Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
D e t är a t t j a g håller a f er, a t t j a g i n n e r l i g t önska,r att ni ville bli min, att j a g skulle bli o u t s ä g l i g t ledsen, o m ni svarade n e j.
J a g kan b a r a inte förstå m i g själf, a t t j a g inte f ö r l ä n g e s e n f å t t klart f ö r m i g, a t t d e t v a r ni o c h e n d a s t ni, I D U N 1899. s o m skulle d r a g a in i m i t t h e m, m i t t hjärta! » H o n b l u n d a r ett ö g o n b l i c k m e d sänkt hufvud.
N u h ö j e r h o n det, stolt, l y c k l i g t, gladt.
» O! » säger hon, » minns ni, a t t ni rådde m i g spela p å l o t t e r i?
J a g g j o r d e d e t i san- ning, o c h nu — är vinsten m i n!
» A r m i arm u p p å t Sturegatan g å två l y c k - liga.
VINTERFÖRTJÄNST FÖR FATTIGA BARN.
D EN T I D Ä R NU INNE, då de stora skogsaf- verkningarna i n o m skilda delar af vårt land taga sin början.
M e d anledning häraf vända vi oss till Iduns talrika läsarinnor särskildt i lands- b y g d e n m e d några anvisningar m e d afseende å det tillfälle till arbetsförtjänst ' för fattiga barn, hvilket erbjuder sig i samband med de ?sa skogsafverknin- gar.
Det sker i den förvissning, att många af de ärade lärarinnorna sedan ' i sintur skola befinnas vil- liga att väcka intresset för saken.
Det arbete, vi mena, är insamlingen af tall- o c h grankottar.
Båda dessa slag af kottar äro nämligen nu mogna och bägge dessa röna stor efterfrågan bland köpare.
Hufvudsaken är emellertid att söka insamla så m y c k e t o c h så bra kottar so n möjligt.
Här liksom vid hvarje annat arbete gäller det, att fliten måste paras m e d noggrannhet för att ett godt resultat skall vinnas.
Företages insamlingen utan någon som helst urskillning i afseende på kottarnes be- skaffenhet, så blir också lönen för arbetet ringa eller ingen.
Sådana hoprafsade kottar uppköpas nämligen icke.
D e äro odugliga o c h finna endast användning för eget b r a k såsom bränsle.
E n verk- lig inkomstkälla kan d o c k detta insamlande blifva, om detsamma verkställes med hänsyn till den an- vändning kottarne skola hafva.
De inköpas nämli- gen m e d begärlighet för f röklängning, o c h man bör därför se till, att vid insamlingen endast sådana kottar tagas, s o m innehålla m o g n a frön.
H u r u så- dana frögifvande kottar igenkännas angifves här å annat ställe.
Bedrifves insamlingen, som sig bör, erhåller in- samlaren m e d visshet för sitt arbete en skälig be- talning, hvilken i de flesta fall motsvarar eller t. o. m.
öfverstiger en vanlig dagsverkslön.
Betydelsen af detta arbete framgår så m y c k e t tydligare, då man besinnar, att detsamma m e d lika stor lätthet kan utföras af barn, t. ex. vid 7 — 10 års ålder.
Det är väl oftast så, att i n o m arbetarfamiljer bekymren ' tillväxa i samma mån som barnaskaran ökas.
Trots all sparsamhet o c h alla möjliga försakelser blir dagspenningen .allt mera otillräcklig i förhållande till de m e d familjens tillväxt ökade behofven, o c h mången husfader, som sålunda under slit o c h släp från m o r g o n till kväll arbetar för att skaffa ett till- räckligt bröd o c h beklädnad åt de sina, måste lik- väl till sin sorg märka, huru fattigdom o c h n ö d allt mera vinna insteg i hans familj.
Hustrun för- mår litet eller intet bidraga till barnens försörjning, upptagen som h o n är m e d de många sysslorna i n o m hus o c h kanhända strängt bunden vid den lille sistfödde.
M e n bland barnaskaran finnas några, som uppnått skolåldern o c h sålunda visserligen ännu böra anses för unga att lämna h e m m e t för att på egen hand tjäna sitt b r ö d.
Det är just för dessa minderåriges uppfostran familjen oftast råkar i be- tryck, o c h detta därför, att den nytta, dessa skulle kunna göra, ej blir rätt beaktad.
Lär d e m likväl, i stället för att under ledigheten från skolan dag efter dag få sysslolösa drifva omkring, blifva till någon nytta g e n o m att använda sina små krafter till de arbeten, de kunna utföra, t. ex. vid denna tid till insamlingen af fröbara kottar.
På så sätt skulle helt visst ett barn i skolåldern kunna antin- gen direkt förtjäna eller indirekt göra nytta, mot- svarande föräldrarnes kostnad för detsamma, o c h detta ej med tvång eller hot, utan i stället m e d största beredvillighet, ty själfva arbetet kan bli deras vederkvickelse på fristunderna.
Huru förtjust blir icke ett barn, då det får ett vänligt tack o c h därtill litet beröm, då det ordent- ligt fullgjort en tillsägelse.
Ä n n u mera gläder det sig åt den första slant, s o m det erhåller för något utfördt litet göromål, o c h får stoppa ned i sin spar- bössa eller förvandla i postsparkort.
G e n o m att få lägga ned den ena penningen efter den andra eller att få fästa det ena märket efter det andra, tills kartan blir fullsatt, k o m m e r barnet till en tydlig- förnimmelse af, att det lönar sig att vara sparsam
— Medvetandet o m att de, ehuru små,, ä n d o c k kunna vara till sådan nytta, att deras arbete är värdt be- talning, sporrar d e m till mera ansträngning.
När så barnet ser, att det råder brist o c h n ö d i hemmet, skall det nog oftast själfmant anlita den sparade kassan för inköp af något behöfligt, t. ex. en mössa, en rock, ett par kängor, stönar o c h dy- likt, eller att från h a n d e l s b o d e n någon gång hem- k ö p a litet socker, kaffe eller annat o c h såmedels bereda sina fattiga föräldrar både en kär öfverrask- ning o c h en hjälp.
Om sommartiden brukar ju för barnen y p p a sig ett lämpligt arbete m e d att plocka åtskilliga bärsorter, hvilka d e sedan kunna försälja.
Svårare brukar det vara att för d e m finna någon passande o c h inkomstbringande sysselsättning under vintermånaderna, i Då emellertid såväl tallens som granens kottar äro fröbara från slutet af december till slutet af mars, b ö r a barnen g e n o m att läras taga vara på dessa, hos o s s allt för mycket förbi- sedda naturalster, äfven under vintermånaderna kunna erhålla ett arbete, s o m är b å d e lätt o c h lö- nande samt tillika friskt o c h hälsosamt.
F ö r insamlingen är det bäst att förse sig m e d några säckar eller dylikt, hvari kottarne under plock- 8 — rade fjäll, äro odugliga.
D e bästa grankottarna tagas från kraftiga träd, äro blågrå till färgen, kännas v i d beröring saftiga o c h klibbiga samt hafva fjällen tätt slutna.
Ett annat arbete, särdeles lämpligt f ö r barn, yppar sig också just under denna tid.
V i mena här insamlingen af enbär.
M e d afseende å dessa observeras, att de liksom tallens kottar icke m o g n a under första året, då d e endast blifva gröna.
Mog- nandet inträffar först under andra året, o c h det är ganska lätt att b e d ö m a, huruvida bären äro m o g n a eller e j, då m a n har att märka, att de såsom fullt m o g n a äro liksom blådaggiga.
Bären torkas o c h vårdas g e n o m att utbredas å någon lämplig plats på något golf samt emellanåt omröras m e d en kratta.
F ö r u t o m för medicinskt bruk finna enbären an- vändning vid bryggerier, läskedrycksfabriker, samt för b r y g d i enskilda hus, hvarför det går ganska lätt att afyttra d e m.
Tall- c c h grankottar röna stor efterfrågan o c h det torde vara lätt att i d e olika provinserna g e n o m platstidningarna finna hugade uppköpare.
FRÅN KRIGSSKÅDEPLATSEN I SYD-AFRIKA '.
ningen uppsamlas.
V i d h e m k o m s t e n kunna d e ju sedan t ö m m a s på n å g o n lämplig plats, såsom på ett log- eller bodgolf.
M e d afseende å d e olika träd- slagens kottar observeras, att granens kottar utbil- das till full m o g n a d samma år som b l o m n i n g e n försiggått, under det att däremot tallens kottar ej m o g n a förr än näst därefter följande höet, d. v. s. andra årets h ö s t efter b l o m n i n g e n.
Bland tallens kottar särskilja vi tre slag.
De, s o m sitta ytterst i topparne o c h ej äro så stora som hasselnötter, äro utbildade under året o c h duga följaktligen ej.
Därnäst k o m m a de, som äro l / år gamla o c h därutöfver.
Det är just dessa, s o m innehålla m o g n a frön o c h s o m skola tagas.
D e hafva ungefär ett skatäggs storlek o c h form.
— Dessförutom finnes äfven ett tredje slag, o c h dit höra de, s o m äro öfver 2 år gamla o c h redan hafva släppt sina frön.
Dessa, s o m äro odugliga, hafva merendels sin plats v i d tredje smågrenen från top- pen o c h hafva vanligen m e r eller mindre öppna o c h utspärrade fjäll, hvilka o m k r i n g kanterna äro svart- bruna.
A de goda kottarne ligga fjällen däremot tätt slutna.
l s 1 H v a d grankotfarne beträffar, iakttages likaledep, aft sådana, som ligga på marken eller hafva utspär- OM TRÄBRÄNNING ETT FÖRDÄRFBRINGANDE SKOTT.
OCH FURU- MÅLNING.
F Ö R N Å G R A A R S E D A N gjorde en liten appa- rat sitt intåg i Sverige, ett intåg, s o m väl kan kallas segerrikt, enär den spridts i allt vidare kretsar o c h vunnit en användning i burgnare sven- ska hem, s o m nästan frestar till en jämförelse m e d symaskinens eller någon annan nödvändighetssaks.
Apparaten i fråga är den s.
* brännapparaten '.
Medan den till en början måste efterskrifvas från Tyskland o c h m e d frakt o c h tull föll sig tämligen dyrbar, hålles den numera till salu i d e flesta färg-, instrument- o c h bokaffärer till olika slag o c h pris.
F ö r omkring femton kronor kan man i allmänhet få en g o d apparat inlagd i en särskildt därför af- sedd l å d a; en apparat m e d alla tillbehör såsom spritlampa, benzinflaska, skaft, helst af kork, s o m leder värmen sämre än dylika af trä, slangar, o.
s. v. samt tvänne brännspetsar, hvilkas olika groflek till- låter arbete på olikartade materialer o c h efter olika mönsters fordringar.
Man kan utelämnande af t. ex. låda o c h flaskor, s o m man väl i allmänhet äger förut, ställer sig några kronor billigare.
Med hvarje fullständig apparatlåda följer en be- skrifning öfver apparatens sammansättning, tändan- de o c h användning.
Icke förty kan det hända ny- börjaren — o c h gör det i regel — att man icke kan få brännspetsen att glöda, eller rättare, kan hålla den glödande, sedan den efter alla konstens regler blifvit tänd.
Detta kan b e r o på felaktighet hos spetsen, då den b ö r utbytas m o t en bättre, m e n dessförinnan kan man förfara på följande sätt.
Brännspetsen hålles till halfva sin längd i sprit- lågan.
Efter en stund, då den börjar rodna, kläm- m e r man sakta på bollen, hvarigenom den b e n - zinmättade luften från flaskan strömmar till, och spetsen snart blir glödande.
Den kvarhålles en stund i elden under fortsatt rörelse m e d bollen, får sedan glöda i luften, tills den visar tecken att vilja slockna, då den åter föres in i lågan.
Har detta upprepats några gånger, brukar det hjälpa, o c h brännspetsen ej vidare visa benägenhet att vilja strejka.
Då spetsen hålles öfver lampan, får man noga äfven köpa lösa delar, då det genom se till, att det lilla hålet på spetsen, hvarigenom den upphettade luften strömmar ut, ej vändes m o t glaset, s o m lätt däraf kan spricka.
Hålles den inåt m o t b a n d e n under arbetets gång, brukar det olämp- liga däri snart visa sig, innan vidare skada åsam- kats.
K a n n u h v e m s o m helst lära sig bränna på trä eller glödrita, som det också heter?
Det är en fråga, s o m ofta framställes, ej minst i Iduns frågeafdel- ning, ofta m e d tillägget — fast man ej är kunnig i teckning.
E n m i n d r e samvetsgrann agent för brännappa- rater skulle ganska säkert gifva ett obetingadt ja till svar därpå.
O c h han har j u så till vida rätt, att själfva bränningen, d. v.
s. det rent tekniska tillvägagångssättet vid arbetet, kunna väl alla män- niskor lära.
M e n hur det blir gjordt, det b e r o r naturligtvis till stor del på anlag o c h färdighet i n o m den konstart, teckning, hvarifrån träbränning kan vara en direkt öfversättning.
E n otymplig hand bortfuskar alltid något af äfven det bäst tecknade mönster, medan en skicklig däremot m e d ett gan- ska anspråkslöst motiv till ledning kan få fram något tilltalande.
För nybörjaren är det af stor vikt vid träbränning att ha goda förebilder o c h väl
— 9 — materialet.
Färgläggningen b ö r vara kraftig m e d snkla ^rena färger o c h klara skugglinier.
F ö r många toner o c h öf- vergångar g ö r a arbetet oroligt o c h mo- dellera ofta fram bilderna mer, än or- neringen af slät yta tål v i d.
Efter b r ä n n i n g o c h målning bonas eller fernissas arbetet.
Det förra sker m e d b o n v a x, s o m m a n kan k ö p a fär- digt eller tillreda själf g e n o m att smälta hvitt vax tillsammans m e d terpentin.
Det påföres arbetet ena dagen, får torka sin under natten för att dagen därpå kraftigt gnidas m e d en linne- JTJLBRADSKAN VID STOCKHOLMS af stationskarlar tar e m o t godset, väger o c h sorterar det i staplar, s o m nå till rummets takhöjd.
U n d e r tiden l ö p a järnvägstjänstemännens pen- n o r ilsnabbt öfver godslistor o c h fraktsedlar i de inre lokalerna, där godset inregistreras o c h där fraktafgifterna erläggas.
M e d vår kameras bistånd äro vi i tillfälle att i dagenumret delgifva våra läsare några illustrationer från denna face af det stockholmska jullifvet vid sekelslutet.
af våra ' .bilder ' framställa den stora paket- expeditionen m e d sitt rörliga lif o c h sina trafvar af g o d s, ' m e d a n en annan illustration återgifver en interiör från tjänstemännens lokaler å samma afdelning.
T ^ E T N Y A S E K L E T S UR.
Våra hittills * - * varande tidmätare, där timmarne beteck- nas m e d siffror o c h angifvas m e d ett motsva- rande antal slag, skola måhända under nästa sekel få vika för hvad en tysk musiker o c h urmakare i sina uppfinningsrika hjärnor kon- struerat ut, i syfte att låta oss bli underkun- niga o m, » hvad klockan är slagen. » Den idé, s o m ligger till grund för det n y a slagverket, består uti att tiden angif- ves g e n o m slag.Vhvilkas ljud hafva olika tonhöjd, b e r o e n d e på d en timme, s o m skall betecknas.
S o m allmän regel gäller, att CENTRAL- STATION.]
OCH 2.
INTERIÖRER FRÅN ILGODSEXPEDITIO- NENS ^PAKETAFDELNING.
TJÄNSTEMÄNNENS STORA SAL i ILGODSEXPEDITIONEN.
bfla tecknade mönster, s o m noggrannt följas.
På denna väg kan äfven en i konstnärligt af- seende m i n d r e begåfvad eller bildad vinna den färdighet vid arbetets utförande, s o m ger det rätt att få räknas b l a n d konstslöjds- föremål.
L ä n g r e når det träbrända arbetet icke, m e n redan det är j u m y c k e t, att p å ett lyckligt sätt uppfylla betingelserna för ett sådant.
V i d val af ämne för d en dekorativa utstyrseln g e n o m träbränning, b ö r isynnerhet nybörjaren akta sig för försök m e d figurala framställningar, s o m i regel alltid misslyckas.
K r o p p e n o c h dess lemmar, det må vara af människor eller djur, äro stöteste- nar, redan för ritstift o c h pensel, förda af en skick- lig hand; hur m y c k e t mer då för en ovan o c h m e d ett verktyg, hvilket såsom brännspetsen helt enkelt omöjliggör den fullständiga finess o c h känslighet ett så ömtåligt ämne fordrar.
Långt bättre är det då att prof va sina krafter t. ex. på landskap, hvar- af särskildt d e n u högst moderna, skarpt stiliserade och m e d grofva konturer försedda lämpa sig för- träffligt.
Vidare b l o m m o r o c h blad, likaledes stili- serade, d. v. s. öfverförda från den naturliga formen till en, s o m lämpar sig för dekorativ användning.
På sådana arbeten tröttnar man icke, o c h hela hem- ligheten däraf ligger i, att orneringen s o m sig b ö r u n d e r o r d n a n d e sluter sig till, hvad d en skall deko- rera o c h icke framträder själf ständigt o c h l i k s o m pockar på uppmärksamhet för egen del, kanske ur rent konstnärlig synpunkt, då den alltid, o c h detta b ö r man lägga på hjärtat, på grund af bland annat sina uttrycksmedel måste falla i g e n o m.
Har ett föremål blifvit brändt, vill man också ofta ha det måladt.
Härtill användas vattenfärger af — ur e k o n o m i s k synpunkt — billigare slag.
Lämp- liga äro en sorts i handeln f ö r e k o m m a n d e runda färger af en femörings storlek, s o m kosta tio öre stycket; m i n d r e finnas för half va priset.
D e äro något tunga, liknande täckfärger o c h således ej tjänliga vid vanlig akvarellmålning, m e n lämpa sig just på grund af nämnda egenskap för målning af trä, då d e ej låta suga in sig allt för m y c k e t i lapp, Häraf blir glansen djupare, än när, s o m ofta sker, arbetet insmörjes och bearbetas på samma gång, då äf- ven färgen lätt kan lossna.
V i d fernissning, s o m gör, att ar- betet förefaller något gröfre än af bo- ning, användes » Vernis blanc » eller ännu bättre kanske » Flatting », hvilka fernissor säkerligen kunna fås i alla färgbodar.
Ett m e d träbränningen närbesläk- tadt dekorationssätt är den s. k. furu- målningen.
Därvid användas oljefär- ger i stället för akvarellfärger, hvar- för träet, för att färgen ej skall sprida sig därpå, måste särskildt beredas.
Det sker g e n o m alla ytors ingnidande m e d linolja, tills den sugit sig in i träet, bildande en jämn, gulaktig ton däröfver.
Härpå tecknas försiktigt mönstret — ytan måste d o c k vara torr dessförinnan — o c h möjligen feldragna linier borttagas m e d terpentin, ej kautschuk, som gör fula, svarta märken på det feta träet.
Alla konturer upp- dragas m e d tusch i dragstift, h v a r i g e n o m linierna blifva jämna, o c h sedan sker målningen på vanligt sätt m e d oljefärgen uppblandad m e d terpentin o c h ganska flytande.
Vill man i stället för att rita konturerna m e d tusch bränna d e m, går detta naturligtvis också för sig, m e n det måste i så fall ske / ö r e.
i n g n i d n i n g e n m e d linolja.
Dessa slags arbeten fordra längre tid att torka, innan d e kunna slutbehandlas, hvilket sker g e n o m fernissning.
Vill man därtill låta po- lera d e m, vinna de ofantligt därpå o c h påminna då i förvånande grad o m intarsiaarbeten (träinlägg- ning.)
Furumålningen ger åt smärre föremål ett kanske finare utseende än den vanligare träbränningen o c h kan j u s o m jämförelsevis nyare o c h mindre an- vänd vara värd att göras ett försök med, helst det är ett uppslag till ännu en användning af den, s o m förut påpekats m e d stor förkärlek använda trä- bränningsapparaten.
H. t i m m a r h«tpcV&gt;mo DET NYA SEKLETS UR.
y i D S T O C K H O L M S C E N T R A L S T A T I O N härskar, * s o m bekant, veckan före jul en febril brådska.
Dygnet o m surrar det som i en bikupa i den stora byggnadens många salar, m e d a n ordinarie- o c h extra- tåg oupphörligt rusa i g e n o m banhallen, afbördande sig eller mottagande massor af passagerare o c h gods.
A den n y u p p f ö r d a ilgodsexpeditionens lokaler vid södra gafveln af bangårdsbyggnaden kulminerar det myllrande lifvet, ty där är själfva förbindelsekana- len, hvarigenom hufvudstadens enorma j u l e x p o r t flödar ut kring bygderna.
Vagnar o c h dragkärror stanna hvarje minut utan- för ingången, balar, paket o c h lådor i alla storlekar vräkas in g e n o m dörrarna o c h u p p på d e plåtbe- slagna diskarne, bakom hvilka ett helt regemente " t ' m- mar m e d två toner.
Tonerna växla sålunda, att de m e d en ständigt bibehållen grundton, s o m är c, ljuda ett, två, tre o. s. v. tonsteg h ö g r e än detta c, allt efter timmarnes antal.
När half t i m m e skall markeras, angifves t o n e n endast en gång, h v a r e m o t d e n s a m m a vid hel timme ljuder två gånger.
Enligt närstående schematiska framställning af d e n nya urtaflan, betecknas timmarne af slagverkets toner på följande sätt: d en första halftimmen efter kloc- kan 12 (middag eller midnatt), alltså half ett, ge- n o m ett anslag af grundtonen o c h ett slag för för- sta timmen, d. v.
s. c — c; k l o c k a n ett g e n o m två anslag af grundtonen o c h ett slag för första timmen, d. v.
s. c — c — c; klockan half två g e n o m ett anslag af grundtonen och ett, ett tonsteg h ö j d t slag för andra timmen, d. v.
s. c — d; klockan två g e n o m två anslag af grundtonen o c h ett slag för andra timmen, d. v. s. c — c — d, o.
s. v. Man måste erkänna, att denna * tidsangifning medels tonintervaller är både kort o c h originell.
Därjämte är idén ovillkorligen af instruktiv nytta för den musikstuderande u n g d o m e n, hvars gehör g e n o m de regelmässiga, af bestämda intervaller markerade tonerna torde betydligt skärpas.
NILS W I L H E L M 100-ÅRS-MINNE.
VÅRA tro.
hfllf ' " fl ALMLÖF.
AF ETT BJÖRN DERBERG.
G ENERATIONER HAFVA FLYK- T A T från » de brä- der, s o m föreställa värl- den » sedan » Nordens Talma » första gången där h ö j d e sin malmrika stämma o c h utveck- lade sin nobla, storar- tade konst.
Ett sekel h a r ' n u i år flytt, sedan han för- sta gången såg dagens ljus.
AI.MLOF, CE-
Han föddes nämligen i Stockholm 1799.
Det är endast några drag ur den store skådespe- larens lif, jag — hvilken s o m dotterson en gång stått h o n o m nära — bär på hans minnesår i all enkelhet vill berätta.
S o m bekant, tjänstgjorde han en kort tid i tullen och äfven, efter afslutade medicinska studier, s o m t. f. fältläkare vid k. Södermanlands regemente, där han på ett möte, enligt Johan Jolins skämtsamma version, tog lifvet af en trumslagare, g e n o m att helt enkelt ordinera ett bad, istället för annat boteme- del.
1 den kuren var han sålunda icke lycklig; och så nedlade han sin praktik.
Desto lyckligare skulle han d o c k k o m m a att bli vid teatern, dit hans håg länge stått, o c h där han också inom kort trädde u p p o c h förvärfvade sig ett godt o c h stort rykte, både s o m människa o c h konst- när.
_ F ö r sina syskon var han redan som ung — o c h blef det sedan alltjämt i lifvet — s o m en far.
Sin m o r afgudade han o c h var städse en utomordentlig son.
Vi ha läst bref o c h verser både till d e m o c h hans mor, bref, hvilka i allo vittna o m hans fina, djupa hjärtelag o c h varma omtanke.
Gift tre gånger, förenade han m e d sitt namn en Laurent, Cederberg, (Brita Catharina, den kända skådespelerskan) o c h Fieker, af hvilka den senare öfverlefde h o n o m.
Det var K u n g l.
teaterns borna » drottning », den vackra o c h nobla Charlotte.
Ge- n o m sitt gifte med fru Laurent blef han, själf helt ung, styrfar till tre barn, sedermera (och ännu lefvande) prostinnan Colldén, samt professorskan Thilda Kan- del, gift m e d kompositören till » Snabba äro lifvets stunder », o c h en son, föga yngre än han själf, bokbindaremästaren Axel Laurent, på sin tid ett af Stockholms mera bemärkta original.
M e d fru Charlotte hade han sin lilla Hertha, hvilken älsk- ling dock dog i späd ålder.
Och m e d Brita Catharina fem efterkommande, af hvilka särskildt den snill- rike efterträdaren i faderns fotspår: allas vår K n u t Almlöf.
A f dessa dog vid unga år sonen Nils, en vacker gosse, men till sin grämelse puckelryggig.
D o c k stod han på särdeles g o d fot med den i huset tätt och ofta gästande Emelie Högqvist, hvilken han, i n o m parentes, var smått kär i, o c h lågan tycktes heller inte vara alldeles obesvarad.
När han m o t slutet af sin lefnad en dag låg sjuk, hviskade han m e d s v a g - s t ä m m a: » H ö r du, Emelie, får jag tala vid dig. » Emelie, ej anande något, böjde sig därvid ned, o c h Nils kysste henne hastigt rätt på m u n n e n; se- dan log han så godt o c h innerligt o c h såg så nöjd ut.
H a n hade dock vandrat i den eftersträfvade lustgården, o m också blott för ett ö g o n b l i c k.
Knut Ahnlöfs humor, fast densamma sedan allt m e r gick öfver i satirisk, karaktäristisk konst, var helt enkelt ett g e n o m samvetsgranna studier för- kofradt arf efter tragöden Nils W i l h e l m.
Som barn, berättade han, blef han en dag skic- kad efter konfonium, m e n köpte på samma gång pepparkakor.
En uppseendeväckande händelse ti- made å Norrström, o c h naturligtvis skulle han, som pojke, m e d de andra, som garnerade bron, äfven stanna o c h titta.
M e n nu bar det sig inte bättre, än att korken därunder gick ur flaskan o c h det blef Dusseldorfsfärg af hela härligheten.
» Jaså, » sade en hederlig- borgare, som fick syn på saken, har du burit dig illa åt, så skall du också visa det. » Och därvid drog han u p p p o j k e n s hän- der ur fickorna o c h visade d e m uppspärrade till förnöjelse för de kringstående.
På gamla dagar blef A. s o m frimurare bekant m e d den allmänt kände, bornerade guldsmeden Larsson.
Och när A.
en gång hade mött denne, roade han sig m e d att m e d skalken i ögat berätta för sin afgudade Charlotte, s o m inte tålde parvenyer, o m detta sammanträffande.
Sålunda utspann sig d e m emellan följande dia- log.
» Jag skall hälsa dig från guldsme ' n Larsson, » sade A.
H v a d sa ' han d å?
» » G o d dag, Almlöf, sa ' han, o c h gjorde så här. » (En nonchalant gest.)
» Nå, h v a d svarade du d å?