Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då ärendet emellertid enligt sin natur innefattar frågor, hvarom icke bör stadgas utan Rikets Ständers medgifvande, och förslaget derjemte i vissa afseenden är beroende på anvisandet af nödiga medel, samt dessa delar af förslaget icke lämpligen kunna afskiljas och särskildt behandlas; har Kongl. Majit velat härigenom, för erforderlig granskning, i nåder meddela Rikets Ständer det sålunda utarbetade förslaget i sin helhet, och i sammanhang dermed, samt för den händelse förslaget, i hvad det alser erläggandet af premier för rofdjurs dödande, vinner Rikets Ständers bifall, utaf Rikets Ständer äska ett belopp af 50,000 R:dr årligen, att från och med början af nästa statsregleringsperiod såsom förslagsanslag till belöningar för rofdjurs dödande uppföras å Riks-Statens 7:de Hufvudtitel; hvarjemte Kongl. Majit föreslår, att i sådant fall de nu befintliga jagtkassor inom de särskilda länen må öfverlemnas till vederbörande Landsting att efter deras ompröfning användas; viljande Kongl. Majit efter emottagande af Rikets Ständers svar, företaga den slutliga pröfningen af frågan samt om stadgans utfärdande i nåder förordna.
Det protokoll, som innefattar Högsta
Domstolens betänkande och förslag i ämnet, bifogas härjemte; skolande alla öfriga till detta mål hörande handlingar tillhandahållas det utskott, åt hvars handläggning detta ärende varder af Rikets Ständer öfverlemnadt.
Mgjit förblifver Rikets Ständer med ali Kongl.
CARL J. A, Gripenstedt.
Proposition JV§ 94.
3 Förslag till Jagt-Stadga. § i.
Jagträtt tillkommer Oss och Kronan i Väre hägnadejagtparker, å egor och mark, hörande till Kongl. Lustslotten, samt andra till
Vår disposition ställda lägenheter.
å Kungsgårdar, Kungsängar, Kronoparker och häradsallmänningar, de sistnämnda, ehvad de stå under menigheters gemensamma förvaltning eller under allmän vård, äfvensom, der ej annorlunda stadgas, å all
Oss och Kronan tillhörig odisponerad mark. § 2.
Jagt å berörde marker utöfvas af Oss sjelfve och Chefen för Vår Hofjägeristat jemte dem, som vid sådana tillfällen äro 1'öljaktige; dock må jagträtt ä samma skogar och marker, med undantag af dem, som äro ställda till Vår disposition, der Vi om jagten särskildt förordne, också tillkomma Chefen för Vår Skogs-styrelse, jemte dem, som honom åtfölja, äfvensom, för deras egne personer, Våre Befallningshafvande, hvar och en inom sitt län, samt till Skogs- och Jägeristaten hörande tjenstemän inom deras tjenstgöringsområden.
Skogs- och Jägeri-betjente må på de skogar och marker, som stå under deras bevakning, anställa jagt efter rofdjur, samt, med Vår Skogs-styrelses på viss tid eller tills vidare lemnade särskilda bifall, äfven efter nyttigt vildt eller vissa arter deraf.
Vårt nådiga tillstånd får likväl å ofvannämnde skog och mark jagt ej utöfvas efter elg, hjort, rådjur, vildren eller svan. § 3.
Enahanda rätt tillkommer boställshafvare och kronohemmansåbo å boställets eller kronohemmanets egor, delegare uti sockenallmänning eller annan samfäld mark å densamma, allmänna inrättningar å jord, sorn under dem lyder, och städerna a deras mark.
År jord till bruk åt annan upplåten, tillhör jagträtten brukaren, der ej annorledes om jagt efter nyttigt vildt aftaladt blifvit. § 4.
BIHAM TILL 8åmvnil<ftl lUGlM^åilDaHS PROTOKOLL VID Eagtima Rikida^cn I Nlocklioliii Åren 18511 «clt 1851.
FEMTE SAMEIMOEIf. 3S Afdelningen: Bevillnings- samt Allmänna Besv. och Ekonomi- m. fl.
'BevillLag- sami Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. 1 N:o 1.
Ank. lill Exp.-Utsk. d. 25 Mars 1851, kl. 2 e. m.
Betänkande, angående vilkor en för tillverkning och försäljning af bränvin.
Till behandling af de sammansatta utskotten hafva blifvit öfverlemnade följande, inom Riksstånden väckta, molioner om förändringar i nu gällande Förordning, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, nemligen: a) i afseende på tiden, då bränvinsbränning må vara tillåten, och tidens indelning i terminer; af G.
Pettersson från Östergöthland, alt hränvinsbränningen må få utÖfvas hela året om; samt af E.
Falck frän Skaraborgs län, Oskar Carlsson från Elfsborgs län och A.
Medin från Kronobergs län, alt bränvinsbränningsterminerna ina blifva flera om året, men hvardera innefatta kortare tid, än nu är bestämd; b) angående bränvinsbränningsrältighetens förhållande till jordvärdet och om redskapens konstruktion; af Peter Gabrielsson och A.
Medin från Kronobergs län, alt äng- eller konstbrännerier icke må tillåtas i så stor skala, alt tillverkningen Öfverstiger hvad genom enkel redskap, till storleken bestämd efter hemmansvärde och öfriga stadgade grunder, kan på lika tid åstadkommas; af A.
Eriksson från Elfsborgs län, ali annan än enkel redskap icke ina få begagnas och ingen redskap af större kanncrymd än 20 kannors; att för mindre än helt till och med halft hemman må få begagnas högst 15 kannors panna och för mindre än halft hemman högst 12 kannors; varande för verk, inrättningar och i mantal icke satt jord jemväl vissa pannerymder af motionären föreslagna; samt Bih. till R.
Prat. 1850 & 1851. 5 Sami. 2 A/d. 1 haft. 1 2 Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. af Anders Persson från Östergöthland, om åtskilliga ändringar och tillägg i 12 §.
1 och 5 mom. samt 13 §. 8 och sista morn., angående redskapens konstruktion och sättet för dess begagnande; c) beträffande redskapens försegling eller insättande i allmänt förvar; af A. Medin från Kronobergs län ocb Petter Nilsson från Christianstads län, att försegling hädanefter ej_ må äga rum; samt af Anders Persson från Östergöthland, att hela den alternativa föreskriften om försegling eller insättande i allmänt förvar må varda upphäfven; d) rörande beskattningen å bränvins tillverkning och försäljning; af E.
Falck från Skaraborgs län, Magnus Mänsson från Östergöthland och J. P. Sandstedt från Jönköpings län, att bränvinsbränning med enkel redskap af mindre pannerymd, enligt den förstnämndes förslag högst 20 och de sednares högst 25 kannors, må få utöfvas utan all afgift; af nyssbemälde Magnus Månsson, Anders Persson från Östergöthland och A. Medin från Kronobergs län, att pannerymdsafgiften för redskap af de högsta klasserna må, på sätt desse motionärer livar för sig föreslagit, höjas i förhållan de till afgiften för annan redskap; af G.
Pettersson från Östergöthland, att bränvinsbevillningen må bestämmas lika med den, som år 1823 antogs; af A. Eriksson från Elfsborgs län, att, i fall hans här ofvan omförmälda förslag blefve antaget, annan afgift för bränvinsbränning ej måtte äga rum, än att för hvarje kanna af den begagnade redskapens pannerymd 6 skillingar rgs. erlades till fattigkassan inom det fattigvårdssamhälle, tillverkaren tillhörde; af Doktor Sandberg, att, jemte den för tillverkning och försäljning af bränvin utgående bevillning, jemväl en annan afgift, motsvarande 4- eller -fe deraf må erläggas såsom fattigvårdsafgifl; samt af Prosten Melander, att hela bränvinsskatten, den må heta bränvinsbrän nings- eller minuteringsafgift, må tillfalla fattigvården inom den församling, från hvilken den utgår.
Derförutan är i motionen yrkadt, af Grefve Lewenhaupt, Sten, att omdistillering af bränvin, för hvilket vid tillverkningen pannerymdsafgift redan en gång erlagts, icke må beläggas med annan skatt, än den, som för inkomst af rörelse kan äga rum; af Johan Johansson från Örebro län, att Rikets Ständer må antingen i den eller de författningar, som de för sin del vid denna Riksdag besluta rörande Bevil/n.-, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-lits kottens Betänkande, N:o 1. 3 bränvins tillverkning och förädling, uttryckligen tillstädja hvar och en, ehvad han varan sjelf begagnar eller till afsalu håller, att, på sätt han sjelf lämpligast finner, rena bränvinet, då det sker utan att försätta detsamma med någon slags krydda eller sådant ämne, som åt bränvinet meddelar smak, färg eller lukt, eller ock hos Kongl- Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af en så beskaffad nådig förklaring öfver de föreskrifter, som redan i omförmälda afseende äro till efterrättelse kungjorda, att rättigheten till bränvins renande ej må vara någon näringsidkare betagen; af Carl Olsson från Södermanland, att all försäljning af bränvin, som hvarken är renadt ej heller destilleradt, må vid ansvar förbjudas; af Arvid Arvidsson från Elfsborgs län, om förbud för handlande å landet att till salu hålla bränvin eller andra spirituösa drycker, eller att sådane handlande åtminstone icke må vara tillåtet att af dylika varor sälja mindre iin 15 kannor på en gång; af Ola Mänsson från Christianstads län, att tillverkare af bränvin må ega att till hvem som helst sälja minst kanna af sådan vara, dock att förtäring deraf på försäljningsstället icke må ega rum; af Eric Carlsson från Stockholms län, om ett sådant förtydligande af 41 §. i förordningen, att det der stadgade ansvar för bränvinsbränning å helgedag må ådömas för hvarje gång förbrytelsen sker, och, om möjligt, förökas vid iteration deraf; af Grefve Mörner, C. G. D., att stadgandet i 47 §. af förordningen må varda sålunda förtydligadt, att det antingen uttryckligen utsträckes till all otillåten bränvinsförsäljning å helgedag, ehvad den sker af någon eljest dertill berättigad eller icke, eller ock inskränkes till sådan förbrytelse, då någon missbrukar den honom eljest tillkommande rättighet till bränvinsminutering; af Eric Mallmin från Westerås län, om förtydligande af 47 §. i öfverensstämmelse med sednare alternativet i Grefve Mörners motion; af A. Medin från Kronobergs län, att handlande å landet, som försäljer spritdryck i mindre qvantitet än en kanna, må, då han med sådan försäljning andra gången beträdes, icke allenast böta efter lag utan äfven förklaras handelsrättigheten förlustig, utan att kunna den återförvärfva; af Peter Gabrielsson från samma län,
att försäljning inom eller utom hus vid marknader, auktioner m. fl. allmänna sammankomster, af bränvin eller andra drycker, hvari spritblandning ingår, må förbjudas vid ansenligt vite och lika vite stadgas för den, som vid dylika tillfällen köper sådan vara; 4 Bevil/n.-, Lag- samt Allm.
Besvärs-och Ekonomi-Ulskoticns Betänkande,.
N\o> 1. af Petter Claesson från Elfsborgs län, att vid oloflig minutering af bränvin köparen må såsom delaktig i förbrytelsen anses och till ansvar fällas; af Gustaf Berg från Skaraborgs och Peller Gabrielsson från Kronobergs län, att, med ändring i 55 § af förordningen, förklaras må, att i mål angående oloflig bränvinsminutering köpare må såsom ojäfvigt vittne anses; af Herr
Rinman att i sista momentet af förordningens 43 § må, näst efter orden ”enligt kontrakt tillkommer”, införas följande tillägg: ”äfvensom denna förordning icke bar afseende på sådan bandel af utländska spirituösa drycker, der ”utminutering på stället icke äger rum”; af Herr Silfverstolpe F. O., att, då någon erhållit serskildt tillstånd lill bränvins-minutering för blott en viss auktion, den i 58 § 3 mom. af förordningen stadgade minimiafgift för minutering finge nedsättas ända till 24 sk. banko; af Herr Guslafsson, att i den stadga för bränvinsförsäljningen, som i förening med bevillningens reglerande blifver besluten, må införas det stadgande att, såsom redan skall hafva ifrågakommit, burskap hädanefter ej får meddelas å rättigheten att i minut försälja bränvin samt andra brända eller destillerade drycker, men dervid, enär lagen ej bör vara retroaktiv, göras det förbehåll att de ännu (jvarlefvande, som på grund af Kongl.
Reglementet den 23 November 1770 för Traktörs-societeten i Stockholm innehafva burskap å dylik minutering, äfvensom enkor efter sådana borgare må äga att sina i reglementet bestämda rättigheter oqvaldt utöfva, utan att derför belastas med andra utlagor, än dem, som i vanlig ordning tillkomma Kongl. Maj:t och Kronan eller ock skola till staden, i följd af deras borgerliga näring, utgöras; af Johan Johansson från Örebro län, om ett stadgande i samma syftning sorn sednare delen af sist anförda motion; samt af Friherre Cederström //., och Ephraim Larsson från Elfsborgs län, att stadganderna i den nu gällande förordningen må i allmänhet lemnäs oförändrade.
Utskotten, som dessa motioner noggrant öfvervägt, föreslå vördsamt, att stadganderna i nu gällande förordning, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, må, beträffande så väl beskattningen som i öfrigt, varda bibehållna, med de förändringar, som uti hilagda förslag till författning finnas med kursiv stil utmärkta och till hvilka skälen skola här nedan anföras.
Då det för jordbrukaren är af vigt att kunna, medelst bränvinsbränning om hösten en kort tid, tillgodogöra sig sådana jordprodukter, som ej äro tjenliga att förvaras eller kunna med fördel föryttras, och, sedan fodertillgången blifvit knapp, genom bränvinsbränning om våren jemväl någon tid förskaffa sig drank till ladugdr - Hav/lin.-, Lag-samt Allvi.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. 5 den, utan att antingen behöfva belasta sig med pannerymds afgift för längre tid, än bränvinsbränningen utöfvas, eller anse sig nödsakad att, medelst fortsatt brän viusbränning under en längre tid, än hvarunder han sålunda är deraf i behof, söka godtgörelse för den större afgiften, hafva utskotten ansett sig böra understödja det af flera motionärer framställda yrkande om flera men kortare bränvinsbränningstermincr, än dem som för närvarande finnas bestämda, och i sådant afseende tillstyrka att den årligen tillåtna tiden för hränvinsbränning må varda fördelad i sex terminer, med en månad i hvardera; och hafva i öfverensstämmelse härmed förslag till förändrade redaktioner af 1, 8 och 10 §§ blifvit uppgjorda.
Uti 1835 års förordning i förevarande ämne infördes först det stadgande, att i stad bränvinsbränning ej finge utöfvas med panna af mindre rymd än 30 kannors, hvilket stadgande finnes uti alla de derefter utkomna författningarne bibehållet.
Enär för detta stadgande hvarigenom för stad rättigheten till bränvinsbränning blifvit, i afseende å sättet att densamma utöfva, mera begränsad och annorlunda bestämd än för landet, tillräcklig grund icke kunnat af utskotten utletas, hafva utskotten ansett sig böra tillstyrka att stadgandet ina från författningen utgå.
Allmännast inträffar, åtminstone bland allmogen, att den anmälan till bränvinsbränning, som enligt 8 § i förordningen bör ega rum vid de årliga mantalsskrifningarne, sker muntligen, och ganska ofta att den verkställes genom ombud, efter muntliga meddelanden.
Da det emedlertid är angeläget för bränvinsbrännare att, utan alltför stort besvär och kostnad, kunna, så snart som möjligt och innan en felaktigt framförd eller oriktigt fattad anmälan blottställer för åtal, inhemta huruledes den af honom eller å hans vägnar gjorda anmälan blifvit af mantalsoch skattskrifvaren antecknad, hafva utskotten funnit nödigt att med utfärdandet af de i sista punkten af 10 § uti förordningen omförmälda förteckningar, hvilka skola i församlingens socknestuga eller å annat lämpligt ställe anslås, icke lemnäs anstånd ända till Januari månads utgång, utan att mantals- och skattskrifvare varda förpligtade att genast efter hvarje mantals- och skattskrifnings slut tillställa vederbörande kronobetjent® berörde förteckningar hvilka derefter skola ofördröjligen anslås.
Derjemte hafva utskotten ansett del böra i § uttryckas att de deri omförmälda andra förteckningar skola ej blott upprättas utan jemväl till Konungens Befallningshafvande insändas inom Januari månads utgång.
Enär det är af vigt att identiteten af stämplad bränvinsbrännings-redskap kan, vid derom yppad fråga, utredas, serdeles i fall de redaktionsförändringar antagas, som föreslås uti. förordningens 20, 34 och 59 §§, denna sistnämnda § 6 Bevil/n-., Lag-samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. motsvarande i förslaget den 58, hafva Utskotten ansett sig böra tillstyrka den nya redaktion i 17 §. att, vid stämpling af sådan redskap, justeraren skall med stämplar utmärka ej allenast initialbokstäfverne af sitt namn, årtalet då uppmätningen skett oell redskapens pannerymd, utan äfven ordningsnummern för äret å den redskap, som stämplingen undergår.
Uti 20 §.
1 mom. stadgas, att innehafvare af bränvinsbränningsredskap skal! vara från allt ansvar i afseende å dess beskaffenhet fri, derest redskapen finnes i oförändrad enlighet med justerarens betyg och, i sådant skick, icke öfverstiger den pannerymd, lill hvars begagnande innehafvaren är berättigad och sig vederbörligen anmält, men att, i händelse redskapen genom oriktigt betyg af justeraren blifvit hänförd till lägre klass, än hvartill densamma rätteligen hörer, redskapens innehafvare må, vid derom yppad fråga, för det löpande året påföras den högre afgift, som för redskapens högre klass i tariffen finnes bestämd.
Enligt detta stadgande skulle alltså för innehafvare af bränvinsbränningsredskap befrielse från ansvar i afseende å dess beskaffenhet icke kunna anses ega rum, derest redskapen genom felaktig mätning af justeraren blifvit upptagen till mindre pannerymd, än hvartill den verkligen uppgår, äfven om den rymd, hvartill redskapen sålunda är upptagen, icke öfverstiger den, till begagnande hvaraf innehafvaren är berättigad och sig anmält.
Visserligen skulle af uttrycket ”i oförändrad enlighet” möjligen kunna hemtas anledning till en motsatt tolkning; men den skulle åter icke stå väl tillsammans med §:ns 2 moment, hvilket, när kannerymden i bränvinsbränningsredskap befinnes större än den uppgifvits, endast i det fall befriar redskapen från beslag, att öfverskottet ej öfverstiger en femtondedel af den rymd, hvartill pannan är anmäld och stämplad, och att tillika ett sådant förhållande med skäl kan anses hafva tillkommit genom pannans nyttjande eller eldens verkan.
Då emedlertid Utskotten anse det vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att innehafvare af bränvinsbränningsredskap är från allt åtal i afseende å dess beskaffenhet fri, derest den uppgift, han rörande densamma aflemnat vid mantalsskrifningen eller på sätt 11 §. medgifver, är enlig med stämplingen och justerarens betyg, samt redskapens kannerymd jemlikt samma stämpling och betyg icke öfverstiger den, till begagnande hvaraf innehafvaren är berättigad, har förslag till en sålunda förändrad redaktion af 1 momentet blifvit uppgjordt; hvarjemte
Utskotten i sista momentet föreslagit den ändring, som ansetts höra häraf blifva en följd.
Sedan uti förordningens 23 §. blifvit meddelad den allmänna föreskrift, att försegling skall verkställas af dem, på hvilka sådan ankommer, utan att panne - Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. 7 ägaren är förpligtad sig derom anmäla, från hvilken föreskrift undantag äger rum endast för de i 25 §. omnämnda särskilda fall, har dock, genom det i 2 mom. af 20 §. använda ordet ”åstundar”, anledning gifvits till det missförstånd, att det i allmänhet skulle åligga innehafvare af sådan större och tyngre lös redskap, som icke utan svårighet kan från ort lill annan forslas, att densamma till försegling anmäla.
Dels till undanrödjande af en sådan anledning till missförstånd, dels ock till förekommande deraf, att förseglare icke må blottställas för onödiga resor till sådana brännerier, hvilkas redskap blifvit enligt 23 §. i allmänt förvar insatt, har till 2 mom. i 26 §. blifvit uppgjord den nya redaktion förslaget utvisar.
Till ytterligare befrämjande af det med försegling af bränvinsbränningsredskap åsyftade ändamål, förhindrande deraf, att innehafvare af sådan redskap må densamma tili bränvinsbränning begagna under tid, dä han dertill icke är berättigad, har jemväl en förändrad redaktion af 26 §:ns 3 mom. blifvit föreslagen.
Som den bränvinsbränning, hvilken, efter af Kongl.
Maj:t dertill meddeladt särskildt tillstånd, får utöfvas i förening med pressjästberedning och hvarförutan denna ej låter sig verkställa, med mindre än att antingen förlust skall uppstå för tillverkaren eller ock priset på varan alltför mycket stegras för köparen, måste fortgå året om, samt bränvinsbränning, när den får idkas under tid, då rättighet dertill i allmänhet ej äger rum eller drank finnes att tillgå, bör förutsättas lemna större vinst än eljest, hafva Utskotten föreslagit det tillägg i 28 §., att, i fall, med vederbörligt tillstånd, bränvinsbränning idkas i förening med pressjästberedning, pannerymdsafgiften för bränvinsbränningen skall för sådan tid af året då den eljest icke är tilläten, ökas med 50 procent.
Det i 32 §. af nu gällande förordning intagna stadgande, att en procent af den summa, som genom bränvinsbevillningen inflyter, skall innehållas och till Stats-kontoret ingå, för att, enligt hvad af Kongl. Maj:t, efter Pröfilings-kommitéens förslag, för hvarje län fastställes, användas till ersättning för de ökade besvär och kostnader, hvilka med debiteringen och redovisandet af denna bevillning äro förenade, förekom uti 1835 års m. fl. föregående författningar i ämnet vid slutet af en artikel, uti hvilken bevillningen ej blott för tillverkning utan äfven för försäljning af bränvin fanns bestämd.
Men, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers vid 1840—41 årens Riksdag afgifna förslag, blef uti den sistnämnda år utfärdade författningen stadgandena angående bevillningen för bränvinsförsäljning flyttade till en ny artikel, hvaremot det angående bevillningsprocenten förblef qvarstående i den förra artikeln, hvilken då mera i öfrigt handlade 8 Beviltn.-, Lag- och Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. endast om bevillningen för bränvinstillverkning; på hvilket sätt stadgandena förekomma uti alla derefter i förevarande ämne utgifna författningar.
Härigenom har inträffat, att i sednare tider, vid tillämpningen af ifrågavarande stadgande angående bevillningsprocenten, den för debitering och redovisning af bränvinsbevillningen bestämda ersättning ansetts böra, icke såsom förut, beräknas å bevillningen för så väl försäljning som tillverkning af bränvin, utan endast å bevillningen för tillverkning.
Då emedlertid hvarken uti Rikets Ständers vid 1840—41 arens riksdag afgifna ofvanberörde förslag ej heller i det Betänkande, som derför ligger till grund, något förekommer, hvaraf slutas må att den förändrade tolkningen af stadgandet angående procenten af bränvinsbevillning varit med den då skedda redaktionsförändringen afsedd, helst uti samma stadgande ordet bränv in sbev ilin ingen är bibehållet oell icke utbytt mot bevillning
A b/'än v in s tillverka in g eller något annat dermed liktydigt uttryck, samt dessutom något skäl ej förefinnes, hvarföre de, som, lika mycket för närvarande som tillförene, äro belastade med de besvär och kostnader, hvilka äro förenade med debiteringen och redovisningen af ej allenast den bevillning, som erlägges för tillverkningen utan äfven den, som utgår för försäljningen af bränvin, skulle nu mindre än tillförene vara förljente af den vedergällning och ersättning, som för sådana besvär och kostnader ursprungligen blifvit bestämd, hafva Utskotten ansett stadgandet böra ej allenast förflyttas till de allmännare bestämmelserna, som förekomma i 6 artikeln af förordningen, utan ytterligare erhålla den redaktionsförändring, som erfordras för alt än tydligare uttrycka att den stadgade procenten skall utgå af bevillningen för så väl tillverkning som försäljning af bränvin; och hafva, i sammanhang härmed och på det att denna omflyttning icke må medföra rubbning i de öfriga §§:s nummerordning, utskotten föreslagit att förordningens 31 §, innefattande två moment, må fördelas i tvänne §§ under nummer 31 och 32.
Enär omdistillering af bränvin endast innefattar en förädling af det råämne, för tillverkning hvaraf den under namn af pannerymdsafgift bestämda skatt redan utgått, och genom sådan förädling varan blifver användbar till flera ändamål samt jemväl tjenlig till export, hafva utskotten, som inheintat att det stadgande i 1 mom. af förordningens 33 §, hvarigenom åt kommers-kollegium är uppdraget att i hvarje fall pröfva, huruvida och på hvad vilkor omdistillering af ratt bränvin må på andra tider, än de i 1 § lofgifna, eller för andra personer, än de till bränvinsbränning berättigade, under särskild kontroll tillåtas, blifvit sålunda tillämpad!, att erläggandet af ej allenast afgift efter bevillningsförordningen utan jern - BevillnLag- samt Allm.