Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att, enligt ofvannämnda Kongl. Bref böra, enär Storskiftes Förrättningar uppvisas bos HäradsRätterne, desse noga jéfterse, huruvida skiftens antal, med Landtmäteri Författningar-? ne instämma, samt i annat fall, derest förordningens innehåll i denna del icke funnes vara rätteligen iakttagen, änskönt tvist ej yppas, ingen fastställelse derå meddela, utan den skedda delningen endast tjena Vederbörande till efterrättelse, så länge de enhälligt dermed utnöjas, men x Kongl, LagUtskott ett slet inbunden. 103*7 Förordningen, om Landtmäteriet i Riket, skall likväl enligt Riksdagsmannens tanka, en oell annan ändring vara högst nödig, enär uti de Norra or terne finnas åtskilliga från hvarandra spridda så kallade upprödjningar, eller vattensjuka ängar, sorn i anseende till deras sämre .beskaffenhet, omöjligen förmenas kunna, efter vanlig gradering, tilldelas en jordegare.
Då hvarje Granne inom byen nödgas deraf taga sina vissa lotter, hvarigenom ofta inträffar, att någon inom Bylaget, måste erhålla flere skift än författningarne tillåta samt af sådan orsak under stundom skall hända, att
Domaren vägrar lemna den äskade stadfästelsen, hemställes, att, om ock Föreskriften, angående skiftens antal, någon gång skulle i ofvanomförmälte måtto Öfverskridas, sådant ej bor hindra HäradsRätten att fastställa en delning, hvarmed alla Vederbörande förklaradt sig nöjde.
Uti detta Memorial har Johan Longberg instämd t, med tillägg, att å alla de orter af Rikets Norra Pro vincet, der föreskriften i Storskiftes Stadgan om skiftens antal, titan jordegares uppenbara skada och förderf icke kan följas, sådane egodelningar, sorn hittills varit vanlige och grunda sig på locala omständigheter, bora få verkställas, och fastställelse „ derå icke vägras, när jordegarne med den gjorda delningen nöjde, sådant yrka, helast i annat fall den tilltagande odlingsfliten skulle qväfvas och den idoge Iordbrukarcn förlora nyttan af 1033 LagUtskottett Retänkanåen. flere års mödor och besvär; uti hvilken tanka åtskillige af Ståndets Ledamöter sig förenadt.
Jdvad sålunda blifvit anfördt, hafva Utskotten till pröfning förehaft; Och ehuru Utskotten ansett sig ej kanna oinskränkt tillstyrka det förslag RiksdagsFullmiigtigen.
Bergman uppgifvit': att Häradsrätt ej hurde vara hindräd, att fastställa en storskiftes delning) hvarmed alla Vederbörande förklaradt sig nöjde, om ock föreskriften om skiftens antal någon gång skulle ÖfverskridaS) enär ett sådant Förslag synes Utskotten icke öfverensstämma med Enskiftés Författningens anda och den dermed åsyftade redighet och enhet i skiftläggningen, hafva Utskotten likväl till förekommande af dé öfvérklagade olägenheterne och af de förluster) som genom ifrågavarande stadgande kail för Enskilde jordegare uppkomma) ansett lämpligt föreslå) att hvad 2 Mom. 4 §• samt 3 Mom. 5 §. af Kongl. MajrtS Nådiga Förordning , om En skiften af den 2 Februarii 1807 stadga) angående delningen af så beskaffad Mark) som den ifrågavarande) äfven må lämpas till Storskiften, så att dervid forst bor ur* skiljas hvilka ägor 1 sämfälligheteii af åker) äng ut-och betesmarker äro af den odlingsbara beskaffenhet, att de såsom till åker och äng eller så kalladt Circulations bruk tjenlige, kunna i storskiflesdelningen intagas och hvilka deremot befinnas i det ofruktbara tillstånd, att de oaktadt vederlag, LagViskottett Bet Åttkanten, *039 icke böra emot inegor beräknas eller utdelas, såsom bergig och mycket stenbunden mark, sträf och mager sandmo, måssar, kärr och sidländta madängar, för hvilka affall felas, med flere sådane ofruktbara ställen, dock att dessa icke tilltagas större än nödvändigheten fordrar och så afrösas, att ingen stridighet om gränsorne framdeles må uppkomma ; samt att desse således afskiljde sämre egor derefter måge särskildt fördelas, dock att hvart hemmans andel deraf, om möjligt är, förenas med dess erhållna lott, eller lägges så nära derintill, som omständigheter ne medgifva.
Och få Utskotten på grund häraf vördsamt hemställa, att Riksens Höglofi.
Ständer ville Iros Kongl. Maj:st i underdånighet anhålla, om utfärdandet af ett tillägg uti StorskiftesFörfattningarne, i likhet med de af Utskotten här ofvan föreslagne grunder.
Stockholm den 29 Augusti 1823, JNT:o 164- Ankom den 5 Sept. 1823, Riksens Höglofi.
Lag samt Allmänna Besvärs och Ekonomi Ut - ie>4® LegVt skot tets BetHnkattäe». skotts Utlåtande, i anledning af yrkad förändring uti EnskiftesFörordningen, i hvad den angår, huru med föregången Stor skif'tes delningförhållas bör, då enskifte begäres.
Bon de Staude t tiar,, genom ProtocollsUtdrag af d^n 2.8- sist?..
Februarii till Utskottens förenade åtgärd ö fverlemna t ett Memorial a f Riks da gsFu 11 m ägt i’ge u Anders Hansson, från Upsala
Län, deruti anmärkes:- att ehuru stadgandet uti KonglMajis Nådiga EnskiftesFörardaing den x Februarii 1807, att föregående
Storskiftes eller andre egodelningar ej äro- h,inderligeför verkställandet af ett begärt Enskifte och befrämja utbrytning af egor från samfällighet i en by, för att derigenom bereda en fördelaktigare odling af jorden ,, skall det likväl ej alltid svara emot detta åsyftade ändamål, utan ofta tjena den ränkfulle till förevändning, då han antingen vill tillfoga sina grannar kostnaden af en ny egodelning, eiler ock egennyttigt åtkomma deras egor, sorn genom flit och omtanka blifvit betydligt bättre hafna de* än lians egna.,'
Till förekommande af dylika missbruk föreslår RiksdagsFullmägtigen den förändring i nu gällande EnskiftsFörordning: att en föregående Laglig Storskiftesdelning ej må brytas elier förändras af ett begärt Enskifte, så vida förstnämnde delning finnes, vara så beskaffad, att hvarje delegare i eu samfällighet dervid F Lagutskottets Betänkande») 104? undfått i Åker endast ett skifte i hvarje årgång, samt hans öfrige tillhörigheter af Äng, Betesmark och Skog blifvit samlade på ett för hvarje del deraf lämpligt ställe, och hvarigenom den så mycket uppmuntrade utbrytningen af egor redan synes hafva vunnit fullbordan; och har RiksdagsFullmägtigen Erik Paulsson, från Elfsborgs Län, härmed sig förenat.
Med kännedom af den vesentliga båtnad, som redan verkstälde Enskiften medfört, i afseende på Jordbrukets förkofran och jordens förbättrade häfd, hafva Utskotten ansett sig icke böra tillstyrka något, sorn i minsta mån kunde lägga hinder i vägen för Enskiftesförrättningars laglikmätiga verkställighet, och då nu väckte motio'n åsyfter en rubbning uti den i EnskiftesFörfattningar stadgade grund, att den delegare i Byelag, som åstundar att få sina egori Enskifte utbrutne och i ett sammanhang afskilde, skall dertill ega vitsord, utan att några förut gjorde aftal eller faststälde delningar måga i vägen ligga, finna Utskotten så mycket mindre anledning, att ofvannämnde förslag understödja, som Enskifte, i det fall Motionairen uppgifvit, synes med större lätthet kunna ske, då egaren förut blifvit genom Storskifte sammandragne; Hvilket dock till Riksens Höglo fl. Ständers pröfning vördsamt öfverlemnas.
Stockholm den 39 Augusti 1820. 104&
LagUtskotttts Bftiinkanicn, i N:o 165 Ankom den 5 September 182.3. Riksens Högloft.
Ständers Lag- saint Allmänna Besvärs- och Ekon omi Utskotts utlät ande , i anledning af väckt fråga, att, vid en blifvande ny Domstols organisation, förlikningsåtgärderne mätte skiljas ifrån Domstolarne och uppdragas åt särskilde Nämnder.
Uti Remiss af den 12 sistlidne månad liar Högloft.
Ridderskapet och Adeln till Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottens gemensamma behandling remitterat ett anförande af Herr von Hartmansdorff „ August, deruti lian, efter en allmän framställning af sin åsigt rörande FörlikningsNämnders organisation och beskaffenhet, samt deras redan visade nytta i grannriket Norrige, hemställer, att Riksens Höglofl.
Ständer måtte, genom underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, uttrycka deras önskan, att vid den nj^a
Domstolsorganisationen särdeles afseende måtte fästas vid förliknings-åtgärdernes skiljande ifrån Domstolarne och uppdragande åt särskilde Nämnder, samt att om Kongl.
Majit skulle med Riksens Högloft.
Ständer in - Lagutskottet* BetånkanLen, 1043 stämma uti en lika åsigt af ämnet, LagCommitteen måtte erhålla uppdrag att i enlighet dermed uppgöra förslag1.
Efter behörigt öfvervägande af hvad salunda blifvit hemstäldt och dermed sammanhang eger, fa Utskotten vördsamt anföra, att Utskotten, som erkänna de vigtiga fördelarne af Municipal-inrättningar i allmänhet, hvarigenom folket sjelft kommer i närmare tillfälle att deltaga i afgörandet i egne angelägenheter, äfven finna hvad Herr von Hartmansdoff föreslagit, i afseende på Förl ikni ngsNänander* vara för-. tjent af mycken uppmärksamhet; men då hvarken Utskotten eller Riksens Högloft.
Ständer torde vara i tillfälle, att, i sakens nuvarande skick och innan frågan omförändring i Domstols-organisationen till pröfning förekommit, taga Herr von Hartmansdorfts förslag i särskildt öfvervägande och sig deröfver bestämdt utlåta, så hafva Utskotten ansett sig höra tillstyrka Riksens Högloft.
Ständer, att till Kongl. Majit i underdånig
Skrifvelse öfverlemna detta Herr von Hartmansdorffs Memorial, med underdånig anhållan, att det måtte i nåder meddelas LagCommitteen, hvilken å hans framställda Förslag icke lärer underlåta att göra det afseende, som detsamma må kunna förtjena.
Dock underställes detta vördsammeligen Riksens Högloft.
Stockholm den 29 Augusti 1823. 1^44 Lagö t shott et s Bethknmlen.
Antom elen 5 Sept. i8a3 M '.sens Häglofl.
Ständers Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonoviiUtskotts utlåtande, i avledning af gjorde amnkrkningnr vid Utskottens Betänkande angående Byggnads skyldigheten vid Kyrkoherdebostaden.
Detta Betänkande har blifvit återremitterad t frän Högloft.
Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda BondeStändet, på grund af de anmärkningar, som innom desse Stånd dervid blifvit gjorda, och hvilka innefatta: 1:0 Att Utskotten ansedt öfverflödigt lemna någon åtgärd till förtydligande eiler närmare bestämmande af föreskrifterne i 2 §. af 26 Gapitlet ByggningaBalken angående Presternes skyldighet att underhålla hasen å deras boställen, hvadan det yrkas, alt en förklaring af denna § borde utfärdas, som bestämmer huru långt Prostens skyldighet att reparera och underhålla må sträcka sig, äfven som när Sockneraäns skyldighet att
Bygga och bättra skall cg a rum, i hvilket afseende förslagsvis hemställes, att bresten alltid borde reparera, och att församlingens åtgärd ej skulle vidtaga förr än byggnaden vöre till Reparation oduglig, och derföre borde nybyggas.
LagUtskattetf Betänkande«. 1045 2:0
Att då Utskotten icke ansett sig kunna tillstyrka ett allmänt upphäfvande af skyldigheten att bygga och underhålla Tionde lada., enär det förändrade sättet för Pastoraliernes utgörande icke grundar sig på allmän
Lag utan på särskildte ingångue Gontracter, hvilka endast på viss tid kunna afslutas, efter hvilken tids förlopp det kan vara vederbörande obetaget, att i Stöd af Lag och privilegier yrka tiondens erläggande i skaft, då ladan åter blir behöflig, så borde dock hos Kongl. Maj:t underdånig anhållan göras, om utfärdande af den nådiga förklaring att där Gontracter om Pastoraliernes utgörande i Spannemål äro för visse år uppgjorde eller framdeles uppgöras, församlingarne må, så länge Contracterne gälla, vara befriade från skyldigheten att underhålla Tiondelada, och berättigade att densamma efter godtfinnande disponera.
Utskotten hafva tagit detta i noggrannt Öfvervägande , och få derefter vördsamt anföra: att hvad första puncten heträffar, eller Parter nes skyldighet att underhålla sina Prestebohl, så och ali den stund 2 §. 26 Gap. ByggningaBalken tydeligen bestämmer: att bresten är skyldig hälla husen vid magt med egen kostnad, utom när de af ålder och bruk och ej af Pt estens vanryckt förfalla, då Sockne männen skola them bygga och bättra på therns kostnad, synes i Utskottens tanka ej mindre beskaffenheten af Pvestens underhälls skyldighet, än grän - I04-1’ Lagutskottett Betdnhanden. sen dit den sträcker sig, samt der Socknemännens vidtaga vara tillräckligen angifven och bestämd; och om, såsom an-?, märkt blifvit, Församlingar stundom blifvit ålagde en obehörig uliderhå het, emedan Domaren ansett husen icke hafva förfallit genom Prästens vanryckt, Så lärer sådant icke kunna med skäl anses såsom en följd af ett obestämdt eller felagtigt uttryck af Lagstiftarens mening, hvilken i detta afseende synes tydlig och klar, utan fast heldre böra ti Ilsk lif vas Lagskiparens felagtiga tillämpning deraf, i fidi förhållanctet verkligen varit annorlunda.
Utskotten finna sig derjemte af dessa anmärkningar föranledde, att begagna detta tillfälle, för att erinra om vådan deraf atti allmänna sta.dgandeu alltför noga vilja bestämma och upptaga alla förekommande speciella händelser och fall,, hvarigenom Lagen går miste om sin väsenteliga egenskap af allmännelighet.
På sådant sätt skulle förenämnde Lagrum om Byggnads-skylldigheter å
Pr estebohl i sjelfva verket obehörigen förändras_, och komma att innefatta annat än hvad dermed verkeligen åsyftas, öm den förklaring deraf, som nu blifvit yrkad, biföJUes, att nemligen församlingens åtgärd dervid ej i något fall skulle vidtaga, förr än byggnaden vore lill Reparajion oduglig, emedan Pastor icke då egde att påräkna församlingens biträde i händelse att vådeld, åska, eller annan oafvärjbar naturhändelse till större eller min - ImUtsknttflf Betrinknndtn.
1047 dre del förstörde boställsbyggnaden, hvilket biträde nu likväl är honom i Lagen tydligen tillerkändt.
På dessa skäl kunna Utskotten icke tillstyrka någon förändring i denna del af Betänkandet.
Och förmoda Utskotten att de lin Öfverklagåde ölägenheterne skola till betydlig del förekommas, om, såsom Utskotten hemStäldtj Huse
Sy ner å Prestebohl komma att ordentligen hvart tredje år hållas.
Övad dernäst angå?
det väckte påståendet om utfärdande af en nådig förklaring, soin frikänner från byggnad och underhåll af tionde lada under den tid Convéntiöneit om Pastoraliernes utgörande gälla, så syhes Väl eldigt Utskottens ianka det följa af sig sjelft att vederbörande må vara befriade från en sådan byggnad i de fall och under den tid då ändamålet för densamma icke eger rum, likväl och på det olika begrepp och tydningar i detta afseende icke må föranleda tvistigheter» föranlåtes Utskotten vördsamt tillstyrka Riksens Högloft.
Ständer att i underdånighet anhålla det Kongl. Maj:t täcktes i utfärdande kungörelse i Nåder förklara ått i de församlingar der öfverenskommelser om Presträttigheternes utgörande redan ega rum och inged del af tionden levereras i skaftet samt något om tionde lada icke blifvit bestämdt, äfvensom på de ställen der sådana öfverenskommelse!' framdeles kunna afslutas må Försam - 1048 LflglJtikottas Betänkande». lingsboerne under den tid Conrentionen lacker, vara befriade från skyldigheten att bygga eller underhålla tionde lada, samt berättigade att densamma efter godtfinnande disponera.
Ständers egen upplysta profning jemte vördsam anmälan, det Betänkandet blifvit godkändt af Högv.
Stockholm den 29 Augusti i8a3.
Ankom d. 5 Sept. t8a3.
Lag samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotts
Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o 73, angående rättighet till grustägt å andras egor för under hållande af allmänna vä garn e, samt sättet och ordningen till samma rättighets bestämmande och be a gagnande.
Ridderskapet och Adeln samt Yälofl.
BorgareStåndet hafva till Utskottens förnyade handläggning åtterremilteradt ofvannämnde Betänkande, hvaremot följande anmärkningar blifvit gjorde: hos först - LngUt slottets Bet wianden» i°49 nämde RiksStåtid, af Herr Riben, Carl Wilhelm,' som förmenat menniskor i allmänhet ej vara så ogena, att den af Utskotten föreslagne lagen hehöfves, då man gerna upplåter sina sandgropar åt vägl ullnings-skyldige, i hopp att i sin tour njuta samma välvilja af en annan; och i öfrigt trott, att resultatet af Utskottens förslag skulle blifva endast tvister och processer, som dessförutan aldrig hade kommit i fråga.
Af Herr Tham, Wollrath> som vid medgifver, att en undersökning, genom.
Mäj:ts Befallningshafvande kunde vara behöflig och nyttig, men blott på vissa ställen, då den deremot i många Landsorter vore alldeles onödig, hvarförutan, att ovilkorligen påbjuda och föreskrifva, det regleringar skulle ske hvart Femte år, vore, enligt Herr Thams tanka, att påkalla en Rättegång i stort, som i fall målet skulle fortsättas till KammarCoMegium, troligen vore oafgjord vid nästa Forn års reglering, hvadan Herr
Tham trott, att ofvannämnde regleringar icke ovillkorligen på alla ställen borde ega rum, utan att det på Kongl. Majrts Befallningshafvande borde bero, att, i anledning af sig yppande tvister, vidtaga nödige anstalter.
Af Herr St åhle_, som, med instämmande uti de flere Ledamöters särskilde tan - 105o Lagutskottets Betänkande». ka hvilken uti ProtocollsUtdrag åtföljde Betänkandet: att nemligen Utskottens förslag angående reglering af Grustägts rättigheten emellan väghållnings-skyldige och jordegare, dels icke borde tillämpas inom andre Härader eiler orter, än der en sådan reglering' af. menigheten eller enskilde hos vederbörande påkallas, dels ock att denna reglering icke ovillkorligen må ske hvart Femte år, äfven fästadt uppmärksamheten på den omständighet, att sandtägtsgrafvar finnas, så väl för landet å Städernes jord, sorn. och tvärtom för Städerne på Landets jord, och att det icke vore föreskrifvet huru med sådane borde förhållas; samt af Herr Hjertström, som åberopat sin förut yttrade särskilde tanka, att nemligen den föreslagne undersökningen och regleringen om Grustägtsrattigheten borde ega rum endast då, när den påkalla af en menighet eller tvistande parter, lieldst det eljest lätteligen kunda hända, att en kitslig Kronobetjent, ehuru de väghållningsskyldige och Egarne till marken, der gruset hemtas, sins emellan voro ense om grustägten, togo sig anledning, förorsaka dem flere olägenheter genom klander å grusets beskaffenhet m. m. så framt det blefve en ovilkorlig föreskrift, att regleringen skulle hvart Femte år verkställas, eller förordnandet derom ensamt bero på Konungens Befallnmgshafvandes godtfinnande.
Vid f agUiskbii/ts 1'ctänknnleii. lejt
Vid gf ansinii ageli äf dessa anmärkningar * hafva Utskotten väl ansett sig å ena sidan, böra afse» att de loö.ala förhålla n^ deiii sorn p;\ vissa örter kunna gora de t fråga varande regleringariie öfverflödige > eller mindre ändainålsenlige» inäga komma i beräkning, men också, å andra sidan, att eii allmän angelägenhet, sådan som den ifrågavarande, aldrig må blifva beroende allenast af enskildt godtfinnande; och finha sig Utskotten af desse ahledningar böra tillstyrka deli förändring i äfsseende på de i förra Utlåtandet föreslagne regien ilga r , att de samme icke måge företagas å andra orter eller oftarég än Konungens Befallningshafvande, antingen uppå enskild fego-lotts-ägares begäran, hvilken ej må Vägras, eller ock> i och för Vägla g ningens behöriga besörjande i allmänhet, finna nödigt derom förordna, då de, i beg.gé fallen, icke eller måga verkställas inom större districter än bchofvet fordrar: att någon rubbning af inom Fem år verkställde så beskaffade regleringar , likväl icke i något fall inå ega rum; samt att, då antingen något Härad begagnat grustägt å Stadsjord, eller någon Stad åtnjutit sådan förmån, inom angränsande
Ifä radsområde, en sådan förmån bör komma i beräkning, i förra fallet vid regleringen i Staden, och i det Senare, vid regleringen inom Häradet, samt vederbörande kallas, att i detta LagiJtskottets Betmkanåen. 67 lös* LagVtshottets
Eetfinktifiden. afseende bevaka sin rätt, eller, om slik kallelse underlåtes, ega öppen talan angående samma rätt, äfven i det fall, att den vid regleringen icke skulle behörigen iagttagas. Hvilket allt underställes Riksens Högloft.
Ständers pröfning, med anmälan, att Utskottens förra Betänkande blifvit bifallet af Högv.
Ankom d. 5 Sept. 1823.
Ständers Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskotts Utlåtande i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens Betänkande angående yrkad ändring uti Kongl. Förordningen den 11 Julii 1803 om Räntegifvares och Räntetagares ömsesidiga rättigheter och [.skyldigheter.
Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkoliomiUtskottens Betänkande IN:o p3 , har af Högloft.
Piidderskapet och Adeln blifvit återremitteradt, till följe af Herr Printzenskölds dervid gjorde anmärkningar, hvilka innefatta att, genom af Utskotten begånget c I.ftnVtskottets Betankaudtn. *053 misstag, det icke skall blifvit besvaradt,- som med motionen åsyftadts, hvadan Herr Printzensköld yrkar af Utskotten få ytterligare bestämdt: 1:0
Inom hvad tid, då Tiondetagaren eller Tiondegifvare» icke är inom Häradet boende, vederbörande Tjensteman åligger, att om den bos honom skedde uppsägelsen underrätta Tionde t agaren; 2:0
Det ansvar, hvartill han gör sig förfallen i händelse sådant af honom försummas.
Men Herr Printzensköld anser det icke hafva tillkommit Utskotten att framställa något förslag till ett förändradt förhållande mellan Tiondegifvare och Tiondetagare, så att den ene af de förre icke skulle få njuta samma uppsägningstid, som den andre.
■ Utan att ingå i något utlåtande till besvarande, huruvida Utskotten misstagit sig örn motionens mening, få Utskotten å sin sida, till ådagaläggande att anmärknings-Författaren icke rätt fattat Betänkandet, vördsamt upplysa, att de af honom saknade omständigheter redan äro i detsamma tydligen upptagne.
Det är nemligen hvad första punkten beträffar, föreslagit och hemstäldt, alt all uppsägning skall ske före Thomredag.
Hvad återigen angår bestämmande af ansvaret för vederbörande Tjensteman, sorn försummar inom rätter tid underrätta Räntetagaren, om Räntegifvares uppsägning, så lärer yäl först och främst inses, att det» LtgVtskotttts Besinkandta. ta skall bestå uti vederbörändcs skyldig* het, att godtgöra hvad som genom hans försummelse förloras, samt derjemte alt ett sådant ansvar hittills nästan aldrig kunnat komma i fråga, emedan ingen tid varit föreskrifven, hvarinom uppsägelsen hos Kronofogde eller Regementsskrifvare borde ske, hvaraf följden varit att då anmodan om denna uppsägning skett så nära intill Thomsedagen, att Räntetagaren inom samina tid icke kunnat träffas, ansvaret folden uteblefne underrättelsen af sig sjelf förfallit.
Utskotten hafva, derföre emot hvad anmärknings-Författaren förmenat, ansett det vara behofvet påkalladt, att bestämma en viss tid före Thomaedag hvarinom anmodan till Kronofogde eller Regementsskrifvaré om uppsägning hos Räntetagaren bör vara gjord.
Någon rubbning i likheten al
Räntegifvares rättigheter och förmåner, uppkommer härigenom desto mindre, som det står hvarje Räntegifvare öppet att sjelf besörja uppsägning hos Räntetagare, hvaremot det Synes billigt, att om han vill begagna Tjenstemans biträde, denna Tjensteman äfven medgifves möjlighet att kunna fullgöra uppdraget.
Då detta Betänkande dessutom blifvit giltadt, ej allenast af Vällofl. Borgare-och Hederv.
BondeStånden, utan äfven af llögv.
PresteStåndet, hvarest sjelfva frågan är Vackt, så torde äfven deraf hemtas stöd för den öfvertygelse, att Utskotten icke misstagit sig om motionens syftning och Lagutskottett EetHnkandett. toss afsigt, Hvilket Utskotten likmätigt RiksdagsOrdningens 56 §. skolat Höglofl.
Ridderskapet och Adeln till svar vördsamt meddela.
Stockholm den 39 Augusti i8a3, N:o 169 Ankom den 5 September i8a3.
Utlåtande , i anledning af gjord anmåkrning vid Utskottens Betänkande angående våckt fråga om förhud för befälet vid de indeldte CavalleriRegementerne, att an~ skaffa och insätta Rustningshästar.
Utskottens afgifne Betänkande i detta ämne N:o 116 har blifvit återremitteradt af Hederv, BondeStändet till följe afderstädes gjordt påstående,]att Utskotten borde upptaga och besvara den frågan, huruvida Cavalleriebefälets hapdel med remonthästar kan afbjelpas genom ovilkorligt förbud, så att allt tillfälle till egennyttig beräkning vid hästarnes emottagande eller kasserande må kunna från denna sida förebyggas.
Till följe häraf få Utskotten vördsam LngUtsfottets Betdnkandtn'. anföra, att då Betänkandet innefattar eif Bestämdt svar på denna fråga, och nu någre nya skäl icke blifvit uppgifne, som skulle föranleda till förändring deri, kunna Utskotten icke annat än förblifva vid sin förut afgifhe mening, som redan vunnit 3:ne Stånds bifall.
Hvilket Hederv.
Bondeståndet härmed till vördsamt svav meddelas.
Stockholm den 29 Augusti H 82 3, N:o 170» Ankom den 14 Sept. iSsc*.