt affattade och föga upplysande, blefve också af sådan anledning en specificerad taxeringslängd, långt ifrån öfverflödig, en väl behöflig fyllnad till och kontroll å protokollet.
Att deri på detta sätt om möjligt åstadkomma större fullständighet, vore ock så mycket mera af nöden, sorn ö6 tj väl innehåller, att protokollet bör utvisa alla beslutade förändringar i och tillägg till beredningens förslag, men taxerings-kornitéen derigenom icke fått sig uttryckligen ålagdt att till sina beslut foga de skäl, som desamma iöranledt.
Nämnda föreskrift, såsom endast afseende de läll, dä rättelser och ändringar i beredningens förslag af komitéen gjordes, vore dessutom icke bindande för den händelse att samma förslag godkändes, och icke heller kunde det begäras, att komitéen, öfverhopad af arbete, som den under sin jemförelsevis korta sammanvaro måste blifva, sjelfmant skulle befatta sig 38 B evillnitig s-Utskottets Betänkande JV?
9. med att, till fullständigande af taxeringslängden, i sina beslut öfver de skattskyldiges besvär åtskilja hvad lagstiftaren sjelf i formulären sammanfört.