Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti häröfver afgifna underdåniga förklaringar har blifvit anfördt: af Konsistorium i Göteborgs stift: att det icke ansett sig ega befogenhet att innehålla något af ifrågavarande medel, som, uppå reqvisition, blifvit af Kongl.
Statskontoret till fulla beloppen på en gång utanordnade, och af Föreståndaren för nämnda seminarium: att, sedan Konsistorium reqvirerat och emottagit de för läroverket under året erforderliga medel, han ansåge sig icke blött berättigad utan äfven pligtig att genast lyfta hela beloppet ; att, om borgen derför fordrats, han skolat sådan anskaffa; att, efter medlens emottagande, han icke kunde eller borde genast aflemna åt hvarje lärare hela årslönen, emedan, om någon lärare före årets utgång med döden afgått eller af annan orsak lemnat sin lärarebefattning och det erhållna förskottet skolat till efterträdande läraren utlemnas, men medel dertill saknats, förlusten icke kunnat skrifvas å Statsverkets räkning, utan måst af föreståndarens egna tillgångar ersättas.
Att föreståndaren, denna åsigt oaktadt, likväl till andre läraren och en del öfningslärare på deras begäran och på egen risk i förskott utbetalat ifrågavarande medel, ansåge han icke kunna klandras, då han, i händelse af förlust, fått ersätta densamma, och att en numera nied döden afgången lärare i sång först i början af Januari månad påföljande år infann sig hos föreståndaren för att uppbära sin lön, ansåge föreståndaren äfvenledes icke böra läggas honom till last, då läraren visste när och hvar medlen voro att afhemta, och det icke kunde vara föreståndarens skyldighet att uppsöka läraren, som bodde aflägset i förstaden Haga.
Det förfarande, som vid utbetalning af ifrågavarande aflöningsmedel egt rum, finner Utskottet väl icke vara med god ordning öfverensstämmande; men då, enligt Utskottet meddelad upplysning, aflöningsmedlen för nämnda seminarium numera qvartalsvis utanordnas, och vid sådant förhållande det anmärkta förfarandet i afseende å medlens utbetalning i förskott icke vidare kan komma att ega rum, torde Rikets Ständer härvid låta bero. § 23, (Rev. ber. pag. 232. — Utlåt. pag. 345.)
Då, enligt Revisorerne meddelad upplysning, en icke obetydlig stipendiifond, Stats-Utskottets Utlåtande K:o 1*21. 23 benämnd den Sivertsonska, funnes vid Kongelfs skola, men redovisning för densamma uti korisistorii-räkenskaperna alldeles saknades, hafva Revisorerne derå fästat Rikets Ständers uppmärksamhet.
Uti häröfver afgifven underdånig förklaring har läroverkets rektor upplyst, att uppgörandet af stipendiifondens räkenskaper och fondens förvaltning vore uppdraget åt stadens borgmästare, som derför egde behörigen redovisa; hvarjemte en afskrift af 1863 års redovisning för nämnda fond blifvit den underdåniga förklaringen bilagd.
Som det synes Utskottet vara med god ordning öfverensstämmande, att en sådan afskrift af redogörelsen Konsistorii räkenskaper för framtiden biläggés, då dessa till granskning i föreskrifven ordning insändas, får Utskottet hemställa, att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t, för åstadkommande af den med Revisorernes framställning åfsedda kontroll, täcktes efter omständigheterna anbefalla nödiga åtgärder.
Redovisningen för Sveriges deltagande i 1862 års allmänna Industri- ooh Konstexposition i London. § 24.
(Rev. ber. pag. 262.)
Jemte det Revisorerne anmärkt, att kostnaderna för Sveriges deltagande uti de allmänna industri- och konstexpositionerna i alltför ansenligt förhållande tilltagit, hvarom Utskottet, vid behandling af utgifterna under Riks-statens Sjette Hufvudtitel, redan meddelat yttrande, hafva Revisorerne fästat uppmärksamhet vid det dröjsmål, som skulle hafva egt rum med afsändandet och ordnandet af de Svenska expositionsartiklarne vid nu ifrågavarande utställning, hvilket synts Revisorerne desto anmärkningsvärdare, som, vid Sveriges deltagande i förutgångna tvänne verldsexpositioner, ett dylikt förhållande jemväl skulle hafva egt rum.
Beträffande det anmärkta förhållandet har Utskottet, som förskaffat sig kännedom om den af Centralkomitéen för Sveriges deltagande uti 1862 års Londonerexposition till Kongl.
Maj:t afgifna underdåniga redogörelse, inhemtat, att Centralkomitéen bestämt Stockholm, Göteborg och Malmö till samlingsplatser för de till afsändande godkända utställningsföremålen och anmodat lokalkomitéerna i de båda sistnämnda städerna att om deras emottagande och vård samt framtida afsändande till London gå i författning, äfvensom utfärdat offentlig uppmaning till samtliga lokalkomitéer att, så vidt möjligt vöre, under loppet af hösten 1861 och derpåföljande vinter, eller emellan den 1 Oktober 1861 och 1 Mars 1862, företrädes - vis försända aflemnade artiklar till nämnda tvänne städer, hvarifrån en förr på våren 1862 öppen sjöfart kunde medgifva deras tidigare ankomst till London, hvarest Stats-Utskottets Utlåtande Aho 121. de, enligt de Kongl. Stor-Britanniska kommissariernes första bestämmelser borde vara uti expositionsbyggnaden aflemnade sednast före Mars månads utgång, men hvarutinnan, uppå gjord framställning om omöjligheten i anseende till naturhinder - att sådant åstadkomma, erforderlig förlängning af terminen blef för Sverige beviljad.
Emellertid förorsakade dels inträffadt menföre under vintern, dels dröjsmål med fullbordandet af en del synnerligen utmärkta artiklar, samt förnämligast den länge qvarliggande isen i Stockholms skärgård, att afsändningarne, som likväl i god tid började från Göteborg med ångfartyg på London af hvad derstädes blifvit aflemnadt, icke kunde ske så tidigt, som man önskat och förgäfves bemödat sig att åstadkomma.
Den största mängden af Svenska expositionsartiklar kunde nemligen ej afgå förr än med ångaren Ernst Merck från Stockholm den 11 Maj 1862 och anlända till London den 19 i samma månad, hvarefter först det slutliga ordnandet af de Svenska afdelningarne kunde företagas.
Expositionen hade likväl redan den 1
Maj blifvit högtidligen öppnad, oaktadt icke allenast den Svenska, utan äfven flera andra länders afdelningar icke hunnit ordnas; men till följd af de Engelska kommissariernes välvilja medförde detta ofrivilliga dröjsmål dock föga olägenheter, ehuru svårigheter icke kunde förekommas att förmå en del juryer, som redan den T
Maj begynnt och vid tiden för den Svenska utställningens fullkomliga ordnande afslut.at sina arbeten på öfriga afdelningar, att återgå till den Svenska, som vid den första granskningen måst förbigås.
Med afseende å hvad sålunda blifvit upplyst, hemställer Utskottet, att
Revisorernes förevarande anmärkning icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. § *25, (Rev. ber. pag, 265.)
I öfverensstämmelse med de grundsatser Revisorerne, under åberopande af 64:de och 65:t.e § § Regeringsformen, uttalat i fråga om de å förskottstitel anvisade statsutgifter, ansåge sig Revisorerne jemväl böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på det undantagsförhållande, som för närvarande egde rum i afseende på pröfningen och bestämmandet af utgifterna för Post-och Tullverken samt Jernvägsoch Telegrafstyrelserna.
Hvad Postverket anginge, hade väl Rikets Ständer, vid 1853—1854 årens riksdag, i sammanhang med antagande af ett medelporto och i öfrigt förändrade stadganden angående postväsendet, beslutat att blifvande öfverskott å detta verks inkomster tills vidare linge af Kongl.
Majit disponeras till postanstalters utvidgande och förbättrande; men detta beslut syntes Revisorerne lika litet som den omständigheten, att Rikets Ständer, såväl vid nyssnämnda som följande riksdagar, bland utgifterna å Riks-staten uppfört ett, den beräknade inkomsten af postbevillningen jemnt Stais-Utskottets Utlåtande N:o 127. 25 jeulnt motsvarande belopp, lägga hinder i vägen för Rikets Ständer att pröfva och bestämma Postverkets olika utgifter, särdeles posttjenstemännens, afl ö n ingsförm aner i särskilda grader, till hvilka förmåners förbättrande öfverskottet af Postverkets inkomster ej syntes hafva varit afsedt.
Emellertid hade ifrågavarande öfverskottsmedel äfven tagits'i anspråk till inrättande af nya tjenster vid General-poststyrelsen samt till förbättring af förut varande tjenstemäns aflöning, utan att Rikets Ständer derom blifvit hörda.
Aflöningen till Styrelsens embets- och tjenstemän, som under år 1853, enligt stat, uppgick till 29,100 R:dr, utgjorde för revisionsåret 52,000 R:dr.
Särskildt hafva Revisorerne (sid. 42) anmärkt, att inom nämnda Styrelse blifvit, enligt den för densamma fastställda nya instruktion af den 6 November 1863, inrättade två departementschefs-embeten, ett för kansli- och ett för kameralärenden, äfvensom en särskild sekreterare för skjuts- och tabellärenden, i följd hvaraf Postverkets stat dessutom erhållit en tillökning af 12,000 R:dr om året, ett förhållande, hvarå Revisorerne ansågo sig destoheldre böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet, som vid jemförelse mellan lönebeloppen för ledamöter i Rikets Kollegier samt de för ifrågavarande departements-chefer bestämda aflömngsförmåner en högst betydlig skilnad dem emellan visade sig.
Bref af nyssnämnda dag hade Kongl. Maj:t nemligen tillagt de då utnämnde departementscheferne personlig rättighet, så länge de innehade dessa embeten, att, jemte till— godonjutande af derför anvisade löner och öfriga förmåner, uppgående för dem hvardera till 5,500 R:dr 0111 året, uppbära af provisionen för utländska tidningar, kanslidepartements-chefen 1,500
R:dr och kameraldepartements-chefen 300
R:dr, samt denne sistnämnde att derjemte åtnjuta förmånen af boställsvåning eller deremot svarande ersättning med 1,200 R:dr om året.
Beträffande derefter Tullverket, anmärka Revisorerne att förhållandet dermed vore nästan enahanda som i afseende å Postverket.
Omkostnader och aflöning för Tullverket utginge direkte af tullmedlen och vore i gällande Riks-stat förslagsvis beräknade till 1,800,000 R:dr.
I verkligheten uppgingo dock dessa utgifter, hvilka icke i någon enda detalj blifvit Rikets Ständers pröfning underställda, vanligen till högre belopp.
För revisionsåret utgjorde de 1,854,688 R:dr 7 öre.
Aflöningen till General-tullstyrelsen uppgick enligt stat för samma år till 77,550 R:dr.
Tio år förut utgjorde denna aflöning endast 53,078 R:dr; utvisande dessa summor att en ganska väsendtlig förhöjning i Tullstyrelsens likasom i Poststyrelsens aflöningsförmåner på sednare tiden egt rum, hvarvid Revisorerne särskildt anmärkt, att embets- och tjenstemän vid dessa Styrelser i allmänhet blifvit tillagda högre aflöningsförmåner, än Rikets Ständer bestämt, för deras vederlikar, med stundom trägnare befattningar, i andra embetsverk.
Vidkommande Telegrafverket, så hade, sedan elektriska telegrafer år 1853 börjat i riket anläggas, den för dessa inrättningar förordnade Styrelse jemväl öfvertagit inseendet öfver förut befintliga optiska telegrafer.
Inkomsterna af dessa Bih. till R.
Prot. 1865 & 1866. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 28 Haft 4 28 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 127. inrättningar, hvilka icke uti Riks-staten voro upptagna, disponerades af Styrelsen till aflöning och omkostnader samt anläggning af nya telegrafförbindelser, i enlighet med den stat, som uppå Styrelsens underdåniga hemställan af Kongl. Maj:t fastställdes.
Inkomsterna förslogo i allmänhet ej fullt till utgifterna, hvilka icke heller voro å Riks-stat uppförda.
Bristen förskjötes af andra allmänna medel.
Beträffande slutligen Jernvägs-styrelsen, så anhöllo Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 6 Juni 1860, det Kongl. Maj:t, så snart sådant lämpligen kunde ske, måtte låta utarbeta och för Rikets Ständer framlägga förslag till en Öfverstyrelse för trafiken å Statens jernvägar, jemte aflöningsstat för de till Styrelsen hörande embets- och tjenstemän.
Majit, uti nådig Proposition till Rikets Ständer af den 22 November 1862, tillkännagifvit att, enär någon tids erfarenhet syntes erforderlig för att kunna vidtaga en definitiv reglering af Jernvägs-byggnadsstyrelsens och Trafik-styrelsens ömsesidiga ställning och verksamhetsområden samt för bestämmande af omfånget utaf den för Trafik-styrelsen erforderliga tjenstemannapersonal, Kongl.
Majit ansåge sig för det dåvarande icke böra tili Rikets Ständer framlägga förslag till ett definitivt ordnande af en Öfverstyrelse för trafiken å Statens jernvägar.
Då således nådigt förslag till stat för sistnämnda Styrelse sannolikt komme att med det snaraste för Rikets Ständer framläggas, men Revisorerne icke hade sig bekant om någon dylik åtgärd vore i fråga, beträffande de öfriga här ofvan omförmälda Styrelserna, nemligen för Post-, Tull- och Telegrafverken samt Jernvägsbyggnaderna, i afseende hvarå likväl en sådan erfarenhet, som Kongl.
Majit ansett erforderlig för Trafik-styrelsens definitiva reglerande, för längesedan kunde anses vara vunnen; så och då Revisorerne funnit den omständigheten, att dessa verks utgifter hufvudsakligast bestridas af den uppbörd utaf vissa statsinkomster, som i samma verk inflöte, icke föranleda till något undantagsförhållande i afseende å den pröfningsrätt, Rikets Ständer grundlagsenligt borde utöfva vid bestämmandet af samtliga statsutgifterna, hade Revisorerne, jemväl med hänsyn till det sätt, hvarpå en del af dessa verks inkomster hittills blifvit, uppå förslag af vederbörande Styrelser, uti hvilka Cheferna allena egde beslutande rätt, utan Rikets Ständers hörande disponerad, trott sig ega giltig anledning hemställa, huruvida icke tiden kunde vara inne för Rikets Ständer att, i afseende å den vigtiga frågan om bestämmandet af samtliga ifrågavarande verks utgiftsstater, utöfva den rättighet, som genom grundlagen blifvit dem tillförsäkrad.
Uti häröfver afgifna underdåniga utlåtanden har hufvudsakligen blifvit anfördt: af Kongl.
General-poststyrelsen (sid. 297)1 att, derest för öfrigt Revisorernes ifrågavarande framställning funnes vara af beskaflenhet att böra till någon åtgärd föranleda, en för postutvexlingen väsendtlig olägenhet måste uppkomma, om härigenom hinder skulle möta att, såsom nu skedde, äfven emellan statsregleringarne, inrätta nya postanstalter och postgångar, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 127. 27 hvilken olägenhet visserligen komme att i någon mån minskas till följd af de härefter inträffande årliga riksdagarne, men ingalunda derigenom skulle upphöra, då hittills nogsamt visat sig behofvet af att, vid olika tider af året, men synnerligast efter fullbordandet af särskilda bandelar, vidtaga stora och genomgripande förändringar i förutvarande postgångar, hvilka förändringar icke kunde undgå att väsendtligen inverka på bestämmandet af Postverkets utgiftsstat. af Kongl.
General-tullstyrelsen (sid. 304): att, så länge Tullverkets tjenstepersonal, i följd af ständigt vexlande förhållanden inom handelsverlden, årligen måste vara underkastad betydliga förändringar, än genom en af behofvet påkallad förstärkning af bevakningspersonalen, och än genom indragning af tjenster, sorn genom förändrad lagstiftning eller tillkomsten af nya vägar för trafiken blifvit öfverflödiga, o. s. v., kunde, enligt General-tullstyrelsens förmenande, Riksförsamlingen, äfven sedan denna komme att årligen sammanträda, icke lika ändamålsenligt uppgöra definitiv och detaljerad reglering af Tullverkets utgiftsstat, som denna reglering nu verkställdes, då staten alltid grundades på det nästföregående årets erfarenhet.
Det följde nemligen af den för Riksförsamlingen nödvändiga arbetsordning, att en af denna församling uppgjord stat mäste grundas på förhållanden, sådana de voro sista året före det, då staten beslutades, och vinna tillämpning först året efter det, då beslutet fattades.
Den erfarenhet, som kunnat inhemtas under året närmast den nya statens tillämpning, ginge sålunda förlorad.
Annu mindre kunde det hittills, med riksdagar endast hvart tredje år, hafva varit med det allmännas fördel väl förenligt, att Rikets Ständer gjort
Tullverkets utgiftsstat till föremål för detaljerad pröfning; och då Riksförsamlingen alltid hade sig förbehållet, hädanefter såsom hittills, både att medelst förslagsanslag bestämma utgiftsstatens hela belopp, och att tillse, i hvad mån anordningarne för afsedda ändamål kunde hafva motsvarat hvad Riksförsamlingen för sin del ansåge nyttigt och rätt, hemställde Styrelsen att
Revisorernes anmärkning i denna del icke borde till någon åtgärd föranleda. af Kongl. Telegrafstyrelsen (sid. 319): att då det icke kunde tillkomma Styrelsen att ingå i pröfning, huruvida de af Revisorerne åberopade grundlagsparagrafer vore tillämpliga på förvaltningen af de medel, hvarmed Telegrafverkets utgifter bestriades, Styrelsens yttrande borde inskränkas till anförande af sådana förhållanden, som kunna tjena till utredande af frågan, huruvida närvarande tidpunkt kunde anses lämplig för upprättande af en årlig stat, hvari Telegrafverkets påräknade inkomster och förmodade utgifter borde intagas, och hvilken sedermera skulle till Rikets Ständers pröfning och fastställelse hänskjutas.
I sådant afseende har Styrelsen anfört, att Rikets Ständer hitintills icke beviljat några anslag hvarken för anläggning eller underhåll af telegraflinier och stationer, eller för personalens aflöning; att Telegrafverket uppe - 28 Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 127. hölles genom porto-intraderna samt anslag från den under Kongl. Maj:ts disposition stående Handels-och Sjöfartsfonden; att taxorna för så väl den inländska som den utländska telegrafkorrespondensen fastställdes, icke af Rikets Ständer, utan af Kongl. Maj:t allena; att Elektriska Telegrafverkets inkomster från korrespondensen under de sednare åren icke blott varit tillräckliga för aflöningarne samt liniernas och stationernas underhåll, utan äfven lemnat något årligt öfverskott, hvadan, i enlighet med hvad Kongl. Majtt föreskrifvit, inbetalningar tidtals kunnat göras till Handels- och Sjöfartsfonden i afräkning på de betydliga summor, denna fond lemnat till liniernas anläggning; att deremot, i följd af den minskning i portot för den utländska telegramvexlingen, som med nästa års ingång komme att, enligt den i Paris den 17
Maj förlidet år afslutade internationela telegrafkonvention, ega rum, och i synnerhet om, såsom troligt vore, en undervattensledning snart komme att sammanbinda Norge med antingen Skottland eller Jutland, hvarigenom Svenska Telegrafverket förlorade en betydlig del af det hittills uppburna årliga transitportot för Norges utländska telegrafkorrespondens, det icke vore omöjligt att porto-inkomsterna framdeles komme att understiga utgifterna, helst dessa sednare sannolikt årligen ökades, under det portosatserna måhända ytterligare minskades; att som inkomsterna af de optiska telegraferna voro ganska obetydliga, dessa telegrafers underhåll måste nästan helt och hållet bestridas genom anslag från Handels- och Sjöfartsfonden; att, hvad utgifterna anginge, en aflöningsstat förde till sjelfva Telegraf-styrelsen hörande embets- och tjenstemän årligen blefve af Kongl.
Maj:t fastställd, hvilken stat jemväl upptoge ett visst förslagsanslag för extra tjenstebiträde, som ofta erfordrades: att Kongl. Majtt jemväl för hvarje år fastställde staten för den till stationerna hörande personalen, hvilken likväl undervissa tider af året icke funnes tillräcklig, hvadan Styrelsen då nödgades påkalla biträde af extra assistenter och elever-, på det telegrambefordringen måtte kunna med nödig skyndsamhet och ordning ombesörjas, samt att, sedan Telegraf-styrelsen vid slutet af hvarje år till Kongl. Maj:t afgifvit underdånigt förslag dels till upprättande af nya telegraflinier eller uppläggande af ökadt antal trådar på redan befintliga linier, dels ock till inrättande af nya stationer samt vidtagande i öfrigt af sådana arbeten och andra åtgärder, hvarigenom ej mindre det inhemska telegrafnätet utvidgades och telegramvexlingen derå underlättades, utan ock förbindelserna i telegrafiskt hänseende med utlandet ordnades på lämpligaste sätt, — Kongl. Maj:t, efter pröfning af detta förslag äfvensom af de från särskilda orter inom riket gjorda framställningar om upprättande af nya linier eller stationer, fastställde en arbetsplan för det ingående nya året samt till utförande af de deri upptagna arbeten beviljade nödiga anslag från Handels- och Sjöfartsfonden, emot återbetalningsskyldighet i den mån Telegrafverkets tillgångar det medgåfve; och af Kongl. Styrelsen öfver Statens jernväg sbyggnader (sid. 333): ätt då Styrelsen ensamt hade sig uppdragen ledningen och förvaltningen af Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 127. 29 Statens jernvägsbyggnader, dess verksamhet oell utgiftsstat således vore i viss mån beroende på storleken af de särskilda anslag, som Rikets Ständer till .stambanornas fortsättning tid efter annan beviljade; att dess utgiftsstat icke kunde anses annorlunda, än såsom en byggnadskostnad, helst den utginge direkt af de för jern vä gsbyggnaderna anslagna medel och, på grund häraf, vore inbegripen i det för hvarje särskild stambana uppgjorda kostnadsförslag samt äfven blifvit vid hvarje års bokslut påförd de särskilda, under byggnad varande, stambanorna i förhållande till deras utgifter för året; att ifrågavarande kostnad utgjort en ganska ringa procent af de särskilda banornas årsutgifter, hvilken under åren 1863 och 1864 icke uppgått till fullt j^dels procent af samtliga byggnadskostnaderna, att Styrelsen således, enligt sitt förmenande, såväl i nämnda afseende, sorn med hänsyn till sin af jernvägsbyggnadernas fortsättning helt och hållet beroende tillvaro, utgjorde ett undantag från öfriga förvaltande verk och styrelser; samt att någon utgifts-statens särskilda granskning af Rikets Ständer,
utöfver deras granskning af kostnadsförslaget i dess helhet, svårligen kunde ske utan under den förutsättning, att de anslag, söm för stambanornas fortsättning af Kongl. Maj:t äskades, äfven blefve både till belopp och till tiden, hvarunder de voro påräknade att utgå, af Rikets Ständer beviljade.
Stats-Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande; och hvad särskildt angår frågan om Post- och Tullverken, så kan det anmärkta undantagsförhållandet, som sedan fordna tider fortfarande egt rum, väl till någon del hafva haft sin grund i den omständighet, att förvaltningskostnaderna icke anvisats på de allmänna statsmedlen, utan omedelbart på dessa verks egna uppbördsmedel.
Men enär dessa sistnämnda medel, likasom de ordinarie statsinkomsterna, ingå bland de i Riks-staten påräknade tillgångar, och de af Revisorerne åberopade grundlagsstadganden icke gifva någon anledning dertill, att representationens pröfningsrätt, hvad statsutgifterna angår, skulle vara inskränkt till endast de ordinarie statsmedlen, så synes från denna omständighet icke kunna härledas något bestämmande skäl för berörda undantag.
Deremot har det skäl icke kunnat jäfvas, med hvilket man tillförene bemött förslag om upphörande af detta undantagsförhållande, och som Ofverstyrelserna för bemälda embetsverk, i anledning af Revisorernes omförmälda framställning, nu äfven i viss mån sökt göra gällande, att nemligen bestämmandet af fleråriga aflönings- och omkostnads-stater för dessa verk icke kunde undgå att medföra flerahanda olägenheter, i det att hinder derigenom skulle uppkomma för de af den allmänna rörelsens vexlande förhållanden påkallade förändringar i förvaltningsorganisationerna, så skyndsamt som vederborde.
Då emellertid, i följd af den vid innevarande riksdag antagna nya Riksdags-ordning, riksdagarne hädanefter skola årligen återkomma, anser Utskottet jemväl sistberörda skäl nu mera hafva förlorat all vigt och betydelse.
Visserligen komma statsförslagen icke att tillämpas förr än nära ett år sedan de till Riksdagen öfverlemnats; men de oförutsedda behof, som under ett enda år kunna uppstå af ökade utgifter, i följd af förändrade förhållanden, kun - 30 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 127. na dock, jemförda med staterna i sin helhet, icke blifva af annat än ganska ringa betydenhet, och torde i hvarje fall lätteligen kunna afhjelpas genom bemyndigandet att provisoriskt vidtaga sådana förbättrade anstalter, som af omständigheterna påkallas och ej utan olägenhet till fastställandet af nästa årsstater kunna anstå; i hvilket afseende erforderliga extra anslagsbelopp för de delar af aflönings- och omkostnadsstaterna, der dylika provisoriska förändringar möjligen vore att emotse, lämpligen kunde vid statsregleringarne bestämmas.