Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Adlersparres, 11., (motionen N:o 48 i l:a serien), om ett tillägg till 1 mom. af 2 § i Kongl. Förordningen om fattigvården i riket den 13 Juli 1853, af ungefärligen följande lydelse: «0m egaren (egarne) af minst tre (3) hela hemman önskar (önska) bilda en krets med afseende å fattigvården, så skall ansökan derom inlemnas till Konungens Befallningshafvande, som, om lämpligt synes, dertill lemnar bifall;» 2:o. Herr Wistrands (motionen N:o 182 i 3:dje serien), innefattande hemställan, att Rikets Ständer behagade besluta en sådan förändring uti § 14 i nämnda Kongl. Förordning, att »uti tvister om fattigförsörjningsorten för sådana personer, som icke någorstädes varit mantalsskrifna under de tio år, som sednast förflutit, innan behofvet af fattigunderstöd yppades, den för sådana personer oundvikliga fattigvården må af statsmedel bekostas;» 3:o. Peter Anderssons från Blekinge län (motionen N:o 92 i 4:de serien), »att Rikets Ständer för sin del måtte besluta: att med ändring af 14 § i Kongl. Förordningen den 13 Juli 1853, den person, vare sig han tjenar Kronan eller enskild, som oafbrutet uppehåller sig sex månader å en ort och omedelbart derefter kommer i behof af fattigunderstöd, skall tillhöra den kommun, der han sednast så länge vistats, och må i sådant fall den kommun, som får vidkännas understöd för dem, som i sådan egenskap varit i Kronans tjenst och behöfva fattigunderstöd, inom sex månader efter afskedstagandet, af Staten erhålla motsvarande ersättning.» Bih. till R.
Prot. 1805 & 1860. 8 Sami. 30 Haft I 2 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 90.
Hvad nu furst angår Herr Adlersparres framställning, har Utskottet inhemtat, att förslag om rättighet att med afseende å fattigförsörjning indela en kommun i kretsar, änskönt icke det vilkor härför kunde uppfyllas, hvilket nu gällande författning föreskrifver, att nemligen kommunens »samtlige vid sockenstämma i beslutet deltagande medlemmar» äro om ett sådant beslut ense, tillförene vid särskilda tillfällen varit föremål för Rikets Ständers öfverläggningar men icke vunnit bifall.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet vid 1859—1860 års riksdag yttrade om ett dylikt förslag, bland annat, följande: »Utskottet anser fattigvårdens ordnande rotevis endast i det särskilda fall lämpligen kunna ega rum, att förmögenheten inom en socken är lika fördelad emellan de särskilda rotarne.
Vid ett sådant förhållande allenast torde de fördelar af en dylik indelning af fattigvårdssamhällena, sorn motionären framhållit, kunna vinnas utan motsvarande olägenheter.
Då deremot, enligt vanliga förhållandet, de fattige företrädesvis nedsätta sig å sådana trakter inom socknarne, der jorden är sämst och följaktligen de besutne hemmansegarne sjelfve mindre bemedlade, skulle, under förutsättning att desse af en förmögnare pluralitet inom församlingen, som kunde genomdrifva beslut om fattigvårdens besörjande rotevis, nödgades att ensamme draga försorg om de å deras egor bosatte fattige, följden af en så ojemn fördelning af underhållsskyldigheten blifva, antingen att jordegarne sjelfve utarmades, eller ock, hvilket i de flesta fall konnne att inträffa, att de inhyses å deras egor boende, af hvilkas obemedlade ställning kunde befaras, att de framdeles kunde komma att ligga roten till last, derifrån utdrefvos; och skulle sålunda, derigenom att en mängd menniskor beröfvades hus och hem, fattigdomen och eländet erhålla en vida större tillvext än tillförene»; hvarjemte Utskottet uttalade den mening, att genom införande i fattigvårdslagstiftningen af den grundsats, enligt hvilken enkel pluralitet inom sockenstämma egde att besluta fattigförsörjning rotevis, i sjelfva verket skulle innebära ett medgifvande för den förmögnare befolkningen att förtrycka den mindre bemedlade delen deraf.
Detta yttrande blef af alla fyra Riks-Stånden gilladt, och Utskottet förmodar, att ett förslag sådant som Herr Adlersparres, enligt hvilket till och med en enda förmögen jordegare skidle kunna få sin egendom utbruten till ett fattigvårdsdistrikt för sig, och dymedelst kunna undandraga sig allt bidrag till de kommunens öfriga fattige, som icke vore boende på hans egor, ännu mindre kan vinna Rikets Ständers bifall.
Utskottet, som i hufvudsaken instämmer med hvad Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet vid nyssnämnda riksdag, på sätt ofvan förmäles, i ämnet anfört, och är af den mening, att det måste vara en fördel att ett fattigvårdsdistrikt icke är allt för inskränkt, vill endast tillägga, att motionärens förslag skulle i afseende å en bland de vigtigaste kommunala angelägenheter rubba den grundsats, som i landets nya kommunallagstiftning gjorts gällande, och enligt hvilken hvarje kommun är att anse såsom en enhet för sig, hvilken väl undantagsvis kan med en annan förenas till ett helt, men deremot icke delas uti flera i afseende å Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 90. 3 dylika angelägenheter hvar för sig sjelfständiga distrikt; Och Utskottet hemställer med stöd af det anförda, att Herr Adlersparres ifrågavarande motion måtte lemnäs utan afseende.
Beträffande dernäst Herr Wistrands motion, har Utskottet sig bekant, att de fall, hvarpå den syftar, icke sällan förekomma, nemligen att en person, som råkar i behof af fattigvård, under hela tio år dessförinnan icke varit någorstädes mantalsskrifven, samt att långvariga undersökningar och processer deraf vanligen följa; och från flera olika delar af riket hafva anförts exempel, huruledes personer, som i sin barndom öfverflyttat till främmande länder och först efter trettio år eller ännu längre tid utarmade återkommit till fäderneslandet, fallit den kommun till last, hvarest de eller deras föräldrar sednast före utflyttandet varit mantalsskrifna.
Att emellertid sådana personer, medförande stundom hela familjer af föga nyttiga samhällsmedlemmar, böra, på sätt nu gällande författning i ämnet stadgar, försörjas och underhållas af en viss kommun, endast på den grund, att de bevisligen sednast der varit mantalsskrifna, äfven om de föga eller alldeles icke bidragit till samma kommuns gagn och bästa, eller der icke ega fränder eller anhöriga, synes så föga vara enligt princip rigtigt eller med billighet förenligt, att man frestas att antaga, det omförmälda fall icke torde varit förutsedda och alltså icke heller åsyftade med de bestämmelser i ämnet, som enligt gällande författning måste derå tillämpas.
Utskottet, som fördenskull anser sig ega skäl att understödja motionens syftning, har föreställt sig, att en mera billig grund för fattigförsörjningens ordnande skulle i berörda fall kunna finnas, antingen derigenom att, på sätt motionären antyder, Staten öfvertoge kostnaden för vården om sådana personer, som under en längre följd af år ingenstädes varit mantalsskrifna, och allmänna medel ansloges att till de respektive kommunerna utgå såsom ersättning för det fattigunderstöd, som lemnades individer, hvilka från främmande länder sjelfmant återvända eller — såsom ej sällan händer ifrån våra grannländer, Norge, Danmark och Finland — återsändas till fäderneslandet, eller ock om landstingen, hvilkas områden icke olämpligen torde kunna i vissa gifna fall betraktas såsom större fattigvårds-' samhällen, finge åliggande att, till afhjelpande af den enskilda kommunen ojemnt drabbande tungan af sådana' personers underhåll som de nyssnämnda, uttaxera medel till ersättning åt den mindre kommunen för dylika dess fattigvård alltför hårdt betungande utgifter.
Då likväl för Utskottet, som icke eger tillräcklig kännedom om alla de detaljförhållanden, hvartill vid lagstiftande i ämnet måste hafvas hänsyn, derest nödig öfverensstämmelse emellan denna lagstiftnings särskilda delar ej skall äfventyras, icke ringa svårighet möter att närmare bestämma sättet, huru, till vinnande af det afsedda ändamålet, förändring i gällande förhållanden skall kunna bäst verkställas, dervid i synnerhet angeläget är att noggrannt uppdraga gränsen för de fall, 4 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 90. der den mindre kommunen bör vinna lindring i sina bördor genom Statens eller genom landstingets mellankomst; i hvilket hänseende Utskottet ej vågar afgöra, huruvida motionärens i fråga om tiden icke närmare motiverade förslag, att den person, som under de tio år, hvilka sednast förflutit, innan behofvet för honom af fattigunderstöd yppades, icke någorstädes varit mantalsskrifven, skall erhålla sådant understöd af statsmedel, må vara det'lämpligaste, får Utskottet, som anser pröfningen häraf böra, i händelse Utskottets mening i öfrigt af Rikets Ständer gillas, åt Kongl. Majit öfverlemnas, på grund af det anförda vördsamt hemställa, att Pikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla, det Kongl. Majit ville taga i nådigt öfvervägande, huruvida och på hvad sätt, i fråga om fattigvården i riket, tillämpning kunde gifvas åt den grundsats, att åt kommun, som enligt nu gällande förordning har att bekosta fattigvård äfven för den, sorn under en längre följd af år icke varit mantalsskrifven inom kommunen, ersättning för dessa utgifter bör antingen af statsmedel bekostas eller af landstingen utta.reras, och att Kongl. Majit täcktes till Riksdagen aflåta nådig Proposition i ämnet.
Vidkommande slutligen Peter Anderssons väckta förslag, finner Utskottet sig väl icke kunna tillstyrka vare sig upphäfvandet helt och hållet af den i fattigvårdslagstiftningen nu gällande regel, att, i fråga om fattigförsörjning, i allmänhet en hvar skall anses tillhöra det fattigvårdssamhälle, der han, då behof af fattigunderstöd för honom uppstår, författningsenligt är eller bort vara mantalsskrifven, hvilken regel, derest ersättning för kostnaden i ofvan antydda utomordentliga fall beredes, synes medföra så jemn fördelning af ifrågavarande onus, som med vidhållande af grundsatsen, att fattigvård är en kommunalangelägenhet, står att åstadkomma; eller af det likaledes fastställda undantag härifrån, att sjömän och andra personer, som befinna sig på resor, de af indelta arméen och båtsmanshållet eller af beväringen, hvilka utkommenderas, samt personer-, sorn af andra orsaker tillfälligtvis äro frånvarande, skola, oaktadt sin bortovaro, anses hafva sin vistelse, der de sist blifvit mantalsskrifne, samt att för manskap af värfvade arméen och flottan äfvensom handtverkare och arbetare vid Kronans varf och verkstäder, som endast till följd af tjenstgöringen vistas å tjenstgöringsorten, deras skattskrifning å nämnda ort ej gäller till bestämmande af deras försörjningsort.
Motionären har, efter Utskottets förmenande, icke heller för ändring härutinnan anfört något skäl, som förtjenar uppmärksamhet; och lika med Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet vid sistlidna riksdag, hvars yttrande i en då väckt likartad fråga af Rikets Ständer godkändes, anser Utskottet, att de kommuner, inom hvilka dylikt manskap, som det nyss omförmälda, hade sin tjenstgöring, skulle komma att, utöfver hvad billigt vore, betungas med omsorg om dem af samma manskap, hvilka vid afskedstagandet eller kort derefter befunnes vara i behof af fattigunderstöd.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 00. 5 äfven om den kostnad, som för ändamålet erfordrades, men hvilken icke utgör det enda väsendtliga i fattigvårdsbestyret, klefve af statsmedel ersatt; hvaremot det ej kan, då en fördelning af sådant manskap eger rum på flera kommuner, blifva någon synnerlig tunga för ett fattigvårdssamhälle att inom sig åter upptaga en person, hvilken förut tillhört detsamma, då för hans underhåll ersättning utgår af allmänna medel, på sätt i 14 § af ifrågavarande författning stadgas.
— Men detta stadgande anser Utskottet, såvida formen för detsamma skall bibehållas, icke kunna blifva en verklighet i alla de fall, lagstiftaren dermed otvifvelaktigt åsyftat, och Utskottet finner sig af sådan anledning uppmanadt att i viss mån understödja motionärens framställning.
Till följd af ordalydelsen i berörda §: »kommande, då någon af dem vid af skedstagandet befinnes vara i behof af fattigvård till följd af vederbörligen styrkt och, genom ålder eller under tjenstctiden ådragen sjuklighet, uppkommen oförmåga att försörja sig med arbete, eller då hustru och barn till någon, som under tjenstetiden ingått äktenskap, faller fattigvården till last under mannens eller fadrens lifstid eller genom hans derunder inträffade död eller vid hans afskedstagande, understöd för deras vårdande att af allmänna medel lemnäs, i den mån för ändamålet anvisade anslag dertill gifva tillgång», synes dylikt bidrag af allmänna medel kunna, enligt författningens bokstaf, vägras, så snart visas kan att den person, hvarom fråga uppstår, vid sjelfva afskedstagandet egde besparade tillgångar, om än han helt kort tid derefter hunnit förslösa dem, hvilket icke sällan lärer inträffa med afskedadt, värfvadt manskap.
Utskottet finner fördenskull billigt, att berörda bestämmelse om rätt till ersättning af allmänna medel för fattigunderstöd åt omförmälda manskap göres gällande, så snart inom en viss kortare tid efter deras afskedstagande behofvet af dylikt understöd inträffar; Och torde, i fråga om den tidsbestämmelse i sådant hänseende vore lämpligast, i allmänhet antagas kunna, att den, som icke ett fullt år, efter det han från sin förra tjenst erhållit afsked, mägtar försörja sig sjelf, tidigare lagt grunden till den belägenhet, han sålunda iråkar, och fördenskull vara att anse lika med dem, som vid sjelfva afskedstagandet befinna sig i den ställning, att det allmänna måste om deras underhåll draga försorg.
På grund häraf finner sig Utskottet böra, med afstyrkande af hvad Peter Anderssons berörda motion i öfrigt innehåller, vördsamligen hemställa, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, att hvad Kongl. Maj:ts nådiga Förordning angående fattigvården i riket den 13 Juli 1853 i 14 § innehåller derom, att, då någon af manskapet vid värfvade arméen eller flottan eller handtverkare eller arbetare vid Kronans varf eller verkstäder vid afskedstagandet befinnes vara i behof af fattigvård, eller då hustru eller barn till någon, som under tjenstetiden ingått äktenskap, vid hans afskedstagande faller fattigvården till last, understöd för deras vårdande skall af allmänna medel lemnäs, mätte ändras derhän, att dylikt understöd, 6 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 90. under i öfrigt fastställda vilkor, tillkommer vederbörande fattig, vårdssamhälle, när behofvet af understöd för den, som från sådan tjenst erhållit afsked, eller för hans hustru eller barn, uppstår inom ett år efter hans afskedstagande.
Reservationer: af Friherre Alströmer, C. O.:
»Utskottets med en ringa röstöfvervigt fattade beslut att i afseende på fattigvården i riket tillstyrka »tillämpning af den grundsats att åt kommun, som enligt nu gällande förordning har att bekosta fattigvård äfven för den, som under en längre följd af år icke varit mantalsskrifven inom kommunen, ersättning för dessa utgifter bör antingen af statsmedel bekostas eller af landstingen uttaxeras» har jag icke biträdt.
Staten tillförbindas bekosta fattigvård i vidsträcktare mån än der sådant betingas antingen deraf, att den fattiges försörjningsort icke kan utfinnas eller deraf att familjfadren varit i Statens tjenst anställd, komme man att beträda en väg, der någon gräns lika litet kunde sättas för inträdande af en sådan Statens skyldighet som för de ansenliga kostnader, som dermed blefve förenade.
Mera ändamålsenligt vore visserligen om landstingsområdet kunde i vissa fall utgöra ett för derinom varande kommuner gemensamt fattigvårdssamhälle och derigenom den börda utjemnas, hvarmed i följd af tillfälliga förhållanden en del kommuner mera än andra betungas, men denna - fråga synes i främsta rummet kunna och böra af landstingen beaktas och Stadsmagtcrna torde icke dermed böra taga annan befattning, än för så vidt gällande fattigvårdsförordning skulle anses lägga hinder i vägen för landstingen, att, der behof af en dylik anordning förefunnes, vidtaga för ändamålet lämpliga åtgärder.
Hvad beträffar den af Utskottet i Betänkandets sista punkt föreslagna förändring i § 14 af fattigvårdsförordningen har jag emot denna förändring, hvarmed åsyftats en utsträckning af Statens förbindelse att lemna understöd för vårdande utaf afskedadt manskap af värfvade arméen och flottan samt handtverkare och arbetare vid Kronans varf och verkstäder eller deras hustrur och barn, icke något annat att erinra, än att det ifrågasatta nya stadgandet mången gång kunde verka i en aldeles motsatt rigtning.» Häruti instämmer Herr von Ehrenheim, P. J.; Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 90. 7 af Friherre Cederström, R., Herr Treffenberg, C., Herr af Klint, B. M., Herr Biskop Beckman, Herr Professor Ribbing, Kontraktsprostarne Schmidt, Lundberg, och Lindskog, Herr Petré, Herr Bergman, Herr Beronius, Herr Waldenström och Herr Blomberg.
Grefve von Rosen, F. C., anmäler att han icke närvarit, ela Utskottet fattade ifrågavarande beslut.
.Rumstedt, 1866.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 91. 1 5I:« »1.
Ank. till Kxp.-Utsk. den 22 Maj 1866, kl. 12 mide).
Memorial, angående verkställd omröstning i anledning af RiksStändens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Betänkanden N:is 12 och 46, angående vackt motion om upphörande af de s. k. prebendepastoraten.
Sodan Rikets Ständer godkänt Allmänna Besvärs- oell Ekonomi-Utskottets i Memorialet N:o 66 framställda förslag till voteringsproposition rörande innehållet al den ifrågasatta underdåniga skrifvelsen till Kongl. Majit i ofvanberörda ämne; så har Förstärkt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskott denna dag anställt omröstning i enlighet med omförmälda, så lydande Votr rings-proposition:
Den, som vill, att Rikets Ständer skola, i öfverensstämmelse med Utskottets af Borgare- och Bonde-Stånden gillade förslag, besluta “en underdånig anhållan hos Kongl.
Majit, att Kungl. Majit läcktes taga > öfvervägande, arn. icke -preben depasloroten kunde., i. dea mån inneha frurne afgå, indragas, samt alt Kongl.
Majit t sådant, fidi ville lill nästkommande riksdag aflåta nådig Proposition t ämnet, jemte förslag till ersättning åt vederbörande för de. löneinkomster, sorn för närvarande från dessa pastorat utgå röstar
Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner “Nej“, anses Rikets Ständer hafva, i enlighet med Ridderskapet och Adelns mening, beslutit ‘dios Kongl. Majit > underdånighet anhålla, det Kongl. Majit läcktes taga i öfvervägande, am icke en vidsträcktare indragning af prebendepastoraten, än den. sam redan egt rum eller i sammanhang med regleringen af biskopslönerna blifvit anbefalld, lämpligen kunde ske. “ Bih. till B.
St. Brot,. 1865 <*• 1866. 8 Sami. 31 Bä/t. 1 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial A:o 92.
Omröstningen har utfallit med 56 Ja mot 55 Nej; och hafva således Rikets Ständer beslutit i enlighet med Ja-propositionen; hvilket för samtliga RiksStånden vördsamt anmäles.
Kidd. och Adelns ledamöters vägnar: C. U. Björnstjerna.
På Vällotl.
Borgare-Ståndets ledamöters vägnar: I/. J.
Lovén.
Preste-Ståndet.s ledamöters vägnar:
Sigurd Ribbing.
Bonde-Ståndets ledamöters vägnar: 1.
Urdin. ./. G. Broomé.
!Vo 99.
Ank. till Exp.-Utsfe. den 22 Maj 1866, kl. 12 midd.
Memorial, angående verkställd omröstning i anledning af de hos Riks-Ständen fattade skiljaktiga, beslut vid förehafvande af Utskottets Betänkanden Nis 50 och 6’4, rörande väckta motioner i fråga örn ej mindre Narrmäns ock Danskars, än äfven andra utländningars rätt att i Sverige idka handel, handtverk ock andra yrken.
Sedan Rikets Ständer godkänt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets i Memorialet N:o 78 framställda förslag till voteringsproposition rörande innehållet af den ifrågasatta underdåniga skrifvelsen till Kongl. Maj:t i ofvanberörda ämne; så har Förstärkt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskott denna dag anställt omröstning i enlighet med omförmälda, så lydande Yoterings-proposition.
Den, som vill, att Rikets Ständer skola, i öfverensstämmelse med Utskottets af Borgare- och Bonde-Stånden gillade förslag, besluta att “hos Kony!. Moj:t A llmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet* Memorial
Nio 92. 3 i underdånighet anhålla, att kongl.
Majit täcktes söka åvägabringa en sådan öfverenskommelse mellan Sverige, Norge och Danmark, alt den kompetens, sorn till Utöfning af,följande yrken, nemligen läkarens, velerinärläkarens. apothekarens, tandråkarens, fä/tskärsmästurens och barnmorskans, blifvit vunnen i det ena landet, äfven må tillgodonjuta* i de särskilda rikena kunskapsprofven liro och del andru, såvida fortfara att vara hufvudsakligen lika. röstar Jas Den det ej vill, röstar INcjs Vinner “Nej,“ anses Rikets Ständer hafva, i enlighet med Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets mening, beslutit att “hos kongl.
Majit i underdånighet anhålla, att kongl.
Majit täcktes vidtaga sådan åtgärd, att den kompetens, sorn till utöfning af vissa yrken såsom läkarens, veterinärläkarens, apothekarens, tandläkarens, /älts/fdrsmäslarens och barnmorskans, der yrkesexamen är i lag föreskri fren, blifvit vunnen i.
Norge, äfven må tillgodonjutas i Sverige, såvida samma rätt äfven i Norge lillerkännes Svensk undersåte, samt såvida i de. särskilda rikena kunskapsprofven äro och fortfara att vara hufvudsakligen lika."
Omröstningen har utfallit med 48 Ja mot 62 Nej; och hafva Rikets Ständer således beslutit i enlighet med Nej-propositionen; hvilket för samtliga Rika-Stånd vördsamt anmäles.
På Högloft Ridd. och Adelns ledamöters vägnar: 0. M. Björnstjerna.
Pä VälloH.
Borgare-Ståndets ledamöters vägnar : I/. J.
Preste-Ståndets ledamöters vägnar:
Bonde-Ståndets ledamöters vägnar: A. Medin. d. G. Broome.
J Allmänna Besvär.*.- och Ekonomi--Utskottets Memorial A :o 93.
Vo »8.
Anie. fiSl Exp.-Utsk. den 22 Maj 1866, kl. 12 inidd.
Memorial, angående verkställd omröstning i anledning af de kos Rilcs-Stånden fattade skiljaktiga, beslut vid förehafvande af Utskottets Betänkatiden N:is 39 och 75, rörande väckta motioner om utvidgande af qyinnans medborgerliga rättigheter.
Sedan Rikets Ständer godkänt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets i Memorialet N:o 84 afgifna förslag till voteringsproposition rörande innehållet af den ifrågasatta underdåniga skrifvelsen till Kongl. Maja i ofvanberörda ämne; så har Förstärkt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskott denna dag anställt omröstning i enlighet med omförmälda, så lydande Voterings-proposituMi:
Ben, som vill, att Rikets Ständer skola, i öfverensstämmelse med Utskottets af Borgare- och Bonde-Stånden gillade förslag, besluta att “/ underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:! — med anmälan, att Rikets
Ständer anse anställning i tjänster och befattningar, hvartill qvinna kan präfvas lämplig och hvarifrån hon ej genom grundlag eller civillag är utestängd, hädanefter hära henne ti Ilka nana, när hon visar sig dertill ega erforderliga ku askaper och skicklighet, samt fördenskull tillfälle bära beredas qvinna alt aflägga de för dylik anställning föreskrifria kunskapsprof — anhålla, att Kongl. Majit måtte vidtaga och. der så nödigt finnes, hos riksdagen föreslå de åtgärder, sam för genomförande af en sådan förändring i biltills bestående förhållanden finnas erforderliga, “ röstar
Ja ; Den det ej vill, röstar Sej ; Tinner “Nej/' anses Rikets Ständer hafva, i enlighet med Ridderskapet och Adelns mening, beslutit “/’ underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Maj:! täcktes ho A llmänna Besvärs- och Ekonomi- Utskottets Memorial N:o 93. 5 l:o låta undersöka, huruvida litt lillie till undervisning uti alla till medicinedoktorsgraden hörande ämnen md kunna beredas grinna derhän, att hon kan erhålla rättighet till läkarekonstens utöfning, samt meddela resultatet af denpa undersökning till en kommande riksdag; 2:o tilldela qvinna rätt att erhålla sådana beställningar vid telegraf- och postverken samt jernvägarna, till hvilka hon, efter afla g da föreskri/na kunskapsprof, kari anses lämplig; samt 5:o tilldela qvinna, sorn genomgått fullständig och godkänd lärokurs vid Stuteris seminarium för bildande af lärarinnor, kompetens till lärarebefatlninqar vid lägre elementarläroverk och pedagogi er."
Omröstningen har utfallit mod 70 Ja mot 37 Nej; och hafva Rikets Ständer alltså beslutit i enlighet med Ja-propositionen; hvilket för samtliga RiksStånden vördsamt anmäles.
Stockholm den 22 Maj 1806.
Ridd. och Adelns På Högv.
Sigurd Hildun:;.
Bonde-Ståndets ledamöters vägnar: ledamöters vägnar: C. 11.
På Yällofl. Borgare-Ståndets ledamöters vägnar: L. J. Lovén. .4.
Hedin. G. Broomé.