Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hos Bonde- Ståndet äro påminnelser, emot sjelfva hufvnclf rågan, eller om jemlikhet i giftorätten och arfsrätten, gjorda af Lars Hansson från Götheborgs och Bohus Län, Botvid Jonsson från Östergötland, Anders sindersson från Westerås Län, Johannes Andersson från Upsala Län, Daniel Danielsson från Örebro Län, Lars Olsson från örebro Län, Sven Jonsson från Jemtland, Anders Mårtensson från Jemtland, vice Talman Jon Jonsson, Johan Eric Jansson från Wermland, med flere, som med desse sig förenat; och finnas anmärkningarne hufvudsakligen innefatta samma inkast, som dels här ofvan, dels i förra Betänkandet redan äro anförde; varande af några tillagdt, att emot förslaget om lika giftorätt icke varit så mycketjatt påminna, om detsamma endast afsell de äktenskap, som hädanefter ingås, men att utsträcka lagförändringen jemväl lill de äldre äktenskapen, vöre en orättvisa, helst ej någon Lag borde hafva relroactiv verkan.
Deremot hafva, för antagande af den utaf Utskottet, i omformälde hänseenden, lillst vi kta grundsats, följande Ledamöter af Bonde-Slåndet talat, nemligen Anders Danielsson från Elfsborgs Län, Nils Pehrsson från Örebro Län, Hans Jansson från Elfsborgs Län, Sven Heurlin från Kronobergs Län, Pehr Nilsson från Christianstads Län, Nils Pehrsson, från Södermanland, Johan Jacob Rutberg från Norrbotten, Göran Jonasson fran Kronobergs
Län, Tufve Månsson från Malmöhus Län, Anders Olsson från Stora Kopparbergs
Län, Lars Gezelius från samma Län, Gustaf Gustafsson från L.ig-Utskottets Utlåtande N:o 168.
!7 från Södermanland, Anders Nilsson från Malmöhus Län, Andérs Svensson iiån Halland, m. 11., som instämt med dessa Talare.
De inom sistnämnde
Stånd gjorda speciela anmärkningar af Anders Danielsson från Elfsborgs Län, Nils Pehrsson från Örebro Län, Pehr Nilsson från Christianstads Län, Gustaf Gustafsson' iian Södermanland m. fl., åsyfta, i :o att morgongåfva och fördel måtte försvinna.
Sjelfva principen af jemlikhet i rättigheter fordrade morgongåfvas upphörande; och stadgandet om fördel syntes vara onödigt; 2:0 vid den föreslagna 2 §. af 10 Cap. Giftermåls-Balken, att då boskap och åkerredskap icke borde komma under annan benämning än lösören, och lätteligen kunde förskingras och förstöras, det syntes origtigt och vore föranledande lill tvister, att undantaga dessa tillgångar från boels samhällighet; 3:o att någon inskränkning i arfsrältcn lill p:de led ej mätte ega rum.
Svårigheten att styrka slägtskap i fjermare led, faller på arfspretendenten.—
När det lyckades honom, att åstadkomma bevisning om sin skyldskap, borde han fä träda till arfvet.
Detta vore bättre än att öka Danaarfvens antal.
Lag-Comiteens ide vore ej i dess helhet antagen, ty, enligt den, skulle efterlefvande maka, framför Kronan, träda i fjermare slägtinges ställe. §. i 3 Cap. Ärfda-Balken af Utskottets förslag borde således utgå, hvaraf löljde en förändrad redaction af förslaget till 1 §. i 6 Cap. J01 da-Balken; 4:0 att det senare alternativa förslaget, rörande islada-rätten, endast hort upptaga sådane ändringar i nuvarande lagtext, som af istada-rättens införande blefve nödvändiga följder; men nu gåfve denna del af Belänkandet, jemte sådane ändringar, en helt och hållet ny redaction af 3 Cap., hvartill ej varit anledning, så snart förslaget är uppgjordt under förutsättning af den händelse, alt första förslaget blefve ogiiladl; 5:o att genom denna, under nyssnämnde förutsättning, opåkallade omarbetning af 3 Cap. i vår nuvarande Lag, Utskottet kommit att utesluta 4 momentet i 2 § ”är ej utan ett sam- eller halfsyskon, som arf med moder täger, njuLe då halft hvardera,” som det dock ej kunde hafva varit Utskottets mening att ändra, enär detta moment, för en händelse, innefattar ett närmande till den af Utskottet med rätta hyllade åsiglen om en lika arfsrätt.
Dih, till 7t.
Vrot. 1834. 7 Somt. 1 Afd. 2 Bundet, 3 5:te Häftet.
Lag-V; skei tits Utlåtande N:o 168. oell 6:0 att utur den i senare alternativet föreslagna \\ §. i 3 Cap, Ärfda-Balken ordet lösören borde utgå.
I fall den mellanperson, hvarom här är fråga, varit Prest, så ärfdes hans fasta egendom på landet lill hälften af son och dotter.
Stadgandet komme således för denna händelse att tillämpas i afseende å icke blott lösören utan äfven fastighet.
Vigten af de skäl Utskottets förra Betänkande upptager, för tillerkännande af lika giftorätt och arfsrätt åt qvinnukönet som åt manskönet, finner Utskottet ingalunda minskad af ofvanberörde, emot en sådan grundsats gjorda anmärkningar, hvilka alla äro på föi liand besvarade och undanröjde.
Utskottet anser sig nu endast behöfva i korthet bemöta de mesa speciela erinringar, sorn emot dess förslag finnas framställde.
Man har invändt, hvad serskildt vidkommer frågan om giftorätten, att lagförändringen ej borde sträckas till de äktenskap, som äro ingångne före densammas kungörande, emedan ingen Lag finge hafva retroactiv verkan.
Detta inkast torde likväl, vid närmare eftersinnande, finnas böra förfalla.
Vid de fleste äktenskaps ingående har något aftal om giftorätten icke egt rum, utan makarne Ömsesidigt underkastat sig de vilkor Lagstiftaren pröfvade enlige med rättvisa och billighet.
Hade Lagen utgått från en annan åsigt, och hade den förutsatt, att lill giftermålet fordrades ett uttryckligt eller tyst Contract om giftorätten, borde den hafva påbjudii, såsom en väsendtlig åtgärd före giftermålets afslutande. att Contrahentemes nppmäi ksambet fastades å detta ämne, hvarom de nu ofta veta litet eller intet. —-
Men detta liar icke funnits nödigt, och Lagen ger ej någon anledning att anse, hvarken 10 Cap. Giflermåls-Balken, eller andra Cnpitel i samma Balk, mera oföränderliga i afseende på redan ingångna, än i afseende å blifvande äktenskap.
Vid sådant förhållande, och då det ligger uti ideen af äktenskapet, att makarne skola dela ljuft och ledt lika, hvadan en lagförändring, byggd på denna princip, egentligen icke är annat än ett fullkomnande och en utveckling af Lagen, måste, efter Utskottets tanka, nu ifrågavarande förändring ofelbart, för de redan ingångne, likasom för de blifvande äktenskapen, ega allmän giltighet och tillämpning.
— De, som sedan äro hustrur, måste, likaväl som de hvilka hädanefter blifva det, hafva anspråk på åtnjutande af rättvisa; men denna kränkes uppenbart derigenom, att mannen kan godtyckligt och ensidigt förminska hustruns giftorätt, t. ex. genom flyttning från stad på landet, genom ombyte afstånd, eller genom de ' : ! " ' ^ <. | : Lng-Tlt kottets UtlStnmie AJ:o 168. *9 samfällda tillgångarnes nedläggande uti sådan egendom, hvari hustrun har minsta lott.
Enär Utskottets förslag endast afser fördelningen af hvad nu samfaliilt är, men icke tillerkänner någondera makan giftorätt uti sådan egendom, hvilken hittills v;* 1 it enskild, qvarstå ännu, till det hufvudsakliga, snnina skäl, hvilka grundlagt stadgamlena i 1734 ars
Lag, om morgongåfva, så vidt den eger rum efter Stadsrätt.
Då i ett förmöget bo ej tinnes annan tillgång än mannens arfvejord, hvaröfver han icke kan genom testamente till hustruns fördel något Jörordna, skulle den frånfallna Enkan, som ej hade barn elter mannen, nödgas, till för henne oskylde personer afstå alltsammans, och blottställas för det hårda ombytet af verkligt armod, derest ej Lagen tilläde henne morgong'åfvorätt.
Denna förmon ville Utskottet icke betaga henne; och då, efter förslaget, morgongåfva bör utgå endast i den händelse, att mannen dör före hustrun, ulan att efterlemna barn med henne, och den följaktligen aldrig kornme att falla mannen sjelf eller deras barn till last, tyckes man hafva orsak antaga, att mannen ej skall finna sig derigenom förfördelad, ulan tvärtom gerna se sin efterlemnade maka i någon nion gynnad framför aflägsna släglingar.
Frågan om fördel har icke någon egentlig gemenskap med förevarande fråga, om jemkning af gifto-rätten.
Fördelen är enahanda, utan afseende derpå, hvilkendera makan den andra öfverlefver; och i betraktande af de olägenheter, som den efterlefvande vanligen måste vidkännas, genom upplösning af ett bo, lör hvars förkofran den användt sina krafter och omsorger, anser Utskottet billigt, att den får såsom fördel åtnjuta, på sätt nu gällande
Lag stadgar, en tjugondedel af oskift bo i lösören, så vida boet ej är fattigt och ringa, i hvilket fall fördelen inskränker sig lill samma makas fästningaring, dagliga säng- och nödige gångkläder.
Anmärkningarne dervid, alt arfs-rätten för sky-ldemän, som äro på sidan eller till rygga i ätten, blifvit i förslaget inskränkt till egde led, hafva ej rubbat Utskottets härom Vedan yttrade mening, för hvilken Utskottet nu endast åberopar de motiv förra Betänkandet upptager.
Utskottet liar redan i Betänkandet redovisat, hvarföre, i sammanhang med den vid förra Riksdagen föreliafda håga om istada-rältens utsträckning, hela 3 Gap. Ärfda-Balken då ansetts böra erhålla en förändrad iedaction; och enär det afgifna förslaget härtill jemväl blifvit af Kongl. Majrt granskadt, och dervid lemnadt utan andra anmärkningar, andem Utskottet nu baft tillfälle iakttaga, synes man för det närvarande hafva ökad anledning att, med nödige rättelser och tillägg, detsamma använda. ao l,ng.-*JJtskottets Utlåtande N:0 168.
En afvikelse derifrån är visserligen Libell Allandet af \ momentet i a g. 3 Gap.
Ärfda-Balken, t 784 är-s Lag, som stadgar, alt, när endast ett sameller halfsyskon med moder arf tager, de höra njuta halft hvardera, hvilket stadgande åtskillige Ledamöter af Bonde-Ståndet förmält sig anse böra qvarstå, för den händelse, att nuvarande olikhet i arfsrätten icke upphäfves; men Utskottet tvekar likväl ej aLt godkänna denna anmärkning, på det skäl, som derföre blifvit fram ställd t, nemligen att samma lagbud innefattar åtminstone ett närmande till den af Utskottet understödda grundsats, rörande lika arfsrätt i allmänhet.
För öfrigt gillar Utskottet äfven de skäl, som blifvit anförda för uteslutande af orden ”med boskap och åkerredskap,” utur 2 §. i 10 Gap.
Giftermåls-Balken af första alternativet samt ordet ”lösören,” utur 14 §. i 3 Cap.
Ärfda-Balken af senare alternativet.
Beträffande åter framställningen derom, att den föreslagna ändringen af 3 och 4 punkterna i 1 §. g Cap. Ärfda-Balken skulle upphäfva den nu medgifna rättigheten för sterbhusdelegare i presthus, att till boupptecknings förrättande kalla den de hafva förtroende till, får Utskottet upplysa, att stadgandet härom finnes i 5 punkten af nyssnämnde §., hvilken punkt ej är i Utskottets Betänkande omförmäld, och således, enligt detsamma, ej heller skulle komma att undergå någon förändring.
Men till afböjande af allt missförstånd i denna del, och då Utskottet funnit behofvet påkalla en jemkning uti den föreslagna lydelsen af de föregående punkterna, afger
Utskottet här nedan ett nytt förslag i omförmälde hänseende.
I följd af hvad här ofvan blifvit änfördt, får Utskottet dess i Betänkandet N:o 122 framlagda tvänne alternativa förslag å nyo öfverlemna, utan tillstyrkande af annan förändring, än a') i första alternativet: 1:0 att utur den föreslagna 2 i 10 Cap. Giftcrmåls-Balken, orden : ”med boskap och åkerredskaputgå; 2:0 alt de föreslagna 3 och 4 punkterna i 1 ,§‘. g Cap.
Alf daid olken erhålla följande reda dion:
Ljder boet under stads-domstolj eller är egendomen fastighet i stad; då skola, när ej annorlunda serskildt stadgadt är , Borgmästare och Råd nämna tvänne eller flere redliga män, som egendomen uppteckna och värdera.
Lyder boet under annan domstol, eller är egendomen fastighet å landet, då ega sterbhusdelegarne kalla gode män, som efter bästa förstånd uppteckningen och värderingen förrätta. — (flite punkten är oförändradd) Lng-U t skottets Utlåtande N;o 169. b) i senare alternativet: 3:o att den föreslagna 2 ,§\ i 3 Cap. Jrfda-Balken erhåller följande förundrade lydelse:
År en af föräldrarne dödj och liro syskon till efter den som lirf vas skall; arfvén dä de med den af f öräldrarne, som lefver, och tagen den delj som den döda fadren eller modren ärfva skolat, om han eller hon lefvat.
Är något af syskonen dödt, dä skola dess afkomlingar i dess ställe och rätt träda.
Är ej utan ett syskon, som arf med moder tager; njute då halft hvardera.
Finnas ej syskon, eller afkomlingar af dem\ tage den af föräldrarne, som lefver, hela arfvet-,' och 4:0 att uiur den föreslagna if i 3 Cap. Ärfda-Rulken, ordet "lösören” utgår.
Stockholm den 21 Nov. 1834- N:o 169.
Ank. till Exp.-Utsk. den a6 Nov.
Utlåtande, öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o is>3, i anledning af väckta motioner, om utsträckande af testamenls-friheten och af rättigheten att genom gåfva upplåta fast egendom, samt om ändring i hvad. nu stadgadt är, dels rörande grunden för bestämmande af vederlag för afhänd arfvejord, dels ock angående bördsrätt och lösningsrätt i stad m. m. llöglofl.
Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet hafva till
Utskottet återremitterat detta af de öfriga tvänne Riks-Stånden bifallna Betänkande; varande anmärkningar gjorda : af Heil' JF. F. Dalman: att orsaken, hvarföre Utskottet icke tillstyrkt den af honom vackla motion örn utsträckande af testamcntsfriheten ej vore tillräckligen utredd.
Motionairen trodde icke, att hans förslag innehölle så genomgripande förändringar, som Utskottet syntes hafva föreställt sig.
Han utgick från den synpunkt, att då man ej hade barn, skulle man ega rättighet att disponera öfver sin egendom efter behag; och då qvarslod X» Lag-\]tskottets \Jrl'taittIc A’:o 169, grunden för arfslagarne, som är kärlek för sina barn.
Hvad beträffade det li i lider för förslagets bifallande, som Utskottet härledt derifrån, alt Molionairen icke vidrört alla de ämnen, som, efter Utskottets tanka, dermed stodo i sammanhang, så vore det en ovigtig uppfattning af Utskottets kall, att ej föreslå allt, som vore en omedelbar följd af en afgifven motion, när denna för sig sjelf vore grundad.
I fråga om upphäfvande af bördsrätlen 1 stad, syntes Utskottets yttrande ej heller böra godkännas.
Om man analyserade detta, qvarstod blott, att då någon förkortning i liden för lagfarts vinnande i stad ej kunde ernås, genom bördsrättens upphäfvande, borde den qvarstå.
Men Motionairen hade anfört andra och vigligare skäl, såsom att det vore rättsvidrig! och utan tecken till rättsgrund, att man ej skulle Jå sälja sin egendom till hvem man vill, utan vara bunden af slägtingar.
Motionairen hade gatt långt- nog, då lian talat för bördsrättens bibehållande på landet, hvartill skäl funnes i den kärlek en slägt kunde hysa till förfädrens jord, men annat vore förhållandet i siad, der ett sådant lörv svar för bördsrälten ej funnes tillämpligt.
Och bar Herr Dalman slutligen framställt den motion, att, om bördsrätlen i stad af skaffas, lagfar t stiden måtte förkortas till sex veckor frän första uppbudet; af Herr Friherre C. r',\
Ehrenborgh: att han i fråga 0111 en utvidgad teslaments-frihet, ansåg 4 oc'h 5 §§. 17 Gap. Ärfda-Balken böra ändras i hufvudsaklig öfverensstämmelse med det vid sisllidne Riksdag uppgjorda förslag; och att Herr Friherren i öfrigt förenade sig med Herr Dalman-, af Herr E. C. Stuart: att han, under åberopande af de skäl, han uti sin motion anfört, för öfrigt instämde med Herr Friherre Ehren borgh och Herr Dalman; och af Riksdags-Fullmägligen Anders Danielsson frånj Elfsborgs
Län: att han ansåg de tvänne motionerne, 0111 utsträckning af lesla ments-friheten och om afskaffande af börds-rällen till egendom i stad, hafva varit förtjenle af mera uppmärksamhet, än deråt nu syntes vara lemnad.
Frågan om teslamenls-friheten vore den, som till stor del och i principen afgjorde alla andra frågor inom Ärfda-Balken, och orri man ville gå fram på den nya lagstiflnings-banan, så vore det förnämligast i denna väg, som början borde ske, och på hvilken man hade det minsta antalet fördomar att besegra, för att röja sig fram tiil målet.
Något omedel bart sammanhang emellan denna fråga, och frågan om börds-rättens bibehållande på landet, syntes ej till, och hade ej heller varit antaget af LagComiteen, som föreslagit utsträckning af testaments-friheten, i enlighet med hvad den ifrågavarande motionen åsyftar, ehuru Comiteen ansett börds - L Lng-Utsfottets Ijtlatan*'•
N:o 16Q. rätten på landet böra bibehållas.
Hvad åter äng inge bördsrätten i stad, så borde den afskaffas, emedan den saknade allt förnuftigt skäl, och ostridigt allt för långt inskränker dispositions-friheten, då bördsrätt eger rum , icke blott till ärfd, utan äfven till aflinge fastighet i stad.
Omförmälde framställningar åsyfta således hufvudsakligen: 1:0 att arfvejord å landet må få genom testamente bortgifvas; 2:0 att testaments-frilieten efter stads-rätt må vara oinskränkt, äfven om man bar brösl-arfvinge; 3:o alt bördsrätten i stad må upphöra; och /j:o iilb * bördsrätten i stad försvinner, lagfarls-tiden derstädes må föi kottås.
Hvaf! tili första liågan vidkommer, sä fortfar Utskottet alt anse förbudet emot arfvejprds afhändande genom testamente icke lämpligen kunna uppbäfvas, utan att den nuvarande bördsrätten å landet tillika undergår förändring.
Eljest skulle den anomali uppstå, alt slägten bade mera anspråk på arfvejord, sorn blifvit såld, än på deri, som blifvit bortgifven, ehuru förbållandet snarare borde vara omvändt.
Det stöd man för de gjorda anmäl kningarne i delta hänseende velat hemta fiån Lag-Comiteens förslag, föi faller derigenom, att Lag-Comitécn, i sammanhang med det föreslagna upphäfvandel af nuvarande inskränkning uti friheten alt råda öfver arfvejord. jemväl tillstyrkt väsendtligu modificationer af bördsrätten.
För öfrigt liar Comitéen så mycket mindre ansett ai IVejurds-systemet vara det, hvilket man först måste öfverge, för att komma till nödiga relörmer i arfslagarne, sorn Comitéen uppgjort och bifogat eli alternativt förslag, för den händelse, alt nyssberörde inskränkning af friheten att råda.öfver arfvejord, skulle pröfvas än vidare böra qvarstå.
Efter Utskottets tanka är tiden åtminstone ännu icke inne för en förändring i denna del.
Beträffande testaments-friheten efter Stadsrätt, så torde Utskottet endast behöfva hänvisa lill de i förra Betänkandet upptagna motiv.
Och hvad slutligen angår frågan om upphäfvande af bördsrätten i stad, må erinras, att, i de emot Utskottets Betänkande i denna del gjorda anmärkningar, det första och hufvudsak ligaste skälet för Utskottets vägran att motionen understödja, blifvit förbigånget, det nemligen, alt stadgandena om bördsrätt till försåld fast egendom i stad hafva, ibland annat, till syftemål alt förekomma, det sådan fastighet, under sken af köp, obehörigen bortgifves.
Detta skäl finner Utskottet icke vara i ringaste måtto vederlagdt; och Utskottet tror sig, på grund af detsamma, icke böra frångå sin yttrade mening om bebofvet af bördsrällens bibehållande, hvad stads-fastighet vidkommer; i följd hvaraf något utlåtande öfver Herr Dalmans vilkorligen 24 Lng-\Jtskottets UMande A’:o 169. gjorda motion, om förkortande af lag farts-liden i stad, icke erfordras.
Utskottet får således ånyo öfverlemna dess uti loria Betänkandet framlagda förslag, dock med hemställan om de jemkningar; 1:0 att, för vinnande af nödig tydlighet, den föreslagna 4 ,§\ i iy Cap. Ärfda-Balken mätte indelas i tvänne moment, af hvilka 1 mom. kommer att innefatta första punkten, och således gå till och med orden: ”gifva i testamente till hvem man vill, skyld eller tisby hl;" samt andra mom. bör upptaga de följande stadgandena i samma ,§‘.; och 2:0 att det föreslagna 1 mom. i 3 8 Cap. Jorda-Balken mätte blifva af den med redactionen i vår nuvarande
Lag mera öfverensstämmande lydelse: ”eger man jord, hus eller tomt, i staden; håfve våld bortgifva hälften deraf, ehvad det är ärfdt eller ajladt."
För öfrigt och då den för 4 §■ 11 Cap.
Ärfda-Balken föreslagna redaction är uppgjord under den förutsättning, att Rikets Ständer antaga och Iv ongl.
Majit bifaller förslaget om lika giftorätt och arfsrätt, i hvilket fall de i 4 och 5 §§. nämnde Cap. af 1734 års
Lag begagnade termerna ”landsrätt” och ”stadsrätt” icke lämpligen kunna på delli" ställe bibehållas, meri skäl ej förekommer att borttaga samma till förkortning ledande uttryck, i händelse omförmälde förändring af giftorätts- och arfslagarne ej skulle vinna framgång; lår Utskottet, för sistnämnde händelse, härmedelst alternativt, uppgifva den redaction af den ifrågavarande nya 4 §• i 17 Cap. Ärda-Balken, som Utskottet anser då böra antagas. /. mom.
All aflinge-jord och ärfda eller förvärf da lösören, md man, efter lands-rätt, gifva i testamente till hvem man vill, skyld eller oskyld. 2 mom.
Efter stads-rätt må ej någor af ärfdt eller förvärf dl, rörligt eller orörligt gods, gifva i testamente mera än hälften, der bröstarfvinge lefver efter.
Bar man ej bröstarfvinge, då må man alltsammans i testamente gifva.
Vilja barn och inländska arfvingar till sig lösa Ike. (såsom nuvarande 5 $. af berörde Capital i del följande lyder').
1834- N:o 170.
L<ig*yr:kott;ts U; Ut aude i\;o 170.
N:o i-jo.
Ankom till Expcd-Utsk. den 26 N0v.
'Utlåtande, öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande JS:o tsOj i anledning af RiksdWgs-FuUmägtigen Juhan Ericsons frän Stora Kopparbergs
Län /notion, om furtyd>i0ande aj eller tillägg till 2 $*, i 16 Cap. Ärfda-Balken.
Emot detta af Högvördige Preste-Slåndet bifallna, men af de öfrige tvenne Riks-Stånden tili Utskottets förnyade handläggning öfvefiemnade Betänkande har blifvit erinradt följande.
Ridderskapet oell Adeln har Herr Friherre C. TV. Ehrenborgh, jemte erinran, att Utskottet sträckt dess yttrande utöfver hvad Motionairen åsyftat, vidare förmält, att, likasom Herr Friherren vore af annan mening än Lag-Comite'en, i fråga örn qvinnas myndighet vid viss ålder, så skiljde sig äfven Herr Friherren från Comileen uti förevarande ämne, hvilket med den förra frågan egde ett visst sammanhang.
Herr Friherren ansåg det höra hädanefter, såsom hittills, bero på Domaren alt bestämma, när qvinna kunde anses vara kommen till det mognare förstånd, alt hon kunde med laga verkan göra testamente.
Vanligen antoges, alt denna tidpunkt inträffar, då hon ingår äktenskap, och detta syntes ej vara origtigt, emedan hon då borde supponeras hafva ett tillräckligen stadgadt omdöme i detta afseende.
För öfrigt instämde Herr Friherren uti Herr von Strussenfelts vid Betänkandet bifogade reservation.
Herr Rabin har inom Vällofl.
Borgare-Ståndet anfört , att Utskottets förslag förutsatte, att, sedan en qvinna vid femton års ålder ingått giftermål, men kort derefter blifvit enka och således myndig, lion vore, efter det korta äktenskapet, att anse såsom förståndigare, än eljest vid en längre framskriden ålder, och framför ynglingar af lika ålder med henne.
Detta trodde Herr Rubin vara orätt; och om ej den nya Lagen blefve sådan, att mannen lika med qvinnan egde, vid i5 års ålder, göra testamente, trodde IH/ifing till R.
St, Prot. i834. 7 Sami, 1 Af cl, 1 Bandet, 5:te Häftet. 4 Lflg-W,kottet; TJVmnnde N:o 17D.
. Ilerr- Rubin det vara bäst,, att; ej meddela något nytt’ stadgande i ämnet.
Med Herr Rubin hafva förenat sig Herrar Justelius, Lundin m. fl.
Hos Hedervärda Bönde-Ståndet har blifvit af Mötionairen Johan Ericsson påmint, alt
Utskottets förslag saknade den klarhet och bestämdhet, sorn erfordrades, helst det ej upplager något stadgande.,, angående till myndige år kommen, men under Förmyndare ställd’persons rättighet att göra testamente; och åberopades i öfrigt Herr von Strussenfelts reservation.-