Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
sig för att hospitera vid skolorna, studera slöjdun- dervisning och andra undervisningsgrenar eller se Ingen har kunnat definiera kärleken, emedan sig om efter plats.
begreppet är för rikt att kunna sammanträngas ' i en definition.
Kristendomens grundväsen är Utländska lärarinnor, som naturligtvis i än högre kärlek — oändlig kärlek — och därför liksom grad behöfva det skydd, som ett hem erbjuder, skulle kärleken omöjligt att definiera.
V i bilda oss hvar i detta » home » finna en tillflyktsort under de mel- och en sin särskilda uppfattning därom.
Jag vill lanperioder, då de äro ' i saknad af sysselsättning.
meddela dig m i n, för tillfället afklädd hvarje Äfven de utländskor, som i Stockholm inneha an- dogmtro.
Men var säker, den vinner icke på att ställning, skulle där känna sig ha en fristad, d ä r » frigöras » från dogmerna!
de alltid kunde påräkna ett stöd, intresse, råd och hjälp i sina bekymmer.
Där skulle d e äfven h a en Samla allt godt, skönt, sant, ädelt, uppoffran- samlingsplats, där de funno vederkvickelse och för- de, kärleksfullt, du vet, tänk dig dessa egenskaper ströelse tillsammans med sina landsmaninnor.
oändligt förstorade, befriade från all mänsklig svaghet, ordnade till ett harmoniskt helt, så fin- Att insamla medel för betäckande af hemmets ner du kristendomen.
Följ skaldens råd: uppsättning och för att betrygga dess existens under » GeA ' nur im Endlichen nach allén Seitem de första åren är den nybildade komiténs första så finner du det eviga!
uppgift.
» Men, » invänder du, » o m detta är kristendom, En mindre grundplåt har redan blifvit insamlad då är j u ingen människa kristen! » inom för saken intresserade kretsar i hufvudstaden, Ja, så är det ock.
hvarförutom föreningen » Union I n t e r n a t i o n a l e des Det vi skröpliga människor kalla kristendom, amies de la jeune fille » i Schweiz, under hvars be- skydd lärarinnehem blifvit upprättade i flera, af Eu- är endast en sträfvan mot kristendomen såsom ropas större städer, utlofvat ett blifvande » home » i mål.
Endast en kristen i ordets fulla bemärkelse Stockholm sitt understöd och sitt intresse.
har hittills trampat vår j o r d.
Den som säger: jag är en kristen, gör anspråk Komitéa är sammansatt af följande personer: på ett namn, som han ej har rätt at^bära, och m:me Millet, fruarna A. Schutthess, K. Bohman, M. han förverkar alldeles hvarje anspråk på att an- Frestadius, D. Schwarlz, W. Uppström och A. Wi- Från Iduns läsekrets.
1894 lander, fröknarna L. Andrié och T. Oeijer samt pastor O s t e r m a n n.
En soaré för insamlande af medel till detta ända- Brberedes till i början af april.
* Friherrinnan Emma Sporre, född Munk- tell, vår framstående porträttmålarlnna, har nyligen afslutat ett porträtt af hr Hugues L e Roux, den kände franske författaren, hvilken, som man på- minner sig, föregående somrar gästat Sverige.
Por- trättet exponerades här om dagen i Galerie Petit för en elegant publik, mest bestående af damer, och beskådades och kritiserades med stort intresse; det skall med flera andre af friherrinnan Sparres arbe- ten sändas till vårens salong å Champs de Mars.
* 2 Ur t Den svenska slöjden i Neapel gör goda framsteg.
Förutom i Jnstituto Froebeliano under- vi-ar fröken Victoria Appeltoft nu äfven i en annan läroanstalt, Sor Orsola.
Elevernas ålder är temligen växlande, nämligen mellan sex och — sjuttio år.
De yngsta gossarne följa Eva Rodhes modellserie, de öfriga jämte ett antal lärare och lärarinnor Nääs ' läroverksserie.
Till förmån för k. teatrarnas pen- sionskassa gafs den 22 och 23 dennes » Under Stu- arts fana », skådespel på vers i 5 akter af Francois Coppée, öfvers.
Det sällsynta tillfallet att få se ett stycke, representerande det stora skådespelet, hade till premieren lockat nästan fullt hus, och det lifliga intresse, hvarmed stycket följdes, visar tillfyllest, att publiken mycket väl har sinne för denna ädlare konstart.
» Under Stnarts fana » är också ett skadespel, som måste fängsla alla och en hvar, såväl genom de däri framställda karak- tärerna som genom den stämningsfulla poesi, som genomgår hela dramat.
Skådespelet — som det tyckes, särdeles väl öfver- satt af hr Lundquist — behandlar på klingande alexandrinsk vers den unge prins Karl Edvard Stuarts misslyckade försök att med de trogna skot- tames tillhjälp åt sig återeröfra sina fäders tron.
Prinsen är sålunda hufvudpersonen i stycket.
Men jämte honom och af nästan ännu större vikt för dramat stå den blinde tiggaren Angus och hans sondotter Maria, båda personifierande det trogna och offervilliga Skotland.
Den blinde Angus väcker fosterlandskärleken till lif hos sina landsmän och eldar dem till strid för den återkomne tronpreten- denten, och den unga hängifna Maria offrar, ehuru oskyldig, sin heder och sitt lif för att rädda den lättsinnige prinsen, som hon med den renaste kär- lek älskar.
Till hufvudpersonerna höra äfven lord Fingal, prinsens trognaste stöd inom den skotska hären, och dennes maka, lady Dora, hvilken faller offer för prinsens förförelsekonster.
Dessa hufvudrol- lers innehafvare — hrr Skånberg (prinsen), Hillberg (lord Fingal) o c h Ö r t e n g r e n (Angus) samt fruarna Sandell (Maria) och F a h l m a n (lady Dora) — löste i allmänhet ganska förtjänstfullt sina uppgifter och rönte äfven lifligt bifall härför.
Bland bipersonerna torde böra nämnas hr E n v a l l som den trofaste och redlige högländaren Duncan samt fröken S v a n s t r ö m som aen sistnämndes sinnesslöe broder Joe.
Kunyl.
Främst af alla förtjänar dock hr Hillberg det var- maste erkännande från alla vänner af sann och ädel konst, för det han upptagit och inöfvat detta skåde- spel.
V i hoppas ock, att det intresse publiken lagt i dagen för detsamma, skall stå som en maning för vederbörande att ej låta det stanna vid blott detta försök, utan att hädanefter ett aldrig så litet rum åtminstone måtte lämnas åt det högre skådespelet.
Bristerna i utförandet af det nu gifna dramat, sär- skildt beträffande konsten att tala på vers, bero na- turligtvis på ovana hos skådespelarne, hvilka ju sä godt som aldrig fått ägna sig åt sceniskt arbete af denna art. .Ofning ger nog äfven här både färdig- het och riktig uppfattning.
Fjärde s y m f o n i k o n s e r t e n gafs påskdagen å k. operan inför fullsatt salong och under anförande af förste hofkapellmästaren C o n r a d N o r d q v i s t, hvilken nu lik- som vid nästföregående symfonikonsert blef föremål för en storartad hyllning.
Konsertens inlednings- och afslutningsnummer utgjordes af tvänne klas- siska verk, som alltid med förtjusning höra », näm- ligen Mozarts symfoni n:r 2 (g-moll) och Beethovens tredje Leonora-uvertyr.
Båda erhöllo ett alldeles förträffligt utförande, och symfoniens tredje sats, den hänförande menuetten, måste omtagas.
Pro-
IDUN 1804 grammet upptog därjämte, utom hr Stenhammars nyaste pianokonsert, ett par andra ganska förtjänst- fulla svenska kompositioner, nämligen Introduction och fuga af E.
Eliberg och Sommarnatt af B. Beck- man, båda för stråkorkester.
Fru Edling sjöng för öfrigt vid god röstdisposition en cavatina ur op. » Euryanthe » af " VVeber.
Matiné gafs påskdagen i Berns ' salong.
Som ma- tinégifvaren försummat sända oss biljetter, oaktadt vi på förhand oninämndt hans matiné, skulle vi nu kunna anse oss ej behöfva lämna något vidare med- delande om densamma.
F ö r de aktade och framstå- ende förmågors skull, af hvilka matinégifvaren lyc- kats erhålla biträde, och hvilka han uteslutande har att tacka för, att en så talrik publik infunnit sig, vilja vi dock göra ett undantag.
Flere af de uppträdande förtjäna särskildt tack, för det de fö- redrogo nya, förut här ej utförda saker.
Sålunda fick man tillfälle höra ej mindre än trenne nummer ur Leoncavallos opera &gt;I Medici », nämligen en se- renad och en romans, förträffligt föredragna af hr Lundqvist och signora Labia, samt en stor duett, sjungen af signora Labia och hr Ödmann, i hvilken duett bristen på orkesterackompanjemang dock gjorde sig synnerligen märkbar.
E n synnerligen anslående nyhet var en trio ur Saint-Saéns ' opera » Phryné », i hvilken fru Sterkys, fröken Frödins och hr Örf- manns vackra röster sammansmälte till en bedårande ensemble, som framkallade det lifligaste bifall och föranledde trions omtagande.
Fru Sterky sjöng för öfrigt under stormande bifall en vacker serenad af A.
Sterky, Kjerulfs &gt;Min skat » samt ett par extra- nummer, i hvilka hon ackompanjerade sig själf på pianot.
En melodiös och välklingande aria ur den under inöfning varande operan » Falstaff » af Verdi föredrogs smskfullt och elegant af fröken Frödin.
Fröken Holmstrand var af opasslighet hindrad att uppträda, hvarför hr Lundqvist i stället beredvilligt sjöng Svedboms bekanta ballad » Sten Sture », som vanligt målande och karaktäristiskt.
Stormande app- låder framkallade signora Labia, då hon med sin härliga stämma enkelt och varmt på god svenska sjöng » Djupt i hafvet ».
Fröken Hul ' tings utförande af ocean-arian ur » Oberon » förtjänar erkännande: denna aria torde dock ännu vara för mycket ford- rande för den unga sångerskan.
H r Vallenius sjöng några finska och ungerska folkvisor, i hvilken genre han som bekant excellerar, och hr Lundmark väckte bifall med en romaDS ur o p.
» Hertig Magnus och sjöjungfrun » samt » Nocken » af Kjerulf.
Program- mets första nummer, utfördtaf matinégifvaren, hade saklöst kunnat uteslutas.
Operasångaren Johannes Elmblad gifver i morgon lördag konsert i Musikaliska akademien med bi- träde af fröknarna Selma Ek och Alfhild Larsen.
Programmet är förträffligt, och vi förespå fullt hus.
Fru Lilian Sandersson, en af kontinentens mest be- römda sångerskor, konserterar härstädes den 7 april med biträde af violinisten Charles Gregorowitsch och pianisten Hans Briining.
Berättelse af Georg JYordensvan.
Aja skrattade, hon såg ut att vara vid g o d t lynne: » J a g har alls inte ' skjult m i g '.
V e t ni, tack vare den här unge gentlemannen har j a g varit m e d o m oerhörda saker.
I för- går kväll på en väldig atelierzwyck hos m o n - sieur Gasque, symbolisten.
H v a r herre fick ta med sig en d a m, o c h monsieur R i c b e r t t o g mig.
D e t var en splittergalen tillställning.
Man känner pariserartisterna, det finns inte maken till galningar.
M e n liffadt ' var det.
Till sist auktionerades den öfverblifna maten bort.
J a g ropade in en fårstek.
» » P å krita, » inföll R i c h e r t.
o c h den festade vi på i går uppe h o s mig.
I m p r o v i s e r a d frukost för hvar o c h en, som hade väderkorn o c h k o m u p p.
M e n nu ska ni h ö r a!
Där var an lustigkurre, som hette B i g o t eller hvad d e t var, o c h han bjöd oss på maskis i m o r g o n, privat artistmaskis på hans atelier rue Vaugirard.
D e vackraste modeller, som finnas i Paris, k o m m a d i t.
» » J a, man skall se allt o c h välja det roli- g a s t e », skämtade A j a.
» H ä r i Paris lär man sig att taga vara på u n g d o m e n o c h att hålla humöret u p p e.
D ö d e n på dig väntar en gång i lifvet — tids nog att hänga läpp d å.
» Var det inte anlagdt på E d v a r d, detta ystra uppträdande, allt detta ordande o m hur hon roade sig i R i c h e r t s sällskap, all- tid i R i c h e r t s sällskap '?
F ö r att bli m i g kvitt, skulle E d v a r d kunna tänka.
F ö r att ställa upp en oöfverstiglig m u r mellan h o n o m o c h henne • — d e t var j a g öfvertygad o m.
H u r var det hon sagt åt m i g den där kvällen, se- dan hon talat o m h o n o m, o m sin förtviflan öfver att inte få g ö r a allt hon kunde f ö r h o - n o m?
J a g vet hvad j a g vill o c h j a g kan göra hvad j a g vill ', hade h o n sagt.
J a g var nu öfvertygad o m, att hon skulle drifva sin f ö - resats i g e n o m, kosta hvad s o m helst.
D e t var på ett uppenbart ostentativt sätt, hon efter kaffet t o g R i c h e r t under armeD, nickade farväl till o s s andra o c h hoppade ut vid hans sida.
M a n kunde inte annat än medgifva, att de passade f ö r hvarandra, de två, båda lika out- tröttliga o c h omättliga, när det gälde att roa sig, lika lefnadslystna o c h pojkaktiga.
I Ri- chert hade A j a träffat en kamrat efter sitt sinne.
D e andras tankar g i n g o säkert i denna rikt- ning.
Norrmannen hvisslade belåtet, den lille kandidaten såg sig omkring m e d triumferande blickar — » h a d e j a g inte r ä t t?
» rar E d v a r d satt blek o c h tyst, E m m a hade tå- i sina ö g o n.
H v a d skulle följden b l i a f d e t t a?
103 sas m e d välkomstskratt o c h kvickheter o c h som skaka hand m e d herrar o c h damer öf- ver lag.
När j a g skulle gå, får j a g se E d v a r d, s o m sitter ensam vid ett bord, instängd b a k o m en krets af det framtida Frankrike.
J a g nickar till h o n o m o c h frågar, o m vi få sällskap norrut.
H v a r p å vi tränga oss ut på gatan.
H a n hade varit ute o c h gått o c h förirrat sig ända hit bort på rive g a u c h e.
D e t var således så, han nu tillbragte sina kvällar, då det ej längre var lönt att vakta fröken B o r g - ström.
Men han var inte den, som g a f m i g sitt förtroende så som h o n gjort.
H a n föreföll trött o c h tanketom, o c h d e t var j a g s o m huf- vudsakligast fick hålla samtalet vid makt, m e - dan vi gingo i den ljumma natten öfver P o n t des A r t s g e n o m L o u v r e, öfver boulevarderna o c h vidare uppåt vår trakt.
D å vi fingo syn på Café des décadents ' brokiga skylt på R u e Fontaine, föll det m i g in att vi skulle titta in där — d e t hände alltid, att man kunde upp- snappa något, o c h han b e h ö f d e förströelse.
O c k s å här inne i det rymliga artistkaféet var proppfullt a f folk.
V i k o m m o från stu- denterna till artisterna, frän Quartier Latin till C l i c h y, från V e r l a i n e s milieu till V i l l e t t e s.
O c k s å här var väsen o c h stoj o c h minst af allt någon trötthet eller blaserad liknöjdhet.
Tid- ningar såg man föga till här, o c h inte var det politik, man grälade o m, men väl o m salongs- juryn.
Aftonens skuggspel var längesedan slut o c h ridån nedfälld för den lilla scenen.
N u endast pratade man, skämtade o c h skrek.
O c k s å här funnos boulevardlejon o c h eleganta damer i siden, m e n rockar a f fjorårets m o d e v o r o mera allmänna än skräddarens nyaste konststycken.
Många af ungherrarne hade damer m e d sig.
Flera af flickorna voro anspråkslöst, men nätt 10. klädda.
M e n där funnos också andra, s o m klädt sig extravagant, i dräkter, s o m utgjorde Några dagar efter denna kväll k o m j a g från en vild o c h löjlig karrikatyr p å de nyaste Odéon-teatern.
J a g dref framåt B o u l e v a r d S t.
Michel o c h g i c k in på Café R o u g e, som v i d moderna, men alltid m e d smak o c h m e d stil äfven i öfverdriften.
Något som missklädde henne denna tid på natten var proppfullt a f folk.
hade ingen på sig.
Där var musik, s o m ingen h ö r d e på, där O c h rundt omkring oss en vild färgbalett rökte damerna - — • hvilket inte plägar hända på väggar o c h tak.
E n t o m fläck var ingen- på kaféer i Paris — o c h där fördes den mest städes att upptäcka.
G r o t e s k a bizarrerier må- lifliga o c h högljudda konversation.
H ä r var en helt annan publik än på boulevardkaféerna lade hvart man såg, uppsluppna fantasier, en konst, s o m storskrattade, slog kullerbytta o c h på norra Seinestranden, här var d e t Quartier Latins u n g d o m, s o m härskade o c h angaf tonen.
räckte lång näsa, som bar sig allt annat än anständigt åt, men som likväl aldrig b l e f p l u m p Här såg man studenter af öfverklass, ungdomar eller simpel.
m e d världsvana o c h i korrekt elegans, några i frackkostym s o m det mondaina parisare äg- nar o c h anstår, blaseradt bleka o c h tunnhåriga, men här funnos också oklippta genier, klädda m e d genial vårdslöshet, här funnos landtliga plugghästar med benadt o c h slätborstadt hår, half- gamla o c h luggslitna filosofer, som voro hemma här på kaféet, läste alla tidningar o c h kallade gäster o c h kypare v i d förnamn.
H ä r syntes morgondagens ministrar, snillen o c h små ä m - betsmän o c h v i d deras sida en o c h annan blek skönhet i modern vårdräkt, men andra helt hvardagstrefliga o c h enkelt klädda unga flickor, alla gladlynta o c h ingen s ö m n i g.
Man spelar kort eller d o m i n o, men man dricker föga, tidningarna gå ur hand i hand o c h äro ej lediga ett enda ö g o n b l i c k, man di- skuterar ifrigt politik, litteratur, dagens frågor.
I en krets deklamerar en m o r g o n d a g e n s B a u - delaire en dikt f ö r kamraterna.
V i d ett annat bord håller en framtidens Gambetta ett ljuu- gande politiskt tal, o c h i kretsen borta i hör- net skrattar man åt en ny R o c h e f o r t s sarkasmer.
M o l n a f tobaksrök, intet armbågsrum i träng- seln o c h litet emellanåt nya gäster, som häl- La femme var ställets gudinna.
L a f e m m e, iklädd r ö d barett, cigarett o c h en väldig ja- pansk parasoll — men ingenting mera.
La f e m m e åker skridsko, klädd i en väldig b o a, som bildar ståtliga o m a m e n t a l a linier rundt omkring henne, muff o c h höga kängor — o c h för öfrigt ingenting.
L a f e m m e på guldgrund, i höga svarta strumpor, höga handskar o c h en liten mask för ansiktet — för öfrigt i n - genting, annat än orden » h o r s c o n c o u r s » målade som skylt på guldfonden.
Bizarra k o m p o s i - tioner, karrikatyrer a f ställets kypare, dekora- tiva fantasier i målning o c h skulptur, där röda jättehumrar gingo igen litet öfver allt, liksom den svarta katten på Chat noir.
Burleska fantasterier, en ohejdad ström af tokerier i pariserstil, allt måladt med schwung o c h franskt pojklynne.
» D e t här är lin de sieele lika väl s o m frö- ken B o r g s t r ö m s atelierfest, » sade j a g.
» J a g tycker det är vämjeligt, » sade A s p.
» D e t är att förnedra konsten.
H v a d skall det bli a f dessa pojkar, som uppfostra sig till konstnärer i sådan l u f t?
IDUN 104 » Vämjeligt eller i n t e, » menade jag, » så har det sin karaktär för sig, o c h j a g tycker det borde ha sitt intresse för en målare att stu- dera det parisiska ungdomslynnet, som är så olika vårt o c h så olika tyskarnes.
Inte vill du väl b e d ö m a den franska konsten efter det här skojet.
O c h du får inte g l ö m m a, att dessa nattsuddarne inte äro de enda, som k o m m a att uppbära morgondagens konst.
För arbetar lighet c m att » D e t äcklar mig a l l t i h o p, » fortfor han.
» D e t är så långt ifrån allt naturligt o c h friskt, som en dekadansgeneration kan vara.
För resten, hvad ha vi för gemensamhet m e d pari- s a r n e?
V i äro inte lika d e m, o c h vi göra bäst i att inte ta dem till mönster.
J a g har fått nog af det, j a g reser min v ä g.
» du? » » J a, j a g far h e m.
» H a n gick tyst en stund.
M e n när Moulin I l o u g e s röda kvarn- vingar blefvo synliga i fonden af gatan o c h vi ej hade många steg kvar att gå, sade h a n: » D e t är nyttigt att studera här, jag nekar inte till det, det vore dumt att neka till det — nyttigt att se o c h samla intryck.
Men man blir inte en ny människa, om man också lär sig måla på ett nytt sätt.
O c h det vore alls inte glädjande, o m man det blefve.
Det är sina inre möjligheter o c h ingenting annat, man har att bygga på.
Om sifrorna utbytas ver så får man: Bidrag mottagas med tacksamhet.
4, 5, Charad.
Ut ur en kvalmig mitt första gick Flickan ensam i aftonens stund.
Omkring rabatternas blomsterrund Syntes hon vandra med tankfull blick.
6, 6, 9, 1, b Flickan gjorde ett glädtigt språng.
jPylt, fick du veta ' t, du blomsterflock I Uppå mitt tredje det börjar dock, Mer skall jag säga en annan gång. » F. M.
C. a b a \ a bfb a T T O X S S A Iduns Modetidning M o d e t i d n i n g tre kv.
: hälft år: ett kv.
: 3: 7 5 2: 5 0 1: 50 3: 7 5 2: 5 0 1: 5 0 2: 2 5 1: 7 5 1: — med kol.
planscher Iduns utan Modetidning kol.
planscher I n n e h å l l s f ö r t e c k n i n g.
M a t i l d a L i n d e n; a f A.
(M e d p o r t r a t t).
— I s j u k s a l e n; p o e m a f Anna Knutson.
— Kvinnorna och konsthistorien.
O l i k a å s i k t e r o m ä k t e n s k a p e t.
— E d i t h; s k i s s f ö r I d u n af Jane Oernandt-Claine.
(S l u t fr. f ö r e g.
n: r), — F ö r p a l l e n c e a - m a t ö r e r.
— I p a r t i e l l e r m i n u t?
A f Skånska i Småland.
— O m s l a g; a f Hj.
— B a r n e t s n a m n.
— F r å n I d u n s lä- s e k r e t s: D e t v ä s e n t l i g a i k r i s t e n d o m e n, a f Sophus.
— U r n o - t i s b o k e n.
— A j a; b e r ä t t e l s e a f Georg Nordensvan.
(Forts.) — Tidsfördrif.
1 5 16 12 10 15 9 10 2 6 13 11 19 4 2 13 3 2 6 6 7 9 20 2 •i 5 ia 19 9 21 18 18 5 12 12 7 3 7 2 16 6 13 14 3 4 12 2 16 7 9 6 13 2 19 19 2 2 13 1 7 19 3 22 d 9 14 17 13 19 16 5 12 9 18 16 15 9 3 5 8 e g h h i 7 i 1 1 1 1 n 9 15 10 15 19 15 4 7 n 0 0 o r r 10 2 5 10 13 15 23 22 r | t | t v ä ä 7 10 2 16 i 8 7 19 13 15 2 16 7 11 13 4 11 9 8 2 13 9 7 16 19 5 10 5 12 Omflytta bokstäfverna i ofvanståen- de kvadrat, så att raderna, lästa från vänster till höger, bilda: T I d u n s I d u n med illustr.
roman- bibliotek 8 tenn, 1 0) från latin lånadt uttryck i affärslifvet, 1 1) stad i Japan, 1 2) yrke (vetenskapligt), 1 3) djur, 1 4) namn- kunnig statsman (afliden), 1 5) forn- tida skrifter, 1 6) tvänne mansnamn.
1, 4, 1, 1, 6, 1, 5, 1, 6, 5, 2, 6, 3, 4, 6, 2, 3, 4, 5; För barn.
3: För böcker.
5, 4: För gesäller.
4: För familjeläsning.
4: För sjön.
3, 6: För läckergom.
3: För studerande.
Stockholm, Iduns Tryckeri Fredagen den 29 maj 1896.
N:r 22 (441) Byrå: Prenumerationspris p r å r: Idun ensam kr.
1 6, 1 fa.
» 5: — Iduns Modet., månadsuppl.
» 3: — Prenumeration sker å alla post- Barngarderoben _ ... » 3: — anstalter i riket.
: J. NorcLUng.
För » Platssökande&gt; o. » Lediga platser » Lösnummerpris 15 öre 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv.
t Klara - f * &gt; n l i g t telegram pianisten manns änka, fru från Frankfurt Klara Schumann, därstädes » Såsom berömda Fredrik Wieck kompositören Eobert Schu- Weinlig och am Main har den oöfverträffad, » säger Josef v o n W a s i l i e w s k y, en framstående tysk musikkännare.
dra dagar, hälften göra då halfva torde nog för utmärkt henne e l e v i sin dotter.
undervisning tycker o m musik och den an- Den höra da bizarre Niccolo Paganini, d e n lilla K l a r a inför ett större auditorium.
att V i d t i o års på en konsert, en på den nas Perthaler.
Den Leipzig en man vid n a m n Fredrik W i e c k.
Han lefde i på att sånglektioner, ge musik- o c h något som den tiden var d å t. o. m.
sådana inom föga inbringande, ste hänge T v ä n n e år 1831, en resa Men o c h Berlin s o m förvärfvade sig det rykte enskilda för perso- att, sålunda e k o n o m i s k a be- mera helt kunna musiken.
det var hon höra sig.
hon s i g åt som världens förnämsta piano- spelerska, i dag pryder På Hon var ej nå- af d e s s a s t a c k a r s » u n d e r - s o m lofva så m y c k e t, vanligen 1839 men som hålla så litet.
Till följd af öronsjukdom hade hon Hon språk.
Men sedan fick från föredrog Leip- då först Caprice o c h slutade Schuberts arrangerade serenad, ac- bekanta, af k o m p a g n e r a d af C h a r l e s d e B é - r i o t, s å s o m b e k a n t e n af å r h u n - dradets Bland störste dem, musiklektioner ännu h ö r s e l n blifvit återställd, goda med Wieck, svårare de Liszt lands ändå hos Erard i blefvo borgardottern m y c k e t svårt att lära sig T y s k - och under parisarne alldeles » épris » i d e n Thalbergs K l a r a W i e c k f ö d d e s d e n 13 1819. en konsert Paris Idun.
hvilket hon d e sista f e m t i o åren bibehållit.
zig.
tonernas till K a s s e l, W e i m a r d å o c h d å lät lilla en d ä r e f t e r, d.
s. åtföljde h o n sin far p å o c h Schubert må- d e n förstnämndas porträtt, barn », Kalkbrenners och Frankfurt, hvarunder döttrar: Klara och Marie.
Det got af lär hafva variationer.
är sept.
några väl 1 8 3 7 p å e n tur- värld D i r e k t ö r " Wieck h a d e t v ä n n e som debutanten mycket först från kymmer, fru till W i e n hjälp befriade känd née anlita ners rätt Grätz, som tonernas Beethoven storheter hon s o m g a f s af tiden unga då tolkat I b ö r j a n af d e t t a å r h u n d r a - spelade från redan bodde ålder fick uppträ- o c k s å första g å n g e n offentligt pianist de låta henne vara drottning.
gåfvo teori o c h i s o m en gång hos W i e c k s spela, r å d d e fadern läsarinnor presentera pianister- nu hädansofna Dessutom i musikens Iduns detta att Schumann världen å t m i n s t o n e låtsas det, anledning står K l a r a en Dorn kompositionskonst.
hittills I våra pianist Schumann.
fanns okänd fiolspelare.
som då hos äfven togo Fredrik en » storhet ».
hette Robert Schumann.