Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag gjorde honom detsamma igen, och hade jag inangen hemlig hjertats tarhad om natten, och nar ' Det tir rätt eget, att d var förhUlandei.
ty redin 1634 hade Axel Oxen- aiemi af Gustaf Horn erhXllit penningar för Apetas rlkning.
Kikskanslllren ernade för dessa dels köpa &amp; dar dels gtlmma krkilligl dlfver och dyrbarheter.
Se P. hl.
för Joh.
Oxenstierna i634 i Kiksark.
1 39 jag var allena, och stuiidoni s9 att 9fvi: n han (Cruusen) såg det, ty jag tankte, att min rerld nu iter sknlle bli mig ve&lt;ler \ .irdig.
- Nar jag inte viste af niin lycka, utan inte s i g annat .ïn bara veder- värdighet för niina ögon, sa hade jag inte annat till att tYnka p5, men att iiii, nSr lyckan hade litet lalit mig se sig, att hon ville gifvn mig en god och from inaii, den bade viil kunde och ville försörja iiiig, att nu iitaii all iiiiii rorhoppning platt IAifva i iiiitt gamla lag igen, det gjorde mig iuycket ondt.
GrSt jag för den skull natt och h g.
s9 att niina ögon ha niatt gi ut p9 mig, det han ock sjelf markte.
Detta kom honom niiiiii mera till att iilska mig, och lokade han mig, att o111 haii för sin iiras skull kunde göra det, s9 sknlle lian bida till den sista stunden; om vi $11 skulle vigas deii ena tiiniiicn och den andra ga p9 skeppet och segla ut, s9 skulle han 3nd9 inte draga bort, förriiii han fick mig med sig, deröfver j: tg blef mycket glad.
Sedan kom: bia Posse 1 till mig och sade.
att hon skulle vara brud 14 dagar dcrefter, och jag svarade: I Yren gammal nog dertill ocli annars han I länge nog varit förlofvad, s i att jag inte vet, hvad Er fattas, att I inte Iangc sedan hiillit bröllop.
Fragade hon mig, om iiiitt bröllop skulle st9 siiarr, och jag sade, jag kan inte reta, och H ö r iiro tyrirr n 4 m blad bortrilnn ur manuskriplet.
Sjelfbiognfien börjar iter p8 iöljmde rätt: Nii G u d.
ske lof, soin har gjort nll deras s l ~ ~ d o i till i i inte, och tackar ' jag ock Gud derföre.
Deii i o juli ilrogo vi nu ifrin Stock- Iioli~i till Sstuna, och koiii jag iiird inin k. man den I i försti.
g~llgcll dit.
Gud g i k e oss till lycka och Iite oss med hugnad f9 bo har tillsaminks i m h g a goda ar, sitt heliga namn till ära och oss b i d a till titiidig och evig viilfird!
Den 14 kom m. h. far och siyhiii&gt;r hit till oss, och drogo Iiadnn den 16, och dc11 2 2 ilrogo vi f r h SS- tunn.
Gud hjelpe oss viil med all hugnad dit igen!
Den 23 koninio vi till Stockholm, ocli d9 var redan skeppet borto.
till Dalarön, med hrilket vi sklille till Tyskland.
Miii h. f. ville inte gerna, att jag skulle draga ut med min man, och nar fag märkte det, begynte jag till att grata s9 bitterlig, nYr vi ko~iinio hem och sade i t inin nian, att jag aldrig tror, att han s9 litet Ii3ller sin lofren, som han lofvade b9de förut och iiar jag om morgonen fikst koin till hononi, att jag aldrig skulle blifva efter hoiiom, der möjeligt vore, och nu hr det r31 möjligt, ntt jag kan följa honom.
Der I Ynteligeii lemnaden mig hciiiina, så m911 I frörsakra Er på.
att I aldrig fin sc mig lefvandcs igen iitaii död, dcrfurc inin herre och karaste, l i t iiiig f i följa dig, - - I r \ nnn Possc f. 1621, g. i648 ned rikrrldet och presidenten Johan Gyllenrljerni, i 1690.
140 sa langc jag kan, Tör Chid vet, huru länge vi lefva!
Da sade han: inin allra käraste: grat inte s i mycket, du skall IS följa mig, och har jag inte tankt till att lemna dig hemma allena.
Sag din egen mening, da du kommer till h. f.!
N L vi kommo till m. h. f., sade han at niin man: m. k. son, jag ser inte gerna, att I tagen min dotter mcd Er ut, och annars kanske badas fromma inte viil vill skicka sig med henne till att resa den viigen, efter jag ser, att hon Iilir sa niycket blek och tunn, och om hon kanske skulle fara illa, s i hade b5de I och jag sorg derat Sade min man: jag har val hallit henne Töre allt sailant, men hon vill inte lita saga sig.
För min person sage jag det gerna, om h. t kan öfwrlala henne.
Det skall st. % henne fritt till att göra, hocket hon vill.
Jag törs intet säga, 3 rida deri.
Ma hon utan jag har d s t lofva henne, att hon skall l svara hvad hon vill, sa vill jag med!
Han viste val, att jag skulle saga, att jag ville med honom, ty han ville inte heller gerna lemna mig hemma.
Da sade till mig h. far: .. Prlin dotter säg ja, att du v h i hemma, efter du har 19tt lof till att svara hvad du vill ..
Han hade genia sett, att jag hade sagt, som han ville.
ty han var mycket kar St mig, efter han inte mera barn hade an mig efter in.
s. f. mor, och dem han hade haft med den andra voro alla döda, och hade s5 ingen mer !in mig, ty var det ej något under, att jag var honom sa mycket kar, att h m inte ville släppa mig den vägen.
Jag tackade m. h far för en sådan stor omr5rdnad, som hiii hade om mig, men s8 har jag inte vid denna tiden nagot, som mig kan förhindra att följa min man, ty jag är en ensam menniska, och for öfrigt sa tror jag inte, att det iir min h. fars allvar, att jag skall bli hemma, da han nu en gang har gifvit bort mig at en k51 och dyg.
dig man, den jag ingalunda vill blifva ifrh, utan jag har lof \ .at till att a l j a honom b8de den onda och den goda dagen och skdl ock ingen mot- eller medghg eller hvad det kan vara, ondt eller godt, komma mig dcrtill, att jag skall vara ifr3n honom, utan sa länge lifvet varar och han vill hafva mig med sig, sa skall jag alja honom.
Ingenting skall skilja mig W n honom ulan allena den bittra och obann.
hertiga döden, som allt skiljer &amp; t, och bad jag m. h. far inte tala derom med mig.
~ n n a r s vill jag gerna lyda min far i allting, men detta !ir en omöjlig sak.
Om m. h. far hade velat ha mig hemma här, s5 skulle han behallit mig som jag var.
men no m. k. h. far, rader jag n. %got litet sjelf derit.
Min h. far och man logo, och h. far sade: SS ser jag, att du nu haller ett annat manfolk karare iin mig, det som jag inte heller misshagar.
Jag önskar, att det matte sa lange blifva, och att du matte IS behalla honom.
Hade jag gerna
sett.
att jag hade kunnat öfvertala dig.
men bade i goda och onda dagar sa följ honom i Jesu namn!
Gud gifve Er mycken lycka pa 3 Er resa, och Iite mig lefva sa länge, att jag med hugiiad mAne i s e E r igen!
Den 1 2 augusti r a r jag p5 slottet och böd drottning Kristina fara val och gick till m. h. far till altonin~ltid och böt1 III.
h. far och t mor fara viil, som vor0 mycket bedrlifvade deröfver, att vi skulle draga bort.
Kl. 8 om samma afton gick jag till min gamla morfar och mormor och böd dem med hjertans tarar fara VY, ty jag val viste, att jag aldrig ser min mormor mer, det hon ock sade i t mig och las en sada11 valsignelse öfver oss bida.
Hon grat sa mycket, nar jag bad henne god A t t och sade: Jag ser dig aldrig mera k. barn, titan kom i hog, Rvadjrg har sa troligen lart dig, och kan jag inte mera saga, utan Gud valsigna och bevara Er bada och late sina englar ledsaga Er b&amp; bort och hem igen bada tv&amp; ehuru viil mina gamla ögon aldrig se Er mera!
Togo vi derined om aftoii kl. g afsked af dem, och sag jag sedan aldrig min mormor mera l. Nar vi bada koinino hem i r5rt hus, narrades min man med mig och sade: Min allra krraste, din gamla moimor hon grat, att du skulle draga bort.
Jag fruktar, att hon dör medan du ar borta, sa att du aldrig ser henne mera, och (!u grater sa litet efter henne.
Da be- gyute jag s i hjertligt till att grata, att han hade nog till att göra för att kuiina trösta mig.
Den 13 drogo vi i l r h Stockholm och till Dalarön om en söndagsmorgon, sedan vi hade hilllit predikan, och stego vi den r4 till skepps i Dalarön.
~fverreran vnr mycket stormig, och Agneta var illa sjuk.
Cruusen mr bckymrad mr henne och frIlgc.de rlutligcn, am hon ej ville lnndrllttas i dc " när- iiinsic tyskr.
hamn och Illrdar p8 bandvagn till \ \ ' ismir.
der dc allaredm hade sina hästar.
Ilan Ilid, \ gneta saga rätt ut och ej vira riidd att misshaga honom.
hled tvIl ' driingnr och ca piga landstego do den 24 o m aftonen.
Kl. I pi natten komnio dc till Uergcn, der dc fKrit gjorde hnlL Jag var sa sjuk och trött b i d e af det, a t jag hade varit p2 sjön sjuk och af att bonilevagnen hade s h k a t mig.
si¶ jag var sa öm, att jag inte orkade a n röra niig, när jng kom fram.
Men sa aktade jag allt detta inte annat an för lek allena, d$ jag fick vara hos min hjertans aldra kiiraste man.
och när h m satt i vagnen hos Af detta yttrande drrfallcr det soni om dcnm afdelning vare skrifvcn efter iQg, da Agneta Ilter kommit i ro till Sitluna, möjligen Yn senare.
Af manu- skriptet s nei det ock som om anlcckningnrne f r h och med slutet danno i646 voro rkrifnn p i cn namn tid in dc IÖrogIlenda.
hlotsitgnndc uttryck hiiidm dock en exakt tidsbesl3mning för sjclfbiogrnficns nedskrifvnnde, lirilkct 3fven Yr oväsentligt.
Dc l i n p dialogerna hörn i nlln handelser alltid upphtlas shom ett temligen fritt Iller- ifvandc af samtalen, men iiro för den skull ej niindre karakliiristiska och rYrdr- klla.
mig, sa kände jag inte, att det var besvärligt.
X r han d a frigade mig, huru jag behagade detta lefvernet, och om det icke vore bättre till att sitta i mormors hus i den lilla kammaren än sa här Ska pi % bondvagnar, d a svarade jag honom, att det behagade mig mycket bättre till att vara sa har hos honom, om det än vore tre g h g e r vxrre; och om jag sa Iange jag lefde fick vara hos honom, s i tycktes mig, att allt det jag derför stod ut, det vore mig lek och goda dagar; vill jag, för allt det som till är, inte vara i min lilla kammare, - - och om jag inte hade tankt till att sta ut i b&amp;ie ondt och godt med min man, sa hade jag aldrig dristat mig ihop med en soldat, derföre man I inte tänka, att detta ar mig besrärligt.
Han log s8 hjerteligt derat, klappade mig och sade: min aldra käraste, du har fattat en god resolution och är du mig ej heller till något besvär utan mera till hugnad, ty om jag är aldrig s$ trött, s i kan jag lell hugna mig Nar vi kommo till Stralsund, lante oss Forbus en vid dig.
gammal fönsterkaret, och maste vi spänna der 4 par hastar för, innan de hinte fram med oss, och den ena hade ej lika k g med den andra, sa att gasten väl har m h t ropa p8 oss.
Den 30 kommo vi till Wismar, och ftttino min morbror Johan Oxenstierna der före oss, som nyss har haft bröllopp med fru Margareta Brahe, och har jag inte sett min morbror p i 7 ar, ty voro vi mycket glada, att vi fingo se hvar- andra.
Vi önskade hvarannan mycken lycka pi?
bada sidor, att hvar matte f8 beh5lla sin lycka en Iing tid, och sa gingo min man och jag hem med min morbror till aftonmaltid.
Min morbror begynte straxt till att hlllla mycket nf min nian.
Nar jag skulle ga hem om afton och steg utom porten f611 jag baklänges i en djup grop och stötte mig ett stort hal p i min arm och alla vor0 radda, att jag skulle b r a illa, men sa bevarade mig Gud den g h g e n, som han alltid har gjort, att mig ingenting skadade, utan var jag andra dagen lika glad och frisk.
- - Det kom bref frän Gurtnf Horn, att, \ gneta skulle stinna i Wismar.
men Agneta var ilrig att följa med sin mon.
rom med sitt regemente, Vestgötamil, drog till södm Tyskland, der det skulle ligp till desr \ \ ' ertfiliska freden hadc hnnnit blifva rerkstäld, hvimed dröjde som bekant Ilnge.
Apetn beskrifvcr nu i korthet resan med nlla dess vedcrviirdighctcr.
ort fran ort '.
Den 7 sept.
drogo de i f d n Wismnr till Pirchim i rödrn Mecklenburg, der de hrils.de sina hYstnr och viintrdc pll Illgcnhct ag komma till armen.
DI nigot dylikt tillhllc ej sl hastigt yppade sig, tog Cmur sitt eget folk och n&amp;n officcrnre, som Uven ville till armen, och ' gjorde dc rtt litet parti i b och mgo Agncti med sig ' Forhus, kommendant i Stralsund. '
' Arrid DS emellertid d a n i beskrifning iir temligen torr, inakrhkn vi ett sammandrng.
oss till
143 I Ilömitr, den 25. fingo dc 20 musketerare med sig och gingo der öfvcr Elben med primar.
Den a 8 sept.
kommo dc till Salzwedcl.
der ingen ville slippa d m in, förrn de fingo se drottningens pus.
Dcr hlcfvo de öf \ .cr nattcn p i c11 v i r d s h ~ s.
Agneta hcriittnr.
huru viirdcn.
sedan dc iitil.
kom in med ett fal incd vilnötlcr och Ypplen och h i d henne sitta ncre vid hordet.
nicdnn h i n rjelf sntte sig i högsYtet och 8 1.
du hiista ipplenn och ntltiornn.
Agneta tyckte.
all h m rnr ii&amp;t f6r niisvis, iy hon wnr ej rand vid tockct folks.
men Cruusen stod vid * skorstenn och log i t Agneins förv8.no.de min.
1 h n q. forn dc d c r i f h och komnio ener e n srb resa till cn art nllrn Jlogdehurg d m G. oktober.
AnlYndo dit, m b t e dc linge viinta utanför stnden.
ty tullkncktcii var full.
Cruus m9ste l i t a rsli upp l i s e u elter det vnr rent p % naten, och de hndc med sig (ammuni- tions) sinunditionrvagna r ... dilinde Valentin.
ocli .Svarte Nichelr tvenne kllndc kejserlige anförare, d. f. ryttniërtm.re.
d. s. kornett (hette egentligen Labarr), gingo derikring med ctt starkt parti, men Cruurens var e j starkare iin i60 mnn med eget folk hide till h b t ocli fots, och ittn dagnr tillförene hndc de slagit ett annat frrti, s i dsrför ville Cruus ej vänin IYngrc ulnnför porten.
N b de kommo in iegyntr ilen svenska tullknektcn till att h m t a mun.
Cruiis tog d6 sin kllpp ocli slog honom midt i mun nicd en - och sndc m i c r &lt;Iii inte vill annars tiga.
SPI rknll jng smörja igen din I i i i R r d i p mm ..
Den 7 .. gingo dc derifrh till Kötlien i r \ nhalt, hrnrest dc hlcfvo nf lustinnan hjudna till Iiofvet.
Jag v a r dock n 5 g o t opasslig, e f t e r jag v a r i n e d b a r n o c h eljes o v a n till a t t st5 u t s5 s t a r k m a r s c h och f a r a illa, ty jag v a r n y s s utflugen, d e r f ö r e k u n d e d e t i n t e annat v a r a ä n a t t det i c k e föll mig n å g o t besvarligt.
e f t e r jag både v a r u n g och o v a n.
SS kunde jag i n t e.
k o m n i a till att a k t a p i furstinnan d e n g a n g e n u t a n g j o r d e m i n und- s k y l l a n f u r furstens h o f m ä s t i r e, s o m v a r h o s mig.
o c h m i n m a n sade, att j a g oin G u d vill e n a n n a n girig, niir jag v o r e &amp; got bitttre till pass gema s k u l l e h a k a den ii&amp;len o c h a k t a p5 h a n n e s furstliga n a d e.
m e n d e n n a g a n g e n sage han v ä l m i n lägenhet, ty jag lag.
Nitr furstinnan det hörde, s ä n d e h o n m i g tre s t o r a k o r g a r m e d frukt och e n i n c d s k ö n a v i n d n t f v o r i m i t t qvarter, o c h fursten l ä t t r a k t e r a oss trafligen viii ur sitt eget k ö k om a f t o n e n m e d r e n s k t vin och zerbster V a r hans h u s m ä s t a r e d e r n e r e och s k u l l e traktera oss, m e n jag, I5g i i n s ä n g d e r i n n c och k u n d e i n t e g till b o r d s.
O m m o r g o n e n gick m i n m a n till fursten och furstinnan och h e l s a d e p i d e m, tackade dem och gjorde ock m i n tuidskyllan, e f t e r det s i stod till m e d mig.
öl.
Ilen t a konimo de till JAprig.
dcr Cruus bnn c11 Iiref fran Gustaf Horn, som ville, att han skulle Icmnn Agnetn qvnr der.
mcn hon villc ingdunda utan vnrn hos min mans, och art rnde.
intt jng m8 st9 ut hur jag kan.
blott jag Under det de stanna hllr idet h intet till att tlnkn p i, sedan till att lala om .. roro der.
triiffade de p i Kapten Wiiigmen med o dragoner och en Rytmiistare nicd im friryttare, som vilie till mrm6n.
somt dfierstc Pliten och Rytimatare I&gt;udevilsk.
J l c d m, \ gneta vor i f,eiprig, var hon i dottet och fick der se Of- rcrstc Jlunek, rom rit1 fingen, Mr det han hadc veld fördda Kurfursten nf Sachsen.
Den r6 gingo de frin I.ciprig Öfver Muldc till Woldhcim tiilsammnns med det mti i 1.eipzig.
rom skulle till n n d n En natt Iilcfvo de öfvcrfdlne of svortc &amp; h d; Agneta m b t e u1 i knrcton, hvilket föll hcane .litel ovnnt., men d8 h m sig, att hon inganting kundc mräitn drng h m siq lilllinkn.
1M.n Wsldheim drog0 dc den 18 6fver en itnrk ström, rom var s i djup.
att vattnet stcg upp i siitet i vagnen.
De timade sig nu att g i genaste v5 en till I ' rng.
N i r de kom- mit till staden Hainichen möttes Cruus d ett bud d n kommendnnten i Leipzig, som bnd honom draga till d g o n stod, der h i n i sikerhet kundc inrllnt.
en nf gcnenlissimus, pfnlrgrefvcn Karl Gustnf, if&amp; Prax utsKnd öfvrrsidöjtnant .med er
qm utkommenderde h &amp; t m, hvilken skulle afhemta ammunition i h n Leipzig.
Hin hade fiirtmtt sig till nit siinda denne med sil ringa parti, ener Cruur h d e drngoner med sig.
Agnno.
och hennes mnn gjorde dcrför en tre mils dviig till en liten stad, en mil f d n Dresden, omkring hvilken det var en god mur och der dc kunde ligga i siikerha for der kejserliga partiet.
som mycket rhrkr gick der omkring till alt skla p&amp; nar .munditzion.
skulle komma.
Agneta hc$krif- ver v a e n dit Aram oerhörd1 elak, herg upp och herg ned .. och d djup vi;; och elakt vader, d att ej hade hon Li sof \ .n p8 tre niitter och om dagen autlit i q- ncn, SK alt, nar hon kom fram om nnttcn.
var hon sa trött, nit hennes man e h ' e bära hennc ur kircicn.
Kurfursten var ond öfver, att Cruur hndc lagt si * P. niira Drcsdcn och klagade för generalissimus, men .det h d p ej.
ty tidcn me % d inte annrt ..
Den 20 kom bref f&amp; Ofvenalöjtnant Hans Scbillicr, som kom f i n Leipzig med ~muodilrion&gt;, och bad Cruus med sill folk möta honom.
hvilkct dc ock gjorde den z3 i Chemnitr.
Gingo vi derifrh och konimo 119 Böhmemald och lago om natteu i en liten fläck under Annaberg och var der ett tratiiigt högt berg, som vi skulle uppiöre.
Krutvagnarne skulle först upp, och jag hölt der nere i dalen.
Schäiier sade, nri.
de tre krutvag- narne vor0 uppkomna, till min man: Herr Ofverste, han skall lata sin fru komma upp med sin karet, ty det blir henne allt far långt till an bida, eller om någon vagn ginge sönder, sa kan hon inte komma fram i natt.
Da 1st min man befalla, att jag skulle komma upp för backen och jag gjorde si, men som jag var kommen in i byn.
och min man steg af sin häst och sane sig p i bänken hos mig.
kom en herr Ofverstelöjtnant Kliim?
s i hett in och sade, att han har sett 6,000 man under Annaberg, som komma till oss marche- randes, och han var s i radd, att han viste sig ingen rad.
Men min man befalte till att föra fram sin häst, att han finge rida ut till Schäiier, som kommenderade partiet, s i att han kunde få höra, om det var sant.
I detsamma kom SchXffer sjelf och hade Klåm sa: skrämt honom, att han inte viste nilgon rad.
När de da redde ut saken och skulle stnla trupperna i rörelse, fingo de se, att det inte var annat &amp; n skog, och när de kommo till aftonmaltid till oss, log jag at Klim och fikserade honom för det han vant SS rädd.
Den 26 gingo vi derifrån - och kommo kl. 3 om natten till Jorkau.
Var det den dagen en sådan gräslig köld, att vi inte viste rIIttare.
än vi skulle ha frusit ihjäl och sedan en oerhört ond väg.
att den inte var ulan berg upp och berg ner, och s i höga berg p8 den ena sidan och pa den andra sidan skrackeligt djupa dalar, och vägen var s&amp; espant (?)
och inte bredare än hjulen kunde knapt g8 p&amp; och der nedan stora villande strömmar, s8 att jag mången gang tänkte, an jag skulle aldrig komma med lifvet fram.
Den 2 1 om morgonen - - Anmgligen felskrilning, ty namnet 8terfinner icke nti rullorna.
SBvlll alla oiiicerarncs namn, som alla onnnmn %ro alltid af Agneta förvridna, ofins1 itndi till oigenklnlighet.
' 45 - - - - g i n g o vi ifriln Jorkau - - d e n 2 9 gingo vi ifriln Saaz och skulle gil till e n liten stad, hette Lana, soni Iilg Iile m e r a n tre mil friln Prag.
- - Ked e n ryttmästare, e n pomrare, och talte vid mig ut med min vagn och fikserade mig och fr9gade, huru d e t skulle taga lag, o m jag skulle rida n n d m för fienden, o m o c k icke sadeln skulle blifva mig för trang, och r r t t som de skämtade m e d mig.
att Generalis- kom Schaffer ridandes och h a d e ett bud m e d sig - och att Piccolomini lilg i I.ana .simus var nppbrnten ifriln I ' rag - - med 2 z, m, man, och o m vi hade gatt fram, sil hade vi kommit till herredngen.
IJE vor0 nit ddvilln, men cftcr en stunds Adplägning beslöts del, nit .oErdröjligcn, s i fort ske kunde med de tunga krutvrgnarne, Inga vtigen iill Rrir d h e r Egerströmmen, en mil ofvon Snar.
Föll d e r en sil strid ström, men s9 slät, att ingen kunde marka, a t t der föll n9gon ströni, ty han var sil djnp, att han.
stod i sadeln pil d e n största häst, som d e r var, och förde strömmen min karet m e d sig ett mycket I h g t stycke.
l&amp; h a n mest pil sidan, sil att alla vor0 radda, att ilet skulle gil iktill, och när vi kommo öfver.
ledde de fram min hast och satte mig 119 o c h försökte, o m d e t skulle 3 rnm i sadeln.
Katt som Yi gingo ifrån traiiga, o m jng sknlle t s9 gick solen ner, och kl. i o m natteiP kommo vi I.: gerströrnmen, till Brux.
Fjorton dagar tillförene hafva de kejserlige varit i staden, o c h plundrat ut allt d e t d e r var, SS att vi icke fingo d e r e n bit - - bröd.
Hesan formnties sedm den 30 till Lcitmcniu, dcr de bodde i ramma hus.
rom .Salig RanCrm har legnl i ..
Kär Apncti kom dit, rnr hon s i hjeriligt trött, ty hon hade under hi hula dygn ej vnrit mer än trc limn !or ur vagnen.
Dc trak~emdes a l kommendanten ~trM ' elig util., men Agneti hade hellre sett, att hon a t t g9 och IQgn sig.
I Kutienbcrg trtifl.de dc generdissimus Knd Gustaf.
och redan Cruur hJlsnt honom friin Sverige, gick han till sill Tegemenle.
soni skulle ligga ' 1, mil dcrifr8.n.
Encr nu halva Icgni der några veckor hröto de itpp for att Ligga i kurfurslcndöniet Urmdenburg i rintcrqvnrter.
Under denna 9ierre.3 nödgndes Cruus ett par finger för att kunnn fylla sina %Ii anden lem ".
Agneta ensam.
Hon v m 1 ' myckct beilröfmd.
slrrkildt f ö r s t n ~ n g e n.
d9 hon för öfrict l i e i cn liten by nlldeles enrnrn 0th ahade i n - e n lill alt ros sig m&amp; mer tin " cn &amp; fvod gnniuil bpnde .. -.
Awno 1649 den 4 jan.
komno de iill Stendal, der Agnch stannad; och regementet lades i s.inlerqrartcr omkring Ihönilingen.
Agneti var dcnna tid mycke1 enmm och wc1 Gud.
huru I h g och sur denna tiden var, som jig sail allena ..
Den 20 mars hcgnf hon sig med sin man till \ Vismar, der all1 rnr ordnad1 för henne och der hon skullc lil fritt undcrh9II.
Hon rnltindc dit den 24 mors.
Den S april cn ~öndngsmor~on blef Agnetas f ö r r l ~ barn, Gustaf Cruui född, sjust n L klockan slog g. och de rörde i nlln lruminornn i stnden till predikm ..
Den 25 blef h m kristnnd.
Gud l i e honom lefvn.och u p p r h i gudsfruktm och alla kristeliga dygder, sitt heliga namn till Iro.
och oss sina f6ddrar iill hugnad och gltidjc, sig sjdf till timlig och evig rtilfYrd.
dc1 höre Gud fllr Krini skull !., tilltigger Apeln.
Hon hertittnr vidare, alt hennes man \ ar qvar hos hcnuc till den i o juni, d9 han drog till sill regenicnte, mcn,hon ' stannade i \ \ ' ismar!
ty det rtinindes dngligen order att A f hr.
D i hennes man kom t Ungny.
till Saltzwedel, insjuknade han s8 illa, alt ingen vïntade lif i honom, men: \ alsignad vare min Cnd!
som halp honom den gllngen till sin hälsa igen, mig httig barn till tr6sln!
Den I juli, medan min man var borta, fick jag bref ifrån Sverige, att den högste Gud af sin faderliga vilje har täckts, att genom en häftig sjukdom och i en salig stund hadan af denna onda och mödosamma verlden kalle min salig k. mormor den z3 juni.
som mig har födt upp.
Gud fröjde hennes fromma själ i all evighet och förläne kroppen en rolig hvila i jorden och en fröjdefull uppstindelse p8 den stora Herrens dag1 Jag var af allt mitt hjerta bedröfvad cifver min s. mormors död, och öfver att min k. man var borta ifrån mig.
s9 att jag begynte till att sörja och blef s8 mager och blek.
att min man hade s i när ej känt igen mig, när han kom till mig igen.
När min man fick de tidender, att min mormor var död, kon&gt; han till mig i \ \ ' ismar den lo och hade nog till att göra med mig, förran han kom mig till rätta igen.
Men efter jag fick honom hem.
ftirgat jag all min sorg jag hade öfver mormor, och gladde mig St honom, och han var hos niig allt intill i augusti.
l18 han Ber lemnude henne, hlef Agneta skrämd af en markatta och I&amp;g i tre veckor till säqs smnt.gick illa med nll barn .. Cruns kom emellcnid Ltcr till Wismnr och, efter att viril en tid der, for han för nit ordna med sitt regementes in- skeppande ifrin Stade, derifrh det skulle &amp; if \ rriöms till Göteborg.
Den 10 nav.
seglade hm jeY med sin familj ifrh Wirmar och kom redan den i 3 till Drlurön.
efter att haft ett utmärkt p d t vllder pll sjön.
m Hade jag d 8 stor orsak till att tacka min Gud, som s8 nMeligt har hört min bön och 18th mig komma med all hugnad hem igen med ni.