Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Måhända skulle ock obligationernas förskrifning i Svenskt mynt, mera än något annat, medverka dertill alt kursen å valutor i Svenskt mynt blefve noterade på de utländska börserna.
Då emellertid den invändning torde göras, att dylika obligationer icke kunde i utlandet blifva gångbara, anser sig Utskottet böra upplysa, alt Östgöta Hypoteksförening, efter dessa grunder, genom Johan Holm och Jones &
Komp. år 1854 afslutat ett lån, för hvilket obligationerna äro ställda i Svenskt Silfver specie samt skrifna på Svenska och Tyska språken, men alt deri icke linnes utsatt någon utländsk myntsort, utan blott uppgift på huru mycket en Svensk specieriksdaler utgör i köl— nisk mark jemte försäkran alt obligationen, om den hos låneöfvertagaren företes och derefter förses med en uppgifven namnstämpel, inlöses på viss uppgifven utländsk ort; och dessa obligationer, hvilka haft god afsättning både inom och utom Sverige, noteras fortfarande på utländska börser till samma pris, som andra endast i utländsk myntsort förskrifna obligationer af i öfrigt samma beskaffenhet.
Likaså torde icke eller böra förbises, att det år 1857 emellan Riksgälds-kontoret och Jones &
Komp. afslulade, ehuru, i följd af den samma år inträffade penningekrisen, förfallna lane— kontrakt å 20,000,000 R:dr R:mt, afsåg ett lån i endast Svenskt riksmynt, utan utsättande af annan myntsort.
Utskottet vill väl icke inlåta sig i närmare utredning af frågan huruvida obligationerna för det lån, som nu erfordras, böra, på sätt Utskottet ofvan antydt, utfärdas både i Svenskt och utländskt mynt samt efter visst på förhand bestämdt förhållande mellan det Svenska och utländska myntet göras betalbara både i Sverige och å utländsk ort, men Utskottet anser dock denna fråga af så stor vigt, alt den torde vara förtjent att före lånets afslutande tagas i öfvervägande.
Då emellertid Utskottet på nu antydda skäl, linner lämpligast, att Rikets Ständer, i likhet med hvad under de två sednaste riksdagarne egt rum, utan meddelande al några inskränkande föreskrifter, uppdraga åt Fullmäglige i Riksgälds-kontoret att, vid lånets upptagande, förfara på sålt
Fullmäglige linna ändamålsenligast för beredande af de för Svenska Staten, såsom låntagare, mest förmånliga vilkor; har Ut - Stats- Utskottets Betänkande N:o 89. 51 skottet, sora, i följd deraf, icke anser någon bestämd föreskrift böra meddelas hvarken om de språk eller myntsorter, som vid obligationernas utfärdande böra begagnas, och således icke eller kan tillstyrka bifall till de af Friherre Raab och Riks— dagsfullmägtigen Per Persson uti ofvanberörda motioner gjorda framställningar, om ovilkorlig! utgifvande af endast Svenska obligationer, trott sig, med hufvudsaklig ledning af de vid sednasle tvänne riksdagar i fråga om då beslutade statslåns upptagande lemnade föreskrifter, böra, i afseende på nu ifrågavarande upplåning, föreslå, att Rikets Ständer må meddela följande stadganden: 4;o. l:o.
Med iakttagande af Rikets Ständers beslut, angående lånesummans belopp och de obligationer, som derför komma att utgifvas, ega Fullmägtige i Riksgälds-kontbret alt upptaga lån på det sätt Fullmägtige finna lämpligast och ändamålsenligast för beredande af de för Svenska Staten, såsom låntagare, mest fördelaktiga vilkor. 2:o.
Upplåningen sker emot fonderade, till innehafvaren ställda och å dennes sida icke uppsägbara, räntebärande obligationer, hvilka å Rikets Ständers vägnar af Fullmägtige utfärdas. 5:o.
Fullmägtige ega för öfrigt bestämma: a) språk och myntsort, hvarå obligationerna komma alt utfärdas; b) den årliga ränta, som i obligationerna skall förski ifvås; c) den kapitalrabatt, som må beviljas, då Fullmägtige tinna sådan rabatt böra ega rum. 4:o.
Till ränteliqvider och kapitalskuldens amortering kommer att af Rikets Ständer anvisas elt särskildt årligt anslag, hvilket skall motsvara ej allenast den för hela ursprungliga skuldsumman belöpande ränta, utan äfven minst en procent af det i obligationerna förskrifna kapital; kommande detta anslag att, med oförminskadt belopp, fortfara till dess hela skulden blifvit i stadgad ordning betald. 5:o.
Omförmälda årliga ränte-och amorteringsanslag bör ingå till en särskildt redovisad liqvidalions- och amortissements-fond, hvars behållning skall, för det med dessa medel afsedda ändamål, oförryckt tillhandahållas och användas, så alt ränteliqviderna vid derför bestämda terminer varda ovilkorligen fullgjorda och skuldens betalning i föreskrifven ordning verkställd.
De till liqvidations- och amortisseroents-fonden influtna medel böra, 52 Stats-Utskottets Betänkande N:o 89. så vidt ske kan och denna fond åliggande liqvider medgifva städse på säkert och ändamålsenligt sätt göras fruktbärande. 6:0.
Sältet och ordningen för verkställandet af skuldens årliga amortering ega Fullmågtige att bestämma; dock att för lån, som upplages inom landet, amorteringen skall ske genom uppköp och icke genom ulloltning. 7:o.
De beslut och stadganden, som af Rikets nu församlade
Ständer meddelas rörande ifrågavarande upplåning, skola underställas Kongl. Maj:ts nådiga fastställelse, med underdånig anhållan, alt Kongl. Majit, vid denna upplånings företagande, täcktes lemna Fullmågtige i Riksgälds-kontoret sin nådiga bemedling och medverkan för den erforderliga lånesummans erhållande emot så fördelaktiga vilkor för Svenska Statsverket, som vid lånetransaktionernas uppgörande kunna beredas, samt alt Kongl. Majit dessutom täcktes meddela sin garanti å det eller de lån, som, i öfverensstämmelse med dessa beslut, varda af Fullmågtige upptagna. 8:0.
Fullmågtige i Riksgäls-kontoret må vara obetaget att, 0111 sådant finnes lämpligt eller nödvändigt för lånetransaktionernas afslutande, utse vissa ombud för bedrifvande af dervid erforderliga underhandlingar, äfvensom att åt särskilde deputerade uppdraga bestyren med lånemedlens indragning samt ränleoch amorterings-liqvidernas verkställighet, jemte härmed förenade åligganden.
Beträffande det af Kongl. Majit framställda förslag att till lättnad för de obliga— tionsinnehafvare, hvilka äro i Sverige boende och sådant åslunda, måtte stadgas att förfallna räntor och obligationer skulle vid behöriga tider liqvideras äfven i Riksgälds-kontoret, så anser visserligen Utskottet, alt alla de åtgärder, som afse alt på ett naturligt och ändamålsenligt sått underlätta och befordra obligationernas gångbarhet inom landet, böra vid deras utfärdande iakttagas.
Men Utskottet har härvid icke eller kunnat förbise den omständigheten att, om lånet varder upptaget i utländskt myntslag, det vid mångfaldiga tillfällen skulle medföra svårigheter och olägenheter icke blott för obligalions-innehafvaren, utan ock för Riksgälds-kontoret, örn för sådana inom riket placerade obligationer räntan härstädes finge lyftas, såsom i Kongl.
Majits Proposition blifvit föreslaget, ”enligt gällande kurs”, helst det oftast vore svårt att bestämma denna kurs, synnerligast om obligationerna vore utfärdade i sådant myntslag, som icke på Stockholms börs noteras, eller hvaraf icke någon större om sättniDg förekomme, så att kursen derå holle sig någorlunda jemn.
Dessutom skulle deraf blifva en följd, att obligalions-innehafvaren, som för eli visst belopp i Svenska penningar inom landet köpt obligationen, icke kunde beräkna hvarken huru stor Ståts-Utskottets Betänkande N:o 89 53 ränta eller huru mycket kapital, han, vid obligationens förfallotid, erhölle i Svenskt mynt, enär liqviden alltid vore underkastad det utländska myntslagets kursförändringar härpå platsen.
En Svensk obligations-innehafvare blefve alltså ställd i en sämre ställning, än den utländske, hvilken köpt obligationen mot sitt lands mynt och vid hvarje liqvid af såväl ränta som kapital lillinge valutan i samma slags mynt, som han sjelf vid obligationens inköp erlagt.
Af dessa skäl har Utskottet, som hvarken finnér nödigt, att liqviden af förfallna obligationer och räntor, då den göres här i Sverige, ovilkorligen skall ske efter gällande kurs, eller anser lämpligt, att rättigheten till liqvids erhållande härstädes skall inskränkas till endast de obligations-innehafvare, som inom Sverige äro boende, ansett sig böra föreslå: 5:o. att, derest lånet upptages utom riket, hör Riksgälds-konloret härstädes i Svenskt mynt tillhandahålla ränta äfvensom liqvid för amorterade obligationer åt dem, som sådant önska.
Beträffande slutligen de af Friherre Tersmeden framställda förslag, så, och ehuru det visserligen vore önskligt, om några särskilda åtgärder kunde vidtagas för befordrande af Svenska Statens kredit och höjandet af priset å kurserande Svenska obligationer, anser likväl Utskottet, vid det förhållande, att motionären icke närmare utredt på hvad sätt de särskilda af honom exempelvis framställda önskningsmål skulle kunna vinnas, sig drslomindre böra i delta ämne framställa några förslag, som Utskottet är öfverlygadt, att de åtgärder, som från Statens sida böra, för vinnande af bättre kurs i Svenska obligationer, vidtagas, bäst kunna inses och verkställas af Fullmägtige i Riksgälds-kontoret, sorn icke lära underlåta att egna frågan all den uppmärksamhet, densamma onekligen förtjenar; och Utskottet hemställer derföre, att Friherre Tersmedens ofvanberörda framställning 6:o. icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockolm den 21 April 1865. 54 Stats-Utslcottets Betänkande N:o 89.
Af Herr L. J. Hierta: ”Jag får anmäla min reservation emot Utskottets pluralitets beslut att åt Herrar Fullmägtigcs i Riksgälds-konloret eget afgörande öfverlemna huruvida någon del af det för jernvägsbyggnaderna erforderliga lån bör inom landet upptagas, och anser alt en bestämd föreskrift härom bort meddelas i afseende på det belopp, som öfverskjuter Tjugo millioner.
Om tillfälle bereddes lill tecknande af ett sådant lån, genom subskription emot obligationer å låga valörer, dock å minst 100 R:dr, oell Ii\procents ränta, och hvarå ränta och amortering betaltes inom landet, så hetviflar jag icke alt fem eller sex millioner med lätthet skulle erhållas ulan alt sådant förorsakade någon märkbar svårighet för den öfriga penningemarknaden.
Man hör nemligen ihågkomma, dels alt penningarne icke skrinläggas, utan komma åter ut i rörelsen till mer än hälften i form af arbetsförtjenst, dels ock, att obligationer på så små valörer, om de också icke kunna användas i butik- eller torghandeln, likväl ofelbart blifva begärliga såsom liqvidalionsmedel i en mängd större affärer, då de hafva en daglig kurs i penningemarknaden, och således när som helst kunna realiseras, om ock någongåug med en obetydlig uppoffring.
Henna förmodan öfverensståmmer ock med den erfarenhet man har från England, som under ett af sina svåraste tidskiften under krigen emot Napoleon, då den yttre handeln var starkt blottställd och industrien till en stor del låg i lägervall, det oaktadt kunde inom landet upplaga ofantliga lånesummor, utan alt denna omständighet syntes tillbakasätta landels förkofran.
Det vore således, enligt mitt förmenande, stort skäl alt försöka på delta sätt tillvägabringa ett inhemskt fondsystem, hvarpå jag för min del i öfrigt icke sätter något värde annorlunda, än såvida det erbjuder tillfälle alt med lätthet göra en mängd mindre behållningar räntebärande på ett bcqvämare samt af uppsägning och föränderlig räntefot mindre beroende sätt, än genom depositioner i bankerna eller genom utlåning till enskilde mot pant eller inteckning, och sålunda lemnar en uppmuntran till sparsamhet och klok hushållning.
I händelse det här framställda förslag att en del af lånet bör upptagas inom landet, skulle vinna afseende hos Rikets Ständer, anser jag dock för min del icke böra stadgas såsom vilkor, att obligationernas inlösen skall ske efter utloltning, ulan jemväl uppköp kunna ega rum, på sätt förut skett, när nemligen Herrar Fullmägtige i Riksgälds-kontoret kunde finna sådant fördelagtigt.” Stats-Utslcottets Betänkande N:o 89. 55 Af Herr A. W. Björck: ”Viii sistlidne riksdag synles Rikets Ständer hafva kommit till insigt derom, att genom den utländska skuldsättningen landets ekonomiska och financiela ställning kan åfventyras.
Åtminstone erkändes det, på sätt 228 § i Reglementet för Rikets Ständers Riksgälds-kontor visar, att en fördelaktigare inflytelse på de ekonomiska förhållandena skulle vara att vänta af ett ändamålsenligt ordnadt och fortsatt inrikes statslåne-system; och föreskrifter lemnades i syfte alt tillvägabringa ett sådant.
Della skulle hafva till ändamål, till och med i främsta rummet, alt småningom förvandla den utländska statsskulden lill inhemsk och vidare att anskaffa medel för utförande af mera omfattande produktiva arbetsförelag.
I afseende på denna upplåning lemnades i öfrigt stadganden, rörande summan, hvar till lånet Unge uppgå, samt om uppsägningsrätten, räntan, obligationernas valörer, liqviderna af räntor och amorleringsbeloppen, samt om sättet för amorteringen.
Ett dylikt lån till det högst medgifna beloppet har ock upptagits i följd af dessa föreskrifter; och del förekommer icke den ringaste anledning att antaga, alt denna låne-operation medfört någon olägenhet.
I stället alt föreslå Rikets Ständer att fullfölja den beträdda vägen och alt i verkligheten fortsätta det påbörjade inhemska statslånesystemet har Stats—Utskoltet framställt ett förslag, som, ehuru välment det må vara, dock förbiser den väsendtliga skilnad, som finnes emellan den utländska och inhemska skuldsättningen.
Likasom dessa transaktioner till sina verkningar äro högst olika, så förefinnes ock emellan dem en betydlig skiljaktighet med hänsigt till de vilkor, som för hvarldera af dem höra anses såsom ledande.
Om nu det kan gillas, alt, såsom Stats—Utskottet afsett, det lemnäs åt Herrar Fullmägtige i Riksgäldskontoret att bestämma dessa vilkor, utan all vara bundne vid några speciela föreskrifter, så synes det deremot icke höra eller kunna gillas, att bestämmelserna lemnats i sådan form, alt följden kan och sannolikt skall blifva, icke en fortsättning af det inhemska lånesystemet, utan tvärtom ett afbrott deri.
Om man ock lemnar åsido allt det, till större delen obefogade klander, som drabbade den afslulade inhemska låneoperationen och förutsätter att Herrar Fullmägtige oförvillade deraf skola uppfatta bestämmelsen, alt lån skall tagas lill del för Slaten billigaste pris, på det sätt alt provisioner, ränte- och kursförluster m. m., som åtfölja utländskt lån, jemväl skola komma under beräkning, äfvensom å andra sidan de fördelar, som den inhemska skuldsättningen framför den utländska bereder Slaten; så hör man dock icke förtänka Herrar Fullmägtige, om de, derest penningar från utlandet erbjudas, vid en tid, då sådana måhända endast till högt pris stå alt inom riket erhålla, afsluta låneoperationen på en gång och sålunda befria håde sig och Sländerna från besväret att anställa vidare jemförelser.
De hafva dertill så mycket större skäl, som de måste söka alt undvika 2 eller flera utländska lån, och möjligen se en fördel deri, att lånesumman är högre.
På det alt utländsk skuldsättning må i möjligaste måtto undvikas och det inhemska slatslåne-systemet fortsättas och bringas till den stadga, alt det kan be - 56 Stats- Utskottets Betänkande Nio 89. gagnas, om det gäller att samla landets maleriela och (mandela krafter Ull ett mål, synes mig
Utskottets förslag höra alldeles omarbetas och erhålla annat innehåll, icke mindre än en annan form.
Icke för alt förvandla den utländska skuldsättningen till inhemsk, hvarmed ännu länge får anstå, utan för att bereda medel till utförande af de beslutade jernvägsanläggningarne, böra Fullmägtige bemyndigas att upptaga inhemskt lån under förbehåll alt amortering icke får ske genom ullotlning samt med de vilkor i ölrigl som Fullmägtige bestämma.
Derjemte bör åt
Fullmägtige öfverlemnas att afsluta utländskt lån till det belopp, som Fullmägtige finna nödigt alt sålunda anskaffa, för att fylla hvad som icke inora riket kan upplånas; dock bör den inskränkning göras, att utländskt lån icke må upptagas till högre belopp än 20 millioner R:dr, så alt det icke må öfverstiga den summa, hvartill det sednast i utlandet upptagna lånet uppgått.”
Uti denna reservation hafva instämt: Herrar A. A. Berger och A. Grenander.
Af Herr A. 0. Wallenberg: ”Då det visat sig, att alla de 5 föregående statslånen i utlandet sammanflutit till en och samma notering och sålunda samma fördelar deraf uppkommit, som om de 3 lånen varit ett enda, anser jag af stor vigt för låntagaren att vid nya lån få bibehålla samma räntefot, som blifvit för de äldre bestämnd.
Svårigheterna att erhålla lån torde vara nog stora under lörhanden varande förhållanden för ali aflägsna alla tankar på billigare vilkor än vid de sednast upptagna lånen.
Att en stat upptager en mångfald af olika beskaffade lån, skadar dess kredit så mycket, alt der upplåningen i äldre tider sålunda bedrifvits, har man med stora kostnader slräfvat att förvandla flera lån till en och samma räntefot.
Den tidpunkt då Sverige med någon sannolikhet att lyckas kan tänka på en ränlekonvertering är sannolikt aflägsen.
Förrän den regulier! livart tredje år återkommande upplåningen afslutats, kan icke Statens kredit anses väsendtligen förbättrad.
Man klagade allmänt och klagar ännu öfver den långa listan å Svenska papper vid kursnoleringar i Hamburg.
Om nu en annan räntefot antoges för det blifvande statslånet, så ökas jemväl denna lista, ty det nya lånet kan icke i noteringarne sammanflyta med de äldre.
Jag ber derföre få vördsamt föreslå att Rikets Ständer måtte besluta: att, för det eller de lån, som till följd af vid innevarande riksdag fattade beslut om upplåning, komma att upptagas, räntefoten bestämmes till fyra och en half procent, som halfårsvis erlägges.
Beträffande beloppen, som skola upplånas, anser jag att högst 20 milioner Riksdaler Riksmynt må upptagas medelst utländskt lån, samt allt hvad derutöfver kan erfordras, upplånas mot inhemska statsobligationer.
Med inhemskt lån bör förstås - Stats-Utskottets Betänkande N:o 89. 57 stås, att obligationen icke allenast skall vara utställd i Svenskt mynt, utan jemväl innehålla att ränta och kapital, enligt fastställd plan, endast erlägges i Riksgäldskontoret och öfriga lämpliga ställen inom landet, som Fullmägtige i Riksgäldskontoret ega bestämma.
Derigenom undvikas kursförluster vid liqviderna.
Vid inhemskt låns upptagande anser jag af framstående vigt, att amorteringen sker genom inköp ända till dess obligationerna uppnått pari, då utlottning måste vidtaga.
På grund af hvad jag nu i korthet anfort ber jag vördsamt få föreslå det Rikets Ständer må besluta: att högst 20 millioner R:dr R:mt må upptagas i form af utländskt lån, samt att hvad, som derutöfver till följd af Rikets Ständers beslut i jernvägsfrågan erfordrades, upplånas mot inhemska obligationer i ett eller flera lån, direkt eller genom bemedling, på sätt Fullmägtige i Riksgälds-kontoret finna lämpligast.” Häruti har Herr Wistelius instämt.
Brot. 1862 dt 1863. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 4 Haft. 8 STOCKHOLM, tryckt Stats-Ulskolltls Uttalande N:o 90. 1 iV.-o 90- Ank. till Exp.-Utsk. den 13 April 1863, kl. 12 midd.
Ulla ta ncle, i anledning af vacht motion angående förändring i tiden för uppbörds stämmors hållande å Oland. (I. A.) Riksdagsfullmägtigen Erik Johan Rudberg från Calmar län, med hvilken förenat sig Riksdagsfullmägtigen Nils Petter Bäckström från samma län, liar uti en hos Bonde-Ståndet väckt oeh till Stats-Utskottet remitterad motion (N:o 83) förnyat ett vid flere föregående riksdagar framstäldt förslag, att tiden för k ronouppbördsstäm mornäs på Oland hållande måtte framflyttas från Februari och M ars månader till Juni eller början af Juli månad.
Yäl vore genom Kongl.
Stats-kontorets kungörelse den 8 December 1836 föreskrifvet, det Konungens Befallningshafvande egde, att, efter sig företeende omständigheter, förordna om uppbördsstämmors hållande å någon lämplig tid inom Januari, Februari eller Mars hvarje år, eller, der särskilda omständigheter någon gång kunde gifva anledning till längre anstånd, sist inom medlet af April månad; men för Öland, som under denna tid vore beröfvadt all kommunikation med fasta landet, vore denna uppbördstid särdeles olämplig, synnerligast af det skäl att, då öns enda afkastning utgjordes af spahmål, genom försäljning hvaraf medel till kronoutskyldernas gäldande mäste förskaffas, öboerne antingen nied fara för lif och egendom nödgades uppsöka en afsättningsort å fastlandet, eller ock till de få spanmålshandlande, som funnos å ön bosatte, emot vanpris afyttra sin spanmål, hvaraf till utskyldernas betäckande, enligt motionärens beräkning efter tio R:dr tunnan erfordrades icke mindre än 6,000 tunnor.
Enligt Utskottets åsigt, lärer nödigt rådrum icke saknas för de skattskyD dige att redan före vinfrens inbrott afsätta sin spanmål, liksom det med någorlunda visshet torde kunna antagas att trygg kommunikation mellan Öland och fasta landet antingen öfver is eller å öppet vatten icke eller fattas under hela den långa tidrymd af 3* månader, inom hvilken uppbördsstämmors hållande lagligen medgifvesoch då, på sätt föregående Stats-Utskott anfört, uppbördsstämmornas framflyttande till Juni eller Juli månad, en tid, som väl behöfver egnas åt jordbruket, icke skulle medföra någon fördel för de skattdragande, Bih. (ill R.
Prot. 1S62 & 1S63, i Sami. 1 Afd. 3 Band.
S Haft. 2 Stali-Unkoitets Utlåtande N:o 9t. samt, enligt Kongl. Resolutionen den 30 Januari 1830, det vore vederbörande medgifvet att, då särskilda omständigheter något år gjorde anstånd nied uppbördsstämmas hållande nödigt, derom med underdånig ansökning för tillfället inkomma, anser jemväl nuvarande Stats-Utskott sig böra hemställa, det motionärens framställning måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende.
Stockholm den 11 April 1863. il:o 93.
Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Ap.il 18C3, kl. 12 midd.
(Jtift tande, i anledning af väckt motion om eftergift af 1857 och 1858 årens återstående arrende för kungsladugården Borgholm på öland. (I. A.) Sedan, i anledning af en utaf Arrendatorn af Borgholms kungsladugård i Repplinge socken på Öland, f. Handlanden C. H.
Hultenberg derom i underdånighet gjord ansökning samt i öfverensstämmelse med hvad vederbörande myndigheter, i ämnet hörde, tillstyrkt, Kongl.
Majit uti nådig Proposition till Rikets sednast församlade Ständer föreslagit, att Arrendatorn Hultenberg, hvilken, efter att hafva å egendomens förbättring och försköning nedlagt betydliga kostnader, under tre efter hvarandra följande år lidit missvext, så att han och hans familj vore nära att bringas till tiggarstafvcn, måtte erhålla eftergift af då återstående tredjedelen utaf 1857 års saint andra tredjedelen af 1858 års arrende för kungsladugården, tillsammans 2,703 R:dr 25 öre Iiant; så hade Stats-Utskottet uti afgifvet Utlåtande, Nio 116, till denna nådiga framställning tillstyrkt Rikets Ständers bifall, samt' såsom skäl härtill anfört dels arrendatorens vitsordade, betryckta ekonomiska ställning, orsakad ej mindre genom de å egendomen inträffade missvexterna, än äfven genom de betydliga odlings-, byggnads-, förbättrings- och försköningsarbeten, hvaribland särskildt omnämnts uppförandet af en ny, utmärkt vacker och kostbar karaktersbyggning samt anläggningen och bebyggandet af 15 jordtorp, dels ock den omständighet, att då arrendetiden för Stats-Utfkoltets Utlåtande N-.o 91.
S Hultenberg' tilländaginge redan den 14 Mars 1863. frukten af dessa arbeten och kostnader icke skulle komma Hultenberg till godo, utan Staten, som, till följd af egendomens genom berörda förbättringar ökade värde, kunde påräkna en högre arrendeafgift.; och hade Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet godkänt Utskottets omförmälda utlåtande, sorn deremot blifvit afslaget af Borgare* och Bonde-Stånden, i följd hvaraf frågan ansetts hafva förfallit.
Med omförmälande af hvad sålunda vid sist hållna riksdag i ärendet förekommit samt med hänvisning i öfrigt till Stats-Utskottets deruti afgifna ofvanberörda Utlåtande, hade Riksdagsfuilmägtigen Erik Johun Rudberg från Calmar län, uti en hos Bonde-Ståndet väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion (N:o 222) ånyo upptagit Kongl.