Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sig icke kunna, emot innehållet af Kongl. Brefvet den 7 December 1796, i nåder bevilja den af Jerla hemmans dåvarande s>tadge- och besittningsrättsinnehafvare, Grosshandlaren Hedberg, sökta skatteköpsrättighet.
Beträffande sistnämnde fråga och den tillämpning af Kongl. Maj:ts derå gifna nådiga resolution, hvilken Serafimer-ordens-gillet och Kongl.
Kammar-Kollegium sökt i denna sak göra gällande, hade det af Grosshandlaren Hedberg yrkade skatteköpet, fastän Kammar-Kollegium den 8 Mars 1825 derå i underdånighet tillstyrkt bifall, desto mindre kunnat af Kongl. Maj:t beviljas, som detsamma blifvit alldeles bestridt och förvägradt af Danviks Hospitals-direktion, hvilken var stadd i utöfning och förvaltning af Hospitalets egande-rätt.
Då detta enda skäl varit fullt gällande för Kongl. Maj:ts nådiga beslut till afslag, borde något serskildt afseende nu icke fästas dervid, att Kongl. Brefvet af den 7
December 1796 blifvit åberopadt, emedan Kongl. Maj:t, uti nådigt Bref af den 12 Mars 1823, till Hospitals-direktionen angående delning af Sickla-öns samfälliga skog oclr mark förklarat
Sig hafva funnit, att den allmänna föreskriften uti Kongl.
December 1796 icke vore uti då för hand varande fall tillämplig för de på Sickla-ön belägne hemman, sorn under ständigt arrende blifvit upplåtne.
För öfrigt och i allt fall stöde det fast, att sistnämnde författning blifvit endast angående de i Skåne belägna Hospitals-, Barnhus- och Domkyrkohemman vidtagen och genom Kongl. Maj:ts reskript till vederbörande utfärdad.
Uppå dessa skäl, och som Kongl. Maj:t genom Dess nådiga Bref af den 12 Mars 1823 ingått i pröfning och stadfästelse af den öfverenskommelse, hvarigenom utöfver de 500 tunneland af Sickla-öns samfälliga skog och mark, som hemmanen Stora Sickla, Jerla, Dufnäs och Skurö fått sig tillskiftade, ett öfverskott af 350 tunneland blifvit everldligen ifrån Hospi ta - Konstilutions-Utskottels Memorial , N\o 18.
17 talet afsöndradt och till berörde hemman öfverlåtet mot en årlig afgift af 5 kappar spannmål för hvarje tunneland; så emedan Danviks Hospitalsdirektion yttrat sig vara villig och beredd att upplåta skatlerättigheten till hemmanet Jerla på erbjudna vilkor, som
Direktionen ansett vara till Hospitalets nytta och förmån ländande, tillstyrkte Statsrådet i underdånighet, att Kongl.
Maj:t måtte i nåder förklara
Sig icke finna något hinder, att bemälde Direktion finge åt Friherre Stael von Holstein, såsom innehafvare af stadge- och besittningsrätten å frälsehemmanet Jerla, sälja detta hemman lill skatte, för den köpeskilling, med bibehållande af stadgade hemmansräntor, samt under iagttagande af sådana vilkor och förbehåll, hvarom säljare och köpare, enligt handlingarne i målet, öfverenskommit.”
Dessa handlingar, hvaraf Konstitutions-Utskottet förskaffat sig del, utvisa äfven, bland annat, hurusom
Serafimer-ordensgillet i underdånighet afstyrkt den ifrågasatta försäljningen, under anförande: att, genom medgifven oinskränkt ägande-rätt till hemmanet Jerla, köpeskillingen vid dess försäljande ofelbart skulle komma att uppgå till så högt belopp, att Hospitals-Styrelsen ej kunde med fördel inlösa hemmanet, hvilket, i anseende till dess läge, möjligtvis i en framtid skulle för Hospitalets bästa kunna användas på ett ändamålsenligare sätt; att äfven hemmanets skog derigenom kunde komma att alltför båldt anlitas; att dessa olägenheter icke ersattes genom den mindre betydliga inkomst, som af löseskillingen komine att Hospitalet beredas; och att, efter bifall till ifrågavarande ansökning, innehafvarne af de Danviks Hospitals-hemman, hvilka äro uppjåtne på enahanda vilkor som Jerla, troligen ej skulle kunna nekas enahanda förmåner med dem, hvilka af Friherre Staél von Holstein nu söktes.
Om nu än för fullkomligen säkert må antagas, att, i detta serskildta fall, försäljningen bered t Hospitals-inrättningen en verklig fördel, tror dock Konstitutions-Utskottet i allmänhet den grundsats böra vidhållas, att fromma Stiftelser icke utan äfventyr för eget bästa kunna afhända sig ägande-rätten till deras jordegendomar.
Såsom ledande till ett menligt prejudikat måste alltså Statsrådets yttrande i det nu omhandlade målet kunna anses mindre välgrundadt.
Tager man derjemte i betraktande, att en likadan ansökning för samma lägenhet, men utaf annan man, blifvit, endast 15 år förut, af Kongl. Maj:t afslagen, erhåller Statsrådets i närvarande fall afgifna underdåniga tillstyrkande ett än betänkligare utseende, Bih, till R.
St, Prot. 1844 > 3 Sami, 6 Haft, 3 18 Konstitutions-Utskottets Memorial, N',o 18. helst om, enligt Hospitals-ombudsmannens uppgift, något förordnande vore gällande, som lade hinder i vägen mot skatteköps beviljande för Hospitalshemman i allmänhet.
I detta hänseende är väl uti Statsrådets underdåniga yttrande erinradt, hvad som med rätta förhållandet öfverensstämraer, att det i bemälde Ombudsmans Utlåtande åberopade Kongl. Bref af den 7 December 1796 rörer endast de i Skåne belägna Hospitals-, Barnhus- och Domkyrko-hemman.
Men vid den underdåniga föredragningen synes vara förbisedt, att Kongl. Majrt uti nådigt Bref den 16 December 1812, som utfärdats från Ecklesiastik-Expeditionen och genom Kongl. Kammar-Kollegium meddelats vederbörande till efterrättelse, afslagit den af Bondeståndet vid 1809 års Riksdag gjorda underdåniga hemställan, att Domkyrko-, Hospitals- och andra till fromma Stiftelser anslagna hemman måtte få till skatte försäljas, under nådigt förklarande, det ”härutinnan kommer att förblifva vid hvad Kongl. Brefvet den 7 December 1796 innehåller och stadgar.”
Ärendets behandling vid föredragningen i Statsrådet innefattar sålunda, efter Konstitutions-Utskottets förmenande, skäliga anledningar till grundlagsenlig anmärkning, hvilken Utskottet, i följd häraf, trott sig böra emot Föredraganden, tillförordnade Departements-Chefen Herr Statsrådet Grubbe, till Riksens Ständers vidare pröfning framlägga. b) Angående Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse om åtgärders vidtagande i afseende på de Halländska kyrko-hemmanen.
Sedan, i anseende till förekommen anledning att, ehuru åtskillige hemman i Halland, hvaraf vissa räntor äro anslagne till kyrkor och presterskapet, varit för dessas räkning borlstädslade, dispositions- och jordägande-rätten till dessa hemman likväl rättligen skulle tillkomma Kongl. Maj:t och Kronan, så att med åboskap derå borde förfaras, på sätt om kronohemman i allmänhet funnes stadgadt, Riksens Ständer vid de tvenne nästföregångna Riksdagarna åren 1829 och 1834 hos Kongl. Maj:t anhållit, att undersökning af förhållandet måtte anställas, men Kongl. Maj:t förklarat
Sig icke finna skäl att dertill bifalla, hade Riksens Ständer uti ofvannämnde underdåniga Skrifvelse af den 12 December 1840, på anförda skäl, å nyo anhållit, att Kongl. Majrt-måtte täckas i nåder upphäfva
Dess rörande denna fråga den 22 Maj 1819 utfärdade nådiga Bref, äfvensom Kongl, resolutionerna den 29 Mars 1825 och 26 April 1826, samt i nåder föranstalta, att, genom behörigen förord liad t ombud å Kronans vägnar, stämning blefve uttagen och talan utförd om återvinnande af Kronans jordägande- och disposilions-rätt till ifrågavarande hemman.
Konstitutions-Utskottets Memorial, N.o 18, 19 Det öfver Ecklesiastik-ärenden dea 13 November 1843 i Statsrådet förda protokoll, enligt hvilket Kongl. Maj:t förklarat
Sig icke heller nu kunna lemna bifall till Riksens Ständers framställda önskan, utvisar detta förklarande hafva ägt rum, sedan Föredragande Departements-Chefen, Herr Statsrådet Heurlin afgifvit det underdåniga yttrande, att Herr Statsrådet, ehuru önskvärdt vore att komma till snart slut på det menliga tillståndet af ovisshet rörande ägande- och disposilions-rätten till de Halländske kyrkohemmanen, likväl ansåge så många och stora betänkligheter mola för den utväg, Riksens Ständer till ändamålets vinnande i underdånighet föreslagit, att han icke trodde sig kunna obetingadt tillstyrka nådigt bifall till Riksens Ständers begäran.
Lika med Justitie-Kansleren, delade nemligen Herr Statsrådet icke den af Riksens Ständer uttalade åsigt, att en allmän undersökning om dessa hemmans natur vore af enskildes rätt påkallad, enär kyiko-hemmanens åboer, hvilkas besittning grundar sig på aftal med kyrkoförvaltningen och icke med Kronan, skulle, om Kronans talan mot kyrkorne vunnes, till följd deraf ingalunda erhålla någon ökad laglig rätt, men väl äfventyra beståndet af redan ingångna afhandlingar.
I förevarande fall kunde alltså, efter Herr Statsrådets förmenande, endast Statens anspråk afses; men Staten borde icke emot någon, aldraminst mot en för befrämjande af dess eget ändamål så vigtig institution som kyrkan, utan de mest giltiga skäl, väcka talan om rubbning af sekelsgamla rättsförhållanden.
Beträffande de till stöd för Kronans talan hittills förekomna omständigheter, samt de gamla handlingar rörande ifrågavarande hemmans äldre natur, hvarom upplysning skulle hafva vunnits, sedan Riksens Ständer afläto deras förra underdåniga Skrifvelser i ämnet, delade Herr Statsrådet äfvenledes Justilie-Kanslerens tanka, att den omtvistade frågan om hemmanens krono-natur ännu vore i större eller mindre nion insvept i mörker, samt att många luckor i bevisningen återstodo att fylla, innan Kronans rätt att hemmanen bortstädja och till skatte försälja kunde anses ådagalagd.
Utgången af den talan, som å Kronans vägnar skulle, enligt Riksens Ständers förslag, vid domstol väckas om återvinnande af Kronans bättre rätt till dessa hemman, vore derföre tvifvelaktig; men det vissa vore, att en mängd rättegångar komine att vid olika domstolar göras anhängige, hvilka genom nödiga undersökningar om gamla handlingar blefve vidlyftiga och mångåriga, helst troligt vore, att de å ena eller andra sidan fullföljdes till högsta instansen.
En längre tid skulle således fordras, innan alla dessa rättegångar hunne definitivt afgöras; och om man autoge 20 Konstitutions-Utskottets Memorial, N.o 18. alt Kronan återvunne jordegande- och dispositions-rätten till hemmanen, kunde man befara nya långvariga tvister om bättre rätt lill åboskap å hemmanen samt om fördelen att dem till skatte inlösa.
Domstolar och embetsverk skulle härigenom få ökade besvärliga göromål, samt stora kostnader förorsakas icke blott Kronan, utan äfven kyrkorna och enskilde personer.
Vid bedömmandet af så gamla och invecklade förhållanden vore det dessutom tänkbart, att icke allenast olika Under-rätter, utan äfven olika Divisioner af samma Öfver-rätt kunde uppfatta frågan om hemmanens äldre natur från olika synpunkter och stadna i olika beslut, hvaraf ojemnhet och en stor missbelåtenhet skulle uppstå.
Antagande tillika, att hufvudsakliga afsigten med den af Riksens Ständer begärda domstolsundersökniug varit, icke egentligen att tillvinna Kronan en opåräknad ringa fördel på de Halländska kyrkornas och presterskapets bekostnad, utan snarare att betrygga hemmansåboerne mot alltför höga och betungande afgälder till kyrkorna, samt bereda dessa åboer en möjlighet att till hemmanen förvärfva jordegande- och dispositions-rätt, föreställde Herr Statsrådet sig, att detta ändamål kunde vinnas hastigare och på en enklare, mindre besvärlig och kostsam väg, utan att derigenom förnärma hvarken Kronans förmenta rätt eller åboernes billiga anspråk eller kyrkornas och presterskapets liäfdvunna rättigheter; i hvilket hänseende Herr Statsrådet äfven afgaf ett i Statsrådsprotokollet omständligen intaget och af Kongl. Maj:ts öfrige Rådgifvare på de anförda skälen jemväl godkändt förslag till uppgörelse härutinnan utan domarens mellankomst, med anhållan att Kongl. Maj:t måtte täckas derom till Riksens Ständer gora nådig framställning.
Emot detta underdåniga yttrande har Konstitutions-Utskottet trott sig böra erinra, att den utredning af Statens eller kyrkornas egande-rält till de Halländska så kallade kyrko-hemmanen, som Riksens Ständer genom deras ofvannämnde underdåniga Skrifvelse åsyftat, är oundgängligen nödvändig, så vida åboerne skola kunna sättas i tillfälle att köpa samma hemman till skatte; och att visshet i berörde hänseende icke kan vinnas utan genom laga undersökning.
Efter Utskottets förmenande, kan Styrelsen i allmänhet icke anses ega rätt att på administrativ väg afskära rättegångar, då de af behofvet påkallas; och för den administrativa makten blifver alltid betänkligt att, der tillämpning af allmän lag erfordras, gå domaremakten i förväg.
Ständer hade tvenne gånger tillförene uttryckt deras utan tvifvel både billiga och befogade önskan om den lagliga under - Konst i tut ions-U t skottets Memorial, N.-o 18. 21 sökningens tillvägabringande, och det kunde, vid den sednaste skrifvelsens föredragning, troligen icke undfalla vederbörande, hvilken betydelse i det allmänna frågan ägde genom det uppseende, som dess behandling vid de föregående tillfällena väckt.
Ehuru Herr Statsrådet Heurlin uttryckligen medgifvit både ”ovissheten” rörande ägande- och dispositions-rätten till ifrågavarande hemman, och jemväl ”menligheten” af en sådan ovisshets fortfarande, har Herr Statsrådet likväl, utan hänsigt dertill, att sådana räLtsfrågor uppenbarligen tillhöra domarens, ej den administrativa myndighetens, pröfning, emot laga undersökning uppställt betänkligheter, hemtade från sakens tvistiga beskaffenhet, liksom hade Herr Statsrådet icke tagit i betraktande, att enahanda förhållande inträffar i en mängd andra rättsfall, hvarpå såsom exempel endast torde behöfva åberopas de så ofta förekommande arfs- och testaments-tvisterna.
Det anförande Herr Statsrådet vid ärendets föredragning afgaf, i strid mot de hörda autoriteternes mening, af hvilka Götheborgs Konsistorium, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Halland och Kongl.
Kammar*- Kollegium, hvar på sitt sätt, tillstyrkt, samt Justitie-Kanslers-embetet äfven för sin del icke afstyrkt den begärda undersökningen, kan med allt skäl anses hafva föraniedt och grundlagt det beslut, hvarigenom Riksens Ständers så ofta upprepade begäran blifvit ånyo undertryckt; och Konstitutions-Utskottet har i följd deraf funnit sig icke höra underlåta att emot bemälde Herr Statsråd anmärka det, efter Utskottets omdöme, oriktiga i hans framställning, då målet till Kongl. Maj:ts nådiga afgörande anmältes.
Vid läsningen af Statsråds-protokollen har det i öfrigt fästat Konstitutions-Utskottets uppmärksamhet, att under större delen af den tidrymd, som de granskade protokollen omfatta, regerings-ärenden icke sällan förekommit, uti hvilka besluten mer eller mindre afvika från Statsrådets enhälliga underdåniga tillstyrkanden.
Det må, med få undantag, kunna utgöra föremål för olika omdömen, huruvida berörde ärenden i sig sjelfva varit af någon större vigt.
Likväl och änskönt någon anmärkning enligt 106 eller 107 §.
Regeringsformen uti dessa mål icke kan äga rum, har Utskottet, med stöd af 2 morn. 37 §.
Riksdags-Ordningen, ansett sig höra förhållandet till Riksens Ständer upplysningsvis anmäla.
De ifrågavarande regerings-ärendena, uti hvilka Statsrådets enhälliga yttranden och förslag 22 Konstitutions-Utskottets Memorial, N.-o 18. funnits vara från Kongl. Maj:ts nådiga beslut skiljaktiga, bestå hufvudsakligen af befordringsmål.
Af de öfriga, der nämnde förhållande inträffat, utbeder sig
Utskottet att få såsom exempel anföra följande: l:o.
Riksens Ständers underdåniga skrifvelse, rörande tillsättning af en ny Lag-komite" eller den så kallade Lag-beredningen.
(Justitie-Departementets Protokoll den 28 Augusti 1841•)
Statsrådet föreslog i underdånighet till arbetande ledamöter i Lagberedningen fem lagkunnige män, som ansågos för det vigtiga lagstiftarekallet äga de vidsträcktaste insigter, och bland dessa personer äfven den äldre Lag-komiteens ännu qvarlefvande tvenne medlemmar.
Maj:t behagade, med de sistnämndes uteslutande, i nåder antaga endast tvenne af de föreslagne, samt i öfrigt förordna tre andra och bland dessa en, mot hvars användbarhet för sådan befattning Irenne Stalsråd uti kraftiga föreställningar afgåfvo underdåniga påminnelser. 2:o. Riksens
Ständers underdåniga skrifvelse, angående upplösning af Invalid-inrättningen å Ulriksdal.
(Landtförsvars-Departementets Protokoll den 2/ December 1840-) Af Statsrådet hemställdes i underdånighet, att utdrag af Riksens Ständers skrifvelse, i hvad den anginge frågans ekonomiska detaljer, måtte få meddelas Kongl. Stats-Kontoret, under hvars hufvudsakliga förvaltning Invalid-fonden är ställd, samt Direktionen öfver Invalid-inrättningen, med nådig befallning, att, såsom förberedande åtgärd för ärendets slutliga behandling, till Kongl. Maj:t inkomma med alla de upplysningar om Invalid-inrättningens och dess fonders tillstånd med det mera, som af Riksens Ständers underdåniga yttranden och förslag påkallades.
Maj:t förklarade dock en sådan åtgärd icke vara erforderlig, och fann på anförda skäl godt att vägra sitt nådiga bifall till Riksens Ständers underdåniga anhållan i ämnet. 3:o.
Drätsel-kommissions underdåniga anhållan om återställande till stadens disposition af de i Kastenhoffshuset åt Sekund-Chefen vid Svea Lif-gardet till boställe upplåtna lägenheter.
(LandtförsvarsDepartementets Protokoll den y December i843-J
Med afseende derpå att, genom berörde lägenheters öfverlåtande till stadens fria disposition, åtskillige uppgifne betydliga fördelar skulle förstaden vinnas, och då den af
Drätsel-kommissionen å stadens vägnar för lä - Konstitutions-Utskottels Memorial, N:o 18.
23 genheternes afträdande erbjudna ersättning syntes fullt motsvara hvad i sådant hänseende skäligen kunde fordras, hemställde Statsrådet i underdånighet, om icke Kongl. Maj:t skulle täckas lemna nådigt bifall till Drätselkommissionens af tillförordnade Öfver-Ståthållaren understödda anhållan, emot förbindelse för staden eller Drätsel-kommissionen, att, enligt Kommissionens erbjudande, såsom ersättning för nämnde lägenheter, årligen utbetala 1000 R:dr B:ko, oberäknadt det belopp af 474 R:dr 4 sk. 8 r:st., som till Sekund-Chefen för Svea Lif-gardet från Inqvarterings-verket utginge.
Maj:t förklarade likväl, att, som de ifrågavarande lägenheterne uti KastenhofFshuset under en tidrymd af ej mindre än 163 år varit till boställe åt Chefen för Svea Lif-gardet anvisade, Kongl.
Maj:t icke fann skäl att häruti göra någon ändring. 4:o. Riksens
Ständers underdåniga skrifvelse, angående förbud för tjenstemän vid Embetsverken att på en gång innehafva mera än en lön på stat.
(Civil-Departementets Protokoll den 3 Oktober 18/p).)
Statsrådet, som delade Riksens Ständers åsigt i afseende på olägenheterna af det ofta öfverklagade förhållandet, att civile embets- och tjenstemän i hufvudstaden samtidigt innehafva flera tjenstebefattningar, tillstyrkte i underdånighet det Kongl. Maj:t, i öfverensstämmelse med hvad i allmänhet tillämpats vid flere af de under sednare åren vidtagna förändrade organisationer, täcktes till iakttagande vid de ytterligare reorganisationer, som framdeles kunde blifva i verket satte, såsom allmän grundsats, i den nion löneregleringen och öfriga omständigheter sådant medgåfve, fastställa, att mer än en tjenstebefattning icke finge af någon efter de nya staterna innehafvas.
Men Kongl. Maj:t behagade i nåder förklara, att någon orubblig grundsats i omförmälde hänseende icke lämpligen kunde bestämmas. 5:o.
Presidentens i Kongl. Stats-Kontoret underdåniga hemställan om anordning af 1600
R:dr, såsom löne-tillökning åt Stats-Kontorets ledamotspersonal för år 1841.
(Finans-Departementets Protokoll den 26 Novem ber 184^0 Under åberopande af deras, vid pröfningen af enahanda löne-tillöknings-fråga för år 1840, till protokollet för den 22 December 1841 afgifna yttrande, förklarade Statsrådets ledamöter sig ej kunna å berörde underdåniga hemställan tillstyrka nådigt bifall.
Hvaremot Kongl. Majrt, som erinrade
Sig, alt en tillfällig besparing å Finans-Departementets Hufvud - 24 Konstitutions-Utskottets Memorial, N.-o 18. titel under året uppkommit, behagade å denna besparing anvisa och tillägga hvardera af Stats-Kontorets ledamöter, såsom ersättning för trägen tjenstgöring under loppet af år 1841, ett oafkortadt arfvode af 400 R:dr.
Reservationer Af Herr Petre: ”Svenska grundlagens mekaniska inskränkningar, dess oböjliga, men likväl overksamma föreskrifter, dess oförmåga att i statslifvet ingjuta en föryngrande kraft och att åt representant-kallet bibringa en storsinnad syftning, allt detta sammanlagdt lemnar utan tvifvel föga anledning att hoppas nyttiga frukter af den Statsråds-protokollerna omfattande granskning, som Konstitutions-Utskottet nu fulländat.
Emedlertid har närvarande tidpunkt, då en mera än tjugufem-årig regering upphört och lemnat rum för en annan, i så måtto öppnat ett vidsträcktare fält för regerings-åtgärdernes bedömande, som vanliga hinder derföre nu icke legat i vägen och Utskottet följaktligen egt foll frihet att handla med den ädla frimodighet, som är främmande för all politisk skuggräddsla.
Riksdagarnes icke sällsynta benägenhet för inre stridigheter, stundom mera åsyftande person än sak, bar nu saknat all den retelse, som möjligtvis kunnat, under en föregående tid, hemtas från tillämpningen af den olyckliga regerings-maxim: ”alt söndra, för att desto lättare kunna herrska.” Konstitutions-Utskottet vid detta Riksmöte har således innehaft en jemförelsevis förmonlig ställning.
Det har befunnit sig på en ståndpunkt, der det obehindradt kunnat vidga sin synkrets till liflig uppfattning och oväldig skildring af de märkligare förhållanden, som bildat sambandet i den granskade regerings-epokens mest utmärkande händelser.
Representationens ombildning, lag-verket, läroverks-frågan, krigs-väsendet, befordrings-systenien, näringsfriheten, statshushållningen, Rikets Ständers önskningsmål, med ett ord alla stats-angelägenheter af ett för nationen högre intresse hafva erbjudit sig för Utskottets granskande blick, utan att skymmas hvarken af det politiska tvång, söm under vissa omständigheter lägger band på det fria omdömet, eller af den måhända icke alltid opartiska grannlagenhet, som eljest ryggar tillbaka, för att icke träda historiens dom i förväg!
Utskottet har lemnat dessa fördelar obegagnade!
Redan i sin första sam - Konstilulions-Ucskottets Memorial, N:o 18. 25 sammansättning sond ra dt i tvenne, hvarannan motsatta delar, har det varit föranlåtet att åt slumpen öfverlemna afgörande! af alla uppkomna, mera eller mindre betydande, skiljaktigheter!
Under lyckligare omständigheter, då nemligen enhet och kraft lifvat
Utskottets samfälda bemödande och gifvit en högre lyftning åt det Utskottet förelagda, vigtiga uppdrag, hade UtskoLlet varit i tillfälle att öfver den granskade regerings-perioden sammanfatta en kort, men lärorik berättelse, hvilken genom sina oväldigt framställda sakförhållanden sannolikt kunnat utöfva en välgörande inflytelse, så väl på Riksens Ständers omdöme om Statens ställning och behof, som på Slats-styrelsens derpå beroende rigtning och gång.
Den betydande vinst, som det allmänna kunnat på detta sätt hemta af Utskottets gransknings-arbete, är nu hufvudsakligen förlorad.
För mig, som lifligt beklagar detta förhållande, återstår endast att, jemte anmälan deraf, vördsamt meddela Riksens Ständer mitt, i sammanhang dermed, till Konstitutions-Utskottet afgifna, och sedermera hos Utskottet pröfvade, men underkända yttrande, så lydande:
Det tillhör, efter mitt förmenande, hvarje ledamot af Konstitutionsutskottet — den nemligen, som eger hjerta, icke blott för sig sjelf och sin enskilda ställning, ulan ock för det allmänna och för Regeringen, — att egna en serskild uppmärksamhet åt regerings-ärendenas natur och det, sorn i deL framfarna regerings-systemet kan anses hafva utgjort det fortfarande — det bestående!
Med betydelselösa tillfälligheter, hvilka icke innebära något utmärkande — någonting af egenskap att i det stora hela utöfva inflytelse — behöfver han icke sysselsätta sig.
Tillfälliga förhållanden och tilldragelser gå snart förbi, men det som, att jag så må säga, utgör regerings-förhandlingarnes väsende, blir qvarstående, likasom deras naturliga lagar och verkningar.