Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men man kan förutse, att sådant en gång måste ske, ty vetenskapen har en sådan makt, att till slut tvingas menniskorna att följa den och, hvad nu vetenskapsmännen göra, communicera sig med hvarandra genom samma mått, mål och vigt öfver hela verlden, det skall en gång handeln göra.
Nyligen är i Tyskland en post-förening stiftad för alla Tyska stater, sorn antager såsom princip likheten i mått, mål, mynt och vigt att begagnas ifrån den 7 Feb. 1848.
Sverige har nu den vackra tanken att göra sina räkneBih. till B.
Brot. 1847 & 1848. 6 Sami. 1 Afd. 9 Haft. 3 18 Banko- Ustkoltets Utlåtande, N:o 24. indelningar vetenskapliga.
Men till hvilken litenhet, till hvilken obetydlighet nedsjunker ej denna förändring, då den inskränkes till en blott decimalindelning?
Huru aflägsnar den icke Sverige från att bidraga till denna stora och vigtiga lättnad för kommunikationen emellan nationerne.
Jag förblifver således vid min tanka, att mynt-systemet bör sättas i ett vetenskapligt sammanhang med mått, mål och vigt-systemet, samt göras sådant, att det tillika närmar verldshandeln det stora målet, att en gång erhålla ett och samma system öfver hela jorden, liksom man slutligen fått en och samma tideräkning öfver hela den bildade verlden, — utom i Ryssland.
Antages en sådan grundval, så följer decimal-systemet på köpet och af sig sjelf, hvilket genom en ganska obetydlig reglering kan göras användbart äfven för den enfaldigaste.” Af Herr Prosten Grönvall.
”Jag har tillhört den pluralitet, som förklarat sig för decimalräkningens tillämpning på det nya myntsystemet, öfvertygad derom att detta, utan en sådan tillämpning, icke kan anses på ett fullt ändamålsenligt sätt ordnadt; men vid besinnandet af det naturliga sammanhang, hvari mynt- eller värdemått-enheten står med alla öfriga sätt att mäta, har jag ansett denna del icke böra lösryckas från det hela, eller, med andra ord, decimalräkningen, så önskvärdt och fördelaktigt dess införande än är, icke böra tillämpas på mynt- och penninge-väsendet ensamt, utan på en och samma gång och i rationelt samband med mättj mål och vigt, på det att systemet måtte i alla dessa afseenden blifva helt och samtidigt genomfördt och tillämpadt.
Ehuru jag nogsamt vet att frågan om mättj mål och vigt icke tillhör Banko-utskottets pröfning och behandling, har jag dock hemtat anledning att här framställa denna min åsigt af sjelfva den Kongl, propositionen, som dels omtalar det samband, hvari mynt-enhetens indelning i modelar står med det på lo.tals räkningen grundade nya systemet för mättj mål och vigt, som Rikets Ständer redan år i8%3 för sin del antagit, dels vid handen gifver, att Kongl.
Maj:t är sinnad att, inom en icke afägsen lid, bringa detta i verkställighet.
Förslaget till det nya mått, mål och vigt-systemet, ehuru konseqvent det må vara utfördt i afseende på dessa förhållanden, har dock icke knnnat blifva bygdt på fullt vetenskapliga grunder, helst den komitté, sorn erhållit uppdrag att upprätta förslaget, var bunden af en bestämd instruktion, som föreskref, att liufvudsakligt afseende borde fästas_, mindre på vetenskaplig noggranhet, än på hvad som i tillämpningen skulle leda till stör - Banko-Ulskottets Utlåtande, N:o 23.
19 sta /ätthet och redighet; i anledning hvaraf komitten ock förklarade, att den icke kunde föreslå till införande i Sverige det Fransyska metriska decimal-systemet, oaktadt detta systems stora fullkomlighet, oaktadt alla de jördelar, det erbjuder åt ett folk, som redan vant sig dervid, pch oaktadt detta system är till alla sina detaljer redan gifvet.
Detta förslag hade dessutom icke blifvit eller kunnat blifva satt i sammanhang med mynt-systemet, om förändring hvari fråga då icke blifvit väckt, hvarföre ock denna fråga låg utom gränserna för komitténs behandling.
Den långa tid af i sekel, som sedermera förflutit, sannolikheten af den fullständigare utveckling, hvartill ideerna i denna samhällsvigtiga fråga, under tiden hunnit upparbeta sig, de anmärkningar, som emot ifrågavarande förslag till ett nytt system för mått, mål och vigt, äfven helt nyligen i allmänna tidningar blifvit gjorda, torde, efter mitt förmenande, göra en närmare pröfning deraf nödvändig, innan det sättes i verkställighet, och det i synnerhet med afseende på det sammanhang, hvari det i tillämpningen bör sättas med det nu ifrågasatte ordnandet af myntväsendet.
Af dessa skäl har jag, för min del, trott att Utskottet Bort hos Rikets Ständer föreslå, att i svaret på den Kongl, propositionen och med hemtad anledning af hvad Kongl. Maj:t deri yttrar om det samband, hvari mynt-enhetens indelning i looldelar står med det på loltals räkningen grundade nya systemet för mätt, mål och vigt, hvilket Rikets Ständer redan år 18std, för sin del, antagit och det Kongl. Majit förklarat
Sig vara sinnad att, inom en icke aflägsen tid, bringa i verkställighet, underdånigst uttrycka sin önskan, att förslag till ett helt sammanhängande system för decimal-räkningens tillämpning på mått, mål, vigt, och mynt, hvilande på rationella och vetenskapliga grunder, måtte blifva uppgjordt, samt att förändringen i afseende på alla dessa förhållanden måtte blifva samtidigt satt i verställighet.” Af Herr Doctor Sandberg: ”För min del är jag icke mycket benägen för någon förändring i det antagna sättet, hvarpå Svenska folket är vandt att räkna sina penningar.
Märkvärdigt är, att nästan hos alla nationer afGermaniskt ursprung igenfinner man uti deras räknesystemer mera sällan talen 5 och 10, men vanligen, jemte tu-delningen, talen 3, 6, 12, likasom hos oss.
Det kan dock icke nekas, alt liotalsräkningen mycket lättar all slags bokföring, och de olägenheter, som deraf skulle förorsakas för arbetsklassen vid hufvudräkning och vid den dagliga småhandeln, äro icke större, än att de lika lätt kunna öfver vinnas af Sveriges allmoge, som af Finlands, 20 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 24. der ett dylikt räknesätt blifvit infördt.
Men om man, i stället för det hittills brukliga och med folkets vanor införlifvade räknesättet, skall antaga ett decimal-system, så måste delta icke blott vara rationelt, utan framför allt enkelt, lätt användbart och kunna jemnt motsvara nuvarande väl kända och allmänt brukliga penningevärden.
Ett decimal-system för vår penningeräkning uppgafs vid 1840—41 årens riksdag af Friherre Wrede och finnes utförligen utveckladt uti Herr Löjtnant JJ A. Gripenstedts reservation till Banko-utskottets betänkande N:o 15 vid sist förflutne riksdag.
Det synes mig förtjena, att man derpå fäster ytterligare uppmärksamhet, ty det erder flere af förutnämnde fördelar.
Deruti antages den gamla Lag-dalern eller 24 sk. r:gs tili räkne-enhet och kallas krona.
Denna delas i 100 delar, hvilka kallas styfver.
Härigenom blifva 2 kronor lika med 1 r:dr r:gs, 3 kronor lika med 1 r:dr banko, och således förvandlas lätt r:dr b:ko till nya mynt-enheter genom multiplikation med 3.
En krona lika med 3 daler silfvermynt eller 9 daler kopparmynt.
En hundradel af kronan blir både till namn och värde lika med vår välbekante sty fver, eller skilling riksgäld, hvilket mynt är så lågt, att något bråk deraf icke behöfver präglas eller begagnas.
Vidare medför detta system den fördelen att nu allmänt brukliga penningevärden 6 sk. r:gs motsvaras precist af » krona eller 25 styfver, och 18 sk. r:gs precist af f krona eller '75 styfver.
Äfven 8 sk. r:gs eller en daler silfvermynt motsvaras i det närmaste af 33 styfver.
En krona eller i r:dr specie skulle också komma att innehålla jemnt tto Ht v. v. tolflödigt mynlsilfver.
Yid utmyntningen synes lämpligast att minsta silfvermyntet blir ^ krona, lika med 12 sk. r:gs eller 50 styfver, och största kopparmyntet blir £ krona, lika med 6 sk. r:gs eller 25 styfver.
Vill man uti detta system införa en serskild benämning får tiondedelen och kalla den mark, så undviker man att sammanlägga så stora zifferlal som 60,70 styfver, o. s. v., och man erhåller ett verkligt decimalsystem: 1 krona 10 mark, 1 mark 10 styfver; men då kan värdet 6 sk. r:gs icke uttryckas uti mark annorlunda,, än med 2i mark och 18 sk. r:gs med 7] mark.
Bokföring behöfver derföre icke ske uti 3 kolumner, ty ziffrornas rum angifver alltid deras valör.
Emedlertid kan man roa 'sig med åtskilliga arithmetiska exercilier i detta ämne och uppgöra decimal- och centecimal-systemer på mångahanda sätt, allt efter snille och smak.
Det system, som Höglofl.
Utskottet förordat, tyckes icke vara ett af de lyckligaste.
För att kunna betala 6 sk. r:gs fordras deraf 3 stycken mynt, det ena af 10 penningar om 4 sk. 9f Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 24. 21 rst. r:gs, det andra af 2 penningar om 11^ rst. r:gs och det tredje på ^ penning om 2U rst r:gs.
Med aila dessa bråk får man ihop 6 sk. r:gs.
För att kunna liqvidera 18 sk. r:gs fordras samma trenne stycken kopparmynt med sina bråk jemte ett silfvermynt af T'T r:dr specie.
Ständerna blifva ense om något enklare och med nuvarande vanliga penningevärden lättare jemförligt räknesystem, synes det mig vara bättre att behålla det man bar, och hvarvid man är van.
En r:dr r:gs har 48 sk., och 1 skilling har 4 styfver elier 12 runstycken, livilketdera man behagar.
Ty r:dr r:gs och styfver komma jemte skillingar att i handel och vandel begagnas, antingen Konung och Ständer derom lagstifta eller icke.
Reformen synes mig icke vara ibland de vigtigaste, ty om man blott har pengar, nog kan man räkna dem både efter tiotal och dussin-tal.” Af Herr P. J. Lagergren.
”Emot Banko-utskottets i detta Betänkande gjorde tillstyrkanden reserverar jag mig i följande delar: l:o angående räkne-enhetens benämning.
Jag kan ej undgå gilla de betänkligheter, som uppstått emot införandet af en ny hufvud-enhet för mynt och penningar under den gamla benämningen” riksdaler,” men utan något tilläggs-ord, som utmärker den från de förut genom
Lag stadgadej riksdalrar i silfver eller i banko.
Att oredor och förvillelser deraf skola uppkomma, säger sig sjelf och detta kan ej genom något serskildt påbud förhindras.
I en skriftlig handling, deri äldre transaktioner med riksdaler banko omnämnas, blifver ordet ”riksdaler,” nyttjadt för att angifva en penning-qvantitet af nya slaget, alltid tvetydigt och kan lätt] missbrukas till en snara för den enfaldige.
Jag anser fördenskull nödvändigt, att ett tilläggs-ord, som Bestämdt angifver myntsorten, påbjudes, men då jag, lika med Utskottets pluralitet, ogerna skulle dertill vilja använda det både för språket och för allmänna begreppet främmande ordet 'Turant,” vet jag ej något annat att sätta i stället, än ordet "riksmynt,” hvilket är kort och lätt tecknadt, samt motsvarar äfven verkligheten, då det lämpas till det inom riket i handel och vandel hittills mest gångbara och brukliga myntnamnet riksdaler riksgälds.
2:o angående fördelningen af räkne-enheten och införande af det föreslagna decimal-systemet.
Jag instämmer med de många ledamöter af Utskottet, som afstyrkt utbyte af det hos oss och nästan alla våra stamförvandter uråldriga Tolfte-' sjrstemet, emot decimaler.
Vanan är en mäktig lagstiftarare, och daghud 22 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 24. sorn solia bryta den, mäste ega stora och lätt insedda företräden, om de skola förmå att göra sig gällande.
Men sådana eger ej decimal-systemet, utom för räkningsförande.
I dagliga lifvet och vid de många muntliga uppgörelser och liqvider, som der förefalla, är Tolf-talet, genom sin större delbarhet, vigare och beqvämligare, än Tio-talet, hvaremot decimaltalet, såsom det är uti Banko-utskottets förslag tiliämpadt, bland andra olägenheter tillika medför den, att endast ansluta sig till tvänne af de i den mindre rörelsen nu oftast förekommande sedel- och varu-värdena, nemligen 16 och 8 sk. banko, men ej kunna upptaga de lika allmänna värden, sorn uttryckas med 12 och 4 skillingar.
Jag vågar af dessa orsaker påstå, att enhetens fördelning i hundradedelar skulle hos mängden af rikets innevånare mötas med ovilja och missnöje; och då den i och för sig sjelf är af ingen vigt och af ringa nytta, afstyrker jag vördsamt dess antagande, likasom jag tror, att det vid sista riksdagen godkända system af riksdalerns indelning i 48 skillingar, och skillingens i 4 styfver, är och förblifver för alla möjliga fall det tjenligaste, såsom med folkets vanor och räknesätt mest öfverensstämmande.”
Uti denna reservation har Herr J. F.
Gråå instämt till alla delar och Herr I\. A. Ahngren i första punkten, angående räkne-enhetens benämning.
”Enligt min åsigt hade Höglofl.
Utskottet bort, i fråga om nytt mynt-system, taga i Öfvervägande, hvilket som vore det bästa.
Dertill saknades icke anledningar, då, vid remissen af Kongl, propositionen, inom Borgare-ståndet flera anmärkningar i det hänseendet gjordes, i ty att Herr A. F. Ericsson förordade Herr Baron TFrecles förslag med 24 sk. rgs till mynt-enhet, fördelad i 100 styfver och jag framlade följande förslag: att mynt-enheten måtte bestämmas till l lod verksilfver
Denna bankdaler indelas i 10 delar, å 4 sk. rgs, eller 1 sk. specie, kallad t. ex. mark.
Marken indelas i 10 slantar, hvardera något mindre än fsk. rgs, eller lika med 4| rst.
Man finge visserligen 3 kolumner i räkningar, men mark och slantkolumnerna kommo likväl icke att innehålla mer än 1 ziffra hvardera, och blifva beqvämare än 1 kolumn med dubbla ziffror, från och med 1 ända till 100.
— Derjemte bar detta förslag den fördelen, , att jemnt slå in med vårt nu varande mynt och räknesätt, emedan t. ex. 2 mark
23 4 mark
— 48 mark
— Kursen komrae således atl noteras i mark och slantar.
— Då Norrige och Danmark hafva tolf och fyra, eller qvarträkningen, nemligen Norska specien, indelad i 120 sk., och Danska riksbankdalern, indelad i 96 sk., så är det utom tvifvel, att min markräkning skall slå in med deras räknesätt och mynt.
— Den svårighet man ser så väl i della, som i Herr Baron PPredes, förslag, deruti, att en alldeles ny myntenhet skulle uppkomma, är icke af någon serdeles vigt, då meningen är, att alla de andra mynt-enheterna skola med tiden försvinna eller komma ur bruk, såsom redan flera gånger bändt med många förr allmänt begagnade mynt-enheter.
Att folket har stor böjelse för att fästa sig vid och antaga den minsta mynt-enhet, som framställes för dess begrepp och gifves det i händer, är af erfarenheten bestyrkt.
I Sverige har t. ex. 1 r:dr banko aldrig|varit präglad eller i sedel utgifven, och likväl har man allmänt räknat i r:dr banko, ända tills den utträngdes af r:dr riksgälds, med hvilken nu så allmänt räknas, att man är färdig antaga den såsom norm för myntet.
Vidare får jag reservera mig: l:o deremot, att silfvermyntet blifvit föreslaget alt utmyntas i 1, j och T'ff r:dr silfver.
Jag ville att det skulle i prägeln benämnas med samma valör och namn, som det i allmänna rörelsen skall hafva.
Folket kallar t. ex.
TV r:dr silfver för 12 sk. och derföre bör den äfven heta så i prägeln; och 2:o deremot, att en del kopparmynt skall utmyntas till 600 r:dr skepp.” — Af Riksdagsfullmäktigen Johan Peter Andersson från Elfsborgs Län: ”Då Rikets sednaste församlade
Ständer antogo ett förändradt mynt-system, med förkastande af decimal-räkningen, borde man bafva kunnat hoppas, att vid denna riksdag få slippa försöken till införande af en förändring, sorn nyligen blifvit tillbakavisad.
1 min tanka bör man nemligen undvika hvarje alltför genomgripande rubbning i ett bestående mynt-system, emedan, jemte kostnaderna, oreda och förvillelse äro derifrån oskiljaktiga, utan att fördelarna befinnas så öfvervägande, att de ju icke kunna umbäras.
Att förbättra sjelfva den financiella ställningen genom ett rätt användande af myntet, så att det folk, som skall tillsläppa detsamma, finner sig lyckligt och belåtet, det torde väl vara hufvudsaken, deruti nyhetsbegäret, om det nödvändigt vill släcka sin törst, har ett rikt och tacksamt fält att odla4 2é Banko- Utskottets Utlåtande, N:o 24.
Myntets benämning är deremot något ganska likgiltigt, som icke behöfver komma i fråga förr, än i andra rummet, ty icke uppbielpas affärerna derigenom att man räknar riksdalern i hundrade penningar, i stället för fyratioåtta skillingar o. s. v.
Kostnaden, som genom ifrågaställde förändring! skulle uppkomma, blir säkert ingen obetydlighet, om, såsom man förespegla t, äfven en förändring i nu gällande mått, mål och vigt derefter komme att påyrkas.
Att nationen i allmänhet skulle blifva mindre belåten med de föreslagna ”fotingar” och ”mått”, ”tummingar”, ”orter” och ”korn”, lärer ej vara tvifvelaktigt, enär utom alla olägenheter och förvirring i enskilda handels-affärer, leveranser, m. m., man jemväl skulle inledas i det vidlyftiga besväret med räntepersedlarnes förvandling i de nya räknesorterne, en förvandling, som, äfventyrlig både för Statsverket och för enskilda räntegifvare och räntetagare, derjemte har det obehaget, att aldrig gifva ett precist resultat, utan mäste bereda antingen vinst eller förlust.
När härtill kommer, att alla taxor och räkenskaper för allmänna afgifter skola undergå jemkning eller förändring, samt myntlagen af år 1830 torde, i följd af det nu tagna steget, också behöfva omskapas, så kan man ana, men icke beräkna, alla de olägenheter och omkostnader, som komma att följa af detta, icke af ringaste behof påkallade, förslag.
Jag anser derföre Rikets Ständer böra vidhålla deras vid sistlidne riksmöte fattade beslut, nemligen riksdalerns fördelande i 48 skillingar, och skillingen i 4 styfver, hvarigenom, efter mitt förmenande, så mycket är i denna sak gjordt, som skäligen kan fordras.”
Uti denna reservation hafva instämt:
Riksdagsfullmäktige Petter Gabrielsson från Kronobergs
Län, Lars Olsson från Stora Kopparbergs
Län och Ariders Ersson från samma Län.
För öfrigt äro reservationer anmälda:'
I fråga om decimal-sjstemets införande: af Herr Prosten Ljungdahl och Herr Doktor Norström; hvarförutan Herr Prosten Gellerstedt tillkännagifva, att han, som i afseende på nämnde fråga, delar minoritetens inom Utskottet åsigt, icke varit närvarande då Utskottets beslut fattades.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS MARCUS & COMP. , 1848.
Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 25.
N:o 25. 1 Anie. till Exp.-Utsk. den 16 Fehr., kl. 2 e, m.
Utlåtande, i /råga om tillverkning och utgifning från banken af sedlar å 16, 12 och 8 skillingar samt 14 och 10 skillingar kopparmynt.
Jemte förmälan, hurusom i 136 § af det vid sednaste riksdag utfärdade Bankoreglemente den föreskrift blifvit af Rikets Ständer meddelad, att sedlar å 16, 12 och 8 skillingar få tills vidare förfärdigas och från banken utgifvas på samma sätt, som hittills, likasom att det i banken varande förråd af färdiga sedlar å 14 och 10 skillingar kopparmynt må, under tiden, i allmänna rörelsen utlemnas, hafva Rikets Ständers år 1845 församlade revisorer (tryckta berättelsen § 22) yttrat, att då silfvermynt af så låga valörer, som 1/16, 1/8 och 1/4 r:dr präglas och hållas allmänheten tillhanda, torde ifrågavarande slags sedlar icke kunna vara för de dagliga liqviderna inom den mindre rörelsen vidare behödiga, utan lämpligen böra afskaffas och ersättas af det mindre silfvermyntet, hvarigenom de betydliga kostnader, som nu äro förenade med tillverkningen af bankens sedlar, skulle i väsendtlig mån förminskas; hvadan och, enär det vid sistförllutna riksdag mot dessa sedlars indragning hufvudsakligen åberopade hinder, eller att dertill erfordrades ett större belopp af metallisk valuta, än banken, under dåvarande förhållanden, för detta ändamål lämpligen kunde afse, efter den förstärkning bankens metalliska kassa sedermera erhållit, icke vidare förefunnes, revisorerna, som fästat uppmärksamhet derå, att utgifningen af omförmälda sedlar motverkar spridandet af reelt mynt, ansåge sig böra tillstyrka, att, med innevarande riksdag, all tillverkning och utgifning från banken af ofvannämnde slags sedlar måtte upphöra.
I detta tillstyrkande instämde Rikets Ständers nästlidet år församlade revisorer (tryckta berättelsen § 33), och Banko-fullmäktige hafva, uti deras till Utskottet afgifna berättelse (pag. 24) gjort framställning om upphörande af all tillverkning och utgifning af sedlar å 16, 12 och 8 sk., samt till stöd för denna hemställan anfört: dels att bankens metalliska kassa svårligen torde vid någon tidpunkt med mera lätthet kunna ersätta berörda sedlar, än vid den närvarande; dels att, oberäknadt den förenkling i göromål och deraf föranledda förminskning af tjenster, som skulle följa af dessa sedlars indragning, en årlig besparing i utgift uppkomme af omkring 40,000 r:dr, hvartill deras tillverkning och spridande uppgår; samt dels att myntets värde icke kan anses vara befåstadt, förr än silfver kommit i allmänna rörelsen, Bih. till R.
Prot. 1847 § 1848. 6 Sami. 1 Afd. 10 Haft. 1 2 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 25.
I förevarande fråga har dessutom, jemte protokolls-utdrag af den 22 December nästlidet år, Utskottet från Vällofl.
Borgareståndet emottagit en af Herr A. F.
Ericsson väckt motion, deruti han, på anförda skäl, tillstyrkt, att allt utgifvande från banken af sedlar å 16, 14, 12, 10 och 8 skillingar måtte upphöra med innevarande riksdag, eller någon annan derför utsatt tidpunkt; men i motsatts till så väl denna motion, som de af Rikets Ständers revisorer och Banko-fullmäktige gjorda framställningar, har Herr prosten Berlin, uti en inom Högv.
Presteståndet väckt och enligt protokollsutdrag af den 23 i ofvannämnde månad till Utskottet hänvisad motion, hemställt, att tillverkning och utgifning af sedlar å 16, 12 och 8 skillingar må hädanefter, sorn hittills, fortfara, till det årliga belopp, som af allmänna rörelsen påkallas, samt i sådant afseende hufvudsakligen förmält: att den årliga tillverkningskostnaden för ifrågavarande skillingssedlar skulle kunna i väsendtlig mån inskränkas; att banken, genom utgifning af silfvermynt i deras ställe, komme att tillskyndas en icke obetydlig förlust, i följd af den nötning, som, under myntets omlopp, drabbade den ädla metallen; att flertalet af folket icke skulle vilja, med undvarande af berörda sedlar, i deras ställe i allmänna rörelsen begagna klingande mynt, samt att det belopp i silfver, som till skillingssedlarnas ersättande åtginge, syntes lämpligare och med större fördel för banken böra användas till uppköp af utländska räntebärande statspapper, hvarom serskildt förslag blifvit af Herr prosten framstäldt.
Utskottet, som vid behandlingen af detta ärende tillika tagit kännedom af det hos Banko-fullmäktige i ämnet hållna protokoll, får, efter noggrannt bepröfvande af de både för och emot den ifrågaställda indragningen af skillingssedlarna anförda skäl, afgifva följande yttrande:
Då, i följd af realisationen och det i sammanhang dermed antagna myntsystem, tillgång finnes på silfvermynt å så låga valörer, som 1/4, 1/8 och 1/16 r:dr, lärer, såsom ofvan blifvit yttradt, ett fortsatt utgifvande från banken af omförmälda sedlar icke vara behöfligt för de dagliga liqviderna inom den mindre rörelsen.
Att indragningen af dessa sedlar och deras ersättande med silfver bör medföra ganska stora fördelar för så väl banken, som det allmänna, skall Utskottet här nedan vidare utveckla ; och Utskottet anser dessutom att, genom vidtagande af en dylik åtgärd, det ändamål, som med realisationen åsyftades, skulle väsentligen befrämjas.
Det är nemligen otvifvelaktigt, att, så länge banken utgifver sedlar å sådana valörer, hvarigenom äfven mindre liqvider kunna med pappersmynt åstadkommas, skall silfver ej i någon betydligare mängd spridas och bibehålla sig i rörelsen, likasom att, innan detta sker, myntets värde icke kan anses vara i det allmänna till fullo insedt och erkändt.
Genom silfvermyntets spridande förminskas ock det äfventyr, som skall uppstå derest, i följd af ett fiendtligt infall eller andra olyckor, bankens redbara valuta un - Banko-Utskottets Utlåtande> N:o 25. 3 derkastades förskingring eller förstöring, emedan i sådant fall åtminstone den del deraf vore räddad, som funnes i allmänhetens händer.
Beloppet af de utelöpande ifrågavarande skillingssedlarna utgör omkring 2,000,000 r:dr banko, och för deras inlösen med silfver erfordras en summa af ungefär 800,000 r:dr specie.