Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty skalt tu Dromo heem löpa före Och thz minne hustru kungöra Att iagh mz helso är kommin i landh, Tå bliffwer tu henne een wälkommen man.
Dromo.
Gunstighe herre edher willie skall skee Som i medh Ögon skole få see.
42 Hillatus.
Lööp fort, herren kommer effter medh hast.
Migh tycker iagh nu löper nogh fast.
Jagh tenker mijn herre haffwer loffwat Gudh, Thz tör iagh säya öffwerliudh, Att han skulle migh thenna resan spränga Fram för alla sina hoffdrängier.
Hwadh mödho iagh haffwer på skepet uthståt Kan iagh aldrigh förgäta brått Medh sopande, pumpande och mokande, Medh löpande, hissande och kokande, Att säl och saligh må then jw wara Som aldrigh kommer i sådana fahra.
Aff käringen man plägar itt ordspråk taga
Som iagh haffwer hördt i mina vnga dagar, Att stugu kiölan och haffz nödhen är lijka.
Men thz mon käringen mykit swijka.
I stugun att frysa är mögheligh saak
Ther man haffwer öffwer huffuudh taak, Men vp i merssen att sittia och skiälffwa Att bäffwa må alla ens inälffwer, Thz haffwer tu kiäringh intet försökt, Så tala ey ther om tijn förbannade öök.
Nu skal iagh och så löpa och renna, Aldrigh glömer iagh reesan thenna.
Ty tycker migh herretiänst är ey godh
När hon enom giffwer sådant modh.
Men fingo iagh wara som iagh plägar förr, Aldrigh färdass söder eller nörr, Vtan ligga på gården och gödha migh ther Itt herra leffwerne thz wijst är.
Om man än skulle effter herragårdz lagh
Äta strömingh och wällingh huar eneste dagh, Så slinker doch mölia och flesket medh.
Thz är och ickie nogon osedh, När fremmande kommer så skole wij Therass tiänare pläga frij, Men huru thz går wij plägom oss först Wij äre druckne och the haffwa törst.
Ty will iagh Gudh och min siäl thz loffwa Att iagh ey länger skall tiäna till hoffwa, Vthan iagh får gårdzfougda welle, Thär till är iagh een vthwald sälle.
Men sij fruen aff huset vthgår.
Itt annat fotelagh iagh nu fåår, Nu måste iagh wäll fastare löpa
Om iagh ey will en karbaass köpa, Sådant får man här offta nogh smaka.
Doch tackar iagh fruen hon är nogh from Alt got troor iagh henne om.
Gudh giffwe edher godh dagh nådighe frw.
Ja Dromo, hwadhan effter kommer tu?
Nådighe frw iagh kommer från strand Ther min herre är kommin i land.
Är min man kommin sägh migh för wist.
Jagh sägher edher sant för vthan list.
Så will iagh strax gå emot honom nedh.
44 Dromo.
Å frw läter lille herren gå medh.
Min herre haffwer om honom sådan sorgh.
Tagh fram kläder vthaff hans korg, Dragh på honom kiortell, sätt hatten på.
Nu wele wij emoot far käran gåå.
Mor kiär får iagh till then gossan gåå Och tagha honom then käppen ifrå.
Å tijn skalk om tu går åstadh
Tå skalt tu få eet rijssbadh.
Käre mor käre iagh trotnar at löpa, Läter karen migh een häst köpa.
Nu tin boff sij far kiär kommer.
Lät see tu ställer tig frommer, Tagher aff hatten och kysser på handh, Nigher för honom, tagher i fampn.
Hel säll, hel säll kiäre hustru min!
Loffwat ware Gudh i thetta sin
Som oss haffwer hulpit tillhopa igen At wij med helso hwar annan seem.
Ty är iagh uthi mitt hierta gladh
Att Gudh haffwer hördt thz iagh honom badh
Och låtet migh åter komma till mina, Helst till edher mitt hierta fijna.
Loffwat ware Gudh som sina hugsualar
Och på sorgen gifwer godh dwala.
45 Jagh haffwer i thessa åren mångh Vti mitt hierta warit nogh ångh.
Nu giffwer Gudh migh åter godh tröst Och haffwer vtaff then sorgen löst, När i medh helso är kommen igen, Endoch Gudh weet i ähren nog seen.
Min käre hustru förundrer ey thz, I kunnen jw weeta att thz är rät Tijt konungen migh will senda och haffwa Måste iagh effter hans wilia traffwa.
Haffwer tå resan alt gåt wäll?
Jagh will edher alt förtälia i qwäll När wij komme i huset in.
Men är nu thetta sonen min?
Ja min man och herre godh Thetta är idart kiött och blodh.
O Gudh signe tigh min lilla grijss Och Gudhi wari loff och prijss, Som thenna dagh haffwer låtit migh leffwa, Att Gudh migh täcktes mans arffwinge giffwa Som effter migh landet regera kan.
Ey, han bliffwer medh tiden en man.
Han börjar alleredho fatta sigh rätt Som tienar enom föddom aff wälboren ätt.
Men käre hierta ett misshagar migh
Thz må iagh bekiänna vttryckeligh.
46 Migh tycker i hållen honom ey så Som hans härkompst fordra må, Ty han är född aff fursteligh stemma
Och dragher doch så kläder slemma.
I skollen honom hålla effter sitt standh.
Min kiäre herre och elskelighe man Wårt stand iagh ey för ringa will, Eller noghon tidh biudha then oredhe till At iagh edher skulle wan ähra.
Men barn bör ey godh klädher bära
Ty the så snart them platt förderffwa Som man försliter en garnhärffwa.
Så haffwer och min herre och man Så långan tijd warit aff landh, Att mig ey stort haffwer behagat
Någre prålachtighe kläder att draga.
Men Gudh ware loff i kommen igeen, Thet är än ingen tijd förlidhen.
Wij få honom läta kläder skära The bäste i willien at han skal bära.
Mitt hierta iagh edher höghelighen tackar At i kiärlighen om mig snacka, Jagh skall edher göra ähro igeen.
Men hwar bleff Dromo drängen?
Nådighe herre iagh är alt här.
Tagh tu upp then lille och bär; Hans eghen tienare tu wara skalt
47 Honom att göra sitt begär alt.
Men får han orsak vppå tigh klagha
Tå skall iagh så om tigh tiuff laga
Tu skalt tigh aldrigh bära wäll.
Min kiära herre hörer min skiäl, J skullen thz ey säyia så Medhan poiken thz hörer vppå, Ty ther aff han stort modh får.
Ja, tå effter mitt sinne går, Så får och drengen större fahra När han weet hwadh hans rätt skal wara.
Men wele wij nu på huset ingå, Jagh löster at see huru ther må tilstå, Ty biuder migh in mitt hierta kiäre
I som här nu hemman ären.
Min kära herre iagh thz gärna gör Therföre går i in fram för.
Fölier migh medh wij få wel rum
Att gå till bredde i thenna stundh.
Sc. 2. DROMO. Hielp Gudh hwad will nu aff migh warda!
Andra tiänare bliffwa sparde, Men iagh måste fara både hijt och tijt.
Herren brukar på migh sijn flijt
Att han skal migh slät förderffwa,
48 Therpå all hans anslagh hwerffwa.
Nu skall iagh kring om landet fara Bedia herrar och prester wälkompne wara, Att hoos mijn herra barnssööl dricka.
Men iagh ey kan under stool sticka Huad iagh för mening haffwer här om.
Migh tycker then poiken doger ey dom Att man för hans skull skal frögdas så mykit Som driffwer sådana skalkestycker.
Folk och tiänare han så topprijder
At galin är then i hoffwet bidher.
Sin egen fadher han skonar ey häller Ganska mootwilligh sigh moot honom steller, Och sådant lidher han aff honom så, Jagh fruchtar huru ther medh will gå.
Fingo Fruen honom tuchta och agha
Hon skulle thz wel bätre lagha.
Men hon fåår medh honom ey råda
Ty fruchtar iagh thz kommer till wåda.
Nu skall han och endeligh sättia migh till Antingen iagh gärna eller nödigt will At iagh skall på honom achta altijdh.
Men ware migh så herren Gudh blidh Som iagh migh förr förgöra skall
Än föra migh uthi sådant qwal.
Nu kommer han vth medh sijn kläder ny Ty äret bäst iagh dragher aff by
Att biudha till gästebodz alle man.
Jagh löster at weeta huru thz går an, Jag skall migh stella uthi en wråå Och se huadh han will uppå slåå.
Sc. 3. JUDAS, SOSTRATA, SARDELIUS, ALEXANDER, DROMO.
Ey, nu är iagh lustigh och käck Att iagh haffwer fått kläder täck, Ther med iagh frijt spatzera kan Som een frijherre och welboren man.
Nu will iagh utgå och läta migh see.
Huadh äret för en ther läter sig tee?
En diekne poike i skolan wil gå.
Ney min karl, tu lögh tå.
Än tu skalt nu i skolan komma Thz tigh skall wara till fögho fromma.
Min kiäre man hwart welen i gåå Medhan i nu taghen kappan uppå?
Jagh går på torget, och så vthföre Att see hwadh wåra tiänare göra, Ther näst går iagh till siögha strandh
Att se om ther kommer skeep till landh.
Är ther gått ööl iagh wil nogot köpa, Så mykit som kan till barnssööl löpa.
Ehuart i gåån iagh thz fögo weet.
Så frågen om någon haffwer Judas warseedt.
Jagh rädz han är ther han skalkheet göör Och iagh ond tiender om honom spöör.
Jagh haffwer wel annat uthe beställa
Än achta på honom om morgon och qwälle.
50 The qwinfolken haffwa eet vnderligit lagh, Thz haffwer ingen bätter försökt än iagh.
Få the ey barn tå äre the ondhe
Och alzintet dogher tå theras bonde.
Men när the them få, tå äret än wärre, Strax willia de öffwer them wara herrar, Tuchta them effter therass torra sinne Och altijdh haffwa them hooss sig inne.
Som iagh förnimmer på min hustru
Att sedan iagh kom heem nu Haffwer hon hållit thz barnet så hårdt Lika som thz ey woro wårt.
Men migh tycker så thz kunde wel doga Om barnen wordte nogot kry till hoga
Och i sijn ungdom nogon siälzffwåld hade, Ther med the ingen skada inlade.
Ty förlijkas min hustru och iagh ey wäl När iagh henne sägher sådane skääl.
Nu will iagh genast till skepen gå Och see om iagh ther gott ööl kan få.
Funno iagh Judam han skulle gå medh
Så fingo han see hwadh ther är för sedh, Lära sigh medh folk om gåå i tidh.
Vthi min vngdom war thz och min ijdh. Judas.
Höör tu poike, bijda ther migh, Jagh haffwer nogot att tala medh tigh.
Weest tijn boffel ey att mössan afftagha
När tu seer sådant folck framdragna.
Jagh skall så tagha mössan aff tigh
Att håret skall fölia, troo tu migh.
51 Alexander.
Å käre Junkar, i migh ickie slåar
Ty iagh nogh hugg i scholan fåår.
Junkar, Junkar, en frijherre är iagh, Thz skal iagh tigh lära i dagh.
Tu må och wel hugg i scholan få, Ther passar iagh så mykit uppå.
Hwad haffwer tu under kiortelen tijn?
Ther haffwer iagh bleekhoorn och boken mijn.
Lätt see migh booken, hwarst lästu på?
Boken skaltu aldrigh igen få.
Käre Junkar tagher hijt min book Så will iagh edher giffwa en metekrook.
Kommer iagh i skolan och boken är bårto Rödh steenkt warder wijst min skiorta.
Jagh sadhe tu skalt migh Junkar ey kalla När iagh är en frijherre medh allo.
Tagh hijt krooken så får tu tijn book.
Ha, ha, så skall man lura en tok.
Boken behåller iagh, kroken och så, Medh honom iagh skall till stranden gå.
Ther will iagh meeta lögor och åål, Medh booken will iagh skiuta till måål, I skolan stat tigh huru tu will.
O herre Gudh ware migh nu mildh. Judas.
Tijgh tin skelm, iagh slår tigh på mund, Haff thz tin förbannade lusahund.
52 Jagh skall tigh så knostra och plocka Emedhan tu haffwer en hårlocka.
Nu löper han bort, hwart skal iagh vth, Kommer iagh i scholan ther får iagh en stutt.
Hwad feelas min gosse att tu så gråter?
Sägh för migh och wendt strax åter.
Hwad gäller, tijn stackar i scholan har gååt Och myckin hugg aff skolemästaren fåått.
Aldrigh skall min son komma tijt.
Eller huru äret, sägh migh medh flijt.
Ney, vnge herren min book bort togh, Sedan han migh här på gatun slogh Och lopp här nedher åt gathun utföre.
Jag weet nu aldrigh hwadh iagh skal göra.
Jag skal gå till hanss mor kär och klaga, Han skall migh ey glömma i sijna dagar.
Jaa gaak man tijt, han får wel skääll.
Att han migh ey kände, thz war wel.
Sådane småpusser äre ett gott mark
Att min son warder frimodigh och starck.
Ty will iagh för sådant honom ey snäsa, Thz är nogh modheren plägar åt honom fräsa.
Sij Judas lille, ästu thär.
Hwad gör tu nu på gatun här?
Kom hijt min son, lät see hwadh tu haffwer.
Hwar haffwer tu thenna tyghen taghit?
Wiltu warda dieekne medan tu bär book,
53 Eller will tu fiskia effter tu haffwer krook?
Sägh min Julkus hwru tigh är gånget, Medhan tu thesse tygh haffwer fångit.
Å käre far kär, en diekne gosse Fick iagh fatt, huru iagh honom mossa!
Boken togh iagh aff honom genast, Kroken fick iagh och på senast.
För booken han wille migh krooken giffwa, Men iagh lätt begge hooss migh qwar bliffwa.
Tack haff min son tu dogde ther till.
Hörer nu hwad iagh göra will.
Bookena will iagh strax sälia bort
Och köpa migh igeen itt spellernyt koort.
Sedhan will iagh medh dieknarnar speela Thesslikes medh andre som wela.
När the haffwa sat penningar fram Will iagh wel nyttia mitt ram.
Å jaa kunne tu them passa så The måtte qwitta sina penningar gå.
Strax will iagh nu försökia min konst, Kan hon ey doga tå äret om sonst.
Här will iagh in till Hagerbardt gåå Och see om iagh ett gott kort kan fåå.
Ney min son, kom och fölgh migh först.
Jagh haffwer en så gruweligh törst,
54 Ty will iagh här i skepet gåå Och see om iagh må dricka få.
Lätt se tu äst i tijna fachter stijff Och altijdh nogot småpuss drijff. Dromo.
Jaa rett så skall man sijn barn lära Så får man aff them hugnat och ähra.
Han haffwer ey i sigh skalkhet nogh förr Man honom än meera läära thöör.
Woro tu min iagh skulle tig basa Att thz skulle tigh om rompan maasa.
Ney bort tu och bort wel långt, Tu skaffar tin tiänare hugg mångt.
Nu wil iagh packa migh åstadh
At göra thz min herre mig badh.
Sc. 4.
Gudh nådhe the föräldrar ond barn få Som sigh låta hwarken lära eller slå, Wthan i skalkhet sigh altijdh förmeera
Att them sedan ingen kan regera, Som thenna poiken nu tagher sigh före.
Han will migh hwarken lydha eller höra.
Min man ähr och widh honom så flaat, Han må göra, han wånder ey hwadh, Thz läter han honom göra ostraffat.
Men iagh fruchtar han ondt ther mz skaffar.
När min man war borte iagh laghade så Att han ey rörde till et halmstrå
55 För en han hugg aff migh fick, Tå medh honom wakert till gick.
Nu må han min man och migh wanähra Och för oss slät ingen fahra bära.
Min man honom roosar ther offwan uppå, Will thz endeligh haffwa så.
Men wijste min man så mykit som iagh Medh poiken han hölle annat lagh.
Han menar thz är hans kötzligha barn Thet iagh uppdrogh aff siöö och skarn, Som Agoras min pigha wäl weet Och haffwer thz medh sijn öghon seedt.
Än fruchtar iagh eett större alarm
Ty iagh nu är haffwande i min barm, Som iagh aff wijse qwinnor haffwer sport, Thz haffwer i sanningh min herre giordt.
Men laghar Gudh så thz warder en son Thz bliffwer Judas till fögo mon, Ty sedan iagh honom ey achtar för min Min man skall ej heller kännan för sin När han sanningen weeta fåår.
Men nu will iagh tiya, och see huru thz går.
See min man kommer och Judas medh. Sardelius.
Hwad haffwer tu Judas, huar togstu thz?
Skipparen gaff migh vthi min hatt, Strax fick iagh en båsman fatt.
Han måste giffwa migh fiederbusk till, Troo iagh lärer ey tå bliffwa gill?
56 Sostratus.
Aff thz samet som mig war skenkt Haffwer iagh tigh een klädning tänkt.
Thz skall drängen till skräddaren bära, Han skall tigh ther aff kläder skära.
Hey frisch wpp, tå bliffwer iagh gran Rett som en tapper herreman.
Them will iagh medh thesse snörer besättia, Thet skall jw ey wara flätia.
Hwar haffwer thu thesse snörer fått?
Strax wij hadhom i skeepet gått Kom ther en pigha och köpte lärofft, Ty läste en båssman sin kista vpp Och togh thz han henne skulle sällia.
Ther monde hon stå och wällia Till thess hon snören felte nedh, Men iagh försummadhe ey min sedh Vtan nappadhe up och stack them in
Rett innerst uthi klädhen min.
Medh pighan begynte båssmannen kiffwa.
Hemligh monde iag aff skeepet kliffwa Ther stod iagh och hörde uppå Huru the sigh monde til hopa slå.
Han kallar henne tiuff, hon honom skälm, Men han togh till sin båtzmanss hielm, Medh en tiäretamp han henne smorde.
Och lät iagh bliffwa som han thz giorde, Ther ått fick iagh så hierteligha lee.
57 Sardelius.
Tin lille skalk tu skalt få see
Om tin mor kär thz weeta fåår Huru hon medh tigh i bastugu går.
Få migh hijt iagh will them göma
Till thess iagh läter kläden söma.
Käre far kär, sij mor kär kommer.
Så hålt tu tigh stilla och frommer.
Warer wel kompne aff skepen heem, Jag tror ey i köpte en nåla reem.
Mor kär, the haffwa oss alt förährat
Mer än wij kunnom heembära.
Far kär fick ett stycke sameet, Men hwad iagh fick far kär wel weet, En knippa aff silffsnöre fijn Att läta sättia på kläden mijn.
Ja see till huru tu skenker fåår, Jagh rädz att tu tin gambla wahna gåår.
Min kära hustru, hwadh är thz för snach.
Intet, vthan iagh sägher edher stor tack
För thz i haffwen köpt åt migh heem, Twij, ey till then ringaste nåla reem.
Judas kom wele wij ingå Medhan tin mor kär bannass så.
58 Sostrata.
Ja, ja, går och håller så foort.
Om i icke lären sanna min ordh Att i aff thz barnet en stoor sorgh få Jagh will ifrå mitt huffwud gå.
O hwadh är thz itt sant ordspråk
Som the gamble haffwa på rååkt, Att siälffzwåld monge barn förderffwar Att the på sistonne helwetit ärffwa.
Och min man skulle thz jw förståå
Som honom doch läter i lättian gå.
Jagh haffwer offta ståt ther på foort Att wij skulle haffwa sat honom bort
Och lätan medh andra i skolan gåå Ther han kunne skäligh agha fåå, Lära thesslikes ähra och dygd Till hwilket sådane hwss äre bygd.
Men thz mon ey minom man behaga, Ty haffwer han nu thz annorledes lagat
Och tagit till oss heem en student Medh hwilkom är slät intet bewänt.
Han är olärd, blödigh och smeken
Som medh poiken inthet annat än leeker.
När han honom nogot litet wil slå Till sin fadher löper han tå.
Ther tagher han wern och styrkes till ondo
Att han skall wara alles hussbonde, Diäknagossar röffwa och slåå Och ey eens muns banna therföre fåå, Småningom stiäla ehwart han kommer Och än tå heeta sneller och frommer.
När iagh och någhot will tala therom
59 Att poiken skulle läras och warda from, Stoor ogunst iagh ther med tiänar Endoch Gudh weet iagh wäll menar.
Ty köpes åt honom samet och gull, Lägges skrijn och kistor full, Men åt migh köpes ey heem en tråå.
Thz wåller iagh om poiken bannas så.
Thz må så heeta, thz nu så ware, Jagh wille alt gott på honom ey spara
Hwar aff honom kunde warda något gott Och ey bliffwa min man och migh till spot.
Medh tijdhen thz läter sig nogsampt finna
När begges theras öghon rinna.
Jagh lärer ther aff och få min deel Thz kan ju mig icke slå fehl.
Men doch haffwer iagh mitt till giort Som hwar ährligh man haffwer spordt.
The måghe sigh omsee sielffwa, Jagh hoppas ey therföre att skälffwa.
Sc. 5. GLORELA.
KARICK. Karick.
Hwipp, hijt Glorela, hwar ästu?
Medh tigh will iagh tala ret nu.
Jagh seer mitt anslagh haffwer gång Och lijdher inthet förfång.
The skalkestycker som Judas driffwer Lagha wäl så att han min bliffwer.
I gröffre bedreffter iagh will honom öffwa Sigh och många menniskior bedröffwa.
60 Nu hijt Glorela, hijt, kom hijt, På tigh ena står min tillijt.
Här är iagh, hwij kallar tu migh?
Hastigt fick iagh tidend ifrå tigh At iagh skulle komma till tigh snart, Ty är iagh här medh en fart.
Wel kommen syster, mitt wäna wiff, Tu äst migh kär som mitt eghit lijff.
Ther på må tu wara wiss, Ther före haff thenna hiertanss kyss.
Å tack haff käreste brodher min För thenna stora kärleek tin.
Haff och tu tack syster kär At tu migh redheboghen ähr.
Haffwer tu och fåt nogh smöör Vthaff tin kyrkeprestes köör?
Ja, min broor, så mykit iagh will.
Ther haar tu migh hulpit till, Ty will iagh tigh och tiäna altijd
Om tu äst migh godh och blijdh.
På min gunst tu ey twiffla må
Som tu och sielff skalt förstå.
Men wiltu mig nu til willia göra Thz lyster migh gärna at höra.
Ja min brodher, tu mig befall Hwad tigh nu lyster haffwa bestelt.
61 Karick.
Then pilten tu här förde till land Skickar sigh wackert effter min handh.
Med små skalkheeter han plägar omgå, Nu will iagh högre slå vppå.
Han haffwer en drängh then honom är kär, Emillan them tu oredho bäär.
Drengen heeter Dromo, mins thz grant, Men wachta tigh att tu sägher ey sant
För them tillhopa och lagha så Att then ene then andra må ihiäl slåå, Så skaltu aff migh tiäna tack, Och itt par skoor för titt omaak.
Hwij wiltu ey thz siälffwer göra?
Migh kan ingen see eller höra Wthan them iagh medh daghligh om går.
Ja, iagh thz nu wel förstår, Ty will iagh migh ther på betänka.
Glöm ey skonar tu mig skenkte, Tw seer wel iagh gåår baarfött Och haffwer alla tåår affstött.
Hwadh iagh haffwer loffwat håller iagh wel, Jagh thz förmå göra medh skääl.
Huru skall iagh nu stellat an Att thz måtte lyckas på stan.
Ey, io rett så will iagh thz driffwa, Thet skall migh till fromma bliffwa.
62 Men ho är then som thär vthgår
Och ena så hastigha färdh fåår.
Jagh will stigha better fram, Är thz tidh iag achter mitt ram.
Sc. 6. DROMO. GLORELA.
Ey welan, nu kan iagh besinna Och dagheligh på min herre finna, Att them vngom herrom är bettre att tiäna
Än them gamblom, som ähra så köna.
The willia alt så noga ransaka, Ey haffwa uthan tiänare spaaka.
Små skalkepuss the ey kunna lijda, Vthan agha them hårt alla tijdha.
Men min prins haffwer annat lagh, Thz kan iagh märkia dagh frå dagh.
Medh små skalkheeter han omgår, Then sådant gör aff honom rooss får.
Ty är then tiänst ey så ond som iagh meente När iagh hooss hans fadher tiente.
Hwadh skall thz wara för en man
Som så roosar vnge herran, Må thz är then iagh haffwer ärende till?
Gudh ware migh så godh och mildh
Som iagh bättre tiänst åstundar
Om iagh kan thz rätt begrunda.
Tå äret then iagh will medh tala.
63 Dromo.
Hwad är thz för en odenswala Som står ther så rödh om sin been?
Glorela stigh fram och war ey seen.
Gudz frid, Gudz fridh, god vnger man, Är och Gromo idart nampn?
Heeter iagh Gromo? thz lögstu Dromo heter iagh westu nu?
Thens vnge herrens eghen lijffdräng
Som honom tiänar til bordz och sängh, Then han ock håller för andra aff meer Som tu wäl på kläder seer.
Är herren hemma min gode wen?
Ney hör then förbannade käringen!
Hwad wiltu min herre, sägh thz migh Eller när blef iagh wen medh tigh?
Om tu tigh ått blåkulla ey packar
Medh hillebården slår iagh tigh öffwer nacka.
Wiste tu hwadh iagh för tidender boro Tu wel annorledes mz mig foro.
Sådana roffwerskor ey annat göra Än sqwaller och ond tidender föra.
Tu må så kalla migh som tu will, Men iagh sägher tig i sanning till.
Så mykit iagh hörde på tin herre
Han lärer fara medh tigh werre
64 Än tu honom nogot sinn kan om troo.
Thz hörde iagh, tå iagh här stodh.
Han gick här fram och blotades Och tigh medh döden hotade.
Thz förste han tigh möther, stöter han till.
Thz loffwar iag tigh, troo om tu will, Ther medh faar weel och achta tigh.
Skall thz wara sant hon sägher för migh?
Jagh töör wel troo han så galin är När han för ingom fahra bär.
Men iagh skall migh för honom wachta Och stigha här aff wäghen så sachta, Jagh seer han kommer med dragit swärd.
En poike wore fast annat wärd, Itt paar rijss vppå tin rygg
Tiente fast bätre, så woro iagh trygg.
Att tu och allaredo i horehws gåår, Tröste Gudh huru wäll thz står.
Men effter herren thz så kan lijdha
Ey skall eller iagh ther moot strijdha.
JUDAS. DROMO. GLORELA.
Ey tin ewighe förtwifflade skelm, Jagh skall på tigh sökia hempn.
Finner iagh tigh på marken vthe Tijgh skall iagh så flå och stupa, Och sitter wärian på skafftet qware Jagh skall pressa tin förbannadhe narr
65 Att tu aldrigh aff stellet skal gå.
Ey, måtte iagh tigh för migh få!
Thz skall jw icke skee i dagh.
Ther på weet iagh annorlagh. Glorela.
Thz tagher nu rett som tagha skall, Thz kan iagh merkia medh sanning all.
Dromo han menar han talar om sigh, Ther aff bliffwer gott wisserligh.
Hwipp, ginge tu nu på thenna platz Tigh skulle iagh ährligh giffwa baass, Medhan ther på ingen seer Och ingen fingo weeta meer.
Ja Gudh giffwe thz gullo mödan allena, Thz skulle iagh tigh wäll förmena.
Men packa tigh hijt, tu skalt få möte, Jagh skulle wärian vthi tigh stööta.
Sij här ähr Dromo:
Dromo kom hiit.
Jo, sågstu icke huru han gick tijt.
Kom hijt, iagh haffwer nogot att säya tigh.
Jagh gör thz icke wisseligh.
Min käre herre, thz är stor skam
Att i ey kommen idran dräng fram.
66 Wore iagh en herre som nu ären i Fram skulle han komma thz säger iagh frij. Judas.
Om tu ey kommer strax till migh här, Itt feygt huffvud tu för migh bär.
Thz gälle hwadh thz gälla må, Ey skall iagh nu till edher gå.
Tu skalt tin skelm få redeligh skam, Om iagh är ellies en herreman.
Thär ligger han, ey woro nu så Jagh kunde Lenonem för mig få, Honom skulle iagh så plocka till
Som man thz werst haffwa will.
Men iagh finner honom wäll een gångh Jagh hoppas thz skall ey warda långt.
Skall then skelmen migh en hoora sönia
Lijka som iagh ey kunde henne lööna, Honom och så then krögaren slemma.
Men han skall en gång finna mig hemma, Jagh skall honom så pynta och kläma Hans moder skall honom aldrigh igen känna.
Ey Thore Gudz män, thz för sigh gick, Drängen en ondan enda fick.
Nu will iagh thz för Karick berätta
Som gärna will weeta thetta.
67 Karick.
Effter migh tu ey långt thör gå Jagh war icke ther långt ifrå.
Hwad tu med talet haffwer bestält Thz haffwer iagh hulpit fram snält.
Ther ondt haffz för händer är iagh ey ifrå, Ther må tu frijt förlåta tigh på.
Så haaff tu nu myckin stor tack För tin mödho och stora omack.
Wiltu migh ey bruka meer?
Jag thär om min läghenheet seer.
När tijdh blijffwer iagh sägher tigh till, Om tu lydigh wara will.
Thz paar skoor iagh loffwadhe tigh Skalltu bekomma wisseligh.
På then platz iagh aldrigh skall wara, Jagh skall för tigh min mödho spara.
Tigh gör iagh thz samma igen Min altsom hiertans käreste ween.