Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Preste-Ståndet den 24 — — Borgare-Slåndet den 27 — — Bonde-Ståndet den 27 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej angående befrielse från rotering för Torps Kyrkoherde boställe å Dahlsland. (stats samt Allm.
N:o 26.) S. A. K.
Jemte förmälan, att nuvarande Pastorsbostället i Torps socken å Dalsland, efter att vid indelningsverkets början hafva påförts rotering, ännu icke, ehuru sedermera blifvet pastorsbol, kommit i åtnjutande af den pastorsbolen i Riket tillerkända rotefrihet, har hos Rikets Ständer fråga blifvit väckt derom, att berörde boställe måtte från den åsätta roleri »gen befrias; och aldenstund E. K. M., uti Dess Nådiga Bref den 2 November 1833, angående af dertill utsedde Committerade förrättade dels jemkningar i 1811 års extra rotering, dels af dem förslagsvis uppgjord ny indelning i ständigt Soldat- och Båtsmanshåll af oroterade Skatte- Krono- och Frälse-hemman m. m., gillat och fastställt Committeiades tillämpning af Förfaltningarne, dåde, med befriande för Kyrkoherde-boställen från ständigt knektehåll, ålagt dem extra rotering; så och då det dessutom är stridande mot Presterskapets privilegier, att
Kyrkoherde-boställen finnas indeldte till ordinarie rotering, få Rikets Ständer hos E. K. M. i underdånighet anhålla, det Torps Kyrkoherde-boställe må varda från dess nu utgörande ordinarie roteringsskyldighet befriadt, samt, i likhet med öfriga sådane boställen, endast till extra rotering förbindas; mern att, om E. K. M. skulle finna Sig förhindrad att härtill meddela Nådigt bifall, i anseende till den rubbning uti indeinings-verket, som deraf skulle uppkomma, E. K.
M. måtte i Nåder tillåta, att berörde boställe, 1 likhet 23» Expediliom-Utskottets Forsla,g till und.
Skrifvelse, N.-o tsff. med hvad för Capellans-boställen egt rum, befriades från rotering, genom densammas flyttning på andra närbelägna och oroterade, men icke privilegierade hemman och lägenheter, eller ock, i händelse det i roteringen måste qvarstå, i brist på tillgängliga hemman för flyttningen, det måtte få sig tilldeld rotefrihets- eller vacance-afgift såsom vederlag.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 4 No v. 184oj Preste-Ståndet den y — — Borgare-Ståndet den 7 —■ Bonde-Ståndet den 11 — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, om ajlemnande till Riksgälds-Contoiret af Kongl. f. d. Canzli-Stjrrelsens Iland-cassa. (Stats-Utsk.
N:o 45 och 148.) S. Å. K. 1 sammanhang med den vid 1823 års Riksdag ifrågaställa upplösning af Kongl.
Canzli-styrelscn, beslöto Rikets Ständer, att den, dels genom collectbidrag för flere serskilda ändamål, såsom utlösen af Christna fångar, hvilka råkat i Turkiskt slafveri, understöd till Tyska flyktingar, som begifvit sig till Sverige, uppbyggande af en Luthersk kyrka i Moskwa m. m., dels ock genom öfverskott å insamlade prsenumerations-medel för en Prof-PsalinbotJ, uppkomna cassa, som då var ställd under bemälde styrelses vård, skulle till Riksgälds-Gontoiret öfverlemnas, hvilket beslut blifvit genom Rikets Ständers skrifvelse den 17 September 1829 hos 1.. K. M. i underdånighet anmäldt.
Men som omförmälde fond vore bildad genom besparda och Lid efter annan förräntade öfverskott af frivilligt sammanskjutna bidrag, och således iske skulle utgöra statsmedel, har E. K.
M. under den 11 februari 1832 bcLagal i Nåder förklara
Sig icke finna skäl anbefalla densammas öfverlemnande till Riksgälds-Gontoiret; hvaremot E. K. M. Nädigst förordnade, att cassans be - Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, IV.o tz$. a3l hållning skulle, vid Canzli-styrelsens upplösning, aflemnas till Hof-Canzlerns och Stats-Secreterarens för Ecclesiastik-ärendena gemensamma förvaltning samt, emot redovisning, användas till understöd vid vetenskapliga arbetens utgifvande.
Efter öfvervägande af hvad sålunda rörande ofvannämnde eassa-behållnings disponerande förekommit, anse sig Rikets Ständer icke kunna underlåta att yttra den åsigt, att ifrågavarande tillgång, fastän den grundar sig på serskilda, före det nuvarande statsskicket utgjorda bidrag, icke lärer kunna betraktas annorlunda, än såsom det allmännas tillhörighet, samt att det följaktligen ingalunda låter förena sig med numera stadgade grunder för så beskaffade tillgångars disponerande och redovisande, att desamma af 2:ne E. K. M:s Rådgifvare omedelbart förvaltas och, utan iagttagande af de för allmänna medels anslående föreskrifna vilkor, användas till behof och utgifter, som, ehuru tillhörande den allmänna Stats-regleringen, dock ej varit hos Rikets Ständer anmälde och af dem pröfvade.
Rikets Ständer få derföre nu hos E. K.
M. förnya sin underdåniga framställning om berörde cassas öfverlemnande till Riksgälds-Contoiret; anmälande derjemte i underdånighet, att Rikets Stäuder, erkännande den allmänna nyttan och vigten af det föremål, eller understödjandet af vetenskapliga arbetens utgifvande, hvartill ränte-afkastningen af meranämde cassas capital-behållning, enligt ofvan åberopade Kongl. Bref af den 11 Febr. 1832, användes, beslutat att, under förutsättning af E. K. M:s Nådiga bifall till den nu af Rikets Ständer i underdånighet gjorda hemställan om ifrågavarande cassas öfverlemnande till RiksgäldsContoiret, ett, räntan å denna cassas capitalfond, uppgifven till 9000
R:dr efter fem procent motsvarande, anslag af 450 R:dr må, med bibehållande af denna rubrik: till understöd vid vetenskapliga arbetens utgifvande, å Riksstatens Femte Hufvud-Titel uppföras.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 11 November 1840.
Skrifvelse, N.o i3o.
Uppläst och godkändt lios Ridd. och Adeln den 4 Nov. 1840.
Prrste-Ståndet den 7 — — Borgare-Ståndet den it — — Bonde-Ståndet den ti — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse} i anledning af väckt fråga om upphörande af Skinskattebergs Bergslags privilegier.
N:ris 255 och 334.) S. A. K. Genom Nådig Remiss af den 15 sistlidne Februari, har E. K. M., som i nedannämnde mål velat inhemta Rikets Ständers yttrande, innan E. K.
M. deröfver fattar Dess Nådiga beslut, i sådant afseende lill Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemna! samtlige till målet hörande handlingar, hvaraf inhemtas, bland annat, hofvudsakligen följande:
Sedan, i anledning af Rikets år 1818 församlade Ständers gjorda underdåniga förslag om
Bergslags-privilegiernes indragning för de orter, der Bergsmanna-yrket icke såsom tillförene idkades, fråga uppstått om Skinskattebergs i Westmanlands Län belägna Bergslags utläggande till Landslag, hafva Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 30 November 1829, i detta ämne sig utlåtit och, hvad förut angingo de ifrågavarande Bergslag tillydande Gunnilbo ocb Heds socknar, funnit, att, derest dessa 2:ne socknar icke skulle inom någon viss af E. K. M. f Örelagd tid fullgöra den med Bergslags-privilegiers åtnjutande förenade skyldighet till tackjernsblåsning, till sådant belopp, som motsvarade den derför förunnade lindring i skattebidrag, privilegierne borde upphöra och socknarne öfvergå till Landslag med alla dervid förbundna utskylder och onera, men med rättighet likväl för socknarne till befrielse från de afgifter och besvär, de hittills i egenskap af Bergslag fått vidkännas; samt att, vidkommande derefter Skinskattebergs socken, i afseende hvarå förekomroe, dels att åtskillige hyttor inom denna socken, till bedrifvande af Riddarhytte kopparverk, med vederbörligt tillstånd blifvit nedlagde, och dels att, vid behörigen hållet sammanträde med hemmansegarne, så olika meningar och intressen funnits rådande, att somlige önskat, det den dittills sjeiftagna friheten att sällan blåsa tackjern rnålte förvandlas till en verklig rättighet e mot - Expeclitions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelsej N:o i3o. 233 root skattejerns erläggande, och andre åter, att tackjernsblåsningen icke måtte få nedläggas, Rikets Ständer ansett undersökning i orten, till vinnande af ordentlig utredning i dessa afseenden, vara nödig och att föremålet för en sådan undersökning norde blifva utrönandet, hvilka af Skinskattebergs hemmansegare önskade att lill tackjernsblåsning blifva på hyttorne indeldte, och hvilka af dem ville från blåsnings-skyldigheten vara befriade, samt till hvad belopp tackjerns-tillverkningen årligen kunde komma att uppgå, på det jernföras må, hvad Staten kunde af tackjerns-blåsningen i tionde påräkna, emot hvad som då i Bergslagsfrihet af socknarne tillgodonjötes.
I öfverenstämmelse härmed har E. K. M., uti .Nådigt Bref till Kongl.
Bergs-Collegium af den 23 Januari 1830, förordnat, att, i händelse hemmansegarne i Heds och Gunnilbo socknar, derom genom Collegii föranstaltande hörde, skulle vilja åtaga sig att från och med år 1832, idka tackjerns-blåsning till det belopp, att
Kronan derigenom vunne ersättning för den dem derföre förunnade lindring i skattebidragen, Bergslags-privilegierne finge för dem bibehållas, men att, i fall hemmansegarne deruti icke ville ingå, eller ock, om. de sådant sig åtogo, derutinnan brusto, nämnde privilegier då genast borde upphöra och socknarne, med befrielse från de afgifter och besvär, de dittills i egenskap af Bergslag fått vidkännas, öfvergå till Landslag, med alla dervid förbundne skyldigheter och onera, alt räkna från och med år 1830, samt, beträffande Skinskattebergs socken, anbefallt en sådan undersökning af Bergmästaren i orten, som Rikets Ständer i underdånighet föreslagit, med förbindelse för de hemmansegare, som ville från blåsningsskyldigheten då och i framtiden varda befriade, att till Landslag öfvergå och vidkännas dermed förenade utskylder, emot befrielse från de dem i och för bergshandteringen nlagde afgifter och besvär; hvarjemte, i afseende nå Rikets Ständers tillika gjorda underdåniga anhållan, att, derest vederbörande framdeles skulle kunna framvisa sådana document, som bestyrkte deras anspråk på Bergslagsfrihetens fortsatta tillgodonjutande, förhållandet dermed måtte undersökas, till utrönande, huruvida sådant kunde föranleda till någon ändring i hvad Rikets Ständer då i ämnet i underdånighet tillstyrkt, E. K.
M. funnit det icke kunna vederbörande förnekas att de nya handlingar och bevis för Bergslagsfrihetens tillgodonjutande, som de kunde erhålla, framdeles förete till den pröfning, hvartill de funnes föranleda.
— Och har ärendets handläggning fortgått, på sätt £. K. M. derom i Nåder löreskrifvit, hvarefter vederbörande Embetsverk underdåniga utlåtanden i frågan afgifvit.
Hvad sålunda härutinnan förekommit, hafva Rikets Ständer i öfvervägan Bih. till R.
Prot. 184.0. 10 Sami. 1 Afd. 3o 234 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o i3o. de tagit; och som vederbörande hemmansegare uti Heds och Gunnilbo socknar, på grund af hvad dem blifvit öppet lemnadt och härofvan är vordet anmärkt, vid den undersökning, som, i anledning af Rikets Ständers nyssnämnde skrifvelse, uti orten blifvit hållen, sökt styrka, att socknarne verkligen vore till Bergslagsfrihet berättigade, hafva Rikets
Ständer ansett verkan af denna bevisning nu böra i betragtande tagas.
Härvid förekommer visserligen, att sjelfva privilegierne icke mera än tillförene kunnat företes och att ett åberopadt Kongl. Bref af den 20 November 1685 endast angår berörde socknars befrielse ifrån ängsbergning på ön vid Köping och dagsverkens utgörande vid Kungsör; men enär samma Kongl. Bref utmärker, att denna befrielse för de ifrågavarande socknarne beviljades på grund deraf, att de voro med arbete, kolningar och körslor till bergverkens underhållande och fortdrifvande öfverlastade, samt det icke vid den uti Kongl. Kammar-Collegium hållna archiv-undersökning kunnat utredas, att den Bergslagsfrihet, nämnde socknar af ålder tillgodonjutit, blifvit beviljad för tackjernsblåsning, som väl i Gunnilbo socken varit bedrifven, men redan efter år 1619 upphört, vill det emedlertid af allt detta synas, som den Bergslagsfrihet, hvilken varit berörde socknar medgifven, grundats icke på hytlebruk, utan på det biträde vid bergverken uti orten, som af dem blifvit lemnadt, samt att förhållandet således är enahanda, som med Nyeds Bergslag, i afseende hvarå Rikets Ständer, genom underdånig skrifvelse af den 11 Februari 1830, förklarat, att, då den för Bergslags-privilegiernes tillgodonjutande ej haft grufvebrytning och tackjärnstillverkning sig ålagde, och således ej eller, genom uragtlåtandet deraf, kunde anses förmonen förlustig, skäl ej förekomme till indragning af de privilegier, berörde Bergslag tillgodonjutit.
På grund af allt detta, och då för öfrigt sådana förändringar, som kunna leda till förökning uti de skattebidrag, hvilka af ålder blifvit af hemman utgjorde samt grundlagt de värden, hvarefter afhandhngen om hemmanen egt rum, icke utan de mest giltiga och ostridiga skäl böra till vägabringas, hafva Rikets Ständer, för deras del, beslutat, att, vid numera utredda förhållande, skäl till indragning af de Bergslags-privilegier, Heds och Gunnilbo socknar af ålder åtnjutit, icke förekomma.
Vidkommande åter Skinskattebergs socken, så och då det finnes behörigen utredt, att skyldighet att blåsa tackjern af ålder ålegat hemmanen uii denna socken, fastän densamma, dels för visse ibland dem af serskilda orsaker upphört, dels af andra obehörigen blifvit åsidosatt; få Rikets Ständer, med hufvudsakligt instämmande uti hvad Kongl. Bergs-Collegium, i afgifvet, utlåtande, rörande denna del af frågan, yttrat, i underdånighet anhålla, att de uti berörde socken varande hemman, hvilka ännu äro till deltagande uti Expeditions-ZJtskottets Förslag till und.
Skrifvelse, ffi.o l3f.
255 tackjernsblåsning skyldige, måtte antingen, på sätt en delegare sig erbjudit, lill blåsning å vissa masugnar indelas, eller ock, derest giltige hinder deremot möta, åsättas en ständig skattejerns-afgift, motsvarande den nedsättning uti onera efter Landslag, som hemmanen genom Bergslags-fr ilie ten kunna anses tillgodonjuta.
Hvilket, till svar å E. K. M:s högstberörde Nådiga Remiss, Rikets Ständer få härigenom i underdånighet meddela.
Uppläst och godländt hos Ridd. och Adeln den 4 Nov. i84o.
Preste-Ståndet den 7 — — Borgare-Ståndet den 7 — — Bonde-Ståndet den 11 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående yrkad ersättning för forslingen af Presterskapets i Lappmarkerne löningsspanmål.
N:ris 275 och 335.) S. A. K. Hos Rikets Ständer bar det yrkande blifvit framsläldt, att, derest den allmogen i Westerbottens och Norrbottens
Län åliggande skyldighet att från Kronbodarne å kustlandet till Lappska gränsen forsla den till Presterskapets 1 Lappmarkerne aflöning anslagne spanmål måste äfven framdeles fortfara, detta forslingsbesvär måtte allmogen, efter gällande skjutslega, af Stats-Verket ersättas.
Enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, bär berörde spanmåls forslande till gränsen af Lappmarkerne, sedan längre tid tillbaka, varit ett åliggande för allmogen i Westerbotten, och hafva redan under 1800 års Riksdag ortens lKksdagS^Fullmägtige bos Kongl. Maj:t anhållit om allmogens befriande från denna skyldighet och Lapparnes förpligtande att spanmålen i Kronans magasin afhemta, hvarvid upplyst blifvit, bland annat, att ifrågavarande fors - 236 Expeditions-Utskottets Förslag lill lind.
N.-o i3u ling, hvilken öfverensstämde med ej mindre indelningshafvarnes på författningarne grundade rättighet att få sin lönings-spanmål fortskaffad från magasinen eller Kyrkoherbergena, än äfven allmogens motsvarande skyldighet att samma spanrnål inom lagsagan forsla, vore desto nödvändigare, som, i annat fall, Lappska Presterskapet ofta skulle komma att sakna nödigt underhåll i rätt och behörig tid, helst Lapp-allmogen, som förut vore underkastad skyldigheten af en vida längre forsling, eller frän gränsen och till Presternes hemvist, icke kunde derjemte åläggas besörja den Westerbottens allmoge tillhörande forselskyldighet; vid hvilket förhållande Kongl. Majit, genom Nådig Resolution af den 8 Februari 1803, förklarat forslandet af nämnde Presterskaps löne-spanmål vara af den serskilda beskaffenhet och sådan nödvändighet, att de af Kongl. Majit under berörde dag, i afseende på allmogens forsel-åligganden i allmänhet föreskrifna jemkningar och inskränkningar, icke kunde dervid ega rum; hvadan denna Westerbottens invånare åliggande skyldighet komme att oförändrad fortfara.
Ehuru således den öfverklagade spanmåls-forslingen blifvit, i sammanhang med andra frågor om dylika från äldre tider bibehållna åligganden, vederbörligen pröfvad och till framtida fortfarande fastställd; likväl, och som denna forselskyldighet synes utgöra ett serskildt besvär för nämnde båda Läns skattskyldige invånare utöfver de förbindelser, hvilka i enahanda hänseende åligga räntegifvarne inom andra orter af Riket, enär nemligen de förre måste forsla sin ränte-spanmål ej allenast till de så kallade Kronbodarne, utan ock sedermera från desamma till den i allmänhet aflägsna Lappmarksgränsen; samt då, i anseende till det i Högstberörde Kongl. Resolution utredda serskilda förhållande med ifrågavarande spanmåls-forsiing, densamma icke lärer kunna förr än i en mera aflägsen framtid upphöra eller öfverflyttas på andra än dem, af hvilka den nu verkställes, få Rikets Ständer, hvilka, så vidt de varit i tillfälle bedöma förevarande fråga, angående den yrkade ersättningen för omförmälda forslings-skyddighets fortsatta fullgörande, grunda sig ej mindre på vederbörande räntegifvares billiga anspråk å jemlikhet i åligganden med andra orters invånare, än ock på förbemälde Allmoges allmänt kända behof af all möjlig lindring i sina skattebidrag och sättet för deras utgörande, i underdånighet anhålla, att, sedan förhållandet med åliggandet för en del af allmogen inom Westerbottens och Norrbottens Län att från Kronobodarne forsla Presterskapets i Lappmarkerne lönings-spanmål blifvit fullständigt utredt och pröfvadt, E. K.
M. täcktes för detta åliggande i Nåder Expeditions-Utskoitcts Förslag lill und.
Skrifvelse , N.-o i3-z. 237 bestämma en, efter härvid förekommande omständigheter lämpad, ersättning, att utgå af anslaget till Lappmarks Ecclesiastikverk.
Uppläst och godkändt hos Ridd. pch Adeln den 7 Oct. 1840.
Preste-Ståndet den 7 — — Borgare-Ståndet den n — — Bonde-Ståndet den 11 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående tiden, då StatsRåd md kunna, med bibehållande af lönen såsom pensionj å Allmänna Indragnings-staten uppföras.
(Stats-Etsk.
N:ris 282 och 336.) S. A. K.
Vid förehafvande af väckt fråga om pensionering af Stats-Råds ledamöter, hvilka först vid en mera framskriden ålder vinna inträde i Stats-Rådet, hafva Rikets Ständer icke förbisett, huruledes det förhållande, att sådane personer, möjligen efter en kort tids embets-utöfning, linge, med bibehållande af lönen såsom pension, å Allmänna Indragnings-staten uppföras, skulle kunna komma att för Stats-Verket medföra högst betydliga utgifter; i anseende hvartill Rikets Ständer funnit, att för ledamöter af Konungens StatsRåd bör, utom hvad Författningarne i allmänhet stadga, angående civile embets- och tjenstemäns rätt till pension, jemväl meddelas föreskrift, att de ej ega att Stats-Råcls-lön såsom pension bibehålla, förr än de samma embete under minst fem års lid förvaltat; dock att, för det fall, att Stats-Råds-lönt ej får såsom pension bibehållas, ej må betagas dem rättigheten att, derest Pensions-författningarne i öfrigt dertill föranleda, såsom pension åtnjuta den lön, som åtföljt förut innehafd tjenst.
Hvilket Rikets Ständer få härmed hos. E. K. M. i underdånighet anmäla.
SJ Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 11 November 1840.
Skrifvelse, Tf.-O 133.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 7 Nov. l84<J.
Preste-Ståndet den 7 — — Borgare-Ståndet den 11 — — Bonde-Ståndet den 11 —- — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående prcescriptionstid, inom hvilken åtskillige äldre fordrings-poster böra från Banken uttagas.
Nais 55 och 98.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit yrkadt, att en praescriptions-tid måtte utsättas för inlösen af vissa från längre tider antagna fordringsposter hos Rikets Ständers Bank, hvilka på vissa vilkor blifvit till Banco-slntens Enkeoch Pupill-cassa öfverlåtne; i afseende å tillkomsten och beskaffenheten af hvilka fordringar Rikets Ständer inhemtat: att, sedan Direclionen öfver berörde Gassa vid 1772 års Riksdag anhållit, det Cassan till sin förmon måtte få disponera de i Växel-Banken uppå räkningarne Conto pro diverse
(Daler 80,595 i öre) seqvesterade medel (Daler 15,320: 17 öre) och creditorernes liqvidations-conto (Daler 12,195: 11 öre) stående och på många år af vederbörande icke efterfrågade medel, utgörande tillhopa 115,040 Daler 28J öre kopparmynt, denna begäran blifvit bifallen, under åläggande för Directionen att samma medel sine egare, vid anfordran, tillhandahålla, för uppfyllande af hvilken förbindelse hela Banco-staten blefve med dess lön ansvarig, så att, vid uragtlåtet fullgörande af den förbindelse Cassans Direction sig härvid åtagit, Banken väl egde att utbetala de återfordrade capitalen, men dock genast derför borde göra sig betald af Banco-statens då löpande löne-qvartal, derom uppgift uti hvarje
Qvartals-memorial angående lönernes utbetallande skulle Banco-Fullmtigtige meddelas; att efter ett till ofvanupptagne sammanlagde belopp gjordt tillägg af 260 daler 6| öre kopparmynt, tillEnke-cassan öfverlåtits samt Cassan blifvit debiterad för .
R:dr 6,405:29.
7. men att sedan deraf, kort tid efteråt, uti 3:ne serskilda poster, från Cassan blifvit återbetalde, tillhopa ....... 352:25. innestod för närvarande hos Enke»cassan en alltsedan oförändrad summa af ............
B:ko R:dr 6,053: 4. 7. Expechlions-Utskottels Forslag till und.
Skrifvelsej N:0 133. samt att uti 30 §. af clet vid 1786 års Riksdag utfärdade Banco-reglemeute blifvit stadgadt, att till Banco-statens Enke- och Pupill-cassas disposition finge öfverlemnas behållningarne i Låne-Banken: af äldre Auctions-öfverskottsmedel 4,266: 16. 5 „
Låntagares gjorda öfverbetalningar 276: 33.
Ii och af öfverskott på förstånd ne Låne-Banco-capital 69: 34.
Hvarjemte Enke-cassan, enligt Rikets Ständers beslut vid Riksdagen åren 828—1830, erhållit ett auctions-öfverskott för bort-auctionerade, ej fullt belänte, guld- och silfver-panter 9: 38. 3 äfvensom en från äldre åren outredd behållning på räkningen: ”Innehållningar i Banco-statens löner” . 818: — 1 5,440:26.
4. allt emot den återbetalnings-skyldighet, som år 1772 bestämdes, hvadan till Banco-statens Enke- och Pupill-cassas disposition, tid efter annan, blifvit öfverlåtne tillsammans B:co R:dr 11,493:30.11. hvilket belopp allt hitintills derstädes innestått, utgörande dessa medel dels smärre behållningar på vederbörandes räkningar uti förra Växel-Banken, af hvilka behållningar de flesta posterne härleda sig från början af 1700-talet, och endast elt ringare antal från medlet af samma århundrade, dels outtagne mindre öfverskott å belånta, men sedermera försålda, guld- och silfverpanter, dels ock öfverbetalningar på åtskilliga uti Banken upptagne och liqviderade lån, jemväl härledande sig från omförmälde tidrymd.
Med anledning häraf, och enär under mångfalldiga år icke någon bos Banken sig anmält för utbekommande af ifrågavarande poster, samt föga anledning är för handen, att någon så beskaffad anmälan hädanefter kommer att ske, få Rikets Ständer, i betragtande jemväl deraf, att berörde poster icke grunda sig på någon från Banken utställd sedel eller förskrifning och således icke böra förblandas med andra Bankens skulder, föranledda af utgifna så kalade Låne-Banco-capital eller Transportsedlar m. m., härmedelst hos K K. M. i underdånighet anhålla, att en praescriptionstid af högst tre år ifrån beslutets kungörande måtte bestämmas för uttagande af ofvan upptagne till Banco-statens Enke- och Pupill-cassas disposition öfverlåtne fordrings-poster; efter hvilken tids förlopp de af merberörde poster, som derunder icke blifvit uttagna, borde utur Bankens räkenskaper afskrifvas samt till full ego tillfalla nyssnämnde Cassa, för att framgent till dess fördel användas. 24» Expeditions-Vtskottels Förslug till und.
Skrifvelse j N.o i33.
I sammanhang med detta ärende, har hos Rikets Ständer jemväl förekommit, huruledes det i viss mon skulle leda till mera reda och ordning uti Banco-Verkets räkenskaper, om behållningar af här ofvan uppgifne beskaffenhet finge efter förloppet af vissa decennier ifrån böckerne afskrifvas; i hvilket hänseende upplyst blifvit, att uti 1789 års Hufvud-Bok upptagas under nedannämnde rubriker följande, alltsedan den tiden balancerade, skuldposter, nemligen: Bankens Liqvidations-conto 767: 10. 8.
Seqvesterade penningar N:o 2 400:22. 5.
Creditorernes Liqvidations-conto N:o 2 220:16.