Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu skulle icke den slitna kladningen spöka för honom pa alla kalla dagar.
Men hvar skulle han gömma sitt paket?
HY, under hufvn&lt;l@rden.
Och sa skulle han ge henne det och försöka att icke hlygas öfrer sin egen vänlighet, och icke kraxa bort sin väl- niening med en sarkasm.
Han skulle vara enkel och naturlig som dessa menniskor han sett i qvall.
285 &gt;Aah !s - drog han ut med I h g t viiibehag och kastade sig i sin sang, efter gamla vanan SS handlöst som en fallande stock, och han s5g l) &amp; Ijusct ett ögonblick, fr3nvarande, initviindt, innan han kunde niiniias art sliicka det.
den lille, som var sh tung Nu Iig han i sin sang, den lille, att lyfta.
den lille, som skulle växa upp och vara ung och stor, 1151 herr ' I ' obiasson ISg och blef till intet i sin graf.
Den lille, som kanske skulle bli en gainmal man, ocksa han.
Men inte en gammal enstöring: - en gammal man med bam och b ?rnabam.
, Si blaste herr ' robiasson lit sitt ljus och somnade sjelf som ett barn fr3.n sin julghdje: somnade frin tanken p3 den lille, och med ' I ' ildas ylleväst under sin hufvudgiird.
- Till frAgan om arbetslönen.
I. Huilhet är att fdrcdraga: Arbctc for ficrtalct mot svälrlun, eller arbetc jur cfi mindn antal mut en lön, som mokvarar arbetets vän&amp;- och @ r &amp; t mo~I&amp;t f&amp; &amp; n arbctandt att lcfa cii anstarli@ och Iicdcrligt Iv?
Detta spörsma har jemte m h g a andra framkastats vid de engelska arbetarföreningames (trades-unions) nyligen i Huil samlade kongress, samt derefter debatterats inom den engelska pressen, särskildt af The Spcctatur och Times.
Fragan väcktes af ordföranden; Mr F. Madison, d % han i ett tal uppmanade Englands arbetande män och qvinnor att .s&amp; vidf ini / / / @ vägra nrcdvcrkm eflcr understöd St Avajc arbctsgrjcvare cllcr bolar, som producerar un~ ?crbctaldt arbctc.&gt; Specwtor gillar detta uttalande.
Visserligen kan det vara s v h t att bestiimma normen för underbewldt arbete, men likval ar det för folket i dess helhet bättre, att arbetslönen icke nedpressas under afven om det minimum, som krafves för en mensklig tillvaro derigenom den offentliga fattigvirden i sv&amp;ra tider skulle tagas i än att mäns och qvinnors redbara arbete ut- stegradt ansprak bringas i marknaden .till rampris&gt;, sedan lönen för detsamma blifvit nedtryckt till hvad med fullt skal kallas svaltlön.
Times anmärker ater, att rsvaltlön val dock ar bättre än ingen lön ..
&gt;Nej., svarar Spectator, * bättre att s e problemet ran i ansigtet och veta hur m h g a fattighjon vi verldigen hafva, än a n utarma arbetet p i allt hopp genom att pressa ned lönen under det belopp, hvarföntan icke ens den flitigaste arbetare kan lefva ett anstindigr och hederligt lit
Huru finna en värdcmatart far arbeht?
P&amp; m h g a hall rider en s i fullkomlig okunnighet om värdet af intellektuelt arbete, att det torde vara nyttigt att, om ocksi indirekt.
genom frågor och jemförelser, sisom här nedan, väcka uppmärksam- heten derpi.
Antaget att en arbetsgifvare söker en lärarinna för sina barn och fordrar af henne fullgoda lärarinnekunskaper i svenska äninen och frtimmande sprak, jemte förmiga att undervisa i musik, samt tillika af henne hegnr, att hon skall biträda med husliga sysslor, d i hon icke iir upptagen af sina Urinne-iligganden - hnnr my&lt;Rct h o p lon bör han d8 erbjuda henne; jemfordt med den Iön han bcta / ar ~talhi~ngcn, som uhdar hans hästar?
A. Hvarjehanda i qvinnofrAgan.
D r ~ f m m f d r e ~ ~ i hade ~ ~ n den 2 9 sistlidne okt.
Vt ILLCJSTREPÅD MTI D N!
NG FOR • r C V I N N A N f l O C H • MEnPiET ONSDAGEN DEN 20 SEPTEMBER 1899.
N:R 75 (650j.
REDAKTÖR UTGIFNINGSDAGAR: PRENUMERATIONSPRIS PR Å R: IDUN KR.
&gt; 3: - HVARJE O N S D A G OCH L Ö R D A G.
PÅ SVENSK REDAKTIONSSEKR.
: nämnda talrika från dragna af därtill skygga för en dresserade För ny Den s o m ej kejsarens jaktvagn de jaktvagnar, hästar, Då den i skogar.
tvåsitsiga skotten.
särskild afser n u n ä r m a s t lummiga låga ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÅ ALL- DELES SÄRSKILDT FÖRMÄNL.
rådjursstammen herresätenas verkställes KOMMISSIONARER O C H EXPEDITION: KLARA S.
KYRKOGATA 1 6, I T R STOCKHOLM, IDUNS KUNGL.
RIKS 1 6 4 6 JOHAN kejserliga jakten utomordentligt har BYRÅ H E L L B E R G TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3.
Den KEJSAR WILHELM JAKTSTRÅT.
OCH UTGIFVARE: F R I T H I O F 12:TE Å R G.
att en som vi af Iduns fotografer m e d sin kamera illustrera det fått i kejserliga besöket, hoppas i ett k o m m a n d e n u m m e r k u n n a läsekrets uppdrag följa d e jakter o c h fester, bjuda vår p å ä n n u n å g r a b i l d e r från d e t s a m m a.
räkning beställts från Tyskland.
A l l t från sina tidigaste y n g l i n g a å r har kejsar " Wilhelm varit r u n d t har ej en han väldig har Europa d e l t a g i t i alla s l a g s j a k t e r, o c h ens de äfventyrligaste Han Nimrod.
ha afskräckt h o n o m.
stått ö g a m o t ö g a m e d d e n rasande slagbjörnen i Ungarns urskogar, o c h d e n isiga Nordens högdjur, den bitit i gräset för hans vilda sina nordlandsresor har h a n högst egen hand längd.
Då han harpunerat en val af 50 fots i fjol d e n 3 0 s e p t e m b e r firade l y c k l i g e n k o m m i t ifrån d e n ti- då det ansågs s o m bra o c h riktigt, v i k v i n n o r i c k e b o r d e studera o c h lära oss n å g o t eller i alla h ä n d e l s e r m y c k e t l i t e t.
och en mer söker man d e n r e n t af o t r o l i g t h ö g a s u m m a n 33,967 stycken villebråd, s o m den kej- serlige jägaren Bland dessa under på under voro 2,189 dessa 1,022 25 år nedlagt!
kronhjortar, vildsvin, 16,188 3 björnar och 2 uroxar.
1,275 harar, af vackra skott dessa dagar alltjämt de skånska jaktreviren.
7 Sedan dess har h ä p n a d s v ä c k a n d e serien ökats m e d hundratal grundlig bildning samt skaperna, o c h i våra och springer ännu väl i h ö j d e n där nere våra och de Skabersjö det dom bort jag all ännu fler jaktens nöjen i de g a m l a herresätenas liga o c h villebrådsrika skogar.
pos till d e t t a i l l u s t r a en södra har vy s. k. disponerar lilla i salongen af ståt- samt denna belägna sängkammaren met.
rad i empire, oeh taflor Bodkammaren toalettrummet badrum dess af öfver i fil m e d o c h toalettrum- är hållen Från s o m a f vår b i l d öfver prakt klädda i prydas af Carl X V m.
hvitt och fönstren har synes, en fl.
gnid, l i k a s å, o c h intill d e t s e n a r e beläget.
saren, spegla väggar Duncker, utsikt djup flygel de D e n u t m ä r k t v a c k r a s a l o n g e n är m ö b l e - ypperliga ett gästbesöket är kej- förtjusande slottets, vallgraf, i hvars dunkla sig i höst- park ?ns trädkronor.
väldiga, nu A. Blomberg foto.
KEJSAR WILHELMS BOSTAD PÅ SKABERSJÖ.
Ja, många till sig e n m a n — så fort d e äro gifta, visa d e m u s a n Skabersjö, den denna därför.
s m ä r t a s ä g a, att sitt v e t a n d e o c h s i n a k u n s k a p e r f å n g a o c h skaffa S o m ett ä p r o - det fagra allt finnes o c h f ö r l o r a sitt i n t r e s s e besök bringa vi i dagens där kejsaren under Dock allt sin bostad.
Kejsaren den från flygeln, o c h vetenskap, framför måste m e d djup n u m m e r b i l d e n af k e j s a r W i l h e l m i j a k t d r ä k t liksom verk- k v i n n o r, h v i l k a blott i sin u n g - Snogeholm dagar vill njuta man o c h u t b i l d a s i g f ö r att s e d a n g l ö m m a gästas, s o m be- godsen några finner oss för veten- läsa begagna att konst l a n d af T y s k l a n d s m ä k - skånska för dagar härliga klassiker, erbjuda.
hos grefvarne Piper o c h Thott på intresse Mer gifva s o m äger stor k ä n n e d o m e m d e snillealster, hvilka tige bärskare, kejsar W i l h e l m, hvil- ken också numera en, — den VECKA till o c h m e d m e d att HAFVA den, jaktjournal elgar, DENNA ofta e n af I ligen bredvid m å n g e n likgiltig kvinna m e r än dofhjortar, kant, vårt På V ÄLSKLINGS- sitt 2 5 - å r s j u b i l e u m s o m j ä g a r e, u p p n å d d e h a n s af I renen, har säkra kula.
HVILKET ÄR DITT STUDIUM?
p å d ö r r e n — f ö r att
IDUN — 2 — 1899. i stället för m e d d e m sysselsätta sig m e d baler o c h sällskapstillställningar, Den arme, kanske förstod att skickligt med mat och dryck.
högt bildade man, som hon för lifvet binda v i d sig g e n o m slå omkring sig m e d sitt att första, lika sådant sällskap litet vets misére.
porlande som de sista, hvilka i s k o l a k o m m a att V i skola ösa nr källan ett g l ö m m a lif- d e n a l l t i d friskt a f alla t i d e r s a n d l i g a lif o c h s k o l a i c k e e n d a s t g l ö m m a att k ä n n a o s s o l y c k - vetande, s ö k e r n u h o s h e n n e f ö r g ä f v e s f ö r s t å e l s e o c h in- liga, utan verkligen o c k s å blifva lyckliga.
tresse förr så y t l i g a lif s k a l l d å b l i f v a e t t h e l t a n n a t och få e t t för sina h ö g r e sträfvanden.
Helt nyli- g e n h ö r d e j a g j u s t n å g o n p å tal dera, säga: dom, men man annat till » A h, det gjorde när mycket här stu- i sin ung- e n g å n g är g i f t, d å göra; i jag kunde har och kände min u n g d o m, m e n n u har intet intresse så man att o m att man mer därför. » pens medel att gärna höra n å g o t för d e n s a m m a En sig sin u t k o m s t!
vetenskaplig vårt ändamål.
lif, u t a n lifvet bildning Icke Den skall som mer slagarinna, som först sista andedrag.
ett nedsät- FÖR varit mig förunnadt Gud vara har stunder klarade, att att förblef att de lära Beklagansvärda kunna finna prat, TIDIG ÖSTEN ÄR FROSTNATT.
HÄR, grå, sint.
D e första fram öfver sommarens fägring.
med ända vårt dan lefnad de de män- få t i d människor, hvilka målning, på de en ett v a c k e r t ensamma endast bland oss ofelbart måste Huru att m y c k e t finnes e j, s o m m a n ännu lära, och utvidga äro huru sina väl de stor har är e j l y c k a n att kunskaper!
Många, grundligaste och få dessa b l a n d oss, följa huf- v u d s a k l i g a s t e n g r e n af v e t e n s k a p e n m e d sär- skildt intresse inom det ena ett o c h s ö k a att densamma.
och Men det andra, älsklingsstudium, dem.
Därmed må j a g vill e n d a s t vidare utbilda sig många studera som särskildt det vara sluta det år bättre gifva, studera, gått, förstånd, söka sagoland, att i historiens d e m från då ungdomens och u t a n att fastmera med som mognare åren djupare de tränga in i poesiens vetenskapens trollträdgårdar, a l l v a r l i g a salar, i b o t a n i k e n s sterprydda i blom- ängder.
läsarinnor, finnas några vår så, j t i s d a g sin tragiskt g rader: m o r s e p &amp;.
träffades i närheten af Eriksölandet på V a x h o l m liket af en ung flicka flytande i vattnet.
V i d företagen undersökning igenkändes den d ö d a vara fröken Gerda Jönsson, en 19-årig dotter till målaremästaren Jönsson i L a h o l m.
V i d hennes på stranden kvarlämnade kläder låg ett visitkort, hvari h o n uttrycker en önskan att bli begrafven på V a x h o l m s kyrkogård.
Fröken J., s o m ansågs vara m y c k e t begåfvad, lär, enligt hvad man bestämdt påstår, i förtviflan öfver att ej ha blifvit antagen till elev v i d Akade- mien för d e fria konsterna, sökt d ö d e n i böljorna. » Den unga sorgligt kant.
flickan, hvars n a m n v i n u i ett så sammanhang mötte, var oss väl be- H o n ä g d e en m å n g s i d i g o c h rik närlig begåfning.
sorgen lagt Men redan sin tunga hand konst- i barnaår hade på henne.
En De förstodo mig inte, o c h jag förstod inte d e m.
När jag försökte tala o m sagor för d e m, stirrade de på mig o c h ansågo mig för ett underting.
Så gick jag åter o c h var ensam o c h rädd.
— Man är j u så d u m, då man är liten.
Nå ja, så växte j a g upp, skickades till d e van- liga skolorna för icke döfstumma, gick o c h var en- sam o c h d r ö m d e bland alla d e glada kamraterna, ritade tomtar o c h älfvor o c h diktade berättelser.
Rita o c h dikta o c h läsa, — det var det bästa jag visste.
— Det är det bästa jag vet.
I en själfbiografi skall man kanske tala lite grand o m hurudan man är — hvilka egenskaper man har — och hvad man tycker o m.
Alltså: glad är jag inte mycket, det är så svårt att vara glad, tycker jag.
Somliga säga, att jag är en liten pessi- mist, en konstigt lillgammal drömmare, o c h j a g vet inte hvad.
Kanske att d e ha rätt, ja, jag vet det inte riktigt, sen I.
Jag vet bara, att j a g har så många tunga tan- kar — tankar s o m gå i ring o c h s o m j a g inte kan bli fri ifrån.
Det finns så m y c k e n melankoli i n o m mig, antar jag.
— Mina egenskaper?
Ja se, kam- rater, jag tycker inte det är m y c k e t bevändt m e d att sitta o c h räkna u p p alla möjliga g o d a o c h ädla egenskaper, — egenskaper, s o m man kanske ändå alls inte har.
En kan jag ju nämna.
Det är en sådan intensiv medkänsla för allt s o m lider, för alla s o m lida, s o m äro olyckliga o c h sorgsna.
D e n känslan är alltid färdig att spela på hjärtesträn- garne, den sätter mig i sådana b r y d s a m m a situa- tioner ibland.
H v a d jag tycker o m?
Allra först o c h främst tycker jag o m att rita o c h måla, det är det roliga- ste jag vet.
Min allra högsta o c h bästa o c h var- maste önskan är att bli konstnär, är att ha en egen atelier, ett staffli o c h många taflor, oeh så få lof att rita o c h kludda så m y c k e t s o m jag nå ' nsin vill.
För närvarande är jag elev v i d Tekniska skolan i Stockholm, arbetar på att k o m m a in vid Fria kon- sternas akademi — längtar bara efter det.
Åh, h v a d jag skulle bli glad, o m j a g k o m m e i n!
Då — j a det är visst inte värdt att jag börjar räkna u p p allt h v a d härligt, s o m då skulle bli verklighet, f ö r då slutar jag aldrig kanske — — — » svår s j u k d o m beröfvade h e n n e hörselns g å f v a; o c h m e d sitt r e d a n lif stod rad från samma bland mina f ö r h v i l k a d e t ä n n u i c k e är f ö r s e n t o m mor- öppnade innehållsrika GERDA JÖNSSON.
d å starkt inåtvända d r ö m - Ingenting rörande kan rader, väl dessa bättre ett än dessa ensamt, h o n d ä r i g e n o m till e n s t o r d e l i s o l e - höga yttervärldens bekännelser gifva måste k ä n t o c h lidit, n u när inflytande.
märke Skulle det kanske allt frostnatt!
p å f ö l j a n d e i all fängslar träda fram för m i n a läsarinnor u p p att barndomens hafva huru s o m helst, m e d en allvarlig m a n i n g o c h varna att både o m de också nyss en tidig korthet och komma!
af t i d n i n g, föll v å r b l i c k ondt om.
s o m för hvar härjades gonen m u s i k s t y c k e är n o g stunder, männi- som När v i här sig.
O c h huru lyckliga de, för hvilka en g o d b o k, en blomma skobarn, för sitt n ö j e i s ä l l s k a p s l i f o c h t o m t d e m gör det m i g sannerligen vek var o c k det att föresatt mån- l å t i t sitt lif.
En i n till d e r a s skulle som deras har g e n v e k b l o m m a re- h a d e h u n d r a år k v a r ändock allt, tung- ha gått För i s i g a fläkt följe- min vemodig, frostnätterna d e t h ö g s t a, o c h s o m för- icke och H af jorde- stå n ä r a s å d a n a o m de ännu lefva, studera del den oss under niskor, för hvilka studierna sista en EN o c h innehåll.
lämnar Det icke L.
sannerligen åt friskhet tron på små skola i lifvet synas oss I man åt h e l a d e t o f u l l k o m l i g a näst ' Huru sakna, vetenska- jag Kan har endast skall d e n skänka visdomsbrunnar.
d å sorgerna här tande?
andra d j u p, s o m d e t aldrig skall d e t står i f ö r b i n d e l s e m e d V e t e n s k a p e n allt- b e g a g n a d endast o c h allenast skaffa emedan Vårt träde här i världen.
Det snöade o c h blåste så för- färligt den aftonen, sade m a n mig se ' n.
Då jag var 8 år, inträffade någonting, s o m satte en viss tungsint prägel på m i g för hela långa lif- vet.
• — Sen I, jag blef så sjuk i skarlakans- o c h hjärnfeber; o c h när j a g så ändtligen kunde vanka o m k r i n g s o m rekonvalescent, hade j a g alldeles mi- stat hörseln.
Sedan blef jag så ensam.
Sen I, in- gen kunde tala m e d mig, — skrifva, j o, — m e n det var ä n d o c k inte detsamma.
Det var bara böc- kerna, s o m b r y d d e sig o m mig, tyckte jag.
Be pra- tade m e d mig, täljde långa sagor för mig, sjöngo för mig o c h b r y d d e sig inte ett dugg o m, att jag inte kunde höra.
Människorna, d e sade » stackars liten », o c h så blef j a g så märkvärdigt rädd för d e m.
Då j a g var 10 år, skickades jag till en döfstumskola.
Där var man n o g så vänlig m o t mig, m e n jag var rädd för d e andra döfstumma.
uppfriskande o c h hälso- Det satte p å h e n n e f ö r all ett ödesdigert framtid.
under studier, d r ö m m a r o c h dikt.
sig alltjämt hafva brusto.
Emellertid v ä x t e h o n så u p p i det ringa väst- kusthemmet mål trängtande ett ning, hade skaffat mot jungfruhjärtas begrepp om, hvad Välvilliga gynnare, för d e n fattiga, naivt men unga som det drömmarna intresserade flickans rika henne utvägar begåf- att komma att s ö k a s i g e t t ä l s k l i n g s s t u d i u m eller att åter- Redan tidigt började hon nämligen m e d pennan upp v ä n d a till s i n u n g d o m s k ä r a s t e s y s s e l s ä t t n i n g, kläda p å T e k n i s k a skolan v i d a r e u t v e c k l a sina konst- så sagor, stämningar äro dessa gäfves.
bok, rader Om som kanske kanske m a n b l o t t en man i icke skrifna för- gång öppnade sin u n g d o m studerade en och f ö r s t o d g a n s k a litet, så s k a l l m a n o f t a om sitt en rika ovanlig smidigt hand.
ut under af domstidningen man värfvat fattar allt o c h f ö r s t å r skönhet.
Huru annorlunda ter om söker man sina nöjen, njuta af dess sig icke lifvet, icke ute i den ett sin par äfven t o m m a världen, utan m e d tankar o c h studier hennes formsäkerhet hemmet!
Goethe Många endast känna knappt af oss genom känna hörsagor, den store och andra sitt e g e t l a n d s h i s t o r i a, f ö r att spel, allra när eller e t t unga och mästarinna rita och högsta fröjd, och b i l d n i n g s k a l l e h a k o m m i t till.
bildning, o c h o m nu faller oss platt, för h v e m äro s å d a n a då böra valdt åter e n g å n g l i f v e t f ö r e - tråkigt o c h sorgligt — stunder främmande?
— v i b j u d a s o m g ä s t e r till o s s e t t sällskap af och våra stora tänkare, i har när öfver den unga flickan h o n f ö r e j fullt j a n d e rader o m sig en liniernas fågel en g å n g m o g n a d o c h ut- » d e ungas tidning ».
äfven var kanske Ä f v e n af d e n n a de till hufvudstaden närliga anlag.
trappsteg trädde: Dock mot det detta mål, en lärjungeplats för b i l d a n d e konst.
nas o c h att akademi var hon liga sinne ett efter- få o c h d e p å en plats, sökande få g å l ä n g e, g å våra unga konst- För Gerda Jönssons sjukligt käns- var dock b ö r d a allt f ö r t u n g mans endast närmast v i d själf va h ö g s k o l a n äro r u m m e n i år o c h v ä n t a s o m elev M e n v i d de Fria konster- t a l r i k a, så t a l r i k a!
D e k u n n a närsämnen.
där att afslagets bära.
motgång en Den veka blom- stängel var en b l a n d d e m, s o m lättast bräckas af höstens andedräkt, hennes ö d e o c k att o c h därför blef h ä r j a s a f d e s s f ö r s t a, allt för t i d i g a f r o s t n a t t.
gifvit vackra prof Till Kamraten e t t år s e d a n var det skref föl- själf: ut- konst- närer o c h skalder, o c h vi skola icke vara den framtid, talang hon af s o m g a f rika löften är sin o c k för- h o n tecknade en b l o m m a, en mänskligt anlete, ju hvar kän- hade ung- o c h där röjdes som Dock drömmerskans Men en mjukhet ner bäst luckorna i formades måla var för o c h en själf dikter, utmärkelsen täflingspris.
Att i c k e tala o m T y s k l a n d s, E n g l a n d s, Frankrikes, d e m alldeles f r ä m m a n d e.
små ha publicerats i Kamraten litterära i ord: begåfning, den dessa unga artist!
i o c h ä f v e n t y r, alla v i t t n a n d e litterär Flere m e d glad förvåning märka, huru m y c k e t bättre nu känslolif » Jag är född i en halländsk småstad; icke myc- ket intressant, m e n mycket gammal.
Sjutton år ha sedan den oktoberafton, då jag gjorde mitt in- Som rära ett prof begåfning liten dikt, sedan.
år!
Och på d e n skördade ungas meddela som Hon ett var hon då vj skref här redan inappast ä n starkare, e t t till litte- sist för t v å fyllda en år sjutton än vemodigare
_ intryck måste då man d e n o r i g i n e l l a lilla d i k t e n g ö r a, betänker, aldrig själft h o n här fick att h e n n e s lekamliga öra f ö r n i m m a de toner, o m hvilka Jag i ansiktet, s m ö g sig tung 19 / i.
I taga VID PIANOT.
sakta, men själf.
» Ja, » frågade — ha är redan för när hon fick » Bevars, och reda när förlofva mästarinna!
äran, har Hon gaf Jag den Jaså, nom, berätta? » sak, få ett allt är O, som en gifta oss så på, o c h bröllopet 24 september.
Och är d e t a t t g ö r a p i n a n k o r t, t y b l i r m a n slappas b e t y d l i g t m ä n n i s k o r s intresse en.
N u är det odrägligt!
honom gränslöst? » härom dagen, då frågade » D u älskar v ä l mig Anna och sade: » H v a d d u ser l u g n ut, E l l e n lilla, det ty men är bra, d å äro rest, har tagit fästman!
N u k o m m e r han känslorna Hans har nyss a f s k e d af m i g sista g å n g e n s o m sinne ju blifvit.
längre känner, att öfver kommer j a g fått ett hela s o m m a r e n varit som nu Ack, älska tager du lilla dig så sådan » trofast m e d u p p till b r ö l - moderlösa, högt som för h v a d måtte vill o c h du förlorat!
så du kan ej m ö t a eller f ö r d o m, men D u har j a g har en lefver utan kanske har s o m förr att hjärta?
skrifva, jag m e d till m i t t n y a h e m — den står där är tröst mitt d a g e n j a g k o m hit, m i n med minnen, Tant som bränt hon var af bara alla b e s t y r.
Mia, m i n e n d a tärna, var m i n se bra u t ».
Jag än och tro, blek att sig vet in Hans, ä u är t j u g u s j u och upprörd, till och ej, när vigseln, huru jag som jag net väntade känsla af när kunna gjorde hvad kvinnan in det ett darra, fortsatte ett på och den gamle, g o d t parti, s o m det rikt gifte.
Så k o m han F ö r s t b l e f h o n s å förtvif- fruktade för hennes förstånd an i I början tog d e n lilla, m e n s e d a n h o n fått e g e t b a r n, b ö r j a d e h o n h a t a d e n lilla o s k y l - d i g a v a r e l s e n, u t a n a t t -- dock k u n n a att skicka bort henne igen.
f ö r m å sig N å, d e n lilla flic- k a n v ä x t e u p p, o c h hur h e n n e s lif varit u n d e r dessa förhållanden, plötsligt Mitt mot namn skydd det » — j a g gifvit du knappast vände sig Ellen!
dig, m e n huld o c h fått! » Hans röst blef stolen o c h dolde ansiktet i han o s s —: » d e t v e t du b ä s t har har hes, o c h han satte sig n e d i händerna.
Jag o c h sökte reda mina förvirrade t a n k a r; d e t v a r så o v ä n t a d t, hvad jag att stödde mig hört, Men ett varit varit mot hade svårt pina för d e m, m a n n e n sade fatta det.
alla d e s s a år, hade ej min utan närvaro o c h hustrun!
d e n g a m l e sakta, » h a r d u ett o r d att säga m i g, i n n a n v i s k i l j a s?
» gick till honom i bans utbredda farna.
fram När tiden v a r i n n e, att ämnade kläda dig, ju att D e t var icke blott jag, olycklig under förlåtande ha jag stundlig » Ellen, » jag Hans förstod j a g!
komma hvad och sjönk grå- v i skulle resa, o c h o m mig, sade H a n s: » Kläda skall det tjäna till!
Du s o m b r u d till d i t t n y a h e m.
skall Vi t ä c k v a g n, o c h j a g skall n o g s v e p a o m dig! » Hvad d e tre m i l e n g i n g o fort att åka k v ä l l e n!
M i l d t var det o c h ett strålande sken.
på O c h när tjänarne, rum.
» mitt kära barn! » låg kom ned för trappan annat och y p p a för sin hustru historien o m sig litet häftigt ingenting en Men Han, som började skulle k o m m a i deras hus.
hon mig såg år Upsala m e n s e d a n f o r d r a d e h o n, a t t bar- väl att svag, löste han efteråt, » han om Farbror k o m för i den unga jag sin u n g d o m s k ä r l e k.
om, ingen män- år! » han tryckte hviskade: i rummet, en » så kan Så skyddande omkring mig.
sig, gjorde e n g å n g att » T a nu bara på dig en glad min, » mig med födelse, arm år han Men kammarjungfru efter d o t t e r till men han sedan huru sin » Några » gifte sig Maria var lika ointresse- där, henne henne, kände, lade tande uttröttad eller i ho- Jag Hans för m i g s o m en oredig d r ö m, af m i g s o m vanligt o c h talade hämta flicka gjorde v i d barnets Jag också hustru djupt » D e t var för m å n g a en dog fick eget I barnhuset. » bröllops- hur den i kunde, o c h när du var min enda o c h därför till d i n drog o c h g o d o c h älsklig s o m få.