Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
närer, som stannat i sin utveckling eller gått tid om sig sjelf.
Konst-
tillbaka, och män, som börja bli gamla, tala all-
Åh -- -- ALLAND.
Hon ser någorlunda bra ut -- -- riktigt fula kvinnor vända sig aldrig till mig.
Ryktet mina offer -- vet nemligen berätta, att jag aldrig förskönar
Jag håller på att modellera en byst af en
72 ------ LOUISE.
huggare, som försköna -- -- och de äro visst billigare.
Det fins nog tillräckligt af den sortens bild-
ALLAND småleende.
på med nu, har ett af dessa ansigten, som äro men ligger i uttrycket, i skiftningarne, i det
Nå -- ja.
-- Hon som jag håller
så svåra att fängsla i bild just derför, att charspelande lifvet mer än i dragen.
Hon är oregelkänner man den der dallringen i nervsystemet, som vissa kvinnor äga -- -- och veta af att de äga.
bundet, själfullt vacker; när man talar med henne, den der underliga, hemlighetsfulla dragningen,
LOUISE flyttar sig instinktlikt längre bort.
taglig för intyck, och alla mina blidare känslor samla sig oftast i hvad vi fransmän kalla tendresse.
Hennes man är en
Jag är, som ni kanske vet, mycket emot-
ungersk magnat, som lefver endast för hästar
och kapplöpningar.
Han är otroligt rik, har ett
halft tjog älskarinnor och vårdslösar sin hustru.
73 ------ ALLAND.
gå i en annan genre -- -- För resten fängslar skönheten ju icke evigt -- --
Håns smak måtte
Nå -- men hon?
-- verldsdam i hvarje fiber af sin vackra kropp.
Hon har ett hof af tillbedjare, men hon finner med hundvalpar -- kastar bort dem, eller tillrättavisar dem, när de trötta henne.
Hon är dem -- -- dem fadda och tomma.
Hon leker med dem som
Hon är en själsaristokrat och hon är stolt
fullkomligt fördomsfri, men hon älskar ingen af -- -- och hon längtar efter någon att älska,
ty hennes lif är så fattigt midt i öfverflödet.
LOUISE med ansträngning.
vi varit tillsammans åratal redan. -- -- Så blek ni är!
En vecka knappt -- men det är som hade
74 ------ ALLAND.
öfver mig.
Detta fullkomligt klara och med-- -- Hon har själs- och börds-adelns hela
Sådana kvinnor som hon ha en otrolig makt
vetna, detta på en gång fria och kyliga -- kyska prestige.
Bara att se hur hon klär sig -- ah! klär sig väl.
Men det föraktar ni. under stigande ångest.
-- --Jag tycker nu en gång om, att en dam
Nej -- jag föraktar det inte.
Det käns, som hade hon börjat spinna silkesnät omkring mig -- Jag blir nog hennes offer en dag.
Jag tycker mig nästan på förhand besegrad -- -- Jag kommer att falla på knä, blotta mitt bröst och säga: stöt till.
sant?
Då hon ingenting svarar, reser han sig upp, ser henne leende in i ansigtet och säger i förändrad ton
Ni mår fortfarande väl -- icke Kära!
det så ondt, när sanningen skall fram.
75 ------ LOUISE
naiv och dum -- -- derför att jag inte lefvat i stora verlden som ni -- -- men ni misstar er!
Ah -- -- ni tror mig visst vara mycket
Jag ville -- ville bara veta, hur don Juan brukar gå till väga!
Er egenkärlek har gjort er blind -- -- ni har gått i min snara -- --
ALLAND tar sin hatt.
I så fall har ni glömt att draga åt den -- -- LOUISE utan att höra på honom.
verldsmannen, den ryktbare konstnären och -- haft för motiv till -- --
För mig har det varit intressant att studera
kvinnoeröfraren -- -- Men ni?
Det är som att skära i en sångfågel, stoppa upp den och sätta den på pinne i stället för att låta den flyga i det.
och sjunga!
Det ligger något ofint och hjertlöst
varelse som jag?
Hvad glädje kunde ni ha af en obetydlig Hvarför?
Hvarför har ni
76 ------ för hvarje dag dragit mig närmare till er?
flod, och jag glider med dit händelserna föra mig. öppet, förtroendefullt, utan biafsigter.
Jag tyckte om er från första stund -- och sade er det; så blef jag varm -- och smekte er.
Det der Jag kom till er som menniska till menniska,
För mig är lifvet en
var allt lika naturligt för mig som att draga
andan i frisk och ren luft.
Men ni -- -- ja, ni slog armarne kring min hals och återgäldade mina smekningar.
Men ni tänkte bara på att
samla erotisk erfarenhet, ni!
Det var ju vackert -- icke sant?
-- Åh, fy, fy!
LOUISE har satt sig ner på en stol, med armbågarne på dess ryggstöd; skyggar med handen för ögonen och gråter stilla.
ALLAND går nervöst af och an på golfvet.
hjelpa det; det är så vidrigt.
Och som en egenkär narr har jag skänkt er jag tar det tillbaka. mitt porträtt; nu har ni väl ingenting emot, att
Det gör mig ondt om er, men jag kan icke
77 ------ LOUISE
porträttet!
Nej -- åh nej, inte det!
Låt mig få behålla
ALLAND rörd af det förtviflade uttrycket i hennes röst.
LOUISE som förr.
det utveckla sig som det ville, detta som fans mellan oss två.
Kunde det icke ha fått växa i nens plumpa fingrar.
Ja, ja -- -- Men hvarför kunde ni icke låta
Hvarför skulle ni rifva i det med reflexio-
Ja, hvarför, hvarför -- -- ALLAND.
jag berättade den der historien?
För det
mina smekningar!
Och så blygdes ni öfver att icke ha afvisat
78 ------ LOUISE.
natur som min.
Ni vill mäta mig med ert ömkliga kälkborgarmått -- -- och det passar icke.
Tror kvinna?
Ni har inga förutsättningar att förstå en
ni, man gör sig reda för, hvarför man kysser en
mig inte sjelf -- --
Jag var så förplågad -- jag -- jag förstår
färdig?
Trodde ni, att jag skulle anse er vara lätt-
pannan och den munnen.
Det är man icke med dé der ögonen, den
jag vuxit upp, skulle ni kanske förstå mig -- -- och förlåta.
Om ni kände de förhållanden under hvilka
79 ------ ALLAND.
det har gjort er misstänksam och bitter.
Lifvet har varit hårdt emot er --
jag skulle komma att vålla er smärta -- och er
Det var sjelfförsvar; ni kände det, som om
natur reagerade.
skulle komma att gripa för djupt in i mitt lif.
ALLAND böjer sig fram och ser henne leende in i ögonen.
Jag tror det -- Jag var rädd, att ni
LOUISE småler emot honom utan att svara.
baka?
Då kanske ni tillåter, att jag drar mig till-
Åh-nej -- -- stanna ett ögonblick ännu.
väntat mig en timma redan.
Baronessan har
Men om jag nu ber er -- --
80 ------ ALLAND.
dam. -- -- Då svarar jag nej.
Bed mig aldrig begå en taktlöshet emot en
komma igen -- -- efter séancen?
Vill ni inte
Jag binder mig aldrig -- som ni vet -- -- LOUISE bedjande.
ALLAND bugar sig till afsked och kysser hennes hand.
Au revoir! -- Kanske à bientôt!
Går. * LOUISE ser efter honom genom fönstret; vänder sig derpå om och går blick ömt och trycker till sist sina läppar mot den fläck, han kysst.
Utanför höres ljudet af trätande röster: fram på golfvet, lyfter upp sin hand, betraktar den ett ögon-
är hon!» -- »När jag säger er, att hon inte är jern!»
»Mademoiselle är inte hemma!» -- »Jo, det
hemma!» -- »Seså -- bråka nu inte, gamla rif-
81 ------ ERNA
hjelper ju inte, hvad man säger.
berg om.
Jag har något att tala med m:lle Strand-
selle inte är hemma.
Tala -- tala!
När jag säger, att mademoi-
Står hon -- ja.
LOUISE till värdinnan.
aldrig genera.
Jag ska' släppa hela verlden in!
Jag ska' inte genera!
Jag ska'
82 ------ ERNA
Sitt -- sitt ner, kära Erna!
Går fram emot Louise och stannar framför
gäller Alland.
har väntat på det.
ner honom ju inte och -- --
Men jag förstår inte hvarför -- -- Du kän-
målarinna, som -- --
Du nämde, att han talat med dig om en
83 ------ LOUISE.
Ja -- ja -- ERNA.
LOUISE tonlöst.
Ja. ERNA.
håller af dig -- -- derför att -- -- du är för god att bli som jag.
Derför att jag
LOUISE sänker hufvudet, stilla.
Jag vet alltsammans -- allt -- allt -- ERNA.
framställning, men -- -- den är så olik den nakna verkligheten.
Du känner det kanske genom hans
84 ------ ERNA.
Han hypnotiserar en, tills man ser med hans ögon och -- -- Tvingar sig att tala lugnt. och hon?
Han talar sanning -- men han färglägger.
Han har
berättat dig, att de tröttnat på hvarandra -- han
jag.
Men det var jäg, som bröt.
Jag sade honom -- att det -- att det var förbi -- också för mig.
Han hade tröttnat -- inte
taga emot nådesmulor af den, hvars kärlek jag egt!
Jag är för stolt att
sluta så?
Du visste ju från början, att det skulle
en med hull och hår!
Han låter glimta fram så många
Han tar
drag af äkta känsla och själens finhet, att man till sist -- trots allt -- går och invaggar sig i drömmar.
Och så en vacker dag märker man
85 ------ att det är förbi; då kommer det som en isande öfverraskning.
ERNA fattar hennes hand.
Res hem, Louise! LOUISE.
ERNA ser på henne, frågande.
genting.
Det fins ingenting mellan oss -- in-
Fins det
Jag vet, att han kommer här nästan hvarje
ingenting i dag, så blir det i morgon.
Han släpper aldrig frivilligt sitt tag. ditt hjerta!
Slit honom bort, innan han bitit sig fast vid
nog att inte låta honom komma mig närmare, än jag sjelf vill.
Det är -- är inte som du tror.
Jag är stark
Du är svagare än jag -- -- och mig tog han.
86 ------ LOUISE.
efter att se honom -- bara se honom och höra honom tala -- då skulle bli mig öfvermäktig.
Jag vet, att min längtan
LOUISE ser henne in i ögonen.
stått emot en enda gång!
Det skall komma
Du tror dig stark -- -- för det du kanske
igen -- frestande -- lockande.
Och till sist tortyr, om det behöfs. mande och vekt.
skall han tvinga bekännelsen fram -- -- med Härmar Allands röst och sätt; icke karrikeradt utan dröm-
också icke. -- -- -- Låt oss tala om något annat -- -- --
Antingen af fri vilja eller
hur det kommer sig, men arbetet föder hos mig alltid en så stark längtan efter lycka -- efter
-- -- Jag har börjat arbeta.
Jag vet icke
87 ------ kärlek.
Jag blir fullkomligt värnlös -- -- en hand -- --
kvinna kan fånga mig genom att sträcka ut sin -- -- Jag håller på att modellera en fur-
stinnas byst.
Hon är rik och vacker -- och hennes man vårdslösar henne -- --
skriflig makt öfver mig.
Hon är fullkomligt hon älskar, blir en lycklig män.
-- -- Sådana kvinnor som hon ha en obe-
fördomsfri, men så nobel och fin.
Den man, -- -- Jag blir nog hennes offer en dag -- -- LOUISE har vändt sig bort; kämpande med sin sinnesrörelse.
i ett sår.
Han är en mästare i att vrida knifven om
Man börjar tro på sin makt att binda honom,
trots hans egna försäkringar.
Man må kan ändå inte hålla honom kvar! rispa honom så att blod kommer fram -- man
Har han -- berättat -- det der -- för dig?
henne -- som han höll på att modellera?
Som du talade om nyss -- det der om
88 ------ ERNA.
var efter det, som jag gaf mig.
sant -- det der -- --
Tror du -- tror du också att -- att det var
furstinna, som han modellerar.
Och han vet i sin kvinnojagt.
Sant -- men färglagdt.
Han har alltid någon
att använda henne.
Han gör henne till bulvan
Jag har i minnet gått igenom hans plan steg för steg -- -- efteråt är man alltid så klok!
Jag kunde ha slitit håret af mig i blygsel öfver
att ha låtit öfverrumpla mig.
Tanken på, att en annan skulle få de smekningar, han nyss gett mig -- den tanken brände mig som jag måste välja -- -- att jag antingen måste helt och hållet.
Det kunde jag inte. liga minnen.
eld.
Och jag visste, att han talade sant, att bli helt och hållet hans, eller också uppge honom Dämpadt och mjukt, med ett tonfall genombäfvadt af lyck-
LOUISE går fram till henne och lägger sin arm kring hennes lif.
89 ------ ERNA
skam och förnedring.
Smekningar ger han nog -- mer än nog -- men intet af den trygga tillgör honom opålitlig.
Han är kvinnor har han intet samvete. gifvenhet, man törstar efter!
Hans kvinnohunger så narraktig i all sin storhet.
Och gentemot oss
-- den enda sekunden.
Du har varit lycklig -- mycket lycklig.
Jag har aldrig sett dig så vacker som nyss
inte hvad det är, att se sig försmådd.
Ibland tänker jag, att bara ett sådant minne ens kommande lif.
skulle kunna vara nog att kasta ljus öfver hela
Och till oss alla har han sagt, med samma be-
dårande tonfall: »du är god.
90 ------ LOUISE.
äkta?
Tror du också, att det tonfallet alltid klingat
till.
Alla dessa kvinnor har han gett en bråkdel af sitt eget nu så litet kvar.
Och det, han har, är bara jag, ett uns af verklig känsla.
Derför har han hyfvelspån, som flammar upp en sekund och dör.
Just derför är det så farligt att lyssna
umgänge på tu man hand -- fortgå -- alltför länge -- alltför fritt -- Jag har varit svag -- annan tankegång
Ja -- jag -- -- jag har kanske -- låtit vårt
jag hade bordt tillbakavisa -- -- -- slår öfver i en Detta är inte hållbart längre.
-- Han har nog rätt -- -- välja --
förr än nu vetat, hvad frestelse är -- -- -- Om hit igen i kväll -- --
Ja, ja, ja -- Jag måste bort.
han nu kommer -- -- ?
Jag bad honom komma
91 ------ LOUISE.
ifrån honom utan farväl.
Men i morgon -- --
Jag kan inte skiljas
Det tror jag -- -- ERNA.
snärjd.
Du är redan
kär han blifvit mig.
Jag kan inte resa utan att säga honom, hur
-- mer än andra.
Jag tror -- ibland -- att han håller af mig
bli sin hustru!
Om han -- -- om han nu bad mig -- --
aldrig känslan löpa af med förståndet!
Men han låter
92 ------ binder sig aldrig.
Och när det är Och så är man ensam -- ensam -- -- LOUISE ryser till.
slut, kysser han galant på hand och går sin väg.
svagare än jag -- -- och -- jag vet hvad jag slitas i sär.
-- -- Res hem.
Du är
-- Det var som om kropp och själ skulle Tårarne ha börjat rinna utför hennes ansigte, som är upp-
rifvet af smärta.
mig hård.
Jag var mjuk -- ödmjuk.
Det der tål ingen man
Och smärtan har gjort
vid -- och minst han.
I Luxembourg hänger mitt sjelfporträtt i salen made kraft och arbetsduglighet.
När man kan hata, kan man också lefva. nästintill hans egen marmordröm. -- Hatet am-
LOUISE sakta.
ner i din vrå derhemma -- och glöm.
Gräf dig
93 ------ LOUISE.
jag varit instängd i en underjordisk trollverld, niskors tortyr.
Det käns som om
der ljuset är flammor och glädjen består i menKanske fins det räddning deruppe, der solen
lyser, skogen står grön och vinden blåser kallt från hafvet -- --
* ALLAND
kommer från entréen med hatten i hand. bugar han sig kallt. hand och kysser den.
Då han får se Erna,
Derpå går han hän till Louise, tar hennes
här har ni mig nu igen.
Jag trodde knappast att -- -- ALLAND.
Hvarför trodde ni knappast att -- --?
par steg tillbaka, då Alland gick emot dem och nu står stilla med venstra handen mot bröstet, stirrande på hans ansigte.
Derför att -- -- Ser hän till Erna, som vikit ett
-- i alla händelser försmår hon alltid min hels-
Jag vet inte, om fröken Walldén känner mig
94 ------ ning, när jag någon gång har det nöjet att möta henne på gatan -- --
sig -- »i sin värdighets mantel», heter det visst. ögon.
Se der en kvinna som förstår att drapera
Går fram emot Louise, som står stilla, blek och med nedslagna
derlig ut.
Ni ser så un-
öfver -- --
Det är ingenting -- -- det -- -- -- går nog
ALLAND fattar hennes hand.
spelat donna Elvira?
-- Men se då på mig åter ondt på något sätt?
Hvad är det -- Har fröken Walldén
minstone!
Eller har jag gjort
om det?
Om så vore -- -- hvad skulle ni bry er
ALLAND mulnar.
insinuerar ni ju, att jag skulle vara rå! -- Hvad är det?
Med det
95 ------ LOUISE
litet melankolisk -- eller sentimental, om ni så vill. -- --
Ingenting -- åh ingenting.
Jag är bara
96 ------ ALLAND.
dämpadt.
Men hvarför -- --
Böjer sig fram emot henne;
verkligen att -- -- att jag kunde bli farlig för er? sitter stilla med nedslagna ögon.
ALLAND muntert.
Menar ni -- menar ni
kvinna.
Ni är -- ingenting.
Ni är ju inte
ut, känner ungt -- -- Men inte som kvinna.
LOUISE tiger.
Ni vet, att ni är ung, ser ung
97 ------ ALLAND.
Jag får inte -- Jag vill inte.
man får och vill.
Hvad tror ni kärleken bryr sig om hvad
Nej -- tyvärr!
ALLAND slår armarne kring henne och trycker henne in till sig.
Nu är du min! skakar på hufvudet.
och smyger sitt hufvud in till hans bröst.
Lägger armarne kring hans hals, sluter ögonen
din kropp, hvarje droppe af ditt blod!
Hvarje nerv i
emot min natur, min uppfostran, mina grundsatser.
Det är mig emot --
98 ------ ALLAND.
vet det icke.
Kvinnor veta aldrig, hvad de vilja, och du Nå ja -- som ni behagar!
Ni nord-
bor äro icke födda under Romeos och Julias stjerna.
LOUISE med tårar i ögonen.
ska' ju skiljas nu, skiljas för alltid.
-- Eller allt hvad du vill, bara inte detta enda.
-- -- vill du att jag stannar?
Jag skall göra
Då är det bättre att du reser. kvidande.
Det var som om solskenet kom in i rummet
med dig.
När du var borta fans det ingen glädje i verlden, när du var hos mig var all sorg och tungsinthet så
långt borta, som om de aldrig skulle kunna nå mig mer.
tjenar det till att tala om vänskap och välvilja.
99 ------ ALLAND.
ALLAND vänligt, i det han böjer sig ned emot henne.
Jag har svårt att förstå det -- din natur är så skall hjelpa dig.
Jag skall inte tänka på mig härute.
Du är för vek. -- -- Res hem, gift
olik min.
Men jag tror, att du är sann, och jag sjelf.
Du duger inte för lifvet dig med någon bra karl, lef lugnt och stilla, fostran.
som det passar med din natur och din upp-
här -- -- då kan jag inte skona dig.
Du skall inte stanna
möter ett motstånd så måste jag bryta det.
Motstånd och hinder egga mig -- jag blir mig icke sjelf mäktig.
100 ------ LOUISE
älskat dig?
Har ingen sagt det af alla de kvinnor, som
bli lycklig.
Du förtjenar att
i lifvet. -- --
Du vet det går oss icke efter förtjenst här
Jag har varit så tryckt af din öfverlägsenhet -- derför har jag icke kunnat tala.
Du har inte lärt känna mig under denhär
101 ------ ALLAND.
för allt.
Jag trodde, att du sett mina svagheter fram-
storhet -- --
Just derför har jag dess tydligare sett din
att jag kulminerat -- -- att jag gått tillbaka?
Tror du då inte det är sant, som folk säger:
ALLAND energiskt.
visa, att jag ännu har makt att skapa konstverk som bedåra!
Jag skall
lyckas eller icke?
Kan det verkligen intressera dig, om jag
din räkning!
Du vet inte hur äregirig jag är för
102 ------ ALLAND tänksamt.
ser på hennes entusiasmerade ansigte och säger sakta och be-
botten än jag nånsin vetat af.
Går fram emot henne, pannan.
Du har djupare
tar hennes hufvud mellan sina händer och kysser henne på
tänk på mig någongång.
ALLAND ser henne tankfullt in i ögonen.
bli det -- -- jag menar så der lugnt och stilla, som andra menniskor.
Men den kvinna, jag skulle lefva tillsammans med -- alltid -- måste vara af en oändlig blidhet, just derför, Han tiger en stund; derefter tillägger han sakta.
Jag undrar om jag skulle kunna
att jag sjelf är så orolig och nervös -- -- icke träffat många sådana kvinnor i mitt lif.
Jäg har
103 ------ ALLAND
LOUISE vänder sig om och ser efter honom; derpå sjunker hon ner och brister i gråt.
Två fönster med
små rutor, draperade af hvita gardiner.
I fönster-
karmarne blomma fuxier, pelargonier och kaktusväxter.
Hvita öfver-
drag kläda soffan och stolarne.
LOUISE klädd i bomullsklädning; sitter vid ena fönstret med armbågarne i karmen och ser ut.
BOTILDA kommer från köket med kaffekoppar på en bricka; hon ordnar dem omständligt och symmetriskt på bordet.
LOUISE utan att vända sig om.
105 ------ BOTILDA.
Kära grynet, det må hon väl veta, att det
jag kom hem.
Det har inte varit solsken en enda dag, sen
ut som vanligt.
Den ser ju
Som vanligt -- -- Ja, det är just det -- -- BOTILDA.
att bli missnöjd med allt, en har, så kunde en lika gerna stanna hemma.
Om en inte skulle resa bort för annat, än
hemma.
Man borde alltid stanna
delsedag.
Det är ju hennes fö-
106 ------ BOTILDA.
är ju torgdag i dag.
dagar, som jag varit hemma.
Onsdag -- inte mer.
Tänk -- bara fjorton
Ja. frånvarande.
stå stilla och dö -- -- och dammet lägga sig som ett täcke öfver allt.
-- -- Det är som om allting skulle somna --
ifrån sig!
Jesses, dammet måtte en väl kunna hålla
duken!
107 ------ BOTILDA
hon kom från det olycksaliga Pariset.
Jag vet inte, hvad det går åt henne, sedan
Agnes!
Hon måtte väl inte gå hän och bli som
födelsedag.
Kära hjertandes, inte ska hon gråta på sin
Alla menniskor
108 ------ tycka ju, att hon är snäll och rar.
redan ute i sin trädgård -- -- och kan hon gissa hvad han gjorde?
Klockan var bara sex, men kamrern var
sterbukett, kantänka -- -- Nog vet en hvar den skulle hän, alltid!
Till en riktigt fin blom-
väl sina randiga skäl, kantänka!
Han har Det hörs en hvissling af ett lokomotiv.
Det är väl en förfärdelig hop folk och fä
109 ------ med, kantänka.
Det är stor hästmarknad, må
hon veta.
Patron Svensson är inne med alla hur dom vimlar ut!
Patron på Tjellmo -- och prosten i Wallby -- och inspektor Knutson!
Men hvem är den unge herrn, han går med? gladt uppfarande.
tre unghästarne -- -- Går hän till fönstret.
Nej, se
hade så när inte känt igen honom!
Nej, se så
brådt han har.
VIGGO kommer in i förstugan.
LOUISE räcker honom handen.
Och lycka på födelse-
110 ------ dagen!
Tar af sin långa reskappa, ställer galoscher och paraply i förstugan, kommer in och stänger dörren. hand i sina båda och ser på henne, förvånad.
Håller hennes förändrad!
Hvad du är
Eller sorgen efter mor, som gjort dig såder...?
Det är alldeles påfallande. -- -- Är det
mer kvinlig än förr?
Ja, såder -- -- liksom större -- -- liksom
strax med kaffe.
Botilda kommer
blir trött.
Det skall mycket till innan jag
som vi andra.
Hvila dig behöfver du väl åtminstone, du
111 ------ VIGGO.
ett-tåget.
Jag reser vidare med
VIGGO gladt.
bok, och så har jag tre tidningar att skrifva mig fram.
Jag fick litet pengar för min
korrespondenser till.
Så jag hoppas kunna slå
LOUISE nedstämd.
Jag blef så glad öfver att se dig -- -- Jag trodde.... får tårar i ögonen.
Jag trodde, du skulle stanna här nu -- --
hennes hår.
Jag har köpt direkt biljett.... stryker öfver Så... så.
Inte ledsen för det! * BOTILDA
112 ------ BOTILDA niger.
igen!
Det var då en glädje och en öfverrask-
Och god dag
ning på födelsedagen, kantänka!
Sätter brickan på gande.
bordet, torkar sin hand på förklädet och räcker fram den, ni-
go' nu och ta' en kopp kaffe.
Och var så
minsann bli riktigt skönt.......
Nå -- -- hur står det till annars?
skrå går ingen nöd åt, må veta.
Men si frö-
Tackar som frågar, herr Viggo, mig gamla
ken -- hon är visst inte riktigt som hon skulle säger det rent ut, men sen hon kom hem från det välsignade Pariset, har det va'tt en enda
vara -- till Louise -- Ja, hon får ursäkta att jag
jämmerlighet -- -- -- och derför var det minsann riktigt väl, att herr Viggo kom, för kan ting -- -- -- inte det muntra upp henne, så vet jag ingen-
reser med ett-tåget.
113 ------ BOTILDA.
hastverk?
Efter det är så'nt
VIGGO skrattar.
Ingenting står på -- -- men jag skall till
Ska' han dit nu igen?
för märkligt med den sta'n!
Om jag kunde begripa, hvad det kan vara
att se'n man en gång sett den, så längtar man alltid dit igen.
Jo -- det är det märkliga med den stan,
herr Viggo inte ha mer kaffe?
Då borde man aldrig ge sej dit! -- -- Ska'
114 ------ BOTILDA.
så det kan hålla sig varmt. -- -- Jag trodde, dom skulle komma nu i rappet.
Då blir det väl bäst, jag tar ut det igen,
Här är ju födelsedag i huset -- -- fast inte syns det på fröken, gu'bevars!
Hå, hå -- ja ja. ut i köket.
Tar kaffekannan och Viggos kopp, borstar af duken och går
* VIGGO tar Louises hand.
och frånvarande...
Du är så nedstämd
LOUISE skakar på hufvudet.
Nu kommer här folk...
115 ------ Man hör buller ute från förstugan.
* FRU KNUTSON.
men. -- -- Sätt paraplyerna tillhopa der i hörså får jag torka af bukettpapperet -- -- det är alldeles genomblötadt...
Man får väl inte dra syndafloden in i rum-
net, Agneta -- -- så der!
Låna mig din näsduk,
Fru Knutson
och fröken
att gratulera!
Och har den äran
buketten.
Räcker också fram LOUISE.
delsedagens skull, förstås!
Kommen för fö-
116 ------ FRÖKEN KNUTSON räcker också hand.
bjuda på en kopp kaffe? order åt Botilda.
Går till köksdörren och ger
tör, som kommer från stora verlden -- hvad nytt?
Nå, herr litera-
ett förskräckligt regnande!
Annat än, att det är
på orten har det varit alldeles förskräckligt kommer under tak.
-- -- Höt står ute -- -- och Gud vet, när det
sådant här väder kunde det naturligtvis inte bli af.
Vi skulle haft skogsparti i Lördags, men i
117 ------ FRU KNUTSON nådigt.
Tack, mitt barn, tack. * Fröknarna Svensson, Jönsson och Tornström komma in från förstugan, alla med blomsterbuketter i händerna; de helsa:
gratulera!
Har den äran att
LOUISE går emot dem, helsar och tar emot buketterna.
Tack, tack Gerda. Tack Hanna, tack Sofi
var kommen!
Vi hörde just, att ni
118 ------ FRÖKEN JÖNSSON.
Gerda, och der sa' dom -- --
Ja, vi voro inne i butiken och hemtade
långa kappan.
Det var knappt vi känt igen er i dender
som fans i kappan.
Det var inte mycket smickrande för det,
FRU KNUTSON menande.
Knutson och Jönsson puffa hvarandra i sidan och fnissa diskret.
-- -- känner jag Gerda Svensson rätt -- --
Åh -- det har jag nu min egen tanke om
knappt kände igen mig.
Fröken Svensson säger ju sjelf, att hon
Hela sta'n vet, hvem som sitter på första sidan i hennes album.
Det är bara som hon pratar -- tro mig.
FRÖKEN SVENSSON förebrående.
119 ------ FRU KNUTSON.