Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emellertid kunde det visserligen synas, att, då uti detta mål ansvarspåföljden enligt lag icke ovilkorligen var beroende af vidden eller mångfalden af den straffbara egennytta, hvarom fråga vore, utgången af målet icke heller numera vore beroende af hvad i afseende å förevarande del af angifvelsen kunde finnas vara sannt eller icke, och att således vidare undersökning härom vore öfverflödig; men utom det, att man icke finge för visst antaga, det den anklagade sjelf vore härmed belåten, berodde det i allt fall icke på Åklagaren att följa en sådan åsigt.
Angifvelsen, sådan den vore gjord, hade blifvit till Ad vokatfiskals-embetets beifran öfverlemnad, och Advokat-Fiskalen måste alltså anse sin pligt vara att använda alla laga medel, för att äfven i denna del af målet, serdeles hvad Wigrens lån angick, söka få sanningen i ljuset.
Dessförinnan vore dock nödigt att erfara, huruvida ofvan antydda uppfattning af Kongl. Hofrättens redan gifna beslut vore riktig; och anhöll derföre Advokat-Fiskalen, det Kongl. Hofrätten ville meddela utlåtande, huruvida Advokat-Fiskalen ägde att söka få närmare utredt, om, på sätt emot Ola Månsson blifvit angifvet, men Ola Månsson förnekat, obehörigt dröjsmål med utlemnande till Wigren och Gumme Persson af de dem beviljade lån läge Ola Månsson till last.
I anledning häraf androg Ola Månsson, att, på sätt han förut förklarat, han icke varit vållande till obehörigt dröjsmål med omförmälde penningars utlemnande, och att, om äfven Ola Månsson dröjt med penningarnes utbetalande, sådant vore en sak emellan Kommissionären vid Lånekontoret, låntagarne och Ola Månsson, men icke kunde i detta mål blifva föremål för undersökning och pröfning af Kongl. Hofrätten.
Sedan parterne afträdt, blef af Kongl. Hofrätten, efter öfverläggning, fattadt och för parterne, åter inkallade, afsagdt följande 46 Beslut: Kongl.
Hofrätten anser det ej kunna antagas, att utredning om den af AdvokatFiskalen Billbergh nu ifrågasatta omständighet äger inflytande på utgången af det åtal, som utgör föremål för Kongl.
Hofrättens pröfning, samt finner förty, att en så beskaffad utredning ej bör nu äga rum. Advokat-Fiskalen Billbergh yttrade härefter, det han ansåg sig böra meddela, hurusom han hade sig bekant, att, då utlåningen från statslånefonden tog sin början vid Lånekontoret i Malmö, Direktionen, med särskildt afseende å den för dessa lån stadgade utomordentligt höga ränta, lät sig angeläget vara att söka bereda de lånebehöfvande ali den lättnad, som på Direktionen kunde ankomma, samt att
Direktionen för detta ändamål lät förekalla de tjenstemän vid Kontoret, hvilka såsom Kommissionärer brukade biträda lånesökande, lade dem på hjertat den betänkliga penningeställningen äfven der i orten och hemställde till dem, huruvida de icke, med anledning deraf, kunde finna sig vid någon nedsättning i det dittills beräknade kommissions-arfvodet.
Advokat-Fiskalen hade sig icke med säkerhet bekant följden häraf, men visste, att nämnda arfvode, som i början utgått med en half procent af lånebeloppet, sedermera, efter hvad de i detta mål företedda handlingar utvisade, utgjort endast hälften deraf, eiler en fjerdedel procent af lånet; och ansåg Advokat-Fiskalen möjligt, det Ola Månsson vid omförmälda tillfälle varit i Direktionen närvarande.
Ola Månsson förklarade, att han icke deltagit uti något
Direktionens sammanträde, då hvad Advokat-Fiskalen Billbergh omnämnt der förekommit, eller hade sig bekant något
Direktionens beslut om nedsättning af Kommissionärernes arfvode, hvilket utgjort stundom en half, stundom en fjerdedels procent.
Härvid erinrade Advokat-Fiskalen Billbergh endast, att omförmälda underhandling emellan Direktionen och dess tjenstemän ägt rum utom protokollet, och att således något
Direktionens beslut dervid ej kunnat ifrågakomma; hvarjemte Advokat-Fiskalen tilläde, att, om äfven Ola Månsson vid detta tillfälle icke skulle varit närvarande, Direktionens förrberörda vackra åtgörande säkerligen icke länge förblifvit någon af dess ledamöter obekant.
Härefter yttrade Ola Månsson, att hans vid sista rättegångstillfället gjorda erkännande, angående den godtgörelse han uppburit för lånehandlingars öfverförande till Kommissionär vid Lånekontoret, de lånfångna penningarnas uttagande och hemförande samt fördelning emellan låntagarne och uppsättande af särskilda förbindelser emellan låntagarne och deras löftesmän, tillkommit i anledning deraf, att Ola Månsson erhållit underrättelse derom, att någre af de låntagare, hvilka undertecknat det af Ola Månsson vid första rättegångstillfället till Kongl. Hofrätten ingifna intyg, låtit förmå sig att återkalla deras yttrande i ämnet; men på det samma erkännande icke måtte tydas derhän, som skulle derigenom berörda intyg förlorat sin gällande kraft, och de qvittenser, 47 hvaruti Ola Månsson såsom provision från lånebeloppet affört endast den fjerdedels procent, som tillfallit Kommissionären, anses oriktiga, vill Ola Månsson nu förklara, att han, i enlighet med hvad nyssberörde qvittenser utvisade, till låntagarne aflemnat allt hvad å lånebeloppen, efter afdrag för förskottsräntan och provisionen åt Kommissionaren vid Lånekontoret, återstod, men att i de fall, der låntagarne, såsom merendels inträffat, velat vedergälla Ola Månsson för hans hafda besvär och ansvar, den vedergällning, hvilken till följd deraf lemnats Ola Månsson, för låntagarnes beqvämlighet och lättare fördelning af beloppet emellan låntagarne och löftesmännen, särskildt beräknats till en viss andel af lånesumman, i öfverensstämmelse hvarmed de särskilda liqvidatio ner, hvaraf några blifvit i målet företedda, ock upprättats.
Så vidt med hvad Ola Månsson sålunda yttrat, meningen vore att söka få göra någon förändring i hvad Ola Månsson vid sista förhöret erkänt, begärde Advokat-Fiskalen Billbergh, att dessa Ola Månssons erkännanden måtte varda ur Protokollet upplästa.
I anledning hvaraf Ola Månsson dock förklarade, det hans berörda yttrande icke afsåg något återkallande af eller någon ändring uti hvad han förut erkänt. Advokat-Fiskalen Billbergh anhöll slutligen, att, efter erhållen del af samtliga handlingarna i målet, få derutinnan vidare yttra sig.
Och förständigades parterne, det de hade att afvakta kallelse till den dag, som, för justering af detta Protokoll, komme att af Kongl. Hofrätten utsättas.
Ar och dag, som förr skrifvet står.
Efter befallning, G. W Westberg.
Utdrag af Kongl. May.ls och Rikets Svea Hofrätts Protokoll, hållet i Stockholm den 23 Februari '1859. S. D.
Vid åter företagande af det från den 15 innevarande Februari till denna dag uppskjutna mål emellan Advokat-Fiskalen här vid Kongl.
Hofrätten Thure Arwid Billbergh, å Embetets vägnar, å ena, samt f. Riksdagsfullmäktigen Ola Månsson i Gårdlösa, å andra sidan, tillstädeskommo bemälde parter, dervid Advokat-Fiskalen Billbergh, med förmälan det han vore beredd att afgifva slutpåstående i målet, uppläste ett i sådant afseende aflåtet Memorial, hvilket derefter, enär Ola Månsson anhöll att deraf undfå del, till honom öfverlemnades; hvarefter och sedan Ola Månsson förklarat, det han endast behöfde några få dagar för förklarings afgifvande, målet utsattes att ånyo förekomma Tisdagen den 1 nästinstundande Mars kl. 1 å dagen, då parterne förständigades att sig åter infinna, Ola Månsson beredd att andraga hvad han i målet vidare aktade^ nödigt, och då omförmälda Memorial borde af Ola Månsson återställas.
Efter befallning, Joh. Fr.
Forsstrand 48 Advokat-Fiskalens Memorial lydde så:
Sedan, till följd af Rikets Ständers hr Justitie-Ombudsmans förordnande, AdvokatFiskals-embetet, medelst till Kongl.
Hofrätten den 28 December sistlidet år iDgifvet Memorial, anhängiggjort åtal emot förre Riksdagsmannen från Kristianstads län Ola Månsson i Gårdlösa, derföre, att, enligt hvad Direktionen öfver Rikets Ständers Lånekontor i Malmö hos herrar Fullmäktige i Rikets Ständers Rank samt Herrar Fullmäktige derefter hos hr Justitie-Ombudsmannen anmält, Ola Månsson skulle, under den tid han tjenstgjort i egenskap af Direktör vid nämda Lånekontor, såsom kommissionär tagit befattning med derstädes gjorda låneansökningar och dervid jemväl egennyttigt förfarit, har, vid den undersökning härom, som inför Kongl.
Hofrätten ägt rum, Och hvarvid ifrågakommit Nittiotvå särskilda lån, som under loppet af Mars till och med Augusti månader nästlidna år af Lånekontoret i Malmö, med ett sammanlagdt belopp af 228,750 Rdr Rmt, blifvit beviljade personer boende inom Ingelstads, Jerrestads och Ahlbo härader af Kristianstads län, men äfven till en del inom Herrestads och Färs härader af Malmöhus län, Ola Månsson förklarat att han, som berörde månader, med undantag af tiden från den '17 Juni till medlet af Juli, derunder Ola Månsson besökt hufvudstaden, varit tjenstgörande såsom Direktör vid Lånekontoret i Malmö och äfven deltagit i pröfningen af de låneansökningar, på grund af hvilka största antalet af förenämnda lån beviljats, i öfrigt med dessa lån, de der med högst få undantag, gått från den särskilda så kallade statslånefonden mot ränta efter åtta för hundrade om året, tagit sådan befattning, att Ola Månsson icke blott, på begäran, lemnat råd och upplysningar i afseende å vilkoren för lånens erhållande jemte tryckta blanketter till skuldförbindelser, utan äfven i de flesta fall, på anmodan af lånesökandena, emottagit deras till Lånekontoret ställda förbindelser jemte öfriga dertill hörande handlingar samt, på sina resor till direktionssammanträdena i Malmö, dit medfört dessa handlingar och der aflemnat dem, vanligen till Kamreraren vid Lånekontoret, men stundom till annan verkets tjensteman, hvarefter denne, hvilken å förbindelserna tecknat sig såsom inlemnare af desamma och ansvarig för deras riktighet, handlingarna till Diskontverket ingifvit, att, sedan lånen blifvit beviljade, och på grund af lånesökandenas å skuldförbindelserna meddelade, än till innehafvaren och än till viss uppgifven person ställda, fullmakter att å sökandenas vägnar lånen i Diskontverket uppbära och qvittera penningarna, efter afdrag för den ränta, som borde å lånen förskottsvis erläggas, blifvit till omförmälde tjensteman vid Lånekontoret utbetalade, Ola Månsson hos samme tjensteman, efter det denne för sig altagit provision, den der vanligen utgjort | procent af lånesumman, lyftat' återstående beloppet deraf, emot qvitto å en för sådant ändamål, särskildt för hvarje låntagare, å tryckt blankett upprättad liqvidationsräkning, deraf vid samma tillfälle jemväl ett dubbelt exemplar merendels blifvit Ola Månsson tillstäldt, dock 49 dock att, i afseende å några lån, som utfallit, då Ola Månsson icke varit å Lånekontoret tillstädes,
berörda återstående belopp jemte liqvidationsräkningarna blifvit Ola Månsson med posten tillsända, samt att Ola Månsson, hvilken på detta sätt uppburit alla nu ifrågakomma lån, sedermera aflemnat penningarne till vederbörande låntagare emot qvitto å duplett-liqvidationema, äfvensom i de fall. då ett och samma lån skola; fördelas emellan flere personer, Ola Månsson vanligen verkställt denna fördelning och skrifvit de i sammanhang härmed erforderliga särskilda ömsesidiga förbindelser.
Ola Månsson har vidare inför Kongl. Hofrätten erkänt, att han för detta sitt besvär och det ansvar, som dermed skall varit förenadt, af de fleste låntagare uppburit provision eller arfvode, sålunda, att uti särskilda för detta ändamål af Ola Månsson med låntagarne uppgjorda liqvider, Ola Månsson å lånesumman afdragit en procent, deraf {idel motsvarat arfvodet för tjenstemannen vid Lånekontoret samt återstående Jidelarne tillfallit Ola Månsson.
Jemlikt det
Advokatfiskals-embetet i detta mål gifna förordnande, har hos Kongl. Hofrätten åklagaren begärt undersökningens utsträckande jemväl till utredning deraf, huruvida, på sätt likaledes är vordet angifvet, Ola Månsson, i afseende å två af förrberörda lån, obehörigen dröjt att de uiqvitterade medlen till låntagarne aflemna; men genom särskildt i anledning häraf meddeladt beslut har Kongl. Holrätten förklarat, att en så beskaffad utredning icke kunde antagas äga inflytande på utgången af förevarande åtal samt förty icke heller borde i målet äga rum.
Vid sådant förhållande återstår för Advokatfiskals-embetet, till fullgörande af nämda förordnande, att yttra sig om och i hvad måtto Ola Månssons ofvan omförmälda ådagalagda förfarande är emot lag stridande, I afseende härå inhämtas af Rikets Ständers den 10 Mars sistlidna år utfärdade Reglemente för Rankoverkets styrelse och förvaltning, hurusom der, enligt föreskriften uti § 78 mom. \, ledamöterne i samtliga
Diskont-direktionerna är vordet uttryckligen förbjudet att såsom kommissionärer taga någon befattning med låneansökningar hos det Diskontverk, i hvars styrelse de deltaga, ehvad dessa ansökningar afse nya eller omsättning af redan erhållna lån.
Såsom redan är visadt, har Ola Månsson, under sin tjenstgöring såsom Direktör vid Diskontverket i Malmö, i afseende å en mängd derstädes då förehafda låneansökningar, lemnat sökandena sitt enskilda biträde, sålunda, att Ola Månsson gått dem tillhanda med råd och upplysningar i afseende å vilkoren för lånens erhållande, vidare emottagit sökandenas lånehandlingar jemte deras, ofta till innehafvaren stälda fullmakt att lånen uppbära, fört dessa handlingar till Lånekontoret i Malmö samt föranstaltat om deras ingifvande till
Direktionen derstädes, och slutligen, sedan lånen beviljats och Ola Afånsson genom annan man låtit i Lånekontoret utqvittera medlen, sjelf af denne R.
St. Just.-Umbudsmana Einbets- Berättelse till 1859 års Riksdag.
7 50 uppburit desamma och derefter om dem uppgjort liqvid med låntagarne, dervid Ola Mänsson beräknat sig till godo arfvode, efter visst för hundradet af länebeloppet; —■ och då, genom detta sysslande för andra, Ola Månsson bevisat sig hafva i sjelfva verket varit desse låntagares, om ej enda, dock förnämsta ombud eller kommissionär i och för bedrifvandet af deras omför-malda låneangelägenheter, har Ola Månsson följaktligen härmed öfverträdt Banko-Reglementets ofvanberörda föreskrift, helst densamma innefattar ovilkorligt förbud för Diskont-direktör att, utom
Direktionen, med låneansökningarne taga någon befattning.
Majrts den i November d 85 4 faststälda Ansvarighetslag för de af Rikets Ständer förordnade
Direktörer för Lånekontoreh i orterne bjuder i § bland annat, att, om någon af desse
Direktörer finnes hafva af försummelse underlåtit, öfverskrida eller afvikit från de föreskrifter, hvilka Rikets Ständer, angående Diskontverkets styrelse och förvaltning, uti Banko-Reglementet meddelat, en sådan Direktör skall från denna befattning skiljas och dessutom gälda all derigenom timad skada och förlust, — samt i § t, att, om någon af Direktörerne beträdes att af egennytta eller väld hafva ett slikt underlåtande, öfverskridande eller afvikande från reglementet sig tillåtit, den sålunda brottslige, utom de i föregående § stadgade påföljder, skall förklaras förlustig såväl Rikets Ständers, som ock annat allmänt förtroende.
Ola Månsson har rörande bevekelsegrunderna till sitt anmärkta förfarande uppgifvit, att han dermed afsett att hastigare och säkrare bereda erforderlig hjelp åt lanbehöfvande i hans hemort — och detta må vara sannt.
Men utom det att en sådan afsigt icke bort genom öfverträdelse af de för Lånekontorets Styrelse meddelade föreskrifter sättas i verket,, synes, vid betraktande ej mindre af den utsträckning, vida utöfver hemorten, denna hjelpsamhet erhållit, än äfven och synnerligast deraf, att för det härvid lånsökandena lemnade biträda, ehuru icke veterligen förenadt med några kostnader för den biträdande, Ola Månsson beräknat sig och uppburit särskildt arfvode, och detta till högre belopp, än det för dylikt biträde eljest i orten vanliga, man äger fulla skäl att antaga, såsom jemväl med sanna förhållandet öfverensstämmande, att, bredvid och framför antydda syftemål, driffjedern till lagöfverträdelsen varit den icke obetydliga penningevinsten deraf för Ola Månssons egen räkning, på samma gång härigenom inträffat, att, i afseende å alla de låneansökningar, hvilka Ola Månsson, efter hvad berördt är, enskildt tillstyrkt och främjat samt af hvilkas framgång han hade att vänta sig särskildt inkomst, äfvensom i afseende å de låneansökningar, hvilka möjligen kunde utgöra hinder för eller verka uppskof med bifall till de förra, Ola Månsson svårligen kunnat äga det fria, oväldiga omdöme, utan hvilket han icke var skicklig att uti Diskontverkets styrelse deltaga; — i och hvarmed äfven inträdt just det, allmänna förtroendet störande, förhållande, hvilket lagstiftaren, genom det uti 2:dra § af Ansvarighetslagen stadgade strängare ansvar, varit angelägen att söka förekomma.
Emedan nu, på grund af det anförda, jag finner ådagalagdt, såväl att Ola Månsson, under utöfningen af det honom anförtrodda uppdrag att vara
Direktör vid Låne - öl kontoret i Malmö, jemväl såsom Kommissionär tagit befattning med låneansökningar hos nämda kontor och således brutit emot Banko-Reglementets i detta hänseende gifna ovilkorliga förhud, som äfven att Ola Månsson låtit af egennytta förleda sig till denna förbrytelse, föranlåtes jag å embetets vägnar härmed vördsamt yrka, det måtte Ola Månsson, för detta sitt brottsliga förfarande, varda ådömd den ansvarspåföljd, som uti 1 :sta och 2:dra §§ af ofvan åberopade Ansvarighetslag finnes bestämd.
Stockholm den 23 Februari 1859. T. A.
Billbergh.
Utdrag af Kongl. Maj:ts och Rikets Svea Ilo/rätts Protokoll, hållet i Slockholm den 25 Februari 1859. S. D.
Hofrätten denna dag ingifven skrift, deruti förre Riksdagsfullmäktigen Ola Månsson anhållit om anstånd med afgifvande af slutförklaring uti det hos Kongl. Hofrätten anhängiggjorda målet emellan Advokat-Fiskalen Thure Arvid Billbergh, å embetets vägnar å ena, samt Ola Månsson å andra sidan; och beslöt Kongl. Hofrätten bevilja Ola Månsson det begärda anståndet till Onsdagen den 9 nästkommande Mars kl. 1 på dagen, då parterne skulle återkomma; hvilket beslut för Advokat-Fiskalen Billbergh och Ola Månssön, hvilka anmäldes vara i Kongl. Hofrättens förmak tillstädes och fingo förekomma, afsades.
Efter befallning, Alfr. Ahrling.
Utdrag af Kongl. Maj:ls och Rikets Svea Hofrätts Protokoll, hållet i Slockholm den 9 Mars 1859. S. D. Företogs nu åter till handläggning målet emellan Advokat-Fiskalen här vid Kongl. Hofrätten Thure Arvid Billbergh, å embetets vägnar å ena, och förre Riksdagsfullmäktigen Ola Månsson i Gårdlösa å andra sidan, hvarom Protokollet för den 2,5 nästlidne Februari senast förmäler; och förekommo härvid Advokat-Fiskalen Billbergh och Ola Månsson, hvilken sistnämde, till bemötande af de mot honom i målet framstälda påståenden, åberopade innehållet af en härvid afgifven, skriftligen affattad och af Ola Månsson undertecknad förklaring, som af Ola Månsson upplästes; hvarjemte Ola Månsson, med förmälan, att han nu mera sökt entledigande från sin befattning såsom Direktör vid Rikets Ständers Lånekontor i Malmö, till bestyrkande deraf företedde en af Ola Månsson undertecknad, till Direktionen öfver nämda Lånekontor stäld skrifvelse, deruti:
Ola Månsson, af anförda, orsaker, helt och hållet afsade sig omförmälda befattning, med anhållan tillika, att
Direktionen ville till den åtgärd» som vederborde, sådant hos Rikets Ständers Fullmäktige i Banken anmäla; varande berörda skrift, som jemväl upplästes, försedd med vederbörande tjenstemans vid Lånekontoret intyg, att en med densamma lika lydande skrifvelse blifvit den 2 innevarande månad till Direktionen inlemnad. Advokat-Fiskalen Billbergh yttrade, att åtskilligt visserligen vore att erinra vid Ola Månssons nu afgifna förklaring, men att, då Advokat-Fiskalen med sig visste, att hans i målet framstälda slutliga påstående vore grundadt på en trogen och fullständig uppfattning af hvad derutinnan förekommit, och icke heller ansåg Ola Månsson hafva lyckats i sin deduktion till ådagaläggande deraf, att den af Advokat-fiskalsemhetet åberopade Ansvarighetslag skulle icke vara i förevarande fall tillämplig, AdvokatFiskalen för sin del icke ville vidare uppehålla målets afgörande, utan i anledning af Ola Månssons berörda förklaring endast åberopade innehållet af sitt nyssnämda slutpåstående; likasom Advokat-Fiskalen ansåg den omständighet, att Ola Månsson afsagt sig sin befattning såsom Direktör vid Lånekontoret, icke vara af beskaffenhet att kunna (ill någon ändring uti samma påstående föranleda.
Då häruppå vidare i målet icke anfördes, utan detsamma af så väl AdvokatFiskalen Billbergh som Ola Månsson, öfverlemnades till Kongl. Hofrättens pröfning, förständigades dem, det de hade att, efter kallelse och anslag i vanlig ordning, afvakta Kongl. Hofrättens beslut i målet.
Sedan Advokat-Fiskalen Billbergh och Ola Månsson härefter afträdt, föredrogs målet.; och beslöts, att handlingarna skulle mellan Kongl. Hofrättens ledamöter cirkulera.
Ar och dag, som förut skrifvet står.
Efter befallning, 67/r.
Aldgren.
Ola Månssons ofvannämnda förklaring var af följande lydelse: Till Kongl. Maj:ls och Rikets Högloft.
Svea Hofrätt!
Med återställande af Advokat-Fiskalen Biliberghs slutpåstående i det mot mig väckta åtal för förment öfverträdelse af gällande Banko-Reglemente, får jag afgifva följande genmäle:
Hvari består det brott jag har begått och för hvilket Advokat-Fiskalen yrkat icke mindre än ett ansvar, som, ifall domrarne delade hans åsigt, skulle för alltid tillintetgöra min medborgerliga tillvaro?
Jo, säger Advokat-Fiskalen, jag har meddelat låntagarne upplysningar om sättet att söka lån; jag har lemnat dem tryckta formulärer till skuldebrefven; jag har vidare medtagit deras ansökningar, jemte deras skrifliga till innehafvaren stälda fullmakter att lånen uppbära, till Lånekontoret och der genom annor man låtit uttaga medlen, sedan af honom uppburit pennmgarne och i liqvid med låntagarne räknat mig till godo provision, visst för 100, hvadan jag bör antagas hafva varit låntagarnes, om ej ende, dock förnämste kommissionär.
Nåväl, om denna konklusion af hvad i målet förekommit (hvilket jag längre fram vill närmare granska) af mig lemnades utan afseende; ja, om till och med 78:de § i gällande Banko-Reglemente innehåller den mening Advokat-Fiskalen velat deråt gifva r genom tillägg af ordet »utom», uteslutande af orden »som kommissionär» och ett skarpt accentuerande af ordet »någon», hvarigenom lag-paragrafen skulle få en helt annan tydning än den lagstiftaren åsyftat, kan jag likväl icke finna någon rimlig grund för Advokat-Fiskalens antagande af förbrytelsens hänförlighet till Ansvarighetslagen.
De hufvudsakliga skäl, han för denna sin mening anfört, sammanfattas i följande supposition: att då driffjedrarne till den förmenta lagöfverträdelsen skola vara att söka i en icke obetydlig penningevinst för min egen räkning, samt jag enskildt skall styrkt och främjat dessa lån, hvaraf jag väntade mig särskild inkomst, jag till följd deraf hvarken i afseende på dessa eller andra låneansökningar, som kunna utgöra hinder för de förra, kan hafva ägt det fria oväldiga omdöme, utan hvilket jag icke vore skicklig att i Diskontverkets styrelse deltaga.
För dessa gissade bevekelsegrunder och de deraf dragna slutsatser saknar likväl Advokat-Ffiskalen allt stöd.
Efter mitt omdöme innefattar icke den supponerade lagöfverträdelsen, äfven om den sålunda beskrifven vore verklig, ett brott, medförande det ansvar som det yrkade; men i öfrigt torde fordras full juridisk bevisning, innan någon efter svensk lag kan dömas till ett ansvar, sådant det å mig blifvit yrkadt, och mitt erkännande att hafva låtit låntagarne ersätta mig i det fall, då de särskildt besvärat mig med fördelningen af lånen, innefattar ingalunda någon bevisning, att jag, såsom Advokat-Fiskalen velat antaga, handlat af oädla bevekelsegrunder.
Angifvaren har icke antydt, än mindre visat, att jag vid pröfningen af de lån, som sökts från min hemort, satt dessa låns tillstyrkande framför eller ens i jembredd med Diskontverkets säkerhet Förhållandet härutinnan ådagalägges till en del af Kamreraren Fogelklous till Protokollet hos
Direktionen meddelade uppgift, som visar, att öfver en niondedel af de från orten genom mig öfversända ansökningar blifvit afslagen, och andra låneansökningar, som erbjudit
Diskontverket större eller jemngod säkerhet, hafva så mycket mindre kunnat ifrågasättas, som Fullmäktige öfver Rikets Ständers Bank remitterade tillräckliga medel af Statslåne-fonden, att på säkra handlingar utlånas.