Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ska ni aldrig medgifva det orätta ni gjort?
Medgif att ni velat förstöra denna familjefes t för mig,
och stämningen ska k anske bli lättare.
Medgif det för de ungas skull därinne, ty de k an inte undgå att märk a förstämningen!
(kämpar med sig själf)
Hvarför tvinga mig medgifva någonting, som inte är sant, herr baron?
GENERALEN. (Samlar sig
Går häftigt mot dörren till vänster och slår den upp).
Nu får barnen komma! ( A l l a i n ) . (Ridå).
(Annandagsjulkalas på Sätra.
Scenen generalens arbetsrum, som förut synts i fonden.
Möblerna enkla, solida, gammaldags.
En lång liggsoffa, en stor byrå med konstsaker, ett modernt skrifbord, en toalettspegel på byrån.
Jaktattiraljer på väggen.
Dörrarna på gafvel till salen i fonden, där folk röres af och an.
När ridån går upp slutar Generalen sitt tal vid ändan af supébordet, hvilket synes till en del.
Senare tages det bort för dansen.
Baron står i dörren till scenen, och på den Pastorn, Kronofogden, Länsmannen, en possessionat och Karlsson.
På bordet tallrikar och glas).
GENERALEN. (talar)
...således önskar jag doktor Segerstedt bättre framgång på annat hål l.
Och nu sj älfva sk ålen, mitt herrsk ap! En skål för den blifvande fideikommissarien till Sätra, baron Fredrik von B rinck!
(Alla skåla med baron).
(kommer ned på scenen)
Det s äger j ag bara att generalen är en styf nöt att knäcka för h äradsh öfdingen och doktor Segerstedt --!
KRONOFOGDEN.
Nå, nå, Karlsson!
Seg erstedt håller nog generalen stången, får du se.
Pytt--san!
Det gör han aldrig, ska j ag säga.
POSSESSIONATEN. (litet påstruken)
Å-jo!
Segerstedt kommer att ge ifrån sig alldeles förbannadt.
Men så tvålade också general en illa om honom, -- fy tusan!
Jag ville vid Gud inte vara i doktorns byxor nu.
Inte jag häller, det ska jag säga.
PASTORN.
Månne det var bara för den h är affären med fideikommisset, so m generalen kom hit?
Men inte hade jag trott han var en sådan inpiskad svek oman.
Han borde vistas längre här i landet, så kom h an nog ifrån det.
Aldrig i lefvande lifvet!
Äh, K arlsson gör sig också till svekoman!
POSSESSIONATEN.
Det är jag , ska jag säga.
Men det ska bli roligt att höra doktorn svara.
Generalen får skylla si g själf, som först tog u pp språkfrågan.
Nog får h an svar på tal alltid!
Det blir ingenting af !
Jag håller v ad.
Generalen behöfver också få veta af att han inte är i Ryssland bland sina soldater.
Det behöfver h an, ta mig tusan!
Men det skall ske med jugemang och världsk ännedom.
Bara med fina pikar ... alldeles som h ans eget tal...
Skräp! -- Han sk a g e i från sig så sjuhimladjäfligt!
Han har sina randiga skäl att tiga, er doktor, ska jag säga.
( A l l a l e u t o m p o s s e s s i o n a t e n ; v ä n d e r s i g t i l l h o n o m ) . J a, nog f an k änner du till det där...!
Fråga pastorn bara!
POSSESSIONATEN
Det är en fö rbannad lögn!
Inga personligheter!
Tänk på att vi är gäster h är i huset!
En förbannad lögn, al tihop!
Det fins inte en så stor lögn, att inte den ena hälften är sann.
Ja, -- och h ärvidl ag behöfs inte mera än den ena hälften...!
(Alla skratta).
LÄNSMANNEN. (förtjust)
Kvickt, men svinaktigt!
Seså, -- tys t med det nu!
Väggarna h ar öron!
Vi är gäs ter här i huset!
KARLSSON. (hviskar)
När han inte lyck ats som fideikommissarie, försöker h an komma in på Sätra som svärson -- men se det går då apsolut inte!
Nu blir Karlsson för s vår.
Skratta inte åt honom mera, så hör han upp.
Men nog är det synd ändå, att den vräkiga baron Fredrik sk a få altsammans!
Rubb och s tubb!
Ja, j ag ville ta mig fan inte vara i doktorns byxo r nu.
Det vet vi ren.
Du är en stackare!
Åh hut, herre!
Ssch! ( t i l l p a s t o r n ) Säg nu ett af dina fridens ord, vördade bro r!
Präs ten tige i församli ngen!
Gräla inte med länsman,-- det blir ärekränkningsmål!
(ger tecken till tystnad).
(kommer med sitt glas)
Skål, mina herrar!
Men så fyll då på edra glas!
(De skåla).
Det är en u tmärkt sch erry g eneralen har.
O m man skulle ta sig ett glas till. -- Hu r vore det --?
Fyll på mi tt också! ( P o s s e s s i o n a t e n u t o c h s n a r t i g e n med en vinflaska).
Om herrarna ingenting har emot, sl år jag mi g ned här en stund. ( A l l a b e r e d a r u m ) Jo, jag hade ett förslag att gö ra, -- ell er rättare, herr K arlsson har att gö ra det.
KARLSSON. (blygsamt)
Nej för all del !
Det är generalens sak...!
Men det är herr Karlssons stockskog och lodjur.
Nå, må g å då!
Herr Karlsson har s ett lospår u ppe i sina skogar och bjudit mig på j akt.
Ska vi nu inte alla gö ra ett sto rt jak tparti dit upp?
KRONOFOGDEN. (artigt)
Ja, det vo re roligt ... men...
Fast i morgon dag .
Jag har tyvärr sockenstämma i morgon...
Jag har en utmätning...
Så gör vi det en annan dag , då!
POSSESSIONATEN. (som kommit igen)
Seså, krångla inte nu!
Ni har nog tid allihop. ( t i l l g e n e r a l e n ) De sjåpar sig bara.
(klappar honom skrattande på axeln)
Det är rätt, vi ska håll a ett vi två!
POSSESSIONATEN. (tömmer sitt glas)
I det här fallet, ja --! GENERALEN. (leende)
Jaså, inte i andra?
Hm, -- jag tror inte vi komma öfverens just...!
Det k an väl h ända, det kan väl hända.
(till Possessionaten)
Prata inte dumheter där!
Vi ska allvarsamt tänka på saken.
Kors, hv ad de nu gör sig vigtiga -- kantänk a!
(stiger upp och ler)
Ja, f år jag tro på herr possessionaten här, har ni ju ingenting emo t förslaget, mina herrar --?
(öfverlägset öfvertalande)
Nog har ni ju tid nu u nder hälgen.
Pastorn själf har ingen predikan att hålla på flera dagar...
Är det afgjordt då att vi i morgon bitti klock an nio äter f rukost här på Sätra?
Härifrån ha vi närmast till skogen.
Man afslår inte en inbjudning af general B rinck.
Inga u ppoffringar för min skull, jag ber!
Äh! -- inte är det någ on uppoffring af dem...!
GENERALEN. (ler)
Så skålar vi då för jag ten! ( d e s k å l a ) ) .
På slag et nio här! ( s t i g e r u p p ) Kom nu och tag dessär, mina herrar!
(De gå.
I dörren kommer Vahrman emot dem och tager generalen ned på scenen igen).
Får jag ett ögonblick taga brors tid i anspråk ? GENERALEN.
Jag är till för mina gäster i kväll . VAHRMAN.
Det v ar skarpa ord du nyss i ditt tal sade vårt parti --!
Åh -- v ärkligen!
Det påminner jag mig inte.
Det v ar f räms t till vår representant de riktades, men de träffade oss också.
Ni är ett misstänksamt släkte, ni, mina l andsmän.
Det undgick ingen af oss att du var tvätydig.
Men då du själf tagit upp politiken i ditt hus, får du bereda dig på ett genmäle i sak.
Doktor Segerstedt...
Ah, -- låt mig slippa att höra tal as om den lycksökaren!
Du har velat förolämpa honom inför oss alla. ( G e n e r a l e n v i l l g å )
Nej , vänta ett ögonblick!
Du gör honom ansv arig för hvad j ag yppade dig på tumanhand...!
(Elise och Segerstedt ha arm i arm stannat i dörren.
Elise lämnar hans arm och kommer in.
Segerstedt vänder långsamt om).
Vi blir af bru tna, bror Vahrman.
Pappa och farbror Vahrman på tumanhand!
Nå, nu får jag sjunga u t för pappa. ( s l å r s i g s m e k s a m t n e d hos honom).
(stryker henne öfver håret)
Ska du det, lilla lärk a!
I hvilken ton går det då?
I samma ton som alla andra.
Huru kan man vara s å elak, som pappa var mot dok tor Segerstedt i sitt tal!
Jag fö rstår mi g inte på politiken, och bryr mig inte om den als, men det var rik tigt obeskedligt af pappa att s töra oss i vår glädje och såra doktorn.
GENERALEN. (godmodigt).
Är det nog nu?
Jag vet inte hvad pappa kan ha emot honom, men h an fö rtj änar inte att behandlas så.
Rätt s å, Elise!
GENERALEN. (småsatiriskt).
Jag visste inte att min fröken dotter var en sådan beundrarinna af doktorn.
Och hvem har då sagt dig att jag v ar el ak mot honom?
E L I S E ..
Det h ar jag hört sj älf.
Tror inte pappa att j ag som alla andra lade märke till det där i talet ... det där, som är så likt pappa, och som är så el akt, så!
Jag vet inte hvad det var, det var inte rik tigt i orden, det var i själfva meningen, -- just något s ådant där
gement, som pappa k an säga så bra, och för hvars skull alla ha en sådan respekt för pappa.
Jaså, -- också Elise tar parti emot sin gamle far?
Nej, -- det gör jag då aldrig, pappa! J ag menar bara att pappa inte ska göra sig styggare än pappa är.
D et är inte sant att pappa är elak, men alla tror så.
Och dokto r Segerstedt går omk ring riktigt upprörd, och vet inte hvad han ska tro om pappa.
Jaså, gör han det!
Stackars doktorn! ELISE.
Han är ing en s tack are.
(allvarsammare)
Det vo re bäs t, Elise, om du inte sysslade s å mycket med doktorn.
Du är ju så godt som värdinna här i huset, och du bör tänka på de andra gästerna också.
(misslynt)
Är jag värdinna?
Ja, h alft o m h alft, -- och då ska du ha en smula värdighet, -- tänk på det!
(skämtsamt förebrående)
GENERALEN. (litet otålig)
Jag menar allvar med hvad jag säger.
Jag har skämt bo rt dig, och du börjar tag a dig för stora friheter med din far.
Ska j ag då v ara rädd för pappa, jag också, som alla de andra?
GENERALEN. (stiger upp)
Se så, nu ska vi gå in till dessären.
Men jag ska ännu gifva dig ett sista råd, Elise!
Häng inte så på dokto r Segerstedt, när du dansar med honom!
Det ser ut so m skulle du så gärna lämna dig åt honom hel och hållen, f astän han inte vill h a dig . O ch det borde du ju vara för stolt till, -- eller hvad?
Det är fult, och det passar sig inte min dotter.
Seså, seså, -- inga dumheter!
Nu går vi ut i salen..! ( E l i s e modfäld).
VAHRMAN. (i det de gå)
Du är bra sträng, min gamle bror!
Enhvar har sin uppfostrings metod.
Jag tror inte min är s ämre än andras. ( d e g å ) .
ALMA. (kommer emot dem i dörren med sin rifna klädningsfåll i handen.
Till Elise)
Elise, hjälp mig ett ög onblick och fäst ihop min klädning!
Kan vi inte stänga dörren!
Kom hällre in i mitt rum!
Jag vill inte gå genom salen så h är söndertrasad.
(stänger dörren) ger ned toalettspegeln på skrifbordet.
Elise sysslar med hennes fåll).
Nå, då skyndar vi oss att l aga det här.
( A l m a t a -
(efter en paus)
Nå, ni h ar ju blifvit riktigt utmärkt goda vänner på de här två dag arna...
Gör dig inte till!
Doktor Segerstedt och du, naturligtvis --! ELISE.
Ha vi det?
Det ser ju hel a världen.
Medgif det bara!
Du är alltid så komisk, när du försöker blanda bort en sak . ELISE.
Hvad försöker j ag blanda bort?
Du är tokig som alla de andra.
Och s å är du alldeles förf ärligt illa rifven här bak.
Jag måste gå efter nål och tråd, tror j ag.
Ånej, -- fäst ihop det med de h är knappnålarna bara, nog håller det för i kväll... ELISE.
(visar fram hennes fåll)
Se själf!
Det är bestämdt bränmästarn, som trampat på dig.
Den blef under Segerstedts stol, medan j ag satt oc h pratade med honom, och refs sedan, när jag steg upp.
Men du k an inte tro, hvad vi pratade om, Elise!
Han talade om unga flickor, som är s å dumma att de genast tro att en herre är kär i dem, bara han är aldrig så litet uppmärk sam -- ELISE.
Jaså --
Det tycks inte ha bekommit honom als, fast din far v ar s å elak mot honom i si tt tal.
Han var riktigt glad och rolig. ( p a u s ) Men j ag undrar hvad allt han har s att i dig, Elise?
Han är mycket elak .
Och du tar bestämdt hans s kämt för allvar.
Vet du hvad, -- jag tror att han roar sig åt dig en smula, f ör att du är ett s ådant lättroget barn... ELISE.
(allvarsamt)
Jag tror han är bättre än så.
(skrattar)
Du har romanideal, El ise, och Segerstedt är din hjälte, -- det är sjukan!
Hå hå -- j a!
Men h an är mycket egenkär och el ak, ska j ag s äga dig.
O ch han
skrattar riktig t godt åt de unga flickorna bak om deras rygg, o m de s e bara litet förtjusta ut i honom.
(släpper klädningen)
Seså, -- nu är det färdigt.
(Undersöker det reparerade stället och ordnar sedan sitt hår framför spegeln)
Tack Elise! ( H vi s k a r ö f v e r l ä g s e t i E l i s e s ö r a i d e t h o n g å r ) Du håller på att bli kär i honom, lilla Elise!
Akta dig, ak ta dig! ( H o t a r m e d f i n g r e t o c h g å r u t i s a l e n . D ö r rarna bli öppna.
Elise står en stund i tankar framför spegeln, håller på att få tårar i ögonen, torkar dem hastigt och flytjong på pianot i salen). tar spegeln upp på byrån igen, när det spelas upp till kotil-
(tittar in)
Här är ju Elise!
Jag har sök t Elise öfveralt.
Det s pel as upp till kotiljongen, och den har Elise lofvat mig.
Jaså, -- det hade jag nästan glömt. ( t a r h a n s a r m ) .
(stannar)
Elise har förändrat sig så mot mig .
Ja... ( k o m m e r a f s i g . D e t s p e l a s u p p i g e n ) .
Seså kom nu då!
(tittar in genom dörren)
Så. -- det är herrskapet, som är h är!
Värdinnan sj älf! ELISE.
Jag är viss t inte värdinna.
Det får er mor vara!
Och jag afundas henne inte als! SEGERSTEDT.
Det gö r ni alldeles rätt i , f röken Elise, -- men ni bo rde ändå representera en smula mer som dotter i huset.
Det bryr jag mig rak t i nte om.
Inte engång f ast ni råder mig till det, doktor Segerstedt, -- för er tror jag då inte als!
Seså --!
Har j ag förtj änat det?
(retad, håller i Karls arm)
Ja, det har ni, och mycket mera!
Där står ni igen och är så odrägligt egenkär!
Tror ni att ni inbillar mig någonting med ert prat?
Ånej ! -- jag är inte s å enfaldig, som ni tror.
J ag gissar nog att ni skrattar bakom ryggen åt mig, men gör det bara!
Så mycket ni vill!
Det bekommer mig inte als .
Men jag hade trott er om bättre, än att ni är s å småaktig och beg agnar er öfverlägsenhet till att göra er rolig öfver unga flickor, -- fy då!
Och nu spelas det upp för tredje gång en!
Kom nu Karl, vi ska inte bli efter som dok torn där!
(i det de springa ut)
Ja ja, s noppa bara
Seg ers tedt, Elise, -- det g ör honom så godt! ( M u s i k o c h d a n s i s a l e n u n d e r d e t f ö l j a n d e ) .
(ser efter dem och småler).
FRU SEGERSTEDT. (in)
Nå, ändtligen får jag tala med dig ett ögonblick, Viktor...
SEGERSTEDT. (ser ut i salen)
Hon är värkligen bra söt, mamma!
Hvem är sö t!
Elise, naturligtvis.
Hon gaf mig just nu en uppsträckning , som förslog.
Att du kan tänka på sådant där, Vik tor, nu när du har så myck et allvarsammare ting att gru bbla öfver!
Det tjänar till ingenting att grubbla öfver generalen...
Du ska inte bara g å och inbilla dig själf och flickan någonting, Viktor!
Generalen kör dig på dörren..!
(rätar på sig, själfmedvetet)
Jag kunde just ha lust att u tmana honom en smula.
Hvad säger du, Viktor?
För Guds skull...!
Åh, --j ag ser mig nog för, det k an du vara säker på.
(in från salen)
Nå, generalen talade g odt om er, f ru Segerstedt, men dok torn här fick sin skäppa full, han.
Värre saker k an man stå u t med.
J ag har varit mycket nyfiken -- och alla gästerna med mig -- att höra ditt svars tal .
Nu är su pén redan slut, och vi ha intet tal fått höra.
Är du rädd förr generalen, -- hva?
För all del, förebrå honom ingenting!
Det kl okaste han kunde göra var att tiga.
(lågt, ser på henne)
Fick ni mi tt bref julaftonen, fru Seg erstedt?
Det borde fö rklara er att h an måste svara.
Jag har en gång för all a undanbedt mig era politiska intriger.
Baron Fredrik är och förblir fideikomissiarien!
Och j ag vill inte vara med om att ställa till ofrid i generalens eget hus.
Ni förs tår inte er egen fördel ! FRU SEGERSTEDT.
Åh, h äradshöfding Vahrman, -- det borde falla öfver er själf, hvad ni gör, men det faller öfver mig och de mina --! ( g å r ) .
VAHRMAN. (retad)
Asch, -- käringprat!
Men du !
Hvad har du tänk t på?
Vi är all a bedragna på dig.
Min mo r v ar ju mycket nöjd med mig .
Din mor!
Hon är senti mental!
Jag kunde säga med Runeberg :
Se, detta land är din g amla mor, det är henne du nu bedrog!
Farbro r ska inte stylta upp sig.
Det här är helt andra affärer -- VAHRMAN.
Är du från dina sinnen, eller hvad går åt dig?
Du tiger när alla våra intressen står på spel .
Men det går inte an, ef ter sådana slängar, som g eneralen gaf dig och hela ditt parti .
Du måste svara, om inte för annat, så för ditt anseendes skull.
Hvad är det riktigt för intressen, som står på spel?
VAHRMAN. (häftigt)
Hvart har din stol thet och själfkänsla tagit vägen?
Kom ihåg att det är j ag, som fordrar att du ska svara, jag, som v ärk at för ditt val, och som du egentligen har att tacka för all di n framgång ! SEGERSTEDT. (med en suck)
Fins det då intet annat sätt att tillfredsställ a partiets fåfäng a?
Jag finner det motbjudande att vara ohöflig mot generalen i hans eget hus, såsom han var det nyss mot mig.
Fåfänga!
Man får inte kalla de sinas hederskänsla fåf änga!
Du har blifvit feg och li beral.
Eller märkte du inte att generalen riktig t l ade an på att rikta ett sl ag mot h ela vårt parti?
Är du blind och döf?
Och hans giftighet mot dig var utan gräns.
Förstår du inte hvilket retande hån mot oss hela denna här fideikommi sshistorien är?
(plötsligt, ifrigt)
Den också?
På hvilket vis då?
(kommer af sig)
Ja ... det vill säga ... ja, på sätt och vis ! B aron Fredrik är en erkänd motståndare till oss.
Det v ar en litet besynnerlig förkl aring!
Han är ju i sin goda rätt, vet j ag.
Ja, j a, ja, -- nu måste du skynda dig att svara generalen, medan det är tid!
Åh, -- man dansar ju redan därinne...
Baron till sig.
De samtala.
Sedan klappar Baron i händerna och musiken tystnar).
Det gö r ing enting ! ( g å r s n a b t t i l l d ö r r e n o c h r o p a r
(högljudt)
Doktor Segerstedt vill uppoffra sig för det all männa nöjet och utföra alldeles ensam en ny, och otrol igt intressant kotiljongstur, som han själf u ppfunnit.
Han anhåller om herrsk apets uppmärksamh et nu strax.
Det är ett v ärdig t förespel till mitt tal!
Det är inte rent spel -- det är affärer! ( G å r u t i s a l e n , s t a n n a r så han syns och begynner sitt tal.
Vahrman och Karlsson Emmy in på scenen och slå sig ned i soffan.
Stumt spel under Segerstedts tal). stå i dörren.
Strax som talet börjat smyger sig Baron och
Herr baron och general von Brinck ! Å min mo rs v ägnar f år jag till först tacka er f ör det vackra erkännande ni gaf henne.
Hon har inte arbetat sina tolf år på Sätra förg äfves, då lönen slutligen kommit henne till del i en så öfverväldigande och vacker form, som ni gaf den nyss inför h ennes församlade sockenbor.
Nu gråter gumman!
(slår honom med solfjädern) (Baron lutar sig mot henne och tager solfjädern under starkt motstånd ifrån henne).
Alltid så hädisk!
Inte aktning för någonting !
SEGERSTEDT. (fortsätter)
Hvad mitt eget plötsli ga uppträdande här på Sätra vidkommer, så var det endast ämnadt till en julöfverraskning för min gamla mor, om det också af för mig obek anta sk äl kan få utseende af något annat.
Nu har er bror k ommit vackert fast.
Hvad tusan skulle han als röra vid det för...!
Jag tackar fö r öf rigt min lyckliga stj ärna, som förde mig tillsammans med general von Brinck i detta hans hem. ( B a r o n s k r a t t a r h ö g t . E m m y l ä g g e r s i n h a n d ö f v e r h a n s m u n , h a n k y s s e r d e n ) .
Ty jag ville så g ärna lära känna den man, om hvilken min mor tal at så mycket.
Det var kansk e en för stor djärfhet af mig, att så u tan ceremoni er vilja nju ta af h ans k ända gästfrihet, och j ag ber honom icke missförstå den; -- den var så godt som ofrivillig.
Det gör mig ondt om jag som ett främmande element trängt mig störande in i den julfrid, han nu för första gången på l äng e njuter
med de sina midt i hjärtat af det finska fosterland, som han alltid tillhört.
Han lägger sina ord som bomull.
Jag bli r hel t intress erad.
Men då general von B rinck i förbifarten vidrört min partiställning och mina valmäns, må det tillåtas mig att svara någ ra ord därpå, om också en f amiljefest som denna inte är ett lämpligt f ält för politisk diskussion.
Seså, nu förlo rar j ag i ntresset totalt.
Nu har ni mig odelad och hel igen, f ru Stjernfel t!
Men med general Brincks eget exempel nyss i minnet, g er jag mig ut på det gebitet, för att han må få en litet sannare inbl ick i mina sträfvanden. ( K a r l s s o n har då och då genom dörrspringan kikat på de två i soffan, nu blir han kvar och stirrar oafbrutet på dem).
Ja, j ag går den finska sakens ärenden, så l änge det i nte fins någon bättre s ak här i landet.
Ty den är Finlands framtidssak och den store mängdens!
Men j ag är ingen renegat för det, -- hällre då svärmare, om
det ska vara någo t epi tet.
Jag har inte själfsamma språk , som denna s tora mängd, jag kan visst deras språk , det är sant, men det blir aldrig mi tt såsom det sv enska.
Dock , -- Finland är mig mera än det språket! ( b r a v o r o p ) Ett språk är mig inte nog.
Jag behöfver mera att l efva för, jag vill ha ett land, ett land att göra enig t och starkt och lyckligt! ( b r a v o r o p ) Och nu, general von B rinck, får jag å samtlig a gästers vägnar tacka er för denna kväll.
Själf har jag att tacka er för än mera. ( G å r f r a m o c h s k å l a r m e d g e n e r a l e n , d e öfriga likaså.
I detsamma kysser Baron Emmy i nacken och på kinden, då går Karlsson in till dem).
(lugnt, utan att röra sig)
Ska inte herr Karlsson skåla med generalen?
Än herrsk apet då?
Nej, vi dansar kotiljong.
Det l är vara ett nytt och roligt sätt att dansa, -- hä!
Beror på om man får vara i fred! ( g å r m e d E m m y ) .
KARLSSON. (litet slagen)
Jaha, ursäk ta, -- j ag k om bara af en h ändelse att l ägga näsan i blöt. ( S t u m s c e n . S e g e r s t e d t k o m m e r trött in och häller i åt sig ett glas vatten).
Det tar på att vara arti g, -- hä?
Ja, h err K arlsson är väl sällan trött, kan j ag tro.
Nå nå, -- nå nå!
Jag tyckte just så bra om doktorns tal, fas t j ag i nte tror att de andra g jorde det precis .
De ville nog ha någonting mera mustigt, ska jag säga.
Någonting riktigt rafflande fennomanskt, fö rstås.
( S e g e r s t e d t t i g e r f r å n v a r a n d e ) Nå -- ska doktorn med på jakten i morgon?
Nej. ( T j ä n s t e f l i c k a n k o m m e r i n o c h t a g e r b o r t t a l l r i k a r och glas).
Doktorn sk a bli hemma och vara artig mot f runtimren -- hä?
(nickar frånvarande).
Men j ag ska säg a att det inte riktigt lönar si g för dokto rn, sk a j ag säga.
Karlsson tycks h a bra reda på mångt oc h mycket.
Skulle jag inte det! J ag, som vari t fyra år på stället redan!
Jag ligger inne i familjetraditionerna på Sätra, j ag, ska jag säga!
(stiger upp otåligt)
Hva --?
Jo, det här lofvar bli en snygg historie af ...!
GENERALEN. (kommer in hastigt i något ärende i sin byrå, och skall gå ut igen.
Segerstedt går).
Får jag tala ett ord med general en i förbifarten?
Det är bara så, att jag inte tror jag vill ha fru Stjernfel t als!
Det l åter anspråkslöst! -- Nå?
Hon har andra slags friare.
Baron Fredrik...
Det vill jag inte höra talas om. ( v i l l g å ) .
KARLSSON. (ifrigt)
Nej, nej , -- generalen ska höra mig nu.
Än om jag såg dem kyssas och smekas här just på evi ga minuten...?
Betänk er Karlsson hvad han säger?
Det må jag väl, när jag berättar om det.
(ser skarpt på honom)
Han är en slug karl , K arlsson.
Är det sant också?
Så sant so m den l efvande guden...!
Inte ett ord om det åt någon!
Jag ska nog se till att herr Karlssons allvarsamma mening med f ru Stjernfel t sk a ha framgång . ( g e r h o n o m h a n den.
Baron in.
Karlsson går på en vink af generalen).
Det v ar bra att du kom Fredrik.
Jag vill tal a med dig . ( s t ä n g e r d ö r r e n e f t e r K a r l s s o n ) Jo, det är något vis à vis herr Karlsson... BARON.
Farbro r tycks ha blifvit riktigt allierad med honom!
Karlsson är en karl med allvar och energi... BARON.
Och en s å fro m barnasjäl, sedan!
Å nej, -- Karlsson köper inte grisen i säcken...
Men är klok nog att sälja den i s äcken, bara någon vill köpa den...
Ja, h an kommer att eg a halfva socknen ännu, den karlen...
Om farbro r bara ville tala med mig om Karlssons förträffligheter, s å valde farbror ett dåli gt publikum.
Nej, -- det är inte det.
Kansk e säger dig di tt onda samvete hvad det är?
Mitt samvete skvallrar aldrig.
J ag tror inte jag har något så kalladt ondt samvete.
Jo, jag hoppades att du bättre skulle följa mi na önskningar, när jag insatte dig till fideikommissarie.
Du har i kväll , tvärt emot min uttryckliga vi lja, i detta mitt arbets rum tillåtit dig komprometterande friheter mot fru Stjernfelt, -- komprometterande både för henne och för dig.
(stiger lifligt upp)
Efter man spionerar på oss och detta rör farbror så nära, så ska jag afgifva en förklaring.
Det fins
ingen annan i den h är småtokiga världen, som jag brydde mig om att gif va den, om inte just farbror själf.
Kort o m godt: jag är inte förlofvad med fru Stjernfel t och blir det antagligtvis häller aldrig.
Hon är vacker och hon h ar samma glada smak som jag , -- jag fo rdrar inte mycket af damer! -- och vi kommer bra öfverens .
Det är hela min s amvetslöshet!