Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enl. 1858 års Bev.-förordn. 1: — Enl. förslaget. 4: 50. d:o 600 » . . 1: 50. 6: — d:o 750 » . . 2: 50. 7: 50. d:o 900 » . . 3: 50. 9: — d:o 1,050 » 5: — 10: 50. d:o 1,200 » . . 6: 50. 12: — o. s. v. — Jag föreställer mig icke möjligheten af att Rikets Ständer skulle vilja begagna sin beskattningsrätt så omildt alt, på sätt bär visar sig, för löntagare, hvilkas vilkor äro beräknade blott för lifvets tarfligasle behof, skatten komme att ökas ända till 4 å 4V2 gånger nuvarande bevillnings belopp.
Detta missförhållande kan väl icke fullständigt afhjelpas genom medgifvande af 2 ä 300 R:dr bevillnings— fritt afdrag, till dess inkomsterna öfverstiga 1,000 R:dr, icke ens om man med 50 procent böjer detta maximum; men i icke ringa mån skulle dock rättelse såmedelst vinnas; och häraf bemtar jag en ytterligare anledning att biträda det förslag, som Herr Lindeström i sin reservation, rörande detta ämne, afgifvii.
Emot förslaget i § 25, alt årligen af vederbörande Tull-kammare skall meddelas uppgift, angående värdet af hvarje handlandes export och import, föranlåtes jag anmäla min reservation.
Det kon visserligen icke förnekas, att tillämpningen af de nya grunder, hvarpå den föreslagna Bevillnings-stadgan är bygd, fordrar särskilda kontroller; men antaglig - Bevillnings-Ulskollets Betänkande M 20.
40 tagligheten af kontroll-föreskrifter i allmänhet beror på (vänne hufvudvilkor, l:o att de äro verkställbara, 2:o att de må finnas ändamålsenliga.
Vid (lera af rikets Sjö-tullkamrar kommer bestyret att ur förtullnings-journalerna utbryta och för hvarje trafikant sammanlägga import- och exporl-qvantileterna samt derå beräkna värden att blifva särdeles omfattande och besvärligt, till ådagaläggande hvaraf endast behöfver anföras, att tull-journalerna i Slockholm för sistlidet år upptaga ett omfång af 2,250 ark.
Sammandrags-ai betet kräfver således i de större stapelstäderna biträde af särskildt aflönade tjenstemän.
Den kostnad Staten härigenom får vidkännas, må emellertid gerna medgifvas vara väl använd, om man på denna väg verkligen vinner det ändamål, som sökes.
Dock möter härvid till en början den erinran, att några varueåVden. enligt nu gällande författningar, ej behöfva i tull-journalerna införas, utom i de ytterst få fall då förtullning sker ad valorem.
Icke heller finnas numera s. k. tullvärden i Tulltaxan upptagna.
Man är följaktligen i dylika fall nödsakad rådföra äldre tulltaxor; men för alla vid utelter införsel tullfria varor saknas äfven der sådana värde-bestämningar.
Vid många tillfällen blefve alltså tulltjenstemannen föranlåten antaga värden efter eget mer eller mindre godtyckligt omdöme, så vida han ej skall begära upplysning af trafikanten sjelf.
Den ifrågavarande uppgiftens tillförlitlighet, såsom ledning vid bevillningstaxeringen, må i öfrigt lemnäs derhän, enär liera af en stads varu-emotlagare och afsändare endast äro expeditörer eller ombud för andra, och del för speciela import- eller export-tillfällen icke genom värde-uppgifterna ådagalägges, huruvida företaget medfört vinst eller förlust.
Om icke, med afseende härå, den föreslagna uppgiften, beträffande skeppningen till och från utrikes orter, må kunna alldeles undvaras, lika väl som för inrikes varu-omsättningen och i allmänhet för minut- eller detalj-handeln, är mitt vördsamma tillstyrkande, att den anmärkta punkten i § 25 måtte ändras till följande: 5:o af vederbörande Tullkammare summarisk uppgift å hvarje handlandlandes export och import af varor, till slag och myckenhet.»
Uti denna reservation, i hvad den angår § 2, har Herr lagerhjelm, G. R, och, i hvad den rörer § 25, Herrar Reutersvärd, P. O., von Krtsmer, A. R., samt Herrar J. ödmanson och C.
Fr. Carlson instämt. 5:o af Herr Biskop Björck: »Då i § 32 stadgas, att »på landet bör Bevillnings»beredningen utgöras af Kronofogden eller annan af Konungens Befallningshafvan»de förordnad person, som eger tillförlitlig kännedom om ortens ekonomiska ställ— »ning och industriela förhållanden, och hvilken skall vara ordförande och föredra»gande, samt två eller tre på allmän sockenstämma utsedde, i orten boende per»sonera nr. m.; synes som om det skulle ligga nära tillhands, att för många socknar tillförordna Pastorerne i församlingen till ordförande i den s. k.
Bevillnings Bih. till R.
Brot. 1859 & 1860. 5 Sami. 1 Afd. 10 Idäft. 7 i>0 Bevillnings-Utskottels Betänkande M 20. beredningen.
De til! densamma hörande undersökningar och öfrige bestyr äro emellertid så vidlyftiga och inträffa på en sådan tid af året, att för Pastorerne, hvilka just under den tiden äro af särskilda embetsåliggandeu synnerligen upptagne, det torde mångenstädes blifva ganska betungande, om de skulle finnas ovilkorligen förbundne att underkasta sig ett dylikt förordnande.
Jag medgifver svårigheten för Konungens Befallningshafvande att uti åtskilliga socknar kunna finna en annan lämplig person än Pastor; och anser derföre, att, om ock med uppoffringar af tid och möda, välvillige Pastorer skola göra afseende på ett dylikt förhållande, der det förefinnes och gör sig gällande med nödvändighetens kraf.
Likväl måste jag, med afseende på Pastors-embetets vigtigare pligter och pä mängden af verldsliga göromål, hvilka redan åtfölja detsamma och tid efter annan förökats, yrka, att i slutet af den nämnda perioden uti Bevillnings-förordningens 32 § en så lydande mening intages: »dock kunna församlingens B astor er och andra af del tjenstgörande »Preslerskapet icke ovilkorligen förbindas till ett dylikt åtagande, om de anmäla sig »finna de dertill hörande bestyrens utförande icke kunna under en föröfrigt trägen »tjenstgöring medhinnas.» Häruti har Herr Kontraktsprosten Kullman instämt. 6:0 af Heir Kongl. Hofpredikanten Nordlund: »§ 2 mom. l:o).
Det i denna puukt framställda förslag, att bevillningen skall utgå af jordbruksfastighet med tre öre för hvarje Etthundra Riksdaler af uppskatlningsvärdet, eller med andra ord, att den hittills gällande och af Bevillnings-kommittéen antagna beräkningen af jord bruks—fastighets behållna afkomst till fyra procent af uppskattnings-värdet skall till tre procent nedsättas, har jag icke kunnat biträda.
De af högh Utskottet för denna förändring anförde skäl synas mig vara antingen sådane, att de endast undantagsvis gälla, eller sådane att de äfven äro på andra fastigheter och näringar, än jordbrukets, lika tillämpliga.
»Att taxeringsvärdena af jordbruksfastigheterna skola tillfölje af den nu föreslagna nya Bevillnings-stadgan betydligt stiga», är vid uppgörandet af samma stadga förutsatt, men detta gäller ej mindra om andra fastigheter, än jordbrukets, och en högre inkomst-beräkning är förutsatt i fråga om alla näringar.
Då nemligen bevillningen beräknas att utgå med 1 procent i stället för hittills utgående 2
V2 procent för fastighet och rörelse, så äro taxerings-värdena å fastigheterna och inkomstbeloppen för näringarne beräknade att blifva 2
V2 gånger större än tillförene, om nemligen samma bevrllnings-summa af dem skall påräknas.
Att nu värdena af jordbruksfastigheter skulle vid blifvande uppskattning eller den nya Bevillnings-stadgan i allmänhet uppsättas till högre belopp än 2
V2 gånger det tillförene varande taxerings-värdet, torde vara en väntan, som näppeligen lärer uppfyllas, och om än sådant undantagsvis inträffar, torde å andra sidan de undantagsfall icke blifva färre, då taxeringsvärdet antingen icke eller endast mindre betydligt böjes.
Utskottet säger sig vidare hafva genom nedsältningen veiat Bevillnings-Utsköttets Betänkande Jtt 20. 31 vid bevillningens utgörande bereda elt afdrag för de kostnader, som nied jordbruksnäringen äro förenade eller för det deri nedlagda förlagskapital.
Dessa kostnader synas mig likväl vara tillräckligen afsedda med den hittills gällande låga beräkningen af 4 procents behållen afkomst af fastighcts-värdet; ty om än fastigheter finnas, som icke gifva i behållen inkomst mera än 4 eller 3 procent af inköps-summan, så utgöra de väl endast undantag, dä deremot en betydligt större del lemna i sådan inkomst 5 ä 6 procent och stundom deröfver.
Dessutom är redan, såsom mig synes, ett icke obetydligt afdrag för besagde kostnader eller för förlags—kapitalet bernit derigenom att vid jordbruks-fastighets taxering den största och vigtigaste delen af förlaget, nemligen alla till jordluuket hörande inventarier, så väl i kreatur som allt öfrigt, icke kommer att i beräkningen af uppskattnings-värdet ingå.
Ett annat af Utskottets skäl, att betydliga skulder hvila på jordbruks-fastigheterna i vårt land, kan icke förnekas; men lika litet kan förnekas, att samma förhållande eger rum med stads-fastigheter: och månne icke äfven rörelse-idkare i och för sin rörelse, oafsedt sjelfva det för rörelsens bedrifvande upplånade kapital, samt tjenstemän i och för de studier, genom hvilka de beredt sig till sina tjenster, jemväl äro med skulder betungade?
Ändock är icke afdrag för deras skulder afsedt.
Giltigheten af den regeln, att »icke beräkna afkastningen alltför högt», lärer af ingen bestridas, men lika obestridlig lärer den regeln vara, att icke för någon klass af skattdragande beräkna inkomsten alltför lågt.
Om det sednare sker, så lida deraf alla öfrige skattdragande, emedan den uppkommande minskningen eller bristen i bevillningens totalsumma måste genom förhöjning af den gemensamma bevillnings-procenten ersättas.
Påståendet att mindre jordegendomar blifva eftersökte ej för afkast ningens skull, utan för bchofvet af bostad, må äfven merlgifvas; men äfven det endast undantagsvis.
Samma påstående torde likaväl kunna lämpas på dem, som ingå i näringar eller tjenst.
Det är väl icke alltid nöjet eller vinstbegäret, utan bebofvet af något bergningsmedel, som leda medborgare in på banor, hvilka icke alltid lemna synnerligt stor behållen inkomst.
Om, enligt Utskottets mening, köparens behof i allmänhet mera än afkastningen' bestämmer priset på jordbruks fastighet, så är omöjligt att inse något skäl, hvarför de, som ega kapitaler och lätt kunna, hvar de önska, hyra en bostad samt lefva af räntan på sina kapitaler, ändock i stor mängd, såsom en daglig erfarenhet visar, hellre nedlägga kapitalerna i jordegendom.
Den sistnämnda anses visserligen med rätta såsom den säkraste mot förstöring och kapitalförlust; men så länge fullgoda inteckningar i samma slags egendomar kunna erhållas, anser jag det otroligt, att man i allmänhet skulle hellre ålnöjas med 3 procent afkomst af kapital, nedlagdt i egen fastighet, än utlåna kapitalet på nyssberörde inteckningar mot 5 å 6 procent.
Jag anser visserligen alla dessa af Utskottet omförmälda förhållanden böra tagas i betraktande vid besvarandet af den här förevarande hurvudfrågan: hvad är i allmänhet verkliga medelbeloppet af den behållna afkomsten utaf jordbruksfastighet?
Men jag har icke funnit de anförda Bevillnings-Utskottets Betänkande JV' 20. förhållandena tala för en så lågt beräknad afkomst, sorn den af Utskottet föreslagna.
Är verkliga medelbeloppet af denna afkomst endast 3 procent af inköpssutnman och äro jordegendomarne behäftade med betydliga skulder, så synes omöjligen den beklagliga följden kunna uteblifva — och förundransvärd! är, att den icke längesedan inträffat — alt alla skuldsatte jordegare icke allenast med hvarje år blifva alltmera skuidsatle, utan förr eller sednare måste med förlust af bela sitt i jordegendom nedlagda kapital gå utblottade från sina inköpta egendomar.
När de nemligen nödgas på sina skulder erlägga i allmänhet minst 4 V2, 3 å 6 procent ränta, mea sjelfve icke af egendom eller deri nedlagdt lånadt och eget kapital, draga mer än 3 procent behållen afkomst, så kunna skulderna omöjligen bäras, ulan att räntan å desamma alltmer uppäter det igna kapitalel.
Att förhållandet likväl icke är sådant och att behållna afkomsten alltså är större än 3 procent, behöfver icke ytterligare bevisas.
Hvad ändlligen beträffar 2:ne andra skäl, som jemväl blifvit för ifrågavarande nedsättning inom Utskottet andragne, nemligen de dryga onera, som belasta jordbruket och de många eventualiteter, detsamma är underkastadt, gälla samma skäl om alla näringar.
Berörde onera och eventualiteter blifva dessutom af hvarje förståndig köpare tagna i beräkning vid inköpet af jordbruks-fastigheter och verka således redan i förväg på uppskattningen af desamma.
Jag anser derföre allt tillbörligt afseende vara fästadt å alla af Utskottet åberopade förhållanden, om den behållna afkomsten af jordbruksfastighet hädanefter, såsom hittills, beräknas till fyra procent af uppskatlnings-värdel.
Af Bevillnings-kommittéen är enahanda beräkning föreslagen för afkomsten af jordbruks- och annan fastighet.
Jag medgifver visserligen, att stadsfastigheter, särdeles i större städer, böra anses i allmänhet gifva en något större behållning än jordbruks-fastigheter, hvartill kommer att de förre redan förut varit uppskattade närmare verkliga värdet, än de sednare; jag har ock biträdt Utskottets förslag att höja beräkningen af de förras afkomst till fem procent, ehuruväl undantagsfall kunna förekomma, som göra denna beräkning jemförelsevis alltför bög.
Men att skil naden mellan behållningen af jordbruks- och af annan fastighet skulle uppställas så stor, som mellan 3 och S procent, anser jag ingalunda skäligt.
En nedsättning i jordbruks-fastighcternas hittills utgående mycket ringa bevillning bar ingalunda varit hvarken af Bevillnings-kommittéen, eller efter hvad jag hört, ens af Utskottet afsedd.
Men att en sadan nedsättning blifver följden af Utskottets förslag, är min fasta öf vertygelse.
Jag kari nemligen icke deltaga i den förhoppningen, att uppskattningsvärdet på jord bruks—fastighet skall i allmänhet i hela vårt land höjas icke blott 2 V2 gånger, såsom nedsättningen af bevillnings-procenten från 2
Vo till 1 förutsätter, utan ända till 3 V3 gånger större belopp än nuvarande taxerings-värden, hvilket dock, med antagande af Utskottets förslag, måste förutsättas, om annars en verklig minskning i den af jordbruket nu utgående bevillning icke skall inträffa.
Följden åter af en sådan minskning och af den deraf uppkommande bristen i den beräk - Beoillnings-lltshotlets Uttänkande ,V 20. nade bevillnings-summan blifver, såsom redan nämndi är, en förhöjning i bevillnings procenten — hvilken förhöjning kornmei alt drabba alla skattdragande efter 2:dra artikeln och hårdast löntagare
På nu anförde grunder får jag vördsammast tillstyrka, att Rikets Ständer fort farande bibehålla den af Bevillnings-kommitléen godkända, allt hittills gällande beräkning af den behållna inkomsten af jordbruks-fastighet och alt derföre de af Llskottet i denna punkt föreslagne tre öre höjas lill fyra öre för hvarje fulla Etthundrade Riksdaler af uppskallnings-värdel » 7:o af Herr Komminister J.
B Heckman: »Den revision nf Bevillnings-stadgau, icke ensidig blott i afseende på rikets städer, utan fullständig så väl i afseende på land som stad. hvilken reservanten redan vid riksdag för 9 år sedan varmt förordade, och hvars behöflighet särdeles med afseende på bevillningen af jordbruket han förmenar sig hafva klart ådagalagt, har nu omsider egt rum, och i allmänhet lemnat en tillfredsställande frukt.
För nedsättningen af bevillnings-procenten, under förutsättning af dess svekfria och fuba utgörande efter hvarje skaltskyldigs verkliga samhällsställning, har han efter måttet af sina krafter sökt verka, för att minska frestelsen till lika bedrägliga taxerings uppgifter som till oriktig tillämpning af Bevillniugs-stadgans föreskrifter.
Han har således ingalunda anledning att ogilla Bevillnings-kommittéens förslag till enahanda lika lag bevillnings-procent af all slags inkomst, af fastighet, handel och annan rörelse samt af lön.
Hans reservation, hvarigenom han endast till en del uttrycker sina ifrån Bevillnings-Utskoltet skiljaktiga äsigter, afser hufvudsakligen dels väsendtliga alvikelser ifrån Kommitterades förslag, dels åsidosättande af äldre godkända kontroller för framkallande af noggrann taxering. l:o Ogillar reservanten högeligen, och, såsom han förmenar, på goda grunder, Utskottets förslag att uti bevillniugs-stadgans § 2 bestämma olika bevillning för fast egendom, nemligen för jordbruks-fastighet tre öre för hvarje fulla Etthundra R:dr af uppskattnings-värdet och för all annan fastighet fem öre för enahanda belopp af samma värde.
Man har här rubbat den gamla äfven af Bevillnings-kommittéen antagna allmänna grundsatsen, att fastighet al hvad slag som helst lemnar fyra procent afkastning, hvilket knappast någon på allvar kan bestrida, och således borde enligt Kommitterades förslag bevillnings afgiften blifva fyra öre för hvarje 100
B:dr, hvarigenom nedsättning eger rum för inkomst af fastighet likasom af handel, fabrik, handtverk m. m. ifrån 2’A. till i procent.
Men målsmännen inom Utskottet för Svenska jordbruket, som, under den föregående tiden, genom bedrägliga taxeringsuppgifter och oredlighet ibland laxeringsmännen, såsom allmänt kändt varit och nu meia åskådligt ådaga^gdt är. kommit i tillfälle att undandraga sig tillbörlig andel af bevillningsbördan, hvilken desto mera tungt har tryckt andra samhällsklasser, hafva icke åtnöjt sig med denna bevillnings-procen - Bevillning!-Utsliottels
Betänkande M SO - tens nedsättning till % af dess fordna belopp, utan j t terligare genom den öfvervigt, hvilken jordbruks-inlresset egt inom Utskottet, sänkt sin bevillning till 75 öre eller 34 procent å hvarje 100 R:dr antagen jordafkaslning och deremot höjt den till 1'4 procent på all annan fastighet, samt bibehållit den vid 1 procent på inkomst af lön, handel och annan rörelse.
Desto mera påtaglig är orättvisan härutaf, som icke endast penningelöntagarnes inkomst är fullkomligt kontrollerad, utan äfven värdet af städernas hus genom brandförsäkring och hyresn.edel i det närmaste kändt, då deremot afkomsten af jordbruket är alldeles okontrollerad Genom sådant ovedersägligen obilligt förslag, om det lyckas vinna framgång, har 1860 års Bevillnings-Utskott, mera tydligt än något föregående, gjort sig skyldigt till den förseelse, hvilken man tillvitat föregående Bevillnings-förordningar, att de genom den orimligt höga bevillnings-procenten antvdt, att man ingenting allvarligt dermed menat, och alt man icke ville hafva den strängt tillämpad, helst vid jemförelsen emellan densamma och den oskäligt låga minimi-larifen för heminansvärdet.
Den nu antagna behållningen, icke mera än 3 procent af jordvärdet — en uppenbar osanning — blifver en välkommen anvisning för den skattskyldige jordbrukaren att till länge öfvade konstgrepp, hvarigenom han förut kunnat undandraga sig en stor del af sina medborgerliga förbindelser, uppspana och lägga nya, hvartill han i författnings—förslaget nog skall finna anledning.
Reservanten anser sig, för att icke till lörmån för den samhällsklass, som minst har gjort sig förtjent af förtroende och en obillig lindring, för hvilken den dessutom icke med ökad samvetsgrannhet kommer att visa sig tacksam, kasta en jemförelsevis alltför hög beskattning på andra, som hitintills visat mindre olater, böra i hufvudsäken upptaga och vördsamt förorda BevillningskommiUéens förslug uti § 3, att för fast egendom skall utgöras enahanda bevillning, nemligen fyra öre för hvarje 100 R:dr af egendomens uppskattade värde, hvarigenom, efter antagne 4 procent afkastning, kommer att af jordbruket utgå samma eller en procent som af all annan inkomst.
Men för den händelse, att Rikets Ständer icke skulle anse Svenska jorden böra utgöra högre bevillning än den af Utskottet föreslagna, svarande emöt 75 öre för hvarje 100 R:dr antagen afkastning å fastighetsvärdet af SjSSS1 R:dr, så fordrar rättvisan, att bevillnings procenten för all annan fastighet, äfvensom för hvilken annan rörelse som helst likasom för löneinkomst icke bestämmes högre än till 75 öre för 100 R:dr, förmenande reservanten enligt sina vid föregående riksdagar antydda åsigter, att äfven denna starkt nedsalta bevillnings-procent, förutsatt, att den fullt och redligt allmänt utgår, skall blifva tillräcklig till fyllande af den vanliga statsbristen Såsom ett alternativ tillåter han sig således att uti den föreslagna Bevillnings stadgans § 2 vördsamt yrka, Bevillning?-Utskott e/s Betänkande .Is 20. att de olika bestämningarne l:o och 2:o för olika fastighet sammanslås med 3 öre för hvarje fulla 100 R:dr af uppskatlnings värdet, och att uti § 6 för inkomst af kapital eller arbete före skrifves % i stället för 1 procent 2:o
I sammanhang med föregående yrkande godkänner icke reservanten, att uti § 7 ränta ä det för fabrik, handel m. m. upplånade rörelsekapital får å inkomsten afdragas, enär sådan förmån icke rnedgifves jordbrukaren, helst då sannolikt
Bevillnings-kommittéerna hädanefter som förut nog lära fästa skäligt afseende på skilnaden emellan en rörelse, drifven med egna eller upplånade medel. 3:o Uti § 37, mom.
3. har reservanten velat bibehålla Bevillnings-kommittéens förslag uti 2 mom. af dess -41 §, att vid skiljaktighet emellan meningarne inom Bevillnings-beredningarne bevillnings-beloppet borde upptagas i enlighet med den mening, ordföranden yttrat och godkänt 4:o § 54 föreskrifter, att omröstning inom Taxerings-kommittéerna skall vara öppen, och, om rösterna utfalla lika. den mening blifva gällande, norn länder till den skattskyldiges förmän Reservanten ville i dessa Kommittéer, såsom vid andra tillfallen, då personliga förhållanden komma i fråga, hafva sluten omröstning, och att vid lika röstetal Kronans förmän vann afseende, såsom äldre Bevillnings förordningar intill 1841 föreskrefvo, och såsom detta förslag till Bevillnings-stadga bestämmer i § 65 i afseende på Pröfnings-kommittéer. 5;o Föreskriften uti § 110 af nu gällande Bevillnings stadga, att Lands höfdingen, då han i Pröfnings-kommitté är närvarande och ordförande, äfven skall ega rösträtt, hade, efter reset vantens öfvertygelse, förtjent bibehållas uti § 65 af Utskottets förslag. 6:o Bestämmelserna i § 76. 4:o, att åtskilliga rese- och traktaments-kostnader icke skola utgå af den nog rundeligt tilltagna procenten af bevillnings— summan, såsom nuvarande Bevillnings-stadga uti § 118, mom. 1, föreskrifver, utan af den öfriga bevillningen, finner reservanten icke öfverensstämmande med en skälig sparsamhet. 7:o Så väl uti § 3 af Bevillnings-stadgan som uti § 4 af Instruktionen för Taxerings-förrättningarne har man lyckats få in uttrycket, att värdet af fast egen dom skall uppskattas med ledning af köpeskilling m m , och icke, såsom Kommittéens förslag för det sednare lagrummet innehåller, samt äfven äldre Bevillnings— förordningar föreskrefvo, på grund af köpeskillingen m m
Blifver det förra allt för spänstiga uttrycket, som omkring 1830-talet banade sig väg in uti Förordningen, hädanefter tillämpadt på enahanda sätt som då för tiden, så skall, med nu föreslagna låga bevillnings-procent, bevillnings-summan ifrån hela Svenska jordbruket, för år 1858 utgörande endast 408,000 R:dr, lätt kunna falla ned till 122,000 R:dr i rundt tal, ehuru den, jemförelsevis utan fulla skäl så länge och häftigt öfverklagade så kallade ringa bevillningen af städerna, för berörde år likväl 5 (i Bevillnings-Ulskoltets Betänkande M 20. lör hus, tomter och stadsjord utgörande 213,000 R:dr eller mera än hälften af hela Svenska jordbrukets bevillning, icke kan sjunka lägre än till 106,000 R:dr.
Reservanten tilläter sig att för begge de uppgifne lagrummen förorda införandet af det sednare uttrycket: på grund af köpeskillingen» 8:o af Herr Prosten Sondén: »Vid uppställningen af § 2 toide m d skäl kunna anmärkas att ett undantag influtit i det allmänna stadgandets text, paragiafens första punkt, och de öfriga i den näst sista punkten.
Reda och tydlighet skulle befrämjas om alla undantagen sammanfördes och ställdes sist i paragrafen.
I sak har jag intet att anmärka mot pluralitetens inom Utskottet muntligen uttalade mening, hvilken bland Statens, kommuners och fromma stiftelsers bygg nadcr räknade äfven lärohus, sjukhus, tingshus m. fl. — nemligen så vidt de icke lemna någon inkomst.
Jag betvifla,' dock ali denna mening är i undantags-stadgandet så tydligt uttryckt, att ej på många ställen tvist uppstår om t. ex. de hus, som begagnas till lärosalar.
Staten torde icke kunna vidkännas en dylik byggnad, hvilken af Akademiernas eller byggnadskassör medel bekostas; kommunen ännu mindre.
Tvetydigt kan det ock blifva om ett tingslag, hvilket eger och ansvarar för sitt tingshus, må anses för en kommun eller icke.