Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och Joseph befallde honom, som var öfver hans hus, och sade: Fyll dessa männernas säckar med spisning, så mycket de kunna föra, och lägg hvarjom sina penningar ofvan i hans säck:
Och mina silfskål ofvan i dens yngstas säck med penningarna för sädena.
Han gjorde, som Joseph honom sade.
Om morgonen, då ljust vardt, läto de männerna fara med sina åsnar.
Då de nu voro ut af stadenom, och icke långt komne, sade Joseph till honom, som var öfver hans hus: Up och far efter männerna, och när du får dem, så säg till dem: Hvi hafven I lönt godt med ondo?
Är icke det der min herre dricker utaf, och der han spår med?
I hafven illa gjort.
Och som han beslog dem, sade han sådan ord till dem.
De svarade honom: Hvi talar min herre sådana ord?
Bort det, att dine tjenare skulle så göra.
Si, penningarna, som vi funnom ofvan uti våra säckar, hafvom vi fört till dig igen af Canaans lande: Och hvi skulle vi då hafva stulit silfver eller guld af dins herras huse?
När hvilken det varder funnit ibland dina tjenare, han må dö: Dertill vilje vi ock vara mins herras trälar.
Han sade: Ja, vare som I hafven sagt: När hvilkom det finnes, han vare min träl: men I skolen vara löse.
Och då de hastade sig, och lade hvar sin säck af ned på jordena, och hvar lät upp sin säck.
Och han sökte, och begynte på den första, in till den yngsta; då fans skålen i BenJamins säck.
Då refvo de sin kläder, och ladde hvar uppå sin åsna, och foro åter in i staden.
Och Juda gick med sina bröder in i Josephs hus; ty han var ändå der, och de föllo ned på jordena för honom.
Joseph sade till dem: Hvi torden I det göra?
Veten I icke, att en sådana man, som jag är, kunde spå till?
Juda sade: Hvad skole vi säga minom herra, eller huru skole vi bära före?
Gud hafver funnit dina tjenares missgerningar: Si, vi och den, som skålen är funnen när, äre min herras trälar.
Men han sade: Bort det, att jag skulle så göra.
Den mannen, som skålen är funnen när, han skall vara min träl: Men I farer med frid upp till edar fader.
Då gick Juda till honom, och sade: Min herre, låt din tjenare tala ett ord i dina öron, min herre, och din vrede harmes icke öfver din tjenare; ty du äst såsom Pharao.
Min herre frågade sina tjenare, och sade: Hafven I ock någon fader, eller broder?
Då svarade vi: Vi hafve en fader, och han är gammal, och en ung dräng föddan i hans ålderdom, och hans broder är död, och han är allena blifven igen af sine moder, och hans fader hafver honom kär.
Då sade du till dina tjenare: Hafver honom hit ned till mig, och jag vill göra honom godt.
Men vi svarade minom herra: Pilten kan icke komma ifrå sinom fader; hvar han komme honom ifrå, dödde han.
Då sade du till dina tjenare: Hvar edar yngste broder icke kommer här med eder, skolen I icke mera komma för min ögon.
Då forom vi upp till din tjenare, min fader, och sadom honom mins herras tal.
Då sade vår fader: Farer åter bort, och köper oss någon spisning.
Men vi sade: Vi kunne icke fara der ned, med mindre vår yngste broder är med oss, så vilje vi fara derned; ty vi kunne icke komma för dens mansens ögon, hvar vår yngste broder icke är med oss.
Då sade din tjenare, min fader, till oss: I veten, att min hustru hafver födt mig två:
Den ene gick bort ifrån mig, och det sades, att han skulle vara ihjälrifven; och jag hafver ej sett honom allt härtill.
Skolen I ock taga denna ifrå mig, och honom vederfars något ondt, så varden I drifvande min grå hår med sorg ned i grafvena.
Om jag nu komme hem till din tjenare, min fader, och pilten vore icke med oss, efter hans själ hänger intill desses själ;
Så sker det, då han ser, att pilten icke är tillstädes, att han dör: Så vorde vi dine tjenare, dins tjenares, vårs faders grå hår förande med jämmer ned i grafvena.
Ty jag, din tjenare, hafver varit minom fader god för pilten, och sagt: Hafver jag icke honom till dig igen, så vill jag hafva skuld i alla mina lifsdagar.
Derföre, låt din tjenare blifva här qvar minom herra för en träl i piltens stad; och låt pilten fara upp med sina bröder.
Förty, huru skulle jag fara upp till min fader, när pilten är icke med mig?
Jag finge se den jämmer, som min fader uppå komme.
Då kunde icke Joseph hålla sig för allom dem, som omkring stodo, och han ropade: Går alle ut ifrå mig.
Och stod ingen när honom, då Joseph bekände sig för sina bröder:
Och han gret öfverljudt, så att de Egyptier och Pharaos tjenare det hörde.
Och han sade sina bröder: Jag är Joseph; lefver min fader ännu?
Och hans bröder kunde intet svara honom; så förskräckte voro de för hans ansigte.
Men han sade: Går dock hit till mig.
Och de gingo till honom, och han sade: Jag är Joseph edar broder, den I hafven sålt in uti Egypten.
Och nu låter det icke bekymra eder, och tänker icke att jag derföre är vred, att I hafven sålt mig hit; ty för edra välfärds skull hafver Gud sändt mig hit för eder.
Ty det är nu tu år, att dyr tid hafver varit i landena; och äro ännu fem år, att ingen plöjning eller uppskörd skall varda.
Men Gud hafver sändt mig hit för eder, att han vill låta eder blifva qvara på jordene, och hålla eder vid lif genom stor under.
Så hafven icke nu I sändt mig hit, utan Gud: Han hafver gjort mig såsom en fader till Pharao, och till en herra öfver allt hans hus, och till en Första i hela Egypti land.
Skynder eder nu, och farer upp till min fader, och säger honom: Det låter din son Joseph säga dig: Gud hafver satt mig till en herra i hela Egypti land; kom ned till mig, försumma dig icke.
Du skall bo i det landet Gosen, och vara hardt när mig, du och din barn, och din barnabarn, din får och fä, och allt det ditt är.
Jag vill der försörja dig; ty det är ännu fem åra dyr tid att du icke varder förderfvad med ditt hus, och allt det ditt är.
Si, edor ögon se, och mins broders BenJamins ögon, att jag talar munteliga med eder.
Förkunner minom fader alla mina härligheter i Egypten, och allt det I sett hafven.
Skynder eder, och kommer hit ned med minom fader.
Och han fick sin broder BenJamin om halsen, och gret; och BenJamin gret ock vid hans hals.
Och han kysste alla sina bröder, och gret öfver dem.
Sedan talade hans bröder med honom.
Och när det ryktet kom i Pharaos hus, att Josephs bröder voro komne, behagade det Pharao väl, och alla hans tjenare.
Och Pharao sade till Joseph: Säg dina bröder: Detta görer; ladder edor djur; farer bort, och när I kommen i Canaans land,
Så tager edar fader och edart folk, och kommer till mig, jag vill gifva eder af allt det goda, som i Egypti land är, att I skolen äta märgen i landena.
Och bjud dem: Görer alltså: Tager edor utaf Egypti lande vagnar till edor barn och hustrur, och förer edar fader, och kommer.
Och skoner icke edor bohags ting; förty allt det goda i hela Egypten skall höra eder till.
Israels barn gjorde så, och Joseph fick dem vagnar, efter Pharaos befallning, och förtäring på vägen.
Och gaf dem allom, hvarjom för sig, högtidskläder; men BenJamin och han trehundrad silfverpenningar, gaf fem högtidsklädningar.
Men fadrenom sände han tio åsnar, ladda med gods utaf Egypten, och tio åsninnor med mälning och bröd och spisning, sinom fader på vägen.
Och så lät han sina bröder fara, och sade till dem: Kifver icke på vägenom.
Så foro de utaf Egypten, och kommo uti Canaans land till sin fader Jacob;
Och förkunnade honom det, och sade: Din son Joseph lefver ännu, och är en herre i hela Egypti lande.
Men honom föll det icke i sinnet, ty han trodde dem intet.
Då sade de honom all Josephs ord, som han till dem sagt hade.
Och då han såg vagnarna, som Joseph utsändt hade till att föra honom med, vardt hans ande lefvandes.
Och sade: Jag hafver nog, att min son Joseph lefver ännu.
Jag vill fara bort och se honom, förra än jag dör.
Israel for dit med allt det honom tillhörde.
Och då han kom till BerSaba, offrade han ett offer sins faders Isaacs Gudi.
Och Gud sade till honom om nattena i ene syn: Jacob, Jacob.
Och han sade: Jag är Gud, dins faders Gud, frukta dig icke att fara in i Egypten; förty, der vill jag göra dig till ett mägtigt folk.
Jag vill fara dit med dig, och vill åter föra dig derut.
Och Joseph skall lägga sina hand uppå din ögon.
Då for Jacob ifrå BerSaba.
Och Israels barn förde Jacob sin fader, med sin barn och hustrur, på vagnomen, som Pharao hade sändt till att föra dem med.
Och togo sin boskap och håfvor, som de förvärfvat hade i Canaans lande, och kommo så in uti Egypten, Jacob och all hans säd med honom:
Hans barn och hans barnabarn med honom, hans döttrar, och hans barns döttrar, och all hans säd.
Desse äro Israels barns namn, de som kommo i Egypten: Jacob och hans söner.
Jacobs förstfödde son Ruben.
Rubens barn: Hanoch, Pallu, Hezron och Charmi.
Simeons barn: Jemuel, Jamin, Ohad, Jachin, Zohar, och Saul den Cananeiske qvinnones son.
Levi barn: Gerson, Kehat och Merari.
Juda barn: Er, Onan, Sela, Perez och Serah.
Men Er och Onan dödde i Canaans lande.
Men Perez barn: Hezron och Hamul.
Isaschars barn: Thola, Phuva, Job och Simron.
Sebulons barn: Sered, Elon och Jahleel.
Desse äro barnen af Lea, som hon födde Jacob i Mesopotamien, med sine dotter Dina: De göra tillhopa alle, med söner och döttrar, tre och tretio själar.
Gads barn: Ziphion, Haggi, Suni, Ezbon, Eri, Arodi och Areli.
Assers barn: Jimna, Jisua, Jisui, Brya; och Serah, deras syster.
Men Bryas barn: Heber och Malchiel.
Desse äro Silpas barn, som Laban gaf Lea sine dotter, och födde Jacob dessa sexton själar.
Rachels Jacobs hustrus barn: Joseph och BenJamin.
Och Joseph vordo födde i Egypten, Manasse och Ephraim, som honom födde Asnath Potiphera dotter Prestens i On.
BenJamins barn: Bela, Becher, Asbel, Gera, Naaman, Ehi, Ros, Muppim, Huppim och Ard.
Desse äro barnen af Rachel, som Jacob födde äro; alle tillhopa fjorton själar.
Dans barn: Husim.
Naphthali barn: Jahzeel, Guni, Jezer och Sillem.
Desse äro Bilhas barn, som Laban hade gifvit sine dotter Rachel, och födde Jacob dessa sju själar.
Alla själar som kommo med Jacob in i Egypten, som utgångne voro af hans länd, undantagande hans barnahustrur, äro alle tillsamman sex och sextio själar.
Och Josephs barn, som honom vordo födde i Egypten, voro två själar: Så att alla Jacobs hus själar, som kommo in i Egypten, voro sjutio.
Och han sände Juda för sig till Joseph, att han skulle visa honom vägen till Gosen; och de kommo in i landet Gosen.
Då spände Joseph före sin vagn, och for ut emot Israel sin fader till Gosen.
Och då han fick se honom, föll han om hans hals, och gret svårliga på hans hals.
Då sade Israel till Joseph: Nu vill jag gerna dö, efter det jag hafver sett ditt ansigte, att du ännu lefver.
Joseph sade till sina bröder och sin faders hus: Jag vill fara upp, och undervisa der Pharao, och säga till honom: Mine broder och mins faders hus är kommit till mig utaf Canaans land;
Och äro herdar, ty det är sådana folk, som med boskap umgå plägar; deras får och fä, och allt det de hafva, hafva de fört med sig.
Då nu Pharao varder eder kallandes, och säger: Hvad är edar handel?
Så skolen I säga: Dine tjenare äro folk, som med boskap umgå ifrå vår barndom allt härtill, både vi och våre fäder, på det I må få bo i det landet Gosen; förty alle herdar äro såsom en styggelse för de Egyptier.
Då kom Joseph och förkunnade det Pharao, och sade: Min fader och mine bröder, deras får och fä, och hvad de hafva, är kommet utu Canaans lande; och si, de äro i det landet Gosen.
Och han tog fem fina bröder och ställde dem för Pharao.
Då sade Pharao till hans bröder: Hvad är edar handel?
De svarade: Dine tjenare äro herdar, vi och våre fäder.
Och sade ytterligare till Pharao: Vi äre komne till att bor med eder i landena; ty dine tjenare hafva ingen bet till deras boskap, så hårdt tvingar den hårde tiden Canaans land: Så gör väl, och låt dina tjenare bo i det landet Gosen.
Pharao sade till Joseph: Det är din fader, och det äro dine bröder, de äro komne till dig.
Egypti land står dig öppet; låt dem bo på bästa platsen i landena, att de må bo i det landet Gosen.
Och om du vetst några män ibland dem, som dogse äro, så sätt dem öfver min boskap.
Joseph hade ock sin fader Jacob in, och ställde honom för Pharao: Och Jacob välsignade Pharao.
Men Pharao frågade Jacob: Huru gammal äst du:
Jacob sade: Mins eländes tid är hundrade och tretio år; liten och onder är min eländes tid, och räcker intet till mina fäders eländes tid.
Och Jacob välsignade Pharao, och gick ut ifrå honom.
Men Joseph skaffade sinom fader och sina bröder boning, och gaf dem en besittning i Egypti lande, på bästa platsen i landena, nemliga i det landet Rameses, såsom Pharao budit hade.
Och han försörjde sin fader och sina bröder, och hela sins faders hus, hvarjom och enom sin del bröd, allt ifrå de gamla intill de unga barn.
Men i all land var intet bröd; ty att den dyre tiden var ganska svår, så att Egypten och Canaans land svolte för den dyra tidens skull.
Och Joseph samkade alla de penningar tillhopa, som funnos i Egypten och Canaan, för mälning, som de köpte; och han lät alla penningarna komma i Pharaos hus.
Då nu penningarne fattades i Egypti land och Canaan, kommo alle Egyptier till Joseph, och sade: Skaffa oss bröd; hvi låter du oss dö för dig, derföre att vi hafve inga penningar?
Joseph sade: Skaffer hit edar boskap, så vill jag gifva eder för boskapen, medan I ären utan penningar.
Då hade de deras boskap till Joseph, och han gaf dem bröd för deras hästar, får, fä och åsnar: Så födde han dem det året med bröd för all deras boskap.
Då året var omlidet, kommo de till honom på andra året, och sade till honom: Vi vilje icke döljat för vår herra, att icke allena penningarne, utan ock all vår boskap är borto när vår herra, och är intet mer qvart för vår herra, utan allena vår kropp och åker.
Hvi låter du både oss och vår åker dö?
Tag oss till dig, och vårt land, för bröd, att vi och vårt land måge vara Pharaos egne; gif oss säd, att vi må lefva och icke åkren icke förlägges.
Så tog Joseph hela Egypti land in till Pharao; ty de Egyptier sålde hvar sin åker; ty den hårde tiden var allt för stark öfver dem.
Och vardt så landet Pharaos eget,
Med folket, som i hans städer ut och ingick, ifrå den ena ändan i Egypten intill den andra.
Undantagen Presternas åker, den tog han icke in; ty det var förskickadt af Pharao till Presterna, att de äta skulle det dem benämndt var, det han dem gaf; derföre behöfde de icke sälja sina åkrar.
Då sade Joseph till folket: Si, jag hafver i dag intagit eder och edar åker till Pharao: Si, der hafven I säd, och sår åkren.
Och af växtenom skolen I gifva Pharao den femte delen; fyra delar skola vara edre till att så åkren med till edor spisning, och till edor hus och barn.
De sade: Allenast låt oss lefva, och finna nåd för dig vårom herra, vi vilje gerna vara Pharaos egne.
Så gjorde Joseph dem en lag allt intill denna dag, öfver de Egyptiers åker, till att gifva Pharao den femte delen, undantagnom Prestaåkrenom, den vardt icke Pharaos egen.
Så bodde Israel i Egypten, i det landet Gosen, och hadet inne, och växte till, och förökades svårliga.
Och Jacob lefde sjutton år i Egypti land, så att hans hela ålder vardt hundrade och sju och fyratio år.
Då nu tiden kom, att Israel dö skulle, kallade han sin son Joseph, och sade till honom: Hafver jag funnit nåd för dig, så lägg dina hand under mina länd, att du gör barmhertighet och trohet med mig, och begrafver mig icke uti Egypten.
Utan jag vill ligga när mina fäder, och du skall föra mig ut af Egypten, och begraf mig i deras grifter.
Han sade: Jag vill göra som du hafver sagt.
Och han sade: Så svär mig.
Och han svor honom.
Då böjde Israel sig intill sängenes hufvudgärd.
Derefter vardt Joseph sagdt: Si, din fader är sjuk.
Och han tog båda sina söner med sig, Manasse och Ephraim.
Då vardt Jacob sagdt: Si, din son Joseph kommer till dig.
Och Israel tog styrko till sig, och satte sig upp i sängene.
Och sade till Joseph: Den allsmägtige Gud syntes mig i Lus i Canaans land, och välsignade mig,
Och sade till mig: Si, jag skall låta dig växa och förökas, och göra dig till mycket folk, och skall gifva dine säd efter dig detta landet till egendom evinnerliga.
Så skola nu dine två söner, Ephraim och Manasse, som dig i Egypten födde äro, förra än jag kom hit in till dig, vara mine, lika som Ruben och Simeon.
Men de, som du föder efter dem, skola vara dine: men desse skola vara nämnde med deras bröders namn i deras arfvedel.
Och då jag kom utaf Mesopotamien, dödde mig Rachel i Canaans lande på vägenom, då ännu ett litet stycke vägs var till Ephrath; Och jag begrof henne på vägenom till Ephrath, det nu heter BethLehem.
Och Israel såg Josephs söner, och sade: Ho äro desse?
Joseph svarade sinom fader: Det äro mine söner, som Gud hafver mig här gifvit.
Han sade: Haf dem hit till mig, att jag välsignar dem.
Ty Israels ögon voro mörk vorden för ålders skull, och kunde icke väl se.
Och han hade dem till honom: Och han kysste dem, och tog dem i famn.
Och sade till Joseph: Si, jag hafver sett ditt ansigte, det jag icke förmodat hade: Och si, Gud hafver ock låtit mig se dina säd.
Och Joseph tog dem utaf hans sköte, och han böjde sig ned på jordena för hans ansigte.
Då tog Joseph dem båda, Ephraim i sin högra hand, emot Israels venstra hand, och Manasse i sina venstra hand, emot Israels högra hand, och dem till honom.
Men Israel räckte ut sina högra hand, och lade henne på Ephraims dens yngstes hufvud, och sina venstra hand på Manasse hufvud, och omskifte händerna med vilja; ty Manasse var den förstfödde.
Och han välsignade Joseph, och sade: Gud, för hvilkom mine fäder Abraham och Isaac vandrat hafva; Gud, som mig födt hafver utaf min ungdom allt intill denna dag.
Ängelen, som mig frälst hafver af allo ondo, han välsigne dessa piltarna, att de må efter mitt, och mina fäders, Abrahams och Isaacs, namn nämnde varda, så att de må växa och förökas på jordene.
Men då Joseph såg, att hans fader lade sina högra hand på Ephraims hufvud, behagade det honom illa, och fattade uti sins faders hand, att han skulle vända sina hand af Ephraims hufvud in på Manasse hufvud;
Och sade till honom: Icke så, min fader; denne är den förstfödde, lägg dina högra hand på hans hufvud.
Men hans fader nekade det, och sade: Jag vet väl, min son, jag vet det väl; denne skall ock varda till folk, och skall varda stor, men hans yngre broder skall varda större än han, och hans säd skall varda till ett stort folk.
Så välsignade han dem i den dagen och sade: Varde Israel välsignad efter ditt sätt, så att man må säga: Gud sätte dig såsom Ephraim och Manasse: Och så satte han Ephraim för Manasse.
Och Israel sade till Joseph: Si, jag dör, och Gud skall vara med eder, och skall föra eder åter i edra fäders land.
Jag hafver gifvit dig ett stycke land utan dina bröder, som jag med mitt svärd och båga utaf de Amoreers hand tagit hafver.
Och Jacob kallade sina söner, och sade: Församler eder, att jag må förkunna eder, hvad eder skall hända i den yttersta tiden.
Kommer tillhopa, och hörer till, I Jacobs barn; hörer edar fader Israel.
Ruben min förste son, du äst min kraft, och min första magt, den öfverste i offret, och den öfverste i riket.
Han utlöper med hast som vatten: Du skall icke vara den öfverste; ty du hafver uppstigit i dins faders lägre, och der hafver du med det uppstigandet besmittat mina säng.
De bröder Simeon och Levi, de hafva handlat orättfärdiga med deras mordvapen.
Min själ komme icke i deras råd, och min härlighet vare icke i deras förbund; förty uti deras vrede hafva de dödat mannen, och uti deras öfverdådighet hafva de förderfvat oxan.
Förbannad vare deras vrede, att hon så styf är, och deras grymhet, att hon så hård är: Jag skall skingra dem i Jacob, och förströ dem i Israel.
Juda, du äret, dig skola dine bröder lofva, din hand skall vara dina fiender på halsen; för dig skola dins faders barn buga sig.
Juda är ett ungt lejon, du äst högt kommen, min son, genom stor seger: Han hafver nederböjt sig, och lägrat sig som ett lejon, och som en lejinna.
Ho törs sätta sig upp emot honom?
Spiran skall icke varda tagen ifrån Juda, ej heller en mästare ifrå hans fötter, tilldess Hjelten kommer; och honom skola folken tillfalla.
Han varder bindandes sin fåla vid vinträt, och sine åsninnos son vid den ädla vinqvisten.
Han skall två sin kläder i vin, och sin mantel i vinbärs blod.
Hans ögon äro rödaktigare än vin, och hans tänder äro hvitare än mjölk.
Sebulon skall bo vid hafshamnena, och vid skepphamnena, och sträcka sig intill Sidon.
Isaschar skall vara en benåsne, och lägra sig emellan gränsorna.
Och han såg rolighetena, att hon är god, och landet, att det är lustigt, och böjde sina härdar till att bära, och är vorden en skattskyldig tjenare.
Dan skall varda en domare ibland sitt folk, såsom ett annat slägte i Israel.
Dan skall varda en orm på vägenom, och en huggorm på stigenom, och bita hästen i foten, att den derpå rider, skall till rygga falla.
Herre, jag väntar efter dina helso.
Gud, väpnad, skall föra hären, och åter igen föran.
Af Asser kommer hans feta bröd, och han skall gifva Konungenom kräselig mat.
Naphthali är en snar hjort, och gifver kosteligit tal.
Joseph skall tillväxa; han skall tillväxa likavisst som vid en källo: Döttrarna träda fram uti regementet.
Och ändock skyttarne voro honom förbittrade, trätte med honom, och hatade honom:
Så är dock hans båge blifven fast, och hans händers armar äro förmannade, genom dess mägtiges händer i Jacob: Af honom äro komne herdar, stenar i Israel.
Ifrå dins faders Gud är dig kommen hjelp, och af den Allsmägtiga äst du välsignad med välsignelse ofvan efter af himlenom; med välsignelse af djupet, som under ligger; med välsignelse på bröst och qved.
Den välsignelse, som dinom fader och minom föräldrom lofvad är, går mägteliga efter deras önskan, som höge äro i verldene.
Utaf Joseph skola hufvuden varda, och de öfverste Nazareer ibland sina bröder.
BenJamin är en glupande ulf.
Om morgonen skall han äta rof, men om aftonen skall han utskifta rofvet.
Desse alle äro de tolf Israels slägter, och det är det, som deras fader hafver talat med dem, då han välsignade dem, hvar med sin besynnerliga välsignelse.
Och han böd dem, och sade till dem: Jag skall samkas till mitt folk; begrafver mig när mina fäder, i den kulone på Ephrons Hetheens åker.
I den dubbelkulone, som ligger emot Mamre i Canaans lande, hvilka Abraham köpte till en arfgrift med åkrenom af Ephron den Hetheen.
Der hafva de begrafvit Abraham och Sara hans hustru: Der hafva de ock begrafvit Isaac och Rebecka hans hustru: Der hafver jag ock begrafvit Lea;
I den åkrenom och de kulone, som af Heths barnom köpt är.
Och när Jacob hade lyktat buden till sin barn, lade han sina fötter samman på sängene, led af, och vardt samkad till sitt folk.
Då föll Joseph in på sins faders ansigte, och gret, och kysste honom.
Och Joseph befallte sina tjenare läkarena, att de skulle smörja hans fader: Och läkarena smorde Israel;
Tilldess fyratio dagar voro förgångne; ty så länge varade smörjedagarna.
Och de Egyptier begreto honom i sjutio dagar.
Då nu sörjedagarne ute voro, talade Joseph med Pharaos gårdsfolk, och sade: Hafver jag funnit nåd för eder, så taler med Pharao, och säger:
Min fader hafver tagit en ed af mig, och sagt: Si, jag dör; begraf mig i mine graf, som jag hafver grafvit mig i Canaans lande.
Så vill jag nu fara upp och begrafva min fader, och komma igen.
Pharao sade: Far dit upp, och begraf din fader, som du honom svorit hafver.
Så for Joseph upp till att begrafva sin fader: Oh med honom foro alle Pharaos tjenare, de äldste af hans folk, och alle de äldste i Egypti lande;
Dertill allt Josephs folk, och hans bröder, och hans faders folk; allena deras barn, får och fä lefde de i det landet Gosen.
Och foro desslikes upp med honom vagnar och resenärer, och var en ganska stor skare.
Då de nu kommo in på den planen Atad, som ligger in emot Jordan, då höllo de en ganska stor och bitter dödklagan; och han sörjde öfver sin fader i sju dagar.
Och då folket i landet, de Cananeer, sågo det sörjandet på den planen Atad, sade de: De Egyptier sörja der fast.
Deraf kallar man det rummet de Egyptiers sorg; hvilket ligger in emot Jordan.
Och hans barn gjorde som han dem befallt hade.
Och förde honom i Canaans land, och begrofvo honom i den dubbelkulone af åkren, som Abraham med åkrenom köpt hade till arfgrift af Ephron Hetheen, tvärt emot Mamre.
Så for Joseph åter in i Egypten med sina bröder, och med allom dem, som voro farne upp med honom till att begrafva hans fader; när de hade begrafvit honom.
Men Josephs bröder fruktade sig, då deras fader var död, och sade: Kanske, att Joseph är oss gramse, och måtte vedergälla oss det onda vi honom gjort hafve.