Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bref, så väl som flera andra bestämmelser om kompetens oell förslag till pastorat, är o till sitt (sina?) innehåll otydliga, sväfvande och från motsägelser icke fria, borde man väl föreställa sig, att dessa Författninger uti Utskottet blifvit med omsorg granskade och jemförda med alla andra gällande lagar och föreskrifter om presterlig befordringsrätt.
Då likväl någon sådan granskning icke egt rum, anser jag alldeles oafgjordt, huruvida otydligheten, sväfvandet och motsägelserna verkligen vidlåda de ifrågavarande Författningarna, eller den, som finnér dem sådana.
Härtill hämtar jag en särskild anledning af sjelfva ämnets beskaffenhet, som vid närmare oväldig granskning säkerligen icke undgått att göra sig gällande.
Skulle man t. ex. vid första påseende tycka sig finna Författningarna klandervärda deruli, att de ej uppdraga en skarp och tydlig gräns emellan den theologiska och den så kallade verldsliga lärdomens företräden, under det någon sådan gräns emellan dessa lärdoms-områden ej finnes, och föreställningen derom endnst har sin grund i brist på både theologisk och seculär vetenskaplig insigt: hvem drabbar då ett sådant klander?
Jag föreslår, att väckta mottonen ej må leda till någon Rikets Ständers åtgärd.* 2:o af herr Kontraktsprosten J. C. Söderberg:
"För min del kan jag icke undertrycka den mening, att jag anser den af Utskottet föreslagna framställning vara opåkallad, enär de citerade Kongl. Förordningarna synas mig så tydliga och bestämda, som möjligen dylika befordringslagar kunna vara, i händeise man nemligen ej vill afskära ali pröfningsrätt för den afgörande makten.
En särdeles stor betänklighet förekommer mig äfven, uti den minskning uti afseende! för verldslig lärdom, som ibland motiverna förordas.
Hvad innebär den verldsliga lärdomen, såsom den kallas, eller de rena vetenskaperna, annat än den till religionsläran mer eller mindre sig anslutande kännedomen om Guds skapade verk?
Veten - Besvärs- osh Eken.-Ilsk.
Utlåtande N:o 27. 43 Vetenskaperna kunna ingalunda för det preslerliga kallet anses främmande, utan tvärtom äro de högst nödvändiga, ja under flera synpunkter ej mindre, än den högre theologiska lärdomen, hvilken, såsom erfarenheten ådagalagt, siundom under utökningen af församlinssvården ej visat sig vara af en större vigt, än den verldsliga lärdom'n, hvilken presterskapet inom ett bildadt samhälle för sitt inflytande och allseende aldrig lärer anses kunna umbära, och hvilken derföre skäligen ej heller af kyrkan bör lemnäs obelönt eller förkastas.
Konungen har hittills äfven haft i sin makt att med större pastorat belöna förtjensterne hos utmärktare vetenskapsmän, sorn kuappliönta uti deras förra befattningar varit i behof deraf, och, med den inre kallelse för cmbelet de ej saknat, kunnat sköta detsamma och snart lillegnat sig den dertill erfordeiliga förfarenhet.
Dessa hafva således i detta för hvarje rättsinnad kristen upplyftande kall, med Guds andas delaktighet, kunnat verka, under det Konungen vunnit det dubbla ändamålet, både »tt utan Statsverkets betungande belöna deras förtjenst, och äfven att göra deras lärdom frukibärande för kyrkan.
Jag ser en dold obskurantism uti den framskymtande mening, atl endast theologisk lärdom skulle företrädesvis vara väld befordran inom vår lutherska kyrka, eller uti den omtankan, att med förringande af den verldsliga lärdon en gifva ett ökadt afseende åt den erfarenhet, som ådagalagts uti en föregående utöfning af det liturgiska och ministeriella af prestembetet, och hvilken hittills haft och härefter svårligen lärer kunna få nå;011 annan lämplig måltstoik än tjenstårsberäkningen; allt under fötulsältning, att en hvar i möjligaste måtto söker fullgöra sina skyldiglie ler.
Jag hoppas således, alt dm af Utskottet beslutade framställningen ej må leda till någon föränd ting uti ru gällande < cclesiastika befordringslagar, hvilka tydliges: äro till sina grunder visare, äti do sorn skulle komma att. uppgöras.
Prot. 1856 f 185tf. 8 Sami. 4 Eilft. 3 STOCKHOLM.
Bermwg, 4 850. t ^ Allm..
Besvärs- ock Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 28. 1 N:o 28.
Utsk. d. 3 Febr. 1851, kl. 7 e. ra.
Utlåtande, i anledning af vackt motion, angående förändring i föreskrifterna om fartygs uppmätning.
Uti en, af Herr W. M.
Ekelund inom Vällofliga Borgare-ståndet väckt, till Utskottet remitterad, motion, har blifvit anfördt, hurusom den nu gällande och i Fdrfattningarne föreskrifna method för skepps mätning vore förknippad med väsendtliga brister.
Så länge denna method, som skeppsmätaren kunde godtyckligt begagna, och den han kanske äfven någon gång saknade skicklighet att tillämpa, vore gällande, funnes å honom ingen kontroll, och följden deraf vore jemväl den, att, bland fartyg, som blifvit uppmätta till nära nog lika lästetal, åtskilliga kunde lasta långt mera och kanske dubbelt emot andra, hvarom man kunde erhålla bevis genom granskning af tullkammare-journalerna och jemförelse emellan fartygens innehafvande laster och de å dem utfördade mätare-brefs innehåll.
Enär således behofvet påkallade ett inez^a ändamålsenligt sätt för fartygs uppmätande, grundadt på den princip, att alla fartygs lästetal beräknades efter deras kubik-innehåll, i likhet med hvad ock hos andra sjöfarande nationer skulle vara vedertaget, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte derom till Kongl.
Majit ingå med underdånig anhållan.
I afseende härå lar Utskottet till en början upplysa, att en af Kongl. Majit i nåder tillsatt kommité, som haft sig uppdraget att utreda Navigations-skoleverkets tillstånd, och föreslå de förändringar i författningarne derom, som För sjöfartens befrämjande kunde anses erforderliga, uti ett den 15
Maj 1840 afgifvet underdånigt betänkande, Förklarat, så vidt detsamma rörcr förevarande ämne, att det Bih. till R. Sl:s Prot. 1850 & 1851, 8 Smil. 5 Höft. 1 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 28. här i Sverige antagna mätningssätt för fartyg i allmänhet vore ändamålsenligt samt egde företrädet af en större noggranhet framfor flera af dc, i andra länder brukliga, sätt att genom mätning bestämma fartygs drägtighet, och att kommitterade derföre föreslagit endast ändringar i afseende å verkställigheten af sjelfva mätningen samt föreskrifterne om kontrollen derå, samt att Kongl. Maj:t under den 20 Augusti nämnde år utfärdat ett förnyad t nådigt reglemente om hvad iakttagas borde i afseende på mätning af till handel byggda fartyg och båtar, uti hvilket reglemente Kongl. Maj:t hufvudsakligen bibehållit den princip för fartygs mätning, som före reglementets utfärdande var gällande.
Hvad sedermera beträffar sjelfva frågan om införandet af ett mera ändamålsenligt system för fartygs uppmätning, grundadt på den princip, att alla fartygs lästetal skulle beräknas efter deras kubik-innehåll, så har Utskottet ansett en närmare utredning af detta ämne nödig:
Drägtigheten af ett fartyg beror nämligen på den qvantitet vatten, som fartyget undantränger från det detsamma är utan last tills det är fullastadt, och ett fartygs drägtighet är således lika med vigten af denna qvantitet vatten.
All skeppsmätning grundar sig derföre på utrönande af samma vattenqvantitets volym, oell består alltså uti mätning af ett kubik-innehåll.
Deruti öfverens stämmer äfven det Svenska skeppsmätare-reglementet med alla andra länders.
Motionärens begäran, i afseende å ett ändamålsenligt sätt för fartygs uppmätande, grundadt på uträknandet af fartygens kubik-innehåll, är derföre redan uppfylld, och det synes endast vara en förändring i sättet för denna uträkning, som motionären afser.
Den fullständigt noggranna mätningen af ofvannämnde vatten-volym, hvarpå drägtigheten beror, är dock af lnigst invecklad beskaffenhet, då sektions-areorna öfverallt äro olika och alltid på tvenne sidor begränsade af kroklinier af ingenting mindre än enkel konstruktion.
En mängd sådana sektions-areor, med korta mellanrum, skulle dock uppmätas och beräknas, för alt vinna ett fullt noga resultat, en beräkning hvari äfven högre mathematik ingår.
Att fordra en sådan mätning, tyckes således innefatta ett öfverdrifvet anspråk och det sättes ej heller i fråga i något land, synnerligen af den orsak, att man ej kari påräkna dertill kunniga personer pä alla de platser, der mätarebref mäste utfärdas, och således vilkoret af en dylik mätning af fartyg skulle vålla öfverflödiga hinder och kostnader för sjöfarten.
Alla skeppsmätare-förordningar gå derföre ut på att förmedla den vetenskapliga och exakta beräkningsgrunden på ett sätt, som, utan att göra variationerna fran det rätta kubik-innehållet betydliga, dock blir lätt praktiskt användbart för Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 28. 3 äfven andra, än den fullbildade skeppskonstruktören.
Att delta ej kan ske, utan att skeppsmätarens omdöme tages i anspråk, synes ej behöfva förklaras, då den figur, han skall mäta, ej är enkel.
Den för få år sedan afskaffade Engelska mätarestadgan sökte nå sistnämnde mal, och bestämde derföre några vissa dimensioner, som skulle uppmätas och med hvarandra multipliceras, utan att göra tillräckligt afseende på fartygets förmer i öfrigt, som, med bibehållande af dessa mått, kunna variera högst betydligt, till stort inflytande på drägligheten.
Följden af detta mätningssätl I>1 ef också den, att, för att kringgå författningen, fartyg byggdes på sådant sätt, att nämnde dimensioner hlefvo så små som möjligt, hvaraf ater fartygen ledo i månget annat hänseende, såsom t. ex. i välsegling; och det mindre goda tillstånd i afseende å konstruktionen, som man hos engelska handelsfartyg ända tills för få år sedan anmärkt och klandrat, är i betydlig mån att tillskrifva de om sältet för deras uppmätning gifna felaktiga föreskrifter, hvilka också derföre afskalfades.
Ett, med berörde analogt, mätningssält tyckes dock hafva fÖresväfvat motionären, då han begärt, alt å fartygen skulle tagas några så enkla mätt, alt de af hvar och en kunde kontrolleras, och att fartygens kubik-innehåll kunde med dessa mått beräknas.
Likartade olägenheter med de nvss antydda O J skulle deraf säkerligen uppkomma, och klagomål utan tvifvel med skäl yppas, då en stadga, som föreskrefve ett sådant mätningssält, ehuru rätt tillämpad, ej kunde förhindra, alt ett fartyg blefve högre mätt än ett annat, som, i verkligheten, lastade mera.
Några enkla mått för att bestämma en komplicerad figurs volym kunna nämligen ej finnas.
Svenska skeppsmätare-förordningon föreskrifver derföre uppmätningen af Irenne dimensioner: längd, bredd och den såkallade nedtryckningshöjden, eller skilnaden emellan fartygets djupgående lastadt och loss, hvilka mått äro, såsom motionären önskar, nog enkla för att af hvar och en kunna kontrolleras.
I den kalkyl, förordningen bestämmer, och som Utskottet ej här finner sig behöfva fullständigare afhandla, föreskrifves, att produkten af dessa tre dimensioner skall, för att gifva drägtigheten, behandlas med vissa koefficienter, eller, som förordningen kallar dem, divisorer.
Dessa divisorer äro olika för fartyg af olika former, hvarföre fartygen äro delade i åtta särskilda beskrifna klasser.
Bestämmandet. af hvilken klass fartyget tillhör, heror på skeppsmätare!!, och det ålder, som den förut anmärkta nödvändigheten att lemna något till hans omdöme inträder.
Dock anser Utskottet svårigheten härvid, då skeppsmätaren måste förutsättas vara en i sjömansyrket kunnig person, ej vara serdeles stor och lemnande en långt mindre grad af osäkerhet än, om det fält, som är lemnadt till hans omdöme skulle fordra en djupare vetenskaplig insigt, än praktisk sjömansvana.
4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 28.
Härtill kommer vidare, att forfattningen föreskrifver, att på 3:ne ställen, nämligen Stockholm, Götheborg och Carlskrona, mätningen skall kontrolleras af konstruklions-officer; och da de två förstnämnde platserne äro hufvudstationer för landets sjöfart, dit de flesta fartyg åtminstone någon gång ankomma, tyckes man genom författningen äfven härvid hafva sökt åstadkomma behöfliga garantier mot felaktiga mätningar, ehuru önskligt vöre, att sådant kontroll på flere ställen, t. ex. Gefle, kunde erhållas, hvaremot likväl det hinder förekommer, att ingen del af Kongl, konstruktions-korpsen finnes förlagd på andra platser, än på de förstnämnde 3:ne.
Slutligen vill Utskottet på förhand besvara en anmärkning som kan göras, nämligen, att hvar och en sorn bygger fartyg, hör efter projektritningen uppgifva dess blifvande lästetal, till ledning för skeppsmätarne.
Häremot kan dock invändas, att många fartyg, och kanske de flesta, hvilkas mätning ofta är minst tillförlitlig, nämligen' de mindre kustfartygen, byggas utan ritningar, att ritningarnes kopierande och insändande skulle medföra ej ringa kostnader, samt att säkerligen skeppsegaren i de flesta fall är nöjdare att få betala afgifter efter hvad fartyget mätes till, än efter den drägtighet, man för detsamma föreslagit.
Af alla ofvannämnda skäl får Utskottet vördsamt hemställa att motionärens ifrågavarande förslag ej må till någon åtgärd föranleda.
Vidkommande motionärens anmärkning' derom, att å skeppsmätare ej skulle finnas någon kontroll och alt af fartyg, som blifvit uppmätta till nära nog lika lästetal, åtskillige kunde fasta långt mera än andra, får Utskottet endast hänvisa till de i ofvannämnde Kongl, reglemente förekommande stadganden om skeppsmätares antagande och tillsättande, om sättet flir skeppsmätningars verkställande, om ansvar för de fel och förbrytelser, som i afseende å mätningar kunnat äga rum, samt om de kontroller, som till förekommande deraf äro föreskrifna; och som Utskottet anser dessa stadganden vara ledande till det med dem afsedda ändamål, och, i händelse desamma ej varda efterlefde, underlåtenhet i berörde hänseende kan i vederbörlig ordning angifvas och åtalas, får Utskottet tillstyrka, att å ifrågavarande framställning något afseende ej må fästas.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Utskottets Betänkande N:o 29. 5 N:o 29.
Ank. till Exp. Utsk. d. 3 Febr. 1851, kl. 7 e. in. Betänkande, i anledning af föreslagen förändring i användandet af den sä kallade Helgonskylden uti Halland, m. m. Piil Allmänna Besvärs- och Ekonomi-ulskottets handläggning har, från Hedervärda Bonde-ståndet, remitterats en af riksdagsfullmäktigen Bengt Gudmunsson från Hallands län väckt motion, hvaruti han anfört att, på Rikets Ständers underdåniga hemställan vid 1844—45 årens riksdag, en undersökning om förhållandet med Helgonskylden i Lunds stift företagits, hvarefter Kongl. Maj:t till Rikets Ständer vid 1847—48 årens riksdag afgifvit en nådig proposition, i hvilken Kongl. Maj:t föreslog att, på sätt Rikets Ständer hade begärt, den från socknarna lill närbelägna städers skolor hittills utgjorde Helgonskyld skulle få användas lill socknarnes egna folkskolor, emot det att ett statsanslag, motsvarande beloppet af hvad denna skyld dittills utgjort, skulle anvisas till städernas läroverk.
Att Rikets Ständer icke antogo denna Kongl. Maj:ts nådiga proposition har, efter motionärens förmenande, varit ett förhastande, helst Rikets Ständer redan 1840—-41 erkänt principen och lemnal anslag till Lunds läroverk på denna grund.
Under förhoppning att, oaktadt det motstånd, som bemälde Kongl, proposition vid sistlidne riksdag rönte, Kongl. Maj: t, vid en blifvande, skall bibehålla sin välvilja för laudtsocknarnes folkskolor, har motionären föreslagit: ”aliRikets Ständer ville i underdånig skrifvelse hos Kongl, Maj:t anhålla, att en undersökning må vidtagas, om de andelar af Helgonskylden, som städerna i provinsen Halland åtnjuta af de närbelägna socknarnc för städernas skolor, samt att Kongl. Maj:t täcktes lill näst sammankommande Rikets Ständer afgifva en nådig proposition, åsyftande att, emot ett lill städernas läroverk gifvet motsvarande statsanslag, landtsocknarne måtte Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande A:o 29. fa använda hela Helgonskylden till sina folkskolor.”
Oell hade riksdagsfullmäkligen David Andersson från Hallands län häruti sig förenat.
Utskottet anser sig härvid höra upplysa, att frågan om Helgonskyldens användande, hvad Lunds stift angår, redan vid flera riksdagar varit föremål för Rikets Ständers pröfning; och har Kongl. Maj:t, i anledning af Rikets Ständers, uti underdånig skrifvelse af den 23 Maj 1845 gjorda anhållan, att Kongl.
Majit ville täckas låta anställa undersökning, dels om (leii rätt, på grund hvaraf i Lunds stift varande städers skolor åtnjöte Helgonskylds-korn af de inom tvänne mil från Städerna belägna landsförsamlingar, och dels till huru stort belopp denna Helgonskyld till skolorna utginge, allåtit en, på lie, från Kammar-kollegium, Konsistorium i Lund samt Kongl. Majlis befallningshafvande i Blekinge, Christianstads och Malmöhus län i ämnet afgifna, utlåtanden, hufvudsakligen grundad nådig skrifvelse af den 3 December 1847, hvaruti upplyst blifvit: att hela Helgonskylden, som utgår lill skolorna i Lund, Malmö, Christianstad, Helsingborg, Landskrona, Ystad, Cimbritshamn och Söl Kitsburg, efter medeltal af markegångsprisen för de tio sednaste åren, utgjort i värde banko r:dr 7,937: 38. 4., och att skolornas rätt till denna Helgonskyld, sorn grundade sig på Kongl.
Danska kyrko-ordningen af den 14 Juni 1539 och Kongl, brefvet den 23 Mars 1568, hvilka bekräftats genom Malmö recess, är ostridig och sådan att den icke kan vara tvist underkastad, samt slutligen i fråga om användningssättet den förklaring lemnats, att Kongl. Maj:t, sedan en stor del församlingar inom Lunds stift, genom Kongl.
Maj:ts och Rikets Ständers sammanstämmande beslut, blifvit berättigade att till inrättning eller förbättring af deras folkskolor använda den del af klockarnes Helgonskylds-säd, hvilken, enligt Kongl, brefvet den 24 Mars 1824, bordt begagnas för inrättandet af en katedralskola i Lund, funnit den gjorda framställningen om enahanda förmån för de församlingar, hvilka, belägna inom tvenne mil från släderne uti samma stift, ännu utbetala Helgonskylden till städernas skolor, icke sakna skäl, hvadan Kongl. Majit till Rikets Ständer i nåder öfverlemna!, huruvida de skulle finna lämpligt att, genom anvisande för ändamålet af ett anslag som fullt motsvarade denna till skolorna utgående Helgonskyld, sätta Kongl. Majit i tillfälle att kunna medgifva församlingarna rättighet att använda densamma till förbättrande af deras folkskolor.
Till svar härå hafva Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 28 Februari 1848, anfört, att de ansåge skolornas i förberörde städer uti Lunds stift, rättighet att af kringliggande landsförsamlingar inom ett afstånd af två mil uppbära Helgonskylds-säd, till fullo ådagalagd; men att de, vidkommande det i Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 29. 7 Kongl. Maj:Is nådiga proposition omförmälda vid 1840—41 årens riksdag beviljade årliga statsanslag för Lunds katedralskola, hvarigenom, för åtskilliga församlingar, till Hille blifvit boredt alt till folkundervisningens befrämjande använda utgående klockare-belgonskylden, funnit detta beslut icke lämpligen kunna åberopas såsom grund för anvisandet af det äskade statsbidraget, enär de skäl, hvilka påkallat nyssnämnde anslags beviljande, ingalunda ägde tillämplighet a den fråga, som utgjorde föremål för Kongl. Maj:ts nådiga proposition.
Rikets Ständer hafva tillika förmält sig ej heller kunna förbise, att då, efter hvad upplyst blifvit, den till stadsskolorna i Lunds stift utgående Helgonskyld från vissa socknar af ringa omfång erlägges lill högre belopp, än från andra, mera folkrika, den ifrågaställa tillåtelsen att för folkskolornas förbättrande använda meranämnda afgift följaktligen skulle, derest den beviljades, tillskynda dessa församlingar betydligt olika fördelar, samt att, om äfven en jemnkning i detta hänseende kunde tillvägabringas, det missförhållande i allt fall qvarstode, att berörda, i städernas grannskap belägna, socknar komme alt, utan gillig anledning, åtnjuta en förmån, hvaraf de aflägsnare församlingarne fortfarande blefve i saknad.
Och bade Rikets Ständer, uppå dessa med flera grunder, förklarat sig icke hafva funnit skäl att bevilja statsanslag för stadsskolorna inom Lunds stift, såsom utbyte emot den lill dessa skolor nu ingående klockare-helgonskyld.
Då Rikets Ständer sålunda nyligen till pröfning förebaft den af motionären nu väckta fråga om Helgonskvldens användande till folkskolorna och anvisande af motsvarande statsanslag lill de stadsskolor, som hittills af densamma varit i åtnjutande, samt, efter skedd utredning af ämnet och uppå anförda skäl, förklarat sig icke-kunna dertill lemna bifall, sa anser Utskottet sig, sakna anledning att tillstyrka Rikets Ständer att för närvarande fästa afseende å motionärens förslag i denna del.
Hvad deremot beträffar ifrågaställa undersökningen, angående den Helgonskyld, som från landssocknarne i Halland utgår till stadsskolorna derstädes, har Utskottet, ansett billigheten fordra, att Halland må få tillgodonjuta samma förmån i afseende härå, sorn Skäne och Blekinge, på det alt, om någon förändring uti användandet af Helgonskylden framdeles kan blifva beslutad, en sådan må samtidigt kunna ega rum uti alla tre provinserne, och får derföre vördsamt hemställa, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t. i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i nåder anbefalla verkstäl - 8 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N.-o 30. landet af enahanda undersökning i afseende på Helgonskylden i Halland, som redan egt rum i Skåne och Blekinge, jemte en uppskattning af dess värde i penningar.
Ank. till Exp. Utsk. d. 4 Febr. 1851, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning aj väckt motion om upphörande af våga/giften å tackjern sorn föres förbi Stockholms våg.
Från Högvördiga Preste-ståndet har till Utskottet blifvit remitterad en af Herr Doktor Säve väckt motion, deruti anföres: att äfven om man till stöd för fortfarandet af åtskilliga afgifter, som belastade varutransporten och trafiken, kunde åberopa nödvändigheten att bekosta och underhålla de inrättningar, som i och för en sådan varutransport och trafik blifvit åstadkomna, så funnes dock inga skäl till försvar för det förhållande, att jcrneffekter, som komma från en uppstadsvåg, hvarest vågumgälder redan äro betalde, och som afgå till andra vågplatser, der samma jerneffekter skola åter vägas och vågumgälder derför erläggas, äro, blott för det de passera Stockholms slusslinea, utan någon här skedd omlastning, underkastade ej blott vågafgifter till Stockholms stad å 1 sk. 6 rst. banko per skeppund, utan tillika provision å 1 sk. samma mynt per skeppund till hufvudstadens våginspektor, hvilkens göromål, för att något sken af rätt till denna uppbörd skulle finnas, bestode i utskrifning af trenne så kallade vågattester, som likväl serskildt betalades.
Genom berörde afgifts erläggande vore jerntransporten serdeles från Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 30. 9 från dc norra orterna, sorn hemtade sitt tackjern från Norbergs östra och vestra bergslager, underkastad ej blott uppehåll utan äfven en onödig beskattning, hvilken, sammanlagd med öfriga stadsumgälder formätt ätskillige betraktare att undvika passagen genom Slockholm, och i stället taga den längre och äfventyrligare vägen genom Södertelje kanal.
Numera funnes icke någon grund för dessa vågafgifter, da de norra orternas jern‘Hekter sorn passerade Stockholm aldrig här vågfördes, och de förut vanliga sluss-umgälderna i alla fall skulle utgöras.
Med anledning häraf har motionären föreslagit, alt Rikets Ständer ville i underdånig skrifvelse, bos Kongl. Maj:t begära, att omföimälde vågafgift måtte upphöra för så vidt den anginge tackjern oell effekter, sorn i Stockholms stad ej vågforas, utan förpassas direkte till annan stapelstad.
Utskottet, som tagit denna motion i öfvervägande, får till en början upplysa, att, sedan ansökning blifvit af enskild person hos Kongl. Maj:t gjord om befrielse från vågafgifter till Stockholms stad för tackjern, sorn, kommande från tackjerns-våg i annan stad och derstädes uppvägdt, fördes genom Stockholm direkte till andra inrikes orter; så Inde Öfverståthållare-embetet, hvars underdåniga yttrande i frågan blifvit infordradt, uti afgifvet underdånigt utlåtande, bland annat, förklarat, att, ehuru å ena sidan Öfverståthållare-embetet, lika med Stockholms stads