Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bankens då återstående kapital fordran, jemte ränta och omkostnader, blifvit godtgjord med kontant erlagde 312 R:dr 14 sk. 10 r:st samma mynt, i utfärdadt köpebref af den 20 Maj 1809, upptagit anledningen dertill, alL Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen kommit att, jemte den förpantade egendomen, å Bankens auktion försäljas, med följande dervid gjorda ordagranna förklarande: ”Utfästande sig Banken alt, likmätigt innehållet af Kongl, förordningen den 30 Maj 1781, stånda laga hemul för denna egendom, så vidt dea vant till Banken Jörpantad, och hvarå, i anseende till dermed verkställd- lagfart, vederbörande domhafvande behagade för köparen, herr löjtnanten baron Cederström, laga fasta utfärda.” Svartlösa Härads-rätt beviljade häruppå, sistnämnde dag, i enlighet med kommissariatets sålunda gifna anmodan, fasta å den del af egendomen, som varit för Bankens räkning lagfaren, eller Norra och Södra Lisma jemte frälsehemmanet f> Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 51.
Upsala, hvarjemte Sotholms Härads-rätt, samma dag, uppå anhållan af herr friherre J.
Cederström, meddelade honom laga uppbud, lista gången, å fastigheterna Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, hvilka derefter genom ytterligare, hvart efter annat, lagfarna köp, öfverlåtits till öfversten, herr friherre Carl Otto Mörner, förre juveleraren Friberg och kaptenen Erik Skotte, som för dessa fastigheter erlagt 20,002 Riksdaler banko.
Huru det lyckats herr friherre J.
Cederström och hans ofvanhemäldo broder att inför Härdsrätten styrka den sednares åtkomst till sistberörde 3:ne fastigheter, eller om Härads-rätlen, vid lagfartens beviljande å dessa fastigheter, alldeles åsidosatt den i Kongl, förklaringen den 14
Maj 1805 gifna föreskrift, ”alt, enär lagfart sökes, de handlingar, som styrka loire egarens åtkomst, ovilkorligen böra uppvisas samt innehållet deraf korteligen i lagfarts-protokollet antecknas,” kunde ej urskiljas af de i Fiskals-kontoret befintliga handlingar.
Men, efter det Understallmästareii, friherre Cederström år 1832 aflidit, hade hans son, friherre Anders Cederström på Beatelund visat, att kaptenen friherre A. Cederström och hans hustru, Hedvig Antoinette ron Menius, genom testamente af den 7 April 1791, hvilket General-majoren friherre Ulrik Cederström, efter hemälde kaptens död, såsom utnämnd förmyndare flir dennes harn, enligt protokoll af dea 13 Maj 1793, till Kongl.
Majits och Rikets Svea Hofrätt ingifvit samt testatorernas arfvingar och sterbhusdelegare, genom arfsforening den 14 September sistnämnde år, godkänt, forordnat, att, bland annan deras fasta egendom, säterien Norra och Södra Lisma med underlydande lägenheter, såsom Samuelsås och Eketorps säteri samt frälsehemmanen Upsala och Sadelmakarekrogen med tillhörigheter skulle i everdeliga tider förblifva under fideikommiss-natur, med vilkor, att aldrig kunna abalieneras, forbytas, förminskas eller graveras, samt i afseende å successionen till denna egendom stadgat, alL densamma skulle, efter deras död, tillfalla deras äldste sou och efter honom hans äldste son, barn efter barn i nedstigande led, och alt således Understallmästareii friherre Cederström, som efter sin fader, kaptenen friherre Cederström, tillträdt nämnde egendom, ej varit berättigad lill försäljningen af de, till Ranken icke förpantade, eller med någon inteckning besvärade fastigheterna Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen; hvadan Kongl. Majit, genom dom den 30 Maj 1843, med bifall till derom af friherre Anders Cederström på Beatelund framställdt påstående, förklarat kaptenen Skottes sterbhusdelegare skyldiga att liU friherren, midfastän den 14 Mars 1844, dessa fastigheter, utan lösen eller ersättning, afträda, derest sådant icke förut skett. Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 51.
7 Sedermera och efter del Stockholms Kämnersrätt, i anledning af Skottes sterbhusdelegare® anställda hemulstalan emot föregående egarne, genom dom den 14 Maj 1844, sorn* vunnit laga kraft, förpligtat i första rummet juveleraren Friberg att till sterbhusdelegarne återbetala de 20,002 R:dr Banko, Skotte i lifstiden såsom köpeskilling för fastigheterna Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen till Fribergs konkursmassa erlagt, i andra rummet öfversten herr friherre
Mörner att fylla hvad hos Friberg deri bruste, och i tredje rummet f. d. Presidenten herr friherre Jakob Cederström, hvilken å ofva nom förmälda Banko-auktion fastigheterne inropat, att fylla den brist, som hos Mörner kunde uppkomma, intilldess fulla summan vore gulden, jemte 5 procents årlig ränta derå från den 14 Mars 1841, tills full återbetalning skedde; men styrkt blifvit, alt hvarken Friberg, eller Mörner eller J.
Cederström egde tillgång till gäldande af hvad dem sålunda ålagdt blifvit, hade kaptenen Skottes sterbhusdelegare år 1846 till Kongl, Svea Hofrätt instämt Banken, med yrkande om Bankens förpligtande att till fullo ersätta sterbhusdelegarne all den skada och förlust, som, i följd af ofvanberörde förhållanden, uppkommit; uti hvilket sistnämnde mål Kongl. Hofrätten, genom dom den 3 Maj 1848, sig utlåtit, att, emedan det af Kommissarierne i Rikets Ständers Bunk den 20 Maj 1809 utfärdade, här ofvan anmärkta, köpebref visade, att försäljningen af säteriet Eketorp, säteri-ladugården Samuelsås och frälsehemmanet Sadelmakarekrogen å Banko-auktion den 17 uti nämnde månad och år egt runi till följd af då varande egarens, Understallmästaren friherre Cederströms framställda och af Banken bifallna begäran, att sagde fastigheter, såsom varande i sambruk med de hos Banken för Ian pantsatta och förståndna samt flir Bankens räkning uppbjudna och värderade säterien Norra och Södra Lisma samt frälsehemmanet
Upsala kunde fä i ett utrop med dem å Banko-auktion utbjudas; thy och då, fastän Banken bifallit omförmälda begäran och sedermera efter försäljningen å fastigheterna köpebref utfärdat, Banken likväl icke vore, såsom säljare lill desamma att anse, samt stadgandet i 5 morn. 4 af Kongl, resolutionen den 30 April 1689, att Banken skulle vara vederredo hemula hvar och en allt hvad som under auktion säljes, icke kunde vid betraktande af nämnde författnings innehåll i öfrigt tydas derhän, som skulle Banken vara skyldig stånda i hemul för sådana fastigheter, hvilka icke varit såsom pant i Bankens hand, ehuru de pä egarens begäran blifvit å auktion i Banken sålde, pröfvade Kongl.
Hofrätten, med ogillande af käromålet, rättvist Banken derifrån befria.
Och hade Kongl. Majit, efter det Skottes sterbhusdelegare, Kammarskrifvaren Conrad Erik Skotte, Under-löjtnanten Ebbe Christian Skotte och Ekonomi-Direk - 8 Banko-UtskoHeta Utlåtande, JS:o 51. tören Johan Godlund, den sistnämnde i egenskap af syssloman i aflidne Jungfru Carolina Chrislina Bloms gäldbundna bo, mälet i underdånighet fullföljt samt dervid sökt visa, att Bankens kommissariat, medelst dess åtgärder, varit vållande till den förlust, bemälde sterbhusdelegare fått vidkännas, uti dom den 7 Mars 1849, i öfverensstämmelse med den af Högsta
Domstolens flesta ledamöter yttrade mening, funnit, att hvarken den omständighet, alt, vid den för Bankens räkning, verkställda värderingen, omförmälda fastigheter blifvit i ett sammanhang med Bankens pant värderade, och att desamma uti den om Banko-auktionen utfärdade kungörelse jemväl voro upptagna, utan något urskiljande i afseende ä den serskilda anledningen till deras försäljande, kunnat köparen om rälta förhållandet härmed missleda, eller auktions-åtgärden bordt gifva köparen lika litet som vederbörande llärads-rätt, anledning att antaga, det vidare upplysning om säljarens åtkomst till dessa fastigheter icke erfordrades, innan å dem fasta söktes och meddelades, hvadan underlåtenheten af en sådan upplysnings påkallande samt
Härads-rättens förfarande att lästebrefvet ändock utfärda, men icke kommissariernas ofvanomförmälda tillgörande måste anses hafva vållat, att de sednare köparne och deribland slutligen Kaptenen Skotte förlitat sig på behörigheten af de med fastigheterna förefallna serskiljda försäljningarna; i följd hvaraf och då, i förevarande fall, kommissarierne icke varit att betrakta annorlunda, än såsom ombud för säljaren, samt deraf, att de 4 första momenterne i åberopade 4 § af Kongl, resolutionen den 30 April 1689 endast handla om hortauktionerande af Bankens panter, följde, att den i 5:te eller sisla momentet af samma § stadgade hemulsskyldighet icke afsåge annan försäljning, än af sådana panter, hvarföre ock nämnda stadgande, fastän Kommissarierne i saluhrefvet, der de iklädt sig hemul, så vidt den sålda egendomen varit till Banken förpantad, ej uttryckligen förbehållit sig befrielse från sådan förbindelse i fråga om Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, icke kunde i delta mål tillämpas, pröfvade Kongl. Maj:t rättvist fastställa Hof-rältens dom.
Enligt hvad ett af motionären åberopadt utdrag af Högsta
Domstolens protokoll för den 29 Januari 1849 gifver vid handen, hade trenne af Högsta Domstolens ledamöter, vid målets slutliga afgörande, varit af skiljaktig mening samt anfört, att, alldenstund hemmanen Eketorp, Samuelsås och Sadelmakare-krogen, intagne uti gemensam saluvärdering med andra hos Banken pantsatta fastigheter, blifvit, jemte desse sednare, försålde å Banko-auktion den 17
Maj 1809 och Banken jemväl, genom utfärdadt salubref, under åberopande af de för Banken gifna författningar, på köparen transporterat och öfverdragit hela den till salu utbjudna egendomen, Banko-UIskallets Utlåtande, N:o 51. 9 egendomen, men det sedermera befunnits, att ofvannämnde hemman utgjort fideikommissegendom, och således den genom Banken skedda försäljning, hvad samma hemman angår, varit olaglig; fördenskull, och emedan 4 § af Kongl, resolutionen den 30 April 1689, angående Banko-auktion, i 5:te momentet innehåller, att ”Banken skall vara vederredo att hemula hvar och en allt hvad som under auktionen försäljes,” samt delta, i bestämda ordalag, till betryggande af köpares rätt och säkerhet, utan all inskränkning meddelade stadgande icke medgåfve något undantag från detsammas tillämpning för nu ifrågavarande fall, der Banken sålt egendom hvari den ej haft panträtt, utan att tillbörligen granska den uppgifne ägarens åtkomsthandlingar innan Banken verkställde försäljningen, hvilken, då den gick i Bankens namn, redan derigenom erhöll ett förtroende, som kunde komma alt, på sätt ock inträffat, minska enskildes och domares vaksamhet; ihy och då, vid utfärdandet af Bankens salubref, någon afsägelse af hemuls-ansvaret i den ordning, 11 kap. 6 § Jorda-balken bjuder, eller medelst afsägeisens intagande i salubrefvet, ej kunde anses hafva skett, enär omnämnandet deri af Bankens hemulsskyldighet lor en del af det sålda icke innebure uttryckligt förbehåll om befrielse hvad återstoden beträffade; vid hvilket förhållande det i auklionsprotokollet influtna förbehåll om sådan befrielse vore ulan all verkan emot sökanderne, pröfvade Högsta Domstolens bemälde trenne ledamöter rättvist, med ändring af Hof-rättens dom, förklara Rikets Ständers Bank skyldig att, jemlikt ofvanåberopade författning, jemförd med 11 kap. 1 och 3 §§ Jorda-balken, till sökanderne, som, i anseende till bristande tillgång hos deras närmaste fångesman, ej kunnat af dessa någon ersättning utbekomma, gälda den af Kaptenen Skotte erlagda köpeskilling 20,002 R:dr banko, tillika med fem procents ränta derå, hvilken ränta, enär sökanderne ej visat, att de före den i Kongl. Maj:ts dom den 30
Maj 1843 utsatta afträdesdag, midfastan den 14 Mars 1844, hemmanen eller deras afkastning afstatt, borde beräknas endast från sistnämnde dag och till dess liqvid skedde.
Efter ofvanomförmälda utredning af målet har Fiskals-ernbetet, uti sitt öfver motionen afgifna utlåtande, anfört, bland annat, att enär det vore uppenbart, att då lästighelerne Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen af Domhafvanden intpgos uti instrumentet öfver den, för Bankens räkning, anställda värdering af egendomen Norra och Södra Lisma samt hemmanet Upsala, sådant skedde utan någon dertill af Bankens kommissariat gifven anledning; alt då Herr Friherre /.
Cederström å Bankens auktion, jemte sistnämnde egendom, inropade fastigheterna Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, han nogsamt ägde sig bekant ej Bih, till B.
Brot. 1850 &. 1851, 6 Samt. 1 Afd. 19 Haft. 2 10 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 51. mindre att dessa fastigheter icke voro under Bankens pant inbegripne, än äfven att
Banken icke för desamma ståndande hemul; att, då kommissariatet uli sjelfva köpebrefvet, efter tiilkännagifvande, alt af de försålda fastigheterne, allenast Norra och Södra Lisma samt hemmanet Upsala varit till Banken förpantade, förklarat, det Banken sig utfaslade att stånda hemul för den försålda egendomen ”så vid! den varit till Banken förpantad,” kommissariatet ganska tydligt utmärkt, att
Banken icke iklädde sig hemulsskyldighet för de under köpet inbegripne, men icke till Banken förpantade och ej heller för Bankens räkning uppbudne fastigheterne Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen; alt således köpebrefvets innehåll icke gifvit Härads-räflen ringaste anledning att, uppå Herr Friherre J.
Cederströms anhållan, bevilja lagfart å dessa sednare fastigheter, utan att derförinnan företaga den Härads-rätten ovilkorligen åliggande granskning af förre ägarens, Underställa mäslaren Friherre Cederströms åtkomsthandlingar till samma fastigheter, samt att sednare köpare, derest de vid kommissariatets åtgärder fastat den synnerliga vigt, som motionären antydt, i hvilket fall de naturligtvis måst åtminstone taga kännedom af det köpebref kommissariatet utfärdat, ej eller kunnat af kommissariatets åtgärder i någon måtto vilseledas, funne Fiskals-embetet, för sin del, att, om än kommissariatet rätteligen bordt undandraga sig att, såsom ombud för enskild person, å Bankens auktion försälja oftaberörde, lill Banken icke pantforskrifne fastigheter, och jemväl medgåfves, alt kommissariatet uttryckt sig i närmare öfverensstämmelse med lagens bokstaf, derest kommissariatet uti köpebrefvet, i stället att förklara för hvilka af de salda fastigheterna Banken ståndade hemul, intagit ett förklarande för hvilka af fastigheterna Banken frisade sig från hemuls-skyldigheten i likhet med hvad kommissariatet vid auktionstillfället iakttagit, det dock ingalunda kunde antagas, att kommissariatet, genom dess åtgöranden, varit vållande till den förlust,1 sorn i omförmälda matte drabbat
Skottes sterbhusdelegare eller inledt köparne och domstolen uti villfarelse om fastigheternas rätta nalur; och hafva så väl Fiskals-embetet, som understyrelsen och Bankofullmäktige, uppå dessa samt i öfrigt anförda skäl, ii 'motionen afstyrkt bifall.
Hvad sålunda förekommit, har Utskottet tagit i behörigt öfvervägande, och enär, 0111 äfven Bankens kommissariat kunnat anses behörigt, att, såsom ombud för enskild person, å Bankens Auktion försälja till Banken icke pantforskrifne fastigheter, det destoheldre mäste hafva varit kommissariatets ovilkorliga skyldighet, att innan en sådan försäljning verkställdes noga granska den uppgifna ägarens åtkomsthandlingar, som dels det jemförelsevis ringa beloppet af den Bankens återstående fordran, hvarför de pantforskrifne fastigheterna blifvit å auktion försålda, bordt Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 51.
II gifva kommissariatet .skälig anledning misstänka, att den uteblifna liqviden deraf haft sin närmaste grund uti den af gäldenären sedermera framställda önskan att fä pä samma auktion försålda fastigheterna Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, hvarå behörig åtkomst icke kunde företes och i händelse af afslag till hvilken framställning, den utlysta auktionen, i anseende tili mellankommande betalning möjligen uteblifvit, och dels kommissariatet icke bordt vara i okunnighet 0111 det förtroende,, sorn fästes och måste lastas vid en försäljning i Bankens namn, helst 4 § af Kongl. Resolutionen den 30 April 1689 angående Banko-auktion, i 5:te momentet innehåller, att ”Banken skall vara vederredo alt hemula hvar och en allt hvad som under auktionen fÖrsäijes;” så och då härtill kommer, att kapitenen Skulle, som ägt allt skäl att trygga sig vid de fastebref, hvilka för föregående 3:nc ägare blifvit å hemmanen Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen utfärdade, på god tro köpt och innehaft dessa fastigheter, synes billigheten tala derför att kaptenen Skottes sterbhusdelägare, hvilka förklarats skyldige att berörde fastigheter till fideikommiss-innehafvaren, utan lösen eller ersättning afträda, tilldelas någon godtgörelse för den förlust, de iföljd häraf oförskyldt fått vidkännas, serdeles då någon ersättning af föregående, hemuls-skyldighet ålagda, ägare icke kunnat utbekommas: anser Etskottct, att ehuru Banken genom Kongl. Maj:ta nådiga dom blifvit befriad från åliggandet att stånda hemul det dock i betraktande af hvad i detta mål förekommit, vore Rikets Ständer värdigt, att i någon mån godtgöra den lidna förlusten, samt får af sådan anledning, hos Rikets Ständer vördsamt hemställa, att med afseende å Bankens medverkan tili första försäljningen af ifrågavarande fastigheter, genom hvilkas frånvinnande kapitenen Skottes sterbhus-delegare gjort en betydlig förlust, den der icke kunnat af dem, som vederbordt ersättas, Rikets Ständer måtte täckas tillåta, att af Bankens medel ett belopp afTio Tusen R:dr b:ko må till bemälde sterbhusdelegare utbetalas.
Stockholm den 17 Junii 1851. 12 Banko-Utskoilels Ulla lande, N:o 51.
Af Herr af Sillén, L. G: ”Emot det beslut Utskottet genom votering oell den förseglade voteringssedelns öppnande fattat, att tillstyrka Rikets Ständer beviljandet från Bankens medel af 10,000 r:dr såsom godtgörelse till en del för den förlust aflidne kapitenen Skottes arfvingar skall lidit i följd af bristande tillgång lill bemulsersättning hos samtlige de personer, hvilka varit innehafvare af de gemensamt med Lisma säteri och Upsala hemman på Banko-auktion försålde, men sedermera af fideikommissnatur befunna hemman Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, får jag mig reservera.
Man har antagit att Bankens kommissarier genom sitt till egarnes anhållan gifna bifall, att, jemte de till Banken pantförskrifna norra och södra Lisma samt Upsala, låta å samma auktioner försälja äfven de af pantegaren innehafda och i sambruk med de nyssnämnde nyttjade samt å saluvärderingen inbegripna hemman Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, begått ett fel, som föranledt den förlust för hvilken ersättning nu sökes: men man har dervid velat glömma, alt detta redan blifvit i de 2:ne högsta domstolsinstanserne pröfvadt och af dem likstämmigt förklaradt icke hafva egt rum ; hvadan det synes mig, som
Utskottet icke bordt grunda ett tillstyrkande af godtgörelse lill de lidande på sådane skäl, som, ehuru man sökt att så godt ske kunnat, icke gifva dem en sådan mening, likväl i sin enkelhet och rätt förstådde, innefatta ett underkännande af de skäl domstolarne för sitt domslut användt, hvaribland det hufvudsakliga, att vid försäljningen af de ifrågavarande hemmanen, något sådant fel icke blifvit från Bankens sida begånget, som kunde till ersättningsskyldighet föranleda.
Härmed är således afgjordt, att ingen rättighet till ersättning från Banken hör åberopas, icke ens antagas att Banken har dertill någon moralisk förbindelse.
Derjemte förekommer härvid, att, enligt de Utskottet tillhandakomma bandlingarne, väl blifvit såsom styrkt antaget, att hos samtlige de personer, hvilka genom köp blifvit innehafvare af hemmanen Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, sedan de på Banko-auktionen försåldes gemensamt med Lisma och Upsala, tillgång saknats till den ersättning de för bristande hemul förklarats skyldiga utgifva; men om förhållandet var sådant vid den lid då hemulsfrågan af domstol behandlades, bevisar ej detta alt föhåilandet för närvarande och framgent skall vara enahanda.
Detta finnes bäst deraf, att 2:ne af de hemulsskyldige, nemligen Öf - Banko-Utskottets Utlåtande, N;o 51. 13 vörsten Friherre C. 0. Mörner och f. d.
Presidenten, Friherre ./.
Cederström uppbära pensioner, den forre till mindre, men den sednare till icke obetydligt belopp, nemligen ä Allmänna Indragningsstaten lika med innehafd Presidents lön R:dr 3,504: pä samma stat såsom biesserad » 800: — — och af arméens pensions-kassa » 1,000: — —- hvaraf åtminstone den förstnämnda pensionen är af beskaffenhet alt kunna tagas i mät hvarförutan det väl får antagas för möjligt, att bemälde 2:ne friherrar kunna genom arf eller förvärf vinna en bättre ekonomisk ställning, som sätter dem i tillfälle att ersätta den bristande hemulskyldigbeten.
Jag har på grund af allt detta ansett mig höra lika med Utskottets kansliafdelning afstyrka bifall till vice talmannen Zetterbergs motion om ersättning af Bankens mede! åt kapitenen Skottes genom testamente varande rättsinnehafvare.” Af Doktor Sandberg: ”På afdelningen afstyrktes den sökta ersättningen, men uti Utskottets plenum blef den tillstyrkt genom den förseglade veteringssedlens öppnande.
Norra och södra Lisma samt Upsala med Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen voro tillsammans ett fideikomiss sedan 1791.
Uti norra och södra Lisma samt Upsala hade
Banken en gammal panträtt sedan 1751, och då skulden icke godvilligt betaltes, måste panten försäljas.
Dåvarande egaren baron Anders Cederström lät på Banko-auktionen försälja på en gång alla gårdarna sannolikt för att erhålla högre köpeskilling, emedan de lågo i sambruk och hörde tillhopa såsom en enda egendom.
Före auktionen förklarades likväl uttryckligen, att Banken fränsade sig förbindelsen att stånda hemul för Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, uti hvilka Banken icke hade panträtt, och om hvilka nu endast är fråga.
Hela egendomen inropades af egarens broder Baron Jacob Cederström, Uti det af Banko-kommissarierna utfärdade salubrefvet står tydligen, att Banken hade panträtt uti norra och södra histna samt Upsala, äfvensom alt Banken förband sig till hemul efter lag för egendomen så vidt den var till Banken pantför skrifven^ och tillika anmodades domaren att meddela köparen fastebref N. B, pä de pantförskrifne gårdarna norra och södra Lisma och Upsala, på hvilka Banken såsom pantinnehafvare redan erhållit 3:ne laga uppbud.
Uti allt detta kan jag icke finna någon felaktig åtgärd, utan endast en allt för stor tjenstvillighet hos vederbörande
Banko-kommissarier att gå ägarens önskan till mötes och tillåta värdering och försäljning af hela egendomen vid samma auktion och på samma gäng, sorn den pantförskrifna delen försåldes.
Att sedermera domaren, oaktadt 14 Banko-Utskottets Utlåtande, iY.-o 51. den bestämda inskränkning uti hemuls-förbinddsen som salubrefvet innehöll, likväl, utan att taga kännedom eller Pasta afseende på hemmanens natur, beviljade 3:ne uppbud och utfärdade fastebref för Baron Jakob Cederström, på Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, för hvilka Banken alldeles icke iklädt sig någon hemulsskyldighet, är något som ligger Domaren till last, men ingalunda Bankokommissarierna och ännu mindre Banken.
För öfrigt vågar jag icke antaga den grundsats, att staten eller det allmänna skall ersätta de enskilda förluster, som kunna förorsakas af tjenstemäns möjligen origtiga förfarande uti deras officiella handlingar.
Emedlertid försäljer Baron Jakob Cederström dessa 3:ne gårdar Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, hvarom fråga är, till Baron C. 0. Mörner.
Mörner försäljer dem lill Guldsmeden Friberg. rPå Fribergs konkurs-auktion inropas de, såsom det uppgifves för 20,002 r:dr banko af kapten Skotte, hvilken genom testamente öfverlemnat egendomen vid sin död 1831 till sina 2:ne söner och hushållerskan Blom.
Testamentstagarne inträda också i besittning af dessa 3: ne gårdar; men helt oförmodadt framkommer eg ung Baron Anders Cederström, den primitive säljaren Anders Cederströms son och den primitive köparen Jakob Cederströms brorsson, och i egenskap af fidei-kommissarie återtager han såsom sin tillhörighet oftanämnde gårdar, utan att derföre betala en skilling.
Skottes testamentstagare, som måste afträda gårdarne, vända sig med ersättnings-anspråk i sin ordning emot Friberg, Mörner och Jakob Cederström.
Alla tre befinnas vara utfattiga, och den sistnämnde Jakob Cederström försäljer sin lösegendom, för att ännu säkrare blifva oåtkoinlig.
Derefter vända sig Skotteska testamentstagarne med lagsökning emot Banken; men både Hofrätten och högsta domstolen frikänna Banken från all ersättningsskyldighet.
Nu i sista liand vilja nämnde testamentstagare, att Rikets
Ständer skola betala dem hvad de förlorat och i domstolsväg icke kunnat vinna.