Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Begifvad med ett poetiskt sinne, besjong hon med hanforelse naturens skonhet och prisade sitt goda hem:, dii.r min lefnads glada vbr forflutit, diir jag bsrnsligt lekt och sorglost njutit,.
Rosalie Ulrika Roos foddes den 9 dec.
1823 i Stockholm, diir.
tillbrakte sin barndom.
Hon Lade diirigenom lyckan att fii begagna sig af den s. k. Wallinska skolan, son1 iippnades 1831 och dar en vida mers systematisk och grundlig undervisning med- delades an den hittills for flickor vanliga.
Rosalie tillhorde liiro- verkets forsta uppsiittning af elever och utmiirkte sig tidigt fiir vet- girighet och begsfning och lade redan i skolan en god grund fiir sm bildning.
D&amp; foraldrarna 1839 flyttade till Sjogeris vid foten a£ Mosseberg, var hon i besittning af ett kunskapsforriid, sorn for hennes Alder och kon var pB den tiden hogst ovsnligt.
netta vetande fick nyttig anviindning vid de yngre syskonens undervis- ning.
Hennes karleksfulla sinnelag och praktiska duglighet kolvrno ortens .befollming till godo an pB ett, iin pB ett annat satt.
Sjiilf vandrade hon omkring i stugorna och utdelade allt efter behof mat, kliid.er eller inedicin.
En glng hiinde sig, att en ilsken gctlt med sin huggtand flackke npp benet inemot hoften pb en gosse.
Liikare kunde ej fHs p % flere dagar, men dH han kom, befanns sHret vara
' sB v5il forbnndet och skott, att gossen, som varit nara att forbloda, var riicldad och blef aedan fullt Bterstdld.
Under allt detta fortsatte hon sina studier, dock alltid med den aggancle k8nsl.an af brist p % handledning och m %l ..
Hon hade redan fyllt 28 Br, dB ett tillfalle erbjod si.g for fftgeln att flyga ut.
En hennes vSininna hacle rest ofver till Amerika, och g&amp; hennes tillrBdan beslot R o s ~ l i e Roos att fara efter.
Planen vackte lifligt motstand.
Det krafdes den viljestarka kvinnans hela en; rgi att ofvervinna alla de hinder, anhorign och vanner sokte liigga i vagen for realiseringen af en plan, som syntes- &amp; em onodig, opassande och vBdlig.
Det var ocksB n8got oerhordt, a t t en ung bildad kvinna allena och obeskyddad antradde resan bfver Atlanten.
PA den tiden ansBgs det nastan opassande for en ung dam att gB ensam ofver Norrbro.
Men den oerfarnn kvinnans obojliga vilja skot undan hindren med kraften.
hos en naturlag.
Ron reste 1851 och ficlz diirnte genast plats forst i skola och sedan i familj.
honQ hinge solct, faun hon i rikt.
mltt, ut- vecliling, erfarenhet, arbete och oberoende och hernkom en mer clngande, Mar och sjiilfstiindig personlighet $in forut.
h e n i sH fall hade resan gjort henne rikare; den hade utvecklat hennes for- m8.ga af fosterlandslr8rlelz.
Det vm hernliingtan, son1 efter 4 Brs bortovero grep b.enae sft starkt, att hon ofvergaf sin vinstgifvnnde befattning, sina nya intressanta bel-cantskaper och vanner och syd- ststernas af henne sB beundrade naturprakt for att f&amp; &amp; terse sitt kalla fadernesland och.
sitt varina foraldrahern.
Sjalf skrifver hon hiirom: ~FBge ' l finge jag din vinge, vet jag h a r t jag flog.
Hiin till Norden, fosterjorclen, Sagas galnla iittehog.
l~.
Foraldrama hade nu flyttat till Stockholm, dar Rosalie Roos pB nyftret 1856 sammantr affnde med frlr.
Sophie Leijonhufvud, .seder- ~nera blifvande friherrinnan Acllersparre.
De bftda intelligenta kvin- norna voro just lagom Ijkatankande for att ingB fostbrodralag och med forennde krafter g&amp; till strids i den oblodiga kampen f6.r k v i ~, nans riitt till undervisning och sji (lffors6rjning.
Rosalie Roos,.som kant mer af overksamhetens tryck och bristen pB undervisning ooh som dessutom under niigra Br inandats Amerikas.frihetsm5ing.da lnft, bar vid denna tid mera revolutionar 8n Esselde, frk.
- viidjade till I3on var ocksB den forsta a f de bdda, .vannerna,.
offentligheten for att pBpeka bristerna i flickors bildning och upp.
fostran.
Utan annan fortrogen an modern, skref hon och afsande anonymt sin forsta uppsats med titeln w E 9 2, ropandes rout i b ' knenw, hvilken trycktes i Aftonbladet r h e n 1867.
Hon lyckades fiista uppmarksamheten p % mBnga missforhlllanden och ~ i n n a gehor for sina Bsikter och dymedelst bereda jordmdnen for kommaude reformer.
g e t d&amp;rp %, januari 1868, skref Sophie Leijonhufrud i w Sver- sku Tidningm~ en artikel, i hvilken hon uppmanade kvinnorna att bilda ett eget pressorgan for reformfrdgans behandling.
Uppsatsen signerades med market wEeiwerw, och ej ens Rosalie Roos hade ringaste aning om hvem sorn gomde sig bakom den ar~sprdkslosa pseudonymen.
Porslaget att uppratta sarskildt organ for spridande af deras reformforslag kom sA1edes forst frln friherrinnan Adler- sparre, men accepterades genast med acclamation af fru Olivecrona, sorn skiifver harem: *) ~ N l g r a dagar efter artikelns publikation erholl jag ett bref friin Sophie (fru Adlersparre), dari hon sager: ' Mgcket liingtar jag hora, om ej kanske samma tankar, sorn dessa sista dagar vimlat inom min hj5irna, ocksB varit p % besok hos dig, om ej bd.gon hemlig sympati hviskat samma ord i ditt ora sorn i mitt -.
ord, hvilka till att borja rned forefollo mig sii djiirfva, sb otro- l i p, sb hogst omojliga att gora ndgon verklighet af, men sorn dock envisats att stanna och nu ligga sorn andra stackars halfgrodda fron, hvjlka vanta sitt wvardew af dig.
Fii se om det k o m e r '.
Mitt svar lydde: ' Du sager: jag gar en idC, jag har utkastnt en plan, klad den i ord, utveckla den dt mig.
XBval, har jag oratt cm jag sa.ger, att den ror sig omkring en sddan ~Revtte des dezm modesw, sorn vAr Keiner foreslh, och att du har dina sm8 funde- ringar att I b a din intelligens, din penna tit denna plan for att darjgenom bidraga till dess verkliggorande?
Har jag riitt, sH har afven du ratt, ty samma tanke har rarit p i besok i min hjiirna, och jag har ingentipg emot att gifva honom husrum diir, slvida den forhgller sig stilla och beskedligt.
Xen hur realisera en sddan id&amp;?
That is the ' question.
Min forsta impuls var att tillskrifva forf.
af den ifdgavarande artikeln for att bedja honom som redaktiir satta sig i spetsen for foretaget.
Ridrag amnade jag 1ofi.i frill tvenne fi-untimmers pennor (din och min) sdsom permanenta med- arbetare och dessutom vill jag forsoka skaffa extra bidrag.
NBviil, 3) Dagny 1895 sid. 234.
hvad sager va1 du om mina djerfva planer, minn vidtsvafvande fantasier ?~ - - - SHdant var uppslaget till w Tidskrift for Hemmet,.
Under lop- pet af 1559 utgafs forsta &amp; rgQngen, sorn helt och hbllet fylldes af redaktriserna sjafva.
Det var w En iidslcr~t uia.12 namn D: ~.
Artik- lcma Siro ofta ej ens signerade, fostbrodralagets enhet var fnllstiin- dig, de tu voro ett.
Man har numera sviirt, afven niir man per- sonligen kgnt forfattarinnorna, att alltid kunna gifva, hvar och en sitt.
Dessa upplcfde nu en lycklig tid.
Det roacle dem obeskrifligt att under anonymitetens skyddande f orkladnad f b sjungn mt sina hjiirtans tankar om en mangd frBgor och att f &amp; lyssna iin till smiclr- rande anmarkningar och sakliki bifall, an till klander och ogillande.
Dot ena som det andra ledde till mystifikationer och sin8 oskyldiga intriger, som gjorde redaktriserna stort noje.
Storsta lyckan var dock att f B agna sig &amp; t ett arbete, som ofverensst&amp;rnde med deras anlag och smak, att se foretaget kronas med frnmghg och forst och friimst att f H medverka for en sak, som l&amp;de bdde till den enskildes och till sainhiillets basta.
Redan i tidskriftens andra Brgbng och sedan allt framgent aro artiklarna signerade.
Anonymiteten lyckades de b&amp;da redaktri- serna dock i det narmaste bibehBlla Sifven under utgifvandet af denna Brg&amp;ng.
Roligt ar att iakttag ' a hur fyndigt de visste variera sina signaturer for att dolja briaten p i medarbetare, en brist som de 1Bngt ruer an publiken erforo.
Rosalie Roos hade redan 1855 ntgifvit ett hiifte dikter under market)) La Straniem).
Frsn denna pseudonym l h a d e hon begynnelse- och slutbolrstafverna och teck- nade sig i tidskriften an med St. och an med - - rs.
Troligen har hon ocksii begagnat andra signaturer.
Hennes flesta bidrag behandla iimnen sBdana som exempelvis: D fiinn.an och arbetet D, D Rickors upp fos tran D,)) llirimzans religiosa upp fostran S,)) Om klnnder- sjuka)) o. s. v. I 4: e .och 5: e &amp; rgBngarna blifva bidragen fiirre.
Hen- nes tid och tankar rycktes oernotstBndligt allt mer och mer till andra kra.ftfordrande uppgifter.
VBrsommaren 1857 intradde Rosalie Roos i aktenskap med d Hvarande profess orn sedermera blifvande justiti.erBdet K. Olivecrona och jkladde sig diirmed moderskallet for fyra styfbarn, en son och tre ") Se 1: sta Arg.
sid. 155. '
dottrar.
Under foljande &amp; r iikades ~ ~ s k o n k r e t s e med n en son och en dotter.
Omgifven af denna barnskara och uppfylld med djnp kansla af de plikter, hennes stallning Alade, blefvo de stnuder, hon kunde iigna Bt tidskriftens redaktion allt firre.
1) artill kom den besviirliga omstGndigheten, att de b i d s redaktrisernu bodde lHngt i£rh hvnrandra, den ena i Stockholm, den andrn i V ~ ~ p s a l a D.
A, fore jarnviigarnas tid, var detta a f s t h d bet~dligt.
Tidskriften try&amp;- tes for det mesta i Uppsala, men den verksammaste redaktrisen bodde i Stockholm, h u a f mycken tidspillan och iikadt arbetc.
Db med S: e 4rgdngen tryckningsorten forlades till Stochholm, ansig fru Olivecrona, som annu bodde k r a r i Uppsala, det liimpligt att draga sig tillbaka h8n redaktionen.
Hon iifvertalarles fiir den gdngen a t t kvarstS, och fostbrodralaget fortgick alltsii iiil ett par 81 .. Nen 1868 satte hon i verket sitt Lelut att afgg, och frtn denna tid skref hon blott som tillfallig medarbetare i tidskriften.
Att afst % fr&amp;n foranldrav&amp;rden om sin andes barn var h e m e dock piikostande, och hon siiger sjalf, att om hon dB auut sin egen flyttning till Stoclcholm hosten 1868, ekulle steget lnthiinda ej blifvit taget.
Strax fore och under tidskriftens fiirsta fir intriit ' fade t ~ e n u e for de bdda vannernas framtid och verksamhet viktigu tilldragelser.
Pd sommaren 1S5.7, kort efter frn Olireeronas gifterm81, antrKdde de bdda makarna, &amp; tfoljda af frijken Leijonhufvud, en ut-rikes resa och besolcte darunder Tyskland, Schweia och Italien.
De h5da unga damerna njoto i fillla drag a£ konstskatternu i storvtiidernas musher och naturskonheternn i de schweiziska Iandskapen och vid Medelhafvets blB boljor.
Riktade med nya intryck, soln sedermera gbfvo arnnen till nittta skisser i tidskriften, bterkommo de hem.
A£ an storre vikt for tidskriften blef den f a d, som de tre resenarerna tillsammans foretogo solnmaren 1861 t-ill Tyskland, Frankrike, England, Skottland och Irland.
Cnder denna resa betraktades studiet a£ konst och natur mer som bisak; hnfrudupp- giften var att e r b a l a kannedom om hur man i Kuropas stora k d - turlander sokte losa de problem, som lifligast sysselsatte och brxdds vannernas hjarnor.
PB kontinenten hade man fisga tltt lara.
I Tysliland:?, siiger fru Olivecrona, m a r den s. k. krinnofrtgan sK godt son1 ok5ind.~ I Frankrike var forhdllanclet ungefiir det samma men visade dessutom bena.genhet att hiir och diir urarta till hvad Fr. Bremer kallar, den falskas kvinnoemancipationen.
Kstelsen i Storbritannien gaf biittre resultat.
3 h n gjorde bekantskay med
redalrtriserna af)) English Woman ' s Jonrnztl)), tog notis om en forening: the society for promoting the employment of worn en^ jned BndamBl att underlattn kvinnans bemodanden att erhgla arbets- fortjsnst.
Nan besokte flere af denna farening grr~ndade institutioner, diiribland ett D .Register)) med sainma syfte sorn vAra)) Adresskontor for arbeterskon, en a m a n motsvlzrande den bar sedan inriittade ren- skrifningsbyrgn, och Bnnu en tredje: w .Ladies ' Rea.ding Room), som vsckte tanken p l den 1886 i Stockholm oppnade)) Lasesalong fiil.
damer)).
PA uppmaning af de nga engelska belrantslcaperna beslot man sig for att bevista ett stort mbte i Dublin)) For the pronzotiolz of social sciences, d8r man sknlle f B saimnsntriiffa wed sina.nya v h n e r och f &amp; tillfllle se den Bldrige presidenten lord Brougham och hora flere fra~nstBencle talare, diiriblancl Btskilliga kvinliga.
Nan kan fork- st$illa sig de b&amp;da svenskornas tillfredsstiillelse, dB de har fingo be- kriiftelse BB sitt antagande, att %hen kvinnan besitter formd.gan att lrlart och logislrt uttryclra sina tanlrnr, utan att diirvid for- lora behag, tczkt och blygsamhet, och dB de fingo gliidjen.hora detta falitum Gppet och varmt erkiinnss af framstkende mln inom pressen.
Denncz resa blef sti nlycket mer liirorik, som de bgda darnerna under sina forskuingar hade ledning, skydd och.
stod af .en s&amp; liird, &amp; tad och ' erfxren foljeslagare soin justitierLdet Oliv~crona, far hvil- ken tjlltriidet till frarnstbeade personer och institutioner stod oppet.
De intryclr och liirdomar, hvilka de b&amp;da s&amp; mottagliga van- nerna iillltilntade under fgrden, hafva utofvat ej rjnga inverkan pB v&amp;rt samhiille sBvBl genom resen 8rernas akrif tliga uppatser som ock genom uppriittal~.det af uyttjga institutioner, liknande de fore- bilder 1na.u sett i England.
Den siktninp kvinuororelsen i ~+ ' ~rt land siilunda redan tidigt mottog frkn anglo-sachsiskt hBll, torde vnra en bland orsakema, hvarfor den varit sB sund och fri frln abnor- miteter.
Sophie Leijonhufvud var deu, som a n i praktiskt hiinseende utofvczde storsta verksmnheten.
Hon satte sig i spetsen for inriittan- det af en renslcrifilingsbyr&amp;, som skottes af livinnor och &amp; nnu fort- g8r; for bildandet af sondsgsslroleklasser, i bvi.llra unga dalner med- delade frivillig ~ulclor.visning; for gmndandet af)) Liiseselong for da: mer,, en institution som gnnu iiger b e s t h d fast under titeln stock- ltolnzs ' ldsesalong~ o. s. v. Frn Olivecrona., som ej bodde i hufvud- staden, och som dessutow.
var mer npptagen af hemplikter och all-.
miinna uppdrag i Uppsala, kunde blott tala och skriha for samt gla.dja sig %t de nya nyttiga foretagen.
Detts forhA1lande a.ndrades viisentligt, dB familjen Olivecrona hbsten l8GS flyttade till Stoclrholm.
Redan samma Br finner man i tidskriften inford en af fru Olivecrona skriken artikel med titeln: felande 2iiuk nzellnn dell clrbetsgifunnde ock delr nrbetssokn~zde: &gt;.
HBr frarnhollos skalen och planliiggningen for den blifvande anstal- ten &gt;Bikupans, som oppnades redan 1870, och som under alla f51- jande Br vasit f orsd jningslokal for handarbeten af finarc slag, for- niimligast tillverlrade af kvinnor, Eom sett biittre dagar, men soln genom lyckms viidingar kommit p % obestgnd och blifvit for sitt uppehiille hiinvisade till nLlen eller annan krinlig handaslojd.
Hennes praktiska blick insig behofvet a£ en dylik inriitt- ning och hos en hennes van vacktes samma tanke rid Asynen af liknande anstalter i utlandet.
Enappt var familjen k o m e n till Stockholm, fiirr an hon satte sig i spetsen for grundandet af aBi- Iwpana, som under hennes ledning alltmer viixt ut och 1887 forena- des med en a d r e inrattning af snarlikt syfte: w Sallskapet fol * arbets- flitens bef * a~~ / jander.
Rorelsen har nu tag it stora dimensioner och omhuldas med intresse a£ H.
H. kronprinsessan.
Under IS96 steg forsaljningssumman till 56,700 kr.
och under 1897, ex- positionsiret, flog den upp till 79,300 kr.
Den har utgjort ett be- tydligt tillskott i mdngn obemedlade krinnors knappa drsinkomst.
Naturligtvis skulle de bdda riinnerna oaktadt ijfverlagsen dug- lighet och brinnande nit ej £orm %tt Bstadkomma s % minga och stor- artade foretag, om de ej haft till sin disposition en stab af kvinnor, utrustade med formfinen af bildning och formogenhet och lifvade af samma anda och syfte som ledarinnorna.
Nhgra bland dessa stabs- officerare hafva sede ' rmera som chefer fast sina namn vid andra samhiillsnyttiga foretag.
&amp; en sedan fru Olivecrona 186s uttradt ur tidskriftens redak- tion, har hon allt emellanit liimnat bidrag, mest i form af rese- antecknbgm-, skrifna under hennes mdnga och ldnga fiirdcr i f r a - mande land.
Af best %ndande intresse och viirde ar den samling statistiska uppgifter, hon orduat med anledning af r %rldsntstdlnin- .gen i Philadelphia, och som h n e s intagen i l0: de Irg.
af tidskrif- ten i en vidlyftig uppsats med titeln: s Den svellska kviwztms arbete)).
En s % redig, omfattaude och grundlig afhandling i detta iimne, for de viktiga Bren 1831 -- 18.77, har knappast bvarkea forut elles efter- Bt blif vit slcrif ven.
Men ej blott i)) Tidskvift ff- Henrwet)), utan ock i audra press- organ forelcomma uppsatser af hennes hand.
Dessutom utgaf hon IS57 en intressant lefnadsteckning ofver den framstkende flan- tropen Mary Carpenter samt 2 haften dikter.
Det senare: aSpritlda Zllad~ utlconl 1889.
Ndgra stycken i samlingen hafva utmiirlcts med hedersomniimnande af Svenslra Alcadeinien.
Heunes sista uppsats vidrorde bland annat Laura Marholms till oss importernde gammal- h kvinnor8relsen ' nya laror rarande kvinnan.
Under titeln: o bertittigad ?&gt; infordes artikeln i Dagny sommnren 1896.
Denna sunda, sakrikn och sansade vederlaggning af a~klngeleerna mot Irvinno- rorelsen i v %rt land under sennste Artionden och af deu tyslra dalnens nlaterialistislra reaktionsforsok - hos oss i andra hand - bildar e t t viirdigt inkgg till de m&amp;nga andra, som i sainma syfte salntidigt utgdfvos, och utgor denna for rattvisa och renhet sd va.rmn lwinnas sista ingripande i v&amp;ra sociala frkgor.
Fra Olivecrona hude lyclran att i ovadigt hog grad fb tillfreds- stalla sin vetgirighet och tillgodose sin3 mbngsidiga intressen.
HOII var en viildig resenar.
Pd hemvagen frAn Binerilra gjorde hon en ntflykt till Havana och njot obeskrifligt af den tropislra natureus skonhet.
DSirifriin foretog hon en tur uppfor Mississippi, besokande landets forniimsta platser och sevilrdheter.
~ f v e r n l l vann t hon genom sitt angen5ma vBsen och sina ' m h g a kunskaper intressesade viinner och beskyddare.
I sin mans stillslcap bevistade hon flere lrongres- ser, 1861 i Dublin, 1869 i Kopenham, IS72 i Briissel, IS76 i Bu- dapest.
Tillsammans foretogo de 3ifven andra fgrder, sdsom t. ex. den forut o&amp;n %rnnda 1857.
~ n n u sB sent soul IS96 bevistade hon nnder en resa till Schweiz en passant lcvinnokongressen i B e r h Odrtadt sina mdnga lligganden som inor, maka, husmor och vardinna, oaktadt sitt forfattarskap, sin offentliga verksamhet och sitt lifliga intresse for litteriira och social?
frlgor fann dock fru Olivecrona tid for en vidstrackt viilgorenhet.
Hon drefs dgrtill af va.rm medkansln for dln Lidande.
Hennes klczra, vidtomfattande bliclr och hennes praktislrn sinne nppdagade orsd~erua till mdnga missforhA1lmden och basta sattet att dem undanrodja och formddde henne ntt med storsta ifver och intiesse omfatta s8dnnn forslag, som hade till syfte att forebygga noden och dess olycl~sfi~ljder.
Hennes viktigaste foretag i detta h8nseende vnr inriittandet a£ den nyss- namnda forsdjningslokalen Bilrupan.
Som direktris i styrelsen for denna anstalt ofvettog hon hogsta ledningeu af den kvinliga arbets- afdelningen vid Wiener-expositionen IS73 och.
fick sedermera 1893. '
i uppdrag att ocksn leda anordningen for Chicago-expositionen, hkil- ket fortroende hon dock p8 grund af Blder och andra omstandig- heter afsade sig, efter att forst hafva organiserat den arbetskomitk.
som sedermera utforde verket.
1878 deltog hon i Yenitentier- kongressen i Stockholm, hvarvid hennes uppsats ofver Nary Car- penters verlrsarnhet foredrogs.
Hon har ocksd varit inedlem af sty- relsen for flere viilgorenhetsforeningar, t. ex. for Idiothemmet och for Arbetshemmet for kvinliga idioter.
I arbetet for stittandet af sistnarnnda anstalt har hon verksamt deltagit.
Denna vaJgorenhet i stor skalu fiirmddde l i k d ej tillfreds- stiilla hennes behof af att personligen omhulda de arma och lidande.
Xiinga ranfors och ofvergifna hafva hos heme fbtt r i d och bjalp, och gtskilliga sadana svafvade under hennes lHnga sjukdoin i oro for egen framtid och ntkomst, sedan hon ggtt bort.
Rosalie Olivecrona hade god hiilua, var hardig for kyla och anstriingning och besatt en hog grad af seg uthillighet.
Vannerna raknade pii att lange fii behblla henne.
Xan betraktade i borjan hennes Arsl %nga sjnkdom soln ett obetydligt illamiiende, hvilket hennes goda fysilc snart skulle ofvervinna.
Men pldgorna tilltogo ocli krafterna aftogo.
Forliden oktober nedlades hon pb sjukbiiclden och kiinde ej mer uppst8.
SvAra tider stundade.
Den lifliga sjalen pinades af en piitvnngen overksamhet, och den kraftiga stofthyddan brots blott lhgsarnt ned af pltigorna.
Slntligen kom niigon lisa.
Under de par senaste mhaderna intriidde en domning, som brot skarpaste udden af s&amp;vd de fysiska som psykiska smartorna.
Slut- ligen efter n&amp;gm dagars stilla dvala befriades hon den 4 juni frAn sitt liingvarigra lidande.
Man kan icke ens flyktigt t e c h a Rosalie Olivecronas bild utan att sarskildt fasta uppmarksamheten pti den riittskansla och fasthet, som voro utmarkande drag i hennes karakter och som till- vunno henne vanners och bekantas fortroende och bestdndande akt- ning.
Riittsbegreppen voro hos henne sH utpriiglade, att vid be- domandet af personligheter hon alltid satte i forsta rummet karalr- terens etiska egenskaper.
Hvarkon intelligens, skarpsinne, kvickhet eller ens snille kunde muta heme att i riirdnact biija sig infiir bii- raren a£ dessa lysande egenskaper, om i dennes personlighot saknndes de etiska.
Detta rattsinne var grundadt pb en allvarlig gudsfruktan, som tidigt utvecldades och bar priigeln af den tidens religiositet, den sorn fiitt sitt vackraste uttryck i Wallins gsalmbok.
Inom privatlifvet tog rattskiinslan form af en utpraglad plikt- trohet och offervilligliet i alla motande forhillanden, i hemlif, i .forfattarskap, i vanskapsforbindelser, i viilgorenhet, i allmanna upp- drag och forenades med en ihiirdighet, en nthBllighet, som .nastan alltid forde heme till mBlet.
I hennes skrifter har detta rattskaf- fens sinnelag funnit ~nttryck pi m h g a staJlen, t. ex. i. berattelsen n Tvenne kvinnon, inford i 5: te &amp; rg.
af ~ids1: rift ' for Hemmet, och sedan i det vackra versifierade stycket a Pal-allelem.
PA bBda stallenn frnmhH.lles sanlnla tema: ytligheten af det viirldens domslut, som afgudar konstniiren men glommer v8lgoraren.
Hennes fasthet be- hofdes vQ for att under de forsta stadierna af ema.ncipationspolemi- ken motverka fordoinarna om kvinnans osj&amp;lfst&amp;ndighet och vankel- mod och har tryckt en p&amp;el af vederhaftighet pH.
det reformarbete, for hvilket tidskriften vsr sprlkror.
Rvinnororelsen bar i nggra afseenden tagit en vandning, som afven de mest skarpsynta ej knnnat forutse.
Forr, och till en del annu, anse motstindarna, att kvinnorna efterstriif va ett onatnrligt och skadligt oberoende, att de aflas ofverskrida sitt verksamhets- omride och inkrakta y l mannens; att deras konlrurrens nedsatter llans arbetslon, o. s. v., ocb man tycker att deras preteationer borde afvisas.
13vnrken de, som strgfvade for, eller de s o ~ n strkfvade mot rorelsen, kunde i forstone fullt uppfatta frhgans vidd.
Ingendera inslg klnrt, att den eftertddda eller afskyddn forfindringen var oundviklig, var en nodvandig foljd af 4ndrade sociala forhgllanden.
~ndustrieu och maskinarbetet berofrade kvinnorna i hemrnet det ena verksnmhetsf&amp;et efter det andra, i synnerhet handarbetet '! ').
Syssel- siittning inom hus fanns slutligen som regel endast for rnatm6drar och tjanarinnor.
Dareinot oppnades andra banor, andra verksamhets- omrAden, d8r den kvinliga arbetskraften lifligt e f t e r f r ~ ~ a d e s Kvin-.
noma behofdes pL filbrilren och kontoret, vid kassapnlpeten och skrifbordet, vid telefonen och telegrafen, i handelsboden, i smA- barnsslrolan, i folkskolan, pB seminariet, p i gymnastilren, p i posten och for en mangd anclra befattningar.
Om kvinnan behijfde arbetet, s+ hade arbetet i lika h8g grad behof nf lrvinnan.
Det blef i mlnga *) I S. 8.
Andrhes skrift ~Industrien och ICviunofrBgan~ Sir detta forhlllande p l ett grnndligt sBtt afhandladt. '
(Se Verdandis srnlslzrifter haft.
fall onodigt att teoretiskt fiirfilkta reformer, s o n gingo af sig sjdfva sfisom gifna foljder a£ ett ngtt samli5illsskick och hvilkn utan allt teoretiserande och trots allt kortsynt motsthd skulle blihit satta i verket.
Kvinnorna behofdes allt mindre i hemmet men SA mycket mera pb annat hill, d8r deras ztrbete ocksB betalade sig biittre.
Foljaktligen d s t e d n g a bland dem soka sitt uppehiille ntanfiir D hemmets stilln vilrld D.