Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
IDUN 1893 och har härvid glädjen att påräkna ett kraf- tigt stöd af den allt vidare och utmärktare medarbetar stab, hon samlat omkring sig.
Idun skall under den kommande tiden ej spara någon möda eller kostnad att lämna ett ge- diget, intressant och omväxlande innehåll.
Pla- nen för tidningens verksamhet blir i hufvud- sak oförändrad: kvinnoporträtt, intressanta no- veller och god poesi, vägledande uppsatser i alla ämnen, som röra kvinnans verksamhet i och utom hemmet.
Det intressanta erfaren- hetsutbytet mellan våra läsarinnor på afdel- ningen för » Frågor och Svar » kommer na- turligtvis att fortgå, äfvenså de kostnadsfria läkareråden och matsedlarna för hvarje dag, hvilka vi ämna någon gång utvidga med äf- ven matsedlar för vegetarianskt bord, såsom ofta har begärts.
Och vår » Hjälpreda » skall ej förtröttas att frambära sina rika skatter af praktiska råd och rön.
Iduns romanbibliotek kommer att bli syn- nerligen valdt och intressant.
Sedan den nu pågående följetongen af Elin Ameen — hvil- ken redan väckt allmänt intresse — afslu- tats, komma vi att bjuda på: en fängs- lande originalroman, » En gammal historia », af vår utmärkta författarinna professorskan Helena Nyblom; en novell af vår redan ryktbar vordna skriftställarinna Selma La- gerlöf; en förtjusande idyll, » Konstnärens kärlek, » af Charles Fuster, en bok som i Frankrike väckt det största uppseende för sin fägring och nobla ton; likaledes är fröken 3£athilda Roos ' med det största intresse motsedda nya berättelse fortfarande under ar- bete för Iduns romanbiblioteks räkning.
Äfven i år förbereda vi ett illustreradt, rik- haltigt julnummer med bidrag af våra för- nämsta skriftställare, som på intet vis kom- mer att stå efter de senast utgifna, hvilka allmänt erkänts tillhöra det bästa, som jul- litteraturen bjudit.
Detta nummer blir en värdefull julgåfva till alla våra prenumeranter.
I d u n s M o d e - och M ö n s t e r t i d - n i n g " kommer fortfarande som hittills att tillhandahållas Iduns prenumeranter till det för en svensk modetidning enastående billiga priset och utkommer med ett åttasidigt rikt illustreradt nummer i månaden, åtföljdt af en stor bilaga med talrika tillklippnings- och hand arbetsmönster af stor praktiskt värde.
Hvad särskildt Modetidningen angår förbere- das för våra abonnenter högst förmånliga öf- verraskningar.
Före sommarferierna och sommaromsorgerna — förnyen därför genast Eder prenumeration på Idun och Iduns Mode- och Mönstertid- ning efter nedanstående kända billiga pris: Idun med illustreradt ro- manbibliotek yi år 2:60 D:o d:o med Modetidn.
utan kol.
planscher 3: 76 2: 15 4:50 2:60 D:o d:o jämte planscher ... 1 / i år 1:50 Bevingade vänner.
Några ord om kanariefågeln och dess vård; för Idun af L.
E Björkman.
(Forts.) et har redan påpekats, att buren bör vara rym- lig, så att fåglarne kunna öfva de muskler, som användas vid flygandet.
Denna rörelse är för dem nyttig såsom gymnastik, men äfven som en förströelse.
Sittpinnarne böra vara tjocka, så att fågeln griper om dem på midten med klorna, hvars spetsar därigenom slitas något.
Skulle det oaktadt, hvilket ofta händer, klorna bli för långa, böra de med en hvass sax klippas helt försiktigt.
Genom att under denna operation hålla dem mot dagern, ser man hur långt det köttiga går fram i klon och undviker att klippa så långt tillbaka.
Det är bra, om buren är försedd med ett särskildt badrum; eljes kan man ibland sätta in ett litet fat med kylslaget vatten på bottnen af buren.
En sjuk * fågel bör dock icke få bada; efter ett bad blir han alltid sämre.
För öfrigt äro de burar trefligast och lättast att hålla rena, hvilka äro enkla och utan onödiga grannlåter.
Hvar eller hvarannan dag bör bottnen af buren rengöras och beströs med ren sand, helst hvit hafssand, men där tillgång på sådan ej finns, kan man begagna ren gul sand.
Sanden användes icke blott för renlighetens skull, utan äfven till förtäring; den främjar matsmältningen.
Kanariefåglarnes födoämnen utgöras hufvudsak- ligen af hampfrö, kanariefrö och rypsfrö.
Hamp frö böra de dock ej hafva mycket af, eljes blifva de för feta.
Kanariefrö anses göra rösten hård, hvarför det icke gifves åt de fina rullsångarne.
Dessa ger man nästan endast sommarrypsfrö, som i följd af sin oljiga beskaffenhet håller strupen mjuk, utan att, såsom hampfröet, göda fågeln.
Behöfver fågeln stärkande föda, ger man honom finhackadt, hårdkokt ägg, dock icke för mycket.
Socker och snask bör fågeln aldrig hafva, men väl grönt om sommaren; en bit äpple om vintern skadar ej heller.
Då fåglarne häcka, fä de, jämte rypsfröet, så mycket härdkokta ägg de vilja hafva, och när de hafva ungar, må de garna få kanariefrö och hampfrö m. m.
Rent, friskt, men om vintern icke allt för kallt dricksvatten böra fåglarne få hvarje dag.
En ytterst viktig sak är det, att fåglarne aldrig utsättas för hastiga temperaturväxlingar eller drag.
Fel emot denna regel torde vara orsaken till de flesta dödsfallen bland kanariefåglar, isynnerhet bland de ömtåliga rullsångarne.
Det behöfs icke mera, än att man vintertiden, utan att flytta få- geln till ett annat rum, öppnar att fönster, då t. ex. rummet skall luftas, för att grundlägga en sjukdom, från hvilken fågeln aldrig tillfrisknar.
Däremot behöfver temperaturen icke vara så sär- deles hög.
15 å 18 grader.
I ett ljust, soligt rum trifs fågeln bäst, dock bör han icke blottställas för allt för svår solhetta; skiner solen på själfva buren, bör denna dock stå så, att där finns någon skuggig plats för fågeln att sitta på.
Ofta plågas kanariefåglarne af ohyra.
Denna fågelohyra hör till spindelsläktet och hemsöker djuren endast om nättorna, hvaremot den om da- garne sitter dold i springor och hål i buren och pinnarne.
Om man riktigt noggrannt tvättar bu- ren och pinnarne med fotogen och för säkerhets skull om några dagar upprepar denna tvätt, kan man vara viss på att fullständigt hafva förstört ohyran.
Buren kan efteråt sköljas i vatten, för att befrias från en del fotogen.
Fotogenlukten skadar ej fågeln.
Häckburar finnas i många fasoner.
Fåglarne äro icke så nogräknade; dock är det ett misstag då man tror, att boet bör sitta i mörker; ljuset, icke solsken, må gärna få tillträde till boet.
Att fullständigt redogöra för afveln skulle blifva för vidlyftigt för denna uppsats.
Det må emellertid påpekas, att, om det är rullsångare man vill upp- föda, böra båda föräldrarne vara af utmärkt stam inom rasen samt individuelt oklanderliga.
Hanen bör sålunda vara en mycket god sångare samt frisk och stark.
Det är af lika stor vikt, att bö- nan är icke blott frisk och stark, utan äfven att hon härstammar från utmärkta föräldrar, ty un- garne ärfva sina anlag likaväl efter modern som efter fadern.
Under hela tiden, från det ungarne äro kläckta, böra de så mycket som möjligt skyddas för att höra fula ljud, isynnerhet från andra fåglar.
Har man simpla kanariefåglar eller fångna skogsfåglar, måste de förvisas till ett rum, hvarifrän de ej höras af kanarieungarne, ty dessa äro mycket läraktiga, och fula ljud äro lättast att åstad- komma.
När unghanarne börja försöka sig med att drilla, sättas de i sångskolan, det vill * äga de insättas i så kallade sånglådor, enkla trälådor med en sida försedd med ståltrådsgaller, hvilken sida efter ett par dagar äfven täckas till, så att fågeln sitter i skumt rum.
Den bästa rullsångare man har sättes i en bur i samma rum.
Med ledning af hans sång öfva sig nu ungarne, tills de efter två ä tre månader äro utlärda, då de åter få fröjda sig åt dagens ljus.
* * * I denna uppsats har ämnet icke kunnat behand- las så omständigt, att det på långt när blifvit ut- 165 tömdt.
Den som önskar inhämta fullständigare kännedom, måste sålunda hänvisas till facklitte- raturen.
Mig veterligen finns emellertid på sven- ska ingen duglig bok rörande detta ämne.
Jag vill därför hänvisa till ett par tyska böcker, näm- ligen: » Der Kanarienvogel.
Von Dr Karl Russ », (Hannover, Carl Rumpler); och » Rathgeber fur Pflege, Zucht, Gesangs-schuiung der Kanarien Edel- roller, von Friedrich Wischmeyer » (Herrmann Kaysers verlag, Kaiserslantern).
* Öm jag lyckats i min uppsats hos en och an- nan af tidningens ärade läsarinnor väcka intresse för rullsångaren, denne alla befjädrade sångares mästare, bör jag väl också lämna upplysning om, hvar dylika fåglar finnas att få köpa.
Huruvida sådana verkligen goda finnas i Sverige att få, är mig obekant.
Själf har jag födt upp hundratals och lyckats förträffligt, så att mina fåglar voro fullt jämförliga med de tyska, men efter flyttning till annan bostad, där lämplig lokal icke fanns, fick jag upphöra med afveln.
I Tyskland uppfödas årligen flere hundra tusen af dessa fåglar, men mycket bedrägeri bedrifves med handeln.
En upp- födare, som jag kan rekommendera, är Gerichts- sekreter Wilh.
Böcker i Wetzlar.
Bland fågel- handlare tror jag m k kunna förorda hr R. Maschke i St. Andreasberg, Harz.
Det är af vikt, att det sommarrypsfrö, som fåg- larne fordras med, är af god beskaffenhet.
Sådant finnes hos hr David Sachs i Quedlinburg, af hvil- ken jag köpt frö i flere år.
(Forts.) VlL^liästa ökstockspassagerare blef fröken Malm.
Men kan man tänka sig en sådan listig gammal kokett!
Då farkosten kommit några årtag från land, säg man henne ta upp någon- ting ur piratens mystiska djup, och hvad var det, om inte ett gädd-drag!
Så förtänksam hade ingen af de andra varit.
Nu fick hon ju vara pä tu man hand med den medgörlige Karsten i tre kvarts timme, medan de andra endast fått knappa tio minuter hvar.
Han hade dä verkligen en engels tålamod, där han satt och kafvade af och an på sjön, från den ena ändan till den andra, och sedan draget väl kommit i vattnet, säg hon inte åt det eu enda gäng, den otäckanl De talade oupphör- ligt, men man kunde inte urskilja hvad de sade, och det fastän det var så tyst på stran- den, att man hörde sin egen andedräkt.
Men det strecket hade Domsbasunen inte gjort för intet 1 När hon kom i land, möttes hon genast af en skärande ironisk fråga från Hortense: » Nå, han ville inte nappa, tror j a g?
» » Han — hvilken han? » frågade fröken Malm djupt förolämpad.
» Fisken, naturligtvis! » Men hade Karsten nyss blifvit öfverlistad af guvernanten, så tog han nu sin skada igen.
De öfriga flickorna expedierade han i en hand- vändning — ett par ire raska årtag och så tillbaka igen genom vassen fram till bryggan.
De tjocka länsmaosdöttrarna afstodo frivilligt, de voro rädda att gå i båt.
Och nu var det endast lilla pyret kvar.
Fanny såg, att han hjälpte henne i ökstoc- ken sä varsamt och ömt, som om hon varit bans gamla mor — de andra flickorna hade fått hjälpa sig själfva, de —, och så sköt ök- stocken som en pil öfver den lilla sjön, ända bort till det branta berget, och där gled den långsamt af och an med ljudlö^a årslag i den * Sedan ofvanstående skrefs, har författaren af denna uppsats utarbetat en bok rörande detta ämne, och torde den väl snart nog blifva tillgäng- lig i bokhandeln.
IDUN 166 svala sköna skuggan, och långa stunder stod den alldeles stilla.
De sysslade med någon- ting därborta, men man kunde inte se hvad det var.
Men då ökstocken ändtligen efter nära en timmes förlopp kom sakta, liksom motvilligt glidande mot bryggan, såg man, att Maggie hade fäst den ena af de jättestora näckrosorna på bröstet, och han hade den an- dra instucken under snöret kring sin eldröda filthatt.
» Det var förskräckligt, hvad ni ha varit länge, » smattrade Domsbasunen med knappast dämpadt ursinne.
» Jag började nästan tro, att Maggie också hade tagit fiskredskap med sig, » inföll Hortense.
Men Fanny teg och konstaterade endast, att pyret såg lika hopplöst olycklig ut nu som förut, kanske en enda liten nyans mindre led- sen vid lifvet.
Äfven öfver Karstens ansikte låg en skugga af manligt allvar, som klädde honom.
Nu blef det uppbrott i en hast, ty solen lutade starkt till nedgång; den satt redan i toppen på en af de högsta björkarna bakom dem.
Efter mycket hojtande fick man ändtli- gen fatt i Agathon, som kommit öfver Malm- ströms dikter och fördjupat sig i dem, liggande på magen i blåbärsriset och läsande sida efter sida med ett uttryck af öfverlägset hän och förakt.
Honom skickade man att ta reda på löjtnanten, som mycket riktigt upphittades, sof- vande i poetens hängmatta, och efter tämligen lång väntan satte den ungdomliga skaran sig i rörelse.
» Ja, herr Karsten blir min kavaljer, det är öfverenskommet, » sade fru Fanny.
» Gå ni, flickor, vi bilda eftertruppen. » Det var ingen hjälp, de måste lyda, men ingen kunde hindra dem från att oupphörligt vända på hufvudet, åtminstone så pass mycket på sned som ett fruntimmer behöfver för att se hvad som tilldrar sig bakom henne.
Och alltid säg man Fanny sist med sin kavaljer, och afståndet mellan dem och den närmaste gruppen växte allt mer och mer; sannerligen såg det inte ut, som om hon ville ha honom alldeles för sig själf.
Det ville hon också, och det hade hon helt öppet sagt honom.
» Sakta farten, så är ni snäll.
jag har något att säga er, som de andra inte få höra. » » Hvad kan det vara? » frågade han i tank- spridd ton och plirade med ögonen för att bättre kunna se någonting där framme, där de andra gingo.
» Jag var inne i ert rum i går kväll och såg det där porträttet, som står på ert skrif- bord. » Han småskaattade för att dölja, att han blef litet förlägen.
» Fästmöporträttet, det är ju så det kallas? » sade han.
» Ja, det har ni med flit låtit oss tro.
Men inte var det särdeles diplomatiskt att just sätta dit ett aktrisporträtt, som jag naturligtvis genast skulle känna igen, jag som gammal stockholmska.
&gt; » Jag hade verkligen aldrig vågat drömma om, att ni skulle göra mitt rum den äran - — då jag inte var inne. » » Ja, men det borde ni ha tänkt er, så ny- fiken som jag är, och så mycket som det har pratats här om det där porträttet. » » För öfrigt vet jag inte, hvarför inte jag har lika stor rättighet att ha Sigrid Ärnold- son på mitt skrifbord som ni att ha ödmann i er brefpress, i er medaljong och i er psalm- bok? » inföll han skälmaktigt.
» Det är inte sant! » utbrast hon häftigt.
» Då narras Allan. » » Ja, men det var innan jag var gift! » » Jag är inte heller gift. » » Seså, låt oss nu inte skena i väg på sidan om saken.
Här är inte fråga om, att det skulle vara otillbörligt af er att ha Sigrid Ar- noldsons porträtt på ert skrifbord.
men-när de okunniga landtlollorna här inbilla sig, att det är er fästmö, då skall ni inte låta dem gå i den tron en hel sommar.
Så vida ni inte har särskilda skäl. » » Jag har särskilda skäl. » » Låt höra. » » Jag blef helt förskräckt, då jag kom hit till socknen och fann, att här var så mycket ungdom.
Jag mindes, hur det hade gått med min läsning förra sommaren.
Och när jag så hörde att man, med anledning af det där por- trättet, trodde mig vara förlofvad, så grep jag fast i det nödankaret.
. » » För att inte flickorna här, de rofgiriga si- renerna, skulle dra i väg med er? » » Nej, för att inte min obetänksamhet och smak för nöjen skulle hindra mig att skrifva min afhandling färdig.
Nå, den slutade jag, gudskelof, i natt.
För öfrigt var hela den där porträtthistorien dum, det erkänner jag villigt; är ni nöjd då? » » Nej. » » Inte ändå!
Hvad vill ni då mera? » » Jag vill veta, hvad det är för en ring ni så skrymtaktigt har gått och burit på er högra h a n d.
hvad ser jag, den är borta! » » Ja, » sade han, litet förlägen, » jag tog af den nyss i båten. » » Hindrade den er från att r o?
» » Net, det var inte d e t.
det var ett an- nat skäl. » » Återigen en hemlighet, som ingen kan få höra. » » Ja. » » Ni är odräglig med edra hemligheter!
Men ni kan väl åtminstone säga mig, hvem iii har fått den där ringen af?
Ty ni skall aldrig försöka inbilla mig, att det är en förlofnings- ring.
Jag har i dag oupphörligt sett på den, och det skulle förvåna mig mycket, om den vore af guld. » » Det är den inte heller.
Det är en gikt- ring.
» » Jaså, ni är giktbruten redan? » fnyste Fanny med ett ironiskt skratt.
» Nåja, nu kan jag ju gärna tala om det, efter det är sista kvällen.
Bara ni lofvar mig att inte låta historien gå vidare. » » Jag lofvar ingenting. » » Dä säger jag heller ingenting.
Alla här ha visat mig sä mycken vänlighet, och jag vet inte, hvarför jag skulle förspilla deras vänskap för mig och reta dem i onödan, bara för att tillfredsställa er n y f.
» » Nyfikenhet.
Nej, det kan ni ha rätt i.
Nå, jag lofvar då. » (Slut i nästa n:r.)
1893 Såg dit bleka män ' skovårar Tyna bort vid kvalmig gränd, Där så ofta sorgens tårar, Men sä sällan fröjd blir känd?
Tänk på den, hvars dag förrinner I en kvaf och smutsig vrå, Dit ej vårens glädje hinner: Tänk på grändens bleka små!
— — Ute sommarvindar Böljan lockar med Skogens orgeltoner Genom höghvälfd susa, sin sång.
brusa pelargång.
Där är fritt och skönt att andas, Skydd för brännhet middagssol, Där med barrträdsängor blandas Smeksam doft af nattviol.
Där linnean kransar binder.
Mossan klär i sommardräkt.
Där finns färg för bleka kinder, Hälsa bor i skogens fläkt.
Blick, som trött och slö sig stirrat Uppå gatans gråa damm, Vingklippt tanke, som har irrat Utan mål i lifvet fram, Skåda jorden sommarfager, Famna himlens djupa blå, Bada sig i solig dager, Tills de lif och färger få.
— — Tänk på sorgset barnasinne.
Låt det andas VÅR en gång!
Gif ett soligt morgonminne För en dag så tung och lång!
Kanske Undan Undan Rädda ock ett barnahjärta lifvets tyngsta nöd, syndens blygd och smärta, kan den skärf du bjöd.
" Gif ett soligt m o r g o n m i n n e.
Föreningen för gift kvinnas eganderätt hade den 19 dennes årssammanträde under ordfö- randeskap af byråchefen grefve H. Hamilton.
Af de upplästa års- och revisionsberättelserna framgick, att föreningen under det gångna året räknat 410 medlemmar.
Då alla försök att på lagstiftningens väg skaffa den gifta kvinnan större sjelfständighet hittills misslyckats, återstår ingenting annat, än att den gifta kvinnan mer än hittils begagnar sig af den genom förordningen af 7 dec.
1874 medgifna rätt att erhålla förord öfver enskild egendom.
Och före- ningen hade låtit upprätta formulär för förords upp- sättande.
Med anledning af världsutställningen i Chicago hade på damkomiténs försorg en broschyr rörande den svenska kvinnans sociala ställning ut- arbetats på svenska och engelska språken; däri fö- rekom bland redogörelser för svenska kvinnoförenin- gar en historik öfver föreningens för gift kvinnas eganderätt verksamhet.
Vid den stora internatio- nella kvinnokongresssn i Chicago 16 maj represen- terades föreningen af friherrinnan Thorborg Rappe, född Rappe.
Vid företaget val af styrelse omvaldes till styrelseledamöter fröken M. Cederschiöld och fru E. Ankarsvärd samt nyvaldes fil.
dr Ellen Fries efter hr Ernst Beckman, som undanbedt sig återval.
Assessor C.
A. Lindhagen meddelade till sist några intressanta prejudikat angående mannens målsman- skap öfver hustrun, hvilka utgjorde en förträftlig illustration till det omyndighets tillstånd, hvari den gifta kvinnan hålles.
Ett upprop för Iduns skollofskoloni.
* ^MJ^K du vår, af frostvind härjad, g^gé Blomma, bruten i sin knopp?
Såg du väl, förr ' n skörd var bergad, Kulen vinterdag gå opp?
J Såg du rosor, morgonfriska, Dö för tidig middagsglöd?
— — Såg du barnaläppar hviska Skyggt sin bikt om sorg och nöd?
Kvinnlig klockare.
Hos k. m:t har fröken Anna Sofia Skog anhållit om tillstånd att, utan hin- der däraf att hon är kvinna, söka och innehafva sådan klockaretjänst, med hvilken organisttjänst är förenad.
K. m:t bar i så måtto bifallit ansöknin- gen, att den omständigheten, att sökanden är kvinna, ej må utgöra hinder för henne att anmäla sig så- som sökande till och innehafva förenade klockare- ocb organistbefattningar inom Göteborgs stift.
I DU N 1893 Rustningar mot fienden.
I händelse koleran skulle hemsöka vårt samhälle, äro helt säkert våra yrkessköterskor för fåtaliga att ombesörja den ökade sjukvård, som då blir en följd af farsoten.
Flere kvinnor i hufvudstaden hafva anmält hos förste stadsläkaren, det de äro villiga att, i händelse kolera skulle utbryta, tjänstgöra såsom extra sköterskor.
Men de böra väl ej alldeles oförberedda gå till detta viktiga värf?
Dessutom torde väl mången moder, maka och syster manas af inre håg och kallelse att vid förefallande sjukdomsfall biträda vid vården af sina närmaste.
Äfven dessa tillfälliga och fullkom- ligt frivilliga » sköterskor » böra söka skaffa sig kun- skaper om de förhållanden, som närmast ligga till grund för kolerasjukvården.
Doktor Göransson har därför åtagit sig att genom en serie föreläsningar meddela undervisning i den kolerasjukvård, som till- hör sköterskor.
Stiftelsen Lars Hiertas min- ne har anslagit 1,000 kr.
åt Ateneum för flickor härstädes, till inredande af en mönsterlokal för un- dervisning i huslig ekonomi.
I läroanstalten har meddelats undervisning i huslig ekonomi de två senaste åren.
Kvinnliga stipendiater.
Från den af onämnd gifvare stiftade stipendiefonden för kvinnor, som studera medicin, har genom den af Fredrika Bremer- förbundets styrelse utsedda valnämnden de för inne- varande år lediga stipendierna tilldelats: det å kr.
kand. fröken Ellen Sandelin och det å kr.
Dess- utom har ett extra stipendium för en gång å kr.
500 från Bamma fond tilldelats med.
Gymnastik för arbeterskor.
Kvinnliga gym- nastiksällskapet härstädes afslöt härom dagen vår- terminen med en uppvisning, som gjorde den ut- märkta lärarinnan fröken Sally Högström all heder.
Vid en därpå följande liten enkel fest uttryckte de unga kvinnorna sin tacksamhet mot dem, som ställt i gång med dessa gymnastikaftnar, hviika stärkt hälsa och lefnadsmod och gifvit nya krafter för det trägna arbetet vid symaskin och skrifpulpet.
De friska vårfläktar söderifrån, som majdagarne med d ' Andrades konst låtit blåsa öfver gamla operans scen, tyckas allt mera börja friska upp både publik och artister.
Den portu- gisiske sångarens senaste uppträdande vittnade om detta: han gaf i fredags sitt tredje gästspel som » Wilhelm Tell », och en så entusiasmerad sa long liksom ett så pass eldadt samspel från sce- nen, som den kvällen erbjöd, höra tyvärr ej län- gre här hemma till det hvardagliga.
Man hade knappast vågat vänta, att hr d ' Ändrade lika ly- sande skulle skilja sig från sitt nya parti som från de två närmast föregående, då don Juans och Figaros smidiga gäcken närmast syntes böra ligga för både hans sångkonst och hans drama- tiska individualitet, men man blef på det ange- nämaste öfverraskad och fullkomligt omvänd.
Det präktiga instrumentet befanns äga mäktigt lju- dande strängar äfven för passionens språk, och hans Tell kan ingalunda som karaktäristiskt ge- nomfördt konstverk sättas efter hans öfriga fram- stående skapelser.
Det var både den lugna bredd och — allt efter som handlingen grep honom — den öfvertygande glöd öfver nationalhjältens fram- trädande, som gjorde honom lika trovärdig in- om ramen af landtlifvets idyll som sedan som folkbefriare och tyrannhatare.
Som vi redan antydt understöddes han ovan- ligt berömvärdt af sina medspelande: hrr Ödmann och Sellergren samt fröken Karlsohn.
Särdeles gick den stora trion i andra akten helt enkelt charmant.
Det Lindbergska sällskapets sejour härstädes, som under sin fortgång alltmer decideradt utvecklade sig till triumfens karaktär, är nu afslutad.
Den sista nyheten på programmet var Giaeosas gri- pande dram » Stulen lycka », känd från Dramatiska teatern.
Man hade försport, att fru Håkansson som Emma Scarli hade en af sina yppersta roller, och efter hennes Anna Hjelm kom man sanner- ligen icke med små förväntningar.
De blefvo emellertid fullgodt motsvarade, och konstnärinnan 167 vann ett ytterligare och starkt grepp på stockhol- marnes sympatier.
Hennes spel i denna roll var hållet i en betydligt mera dämpad ton än i den nyss nämnda, men förfelade icke därför att verka med gripande kraft, så mycken sanning, enkel naturlighet och innerlighet lågo däri.
Hr Lind- bergs Giulio Scarli var likaledes en högst värde- full konstnärlig prestation, som osökt och fint vann allas medkänsla för den ädelsinnade man- nen, som bedrages så grymt af sitt hjärtas när- maste.
Hr Svennberg är nog ypperligare som raisonneur än älskare; men hans lediga uppträ- dande och naturliga värme gjorde sig äfven här godt gällande.
Hr Eliasson som grefve Arcieri utmärkte sig genom ett måttfullt och karaktäris- tiskt spel, liksom prokurator Banetti framställdes helt förträffligt af hr Laven.