Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Oaktadt hvad sålunda blifvit upplyst, hafva fullmäktige likväl funnit sig icke kunna medgifva utbetalningen af den Riksgäldskontoret affordrade ersättning, enär samma anslag hvarken uti det, i fråga om bristerna i 1843 års förslagsanslag, gällande reglementariska stadgande, eller uti det vid sistförflutne riksdag, till fullmäktiges efterrättelse, utfärdade reglemente omförmäldes, och fullmäktige ingalunda egde att tillöka eller komplettera de deruti införde specifika uppgifter på »sådane förslagsanslag», vid hvilkas otillräcklighet för de afsedda föremålen, bristerna skulle Kongl.
Statskontoret godtgöras.
Hvad för öfrigt beträffade den omständigheten, att uttrycket »på förslag» vore begagnadt vid den under kleresi-statens anslagssumma inbegripna lönen för biskopen på Gottland, så syntes denna lika litet, som öfriga indelta och förslagsvis beräknade löner, hvarvid samma uttryck jemväl förekom, derföre kunna och böra hänföras till de i riksstaten, med tillägg af ordet »förslagsanslag», uppförda utgiftssummor, helst något serskildt beslut icke blifvit af Rikets ständer fattadt, angående denna biskopslöns beräknande och utgående såsom »förslagsanslag», och hvartill den ej ensamt genom en af Kongl. Statskontoret vidtagen förändring i bokföringssättet kunde förvandlas.
Då Riksgäldskontoret hvarken genom reglementet eller något fullmäktige serskildt meddeladt beslut fått sig ålagdt att godtgöra brislerne i det anslag, derom nu är fråga, anser Utskottet fullmäktige rätteligen hafva vägrat utbetalningen af de i öfverskottsliqviderna, såsom ersättning för dessa brister, upptagna summor.
Men, med afseende å de af Kongl. Statskontoret upplysta förhållanden, får Utskottet hemställa, att Rikets Ständer måtte medgifva, att sammanräknade beloppet af de, 46 Stats-Utskottets Utlåtande.
N:o 78. enligt åberopade liqvider för åren 1843, 1844 och 1845 uppkomna brister i löneanslaget för biskopen på Gottland, må med 1,573 r:dr 40 sk. 11 rst. af Riksgäldskontoret Kongl. Statskontoret ersättas.
Likaledes anser sig Utskottet, på det enahanda möjligtvis uppkommande brister i samma anslag för de följande åren måtte varda Kongl. Statskontoret på vanligt sätt ersatta, böra föreslå: att i det reglemente för Riksgäldskontoret, som vid innevarande
Riksdags slut kommer att utfärdas, anslaget under 8:de hufvudtiteln till lön för biskopen pä Gottland må upptagas bland de förslagsanslag, deruti bristerne böra af Riksgäldskontoret godtgöras, emot det att för andra år å samma anslag uppkommande besparingar till detta verk aflemnas. ‘->8:0.
Angående Biskopen, doktor C. J. lleurlins inväljande till fullmäktig i Riksgäldskontoret.
(1845 års revisions-berättelse, sid 45) f afseende på detta val hafva revisorerne anmält, att borgare- och bondeståndens fullmäktige, enligt protokollet för den 6 Mars 1845, »ansett det vara emot grundlagen stridande, att herr öfverhofpredikanten, doktor Heurlin vore fullmäktig i Riksgäldskontoret, hvarföre de reserverat sig emot alla sådane beslut, som kunde göras gällande på grund af så knapp pluralitet, att den tillkommit genom herr öfverhofpredikantens votum»; hvilket »förhållande» synts revisorerne »förtjena uppmärksamhet af Rikets Ständer, för undanrödjande af grundla»gens olika tydning i detta hänseende».
På det Rikets Ständer må erhålla närmare upplysning om det sålunda anmälda »förhållandet», har Utskottet ansett sig böra ordagrannt införa den af revisorerne åberopade reservation, bestående af ett yttrande, som vid det tillfälle, då de under sistlidne riksdag valde nya fullmäktige togo sitt inträde, till fullmäktiges protokoll afgafs af justitiae-borgmästaren llolm, och hvaruti samtliga öfriga då närvarande fullmäktige af borgare- och bondestånden förenade sig, med tillägg af kryddkramhandlanden Brinck, att han ansåg biskop Heurling val till fullmäktig icke öfverensstämmande med grundlagens anda och bokstaf.
»Jag finnér visserligen, att herrar fullmäktige icke ega någon pröfnings»eller domsrätt öfver de val, som i de respektive riks-stånden ske till fullmäk»tige i Ranken och Riksgäldskontoret, men om ett sådant val skulle uppenbarli - Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 78. »gen stå i strid med gällande grundlagsformer, tror jag det icke vara obehörigt, »att öfvertygelsen derom öppet uttalas inom det verk, dit val sålunda skett; och »sorn en sådan casus synes mig hafva inträffat inom högvördiga presteståndet, ge»nom herr biskopen, doktor Ileurlins inväljande bland fullmäktige i Riksgäldskon»toret, emot föreskrifterne i 15 § samt 70 § 1 mom. riksdagsordningen; så och »ehuru jag erkänner herr doktorns och biskopens stora kapacitet, ovanliga skarpsinnighet och utmärkta egenskaper i öfrigt, de der kunna för verket blifva af »mycken nytta, har jag ansett mig, af aktning för helgden af bestående grund»lagslormer, böra denna min opinion nu genast, efter det Riksgäldskontorets nya »styrelse blifvit organiserad, uttala, jemte det att jag, i konseqvens härmed, en »gång för alla, reserverar mig emot de beslut i formelt hänseende, som genom »herr doktorns och biskopens röst blir majoritetens inom fullmäktige, äfven om »jag, hvilket troligen ofta kommer att hända, skulle tillhöra samma majoritet; »och har jag velat nedlägga denna reservation till protokollet, för den händelse, att »anmärkning mot samma beslut framdeles kan af revisorer eller eljest komma att »framställas.» 29:o. Angående Bokslutskamereraren N. F. Ohman och Kammardrängen J.
Broman för sjuklighet beviljad tjenstledighet.
(1847 års rev.-berättelse, sid. 85.)
Jemte förmälan att revisorerne, under läsningen af fullmäktiges protokoller, fästat sin uppmärksamhet dervid, att bemälde personer under hela den tid, de lästa protokollerna omfattat, i anseende till fortfarande och genom företedda läkarebetyg styrkt sjuklighet, hvar 5:dje månad sökt och erhållit tjenstledighet, hafva revisorerne yttrat, att desse personer, i händelse de, enligt hvad af läkarebetygen ville synas, icke skulle kunna återvinna sin helsa och ånyo inträda i tjenstgöring, borde med sina innehafvande löner förflyttas å pensions-staten, helst det, hvad boksluts-kamererare-tjensten beträffade, ingalunda kunde vara med göromålens säkra och behöriga gång förenligt, att denna vigtiga och maktpåliggande tjenstebefattning under åratal bestriddes af vikarier.
I sammanhang härmed har Utskottet ansett sig böra för Rikets Ständer anmäla en af fullmäktige hos Utskottet gjord framställning om beredandet af tillåtelse till ofvanbemälde kamererares och kammardrängs, af revisorerne ifrågaställde, förflyttning på Riksgäldskontorets pensions-stat, hvarigenom de olägenheter, som, enligt hvad erfarenheten visat, vore förenade med deras bibehållande vid tjenste - 48 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 78. befattningar, dem de genom iråkad sjuklighet blifvit urståndsatte att vidare bestrida, komme att upphöra.
Af fullmäktiges protokoller och deras angående dessa personer till Utskottet aflåtna skrifvelse och dervid bilagde handlingar har Utskottet inhemtat, att kamereraren öhman, som är född år 1799 och inträdde i allmän tjenst år 1820 samt år 4835, såsom t. f. kammarförvandt i Kongl. Statskontoret, utnämndes till kamererare i Riksgäldskontorets bokslutskontor, alltsedan år 1840 varit sjuklig och af sådan orsak, under kortare eller längre tider, hindrad att sin innehafvande tjenstebefattning förrätta samt nu sednast oafbrutet under en tid af mer än 2 % år, eller från April månad 1845, varit oförmögen tjenstgöra, hvilket, genom hvar tredje månad till fullmäktige ingifna behöriga läkarebetyg blifvit styrkt; innehållande ett dylikt under den 19
December sistlidet år utfärdadt och till Utskottet öfverlemnadt betyg, att föga hopp funnes för Öhmans tillfrisknande, så att han skulle kunna i tjenst åter inträda.
Då det, enligt 57 § i nu gällande reglemente för Rikets Ständers Rank, är styrelsen öfver detta verk medgifvet att på pensions-stat förflytta den tjensteman, som af ohjelpligt sjukdomstillstånd eller afgjord oförmögenhet är förhindrad att vidare gagna verket, samt dervid tillägga honom hela lönen såsom pension, fastän han icke uppnått föreskrifna lefnads- och tjensteår, och då de kamereraren i Riksgäldskontorets bokslutskontor åliggande göromål, med hänsigt till både mängd och vigt, ingalunda torde understiga de med motsvarande tjenster inom bankoverket förenade åligganden; så och i betraktande af de olägenheter och det mehn för dessa göromåls säkra och oafbrutna gång, som deras än längre fortsatta bestridande af för kortare tid tillförordnade vikarier ovilkorligen måste medföra, har Utskottet ansett sig ega grundade skäl tillstyrka, att fullmäktige må varda berättigade, att på Riksgäldskontorets pensions-stat öfverflytta kamereraren N. F. Öhman, till åtnjutande af en årlig pensionat Ett Tusen två hundra riksdaler, eller samma belopp, som dess ä stat nu innehafvande ordinarie lön utgör, dock med åliggande för Öhman, att, derest hans helsa förbättras och sådant medgifver, bestrida de göromål inom Riksgäldskontoret, som detta verks styrelse, med afseende å hans nuvarande tjenst, kan finna lämpligt åt honom uppdraga.
Vidkommande åter kammardrängen J.
Broman, hvilken, vid en ålder af fyllda 66 år, hos fullmäktige anhållit, att, oaktadt han i allmän tjenst icke tillryggalagt den härför bestämda tid, en kammardrängslönen motsvarande pension mätte vid afskedstagandet honom tillerkännas, helst han, enligt aflemnadt läkarebetyg, Stats-U tskottets Utlåtande, N:o 78. 49 betyg, i anseende till obotlig sjukdom, vore oförmögen att nu eller framdeles kunna sin tjenst förrätta; och har Broman, hvars uppgifter blifvit af fullmäktige vitsordade, för öfrigt anfört, att han år 1823 antogs till extra kammardräng vid Riksgäldskontoret, samt derefter under nära 20 år varit anställd vid karta sigillatahvitstämplingen och måst förrätta dermed förenade, serdeles trägna och mödosamma göromål, samt att det, i afseende på tjenstetiden, stadgade vilkor för pensions erhållande vore högst sällan tillämpligt å vaktbetjeningen, helst denna betjening tillhörande personer vanligen först vid en mera framskriden ålder blefve vid de allmänna embetsverken anställda.
I anledning af denna, till Utskottet öfverlemnade, ansökning, har Utskottet ansett sig böra upplysa, att, enligt 195 § i Riksgäldskontorets nu gällande reglemente, vaktbetjent, som uppnått 70 års ålder, är berättigad att vid afskedstagande erhålla en hela lönen motsvarande pension, hvilken pension jemväl kan tilldelas den vaktbetjent, som fyllt 65 år och i allmän tjenst tillbragt 40 år, så vida behörigen styrkt är, att han befinner sig i ett sjukligt eller försvagadt tillstånd.
Enär kammardrängen Bromans oförmåga att »nu eller framdeles bestrida sin tjenst» blifvit genom läkarebetyg styrkt, och då den extra ordinarie vaktbetjent, som, i händelse Broman endast erhåller ytterligare tjenstledighet, förordnas att dennes tjenst förrätta, jemlikt 181 § i nyssnämnde reglemente, eger att derun der tillgodonjuta »samma aflöning, som för den förrättade sysslan är i staten anslagen»; så uppkommer följaktligen, genom ifrågavarande ansöknings bifallande, icke någon ökad utgift för Riksgäldskontoret; hvadan Utskottet jemväl får tillstyrka , att kammardrängen J.
Broman, efter erhållet afsked, må å Riksgäldskontorets peusions-stat uppföras till åtnjutande af en årlig pension å Trehundra riksdaler, hvilket belopp, de å detta verks ordinarie aflö ningsstat upptagna kammardrängslöner för närvarande utgöra. 30:o. Angående Kongl.
Kommmers-holleg-ii förbindelse för de å ulldiskont-kreditivet lyftade medel. (1845 års rev.-berättelse, sid. 45; fullmäktiges utlåtande, sid. 70; 1847 års rev.-berättelse, sid. 84).
1 stället för den, i afseende på besagde medel, för längre tid sedan, afgifna lith lill R.
Fröt. 1847 och 1848- 4 Sami. 1 Afd. 24 Häll. 7 50 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 78. förbindelse, har, såsom sednast församlade revisorer upplyst, Riksgäldskontoret för dessa medel redan erhållit af Kongl. Kommers-kollegium en ny, med nu stadgade betalningsvilkor öfverensstämmande, ansvarighets-förbindelse. 31:o.
Angående några ur fullmäktiges jernkista uttagna säkerhet shandling ar.
(1847 års rev.-berättelse, sid. 84).
Yid inventeringen af de i fullmäktiges jernkista nedlagda handlingar, hafva revisorerna anmärkt, att några Götha och Södertelje kanalaktier, hvilka blifvit deponerade för en förre kommissarien A.
Vougt ådömd, fastän till beloppet icke bestämd, ersättning, hade, för uppbärandet af dennes sterbhusdelägare tillkommande utdelning, flera månader före inventeringens förrättande utlemnats till då tjenstförrättande sekreteraren C. O.
Vougt, och derefter, oaktadt Vougts uti qvittenset intagna förbindelse, icke återställts; anmälande dock revisorerne, att berörde aktier efter inventeringen återbekommits och blifvit bland de i jernkistan förvarade handlingar nedlagda.
Då således ifrågavarande handlingar, innan revisorerne åtskiljdes, voro återställda, och då den person, som uttagit desamma, förrättat sekreteraretjensten, hvars innehafvare, enligt tjenstgörings-ordningen , är en ibland nämnde kistas nyckelvårdare, så och med afseende dessutom å det föga betydliga belopp, för hvilket förrberörde aktier äro deponerade, hemställer Utskottet, att denna anmärkning må förfalla. 52:o.
Angående anskaffandet af bevis öfver behållningarna å diskontutredningens räkningar i Banken. (4847 års rev.-berättelse, sid. 85; fullmäktiges utlåtande, sid. 97.)
Enär räkenskapsföraren vid diskontutredningen redan blifvit af fullmäktige förständigad derom, att bevis angående beloppet af de, vid hvarje års slut, å nämnde bankoräkningar innestående behållningar skola diskontutredningens räkenskaper bifogas, anser Utskottet revisorernes härom gjorde erinran icke föranleda någon vidare åtgärd.
Stats- Utskottets Utlåtande, N:o 78. 51 35:o.
Angående beslutade och verkställde afskrifningar af fordringar för meddelade diskontlån. (1843 års rev.-berättelse, sid. 49; 1847 års rev.-berättelse, sid. 88—89.) Till följd af den fullmäktige samt Rikets Ständers revisorer, enligt reglementets 202 §, uppdragna gransknings- och beslutanderätt i fräga om afskrifning 1 f. d. filial-diskonternas räkenskaper af sådane återstående fordringar, för hvilkas godtgörande till större eller mindre del icke den ringaste tillgång finnes att påräkna, hafva, sedan slutet af sistlidne riksdag, afförts ur Götha kanalbolags f. d. diskonträkenskaper; 38 st. serskilda diskontlån å ett återstående kapitalbelopp af r:dr 24,329: 12. 11. samt räntefordringar för 2:ne dylika till kapitalen redan liqviderade lån; och uti Malmö f. d. diskonträkenskaper: 2 lån å ett obetaldt kapital af r:dr 633: 29.
5. samt räntefordringarne för 6 st. diskontlån, hvilkas kapitalbelopp förut inbetalts. 34:o.
Angående de för diskontutredningens afslutande erforderliga åtgärder.
(4847 års rev.-berättelse, sid. 90—91.)
Utskottet har ännu icke från fullmäktige fått emottaga deras införväntade utlåtande, jemte de uppgifter och yttranden, som, enligt fullmäktiges af revisorerne omnämnde beslut, blifvit infordrade angående beskaffenheten af hvar och en i f. d. filialdiskonternas räkenskaper ännu upptagen fordran samt hvarje fordrans hittills bibehållna gällande egenskap emot vederbörande gäldenärer och löftesmän eller deras rätts innehafvare; skolande Utskottet, sedan detta utlåtande, hvars afgifvande lärer uppskjutits i afvaktan å afslutandet af räkenskaperna för nyss förlidne år, kommit Utskottet tillhanda, i serskildt betänkande föreslå de åtgärder och beslut, som vid innevarande riksdag synas böra af Rikets Ständer vidtagas, så att den långvariga utredningen af besagde diskonter omsider må kunna fulländas och afslutas. 52 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 78. 35:o.
Angående verkställd läsning af fullmäktiges protokoll frän sednaste statsrevision till innevarande riksdags början.
Efter genomgåendet af revisionsberättelserne, har Utskottet, för att kunna yttra sig öfver
Riksgäldskontorets förvaltning under hela den tid, som fullmäktiges vid början af denna riksdag afgifna berättelse omfattar, genömläst oeh granskat fullmäktiges samtlige protokoller från den 15 September nyssförlidet år, med hvilken dag den af sednast församlade revisorer verkställda protokollsläsning slutade, och till den 26 derpåföljde November, eller den dag, hvarunder nämnde berättelse af fullmäktige afgafs.
Härvid har Utskottet icke funnit något att anmärka emot de af fullmäktige vidtagne och i dessa protokoller antecknade åtgärder och beslut. 36:o.
Angående decharge för styrelsen och förvaltningen af Riksgäldskontoret. (1845 års rev.-berättelse, sid. 50; 1847 års rev.-berättelse, sid. 91.) Som
Riksgäldskontorets förvaltning under tiden från sistförflutna riksdags början till och med den 26 November nästlidet år 1847 i allmänhet blifvit på ett tillfredsställande sätt besörjd, samt någon sådan anmärkning icke förekommit, som, enligt Utskottets åsigt, bör till åtal föranleda, får Utskottet tillstyrka, att fullmäktige i Riksgäldskontoret måtte för de af dem under omförmälde tiderymd vidtagna åtgärder tillerkännas decharge.
Vid 10:de punkten: af Riksdagsfullmäktigen N.
»Emot det beslut, hvaruti hoglofl.
Statsutskottet stannat, i fråga om Riksgäldskontorets organisation, får jag mig reservera; och får jag i sådant afseende bifoga Statsutskottets härom afgifna betänkande den motion, som jag angående detta ämne väckt, så att riksstånden må blifva i tillfälle att i ett sammanhang inhemta de grunder, på hvilka jag yrkat reorganiserandet af nämnde verk, samt att denna fråga bedöma; lydande besagde motion sålunda: Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 78. 53 »I en tid då man af styrelsen fordrar vidtagandet af nödiga åtgärder till förenkling af Rikets embetsverk och hvad dermed eger gemenskap, förefaller d«t ganska besynnerligt att från representationens sida intet steg göres till förenkling af Rikets Ständers egna verk.
Väl hafva Rikets Ständers år 184S församlade revisorer, uti deras från trycket utgifne berättelse om granskning af Riksgäldskontorets förvaltning, fästat Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att organisationen af detta verk, utan någon egentlig svårighet, syntes »kunna och höra inrättas pä ett mera enkelt sätt, till båtnad för ärendenas gång och besparing af statens utgifter.»
Herrar revisorer icke ens antydt på hvad sätt och i hvilka hänseenden nämnde organisation tarfvade förändring, och då, till följd deraf, Herrar revisorers härutinnan i allmänna ordalag uttalade åsigt icke lärer föranleda till något beslut från Rikets Ständers sida, torde det finnas ursägtligt om en enskild representant begagnar sin motionsrätt, för att i detta hänseende söka tillvägabringa en lika nyttig, som af behofvet påkallad förenkling.
Uti regeringsformens 66 § stadgas: »att Rikets Ständers Riksgäldskontor förblifver, såsom hittills, under Riksens Ständers styrelse, inseende ,och förvaltning; och då Rikets Ständer åtagit sig ansvar för den .rikets gäld, kontoret ombesörjer, så komma Riksens Ständer, sedan Statsutskottet öfver kontorets tillstånd och behof sig utlåtit, att genom serskild bevillning tillskjuta de medel, som för betalande af denna gäld, till ränta och kapital, oumbärliga finnas, så att rikets kredit varder bibehållen och vårdad.»
Enligt grundlagen eger således Riksgäldskontoret endast det uppdrag, att ombesörja liqviden af den svenska statens skuld för hvilken Rikets Ständer åtagit sig ansvara.
Något hinder för nämnde kontors indragning, så snart riket icke vidare eger någon skuld, borde således, enligt mitt förmenande, icke finnas, helst de öfrige göromål, Riksgäldskontoret fått sig uppdragna, icke i grundlagarne omförmälas, och dessutom äro af den beskaffenhet, att de alltför väl kunna åt andra redan existerande myndigheter öfverlemnas.
Jag vill dock icke påyrka en sådan indragning, emedan jag föreställer mig möjligheten deraf, alt, om ock riket för närvarande icke har någon så beskaffad gäld, som påkallar Riksgäldskontorets tillvaro, det kan vara ganska nyttigt att ega en myndighet, som har Rikets Ständers auktorisation, att i händelse af behof, för statens räkning upptaga lån, och ikläda sig ansvaret för deras återbetalning.
Jag anser deremot både lämpligare och lättare att från kontoret skiljas alla sådana göromål, sorn icke hafva något att göra med »bibehållandet och vården af rikets kredit.»
I första § af Riksgäldskontorets 54 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 78. nu gällande reglemente antydas föremålen för kontorets verksamhet, utöfver hvad ofvanomförmäldte § i regeringsformen innehåller, bestå deruti: l:o att verkställa alla de utbetalningar, som af Rikets Ständer blifvit å detta verk anvisade; 2:o att emottaga, förvalta och redovisa alla härtill af Rikets Ständer anslagne tillgångar och inkomster samt hålla Rikets Ständer uppkommande öfverskott och behållningar tillhanda; 3:o att, i saknad af annan tillgång för bestridandet af beviljade och å Riksgäldskontoret anvisade utgifter, upplåna dertill oundgängligen erforderliga medel; och 4:o att utföra alla de uppdrag och åligganden, som kontoret för öfrigt af Rikets Ständer erhållit.
Om nu, bland dessa föremål för kontorets verksamhet, på andra redan befintliga verk öfverflyttades den del, som från Riksgäldskontoret lämpligen kunde skiljas, tror jag de göromål, som derefter återstodo, borde blifva så enkla och litet tidsödande, att de skulle kunna, utan större tjenstemannapersonal, bestridas af ett lämpligt antal fullmäktige, biträdde af en sekreterare, samt att för kontoret icke behöfdes någon serskild lokal, utan att herrar fullmäktige alltför väl kunde inrymmas i Rikets Ständers hus, helst fullmäktiges sammankomster icke behöfde inträffa mer, än några få gånger om året.
Den fördel, som härigenom skulle uppkomma, inskränkte sig icke blott till en besparing af hvad Riksgäldskontoret nu årligen kostar, och hvilket, efter afdrag af fullmäktiges honorarier 8,000 r:dr, kan skattas till minst 30,000 r:dr banko ärligen, utan den väsendtligaste nyttan deraf bestode deruti, att, då alla statens inkomster ingingo till, och alla dess utgifter bestriddes af ett enda embetsverk, enkelhet och redighet vunnes så väl i beräkningen, som redovisningen af statens inkomster, hvilka dessutom, samlade på ett ställe, blefvo för behofvet mera tillräcklige, än nu, då de äro delade emellan tvänne verk, som båda måste hålla nödig kassa till statsutgifternas bestridande.
För att kunna bedöma om och i hvad mon det låter sig göra att, på ofvan antydde sätt, förenkla Riksgäldskontorets göromål, torde det vara nödigt, att erinra sig beloppet och beskaffenheten af Riksgäldskontorets nu egande tillgångar och skulder.
Enligt den uppgift derå, som förekommer i det från trycket utgifne utdrag af Riksgäldskontorets hufvudbok för år 1846, uppgingo kontorets alla skulder vid samma års slut till 3,026,407: 17. 1.
Denna skuld bestod förnämligast af följande poster, nemligen: Slats-Utskottets Utlåtande, N:o 78. 55 a) Till Rikets Ständers bank, för derifrån utbetalde medel till 1808 års krigskostnader, hvilken skuld liqvideras medelst årlig kapitalafbetalning under 38 års tid af 88,000 r:dr, förutom 4% ränta 3,344,000: — — b) Afsatt fond till bestridande af årliga anslaget till Strömsholms kanal, hvilket anslag utgår med 50,000 r:dr årligen i 15 års tid från och med år 1842. . . . • 460,900: — — c) Innestående lösen för ekeskog 185,953: 22. 5. d) För utelöpande kopparskilje myntspolletter 74,241: 47. 6. e) Skuld till banken för begag nadt kreditiv 759,969: 19. 10.
Samt f) till diverse fordringsegare . . 201,342: 25. 4. g,026,407: 17. 1.
Betraktar man åter Riksgäidskontorets tillgångar, så befinnes det, att kontoret vid 1846 års slut egde: a) Dess hus, upptaget till värde af . . . , 60,000: — — b) Fordringar, löpande med ränta 2,540,666: 5. 10. c) Fordringar, för närvarande räntefria, bestämd tid bör beräknas 586,203: 1. 11. d) Upplupne räntefordringar 49,062: 55. 10. e) Fordringar utan ränta 2,732,499: 27. 5. f) Behållning å banko-räkningen, n:o 2 349,461: 15. 6.
Summa b:ko 6,317,892: 54. 6.
Efter afdrag af ofvanomförmälda skulder 5,026,407: 17. 1. visar sig alltså, att Riksgäldskontoret vid nämnde tid, utöfver skulderne, egde en behållning af 1,291,485: 17. 5.