Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Norrige årea i 813 och i 814 samt för sitt förhållande dervid erhållit medaljen för tapperhet i fult och Kejserliga Ryska S:t Georgs-ordens 5:te klass, dels ock sedan den 13 Maj 1848 varit anställd såsom Fanjunkare vid Krono-arbetskorpsen, måtte, såsom sjuklig och enär han under utöfningen af sistnämnde befattning kommit att lida af döfhet och derjemte blifvit af fångar med knif sårad, vid afskedstagandet från Krono-arbetskorpsen få för sin återstående lifstid bibehålla det arfvode, han för det närvarande å Fångvårdens stat åtnjuter Sedan Kongl. Majit uti denna fråga inhemtat yttrande ej mindre af Dess och Rikets Stats-kontor, än Styrelsen för fängelser och arbets-inrättningar i Riket samt Styrelsen, då vederbörande Bataljons-chef, Kyrkoherde och Läkare vitsordat så väl Enströms välförhållande i och utom tjensten under den tid af 8 år, han varit vid Krono-arbetskorpsen anställd, som ock hans uppgifter att vara besvärad med döfhet och hafva blifvit med knif skadad, hemställt, att, på grund af Kongl. Brefvet den 24 Maj 1841, hvarigenom pensionsrätt medgifvits åt vissa tjenstemän vid fångvården, Enström, hvilken innehar Under-officers-atlöning, 233 R:dr 16 sk., jemte beklädnads-bidrag 33 R:dr 16 sk. och såsom arfvode för Fanjunkare-tjensts bestridande, uppbär 66 R:dr 32 sk., allt Banko, årligen, åtminstone från den tid, då han under tio år varit vid Krono-arbetskorpsen anställd, kunde fä såsom pension å allmänna indragnings-staten uppbära ett emot under-officers-lönen svarande belopp, har Kongl. Majit, uti nådig proposition till Rikets Ständer af den 12 Februari detta år (JV2 67), i betraktande af Enströms höga ålder och sjuklighet och enär han under sin militära bana sig tappert och hedrande förhållit, för sin tjenstgöring såsom Fanjunkare vid Krono-arbetskorpsen blifvit fördelaktigt vitordad samt vid utöfningen af sistnämnda befattning blifvit af fångar med knif sårad, föreslagit, att Kornetten Enström, hvilken icke åtnjuter något understöd från Arméens pensions-kassa, måtte, sedan han vid fångvården tjenat 10 år, eller den tid, som för vissa andra tjenstemäns vid fångvården rätt till pensions åtnjutande blifvit i Kongl. Majits ofvan omförmälda nådiga Bref den 24 Maj 1841 bestämd, få vid afskedstagandet derifrån å Rikets allmänna indragnings-stat uppbära under sin återstående lifstid en oafkortad pension af 233 R:dr 16 sk.
Till denna nådiga framställning anser sig Utskottet böra tillstyrka Rikets Ständers bifall. 54:o.
Enligt hvad Kongl. Majits den 22 nästlidne Juni till Rikets Ständer aflåtna nådiga proposition [M 115) innehåller, hade Provincial-läkaren i Askersunds distrikt Doktor N. L Ahlberg, uti en till Kongl. Majit ingifven af Kongl.
Sundhetskollegium och Kongl. Stats-kontoret förordad ansökning, underdånigst anhållit, att, som han upphunnit en ålder af 71 år och med Augusti månad innevarande år varit anställd i Statens tjenst under 30 år, Kongl.
Majit, oaktadt denna tjenstgöringstid ej oafbrutet fortgått, emedan Ahlberg 2:ne särskilda gånger, från år 1815 till Stats-Utskottet» Utlåtande JK 167: 35 1818 och från år 1836 lill 1846, haft afsked, men åter i Slatens tjenst intradt, målte, med hänsyn till de förhållanden, som vållat dessa afbrott i tjenstetiden, hvilka inträffat, första gåpgen efter 1815 års fredslut, då sökanden, bland en mängd tjenstlöse läkare, som egt större meriter än han, ej kunnat erhålla någon af de tjenster han sökt förr än 1818 och andra gången föranledts af den sjuklighet, han genom sina ansträngningar under kolera-farsoten år 1834 sig ådragi!, bevilja Ahlberg afsked med rättighet till årlig pension å Rikets allmänna indragnings-stat, räknadt från den dag hans tjenstgöringstid uppginge till 30 år och med det belopp han i lön för närvarande åtnjöt.
Doktor Ahlberg icke, på sätt Kongl Brefvet den 25 Juni 1818 samt Kongl. Kammar-kollegii derpå grundade Cirkulär-bref af den 11 Oktober 1819 för rättighet till lönens bibehållande såsom årlig pension föreskrifva, oafbrutet varit i Statens tjenst anställd under 30 års tid, och Kongl. Majit af sådan anledning ansåge sig förhindrad att vid nådig! afskeds beviljande åt Ahlberg honom å Rikets allmänna indragnings-stat i vanlig ordning låta uppföra, har Kongl. Majit, med afseende å härvid förekomna omständigheter och bemälde läkares af vederbörande vitsordade nit och välförhållande under tjenstetiden. begärt Rikets Ständers medgifvande dertill, alt Doktor Ahlberg från och med månaden näst efter den, då han erhåller afsked från sin innehafvande provincialläkare-beställning, å Rikets allmänna indragnings-stat må ega uppbära en hans lön motsvarande pension af 666
Biko eller 1,000 Ridr Riksmynt.
Doktor Ahlberg icke fullgjort de för pensions åtnjutande i allmänhet föreskrifna vilkor, anser Utskottet likväl, då erkännas måste, att det allmänna dragit nytta af hans väl vitsordade verksamhet, och han nu uppnått en högre ålder, billigheten tala derför att han å allmänna indragpings-staten förflyttas, hvadan Utskottet hemställer, att Rikets Ständer, med bifall till Kongl. Majlis högstberörda nådiga proposition, må förklara Provincial-läkaren Ahlberg berättigad, att, efter erhållet afsked, från Rikets allmänna indragningsstat uppbära en årlig pension af 1,000 Ridr Riksmynt. 55:o. Sedan f.
Krono-länsmannen i Leksands socken af Stora Kopparbergs län, Expeditions-fogden Eggert Helleberg, som den 17 Juli 1854 erhållit afsked från länsmans-befaltningen, lios Kongl Majit i underdånighet sökt, att, på grund af Rikets Ständers den 12 i samma månad fattade och den 28 i meranämnda månad af Kongl Majit till efterrättelse utfärdade beslut, att länsmän skulle vara berättigade att vid- afskedstagandet undfå årlig pension af 200 Ridr Banko, komma i åtnjutande af ett sålunda förhöjdt pensions-belopp, men Kongl. Majit genom nådigt bref den 16
Mars 1855 förklarat sig icke kunna bifalla berörda ansökning, enär retroaktiv tillämpning af stadgandet om förhöjning af länsmännens pensions-rätt icke 30 Stals-Utskottcts Utlåtande M 167. linge ega rum, sä hade, enligt hvad i Kongl. Mnj:ts den 21 November förlidet år till Rikets Stander aflålna nådiga proposition (JV2 32) omförmäles, bemiilde Helleberg, uti en af Landshöfdinge-embetet i nämnda län till Kongl Maj.l ölverlemnad, med förord beledsagad skrift, underdånigst anhållit, att, då han, i följd af en origtig uppfattning af Kongl. Maj:ts nådiga beslut i anledning af hans första underdåniga ansökning om afsked, påskyndat sitt afskedstagande, men hans ansökning derom likväl först blifvit bifallen, sedan Rikets Ständer godkänt Kongl Maj:ts nådiga framställning om länsmans-pensionörnas förhöjning, hvadan, om Helleberg endast en månad uppskjutit att ingifva sin afskeds-ansökning, han skulle hafva kommit i åtnjutande af det nu bestämda högre pensions-beloppet, Kongl Majit, på det sökanden, som inom kort uppnådde 70 års ålder och således efter all anledning ej länge kunde komma att betunga Stats-verket. under sina återstående dagar skulle sakna lifvets oumbärhgaste förnödenheter eller falla fattigvården till last, måtte hos Rikets Strinder göra nådig framställning om anvisande af erforderliga medel till förhöjande af hans nuvarande pension från 100 R.dr till 200 R:dr Banko; och har, med afseende å sålunda förekommande särskilda omständigheter, Kongl.
Majit nu behagat föreslå, att förre Krono-länsmannen Hellebergs pension å allmänna indragnings-staten må till beloppet af nuvarande länsmans-pension eller 200 R:dr Banko förhöjas.
Utskottet, som jemväl fått emottaga ett vid den nådiga propositionens remitterande af Riksdags-fullmäktigen Lars Olsson från Stora Kopparbergs län i Bondeståndet afgifvet yttrande i detta ämne, jemte åtskilliga dervid fogade officiela handlingar och deraf hufvudsakligen mhemtat. att Helleberg, sorn, född 1786 och efter uppnådde 67 lefnads- och 45 tjensteår såsom länsman i Leksands socken, den ■17 Juli 1854 erhållit afsked från berörda befattning, under sin tjenstetid skickligt och väl sig förhållit, äfvensom att han är i verkligt behof af den föreslagna pensions-förhöjmngen, har tagit detta ärende i öfvervägande och får, med afseende å den långa tid, f. Krono-länsmannen Helleberg, med städse ådagalagdt välförhållande, lillbragt i Statens tjenst, hans höga ålder och mindre lyckliga ekonomiska ställning, tillstyrka Rikets Ständer att bifalla hvad Kongl. Maj:t uti dess högstberörda nådiga proposition äskat. 56:o Expeditions-chefen vid Sjöförsvars-departementets Kansli-expedition, Förste Expeditions-sekreteraren Curt Fredrik Melliander, hade uti en till Kongl. Maj:t den 30 Juni 1855 ingifven skrift i underdånighet begärt, att, då han, enligt tillika företedda vederbörliga betyg, uppnått 65 års ålder och tjenat Staten i 44 år samt icke vidare kunde med utöfningen af nämnde embete fortfara, utan att ådraga sig obotlig sjuklighet, honom måtte förunnas nådigt afsked med rättighet att, såsom pension å allmänna indragnings-staten, för sin återstående lifstid åtnjuta ett emot Expeditionschefs-arfvodet å stat svarande belopp af 3,000 R.dr B:ko årligen, hvarvid Meinander Stats-Ut skot tets Utlåtande JM 167. 37 till störl för berörde underdåniga ansökning, bland annat, anfört, att, om han blefve på nämnde
Stat öfverflyttad med endast sin förra Expeditions-sekreterare-lön, utgörande, med tillökningen för den derunder begripna spanmål , blott 1,845 R:dr B:ko, han då skulle, oaktadt hän uti nära 7 års tid dels bestridt och dels innehaft Expeditions-chefs-embetet, försättas uti långt ofördelaktigare belägenhet, än afskedstagande embetsman af lägre värdighet inom de kollegier och verk. som i sednare tider kommit i åtnjutande af löne-förbättring, hvilken förmån han förmodat snart kunna förväntas för personalen vid Kongl. Majits Kansli och alltså jemväl skolat tillfalla sökanden, om han cjvarstadnade vid Expeditions-sekreterarä»tjensten och med dess utöfning ännu någon tid fortfore.
Efter hvad Kongl. Majit, uti en den 19 December förhdet år till Rikets Ständer aflåten, till Utskottet remitterad, nådig skrifvelse (JV2 37) förmält, hade, vid pröfning af denna fråga och sedan Kongl. Stats-kontoret med underdånigt utlåtande i ämnet inkommit, Kongl.
Majit, med afseende å de för embets- och tjenstemäns öfverflytlande på indragnings-stat gällande föreskrifter, och enär Expeditions-cheferne i Stats-departementens expeditioner af Kongl.
Majits Kansli, såsom icke innehafvande löner, utan arfvoden på stat, ej äro berättigade att, vid den för pensionens erhållande stadgade lefnads- och tjenste-ålder, efter afskedet undfå pension till högre belopp, än som motsvarar lönen för det embete eller tjenst, den afskedstagande å ordinarie stat före Expeditions-chefs-beställningens tillträdande innehaft och hvartill han kunnat återgå, funnit godt i nåder entlediga Expeditions-chefen Meinander från hans då innehafvande Expeditions-chefs-embete och derjemte beviljat honom afsked från Expeditions-sekreterare-beslällningen på stat vid samma Departements kansliexpedition, med rättighet att derefter på allmänna indragnings-staten åtnjuta pension, motsvarande beloppet af den med nyssnämnda beställning förenade lön, jemte derunder inbegripen spanmål; men då billigheten fordrade, att Meinander, som i 7 års tid innehaft en tjenste-befattning af den mödosamma och maktpåliggande beskaffenhet, som Expeditions-chefs-embetet, komme i åtnjutande af något högre pensionsförmån, än den honom nu såsom Expeditions-sekreterare författningsenligt tillerkända, synnerligast om, i följd af Kongl.
Majits vid innevarande riksdag gjorda nådiga framställning om löne- och pensions-förhöjningar, högre pensions-belopp för hädanefter afgående Expeditions- ekreterare blefve bestämda, har Kongl. Majit, genom högstberörda nådiga skrifvelse öfverlemnat till Rikets Ständers afgörande, huruvida, med afseende å de för bemälde f. d. Expeditions-chef förekommande omständigheter, sådan tillökning i den Meinander, enligt författningar ne, redan tillagda Expeditionssekreterare-pension må kunna beviljas, att denna pension kommer att uppgå till det för Expeditions-sekrtterare i allmänhet af Kongl
Majit vid nu pågående riksmöte föreslagna pensions-belopp.
Med afseende å de uti den nådiga skrifvelsen anförda omständigheter, anser äfven Utskottet för sin del billigt, att förre Expeditions-chefen Meinander kommer i 38 Slats-Utshottetit Utlåtande M 167. åtnjutande af någon förbättring i den pension, som honom, i egenskap af Expeditionssekreterare b ifvit, enligt författningarne, tillagd; och då Utskottet jemväl finner lämpligt att pensionen bestämmes till det belopp, som. i händelse
Meinander kunnat i tjenst qvarstå intilldess nu skeende statsreglering trädt i verkställighet, och en förbättrad pensions-stat då blifver gällande, skolat honom efter denna stat i sistnämnda egenskap tillfalla, får Utskottet, under förutsättning af en sådan förbättrad pensionsreglering, på det sätt tillstyrka bifall å Kongl. Maj:ts nådiga framställning, att den f. d. Expeditions-chefen Meinander å allmänna indragmngs-stateft tillagda pension må ökas till det belopp, som, derest han först under nästa statsreglerings-period tagit afsked, skolat honom i egenskap af Expeditions-sekreterare tillkomma. 57:o. Sedan äldste Premier-löjtnanterne vid flottan Henrik Evald Alberl llundqvist, William Heykenskjöld och Friherre Ernst Sune von Vegesack, hvilka i flera års tid varit till tjenstgöring alldeles oförmögne, Rundqvist och Vegesack genom iräkadt vansinne och Heykenskjöld i anseende till synförmågans förlust, uti ingifna skrifter, Heykenskjöld för egen del, samt Rundqvists och von Vegesacks lagligen tillförordnade förmyndare för dessa sina myndlingar, hos Kongl. lMaj:t underdånigst anhållit om nådigt afsked från innehafvande Premier-löjtnants-beställningar, under förbehåll, att pensioner, motsvarande de med beställningarne förenade löneförmåner, finge af bemälde ( fficerare åtnjutas, har Kongl. Majit, jemte tillkännagifvande, att Premierlöjtnanterne Rundqvist och von Vegesack utan framgång varit för fix vansinnighet å Wadstena Central-hospital vårdade, den förre sedan början af år 1846 och den sednare från slutet" af år 1847, att Premier löjtnanten Heykenskjöld under 7.V års tid fruktlöst användt alla kända medel för sin förlorade synförmågas återställande, samt att vederbörande Läkare ansett bemälde Officerare, hvilka äro omkring 40 år gamla och således icke till pension från Amiralitets-krigsmans-kassan berättigade, efter all sannolikhet numera vara obotliga, uti nådig proposition af den 12 nästlidne Maj (Nio. 91), på grund af dessa förhållanden och med anledning af Rikets Ständers vid 1854- års riksdag uti underdånig skrifvelse den 1 December samma år aflåtna svar å Kongl. Majlis nådiga framställning om obotlig ansedd sinnessvag, lam eller blind tjenstemans skiljande från ordinarie beställning i Rikets tjenst, föreslagit, att Premier-löjtnanterne Rundqvist, Heykenskjöld och Friherre von Vegesack måtte med månaden näst efter den, uti hvilken de kunna varda ur krigstjensten i nåder afskedade, få på allmänna indragnings-staten uppföras till åtnjutande under återstående lifstiden af årliga pensioner, hvilka Kongl. Majit ansett efter det belopp, hvartill första klassens Premier-löjtnants-lön, sedan afdrag skett af stadgad* afgifter till Amiralitets-krigsmans-kassans pensions- och gratifikations-fonder,
ungefärligen uppgår, skäligen böra bestämmas till 400 Ridr Biko, eller 600 R.dr Riksmynt för hvardera. Stats-Utskottets Utlåtande JM 167. 39
För att afhjelpa de missförhållanden, som uppkomme deraf, att etnbets- och tjenstemän, hvilka, i följd af iråkad obotlig sjukdom, blifvit urståndsatte alt vidare utöfva sin tjenst, oftast nödgades, då de icke uppnått stadgad pensions-ålder, och nästan aldrig befunnos i den ekonomiska ställning, att de, oberoende af erhållande pension, kunde begära afsked, qvarstadna i tjensten, som derigenom icke sällan under flera år måste bestridas af vikarie, hvilket åter syntes mindre lämpligt, gjorde Kongl. Majit till Rikets sednast församlade Ständer nådig framställning om vissa allmänna föreskrifter i ämnet, hvilka gingo derpå ut, att den embets- eller tjensteman, sorn genom bestyrkt obotlig blindhet, lamhet eller sinnessjukdom funnes hafva under tre år oafbrutet varit oförmögen att sin t;enst bestrida, skulle äfven före den i författmngarne stadgade pensions-åldern vara både berättigad och pligtig att från tjensten afgå mot åtnjutande för sin öfriga lifstid af ett understöd, motsvarande halfva lönen, der ej särskilda omständigheter kunde, med Rikets Ständers begifvande, lill en förhöjning derutöfver föranleda.
Denna nådiga framställning blef emellertid icke af Rikets Ständer godkänd, hufvudsakligen af skäl, att, ehuru olägenheterna af en till tjenst-utöfning oförmögen tjenstemans qvarstående på sin plats till förfång för den i sjelfva verket tjenstförrättande i allmänhet erkändes, Rikets Ständer likväl funno betänkligt, att någon tjensteman skulle kunna endast på grund af sjukdom förbinaas till afgång, med mindre han blefve försäkrad om bibehållande af hela den lön, som hans befattning åtföljde, hvadan Rikets Ständer, som förutsatte att frivillig afgång skulle ega rum, så vida ett tillräckligt understöd för den sjukes återstående lifstid kunde af honom påräknas, ansågo lämpligast, att frågan om slikt understöds bestämmande gjordes till föremål för särskild pröfning i hvarje fall, då ömmande omständigheter kunde sådant påkalla.
Vid sådant förhållande och då med temmelig visshet antagas kan, att ofvanbemälde officerare, hvilka under en längre tid, i följd af sjukdom, varit tili tjenstgöring oförmögne, icke vidare blifva till helsan så återställde, att de i sina tjenstebefaltningar åter kunna inträda, får Utskottet, enär det för dem föreslagna pensionsunderstöd ingalunda synes vara för högt beräknadt för deras anständiga underhåll, tillstyrka, att Rremier-löjtnanterne Rundqvist, Heijkenskjöld och Friherre von Vegesack må förklaras berättigade, att, efter erhållet afsked ur krigstjensten, å allmänna indragnings-staten för deras återstående lifstid uppbära en årlig pension af 600 R:dr Riksmynt hvardera. 58:0.
Jemte förmälan hurusom f. d. Premier-löjtnanten vid Arméens flotta Laurentz Lindberg uti en till Kongl. Majit ingifven, af vederbörande militär-befäl förordad, underdånig ansökning anhållit, att hans son, Förste Löjtnanten vid Westmanlands regemente Laurentz Georg Nicolas Lindberg, hvilken, under det han åren 40 Stats-Utslcottets Utlåtande M 107.
1847 och 1848 såsom frivillig deltog i Danska kriget, till följd af erhållen kontusion, iråkat en sinnesrubbning, som derefter tidtals visat sig, men år 1850 antagit en så våldsam beskaffenhet, att han vid början af år 1851 måst intagas på Centralhospitalet i Wadstena, der han ännu vistades, måtte, då ingen förhoppning vore för handen att sonen kunde återvinna sina sinnens bruk, erhålla nådigt afsked ur krigstjensten, så framt han på indragnings-stat finge bibehålla sin nu innehafvande fulla lön, har, enär genom det ansökningen bifogade läkarebetyg vore styrkt, att Löjtnanten vid Westmanlands regemente L. G. N. Lindberg, efter all sannolikhet, vore obotlig, Kongl Majit, uti särskild till Rikets Ständer den 27 Mars detta år aflåten nådig proposition JVs 80, under åberopande af enahanda skäl, som, i fråga om pensions beviljande åt ofvanbemälde 3:ne Flottans Officerare, af Kongl. Majit blifvit anförde, jemväl begärt, att Lindberg, som saknade enskild förmögenhet, deraf hans underhåll och' vård för framtiden kunde bestridas, måtte med månaden näst efter den, i hvilken han undfår afsked ur krigstjensten, från Rikets allmänna indragningsstat uppbära en årlig pension af 400 R:dr B:ko eller 600 R:dr Rimt, motsvarande det belopp, hvartill den behållna delen af lönen för Lindberg under de sednast förflutna 5 åren i medeltal uppgått.
Med afseende å hvad sålunda förekommit och på de i nästföregående punkt anförde skäl, hemställer Utskottet, att Kongl. Majits nådiga framställning om årlig pension af 600 R:dr för Löjtnanten vid Westmanlands regemente Laurentz Georg Nicolas Lindberg må af Rikets Ständer bifallas, 59:0.
Hos Kongl. Majit hade Kanslisten i Justitie-revisions-expeditionen Eberhard Liljevalch och Kopisten i samma expedition Wilhelm Norström i underdånighet anhållit, att, enär sökanderne sedan flera år tillbaka, Liljevalch till följd af blindhet samt Norström i anseende till iråkad, ännu fortfarande, svårare sjukdom, varit urståndsatte att sina tjenster bestrida och beskaffenheten af sökandernes sjuklighet ej lemnade dem någon förhoppning att framdeles kunna i tjenstgöring åter inträda, Kongl.
Majit måtte täckas hos Rikets Ständer göra nådig framställning om sökandernes öfverflyttande på allmänna indragnings-staten, med rättighet att under deras återstående lifstid åtnjuta årlig pension, motsvarande den lön sökanderne i nämnde expedition hvar för sig innehade.
Med anledning af dessa underdåniga ansökningar och sedan dels vederbörande läkare vitsordat, att Liljevalch sedan flera år tillbaka lider af fullständig blindhet på bégge ögonen, utan hopp att återvinna synförmågan, samt att ingen förhoppning vöre det Norström, som i Januari månad 1853 träffats af ett slaganfall, åtföljdt af fullständig lamhet i venstra armen och benet samt i tungan, åter skulle kunna in träda i ujöfningen af sina tjenste-åligganden, dels Kongl.
Stats-kontoret blifvit i ämnet hördt, Ståls-Utskottets Utlåtande M 107. il liördt, Iwr Kongl. Majit, i betraktande af hvad sålunda förekommit och under åberopande af den utaf Rikets sednast församlade Ständer uttalade åsigt, beträffande de em bets- och tjenstemän, sorn till följd af iråkad obotlig sjukdom befinnas urståndsatte att utöfva tjensten, uti den '13 Januari innevarande år till Rikets Ständer af låten, af samtlige Riks-stånden till Utskottet remitterad, nådig proposition [M 63), behagat gifva tillkänna, det Kongl. Majit desto hellre ansåge sig böra hos Rikets Ständer föreslå, att Liljevalch och Norström finge afgå från sina i Justitie-revisions expeditionen innehafvande befattningar med bibehållande af hittills åtnjutne löneförmå ner på indragnings-stat, som det af sölcanderne äskade beloppet endast utgjorde något mer än hälften af den lön, sorn Kongl. Majit uti Dess till Rikets Ständer nu aflåtne nådiga proposition om Stats-verkets tillstånd och behof ansett böra för samma tjenster bestämmas.
Jemte upplysning att Liljevalch, som är född den 2 I Juli 1808, sedan år 1827 varit i Rikets tjenst och år 1841 blifvit utnämnd till Kanslist i Justilie-revisions expeditionen, samt att Norström, sorn är född den 2 Maj 1809 och den 18 December 1832 inträdt i Statens tjenst, den 23 Maj 1849 blifvit utnämnd till Kopist i nämnde expedition, äfvensom att den förre åtnjuter 825 Ridr och den sednare 417 Ridr Banko i årlig lön å Rikets stat, får Utskottet anföra, att, ehuru Utskottet, med afseende å de åsigter, Rikets Ständer i fråga om så beskaffade sjuke tjenstemiin yttrat, och då det alltid måst betraktas såsom maktpåliggande för Staten att söka förebygga den orättvisa, som uppkommer deraf, att en tjenstebefattning under en längre tid bestndes af annan person, än den som uppbär dermed åtföljande lon, anser Rikets Ständer nu böra medgifva Liljevalchs och Norströms förflyttning å allmänna indragmngs-staten, Utskottet likväl, vid det förhållande, att, enligt hvad i den Kongl, propositionen omförmäles, icke styrkt blifvit, det bemälde tjenstemän sakna andra utvägar till bergning och efter vunnen upplysning att Norström jemväl innehar befattning såsom Mönsterskrifvare vid Svea Lifgarde, trott någon nedsättning skäligen kunna ega rum i de föreslagna pensionsbeloppen, eller att dessa lämpligen skulle kunna bestämmas till ungefärligen fidelar af sökandernes nu innehafvande löneförmåner, hvadan Utskottet hemställer, att Rikets Ständer på det sätt lemna bifall till Kongl Majfts nådiga framställning, att Rikets Ständer medgifva, det Kanslisten Liljevalch och Kopisten Norström, när de från sina i Justitie revisions-expeditionen nu innehafvande beställningar entledigas, må å Rikets allmänna indragnings-stat uppföras till åtnjutande för deras återstående lifstid af pension, den förre till belopp af 900 R:dr och dén sednare af 450 R:dr, allt Riksmynt, årligen.
Prat. 1856 & 1857-. 4 Samt. 1 Afd. 3 liand. 13 Haft. C 42 Stals-Utskoltets