Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
All denna förstadsdragg, bad ' kvinnor, mln och barn, För hvilkas skull min bror s&amp; mycket har försakat, Vid hvilkas sjukbadd han s i mgngen natt har vakat Och dem han dagligen har räckt en hjalpsam hand, De hörde allra till Kommunens röfvarband, Som slitrat sig i blod och satt h r i s i brand!
Och Jean höll af dem, han, den stackars fromme presten, Besökte dem hvar dag i deras usla nasten, Bar till deni klader sjalf, och foda hvarje stund, Och nu de skjutit ner den mannen som en hund!
En kvinna - talar
Det var just de, jag vet - ja - eller deras bröder.
Hvad han har gjort för dem a r - &amp; h, af harm jag glöder Vid tanken p i - - se har!
(Öppnar hastigt ett s7cdp och tar ut en prestrock och en rund hatt.)
Jag gömmer som en skatt E n gammal nött kaftan, en sliten, urblekt hatt.
Jag sade till min bror: " Du faslig ar att skida I dessa gamla plagg.
Det a r val bäst, att jag Dig skaffar nytt.
Jag har ju pengar i min Iiida. ' '
Men han mig svarade: " Jag triiffat har i dag Duvals i ngsta hus.
Husmodern sjuk och svag, De ha en massa barn och lefva i elande Allt togs i mat i ghr - en jiimmer utan ande - Och d i den fattige s&amp; godt som naken ghr, ' Det passar ej en prest i ny kostym stoltsera.
Min hatt och min kaftan kan du nog reparera; De gamla klliderna fP racka an ett hr. "
(Kastar hatten och prestrocken pd en stol.)
Tre dagar efterht han kastades i hakte, Och ingen alls tiar gjort det minsta till försvar För honom, som ju var far alla som en far.
Hans .kara tiggare - Ah, otacksamma sl ' agte!
- Ha allesamman stalt sig i Kommunens led, Och dB han mördades, de voro kanske med.
Och ni - ni klandrar mig att jag p i den &amp; r vred?
DB nyss med ljuflig röst det falska hopp ni vackte Hos mig, att Jean var har, ni ljög och det i grund.
Med dhrande musik ni söfde in min smarta, Men de der skotten nyss, de vackte upp mitt bjarts - Med sakens ratta halt jag kommit under fund: De mördat ha min bror!
Men nu d i r htimdens stund!
- I Kyrkoherden.
Af vördnad för den dragt jag bar jag borde lamna E r t hus och aldrig mer mig visa har hos er, Och icke 1Bts s&amp; mig förolampa mer.
Men dP ni talar om, att ni er bror vill hamna, Jag rnPste saga er aunu ett sista ord.
VAr fralsare, som dog p&amp; korset för sin hjord, Den Gud, hvars offerdöd er bror hvar dag i kyrkan
Lofprisade s&amp; fromt i festlig altarskmd Och som i vanvett nu ni vlgrar ge er dyrkan, Han iir f6rl&amp;telsens, lkngmodighetens Gud.
Z dödens ögonblick er bror helt sgkert tänkte Blott p&amp; sin fralsare, och d&amp; geviiren b l h k t e S&amp; hotande, bans tro gaf honom kreft och mod, Ban lyfte upp sin hand, der han för fronten stod, Och bödelsskaran sin viilsignelse han skänkte.
Af detta bittra hat förgiftad i er sjal, at ett summariskt straff ni glgds och jublar bara.
Ja, hata, hamna er!
Och jubla - m&amp; s&amp; vara!
Men ett jag sager er, och kom ihhg det sll: Om er begritne bror, den adle Jean Morel Nu vore domare för dem, som fusiljeras, Och bödeln väntade ett ord af honom blott, Han skulle ömka dem, bli vek och rörd af deras Förtviflen - skanka niid och glömma deras brott.
Farviil!
Min Gud, ni gör mig vacklaiide!
Besinna, Min bror ett helgon var, och jag &amp; r blott en kvinna.
Ja, det iir sant, för all den oförratt han led Förlat han bödlarna.
Kyrkoherden (i dö2 * i * en.)
(Cdr.)
Wose (ezzsnm.)
J a - bedja!
Jag i natt försökte, men f6rrnAdde E j pressa fram en bön -- kom ej till slut p i den - Blott bitterhet och hat och trots i bjlrtat rAdde.
Att bedja!
Kan jag det?
Försök B I om igen!
(Tar sitt radband och börja ?- Zdsa sin bön.)
" Fader var, som ar i himlen, helgsdt varde ditt namn, tillkom- me ditt rike, ske din vilja - - De orden -!
Kan jag d&amp; ej ratt fran oratt skiljs?
Hur kan jag säga nu: " o, Fader, ske din vilja? '
" Gif oss i dag vart dagliga bröd, och förlat oss vara skulder s&amp; som ock vi förlate dem oss - - - " Förlkta?
Kanske min broders bödlar?
Det har jag inte sagt!
Det menade jag ej!
Jag ljög - hvar kula ljög s&amp; frackt - en lögn i sender .- Du falska radband - bort!
Du branner mina htinder.
(Kastar radbandet på bordet.
Min bror förlht.
Men jag -!
Nej, jag det ej förmAr!
Kan sorgen d&amp; ej ens mitt lif förkorta?
Och bönen?
Ännu en förhoppning, som &amp; r borta!
Jag kan ej bedja, jag, som var s&amp; from i gir, Jag kan ej 18sa mer till slut mitt Fader vAr.
(E n barhufvad man i oo~dnad drdgt med de federera- .des jacka, prydd med f y r a silJve9-galoner, kommer hastigt in i - fonden genom trädgdrdsgrinden, tittar ut pd gatan t i l l höger och venster, liksom för att ö.fvertyga sig om, att ingen sett honom gb.
i n der, skyndar öfcer den lilla tradgården och stannar på rum- - mets tröskel.)
Jacques Leroux.
, Jacques Leroux (med fldmtande röst.)
E n fristad!
.Rose (med ett utrop af öfverraskning och förskruckelse.)
Lat mig bli kvar!
Jag er besvar!
J a g sprang i f r h dem nyss; er hotar ingen fara, Ty ingen skg, d i jag smög in i porten der.
.S&amp; vill ni gömma mig?
I ' Rose (för sig.)
En federerad!
Har ' Hos mig!
Ja, jag I r en utaf de öfvervunnes skara.
Man jagar mig som ett af skogens vilda djur, De aro efter mig som hundar, hela skocken, Om de f5 se mig, blir jag strax förr&amp;dd af rocken, D&amp; blir jag utan n&amp;d nedskjuten mot en mur.
E r triidghrd fick jag se och bygguingen der inne, Hit sprang jag.
Jag har en fristad f&amp;r?
Men jag tir radd, att ni misstankor i ert sinne,
Att kanske jag tog del i bragderna i gAr?
Nej, jag var inte med, det k m jag er bedyra!
LAt mig f&amp; gömma mig hos er i nhgon vrh, Blott för en enda dag!
I morgon skall jag g&amp;.
Jag ar en ringa man, hör ej till dem, som styra.
Om ni mig visar bort, min död ni vAllar d&amp;.
Se här - jag böjer kn&amp; för er som för Guds moder ' Ni biiller af er man, er far, er make, broder, Jag ber er, skank mig blir en trpgg och saker hamn, Jag ber er i er mans, er fars, er broders namn!
-- Rose.
Stig upp och bör hvad jag p&amp; det vill svara: En bror ?.
Jag hade en, nu bar jag ingen mer, Och sager jag hans namn, skall detta allt förklara: Det var abb6 Morel, som mördades af er.
Jag ar förlorad!
(vill skynda %t.)
Rose (sparrar cdgen för honom.)
Ja, fly du, om du vill, men jag - jag skall dig följa, Och mina rop om hjalp ska ' samla folk i hast, Jag pekar ut dig, jag skall ej i f r h dig vika, Och halfdöd, med din knif i bröstet skall jag skrika:.
" Han a r en mördare, en skurk!
Tag honom fast! "
Nej - ingen mördare!
Jag slogs pA barrikaden Liksom kamraterna - man slogs i hela staden.
Till dessa grymma brott jag dock ej skyldig # r, N&amp;d!
NAd!
Det &amp; r förspildt besvar, Om an du grster blod.
Du vill, att jag skall skona Dig, en af mördarne?
Jag har dig fast, jag svar, Att inför domaren ditt brott du skall försona.
Hur an du ber om nAd, förfarad och förskramd, Du undgAr ej din dom, ty den &amp; r nu bestamd.
SA se di!
Allting har uppeggar mig till hamdl (T a r prestrocken och ViSar honont den.) '
Se blott p&amp; denna rock, som bars utaf den döde, D&amp; han p&amp; alla sätt förbattrade ert öde, Ni usla tiggare, som mördat denne man!
Jag skulle skona dig?
Du sksmtar!
Jacques Leroux (rbtar upp sig.)
N %, välan!
S&amp; lemna ut mig dA At edra myndigheter!
Som hjalte vill jag .dö.
Jag tigger ej om riad.
Ni haft en siillsyqt tur!
Ty Jacques Leroux jag .lieter, Och jag &amp; r medlem af Kommunens stora rAd.
Jag har dock ingen del i dessa hemska dAd.
Svartrockarna och jag ha aldrig varit vanner, Men till att skjuta dem alls ingen lust jag kanner.
Jag stridt mot trupperna.
Sesh, nu vet ni det.
Men hädanefter jag den ratta halten vet Af de gudaktigas, de frommas Irristlighet.
Nj&amp;rtlösa kvinna!
Hör ett ord: de, som i kyrkan At korsfast Gudason skenheligt ge sin dyrkan, De veta icke hvad " förlita " innebar, Att ange värnlös man för dem en smilsak ar!
Rose (för sig.)
Det %r ju prestens ord!
Scen 7. iio-se.
Zélie (hastigt Zélie.
fqdn fondelz.)
E t t tjog, om inte flers, Soldater st8 pA g8r2n och vilja visitera.
(3 % se Jacques Lerovx och tippger ett rop.)
t Lemna oss, Zélie!
(Zélic gRr till .r; enste? *.)
Rose (för s i g.)
Ja, presten hade rltt.
Jean skulle gifvit nAd.
Ilet sager mig mitt hjarta.
Jacques beroux.
Jag miste dö.
För m i g ar det ju &amp; tt.
Hustru och barn, farval!
EP rillar jag nu smarta.
(Rose tas * p~estrocken och hatten pd stole12 och wc lit^^ d e m med ena handen till Jacques Ee~ozrx, m e d m hon 9izec7 dc.n a n d ~ n pekar dt höger.)
Rose GA in i detta rum, tag p&amp; er denne rock!
Jacques heroux (hilpen.)
Skall jag - 3 W O S ~ (med e n h f a i l a n d e dtburd.)
Ja, skynda!
(Jacques Leroux t a r kltidernn och shpndar u t till lldge~-.)
Scen 8, Rose (ensanz.)
Jean, du vill det, och jag: yler!
Sag, gör jag ratt, nar s i ditt tysts r i d jag tyder?
Af dina bödlar ar han kanske en, och dock Din presterliga dragt hans bödels lemmar höljer, DA, räddad genom dig, ifr&amp;n ditt bus han flyr.
Sag, har jag handlat ratt, du alskade martyr?
Sccema 9, Rose.
E92 o f j c e r (d fföljd ctf nngra soldater, iatriicler hasf igt i f o n den.)
Officeren (ung, mycket .rtpplietscrcl, stannar yd tröskeZ~t.
j Ursakta oss, min fru.
E n kommunard sig döljer I trakten - deras chef, en bof af värsta slag.
Det a r af högsta vigt för mig att honom finna.
Han gömmes kanske har hos e r?
N&amp;, svara, kvinna!
Mar blir visitation, i fall - - Rose.
E r t vilsetag FGrvinar mig, men hvad kan icke ske i dag?
Ni tycks ej kanna till, hvems hus ni har betriider.
(OfJiceren ser sig o m k ~ i n g f, (il * se k) vrctfixet, azadonnn- bilden, helgontaflornn och tcw ett steg tillbaka lizc " !got .förlugen.)
Om jag kan bjälpa er p&amp; sparen, det mig glader.
Tro mig, jag hyser ej den minsta sympati För kommunarderna och skall er tacksam bli Om ni dem h g s l a r snart.
Jig kan for dem ej ömma.
(Jacques Leroux visar sig i 7bögra dörren, Icl8dd i ku-f- t a n och prestlhatt, varseblir soldaterna och stannar som f örstenad.
Rose visar of$ceren p&amp; honom.)
Ni &amp; r i prestens hus.
Min ' broders drägt ni ser.
Officeren (iU / Ster p b mössan, dd h a n f&amp; se prostdrdgten.)
Förlit oss, herr abbé.
Jag er om ursakt ber.
(Till Rosa.)
(I; c ' .ill soldaterna.)
F ramat!
(G&amp;- med soldaterna.)
Jacques Le~ozcx.
Jacques Leroux (?-iicker Rose hiinderna och sbger k a l ~ h ö g t ock upprö&amp;.)
Jag tackar er, och aldrig skall jag glömma - - Rose.
G&amp; genast!
I den driigt, som nu ni bar, Ni tryggt och obemgrkt passerar alla poster.
(Uncler Roses befallande btbörd d r a r Jacques .Lerou.x sig Idngsamt mot fonden och f&amp;svinner.)
Sose (ensam, t a r radbandet,, som hon Icastat pb borclct.)
Din stackars syster och arftagerska jag ar; Nu, Jean, jag sluta kan mitt halfva Pater-Noster!
(Fnller p&amp; k n b och fortsätter s i n afbrutna bsn.)
' Förlit oss vara skulder sisom ock ii förltlte dem oss skyldige aro.
Inled oss icke i frestelse, utan fräls oss i f r h ondo.
Amen! "
Strafvandena för att bereda kvinnan tillfälle tiil delta- gande i det kommunala lifvet ha burit tidigare frukter än man kunde vanta.
Sedan Föreningen för gift kvinnas eganderiitt p&amp; sitt program stalt frågan om kvinnas valbarhet till kommunals nämder, såsom skolråd, fattigvhrdsstyrelse, helsovårdsnämd O. S. v., gafs vid 1887 års majriksdag uppslaget af hr F. T.
E t t af honom väckt förslag om skrifvelse till k. m: t med begäran om utarbetande af förslag till lagändring i syfte att bereda kvinna plats i skolråd och fattigvårdsstyrelse blef af riksdagens begge kamrar bifallet.
Sksifvelsen ledde till a t t k. m: t inhemtade yttranden rörande den ifrilgasatta lag- ändringen f r b vederbörande myndigheter.
Man började emellertid befara., att det skulle stanna har- vid.
För att gifva stöd &amp; t det vackta förslaget anordnade Föreningen för gift kvinnas eganderätt hösten 1888 ett stort möte, som enhalligt uttalade sig for en snar lösning af frågan.
Uan gjorde äfven försök vid de stora derpa följande kyrko- stämmorna i hufvudstaden att trots gallande lagstiftnings icke uttryckliga medgifvande föreslå, kvinnors inväljande i skolr %d.
Man sörjde slilunda p&amp; olika sätt för, att frkgan icke fick falla i glömska.
Och k. m: t beslöt verkligen p&amp; föredragning af ecklesia- stik-ministern hr G. Wennerberg att till 1889 lirs riksdag framlägga proposition i iimnet.
E t t synnerligen miss1 yckadt försök af lagutskottet a t t afdagataga detta regeringsförslag studsade tillbaka mot en hos begge kamrarne mognad opi- nion om reformens nytta och tidsenlighet.
Förslaget antogs och blef s8lnnda lag.
Liksom sjalfva lagändringens genomförande gick hasti- gare &amp; n man trodde sig kunna hoppas, ha ock praktiska re- sultat af densamma j~mförelsevis snabbt framtradt.
I h u f v ~ d - staden har man icke varit sen att begagna sig af tillfallet att &amp; t skolråden förvarfva kvinliga krafter.
Redan samma hr invalde som bekant Osternralms för- samling den framstående skollärarinnan fröken Lilly Engströvn
i sitt skolråd, der hon nu ett år med heder fyllt en plats: till hvilken hon i år enhälligt omvaldes.
Vid de nu hållna novemberstammorna har de kvinliga skolri %dsledamöternas antal i Stockholm ökats med icke min- dre än tre, nemligen fröken EveZivza Fahnsbjelrn, förestån- darinna för Wallinska flickskolan, i Nicolai församling, fröken Emebie Zander, f. d. föreståndarinna för den viilkanda flick- pensionen vid Hjulsta i Jakobs ' och Johannes församlingar samt fröken Hina Forsell, f. d. föreståndarinna för högre liiroverk för flickor i Örebro, i Adolf Fredriks församling.
Dessa val hafva.måhiinda större betydelse an man må- handa till en början ar böjd att tro.
De visa, att insigten om, att den bildade kvinnan har ratt att egna sina krafter och sin speciella duglighet och erfarenhet åt det kommunala lifvet, trängt ned afven bland de viiljandes breda lager.
De visa, att reformen ingalunda var blott en f d g a om &amp; t par formella redaktionsförandringar, några ord skrifna p&amp; pap- peret, utan att tiden var mogen för densamma och att man inser den verkliga fördel, det allmanna af densamma kan * * draga.
En hyllning.
Larjungens bbt.a framför hvarje egen trefnad, framför hvarje egen fördel, se der den stora, enkla grundsats, som lodt Fröken Karin ahlim under hennes fyratiotreilrign verksamhet i den svenska flick- skolans tjtlnst.
Det liar hos henne i en siillspordt hög grad funnits denna s a m t kvinliga fbrmilga att af karlek till andra Itunna offra det egna jaget.
Hon har ej blott noggrant fyllt sin pligt, i~tan hon bar fyllt den i karlek.
Det har i hennes förhAllande till hennes larjungar funnits nhgot.
af en moders ömhet och omvhrdnad, ej en bortkiemande, men en i karlek tuktande och uppfostrande.
Dotter till tnajoren T.
P. Alilin och dess maka, född Norberg, den femte i ordningen och den aldsta flickan af femton syskon fick Karin Ahlin tidigt &amp; fva lifvets allvar.
Hon började redan vid sjut- ton tirs Alder Iiisa med sina yngre systrar och n8gra af deras j a m - Ariga.
DetDvar i början en helt ansprtlkslös liten skola ute pil Kungsholmen.
Afstandet i Alder mellan lararinnor och Iarjurigar var ej stlrdeles stort.
Men föresthndarinnan ingaf redan dh respekt och
förtroende.
Larjungeantalet vaxte, och redan i bb~jan af 1860-talet var den s. k. Ahlinska Skolan en af de mest ansedda i hufvudstaden.
Den var d i flyttad frtin Kungsholmen till Rosenbad, derifrån den Ar 1887 flyttade till sin nuvarande lokal p % Itaalmskilnadsgatan.
Sitt stora anseende har skolan bibehallit, det vgxande modet till trots, men s % har ocksil under alla dessa Ar rodret htillits af samma styrande hand, som bibehallit sig lika kraftig, lika uagdomsfrisk.
Karin Ahlin har aldrig för skolen uppborit statsunderstöd, hon har aldrig haft vare sig rektor eller direktion för att stodja sig i sitt arbete, endast sin syster, fröken Mina Ahlin, hvilken allt i f r h sko- lans början varit för henne en trogen medbjalparinna.
H sabre land &amp; r en dylik stor flickskola grundlagd, utvecklad och styrd uteslutande af kvinnor ingen vanlig företeelse.
Visserligen har denna skola ej gAtt i spetsen för aWa reformerna inom kvinnobildningen, men f&amp; flickskolor hafva skbtts med en s i stor offervillighet, och det högst anmarkningsvardt stora antal af ltirjiangar, hvillia der f&amp;et sin första bildning och sedan p&amp; olika sstt gjort sig bemarkta i det offcnt- liga lifvet, visar att goda anlag der ej hafvas kvafts utan tvrrtom skärpts.
Ett lif af traget, oafbrutet arbete för att öka eget kunskaps- förrtid, för att meddela dessa kunskaper At andra och för att virda, stödja och gliidja fader, syskon och syskons barn, ett lif utan forströel- ser, omväxling, yttre liggelser och med m h g a pröfningar, ett sldaiit lif, som Karin Ahlins, synes mtingen hhrdt och enformigt, men finnes det stal i baraktaren, friskhet i lynnet, B&amp;r !ek i hjlrtat och forst och sist hemtas styrkan till arbetet ofvlenifsabn, @ A ar ett sidant lif i sanning ett lyckligt lif.
Hvctd som SAS i karlek, det skördas ock i viilsignelse.
Arsklass efter Arsklass af nilas flickor b a h lemnet Ahlinska skolan för att g&amp; lifvets okända öden ti !i mötes.
For alla, dem som tagit skolans arbete p&amp; allvar och som efter niprs, iirs förlopp reflek- tera öfver sin skoltid, har sisom ett kart minne mer och mer fram- tradt Karin %hlins personlighet.
Hon Pr ej en af dessa människor, som man ofta r %kw p&amp; lifvots allftartsvag.
Hos flere ata en har ocksk den önskan uppstAtt, att en gAng f&amp; tillFMe att gifva ett uttryck At kansler af beundran och tacksamhet, hos flere &amp; n en har den &amp; sige funnits, att detta langa, redbara arbete borde om nQgoe f&amp; ett allmant erkannande.
Just sjalfva arbetets flard18shet fordrade detta.
N i r det saledes för nggr8 veckor sedan blef bekant, att fröken Karin Åhlin den 25 november detta är skulle fylla soxtio air, togo mingas tankar samma riktning.
Larjungar och f. d. lirjuagar, mingt ?.
af deras förtildrar, larare och lararinnor, slägt ocb vanner beredde sig att fira denna dag, sii godt tid och omständigheter det medgAfvo.
Redan kl. ' j 2 8 p&amp; morgonen den 25 nov.
var hii in ska skolans lokal festligt upplyst, och högtidskladda lärare och lärarinnor voro der samlade för att; innan dagens skolarbete började, lyckönska före- stiindarinnan p&amp; hennes högtidsdag och öfverlemna eu hedersgiifva.
Eu af skolans äldste larare, direktor P. Keq-fstedt, tolkade valtaligt och, hjgrtligt livad livar och en af de ntirvarande kande inför skolans före- stAndarinua - beundran för ett stilla ' och troget arbete, tacksamhet för hvad hennes exempel alltid varit och iir för hvarje skolans ltlrare och lärarinna.
Kl. ' 1 2 9 samlades liirjungarne i den stora festsalen.
Bore med sin snöyra hade visserligen omintetgjort alla planer att smycka den- samma mod blommor och grönt., men der fanns n&amp;got biittre &amp; n rosor.
MAnga hundrade barnaögon, som tindrade af glädje och vanlighet.
Enkelt och allvarligt förrättade hofpredikanten Bring morgonbönen, och sedan uppstämde klara barnaröster en siing till Karin Ablins ära.
Derefter framtradde en af skolans förre] iirare, Riksantikvarien Hilde- brand, och meddelade inför den samlade skolan, att Kongl.
M: t till- delat skolans föresthdarinna guldmedaljen " Illis quorum meruere laboresn, för hennes trogna och förtjaustfulla arbete.
Han riktade sedan nigra maningens ord till barnen: Medaljen gafs for ett troget.
arbete i fäderneslandets tjiinst, derför var den af guld, derför bars den i bligult band.
Arbete var en lösen for en och hvar, i livad kall det vara m&amp;.
Ingen skulle arbeta för en yttre belöning, men hvar och en skulle s&amp; sköta sitt VW, att hail lrundc vara deraf förtjtlnt- Derefter fortgick skolans arbete i tv8 timmar, och sedan gafs det lof.
Säkerligen ansago skolbarnen, att detta var ett bade ltimpligt och värdigt s5ltt att fira denna högtidsdag.
De nuvarande l&amp;rjungarne fiugo lemna plats för, ghngna iirs, hvillza talrikt infunno sig .vid 12-tiden i den stora festsalen.
En af de tlldre llrjungarne, Fru Sophie Forssner född Moll, öfverlemnade till don vördade och älskade larararinnan, en lyckönskningsadress med namn- teckningar och visitkort af omlzring 450 förre lärjungar, hvillsa alla hade förenat sig om att skänka en större penningegifva till lifriinta ht frö- ken Karin Ahlin.
I alla de samlade f. d. liirjungarnes namn framförde fru Forssner en innerlig viilönskan för framtiden p&amp; samma gAog som hon tackade för de gingna dagarna, för de glada minnena friin den lyckliga skol- tiden, för kunskapen, som gafs s&amp;, att den väckte tankens reda och eldade hjartat för det adla och goda, för det plikttrogna allvar, som.
k ä f d e s af en och hvar och- hvilket kraf stundom kunde kannas väl - strangt, d&amp; barnasinnet lilngtade ut till frihet och lek, men som aren, och lifvet lart att skatta högt.
" Vi tacke för detta allvar ", sa slutade talarinnan, " far deniia maning i ord och exempel att fly synden och %fara efter det som ofvan är och detta &amp; r det basta nggon skola kan Sgifva, och derföre att vdr skols, v&amp; älskade lararinna sökt gifva barnen detta, derföre tacka i dag kvinnorna, tacka af fulla varma Ihjiirtann.
Mangens öga tarades och djupt kändes sanningen af dessa ord.
Fröken Karin Ahlin har aldrig talat offentligt ..
Hon kunde det * j hiiller nu, men hennes tacksamma, stralande blick och vanliga leende sade mer an m&amp;nga ord, huru valtaliga de an varit.
Hon var - ej nu den " stränga tant Karinn, som för den slarfviga och lata mlngen g h g synts sh bister, hon var den hulda moder, som med samma öm- bet, samma karlek omfattat alla sina skolbarn, de m&amp; nu ha silfver i: Mret eller annu oblekta ungdomsrosor p&amp; kinderna.
Den knappa tiden hade ej medgifvit hvarken silngkörer eller !langa festtal vid denna hyllning, men de känslor af tacksamhet och tillgifvenhet, af iiterseende och vänskap, som besjalade de iigrvaraude, .skall göra denna högtidsstund till ett khrt minne för hvar och en, - som förstar hvad ett minne ar, minnen fran barndomen, minnen frln sngdonien.
Under hela dagens lopp uppvaktades fr6ken Karin Ahlin med %lommor, bref och telegram frin niir och fjiirran.
FrAn H.
Maj: t Drottningen fick hon mottaga, jamte lyckönskningar, en vacker blom- sterkorg.
Hela dagen var i sanning en enda storartad hyllning.
Från Fredrika-Bremer-Förbundets Bok- granskningskomité.
Den af Fredrika-Bremer-Förbundet tillsatta komitén för grausk- ming af barn- och uiigdomsböcker har Ifveii under Aret 1890 fortsatt .sin verksamhet .. Komitén bar trott, att Daguys lasare, da det galler - att välja i den rika bokmarlznriden, möjligen kunna hafva niigon vlg- .ledning af detta arbetes resultat, hvarföre det liar nedan meddelas.
och Huru?
Nyckel till naturvetenskaperna af D: v Thore 1Tahlmeter.
Pris haft.
7 kr., iub.
9,50.
Detta arbete, som ar .delvis öfversattning, delvis bearbetning af ett utlilndskt original, besva- - rar icke mindre an 131 5 frAgor inom naturvetenskapernas omrAde, fram- för allt fysikens; 289 illustr.
bidraga till att förtydliga de gifna svaren.
Sisom exempel p&amp; de frigor, som behandlas, vilja vi namna: Huru beraknar man kraften hos ett segelfartyg?
Huru skall man g&amp; till- vaga för att besttlmma höjdskilnaden mellan tv8 stallen?
Huru be- stammes det borgerliga Aret?
Xro planeterna bebodda?
Hvilken be- tydelse för kroppen har svettningen?
Hvarför spricker ett tjockt glas lattare sönder vid upphettning an ett tunt?
Fryser alltid vattnet till is vid 0 ' 1 Hvad a r en fonograf?
Hvad ?ta vi om blixten?
Hvad försttis med en glödlampa, en btiglampa?
Ar det möjligt att förutse den kommande vaderleken?
Nar faller daggen ymnigast?
Hvarf6r blir degen sur, om den.
ftir jasa för lange?
Hvarför bli silfverskedar svarta i beroririg med lutfisk och agg?
Huru ar blodet sammansatt?
- Re- dan af dessa exempel synes, att, det ifrtigavarande arbetet behandlar.
amnen, hvari insigter allt mer och mer krlfvas af sival den bildade kvinnan, som den bildade mannen.
Da boken i allmanbet utreder frigorna p&amp; ett enkelt och lattfattligt sätt, och dti utgifvaren &amp; r en i dessa iimnen fullt kompetent person, bör den kunna bli till stor nytta och nöje för den del af var ungdom, som eger nigon kunskap i fysik.
H. Stanley ' s berättelse om sin senaste fard genom Afrika för att uppsöka Emin Pascha ä r ' en vardefull till- ökning i vir, p&amp; goda och roande resebeskrifningar, tamligen fattiga aingdomslitteratur.
Ehuru ej stirskildt afsedd för ungdom, larnpar den sig dock, likasom samme författares föreghende arbeten, lika val för unga, som för gamla.