Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet, som från Riksgälds-kontoret fått emottaga upplysning om hvad, Stata- Utskottets Utlåtande Jfå 29. 31 efter 1865 års revision, i detta ämne ytterligare förekommit, har af erhållna handlingar inhemtat, att efter fortsatt skriftvexling med Schröder och sedan Fullmägtige, med anledning af en från Schröder derom gjord framställning, under den 20 November meddelat en sådan bekräftelse af Fullmägtiges den 30 förutgångna Oktober aflåtna skrifvelse, att Fullmägtige, då några andra obligationer för 1864 års lån än de, som utfärdats för den fixt öfvertagna fjerdedelen, icke blifvit från Riksgälds-kontoret utlemnade, förklarat sig följaktligen icke kunna från Schröder förvänta andra å Pund Sterling utställda obligationer, än de, som för samma fjerdedel utgifvits, slutades denna bytesaffär dermed att Schröders s. k. scrips den 21 nästlidna December blefvo, genom Kongl. Utrikes-departementets föranstaltande, till honom återställda af Kongl. Svenska Beskickningen i London, som deremot fått af Schröder i utbyte emottaga obligationer af 1864 års fixa låneandel till ett specificeradt belopp af 45,000 Pund Sterling; och hade sistnämnda obligationer sedermera, den 8 innevarande månad, blifvit från bemälda Kongl.
Departement till Fullmägtige öfverlemnade.
Sin redogörelse för de hufvudsakliga åsigter och omdömen, hvartill Fullmägtiges åtgöranden i detta vigtiga mål synts gifva anledning, börja 1864 års Revisorer med uppställandet af en jemförelse mellan det ifrågavarande och de båda äldre utländska jernvägslånen, och komma dervid till det resultat att, då den effektiva årsräntan på 1858 års lån utgjort 5,2700 procent och för 1860 års lån 5,0022 procent, samma ränta för 1864 års lån, hvilket erbjöde tvänne olika beräkningsgrunder, skulle utgöra antingen 5,3190 procent eller 5,3487 procent, samt att alltså det sednast upptagna lånet varit det dyraste.
Då likväl tiden för detta låns negocierande ovedersägligen varit särdeles ogynnsam, anse Revisorerne denna lånets större dyrhet icke i och för sig utgöra anledning till klander, men — fortsätta Revisorerne — “vid betraktande derjemte af det sätt, hvarpå “Fullmägtige tillvägagått för att fullgöra Rikets Ständers i detta hänseende dem “lemnade vigtiga och ansvarsfulla uppdrag, har hos Revisorerne stadgat sig den “öfvertygelsen, att Fullmägtige ingalunda ådagalagt all den sakkännedom och “omtänksamhet, som Rikets Ständer kunnat förvänta af en delegation, hvilken, “utan att vara bunden af några utaf Rikets
Ständer på förhand gifna inskränkande föreskrifter, fått förtroendet att besörja ifrågavarande upplåning på det “sätt, densamma funne vara lämpligast och ändamålsenligast för beredande af de “för Staten mest fördelaktiga vilkor.
Sin första anmärkning rigta Revisorerne deremot, att Fullmägtige, ehuru antagligen förvissade derom att låneuppdraget skulle lemnäs i deras händer och oaktadt de egde mer än tillräckligt rådrum att, under den längre tid jernvägslånefrågan hos Rikets Ständer förevar, vidtaga sådana förberedande åt - 32 Stats - Utskottets Utlåtande J\s 29. gärder, som, då uppdraget slutligen erhölls, kunnat verka till frågans utredande och konseqventa behandling, de likväl, hvarken vid den tid, då Fullmägtige lingö mottaga Rikets Ständers beslut i ämnet, eller under de flera månader, som derefter förflöto innan lånet hlef afslutadt, låtit uppgöra något program upptagande de hufvudsakliga vilkor, hvarunder Fullmägtige skulle vilja inlåta sig i underhandling med hugade låneöfvertagare.
I detta hänseende antyda Revisorerne, hurusom, enligt deras åsigt, Fullmägtige, i fall de velat uppmana utländska kapitalister att spekulera på lånets öfvertagande, åtminstone på några bland de förnämsta utländska penningebörserna bort låta framlägga ett förslag, innefattande Fullmägtiges önskningar i afseende på räntefot, annuitetsbelopp och amorteringstid med tillkännagifvande derjemte att spekulanterne sjelfva egde att äfven i dessa delar efter eget behag modifiera sina anbud.
Att deremot, såsom Fullmägtige gjorde, blott låta i utländska tidningar införa en kungörelse derom att Svenska Staten ämnade upptaga ett lån, utan att ens hänvisa till några på de utländska börsplatserna boende personer, som kunde lemna närmare upplysningar i ämnet, var en åtgärd, som, enligt Revisorernes uppfattning, icke kunde leda till något gynnsamt resultat.
Rigtigheten af denna uppfattning ville Revisorerne finna bekräftad deraf att, om man undantager framställningarne från den association af Tyska bankirer, som afslutat 1860 års jernvägslån och som i följd deraf hade närmare kännedom om Sveriges penningeförhållanden, Fullmägtiges kungörelse i utlandet endast gaf anledning till förfrågningar samt anbud att i kommission mottaga obligationer till försäljning.
Bristen af ett på förhand uppgjordt förslag till lånekontrakt eller åtminstone till hufvudstipulationer för ett kontrakt hade jemväl haft den påföljd att, ehuru lånet ansågs afslutadt redan den 10
Mars, saknades likväl bestämmelser om åtskilliga ganska vigtiga hufvudpunkter, hvilka derefter under en hel månads tid blefvo föremål för ytterligare underhandlingar.
Revisorernes nästa anmärkning gäller den omständigheten, att Fullmägtige, vid uppgörandet om detta lån, inlåtit sig i underhandling med Generalkonsul Heinemann, såsom uppgifvet ombud för ett *så kalladt consortium“, bestående af Tyska bankirer, utan att
Heinemann genom aflemnad fullmagt visat sig i sådant afseende behörig.
Fullmägtige kunde följaktligen icke ega någon visshet derom att hvad med Heinemann afhandlades blef för låneöfvertagarne förbindande, helst icke ens namnen på de personer, af hvilka detta consortium skulle utgöras, finnas i hans anbud uppgifna.
Saknaden af en sådan fullmagt hade jemväl till påföljd att, när kontraktet slutligen skulle undertecknas, alla de Tyska låneöfvertagarne kunde undandraga sig att lemna sina namnunderskrifter och ehuru Bankirhuset Raphael Erlanger uti en till Riksarkivarien Nordström aflåten skrifvelse förklarat att han, såväl å egna som Bankirhusen Gebrilder Bethmanns, H. J.
Merck & Comp:s och Emil Erlangers vägnar, ansvarade för kontraktsbestäm melser - Stats- Utskottets Utlåtande j\s 29.
33 melsernas uppfyllande, var likväl Riksgälds-kontoret icke innehafvare af någon sådan handling, sora visade Raphael Erlangers behörighet att å sistnämnda trenne bankirfirmors vägnar meddela ett dylikt förklarande.
1 fråga om det med J.
Comp. afslutade kontraktet och särskildt hvad deri finnes stadgadt om sättet för lånets amortering, anse Revisorerne origtigt, att de obligationer, som för lånet utgåfvos, blefvo ställda på utlottning.
Af obligationernas text ville det synas, som skulle låneöfvertagarnes mening hafva varit att, under formen af ett Engelskt lån, placera obligationerna såväl på den Engelska sorn på den Tyska penningemarknaden.
Men härvid erinra Revisorerne, att obligationer af sådan beskaffenhet, som de ifrågavarande, icke på någondera af dessa marknader kunde blifva rätt begärliga, ty om de placerades i Tyskland, måste ränte- och amorteringsliqviderna, hvilka skulle verkställas i London, för obligationsinnehafvarne blifva förenade med särskilda kostnader; och om åter deras försäljande inom England vore afsedt, komme ett väsendtligt hinder för deras spridning att möta, då i detta land för all obligations-amortering uppköpsmethoden vore den vanliga.
Då Jåneöfvertagarne fixt öfvertogo endast en fjerdedel af lånesumman, samt Riksgälds-kontoret alltså äfventyrade att för egen räkning nödgas föryttra återstoden, hade Fullmägtige bort låta sig vara företrädesvis angeläget att tillse det obligationerna erhöllo en sådan lydelse, som befrämjade deras spridning inom det land, der de voro afsedda att föryttras; och då nu lånet afslutades i England och i Engelskt mynt, hade, enligt Revisorernes förmenande, Fullmägtige icke bordt medgifva att obligationerna ställdes på amortering; erinrande derjemte Revisorerne om den fördel af uppköpsmethoden, att, om räntefoten i obligationerna ej sattes allt för hög, tillfälle förefunnes att medgifva en större rabatt, enär låntagaren icke då, såsom när utlottniugsmethoden begagnades, vore underkastad nödvändigheten att al pari inlösa obligationer, för hvilka han sjelf, vid deras utsläppande, måst vidkännas rabatt; hvarförutan man kunnat påräkna att, då den allmänt gångbara räntefoten här i Sverige vanligen är , högre än den Riksgälds-kontoret för sina obligationer måste erlägga, amorteringsfonden skolat genom förräntning tillvexa i hastigare progression, än amorteringsplanen afsåge och följaktligen blifva tillräcklig att redan före slutet af den för lånets fullständiga liqvideraiule bestämda tid fullgöra amorteringen.
Det beslut, som af Fullmägtiges pluralitet fattades om uteslutande ur Fullmägtiges protokoll af en del utaf det yttrande, som Herr Statsrådet Friherre Gripenste dt i egenskap af Konungens ombud afgaf vid den, på Fullmägtiges begäran, den 13 Februari 1864 med honom hållna konferens, har af Revisorerne gjorts till föremål för klander, under yttrande att detta Fullmägtiges förfarande synts
Revisorerne dess mera anmärkningsvärdt, som, äfven om man antoge, att Fullmägtige icke egde skyldighet att lyssna till de råd och framställningar, som af Konungens ombud meddelades, — en skyldighet, som likväl ville synas vara be JB th. till Jt.
Prat. 1865 & 1866.
4 Sand. 1 Afd. 12 Haft. 5 34 Stats-Utskottets Utlåtande J\s 29. tingad af Rikets Ständers särskilda anhållan, att Kongl. Maj:t vid denna upplå nings företagande täcktes lemna Fullmägtige sin nådiga bemedling och medverkan för den erforderliga lånesummans erhållande mot de för Svenska Statsverket möjligen billigaste Vilkor, — det väl ändock varit deras skyldighet att i protokollet i sin helhet låta intaga Herr Statsrådets anförande.
Hvad Riksarkivarien Nordström i sitt till Fullmäktiges protokoll den 7 Juli afgifna, här ofvan omförmälda yttrande anfört till stöd för en motsatt åsigt, förklarade Revisorerne sig icke kunna godkänna, då den för Fullmägtige gällande ansvarighetslag icke uppställer något hinder för Fullmägtige att i sin helhet afhöra de framställningar, dem Konungens ombud kunnat hafva att göra i sådana ämnen, som stå i sammanhang med de frågor, om hvilka Fullmägtige, enligt grundlagens hänvisning, särkildt med honom önskat en öfverläggning.
Likaledes hafva Revisorerne funnit Herr Statsrådet
Gripenstedts rätt att öfvervara justeringen af det protokoll, som fördes vid den med honom hållna öfverläggning, vara så obestridlig, att något uttryckligt förbehåll derom icke af Herr Statsrådet behöft framställas; slutande Revisorerne sitt klander af Fullmägtiges förfarande i denna punkt med den anmärkningen att den beslutade uteslutningen af en del utaf Herr Statsrådet Gripenstedts yttrande får en ökad betydelse, då man finnar, att hvad som uteslutits är just sådant, som icke öfverensstämmer med Fullmägtiges åtgöranden.
Särskildt klandras såväl af 1864 som af 1865 års Revisorer det åtgörande af Fullmägtige, hvarigenom de, i angifvet ändamål att bereda det nya lånet framgång på den Engelska penningemarknaden samt för öfrigt på de skäl, som här ofvan ur Fullmägtiges protokoll för den 16 Juni 1864 finnas anförda, nämnda dag beslöto att för Riksgälds-kontorets räkning uppköpa eller i byte emottaga i Pund Sterling utfärdade obligationer för det i England upptaga jernvägslånet, till ett kapitalbelopp motsvarande 300,000 Preussiska Thaler, derest såsom betalning eller vederlag för dessa obligationer antogos i Riksgälds-kontorets ego befintliga, till det år 1858 i Thaler Preussisk Courant afslutade jernvägslån hörande obligationer, under vilkor att 1 Pund Sterling icke betalades högre än 6 2'3 Thaler.
Om lämpligheten och gagnet af denna transaktion, om sättet för det dervid fattade beslutets delgifvande åt Schröder &
Comp. medelst en af Riksarkivarien Nordström å öfrige Fullmägtiges vägnar expedierad skrifvelse samt slutligen om samma skrifvelses ofullständighet yttra sig 1864 års Revisorer sålunda: “Den nu omförmälda transaktionen har synts Revisorerne i flera hänseenden “förtjena särskild uppmärksamhet.
I främsta rummet hafva Revisorerne icke “kunnat undgå finna det oformligt, att Fullmägtige uppdrogo åt en bland sina ledamöter att å Fullmägtiges vägnar aflåta skrifvelser, utan att dessa skrifvelse!1 “till sitt innehåll och sin ordalydelse kommo till Fullmägtiges kännedom förr än “flera veckor förflutit sedan de afgått och utan att skrifvelserna blifvit, på sätt “1 § i1 den för embets- och tjenstemännen vid Riksgälds-kontoret gällande in - Stats-Utskottets Utlåtande J\§ 29 35 “struktion och tjenstgöringsordning föreskrifver, kontrasignerade af Fullmägtiges “Sekreterare.
I förevarande fall har sålunda inträffat, att den' afgångna skrifvel“sen icke ordagrannt upptager det af Fullmägtiges majoritet vid beslutets fattande gjorda förbehåll.
“Vidare har det förefallit Revisorerne, som skulle ett utbyte af obligationer, “tillhörande 1858 års jernvägslån, emot obligationer af det nya slaget kunna “jemföras med bortbytandet af en bättre vara mot en sämre.
De till 1858 års “lån hörande obligationer hafva nemligen ända till sednare tider varit afsättliga “inom Tyska penningemarknaden, då deremot de innevarande' år utgifna jern“vägsobligationerna icke numera synas noterade på Londons fondbörs och icke “heller efter de Tyska kursnoteringarne finna köpare. “Då Fullmägtige såsom motiv för den ifrågavarande finansoperationen uppgifva, att transaktionen skedde för att befrämja framgången af det illa noterade Svenska jernvägslånet, derigenom att de Svenska papperen erhöllo afsättning inom Sverige, hvilket skulle öka förtroendet till Svenska Statens soli“ditet, så hade väl, ehvad det gafs någon utsigt att här i landet sprida de nya “obligationerna eller icke, det varit tjenligare att åt någon lämplig ointresserad “person i utlandet uppdraga att med de medel, som efter skedd försäljning af “de Tyska obligationerna erhölles, på Londons börs tid efter annan och inom det “disponibla beloppet uppköpa de Svenska obligationerna, hvarigenom det möjligen “hade kunnat lyckas att, åtminstone för någon tid, uppdrifva kursen å desamma.
“I stället att sålunda förfara, vände sig Fullmägtige till låneöfvertagarne Schrödler & Comp., som egde hela ebligationsmassan, samt erbjödo denna firma helt “enkelt ett utbyte af Riksgälds-kontorets Tyska obligationer root de nya Engelska, ett anbud, på hvars antagande firman naturligtvis ej länge besinnade sig.
“Utan att afvakta Schröder &
Coinp:s anmälan om öfvertagande af andra fjerde“delen af lånet eller någon del deraf, afhände sig således Fullmägtige de Tyska “obligationerna å 300,000 Thaler, utan att derför erhålla annan valuta än s. k. “scrips eller Schröder &
Comp:s interimsförbindelser.
Att en sådan transaktion, “ifall den blefve bekant på Londons börs, icke skulle öka benägenheten för de “Svenska papperen torde lätteligen kunna inses.
“Förutom den omständigheten att Riksgälds-kontoret för de inköpta Tyska “obligationerna betalt ända till 96 procent, då deremot de Engelska noteras blott 88 ä 89 procent utan köpare, hvarigenom denna transaktion måste tillskynda “Riksgälds-kontoret en icke obetydlig förlust, förefaller det anmärkningsvärdt, att “Fullmägtige i sin skrifvelse till Schröder &
Comp. icke uttryckligen betingade sig, att i utbyte erhålla obligationer utaf den del af lånet, som icke blif“vit fixt öfvertagen.
Det skulle nemligen kunna inträffa, att låneöfvertagarne “såsom valuta för de Tyska obligationerna lemna obligationer-, tillhörande den “första fjerdedelen af det nya lånet, I sådant fall skulle transaktionen leda till 36 Stats-Utskottets Utlåtande J\s 29 “ytterligare minskning af den redan förut obetydliga andel af lånet, som blifvit “fixt. öfvertagen.“
Till hvad 1864 års Revisorer om denna sak sålunda yttrat, hafva Revisorerne för sistlidet år, efter meddelad redogörelse för hvad Fullmägtiges protokoller intill den 5 September 1865 i detta ämne innehålla fogat den erinran, att sedan Fullmägtige, i den uppgifna afsigten, att för Schröder &
Comp. lätta öfvertagandet af lånets optionsandel, beslutat att direkte med låneöfvertagarne verkställa ett obligationsbyte, i stället att på annan väg föranstalta om försäljning af Thaler-obligationerna och uppköp i stället af obligationer för det nya lånet, ändamålet med den sålunda anlagda operationen i lika grad uppnåtts, om Fullmägtige, efter aftalets träffande, icke genast afhändt sig Thaler-obligationerna,, utan uppskjutit bytets verkställande intill dess sig visat, om långifvarne komme att öfvertaga någon del af den på option ställda låneandelen, i afräkning å hvilken meningen var att affären skulle uppgöras; i hvilken händelse det nu inträffade missförståndet med deraf härflytande följder svårligen kunnat komma att ega runi.
De anmärkningar i öfrigt, sorn af 1864 års Revisorer blifvit mot Fullmägtiges åtgöranden i denna lånefråga framställda, torde icke här behöfva något särskildt omnämnande eller vidare utveckling än sorn deråt, längre fram i detta utlåtande, kommer att, egnas.
Den utförliga förklaring, deri Fullmägtige till besvarande upptagit de mot dem i 1864 års revisionsberättelse framställda anmärkningar, börjar med bemötande af hvad Revisorerne yttrat om de särskilda jernvägslånens olika pris och bestrider rigtigheten af den slutsats, hvartill Revisorerne kommit, då de antaga att 1864 års lån skulle vara något dyrare än lånen af 1858 och 1860.
Enligt den af Fullmägtige framlagda kalkyl skulle nemligen den årliga räntan utgöra: för 1858 års lån 5, >7; procent, för 1860 års lån 5,' 06 „ och för 1864 års lån antingen ..... 5, 90 „ eller 5,210 „ samt alltså sistnämnda lån väl vara något dyrare än lånet af år 1860, men deremot billigare än det af år 1858.
Revisorerne uttryckligen förklarat, att lånets dyrhet i och för sig icke utgör anledning till klander, enär tiden för lånets negocierande ovedersägligen varit särdeles ogynnsam, har Utskottet, som delar denna Revisorernes åsigt, ansett obehöfligt att ingå i närmare undersökning af det ena eller andra beräkningssättets större tillförlitlighet; dock vill Utskottet, med anledning af hvad Stats- Utskottets Utlåtande Jfé 29. 37 Fullmägtige, i en not till sin förklaring, sjelfve upplysa derom, att vid de af Fullmägtige framlagda beräkningar något afseende icke blifvit fästadt på den s. k. “jouissancen“ såsom varande ett vid låns upptagande i London vedertaget bruk, här hafva erinrat, att denna jouissance onekligen innefattar en utgiftspost, som drabbat
Riksgälds-kontoret såsom låntagare och för hvars uteslutande ur kalkylen dess egenskap att vara ett i London vedertaget bruk icke innebär någon giltig grund.
Från detta uteslutande lärer alltså till icke oväsendtlig del förklaring kunna hemtas öfver det förhållande att, då Revisorernes och Fullmägtiges beräkningar för livart och ett af 1858 och 1860 års lån skilja sig från hvarandra med endast 0,oo4 procent, samma beräkningar i afseende å 1864 års lån förete en jemförelsevis ganska betydlig differens.
Revisorernes först framställda anmärkning deremot att Fullmägtige, ehuru de egde antaglig visshet derom att låneuppdraget skulle komma att lemnäs i deras händer, likväl icke under den långa tid, lånefrågan hos Rikets Ständer behandlades, vidtagit sådana förberedande åtgärder, som, då uppdraget slutligen erhölls,, kunnat, verka till frågans utredande och konseqventa behandling, och att ej ens något program, upptagande de hufvudsakliga vilkor, hvarunder Fullmägtige skulle velat inlåta sig i underhandling med hugade låneöfvertagare, blifvit uppgjordt, hvarken före eller vid den tid låneuppdraget åt Fullmägtige lemnades, eller under de flera månader, sorn derefter förflöto, innan länet afslutades. — gifver
Fullmägtige anledning att ingå i ett omständligt svaromål, hvaraf Utskottet ansett sig böra återgifva det hufvudsakligaste.
Hvad först de af Revisorerne antydda förberedande åtgärderna beträffa, förklara Fullmägtige att, så länge något låneuppdrag icke kommit Fullmägtige tillhanda, kunde de, i brist af fullmagt, vid saken intet tillgöra.
Att uppdraget skulle lemnäs i Fullmägtiges händer, så vida lånet definitivt beslutades, derom kunde de väl vara förvissade; men huruvida Rikets Ständer, på samma gång de bestämde sjelfva lånebeloppet, ville angående lånevilkoren eller i andra afseenden meddela Fullmägtige några särskilda föreskrifter, derom saknade
Fullmägtige kännedom ända till dess att lånebeslutet dem till verkställighet delgafs.
Att under en sådan mellantid inlåta sig i några, om ock blott preliminära, underhandlingar om lånet, hade alltså icke kunnat leda till något önskadt resultat, enär penningeställningen kan, efter hvad erfarenheten visar, inom några få dagar undergå väsen dtliga förändringar och hvarje klok affärsman följaktligen icke låter på förhand binda sig vid vilkor, som ej genast skola gå i fullbordan.
Genom vidtagandet af dylika preliminära underhandlingar, innan någon fullmagt var gifven, som berättigade att om lånet afsluta kontrakt, skulle följaktligen ingenting kun nät uträttas.
Mot det af Revisorerne ifrågasatta låneprogram a^se
Fullmägtige ungefärli gen enahanda erinringar kunna, göras.
Innan ännu omfattningen och vilkorep 38 Stats-Utskottets Utlåtande J\f£ 29. för Fullmägtiges mandat voro dem bekanta, kunde naturligtvis icke något sådant program framläggas.
Hvad dess uppgörande efteråt angår, visar protokollet folden 8 Oktober 1863 att frågan derom icke varit förbisedd, men att Fullmägtige efter öfverläggning stadnat i det beslut att något dylikt program icke borde meddelas.
Såväl vid uppnegocierandet af 1858 års lån som lånet af år 1860 hade förfarandet varit enahanda, utan att då gifva anledning till anmärkning.
Emellan programmets offentliggörande och lånekontraktets afslutande skulle alltid någon tid komma att förgå, under hvilken penningeställningen i en eller annan rigtning kunde förändras.
De en gång i programmet uppställda vilkoren skulle emellertid icke kunna nedsättas, hvilket åter antagligen kornrne att föranleda dertill att dessa vilkor å lånsökandens sida ställdes lägre än hvartill penningeställningen, vid den tidpunkt programmet emanerade, gåfve skälig anledning.
Härigenom skulle programmet i sjelfva verket förlora all betydelse och negociationerna om bättre vilkor eller om lånevilkoren i allmänhet inträda på samma ståndpunkt, som om intet program utfärdats.
Då Revisorerne åt saknaden af ett program funnit sig böra tillskrifva, bland annat, den omständigheten att, i afseende å det lån, som sedan afslutades, ännu, vid tiden för dess undertecknande åtskilliga förut icke uppgifna bestämmelser tillkommo, erinra härvid Fullmägtige, att just den omständigheten, att sådana bestämmelser, oaktadt de så långt framskridna öfverenskommelserna, ännu i sista stunden framställdes, nogsamt bevisar, huru liten betydelse ett preliminärt program om lånevilkoren i sjelfva verket skulle egt, “enär en affärsman, så länge “han ej genom sin underskrift är vid ett aftal bunden, ofta kan, med ständigt “aktgifvande på de mångfalldiga förhållanden, som inverka på handeln, penninge“ställningen och krediten, finna sig föranlåten antingen att i dag uppställa vilkor, “dem han någon dag förut icke hade anledning att begära, eller ock frånträda “den förberedda affären.“
Efter att sålunda hafva redogjort för hvad såväl å Revisorernes som Fullmägtiges sida i denna punkt blifvit anfördt, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer måtte vid den afgifna förklaringen låta bero.
Hvad Revisorerne dernäst anmärkt mot
Fullmägtiges förfarande att inlåta sig i underhandling med Heinemann såsom uppgifvet ombud för ett så kalladt consortium, bestående af Tyska bankirer, utan att
Heinemann genom aflemnad fullmagt visat sig i sådant afseende behörig, är af Fullmägtige besvaradt i en förklaring, ur hvilken här upptages följande: “Heinemann har i denna lånefråga uppträdt såsom ombud i främsta rummet “för principale låneöfvertagaren, bankirfirman John Henry Schröder &
Comp. i “London, och har denna firma uti ett den 14 Oktober 1863 dateradt, den 19 i Stats- Utskottets Utlåtande J\'s 29.
39 “samma månad hit ankommet bref hos Fullmägtige introducerat Herr Heinemann “såsom sitt ombud härstädes för lånenegociationernas preliminära bedrifvande.
“Brefvet var för Herrar Revisorer tillgängligt jemte andra till lånefrågan hörande “handlingar, och bland dessa äfven ett af samma bankirfirma redan den 21 Augusti till Fullmägtige aflåtet bref i samma ämne.