Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den af E. K. Maj:t för fonden årligen fastställda stat afsåg en summa, hvilken, med tillägg af uppkommande besparingar, ibland uppginge till omkring 1,000,000 R:dr R:mt.
Häraf utbetaltes Kommissarieis aflöning, åtskilliga pensioner och tjensleersältningar till bestämda belopp, lösen för Oresundska tullen samt anslag till sjöexpeditioner, Lots- och Fyr-inrättningen, Sjökarte-konloret, Telegraferna, Karanläns-inrättningen, Trollhätte och Strömsholms kanalbyggnader m. m.
Kommissariatet hade härvid intet annat att tillgöra än att, i enlighet med staten, utgifva hvad deri blifvit anslaget, antingen såsom lönemedel åt tjenstemän eiler ock i större summor för vissa ändamål och till speciel redovisning af andra verk och myndigheter.
Dessa bestyr voro således af samma beskaffenhet, som Stats-kontorets vanliga åligganden, och det linnes icke någon i ämnets egen art grundad anledning hvarföre
Statskontoret icke skulle fullgöra de utbetalningar, hvilka nu af Konvoj-kommissariatet ombesörjdes.
Sedan Handels- och Sjöfarts-fonden på ofvan omförmälda sätt blef tillgänglig för andra ändamål än de som från början afsågos, hade åtskilliga gagnande företag genom lån af fondens medel kunnat befrämjas såsom byggnad af hamnar, kanaler, skeppsdockor, jernvägar m. in., hvilka lån vid 1858 års slut uppginge till ett sammanräknadt belopp af 2,670,369 R:dr 35 öre R:mt.
Denna utlåning innefattade icke något för Stats-kontoret främmande göromål eller medförde något särdeles stort besvär, ty sjelfva pröfningen af låneansökningarne och lånens beviljande tillkomme endast E. K.
Stats-kontoret skulle således, likasom nu Konvoj-kommissariatet, icke i delta hänseende (å annat bestyr än att, i enlighet med de af E. K. Maj:t bestämda vilkor, utlemna lånebeloppen, förvara lånehandlingarne, samt emottaga de årliga räntorna och kapitalalbetalningarna.
Då nu lånens antal vore högst ringa, så att de t. ex. vid 1858 års slut icke uppginge till flera än 41, framstode tydligt, att den lånerörelse, som icke fordrade mera än uppläggandet af omkring 40 särskilda conti med låntagare och hvarvid i afseende å lånens beviljande den förvaltande myndigheten vore befriad från pröfningsomsorgen, icke kunde medföra någon betungande tillökning i tjenstebestyren, likasom att den ej innefattade något, som icke väl läte sig förena med den verksamhet, som åt Stats-kontoret vore anvisad.
Genom det anförda ansåges ådagalagdt, alt Handels- och Sjöfartsfonden borde förflyttas till det embetsverk, dit Statsverkets medel, enligt antagen grundsats, skulle inflyta.
Ett ytterligare skäl för denna åtgärd funnes deruti, att fondens hufvudsakligaste inkomst utgjordes af det årliga anslaget, 750,000 R:dr, utaf tullmedlen, hvilka medel just inginge till Stats-kontoret, hvadan förflyttningen icke vid verkställigheten mötte ringaste svårighet.
Emellertid, och oaktadt förändringen sålunda vore särdeles enkel, vore den icke destomindre af stor vigt.
Uti den del af Statsförvaltningen, hvarom nu vore fråga, kunde endast på detta sätt lillvägabringas reda och enhet; endast derigenom att på ett ställe samlades spridda delar, som borde vara förenade, kunde man af det hela vinna en nöjaktig öfversigt och jemväl få ett årligt, jemförelsevis betydligt kostnadsbelopp besparadt.
Om Handels- och Sjöfarts-fonden öfverlemnades lill Stats-kontoret ansåges arfvoden åt Ordföranden och Ledamöterna, tillhopa 2,200 R.dr möjligen kunna genast besparas, äfvensom 3,435 R-.dr, som beräknades till hyra, skrifmaterialier m. m., hvarefter, i mån af öfriga tjensteinnehafvares afgång, vidare reglering af deras befattningar borde företagas.
Intilldess sådant kunde ske, syntes det vara en enkel sak, att de inom Stats-kontoret fullgjorde de göromål, som hittills inom Konvoj-kommissariel ålegat dem.
174 Expeditions- Utsko t tets Förslag till anderd.
Skrifvelse N:o 182.
Genom det väckta förslaget åsyftades slutligen icke någon sådan åtgärd, som kunde leda till inskränkning i den myndighet, hvilken E. K.
Majit egde att öfver Handels- och Sjöfartsfonden utöfva.
Fondens förflyttning till Statskontoret lemnade denna dispositionsrätt oförändrad.
Äfven Rikets Ständers rätt att genom sina Revisorer granska fondens räkenskaper förbiefve densamma.
Af hvad i olvanberörde måtto är vordet anfördt, visar sig ovedersägligen, att Konvoy-kommissariatet, sedan detsamma förlorat sin ursprungliga betydelse och, genom lid efter annan inträffade förändringar, de flesta Kommissariatet uppdragna bestyr upphört eller blifvit åt andra myndigheter uppdragna, icke vidare är såsom särskildt embetsverk behöfligt, utan till vinnande af större enkelhet och reda i förvaltningen samt besparing af kostnader bör upphöra, en åsigt som jemväl blifvit af den sednast af E. K.
Majit nedsatta Kommitté för uppgörande af förslag lill styrelseverkens reorganisation uttalad.
Och då jemväl den föreslagna öfverflvttningen till Slats-kontoret af Konvojkommissariatets göromål synes i allo ändamålsenlig, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K.
Majit läcktes förordna om indragning af Konvoj-kommissariatet, samt öfverflyttning till Stats-kontoret af Kommissariatet åliggande göromål.
I:o 1§£.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2» Okl. 1860.
Preste-Ståndet den 24 — — Borgare-Ståndet den 24 — — Bonde-Ståndet deri 24 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ersättning af kostnaderna för DD. MM. Konungens och Drottningens höga kröning.
(Stats-Utskottets Utlåtande N:o 215.) S. A. K.
Uti nådig skrifvelse den 5 innevarande månad till Rikets Ständers Stats-Utskott har E. K.
Majit behagat meddela, hurusom, till bestridande af kostnader för E. K. Expodilions-Vtskotlets Förslag till underd.
Skrifvelse /V.-n 48%. 175 Maj:ts och dess höga gemåls, H. M. Drottningens Kröning, hvilken, enligt Rikets Ständers i underdånig skrifvelse den 16 November 1859 derom framställda anhållan, egde rum i Stockholms Storkyrka den 3 näsllidne Maj, Stats-konloret erhållit nådig befallning att förskottsvis anordna och utbetala, dels till Riksmarskalksembetet tillsammans 140,000 Riksdaler, dels ock lill Krigs-kollegium marsch- och underhållskostnader för trupper, som (ill tjenstgöring i hufvudstaden vid kröningen varit kommenderade, 32,094 R:dr 54 öre, eller tillhopa 172,094 R:dr 54 öre, allt Riksmynt, emot ersättning af det anslag, som till kröningskostnadernas bestridande komme att framdeles anvisas; och, ehuru räkenskaperna öfver dessa kostnader ännu ej hunnit afslutas samt derföre ej eller kunnat för behörig granskning öfverlemnas till Kammar-rätten, har E. K. Maj:t. då Stats-konloret icke utan olägenhet kunde under en längre tid undvara godtgörelse för de gjorda förskotten, af sådan anledning velat vid nuvarande riksdag i nåder tillkännagifva ofvanberörde förhållanden, med upplysning derjemte, att de till Riksmarskalksembetets disposition ställda medel, enligt hvad hos E. K. Maj:t blifvit i underdånighet anmäldt, förmodades lemna i öfverskott, Statsverket tillgodo, omkring 4,700 R:dr; och komme under sådan förutsättning de återstående kröningsutgiflerna att uppgå, i rundt tal, till en summa af 167,400 R:dr R:mt, till betäckande hvaraf E. K. Maj:t ansett särskilda tillgångar böra af Rikets Ständer anvisas.
Hvad E. K. Maj:t sålunda behagat meddela halva Rikets Ständer tagit i öfvervägande; och enär den omständigheten alt ofvanberörde räkenskaper, såsom ej fullständigt alslutade, ännu icke kunnat undergå behörig granskning, så mycket mindre utgör hinder för anvisandet af ifrågaställa belopp redan vid detta riksmöte, som nämnde förhållande icke förminskar den granskningsrätt i afseende på ifrågavarande utgifter, hvilken tillkommer Rikets Ständers Revisorer och Rikets härnäst sammanträdande Ständer, hafva Rikets Ständer till utgående från Riksgälds-kontoret anvisat en summa af 167,400 R:dr, såsom ersättning för här ofvan omförmälda utaf Stats-kontoret förskottsvis bestridda kröningskostnader; hvilket Rikets Ständer skolat lill svar i ämnet underdånigsl tillkännagifva; framhärdande Rikets Ständer etc.
Stockholm den 24 Oktober 1860. 176 Expeditions- Vt skot tels Förslag lill underd.
Skrifvelse N:o 483.
\:o 183.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 23 Okt. liitio.
Preste-Ståndet den 24 — — Borgare-Ståndet den 24 — — Bonde-Ståndet den 24 •— — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning aj väckt fråga om åtgärders vidtagande för att, under vissa vilkor, bereda åboerne ä de s. k.
Kyrkohemmanen i Halland dispositionsoch besittningsrätt till samma hemman.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 34.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit anfördt att, ehuru genom Kongl.
Förordningen den 19 September 1723 åbo lemnades tillfälle att vinna eganderätt till det af honom innebafvande Kronohemman, hade likväl denna för betryggandet af allmogens ställning så vigtiga författning aldrig vunnit tillämpning å de s. k.
Frågan om förhållandet med åborätten å dessa hade emellertid vid flerfaldiga tillfällen under de sednare fyratio åren utgjort föremål för Rikets Ständers förhandlingar och Rikets Ständer hade äfven åtskilliga gånger hos E. K. Maj:t i underdånighet uttalat sin öfvertygelse alt dessa hemman, fastän en del af deras ränta eller det s. k. landgillet sedan äldre tider varit kyrkorna anslagen, i alla andra afseenden dock ansetts, beskattats och onerats såsom kronohemman, och att de på ett origtigt sätt blifvit underkastade Kyrkostyrelsernas eller Presterskapets städ/orätt, hvilken likväl, enligt hvad Kammar-kollegium i dess utlåtande den 15 Februari 1842 utredt, varit och rätteligen vore Kronans.
Dessa förhållanden hade äfven förmått Kongl.
Maj:t att vid 1844 års riksdag nådigst föreslå Rikets Ständer en bemedlingsåtgärd, hvarigenom dels besittningsrätten till ifrågavarande heraman, såsom i likhet med öfrige kronobönders, dels skatteköpsrättigheten åboerne tillförsäkrades och kyrkorna för framtiden tillika bibehöllos vid Expeditions-Utslotlcts Förslag till anderd.
Skr ifv ilse IV: o 183.
I77 sin lagliga inkomst.
Dä emellertid härvid förekom, att många al hemmanen, på grund af ett, den 26 April 1826 ulfärdadt Kongl. Bref, redan blifvit utarrenderade, samt att under den derigenom uppkomna tällan största delen af de talrika åbofamiljerna i hopp att Rikets Ständer skulle lyckas göra deras rätt gällande, underkastat sig hårda vilkor för alt få bibehålla sina fäders jord, ansågo Rikets Ständer obilligt att för all framtid stadga dessa betungande vilkor, och trodde sig derför icke kunna antaga det nådiga förslaget.
Så väl förut som älven efteråt, intill närvarande lid, hade ej mindre E. K.
Maj:ts Befallningshafvande och Kammar-kollegium, än äfven Flogsta
Domstolen, då fråga om eganderätten lill kyrkohemmanen på rällsväg kommit under pröfning, lilldömt Kronan densamma; men i åtskilliga läll, och då bevisningen, sorn måst bernias frän 200- åriga handlingar, varit ofullständig, hade deremot sfädjorällen, pa grund af sednare liders häfd, blifvit kyrkorna tillerkänd.
Då det emellertid vore otänkbart alt dessa hemman skulle ifrån den lid.
Halland hörde under
Danmarks öfverherrskap, varit underkastade andra förpligtelser än do öfriga, enär kändt vore att, på sätt dels offentliga handlingar från Danska arkiverna, dels
Danska rättslärdes utlåtanden jemväl bevisade, alla kyrkornas hemman i Danmark efter reformationen indrogos til!
Staten; så och på del iitt denna för en stor befolkning vigtiga framtidsfråga måtte algöras, har i enlighet med omlörmälda förmedlingsförslag hemställan skett om reglering af förhållandena med ifrågavarande kyrkohemman.
Vid öfvervägande af della ärende hafva Rikets Ständer funnit olägenhelerne af de nuvarande förhållanden med dispositions- och egandeiällen till berörda kyrkohemman vara af den betänkliga beskaffenhet alt en förändring deruti är af verkligt behof påkallad; och att en friare dispositionsrätt till berörda hemman bör åboerno medgifvas.
Nuvarande förhållande, alt hemmanen vid inträffande ledigheter skola utbjudas pä arrende-auktion ät den mestbjudande, och åboens barn sålunda nödgas med främmande spekulanter tälla orri den jord, deras förfäder af ålder innehaft, mäste nemligen i hög grad menligt inverka på jordbrukets tillstånd, enär en hemmans-innehafvare pätagligen icke kan vara hågad att nedlägga kostnad och arbete på jordens förbättrande och uppodling, då han hvarken för sig eller för sina barn deraf kan påräkna någon säker vinst, men deremot med visshet förutser, att hemmanets förbättrade beskaffenhet skall vid näst inträffande arrende-auktion föranleda lill en ytterligare uppslegring af arrendet.
Härförutan måste denna håglöshet för jordens vård och förbättring icke allenast för åboerne sjelfva i moraliskt och ekonomiskt hänseende medföra menliga följder, utan äfven i anseende till det stora antal familjer och hemman, hvarå detta förhållande inträffar, utgöra för hela samhället en olägenhet af så betänklig ari, att dess afhjelpande fiån statens sida i hög grad af nöden påkallas, så mycket heldre som både den civila och ekonomiska lagstiftningen inom fäderneslandet numera städse sträfvar dertill alt, genom betryggande al egande- eller besittningsrätt till jorden, uppmuntra lill bättre värd och odlande af densamma och Rikets Ständers behörighet att i denna fråga ingripa så mycket mindre kan ifrågasättas, sorn på E. K. Majit och Rikets Ständer gemensamt ankommer, ej blott att iakttaga Kronans rätt och fördel, men jemväl alt bevaka Kyrkans interesse.
Då likväl med allmän och enskild fördel städse öfverensstämmer ali aktningen fiir laga domstols beslut och helgden af gjorda och behörigen styrkta aftal bibehållas oförminskade, hafva Rikets Ständer ansett någon ändring i förhållandet med de hemman, hvarom laga kraftvunnen dom mellankommit, eller beträffande eganderätten till hvilka donalionsbref kunna åberopas, icke böra ega rum, men i öfrigt hafva Rikets Ständer på grund af hvad här ofvan blifvit anfördl, för sin del beslutat följande reglering af de så kallade Halländska kyrkohemmanet förhållanden:
Prot. 1859 & 1860. 10 Sami. 1 A/d. 2 Band. 23 178 Expeditions-Utskottets Färsing till under d.
Skri frelse J\:o 483. l:o) Kyrkorna i Halland försäkras om framlida oqvald! åtnjutande af den ränta, som under namn af Landgille af ålder utgått från de numererade kyrkohemmanet] i Halland, allt efter hvad jordböckerna nu utvisa.
2:o) Såsom ersättning för den stiidja, hvilken kyrkorna i äldre lider uppburit vid förändring med åboer å nämnde hemman, äfvensom för de arrenden, hvilka i sednare tider blifvit i stället för städjandet anbefallde, komma kyrkorna att åtnjuta en förhöjd ränta under namn af slädje-ersättning.
Denna förhöjda ränta bestämmes på del sätt, alt a) Städjebrefven emellan år 1776 och år 1826 tagas till grund för densamma; å) såsom medium af tiden mellan äboförändringarne antagas omkring 20 år; c) 1 följd häraf beräknas den under 50 år vanliga städjan, förvandlad i penningar, der någon andel varit på annat sätt bestämd, tredubbel. d)
Sedan sålunda medeltalet af slädjans kapitalbelopp blifvit för 50 år funnet, uträknas ränta derå efter 5 procent, och denna ränta bli Iver det årliga belopp, som under namn af städje—ersättning skall i all framlid af hemmanet utgå. 4:o)
Denna städje-ersältning skall, under della namn, utöfver ordinarie räntan, uti hemmanens jordeboksränta inlagas lill ovilkorlig framtida efterrättelse. 5:o)
På sådane vilkor anses de äboer och arrendatorer, som nu innehafva hemmanen, de förre Irån 1859 års början, de sednare vid nuvarande arrendekontrakts utgång, berättigade att fortfarande besitta hemmanen, de, deras hustrur och harn, led efter led, såsom för kronoåboer stadgadt är; dock alt genom nu meddelade föreskrifter ej göres någon ändring i förhållandet med de. hemman, hvarom laga domstols kraltvunna beslut mellankommit, eller beträffande eganderätten lill hvilka donalionsbref kunna åberopas.
Skulle åbo eller arrendator önska att genom skatteköp, på samma sätt som kronoåbo, förvärfva äganderätt till det kyrkohemman, som han nu innehafver, eller lians efterlefvande hustru och barn, skall sådant vara dem tillförsäkrad!. 7:o) Vid beräknandet af skalteköpeskillingen erlägges densamma till Slaten jemte städje-ersältning, i enlighet med hvad om skatteköp af kronojord stadgadt är, för den del al' räntan, som Kronan tillkommer; men till kyrkan gilves i skattelösen ett belopp, motsvarande tolf gånger den ränta, som kyrkan årligen, efter medelmarkegång för sistförfluten tio år, liilkommit.
Hvilket Rikets Ständer skolat i underdånighet anmäla: framhärdande etc.
Skrifvelse N:o 184. 179 lY.o 184.
Uppläst och godkdndt hos Ridd. och Adeln deri 23 Okl. 1860.
Prcsle-Ståndct den 24 — — Borgare-Slåndet den 24 — — Uondc-Standet den 24 — — Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, avgående lindring af Kongl. Brefvet den 15 Augusti 1829, om den till svaga rotars understöd bestämda ersättning.
(Ekon.-Ulskottels Betänkande N:o 190.) S. A. K. tinder förmälan hurusom, jemlikt Kongl. Brefvet till E. K. Maj:ts Befallningshafvande i Calmar län den 15 Augusti 1829, den ersättning, hvilken under benämning ”svaga rotars understöd” derlörinnan utgått af mantalspenningar, numera godlgjordes rotedelegarne med lösen för en tunna spanmål mot hvarje riksdaler af mantalspenningarne efter det förlidna årets medelmarkegångspris, samt att anledningen till föreskriften att berörde pris, men ej medelmarkegångspriset för del löpande året, skulle ligga till grund lör beräkningen al' ifrågavarande lösen, vore den, att markegången vid den lid, stadgandet tillkom, icke var bestämd i Oktober månad, då debetssedlarne, å hvilka understödet borde upptagas, till de skaltskjldige utdelades, har, enär ett sådant förhållande numera ej vidare egde runi, sedan efter år 1840 debetssedlarne först i December, eller di markegångssättningen redan skett, de skattskyldiga tillställdes, förslag blifvit väckt alt, dä något hinder således icke vidare mötte för bestämmandet af ifrågavarande understöd efter det löpande årets markegångspris, detta så mvek et heldre måtte härvid tagas lill grund, som dels understödstagare derigenom lättare kunde tillse att dem tillgodoförd ersättning blifvit rigtigt beräknad, dels vederbörande Häradsskrifvare vinna någon lättnad i sina göromål; och som en djlik ålgärd sjuls Rikets Ständer leda (ill 180 Expeditions-Utskottets Förslag lill under d.
Skri frelse Dl: o I8!i. enkelhet och reda vid uppbörden, (å Rikets Ständer hos E. K.
Maj:t underdånigst anhålla, det E. K.
Majit täcktes tillse om icke, med ändring af Kongl. Brefvet den 15 Augusti 1829, den tili ”svaga rotars understöd” anslagna ersättning hädanefter luinde utgå oell beräknas efter årets i stället för näslförulgångtia års medelmarkegångspris.
Slockholm den 24 Oktober 18(50.
Uppläst och godkiindt hos Ridd. och Adeln den 23 Okt. 1860.
Prcstc-StSndet den 24 — — Borgarc-Slåndct den 24 — — Bonde-Ståndet den 24 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, om förändrade stadgan den angående Folkskolelärares . lönevillcor.
(Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 196.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit anfördt, huruledes få bland samhällets medlemmar befunno sig i allmänhet sämre lottade, än lölkskolelärarne, för hvilka, isynnerhet om do voro gilia, fordrades de största försakelser och all möjlig ansträngning för alt kunna förskaffa sig och de sina en knapp lifsbergning.
En iö:bättring i deras belägenhet syntes dock lika möjlig alt genomföra, sorn den vore af behofvet påkallad, cn?' dast den Kongl. Stadgan angående folkundervisningen i Riket af den 18 Juni 1842 sattes i full kraft och verksamhet.
Orsakerna till den missbelåtenhet med sin ställning, som så högt och enhälligt uttalades från folkskoieiärarnes sida, skulle, om icke helt och o ra _ » . .....
• hållet undanrödjas, åtminstone ganska myckel förminskas, om desse tjenstemän kommo. i obehindradt och oafkortadt åtnjutande af den dem i berörde nådiga Stadga till för-; säkrade rätt.
Alt sådant ännu icke skett, ehuru mera än sjutton år förflutit sedan densammas utfärdande, härledde sig hufvudsakligen deraf, all, fastän § 4 morn. 1 så till vida blifvit ändradi, att de älta tunnor spanmål, för hvilka lösen erlades med Åttatio Riksdaler Riksmynt, numera löstes efter markegångspris, hvilket i medeltal gjorde Sexton Riksdalers årlig tillökning, bestämmelserna i öfrigt qvarstode oförändrade; i vissa fal! både obilliga och obestämda, obilliga emedan åt skollärare, som svsselsatto sig med undervisning blott sex månader om året, tillädes samma lön sorn dem hvilka undervisade nio, tio lill och med elfva månader om året, äfvensom bele och foder för en ko,, hvilket Expcditions-Utskoltets Förslag tilt underd.
Skrifvelse N:o 185.
181 hvilket sednare minst kunde antagas till hundra Lispund hö om året utom halm, icke vore ersatt med de i 2:dra mom. stadgade två tunnor spannmål; obestämda, emedan de i 2:dra och 3:dje momenten förekommande uttrycken ”tjenlig bostad och nödigt bränsle’’ samt ”lämpligt jordlands ställande till skollärarens disposition” på mångahanda sätt kunde tydas och förtydas, ett förhållande, som besannades af den mängd tvister, sorn förekomme emellan folkskolelärare och församlingar och hvilkas menliga inflytande på undervisningens gäng samt lärarnes och församliugarnes ömsesidiga förhållanden iner än ofta förspordes.
Och hafva till afhjelpande af de förvecklingar, oredor och förluster, som härigenom framkallades, åtskilliga förändringar i lista, 2:dra och 3:dje momenterna af 4 § i förenämnda Kongl.
Stadga blifvit föreslagne.
Rikets Ständer, sorn tagit detta ärende i öfvervägande, kunna icke annat än medgifva, att den i Kongl.
Stadgan om folkundervisningen bestämda minimi-aflöning för folkskolelärarne, äfven efter de förändringar, sorn genom Kongl.
Kungörelserna den 29 September 1853 och den 16 November 1854 vidtagits, icke motsvarar Iblkskolelärarnes behof och billiga anspråk.
Svårigheten vid bestämmandet af minimi-aflöningen beror emellertid derpå, att afseende måste fästas ej blott på Iblkskolelärarnes behof, ulan jemväl på lörsamlingarnes förmåga att dem aflöna, i hvilket sistnämnda hänseende redan det nu stadgade beloppet för mången mindre församling varit nog högt.
Om således en allmän förhöjning af minimibeloppet för aflöningen hvarken kan eller bör ifrågakomma, synes dock aflöningen böra göras i viss mån beroende af den tjenstgöring, man af folkskoleläraren fordrar.
Härigenom kunde för mindre församlingar, i hvilka folkskoleläraren icke med undervisning sysselsattes mera än åtta månader på året, den nuvarande minimi-aflöningen qvarstå oförändrad, medan i sådana församlingar, der skollärarens tid mera lages i anspråk, både billigheten fordrar och församlingens förmåga antagligen medgifver, att högre aflöning bestämmes.
Ett stadgande, som sålunda tillförsäkrade den med längre tjenstgöringstid betungade folkskoleläraren en förhöjd aflöning, torde för sig ega desto mera skäl, som erfarenheten hittills visat, att aflöningen i allmänhet af församlingarne icke bestämmes högre än författningen ovilkorligen fordrar; Rikets Ständer anhålla derföre i underdånighet, det E. K.
Majit täcktes i nåder förordna, att den i Kongl. Stadgan om folkundervisningen i Riket den 18 Juni 1842 § 4 mom.
I, sådant detta mom. lyder i Kongl. Kungörelsen den 16 November 1854, be stämda minsta lön för folkskolelärare skall ega tillämpning, då skollärarens tjenstgöring icke upptager mera än ålla månader årligen, men att för hvarje månad tjenstgöringen fortgår utöfver åtta månader, lönen ökas med två tunnor spanmål, att utgå efter samma grunder, som för den öfriga lönespanmålens utgörande finnas stadgade.
Och då förmånen af sommarbete och vinterfoder för en ko, der denna förmån ordentligen utgår, otvifvelaktig! innefattar en ganska väsendtlig del af folkskoleläraren» aflöning, för hvilken tvä tunnor spannmål icke utgör någon motsvarande ersättning, hafva Rikets Ständer jemväl ansett sig böra härmed hos E. K.
Majit i nåder förordna, all den i 4 § 2 mom. af Kongl. Stadgan om folkundervisningen i Riket bestämda ersättning, som, der lokala eller andra förhållanden förhindra att åt folkskoleläraren lemna sommarbete och vinterfoder för en ko, honom tillkommer, hädanefter skall utgöras med fem i stället för två tunnor spanmål.
Bilt. till ii.
Brot. 18f>9 Sf 1860. 10 Sami. 1 Af A. 2 Band. 24 STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1861.
BIHANG TILL 8&TOIK&1 lM&8»8U&D0)nB8 PROTOKOLL YID Lnxlim» Riksilagen 1 Sloekholm Åren 1859 oell 1860.