Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I det förmenande, att Kofferdi-sjöfarande kunde komma att beskattas två gånger, derigenom alt bevillnings-förordningen i afseende å dem afviker från den i allmänhet uppställda regeln, att hvarje person skall beskattas och erlägga sin bevillning i den ort, der han är mantalsskrifven, har Johannes Bengtsson från Christianstads län föreslagit, att i bevillnings-stadgan måtte klart och tydligt bestämmas, att bevillning efter 2:dra Art. måtte påföras sjöfarande endast i den stad, hvarifrån de idka sjöfart, samt alt i intet fall utdebitering måtte ifrågakomma mera än på ett ställe.
Då emellertid Bevillnings-förordningen uttryckligen stadgar, dels i 46 §., att kofferdiskeppare, sjökapilener och befälhafvare å ångfartyg skola taxeras för den inkomst, de i denna egenskap åtnjuta, endast i den stad eller å den ort, dit fartyget hörer, dels uti 136 §. 2 morn., att sjömän skola erlägga bevillningen enligt 2 Art. till det sjömanshus, der de anmält sig till sjöfart; sä synes nämnde förordning icke gifva anledning till den af motionären befarade olägenhet; hvadan Utskottet hemställer, att Johannea Bengtssons motion må förfalla. , §. 137.
Herr Hesselgren har uti sin förut omförmälda motion om upphäfvande af all bevillning för gesäller, för den händelse att detta yrkande ej kunde bifallas, alternativt föreslagit, att, med upphäfvande af 137 §.n uti nu gäilande bevillnings-förordning, i hvad densamma rörer mästares skyldighet alt ansvara för de bos dem vid skattskrifningsliden sysselsatte gesällers eller andre arbetares, jemte deras hustrurs och barns, utskylder, åter måtte upplifvas hvad i detta ämne stadgats i 137 §:n af 1845 års bevillnings-förordning, hvilken inskränkte skyldigheten att ansvara endast för dem, som 30 Bevillnings-Ulskotlets Betänkande, N:o i. verkligen äro »hos honom mantalsskrifne;« till hvilken förändring motionären andragit såsom skäl, att, då i följd af nu gällande författningar bemälde personer ärp oförhindrade att sig sjelfva skattskrifva, det syntes ligga en stor obillighet uti, alt Borgerskapet skall ansvara för deras utskylder, oaktadt de under skatteåret icke dragit någon fördel af deras arbetskrafter; varande exempelvis anfördt, att, om en gesäll, som sjelf mantalsskrifver sig för år 1854, aflemnar sin mantals-förteckning om hösten 1853, taxeras under loppet af förstnämnde år och skall betala sina utskylder i Februari månad 1855, straxt efter mantalsskrifningen lemnar det af honom då innehafda arbete, han svårligen lärer underkasta sig afdrag å sin arbetsförtjenst för utskylder, som han säger sig sjelf vilja, men, enligt gifna föreskrifter, icke är mera än andre medborgare-klasser skyldig att betala förr än ett och ett halft år derefter.
Då det vid sistlidno riksdag för införandet af ifrågavarande, utaf motionären öfverklagade, bestämmelse, anförda skäl, eller att det är med Bevillnings-förordningens föreskrifter i allmänhet öfverensstämmande, att husbönder och andre, som hafva personer i arbete hos sig anställda, skola vara Staten ansvarige för arbetarens utskylder, synes Utskottet väl grundadt, samt desse husbönder m. fl. hafva en ovilkorlig rättighet sig tillerkänd, att genom afdrag ä arbetsförtjensten derför göra sig betalde, finner Utskottet ej skäl att föreslå någon förändring uti ifrågakomne afseende, utan hemställer, att Herr Hesselgrens förslag ej må lill någon åtgärd föranleda. §. 144.
Vid 4:de mom. af denna §. har Herr Henschen, i afsigt att bereda lindring åt de fattige, äskat, att ordet »nödtorftigt» måtte utbytas mot ordet tillräckligt, i sammanhang hvarmed Herr Henschen ock föreslagit, att, som lägre Exekutions-betjente, hvilka uttaga skatterna, efter hvad motionären erfarit, ofta ej känna innehållet af berörde moment, samt Kongl. Kungörelsen den 5 December 1792, hvarigenom stadgats, att hos dem, som »råkat i uppenbar vanmakt och kändt armod, måga, vid utmätningar af innestående kronoutskylder, de persedlar af deras lösa egendom, hvilka till nödigt lifsuppehälle, kläder och annan, efter hvarje persons stånd och vilkor noga inskränkta beqvämlighet oumgängligast fordras, ifrån slik utmätning undantagas och till deras bergning qvarlemnas,» — i bevillnings-förordningen må intagas föreskrift, att å debetsedlarne aftryckes ornförmälda 4:de moment samt nyss citerade ord ur 1792 'års Kungörelse, äfvensom en förklaring, att den ej får anses vara ändrad genom Kongl. Brefvet den 20 Februari 1794, utan att detta afser egentligen kontrollerna vid dylik afkortning för fattigdom.
Som likväl den af motionären föreslagna förändring af 4 momentet uti förevarande §. skulle, genom den från olika anspråk och lefnadsvanor härflytande obestämdheten af hvad som kan anses tillräckligt för lifvets uppehälle, lemna ett alldeles obegränsadt fält för befrielse från bevillning i anseende till fattigdom och bristande arbetsförmåga, samt den af motionären förutsatta okunnigheten hos lägre exekutions-betjente om hvad som rörer deras tjenst, i fall den förefinnes, lärer böra på annat sätt afhjelpas, än genom allmänna författningars aftryckande på debet-sedlarne, — en åtgärd, hvilken i förevarande fall dessutom lätteligen kunde af den skattskyldige tolkas såsom en uppmaning till honom att, äfven utan synnerliga skäl ejler utsigt om framgång, öfverklaga en honom öfvergången utmätning, om än utmätningsmannen dervid endast fullgjort sin skyldighet, får Utskottet hemställa, att hvad Herr Henschen, enligt hvad här ofvan blifvit omförmäldt, föreslagit, icke måtte vinna Bikets Ständers bifall. Bevillnings-Utskotlets Betänkande, N:o i. 31 Enär till Särna socken i Dalarne hörer en kapell-församling
Idre, hvilken, lika väl som hufvudförsamlingen, bör från bevillning ultryckeligen fritagas, har Utskottet uti 5 mom. infört orden, »med Idre kapell.» §. 145.
Hos Ridderskapet och Adeln har Herr Björnstjerna, O. M., föreslagit, att uti 1 mom. af denna 5 §. måtte såsom från bevillning befriade införas: »Officerares hästoch Iburage-medeh); till stöd hvarför motionären anfört: att subaltern-officer vid kavalleriet i medeltal uppbär 232 R:dr R:ko i häst- och fourage-medel, för hvilka han är skyldig inköpa och underhålla tvenne tjenslehästar med sadelmunderingar samt aflöna en dräng; att inom de högré graderna nära nog ett dylikt förhållande eger rum; att berörde summas otillräcklighet för det afsedda ändamålet är för myckel i ögonen fallande, att icke af hvar och en inses; att, då Bevillnings-Förordningens 4 §. angifver, att med ön förslås »den inkomst, som löntagare påräkna, att under loppet af året förvärfva», häst- och fourage-medlen, hvilka officeraren uppbär endast att förvalta till ett gifvet ändamål och i kronans tjenst, utan hopp om egen vinning, men med desto säkrare utsigt till förlust, omöjligen kan anses såsom lön eller »en inkomst, som löntagaren förvärfva!-», då den i sjelfva verket oftast är motsatsen till inkomst, och således icke torde böra såsom sådan beskattas; att en officerares tjenslehästar, enligt hvad nu blifvit anfördt, i sjelfva verket icke vore hans, utan kronans, och underhållas, icke för haris beqvämlighet eller nöje, utan i och för statens tjenst, samt äro lika mycket en del af krigsmaterielen, som kanoner, gevär m. m.; att häst- och fourage-medlen aldrig borde kunna anses annat än för passevoians-medel, för hvilka bevillning erlägges endast å den behållning, hvilken föregående år uppstått; samt ändtligen, exempelvis, att artilleristen har sin häst inköpt och fodrad af kronan, utan kostnad för sig, och erlägger derför ingen bevillning, medan kavalleristen, som oftast måste sätta till af egna me del, för alt föda sin häst, derjemte får draga ökad bevillning.
Enär, enligt de upplysningar, motionären sålunda lemnat, det visar sig, att officerarnes häst- och fourage-medel icke utgöra någon löne-inkomst, utan fasthellre äro att anse såsom en af kronan åt officeraren årligen lemnad godlgörelse för dennes kostnader i och för tjenstehästarnes underhåll, hvilket i annat fall omedelbart skolat af Kronan ombesörjas, finner Utskottet sig böra föreslå, att officerares häst- och fourage-medel må fritagas från bevillning, och fördenskull införas uti 1 momentet af 145 §.
Bevillnings Förordningen.
Inom Borgare-Ståndet har Herr Lundh, uti väckt motion, anfört, att de vid machin-verkstäder, mekaniska fabriker, gjuterier m. 11. dylika inrättningar begagnade arbetare, såsom filare, gjutare, svarfvare, snickare o. s. v., hvilka arbetare ursprungligen till en del äro handlverksgesäller, genom utbytande af benämningen gesäll mot den af arbetare, undgå den gesäller och mästersvenner ålagda bevillning, och i stället hänföras lill de i 145 §. 2 mom. från afgift befriade arbetsfolk, som arbeta för dagspenning eller beting, hvilken, i motionärens tanke oriktiga, tolkning han ansett bäst kunna förekommas derigenom, att utur nyssomförmälda moment orden »utan arbeta för dagspenning eller efter särskild öfverenskommelse och beting» uteslötos.
Såväl lill förekommande af det utaf motionären omförmälda missbruk, som äfven för att i allt fall bestämdare uttrycka hvad i 2 mom. förstås med arbetsfolk, har Utskottet ansett, 32 Bevillnings-Vtskoltets Betänkande, No 4. att orden: »uian arbeta för dagspenning eller efter särskild öfverenskommelse och beting» böra utgå, och att i stället framför ordet arbetslön må införas orden: ulan endast tillfällig. §. 147.
Som det lärer inträffat, att uppbördsmän, vid redogörelsen för krono-uppbörden, afdragit hela den på deras distrikt belöpande summa af de i denna §. medgifna afkortningar för minderåriga barn, änskönt en sådan afkortning för månget hushåll endast till en mindre del kommit i fråga, i anseende dertill, att hushållets sammanlagda bevillning icke uppgått till det belopp, som skolat afkortas, har Utskottet, för att gifva en bestämd anvisning om författningens mening i detta afseende, på 7 raden efter ordet »Bevillningen» tillagt: så långt dess belopp medgifver; hvilket tillägg torde af Rikets Ständer godkännas. §. 148.
Sedan Rikets Ständer, genom bifall till Höglo 11. Slats-Utsk’ottets Utlåtande N:o 64 Litt B., i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående, bland annat, upphörande af allmogens inom vissa trakter af Kopparbergs län skyldighet att till Stora Kopparbergs
Bergslag in natura leverera hemmansränte- och mantals- eller qvarnlullskolen, tillika beslutat, att den lindring i allmänna bevillningen, som uti 148 §. af nu gällande Bevillnings-Förordning finnes medgifven för dem af allmogen i berörde län, som betala mantalspenningar med kol till Stora Kopparbergs Bergslag, må upphöra, i den mån nyssnämnde sätt för mantalspenningarnes erläggande afskaffas, har Utskottet uti bemälde §. infört ett efter Rikets Ständers beslut lämpadt stadgande.
Då Utskottet icke förrän Rikets Ständer fastställt grunderne för allmänna bevillningen samt bränvins-brännings-rättighetens utöfvande, blir i tillfälle att tillse i hvad mån de vid bevillnings-stadgan fogade formulärer erfordra förändring, eller derom afgifva utlåtande, har Utskottet nu endast velat detta för Rikets Ständer anmäla.
Slutligen och då uti den föreslagna Bevillnings-stadgan förekomma såväl bötesbeslämmelser som åtskilliga föreskrifter i afseende på verkställigheten, hvilka äro af den beskaffenhet, att de grundlagsenlig! erfordra Kongl. Maj:ts Nådiga godkännande, har Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad vid föregående riksmöten blifvit af Bevillnings-Utskottet föreslaget och af Rikets Ständer beslutadt, ansett sig böra tillstyrka Rikets Ständer, att hos Kongl. Maj:t, vid öfverlemnande! af Bevillnings-Stadgan, i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t, efter öfvervägande af hvad i afseende på så väl bölesbe stämmelser, Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 4. 33 stämmelser, som öfriga föreskrifter, hvilka äro af den beskaffenhet, att de grundlagsenlig! erfordra Kongl. Maj:ts Nådiga god, kännande, må täckas låta allmän författning i ämnet utfärda.
Reservationer: l:o af Herr Grefve af Ugglas, Ludvig:
»Uti strid med det allmänna stadgande uti Bevillnings-förordningen, att 5 procent af all inkomst uti bevillning skall erläggas, ett stadgande ifrån hvilket, på giltiga grunder, några få lindrande undantag finnas, bestämmer 35 §.
1 mom. att 15 procent skall erläggas utaf enskilda sedelulgifvande banker för den behållning utöfver G procent deras rörelse lemnar.
Detta moment är den största (läck Bevillnings-förordningen^ eger, tj uti den häfver godtycket intagit rättens ställe, maktspråket rättvisans.
Afund öfver den större behållning bankerna åt sina aktieegare lemnat bär förvridit rätten och förblindat oindömet.
Jag vill ej bär till pröfning upptaga, huruvida den vinst, bankerna tillskyndat sina delegare, varit större än den, hvilken genom deras verksamhet åt industrien, ja åL bela landet, blifvit beredd.
Kommers-Kollegii berättelser torde häruppå lemna svar.
Jag vill ej undersöka, huruvida Rikets Ständers Bank kunnat lemna åt Jordbruket, åt Bergverken, åt Industrien, det rörelse-kapital de erfordrat, och hvilka utaf Bankerna förskjutits, och huruvida ej vid de tidpunkter, då ofördelaktiga handelskonjunkturer sammankrympt Riksbankens rörelse-kapital, en räddning för landet ur svårt betryck legat uti dessa enskilda bankers kredit och verksamhet.
Jag förbigår den fråga, huruvida lätthet att erhålla penningar undergräfver eller höjer välmågan.
Dock torde emot den beskyllning för ruin genom penningelillgång, hvilken ofta framkastas, med fog kunna anmärkas, all den, minst sagdt, borde vara oväntad ifrån Riksens Ständers sida, då de med deras egen hanks verksamhet förenat en Diskontrörelse, sådan som den hvilken utaf denna Bank bedrifves.
Jag lemnar allt detta åsido, dels emedan upptagande utaf alla dessa frågor skulle kräfva en vida större afhandling, än den som med en reservation är förenlig, dels emedan besvarandet utaf den, på hufvudfrågan, Revillningens utgörande, icke bär kunna utöfva inflytande.
Hvad som vid denna bevillning^, liksom vid hvarje lags stadgande, är hufvudsak, är rätten.
Våld föres denna, rubbas dess välde, ligger den ej heligt bevarad uti samhällets hjerta, då vacklar sjelfva samhällsgrunden, och våld och godtycke sväfva öfver en och hvar, allt efter som opinionens vindar blåsa för dagen.
Må man ej invända, att ett undantagsfall bär möter, och att ett sådant kräfver en undantagslag.
Den högre procent utöfver G, Enskilda Banker lemna sina delegare, är ej ett sådant undantagsförhållande.
Huru många aktie-bolag lemna icke enahanda större vinst?
Huru många Jordbrukare, huru mången Industri-idkare, huru mången Handlande, hvilka med omtanka och drift tillgodogöra sig de uti deras egendom eller rörelse nedlagde kapitaler, skörda icke en vinst måhända ej obetydligt större än den Bankerna lemna, och dessa Jordbrukare, Industri-idkare och Handlande utgifva, — till följd af kontrollernas svårighet, — icke ens till Staten den procent de skulle erlägga, då deremot den tredubbelt högre på siffran uttaxeras af Banker, hvilkas räkenskaper ligga öppna för enhvar.
En dubbel orättvisa ligger sålunda uti detta moments stadgande, och jag protesterar emot densamma, såsom oklok utur Stats-ekonoBih. till B. S. Prot. ISS3 & 1834. 3 Sami. 1 Afd. 3 Haft. 5 34 Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 4. misk synpunkt, såsom vådlig för de kastningar undantagslagar kunna medföra, och först och sist såsom rubbande den rätt och rättvisa, hvilka äro stöden för företagsamheten, och de enda grunderna för hvar och ens säkerhet och bestånd.
Åberopande den reservation jag vid föregående Riksdag emot bevillning på karaktersfullmakter nedlade, förnyar jag densamma.
Då, enligt Grundlagens bud, Konungen eger, att för medborgerlig förtjenst belöna, anser jag det försök som uti denna Bevillnings fastställande ligger att kringskära Konungens rätt, stridande, om ej emot Grundlagens bokstaf, dock emot Grundlagens anda.
Konseqvent tillämpad borde enahanda bevillning drabba den medalj som för medborgerlig förtjenst gifves, det riddarekors eller annat utmärkelsetecken som > för trogen och nitisk tjenst tilldelas, och då för bevillningens belopp ingen gräns finnes, kunde genom sådan bevillning
Konungens ofvan omnämnda rätt, — en rätt hvilken den enklaste statsklokhet uti olika länders författningar inskrifvit — upphäfvas, eller ock, hvad än värre vore, utmärkelsetecken blifva blott rikedomens monopol.
Alt med dessa utmärkelsetecken kan slösas är sannt, men emot detta skadliga missbruk ligger ett snart korrektiv i det vanvärde, uti hvilket tecknet genom sådant slöseri faller, och hvarje klok styrelse skall hejda sig, innan den sjelf bryter den mäktiga häfkraft den eger uti sin hand.
För missbruket får dessutom ej bruket fördömas, och må man aldrig förgäta, att uti menskliga institutioner så väl belöning som straff måste ega sina rum.»
I denna reservation jiafva Herr Tornerhjelm, /?., helt och hållet, samt Herr Fr.
Leopold Nygren, rörande bevillningen å enskilde banker, instämt. 2:o af Herr Prytz, L. A: »Jag reserverar mig: l:o.
Emot den i 4 §. stadgade bevillning å hushyror och värdet af fria husrum i släderne samt inqvarteringspenningar, emedan dessa förmåner, med samma skäl som fria husrum på landet, der sådana finnas och rättvisligen nu icke äro påförda bevillning, böra derifrån befrias. 2:o.
Likaledes emot del afslagna tillägget al Auktionister i 27 §. 1 morn., i öfverensstämmelse med Herr Prosten Gahnes reservation. 3:o.
Emot utbytet i 35 och 146 §§. af 5 procent af behållningen, i stället för af utdelningen. 4:o.
Emot bibehållandet af tredje art., rörande afgift för Karaktersfullmakter i nu gällande Bevillnings-stadga, på de al Grefve af Ugglas, i dess reservation, anförde skäl. 5:o.
Mot förändringen i 39 §., enligt hvilken det hädanefter skulle komma att bero af socknarne sjelfva att sig förena om gemensam Mantals- och Skattskrifning, med förut icke egande rättighet dertill lör hvarje socken särskildt för sig, så liten och närbelägen en annan den än må vara.« 3:o af Herr Komminister Beckman: »Sedan, genom Högi. Slats-Utskottels Utlåtande, N:o 74, stats-fy llnads-summan i afseende på ordinarie statsreglering en blifvit uppgifven till 1,017,390 R:dr, och derifrån dragits det öfverskott af 268,000 R:dr, som, 4853 års bankovinst oberäknad, uti Kongl.
Maj:ts nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof antagits böra uppkomma efter utgående af anslagen för en gång eller på vissa år, och då således den nu yppade statsbristen endast utgör 749,390
R:dr, anser sig reservanten hafva än mera giltig anledning att vördsammast fästa Rikets Högloflige
Ständers uppmärksamhet på det af honom, uti motion inom Högv.
Preste-ståndet, framställda förslag, att den allmänna bevillningen måtte intill nästkommande statsreglering nedsättas med en tredjedel (j) emot dess nu varande belopp.
Ehuru den verkliga statsbristen icke visar sig förr än uti Riksdagens sista stunder, förmenar dock reservanten, att den skall fullt kunna betäckas genom något öfver 1,300,000, som, efter den fö - Bevillnings-UtskoUels Betänkande, N:o 4. 35 reslagna nedsättningen, komma att i bevillning utgöras.
Om denna'skattenedsältning är af ringa betydelse för dem, som med vidsträckt handel, fabriks- och handtverksrörelse, samt med betvdlig jordegendom af förmånligare natur hafva godt tillfälle alt undandraga sig behörig andel uti den allmänna bevillningen, såsom allmänt kändt och erkändt är, så är den desto mera önskvärd för det vida större antalet mindre väl lottade medborgare, som proportionsvis skatta allt för mycket, t. ex. Embets- och Tjenstemän i synnerhet med penningelön, Handlande och Handtverkare med ringa rörelse, egare af små jordlotter m. II.
Beträffande sjelfva grunderna för den allmänna bevillningens utgörande så väl för fastighet på land och i stad som för lön, handel och rörelse, hvilka af Utskotls-afdelningen vid detta Riksmöte likasom vid del förra hafva ansetts hvarken vara säkra eller rättvisa, och som vid tillämpningen lemna ett vidsträckt spelrum för egennytta, mannamån och godtycke, så hade äfven nu Afdelningen föreslagit, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:t framställa en underdånig anhållan i samma syftning som den, hvilken författarens vördsamma reservation sid. 7—11, uti Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 4 vid Riksdagen 1851 uppgifver, nemligen att genom nedsatt kommitté eller på sätt eljest kan finnas lämpligt det måtte utarbetas och vid nästkommande Riksdag Rikets Ständer föreläggas ett, efter närvarande förhållanden lämpadt, förslag till bevillning af all slags inkomst — med de föreskrifter i afseende på verkställigheten, som kunna funäs för ändamålet tjenliga.
Sedan Utskottets plenum nekat bifall till Afdelningens förslag, hvilket blott till uttrycken, äfvensom i afseende på en mera stark, ehuru icke derföre mindre sann, färgläggning uti motiverna skiljde sig ifrån det nyss anförda, återstår för reservanten, som i denna vigtiga punkt icke har delat pluralitetens åsigt, att inför Rikets Högloflige Ständer vördsammast anmäla förhållandet, under framställande af sin enskilda olörgripliga öfvertygelse, att ett arbete af ifrågavarande beskaffenhet borde oell kunde i nåder anbefallas de Herrar Kommitterade, som hafva uppdraget att utreda städernas beskattning, hvilken ock icke rätt kan bedömas utan ett närmare aktgifvande på landets.
Vid Utskottets förslag i öfrigt till grunder för den allmänna bevillningen, som i allmänhe hafva bibehållits lika med de af närmast föregående Riksmöten antagne, men hvilka reservanten för sin del icke i alla afseenden har kunnat gilla, får han vördsammast dels åberopa hvad han hufvudsakligen uti sin ofvan omförmälda reservation, sid. 11 och följande, under förliden Riksdag redan har anfört, såsom: i afseende på Bevillnings-Stadgans 68 och 108 §§., att vid bedömande af fastighetsvärdet inköpspriset borde tjena till ledning, i afseende på §§. 50, 72 och 112 rörande den så kallade minimiiariffen för Länen, i afseende på §. 2 rörande den graderadeta riffen för Embets- och Tjenstemäns m. f. löner, i afseende på §§. 37 och 38 rörande afgift för kar akters-fullmak ter, och i afseende på §.
102 rörande arfvode af 2 R.dr R:co till ledamot i Taxerings- och Pröjnings-Kommitté för hvarje arbetsdag utöfver de 3:ne första, hvilket, af nu varande Bevillnings-Utskolts 2:a afdelning förordadt såsom ett ringa dagtraktamente för en delegation af Rikets Ständer, afslogs af Utskottets plenum, oaktadt ansvaret för hvarje försummad sessionsdag, 3 R:dr 16 sk. böter, bibehölls; dels tillåta sig vördsammast anmäla följande punkter uli det framlagda förslaget till Bevillnings-Stadga, hvilka han förmenar borde inom de Höglofliga Stånden påkalla rättelser, som icke vunnits inom Utskottet: 36 Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 4. §. 6.
Att boställen af hvad natur som helst skola uppskattas lika med andra hemman, sorn innehafvas under eganderätt, eller till fyra procent inkomst, synes obilligt, och föranleder sannolikt lill nuvarande låga värdering af sådan fastighet.
Då Boställs-innehafvaren med rätta är i saknad af flera förmaner och friheter, såsom rättighet till utarrenderande af hela bostället eller delar deraf på huru lång bestämd tid som helst, till fritt afyttrande af skog och foder m. m., hvilka enskild person eger i afseende på sin fastighet, så synes skillnad i procent-beräkningen också böra iakttagas, t. ex. blott 3 procent inkomst för boslällsjorden, när 4 procent bibehållas för euskild egendom. §. 35. l:o.