Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hamnen kan anlöpas både från norra sidan och från sydvest; dock bör man vid inseglingen vara försigtig, emedan ett eller annat klippgrund kan finnas, som ej är utsatt på det af löjtnant Bove i största hast uppgjorda kartutkastet.
Vattnet är förmodligen till salthalt betydligt vexlande med årstiden och med ebb och flod, men aldrig ens vid ytan fullkomligt färskt.
Det kan derför endast i högsta nödfall användas för matlagning.
Men tvenne bäckar på fastlandet, den ena utfallande norr om och den andra söder om hamnen, lemna riklig och god vattentillgång, i fall snövatten ej kan erhållas från några af de snöbäddar, som in till hösten träffas flerstädes längs strandafsatserna i hamnens omgifningar.
Vid vår ankomst sågos sex vildrenar beta på Dicksons ö; en af dem fäldes af Palander, de öfriga jagades förgäfves.
Dessutom syntes, såsom redan är nämdt, några björnar, och öfverallt bland stenrösen fann man talrika lemningar af lemlar och räfvar.
Det högre djurlifvet var för öfrigt fattigt.
Af foglar sågos sålunda endast snösparfvar, hvilka i mängd häckade bland stenrösen så väl på fastlandet som på holmarne, en kull ripor, en mängd snäppor, i synnerhet Tringa- och Phalaropus-arter, som dock ej blefvo närmare bestämda, ejdrar, tejstar och borgmästare i ringa antal, samt alfoglar och lommar i något större mängd.
Några »dunvär» förekommo här ej och, då inga tvärbranta strandklippor funnos, ej heller några alk-kolonier.
Ett fiskstim sågs i Lena-sundet, och förmodligen är fiskrikedomen ganska stor.
Dessutom torde sälar och hvithvalar vissa tider på året förekomma härstädes i ej ringa mängd.
Utan tvifvel var det vid jagt på sådana man begagnat en stuga, af hvilken lemningar syntes på en af de små klippholmarne vid norra inloppet till hamnen.
Ruinen, om man kan nyttja denna benämning för en sönderfallen trästuga, visade, att byggnaden bestått af ett rum med eldstad och ett utanför beläget förrådshus, och att den endast varit bestämd till sommarbostad för de jägare och fiskare, som under fångsttiden hitkommo från de söder ut belägna, nu äfvenledes öde simovierna99.
Jag är öfvertygad om, att den dag skall komma, då stora magasiner och många året om befolkade bostäder skola finnas vid Dicksons hamn.
Nu deremot är trakten fullkomligt obebodd ända till Goltschicha, oaktadt, såsom en här återgifven karta utvisar, talrika boningshus förr funnits uppförda längs flod- och hafsstranden ända bortom Jenisejs mynning till Pjäsina.
De hafva länge sedan öfvergifvits, i främsta rummet till följd af jagtens aftagande, men sannolikt äfven derför att den gamla tidens enkla och anspråkslösa seder äfven här borta vid Sibiriens nordkust gifvit vika för nya behof, hvilka voro svåra att tillfredsställa vid den tid, då inga ångbåtar förmedlade samfärdseln på Jenisejs flodområde.
Svårigheten att anskaffa mjöl föranledde t. ex. för några årtionden tillbaka, således innan ångbåtsfarten på Jenisej börjat, öfvergifvandet af en simovie belägen på flodens östra strand vid 72° 25′ n. bredd.
Simovierna vid Jenisejs mynning utgjorde på sin tid de europeiska folkslagens längst mot norden framskjutna fasta bostäder.100 Belägna som de voro vid foten af den kala tundran, utsatta för ständiga snöstormar om vintern och svåra dimmor under större delen af den här så korta sommaren, tyckes det, som om de ej skulle kunnat erbjuda sina invånare många tillfällen till njutningar, och anledningen hvarför man valt denna trakt till uppehållsort, synnerligen i ett land så rikt på ypperlig jord som Sibirien, synes svår att förklara.
Lemningarna af en gammal simovie (Krestowskoj), som jag såg, då jag tillsammans med dr Lundström och dr Stuxberg år 1875 reste upp för floden, gjorde dock intrycket af att ett verkligt hemlif en gång funnits derstädes.
Tre hus med torftäckta tak stodo då ännu qvar i sådant skick, att man kunde göra sig begrepp om deras inredning och det lif, som der förts.
Hvarje stuga innehöll en hel labyrint af mycket små rum: boningsrum med väggfasta sängställen, bakrum med ofantliga spisar, badstugor med ugnar för ångbad, tranmagasin med stora, af väldiga trädstammar urholkade, trandränkta späckhoar, späcklador med lemningar af hvithval m. m., allt vittnande om att stället haft en glansperiod, då välstånd här förefunnits, då hemmet omhuldats och i all sin enslighet utgjort medelpunkten för ett lif, kanske rikare på fred och trefnad än man vore böjd att på förhand antaga.
Ruiner af simovien vid Krestowskoj.
Stuxberg.
År 1875 vistades en »prikaschik» (förvaltare) och tre ryska arbetare året om vid Goltschicha.
Sverevo var bebodt af en man och Priluschnoj af en gubbe med sin son.
Alla voro fattiga; de bodde i små torftäckta stugor, bestående af en förstuga och ett nedrökt och nedsotadt smutsigt rum med stor spis, träbänkar längs väggarna och ett högt öfver golfvet beläget väggfast sängställe.
Af husgeråd funnos endast fångstens och fiskets redskap rikligt representerade, härtill kommo grytor, pannor och någon gång ett tekök.
Husen voro alla belägna nära flodstranden, så högt att de ej kunde nås af öfversvämningen om våren.
Deras närmaste omgifning utgjordes af en aldrig ordnad eller röjd skräphög, på hvilken en mängd magra draghundar sprungo omkring för att söka föda.
Endast en af de här bosatta ryssarne var gift, och det lär ej vara synnerligen god råd på ryska hustru-ämnen för invånarne i dessa trakter.
Åtminstone beklagade sig kosacken Feodor, som 1875 och 1876 gjorde några misslyckade försök att tjena mig som lots, och som sjelf var en ungkarl redan åldrig och skrynklig vorden, att det täcka eller svagare könet här var svagt representeradt bland ryssarne.
Han förde ofta samtalet på fördelarne af blandade äktenskap, menande, inspirerad af minne eller hopp, jag vet ej hvilketdera, att en dolganqvinna utgjorde det mest eftersträfvansvärda parti för en giftaslysten man der på orten.
Ett stycke längre mot söder, men ännu långt norr om skogsgränsen, finnas dock ganska välmående bönder, som bebo stora, af en mängd hus och rum bestående simovier, i hvilka en viss lyx är rådande, der man går på mattor af pelsverk, der fönstren äro hela, helgonbilderna täckta med guld- och silfverplåtar, väggarna försedda med speglar och beklädda med grant målade kopparsticksporträtt af ryska kejsare och generaler.
Välståndet vinnes genom handel med de infödingar, som med sina renhjordar nomadisera på tundran.
Klipporna kring
Dicksons hamn bestå af diorit, hård och svår att sönderslå, men lätt vittrande.
Bergkullarne äro derför oftast så söndersprängda, att de bilda ofantliga stenrös.
De voro täckta med en stor rikedom på lafvar, och slätterna mellan dem lemnade dr Kjellman följande fanerogamer:
Cineraria frigida Richards.
Erigeron uniflorus L.
Saussurea alpina Dc. Taraxacum phymatocarpum J. Vahl.
Gymnandra
Stelleri Ch. &
Schl. Pedicularis sudetica Willd. » hirsuta L. » Oederi Vahl.
Eritrichium villosum Bunge.
Myosotis silvatica Hoffm.
Astragalus alpinus L.
Oxytropis campestris (L) Dc. Dryas octopetala L.
Sieversia glacialis R. Br.
Potentilla emarginata Pursh. Saxifraga oppositifolia L. » bronchialis L. » Hirculus L. » stellaris L. » nivalis L. » hieraciifoliaWaldst. & Kit. » punctata L. » cernua L. » rivularis L. » cæspitosa L.
Chrysosplenium alternifolium L.
Rhodiola rosea L.
Parrya macrocarpa R. Br.
Cardamine pratensis L. » bellidifolia L.
Eutrema Edwardsii R.
Cochlearia fenestrata R. Br.
Draba alpina L. » oblongata (R. Br.)
Dc. » corymbosa R.
» Wahlenbergii Hn. » altaica (Ledeb.) Bunge.
Papaver nudicaule L.
Ranunculus pygmæus Wg.
Ranunculus hyperboreus Rottb. » lapponicus L. » nivalis L. » sulphureus Sol. » affinis R. Br.
Caltha palustris L.
Wahlbergella apetala (L.)
Stellaria Edwardsii R. Br.
Cerastium alpinum L.
Alsine arctica Fenzl. » macrocarpa Fenzl.
» rubella Wg.
Sagina nivalis Fr.
Oxyria digyna (L.)
Rumex arcticus Trautv.
Polygonum viviparum L. » Bistorta L. Salix polaris Wg.
Festuca rubra L.
Poa cenisea All. » arctica R. Br.
Glyceria angustata R. Br.
Catabrosa algida (Sol.) Fr. » concinna Th. Fr.
Colpodium latifolium R. Br.
Dupontia Fisheri R.
Koeleria hirsuta Gaud.
Aira cæspitosa L.
Alopecurus alpinus Sm.
Eriophorum angustifolium Roth. » vaginatum L. » Scheuchzeri Hoppe.
Carex rigida Good. » aquatilis Wg. Juncus biglumis L.
Luzula hyperborea R. Br. » arctica Bl. Lloydia serotina (L.)
Reichenb.
Våra botanister gjorde sålunda på land en i förhållande till traktens nordliga läge ej oansenlig skörd.
I hafvet träffades deremot icke några större alger, hvilket ej heller var att vänta, då vattenprof, upptagna med Ekmans djupvattenhemtare, visat, att salthalten på djupet var lika ringa som på ytan, nämligen endast 0.3 procent.
Äfven vattnets temperatur var vid vårt besök ungefär densamma på bottnen som vid ytan, nämligen +9° till +10°.
Vårtiden, då snösmältningen egt rum, är vattnet härstädes förmodligen fullkomligt sött, vintertiden åter kallt och kanske lika salthaltigt som på bottnen af Kara-hafvet.
Br. från Dicksons hamn.
Under så vexlande hydrografiska förhållanden hade man väntat, att på bottnen möta endast en ytterst fattig hafsfauna, men detta var ingalunda förhållandet.
Draggningarna i hamnen lemnade nämligen dr Stuxberg ett ej allt för torftigt utbyte, bestående af samma former som de, hvilka träffas i det salta vattnet på bottnen af Kara-hafvet.
Denna omständighet tyckes visa, att vissa evertebrat-former kunna tåla en vida större vexling i vattnets temperatur och salthalt än algerna, och att en del arter finnas som, ehuru de i regeln lefva i det starkt afkylda salta vattenlagret å Kara-hafvets botten, utan att skadas kunna tåla en betydlig minskning i vattnets salthalt och en ökning i temperaturen af omkring 12°.
För vår tids vetenskap, hvilken så ofta lägger förekomsten af en nordisk form i södern, eller tvärt om, till grund för ganska vidtgående teoretiska slutledningar, måste kännedomen om de former, hvilka ömsom kunna lefva i nästan sött vatten af +10° temperatur, ömsom i vatten afkyldt till –2°.7 och af nästan samma salthalt som Medelhafvets, vara af ett visst intresse.
De märkligaste voro, enligt dr Stuxberg, följande: en Mysis-art, Diastylis Rathkei Kr., Idothea entomon Lin., Idothea Sabinei Kr., 2 arter Lysianassider, Pontoporeia setosa Stbrg, Halimedon brevicalcar Goës, en annelid-art, en Molgula, Yoldia intermedia M.
Sars, Yoldia (?) arctica Gray och en Solecurtus.
Drifved, dels smärre qvistar och rotbitar, dels hela träd med vidsittande delar af grenar och rötter, förekom mer i sådan mängd i bottnen af ett par skyddade vikar vid Dicksons hamn, att sjöfararen der utan svårighet kan förse sig med nödigt bränsleförråd.
Hufvudmassan af den drifved, floden för med sig, stannar dock ej på dess egna stränder, utan flyter ut till sjös för att sedan kringdrifva med havsströmmarne, tills veden uppsupit så mycket vatten att den sjunker, eller till dess den kastas upp på stränderna af Novaja Semlja, Asiens nordkust, Spetsbergen eller kanske Grönland.
En annan del af drifveden sjunker, innan den når hafvet, ofta så att stammarne stå upprätta på flodbottnen med ena ändan så att säga rotfästad i sanden.
De kunna sålunda blifva till olägenhet för seglatsen, åtminstone på grundare ställen af floden.
En bugt strax innanför Dicksons hamn var till och med nästan afstängd med ett naturligt palissadverk af drifvedstammar.
Evertebrater från Dicksons hamn. a.
Yoldia arctica Gray. 12/3 af nat. storl. b.
Diastylis Rathkei Kr. 3 ggr förstorad.
Den 7 augusti.
Vega intog kol från Express.
Om aftonen kom Lena, 36 timmar efter det Vega ankrat i denna hamn, d. v. s. precis på den tid som blifvit utsatt.
Rörande dess färd meddelar dr Almqvist följande:
»Den 2 augusti stego vi, Hovgaard, Nordqvist och jag, om bord på Lena för att göra en tur till Beli Ostrow.
Vi skulle landstiga på sydvestra udden och der företaga botaniska och zoologiska undersökningar.
Derefter skulle vi egna någon uppmärksamhet åt den midt emot liggande stranden af Jalmal samt uppsöka derstädes boende samojeder.
Vi lemnade Vega kl. 11 f. m.
Under dagens lopp sågo vi här och der i söder spridd is, och kl. half 11 på qvällen stötte vi på ett större, ungefär 300 meter bredt band af spridd is, som låg utsträckt i NO och SV.
Det passerades utan svårighet.
Under natten mötte vi då och då litet spridd is och på morgonen ännu ett band af betydligare ismassor.
Oaktadt tjocka och regn lyckades vi under oupphörliga lodningar på 10–3½ meters vatten att träffa sundet mellan Beli Ostrow och fastlandet, och den 3 augusti kl. 11 f. m. kastade vi ankar något öster om öns sydspets.
Lena låg på 3½ meters vatten, ungefär 1 eng. mil ut i sjön.
Stranden befans så långgrund, att vår båt måste lemnas omkring 300 meter ute i sjön, och vi fingo vada i land.
Beli Ostrow består af idel fin sand, och blott på den af hafsvattnet sköljda delen af stranden sågos några stenar stora som valnötter; högre upp på land funno vi ej en stenbit, ens af en nagels storlek.
Öns högsta punkt tycktes knappast ligga 3 meter öfver hafsytan.
Den del af ön, öfver hvilken hafsvattnet spolar, d. v. s. stranden och djupa vikar här och der, visar den fina sanden blottad, utan spår till vegetation.
Der marken höjer sig något litet, blir den beklädd med ett svart- och hvitbrokigt täcke af mossa och lafvar; spridda deruti stå med långa mellanrum små grästufvor.
Först ännu något högre upp, och egentligen blott kring de talrika små sötvattensjöarnes träskiga stränder samt i diken och kärr, är marken svagt grön.
De högre växterna representerades blott af 17 arter, alla små och förkrympta, de flesta blott uppstigande några få linier öfver sanden.101
Högst få plantor nådde en höjd af 15 centimeter.
Ingen pilart träffades, ingen blomma sågs af annan färg än grön eller hvit.
Äfven laf-floran var fattig.
Inga arter visade någon större frodighet, och sällan frambragte den svarta och hvita lafskorpan något »apothecium».
Ymnigast var laf-vegetationen på strandens drifved och på tufvorna i kärren.
De större lafvarne, såsom ren- och islands-laf, förekommo ytterst sparsamt.
Ungefär 80 arter anträffades.
Af mossor insamlade Nordqvist ungefär 20 arter.
Landevertebraterna voro så sparsamt representerade, att endast tre diptera och en hymenopter-art samt några insekt-larver och spindlar kunde insamlas.
Blott poduror förefunnos i riklig mängd; de rent af öfvertäckte hela marken vid stranden.
Flere flockar renar sågos, men vi lyckades ej komma dem inom skotthåll.
En liten fisk af simpslägtet fångades af Nordqvist i ett dike, som stod i samband med hafvet.
Ännu frisk drifved träffades i stor myckenhet, och längre upp i land låg en och annan mera murken stock.
Regn och tjocka omöjliggjorde en ortbestämning.
Under natten gingo vi öfver sundet och kastade ankar ungefär 1½ eng. mil från Jalmals strand, midt för några samojedtält, dem vi upptäckt ett stycke uppåt land.
I samma ogynsamma väder som föregående dag sökte vi gå i land derstädes, men funno vattnet alldeles för grundt.
Först temligen långt öster ut lyckades vi uppnå stranden på ett ställe, der landet med en ungefär 9 meter hög bank stupade brant i hafvet.
Ofvanför denna bank, som bestod af lös lera, funno vi ett slättland af en rikare vattnad tundras utseende, uppfyldt af kärr och bäckar samt derför erbjudande en ganska grönskande anblick.
För att träffa samojederna gingo vi nu vester ut, passerade flere bäckar, hvilka djupt genomskurit marken och voro omgifna af höga vallar, tills vi efter en half timmes vandring kommo till en bred, men ej särdeles djup elf, omöjlig att öfvervada.
Vi återvände derför till vår båt i afsigt att på andra sidan elfven söka en landstigningsplats, men som Lenas afstånd från land var betydligt och blåsten tilltog, ansåg kaptenen tiden ej medgifva oss att företaga en så lång utflygt.
Så vidt vi kunna döma af vårt hastiga besök, föreföll vegetationen på denna del af Jalmal ganska rik.
Särskildt voro de höga bankarne rikt täckta af fanerogamer och lafvar och skulle förtjenat en noggrannare undersökning.
Våra flygtiga iakttagelser öfver växtligheten härstädes kunna dock hafva sitt intresse i och för jemförelsen med Beli Ostrows flora; vi insamlade och antecknade en del högre växter102 samt ungefär 40 lafarter.
Nordqvist fann faunan likna den närbelägna öns och träffade dessutom två coleopter-arter.
Efter 26 timmars stillaliggande i sundet lyftade vi åter ankar och gingo öster ut, följande en ränna med 10 till 16 meters vatten.
Vi kunde ej finna dennas lopp längre åt öster, utan måste, oaktadt vi voro nära östliga ändan af Beli Ostrow, besluta oss att vända för att åter gå ut genom sundets vestra inlopp.
En mängd strandad is sågo vi på öns nordkust, hvilken, från sjösidan sedd, icke företedde någon olikhet mot den af oss besökta delen.
Den 7 augusti anlände vi till Dicksons hamn.»
Ur löjtnant
Hovgaards berättelse om samma utfärd meddelas här en karta öfver Beli Ostrow och den närbelägna kusten af Jalmal, å hvilken jag benämnt sundet mellan ön och fasta landet efter Malygin, en af de käcke ryske sjömän, som för snart ett och ett halft sekel sedan första gången seglade genom detsamma.
Det är så sällan som Jalmal blifvit besökt af europeer, och det, som de der iakttagit, är spridt i så svårt tillgängliga tryckta skrifter, att det kanske kan vara på sin plats att här sammanställa det vigtigaste, som är kändt om denna halfö, jemte nödiga litteraturanvisningar.
Hvad först namnet beträffar, så skrifves det någon gång äfven »Jelmert-land»103, men detta är fullkomligt orätt.
»Jalmal» är af samojediskt ursprung och har, enligt enskildt meddelande af den kände språkforskaren dr E. D. Europæus, den betecknande betydelsen »landsända».
Jelmert åter var en båtsman hos den holländske hvalfångaren Vlaming, hvilken 1664 seglade kring Novaja Semljas nordspets till Barents’ vinterhamn och derifrån vidare mot sydost.
Sjelf såg
Vlaming vid vändpunkten intet land, ehuru alla tecken antydde, att sådant borde finnas i närheten; men åtskilliga af manskapet trodde sig se land, och berättelsen härom för en holländsk kartritare, Dick Rembrantsz. van Nierop, föranledde det förmodade landets införande på en mängd kartor, vanligen som en stor ö i norra delen af Kariska hafvet.
Denna ö benämndes Jelmert-land.104 Namnlikheten mellan Jelmert-land och Jalmal samt tviflet på tillvaron af den på kartorna först utritade Jelmert-ön har sedermera gifvit anledning till öfverförandet af namnet Jelmertland på den halfö, som skiljer Obs mynningsvik från Karahafvet.
Anmärkas bör dock, att namnet Jalmal ej träffas i äldre skrifter om färder från de europeiska farvattnen till Ob.
Första gången har jag mött det i berättelsen om Skuratows resa år 1737, såsom beteckning för nordöstligaste udden af den halfö, som nu bär detta namn.105
Saxifraga cernua L. » cæspitosa L.
Cochlearia fenestrate R. Br.
Draba alpina L.
Ranunculus sulphureus Sol. » nivalis L. » pygmæus Wg. » lapponicus L. » borealis Trautv.
Salix glauca L.
Arctophila pendulina (Læst.)
Catabrosa algida (Sol.) Fr. » concinna Th.
Calamagrostis lapponica L. Carex salina Wg. » rigida Good.
Eriophorum russeolum Fr.
Luzula arcuata Sm. f. hyperborea R. Br.
Lloydia serotina (L.)
Jalmals gräsrika slätter erbjuda samojederna under sommaren mycket omtyckta renbetesmarker, och landet lär då hafva en i jemförelse med andra trakter af ishafsstranden ganska talrik befolkning, hvaraf dock största delen till vintern drager söder ut med sina betydande renhjordar.
Men landet är, detta oaktadt, bland de sämst kända delarne af det stora ryska riket.
Några upplysningar om detsamma kan man hemta ur skildringar af följande resor:
Selifontow 1737.
Geodeten Selifontow gjorde under juli och augusti månader med rensläde en resa längs kusten af Ob-viken ända till Beli Ostrow.
Af denna resa tyckes beklagligen intet annat vara offentliggjordt, än det man finner hos Litke, Viermalige Reise etc., Berlin 1835, s. 66, och Wrangel, Sibirische Reise, Berlin 1839, s. 37.
Sujeff, 1771, reste på Pallas’ föranstaltande öfver södra delen af Jalmal från Obdorsk till Kariska viken och lemnar om sina under resan gjorda iakttagelser ett innehållsrikt meddelande i Pallas, Reise durch verschiedene Provinzen des Russischen Reichs, S:t Petersburg 1771–76, III s. 14–35.
Krusenstern 1862.
Under sin andra resa i Kara-hafvet, hvilken slutade med att fartyget »Jermak» måste öfvergifvas vid stranden af Jalmal ungefär på 69° 54′ n. bredd, räddade sig
Krusenstern d.y. med sitt manskap till kusten, dit han ankom i alldeles utblottadt tillstånd den 28 september.
Han hade, då han kom i land, mistat allt och skulle helt säkert varit förlorad, om han ej nära landningsstället träffat en rik samojed, egare af två tusen renar, som mottog de skeppsbrutne mycket vänligt och med renar skjutsade dem till det i rät linie 500 verst, efter samojedens beräkning 1,000 verst, aflägsna Obdorsk.
I den skildring af Krusensterns resor, hvartill jag haft tillgång, förekomma tyvärr inga vidare upplysningar rörande den folkstam, med hvilken han under denna märkvärdiga resa kom i beröring.106
Waldburg-Zeil och Finsch 1876.
En ganska utförlig och särdeles intressant beskrifning om naturförhållandena i sydligaste delen af halfön träffas i skrifterna om grefve Waldburg-Zeils och dr Finsch’ resa år 1876.107
Schwanenberg 1877.
På norra delen af Beli Ostrow landsteg kapten Schwanenberg under den märkliga färd, som han nämnda år gjorde från Jenisej till S:t Petersburg.
Man såg inga spår af menniskor, men väl af ren och björn.
Hafvet var ända intill stranden tillräckligt djupt för grundgående fartyg (enskildt meddelande).
Svenska expeditionen 1875.
Vi landstego under denna resa ungefär på midten af Jalmals vestra kust.
För att gifva ett begrepp om landets beskaffenhet skall jag ur min föga spridda berättelse om färden108 här meddela följande:
Offerplats på Jalmal.
Efter en teckning af A. N. Lundström.
»På eftermiddagen den 8 augusti gick jag jemte Lundström och Stuxberg i land på en från Jalmal något litet utskjutande udde på norra sidan om mynningen af en temligen betydlig elf. Landstigningsstället var beläget vid lat.
72° 18′, long. 68° 42′.
Landet begränsades här af en låg strandfjäre, från hvilken på ett afstånd af 100 steg en 6 till 30 meter hög tvärbrant strandvall höjde sig.
Ofvan om strandvallen vidtog en vidsträckt, svagt undulerande slätt, betäckt med en vegetation, som visserligen var ytterst enformig, men dock vida yppigare än Waigatsch-öns och Novaja Semljas.
Vegetationens enformighet torde här i väsentlig mån betingas af terrängens enformiga beskaffenhet.
– Någon fast klyft finnes här ej.
Marken utgöres öfverallt af sand och sandblandad lera, i hvilken jag icke kunde finna en sten så stor som en bösskula eller ens så stor som en ärta, oaktadt jag letade på en sträcka af flere kilometer längs med strandvallen.
Äfven från hafvets botten utanför kusten upphemtade skrapan aldrig några stenar, ett förhållande som är märkligt bland annat derför, att det tyckes visa, att strandisen från Ob-Jenisej icke drifver ned till och smälter i denna del af Kariska hafvet.
För öfrigt innehålla sandlagren icke heller några subfossila snäckor, såsom förhållandet är med Jenisej-tundrans sandbäddar, och äfven »Noach-trä» tyckes här saknas.
Om man får döma af våra iakttagelser från detta ställe, skiljer sig således halfön mellan Ob-viken och Kariska hafvet ganska väsentligt från den öster om Jenisej belägna tundran.
Några invånare sågo vi ej till, men öfverallt på stranden syntes talrika spår af menniskor, af hvilka en del gått barfotade, af renar, hundar och samojedslädar.
Ofvan om strandvallen fans en offerplats, bestående af 45 i en hög lagda björnskallar af olika ålder, en mängd hufvudskålar af ren, en underkäke af hvalross m. m.
På de flesta björnskallarne voro hörntänderna utbrutna, ofta saknades underkäken helt och hållet.
Några af benen voro mossbelupna och lågo nedsjunkna i jorden, andra hade, såsom vidsittande kött utvisade, blifvit ditlagda detta år.
Midt i benhögen stodo fyra träbitar uppresta.
Tvenne utgjordes af en meter långa käppar med utskurna hak, tjenande att uppbära de ren- och björnskallar, som dels voro uppspetsade på stolparne eller upphängda på de inskurna haken, dels uppträdda genom ett i pannbenet skuret fyrkantigt hål.
De tvenne andra, som tydligen voro offerplatsens egentliga, gudabeläten, utgjordes af drifvedsrötter, på hvilka några utskärningar blifvit gjorda för att utmärka ögon, mun och näsa.
De delar på träbiten, som skulle föreställa ögonen och munnen, hade nyligen blifvit bestrukna med blod, och vid benhögen låg ännu qvar innanmätet af en nyligen slagtad ren.