Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet, som i Memorialet N:o 38, yttrade den Öfvertygelse, alt en serskild Slads-representation i ett land, der städerne icke ega tiondedelen af befolkningen, icke låter sig försvara, när man icke mera tror sig inom städerna kunna fjettra all annan idoghet än jordbruket, kan nu lika litet, som vid afgifvande af nämnda Memorial, godkänna det skäl för en serskild Stads-representation, hvilket
Utskottet vid nyss omförmälda yttrande egentligen hade i sigte, nemligen behofvet för förädlings- och handels-näringarnes idkare, alt ega serskildt valda målsmän i Riks församlingen.
Nu, såsom då, betviflar Utskottet gagnet af den konstgjorda skilnaden mellan stad och land; men, såsom en utväg att åtminstone till en del nu genast kunna gifva det samfälda valsättet den forin af directa val, sorn Utskollet önskade kunna, men icke vågar, för hela Riket föreslå, och såsom en öfvergång till denna forms allmännare antagande, har Utskottet icke dragit i betänkande att föreslå, det städer och större köpingar må för Riksdagsmaunavalen bildas till serskilda, från landet afsöndrade, Val-districter.
Utskottet anser sig kuapt behöfva möta det inkast, alt en sådan skillnad slår i strid mot den grundsats af samfälda val, som genom omröstning i Förstärkt Constitutions-Ulskott blifvit godkänd.
Utskottet har i Memorialet, N:o 38, så utförligt framställt begreppet om samfälda val, att Utskottet väl icke här behof ver erinra, alt detta begrepp, i och för sig, är alldeles främmande för frågan om val-districlernas indelning.
Denna indelning kan på mångfaldiga sätt ändras.
Grundsatsen bni samfälda val är orörd, så länge samtliga inom hvarje dist rict valbei ätl igade, utan skillnad mellan stånd och yrken, samfäldt utse Riksdagsmän elfer Valmän.
Den, som annorlunda tolkar delta namn, måste ock påstå, alt en bergslag, en skogsbygd eller en slättbygd icke skulle kunna algot» ett valli istrict.
Efter att i sislom Törmä
Ida fråga hafva bestämt sin mening, har Utskottet måst upptaga den, huru stor andel i det bestämda antalet af Repiesenlanler bör tillkomma städer och större köpingar.
Cnnstilutions-Utshottets Memorial, J\:o 85.
Utskottet har härvid tagit i betraktande, att städerne, der större embetsverk samt högre domstolar och undervisningsanstalter äro förlagda, och der mera rörelse och mångfaldigare förbindelser göra ideernas omlopp lifligare, måste, i fall de för Riksdagsmannaval blifvit med närgränsande landsbygder förenade, på dessa val hafva kommit att utöfva en vida större inflytelse, än den, hvilken för hållandet af deras folkmängd till de med dem i valdistricter förenade landsbygders anvisar.
Utskottet tillägger, att städerne icke ens skulle behöft nämnda slags öfvervigt för att komma i besittning af en större inflytelse, än i förhållande af deras folkmängd.
Af allmänt tillgängliga statistiska upplysningar är bekant, att värdet af de i städerna belägna fastigheter utgör en sjettedel af det, hvartill hela Rikets fasta egendom är uppskattad, ehuru samma städers folkmängd icke utgör en tiondedel af hela Rikets.
Så vidt sora icke en alltför stor olikhet i fördelningen af denna förmögenhet antages, skulle denna öfvervigt i fast förmögenhet, ensam, varit tillräcklig att skaffa städerna en .öfvervigt i inflytelse, öfver den, deras folkmängd antyder.
Ännu sannolikare måste en sådan öfvervigt visa sig för den, som erinrar sig skillnaden mellan den sammanlagda inkomst, sorn de i Val-lagens i §. 3 morn. omtalade yrken gifva i städer, och den, som af sådana vinnes på landet.
Den af Utskottet i Memorialet, N:o 38, föreslagna fördelningen af Representanterne, melian Länen efter folkmängd, och mellan val-districterna med hufvudsakligt afseende på folkmängd, nedsatte, i förening med den likaledes i samma Memorial antagna regeln, att Stockholm skulle anses såsom ett Län, och, i följd deraf, endast i mån af sin folkmängd erhålla valrätt, städernas nämnda inflytelse.
Men fullkomligen kunde deras större rikedom icke beröfvas sin omedelbara verkan på valen annorlunda , än genom •en sådan regel, som den äfvenledes i Memorialet, N:o 38, antagna, att Valmännens antal skulle bestämmas efter folkmängden.
Om denna regel, såsom Utskottet här nedan föreslår, frånträdes, skalle städerne, i följd af denna ändring, i fall deras förening med landet bibehölles, återvinna en betydlig del af den större inflytelse, hvartill deras öfvervägande förmögenhet naturligen föranleder; och om man derutöfver tager deras moraliska inflytelse i beräkning, torde Utskottet snarare hafva nedsatt deras rätt under, än höjt den öfver, hvad billigt är, då Utskottet föreslagit att städerne må ega välja Tretio af Etthundradesjuttiofem Representanter.
Utskottet har vidare, i öfverensstämmelse med dess ofvan uttalade åsigter, trott sig åtminstone böra försöka att närma det för landet bibe - Constitutions-Utslcottets "Memorial, N:o 85. i5 källna indirecta valsättet tili det directa.
Utskottet har trott sådant böra ske, först genom ändring af grunden för Valmännens antal, och dernäst genom en ökning af detta antal.
Valmännens antal bestämmes efter de valberättigades röstetal, måste den relativa vigten af hvarje vid valmansval afgifven röst vida mer närma sig till den vigt, som den skulle haft, om Riksdagsmannaval^ varit direet, än der samma antal bestämmes efter folkmängden.
Utskottet har derföre nu trott sig böra föreslå, att antaga den förra grunden.
Likaså ökas sannolikheten för hvarje valberättigad att genom sin röst kunna tillsätta en eller flera Valmän, i samma mon, som förhållandet af Valmännens antal till röstetalet okas.
Utskottet har, för att lätta en sådan ökning, föreslagit en minskning af valdistrieterna; och Utskottet hoppas slutligen atL Borgare-Ståndet torde finna, det Utskottet, genom alla här nämnda jemkningar, i hufvudsaken uppfyllt Ståndets ofvannämnda fordran, att directa valen i allmänhet bör lemnäs företräde, men med lemnad tillåtelse till indirecta val, der serskilda locala omständigheter dertill föranleda.
I öfrigt har Utskottet ansett sig icke i Val-lagen böra upplaga stadgandena, rörande de val tili Andra Kammaren, hvilka nedan omtalas* och hvilka, såsom utgörande Riksdagsärende, synas rättast upplagas i Regerings-Formen.
Utskottet har nämnt Ändra Kammaren, och öfvergår äfven nu till frågan om Kammarbildningen.
Ehuru Sverige icke har elementer till en Pärkammare, medgifver dock Utskottet, att äfven i Sverige kan skapas en Öfre Kammare, sorn väsendtligen tryggar continuiteten i Representationens åsigter och förekommer de hastiga opinionskastningar, från den ena Riksdagen till den andra, hvilka Svenska Riksdagarnes historia i alltför stort antal företer.
Då denna fördel också hufvudsakligen synes hafva varit åsyftad af Ridderskapet och Adeln, det Riks-Stånd, som bestämdast uttalat sin mening om Kammarbildningen, har Utskottet trott sig deraf hafva tillräcklig anledning att, med frånträdande af sin i Memorialet, N:o 38, uttryckta, och af Bonde-Ståndet godkända, mening, nu föreslå , att Svenska National-representationen må bilda två Kamrar.
Innan Utskottet närmare utvecklar sina1 åsigter, bör Utskottet dock ingå i redovisning af de serskilda Riks-Ståndens yttranden i detta ämne. t6 Constilutions- TJIskottets Memorial, N:o 85.
Ridderskapet och xUleln har yrkat, att Svenska Representationen skall sammanträda på två Kamrar; att Kamrarne, af hvilka den ene kallas de äldres, och den andre de yngres Kammare, böra bestå af lika mångå medlemmar hvardera; att båda Kamrarne utses genom val; och att vid deras bildning den skillnad skall iakttagas, att, då Ledamöterne i den ena Kammaren utses för hvarje Riksdag, Ledamöterne i den andra väljas för längre tid bland personer, som förut utöfvat
Riksdagsmannakallet eller uppnått mognare ålder, hvilket ytterligare blifvit förklaradt så , att ingen må blifva medlem af de yngres Kammare förr, än vid fylda tretio år, eller af de äldres förr, än han upphunnit fyratio år eller är öfver tretio år och en gång varit Riksdagsman.
Presle-Ståndet har förklarat, att Representationen bör fördelas på tvänne Kamrar, samt att Conslitutions-Ulskottet skall ingifva förslag till Kamrarnes fördelning, (jvalification och arbetsordning, m. m., och Borgare-Ståndet, alt Riksförsamlingen bör fördelas på tvänne Kamrar; att öfra Kammaren äfven bör genom val bildas, och att, der skiljaktiga tankar mellan de tvänne Kamrarne icke annorlunda kunna sammanjemkas, hela Riksförsamlingen på ett rum derom, i vissa fall, beslutar.
Bonde-Ståndet har, i dess till Utskottet, i anledning af Memorialet N:o 68, hänvisade anmärkningar, godkänt den af Utskottet redan uti Memorialet, N:o 38, motiverade, och uti det förslag till ändringar uti nu varande Grundlagar, som förstnämnda Memorial innehåller, tillämpade grundsats, alt Svenska folkets till Riksdag församlade Representanter må bilda en enda Kammare, hvilken för vissa frågor delar sig i tvänne Nämnder, som serskildt öfverlägga och besluta, men, vid inbördes stridighet i åsigLer, sammanträda, för att skiljaktigheterna till gemensamt beslut bringa.
Under hemställan, att Bonde-Ståndet ville, med frånträdande af sin, i öfverensstämmelse med Utskottets först yttrade åsigt, fattade tanka, i frågan om Kammar-systemet, i hufvudsaken foga sig efter Med-Stånden, får Utskottet, i afseende på dessas yttrade tankar, anföra följande:
Benämningen på Kamrarne är visserligen jemförelsevis likgiltig, men Utskottet vågar anse de närmast efter Frankrikes, under en period af dess revolution, gifna exempel, bildade namnen:
De äldres och de yngres Kammare, i åtskilliga afseenden vara mindre lämpliga.
Utskottet hemställer derföre, Constitutions-Utskottets Memorial> Ä':o 85. *7 derföre, att Ridderskapet och Adeln ville från denna tanka afstå.
Utskottet, som inser hela vigten af det skäl, som föranledt Ridderskapet oeh Adelns val af namn, nemligen omtankan att äfven uti namnet undvika all förödmjukelse för den ena, ali anledning till företräde för den andra, Kammaren, tror sig för detta ändamål böra föreslå, att Kamrarne böra kallas Första Kammaren, och Andra Kammaren.
Utskottet har, för sin del, icke heller ansett båda Kamrarnes Ledamöter böra blifva lika många.
Utan att misskänna den fördel, en sådan likhet skulle medföra vid sammanträden till samfälda beslut, har Utskottet dock trott, dels att de Riksdagsmän, som antingen omedelbart eller mindre medelbart väljas af folket, skulle blifva alltför få, om Kamrarne blefve lika starka, och om derjemte någon skilnad skulle göras emellan sättet att välja den enas och den andras Ledamöter; dels att en Öfre Kammares anseende lätt skulle kunna gå förloradt genom brist på fullt skickliga personer att deri intaga rum, i fall dessa rum blefve alltför många.
Utskottet har derföre, under förutsättning, att Ridderskapet och Adeln frånträder sin tanka, föreslagit, att Andra Kammaren skall bestå af Sjuttiofem , och Första Kammaren af Etthundradesjuttiofem Ledamöter.
Hvad angår tiden, för hvilken valet till Andra Kammaren bör gälla, har Utskottet föreslagit, att den bör omfatta Tre Lagtima Riksdagar.
I afseende på valbarheten , har Utskottet, också med anledning af Ridderskapets och Adelns tanka, föreslagit, att för valbarhet lill Andra Kammaren skall, utom de vilkor, som utgöra valbarhet till den Första, fordras antingen Tio års högre ålder, eller att hafva förut bevistat Riksdagar.
Utskottet har så vida afvikit från Ridderskapets och Adelns mening, som Utskottet föreslagit åldern till Tretiofem år, i stället för Fyratio, och utsatt två Riksdagar, i stället för en, såsom det minsta antal, hvars bivistande må berättiga en yngre man till inträde i Andra Kammaren.
Nedsättningen af åldern står i sammanhang med Utskottets åsigt i fråga om nödig ålder för Första Kammarens Ledamöter.
Hvad det antal Riksdagar angår, hvars bivistande må ersätta felande ålder, tror Utskottet verkligen, att den första Riksdag, sorn någon bivistar, för de flesta måste anses såsom lärospån.
Utskottet hemställer derföre, att Ridderskapet och Adeln ville godkänna den modification af dess mening, som Utskottet här tillåtit sig.
Bih. till R, St. Prot. 1840 och 1841. 3 Sami. 37 Häftet. 3 i8 Constitutions-Utslcotiets Memorial, ]S[:o 85.
Hvad angår sättet att välja Andra Kammarens Ledamöter, har Utskottet i Förstärkta Conslitutions-Utskottets omröstning haft den anvisning, att dessa val måste ske samfäldt, det är, icke stånds- eller class-vis.
Men Utskottet har derjemte ansett dessa val hvarken kunna eller böra uppdragas åt dem, som välja till Första Kammaren, så vida meningen är, att någon charactersskilnad mellan håda Kamrarne skall finnas.
En sådan cliaractersskilnad åstadkommes icke genom olika valbarhelsvilkor allena.
Äro de väljande desamme , lära de sörja derföre, att, i trots af de olika valbarhetsvilkoren, åsigter och tänkesätt blifva någorlunda lika hos de Representanter, som sändas till den Första, och hos dem, hvilka sändas lill den Andra Kammaren.
Utskottet har, af denna anledning, lill ny pröfning företagit den frågan, hvilken redan förr, än Utskottet afgaf Memorialet, N:o 38, inom Utskottet var under öfverläggning, huruvida den ena Kammarens Ledamöter borde utses genom Valmän, hvilka blifvit tillsatta af större valdistricter, t. ex. Län.
Utskottet har redan i nyssnämnda Memorial, sid. 48, anmärkt, att de medelbara valen merendels skaffa Representanter med större insigt och skicklighet, och att denna fördel, äfven i länder, der större delen af Representanterna väljes omedelbart, förmått Lagstiftare att stadga, det den mindre del af Representanterna, som der behandlar frågor af ömtåligare och mera grannlaga beskaffenhet, bör utses genom medelbara val.
Utskottet kan här tillägga, att denna fördel blir större, i samma moa, som ett mindre antal valmän blifvit utsedt af ett större antal valberättigade.
Men om ock detta är nog att gifva tämlig säkerhet om. de så valda Representanternes skicklighet, lemnar det deremot ingen borgen derföre, att dessa val skett mera oberoende af stundens opinion, än de för smärre districter, omedelbart eller genom ett, i förhållande till de valberättigades, mindre antal Valmän anstälda.
En sådan borgen kan endast finnas deruti, att sjelfva Valmännen icke äro tillsatte för dessa val allena; att valen endast utgöra en ringa del af dessa Valmäns åligganden; och att de således sjelfve äro utsedde med mera afseende på deras duglighet, insigt och redlighet i öfrigt, än på deras politiska tänkesätt.
Dessa fördelar skulle hos oss endast kunna uppnås på det i Memorialet, N:o 38, sid. 16, anlydda sätt, nemligen genom bildande af representativa Länsförsamlingar, och genom uppdragande åt dessa af skyldigheten att välja Riksdagsmännen i Andra Kammaren.
Samma skäl, sora på sist anförda ställe äro Constitutions-Vtskottels Memorial, IV:o 85. »9 uppgifna , hafva emedlertid äfven denna gång hindrat
Utskottet att föreslå detta sätt att bilda en Ölre Kammare.
Utskottet har således å nyo vändt sin uppmärksamhetpå lämpligheten af, att låta Nationens till Riksdag församlade Representanter sjelfva välja den Öfre Kammaren.
Då erfarenheten långt för detta ådagalagt faran, att låta corporalioner compleltera sig sjelfva, har Utskottet dock nu, då det föreslagit en verkligen afsöndrad Andra Kammare från deltagande i valet lill densamma trott sig böra utesluta dess egna, redan varande Ledamöter.
Huruvida den Första Kammarens Ledamöter höra deLta val förrätta, blir således den egentliga frågan.
Det vigtigaste inkast, som Utskottet häremot förmodar, är, att den majoritet, som är rådande inom den väljande Kammaren, på delta sätt kommer att äfven tillsätta den Andra, och att. detta valsätt sålunda, långt ifrån att emot den väljande Kammaren skapa den motvigt man önskar, tvertom just tjenar att ytterligare förstärka dess magt.
Men detta inkast gäller egentligen för de fall, att antingen båda Kamrarnes Ledamöter lika länge innehafva sitt uppdrag, eller alt den väljandes
Ledamöter innehafva sitt längre, än den andras.
Enär deremot de, hvilka af den ena Kammaren väljas till Ledamöter i den andra, fortfara med sitt uppdrag längre, än de väljande, kunna de lätt komma att, efter oinbyte af personal i Första Kammaren, bilda en ganska stark motvigt emot en i sistnämnda Kammare inkommen majoritet, med nya åsigter, nya önskningar och nya förhoppningar.
Ännu mera ekås denna möjlighet, om lagtima val till Andra Kammarens Ledamöter anställes vid slutet af Lagtima Riksdag, således af personer, bland hvilka en stor del kanske icke återvänder till Riksmöte.
Utskottet hoppas sålunda, att det skall medgifvas, det en Andra Kammare, ehuru den väljes af den Första, verkligen kan blifva en borgen för continuiteten i serskilda Riksdagars åsigter , ett värn emot häftiga opinionskastningar, och en värdig tolk för åsigter, hvilka dagens mening stundom eljest torde bringa til! lystnad.
Det återstår dock Utskottet ännu ett inkast alt besvara.
Det värn, Utskottet omtalat, kan icke på längd motstå en herrskande opinion.
Om det ock, vid början af en Lagtima Riksdag, står starkt och vördnadsbjudande, så nedbrytes det stycke för stycke vid slutet af samma och de två följande Lagtima Riksdagar. 20 Constitutions- Utskottets Memorial, N'.o 85.
Utskottet erkänner rigligheten i påslåendet, utan att deruti tinna ett skäl att förkasta förslaget.
Utskottet anser ingen afdelning af en Nationalrepresentation emot önskade reformer kunna ställa ett oöfvervinneligt motstånd, intet åt en sådan afdelning inrymdt veto på längd kunna motstå folkets allmänna, allvarliga önskningar.
Utskottet har således trott sig böra för bildande af Andra Kammaren föreslå det valsätt, som finnes beskrifvet i bär bifogade omarbetning af de i Memorialet, N:o 68, innehållna och 62 §§. Regerings-Formen.
Då likväl Riksförsamlingen, vid sitt första sammanträde, icke kan ega en på detta sätt redan bildad Kammare, och Utskottet, enligt de här ofvan utredda grunder, icke heller kunnat föreslå, att den då sammanträdande Första Kammaren skall genast välja en Andra;, har Utskottet ansett första valet af Andra Kammaren böra ske af Riksens Ständer v.id den Riksdag, då den nya Val-lagen erhåller sanetion.
Utskottet har ansett i sin ordning, att mellan den gamla och den nya Representationen sålunda knyta ett nytt band.
Efter hvad nu om valen blifvit sagdt, återstår att redovisa för bufvuddragen af Utskottets åsigt om Kamrarnes inbördes förhållanden, deras ymsesidiga rättigheter och skyldigheter.
I frågan om initiativet, har Utskottet ansett sig böra föreslå bibehållande af den rätt, som nu tillkommer hvarje Riksdagsman, alt i den afdelning af Representationen, som lian tillhörer, väcka hvilken fråga som helst, hvars väckande icke i Grundlag är förbuden; äfvensom Utskottet ansett ingen af Kamrarna böra ega ratt att undandraga en i Utskott beredd fråga Med kammarens granskning.
Utskottet vet, att man anser det följa utur begreppet om en på två Kamrar bildad Represensation, att hvar Kammare kan nedlägga hvarje der väckt fråga, utan att deraf gifva Medkammaren del.
Utskottet har ock antagit denna regel så vida, att hvar Kammare må ega att ulan remiss till Utskott nedlägga hvarje af enskild Riksdagsman väckt fråga.
Men då en fråga blifvit till Utskott hänvisad; då Kammaren således icke genast funnit den böra förfalla, eller icke varit berättigad att låta den utan behandling i Utskott förfalla, anser Utskottet rättigheten att nedlägga en sådan från Utskott inkommen fråga, utan att deraf gifva Medkammare del, föga förenlig med den ymsesidiga aglningen mellan båda Karararnn
Co risti tut iöns- Utskottets Memorial, N:o 83. pä hvilken Utskottet, såsom det hoppas, med rätta, lagger vigt.
Den besparing i tid, som en sådan rätt medför, torde vara mindre, än den synes.
Utskottet for mod ar åtminstone, att, när den Kammare, som ärmest behörig att i frågan döma, först yttrat sig, dess afslag i de flesta fall skall förmå Medkammaren att icke på försöket till frågans genomd rifvande slösa tiel och möda.
I öfrigt tillägger Utskottet, det rätt att utan communication nedlägga ett i Utskottet beredt mål i alla händelser blott skulle kunna sträcka sig lill de mål, i hvilka båda Kamrarnes serskildt gifna samtycke fordras till antagandet.
I alla andra, der, vid uppkommen skiljaktighet, samfäld öfverläggning och omröstning af båda Kamrarnes Ledamöter eger rum, måste naturligen all fråga om sådant nedläggande förfalla..
Så vida derföre
Utskottet haft rätt att så, som snett, föreslå, att absolut veto blott i vissa fall tillkommer hvar och en af Kamrarne, har så mycket mindre skäl varit för Utskottet att för en ringa tidsbesparing äfventyra enigheten emellan dessa Kamrar.
Ulskottet har vidare trott hvarje Kammare böra ega första rösten i vissa klasser af mål
Det är Ulskuttet ej obekant, att man yrkat, det Öfra Kammaren, såsom blott återhållande, icke hade något att göra med målen förr, än den Nedra Kammaren dem beredt.
Utskottet, som redan sökt sörja för, att första rösten i ett mål icke må medföra rätt alt undandraga det Medkammarens kännedom och pröfning, har trott, att återhållet törhända bäst sker genom en föregående utredning, sora hindrar utbrottet af passioner, hvilka, en gång komna i rörelse, ofta äro svåra att återbringa till sansning.
Utskottet har i öfrigt till sitt förslag icke hemtat anledning af de gamles efterdöme att anförtro ett Råd initiativet i Lagstiftningsärenden , ehuru Utskottet icke heller lemnat detta efterdöme utur sigle; men Utskottet har önskat fördela arbetet mellan Kamrarne jemnt , och på det sätt, att det yttrande, som i den först behandlande Kammaren afgifves, må få den största möjliga vigt, och i följd deraf bespara Medkammaren så mycket arbete, sorn möjligt.
Utskottet har i öfrigt, såsom redan är angifvet, endast för vissa mål antagit regeln om hvar Kammares absoluta veto.
Att ett sådant bör ega rum i några, foijer af Tväkammaisystemets begrepp, som utan detta veto saknar all verklig betydelse.
Borgare-Ståndet har i en här ofvan anförd anmärkning förklarat, att delta absoluta veto ej kan ega rum i alla mål, och Utskottet instämmer i denna tanka.
Utskottet fann, då det afgaf
Me - Consätulions-UlxloUets Memorial, N:o 85. rnorialet, N:o 68, endast för vissa mål lämpligt alt fordra samtycke, antingen af båda Nämnderna, hvar för sig, eller ock af två tredjedelar af hela Riksförsamlingens röstande Ledamöter; och Utskottet har på samma grunder nu måst föreslå, att båda Karm arne, när de stadna i olika beslut rörande frågor, hvilkas afgörande icke utan kännbara olägenheter medgifver uppskof, skola sammanträda till samfäld öfverläggning och omröstning.
Det är Utskottet ej obekant, att mången anser sådana sammanträden oförenliga med Tvåkammar-systemets begrepp.
Utskottet känner ock, att man i Frankrike, genom ett raffinerande af det Engelska systemet, till och med betagit
Kamrarne rätt till de i England vanliga conferencerna; men Utskottet vet älven, att flera länder, der National-representationen, såsom i Sverige, har förvaltningsbestyr, funnit sig nödgade att medgifva sådana samfälda beslut, som här ofvan blifvit nämnda; och Utskottet tror, att Tvåkammarsystemet för ingen del är oförenligt med ett dylikt medgifvande, så länge detta icke sträcker sig lill de frågor, hvilkas betydelse är mindre för den närvarande, än för den kommande tiden.
Utskottet har vågat ännu större modificationer af det, som man i allmänhet anser utgöra Tvåkammarsystemets väsende.
Utskottet har i Memorialet, N:o 68, anfört de skäl, hvilka ingåfvo Utskottet fruktan för att låta båda Nämnderna, hvar för sig, förrätta de vigtigaste bland de val, hvilka Grundlagen ålägger Riksförsamlingen.
Samma skäl gälla i än högre mått emot tankan alt låta characterskilda Kamrar, hvar för sig, förrätta dylika val.
Utskottet liar derföre i nedan intagna i3a §.
Regerings-Formen föreslagit, att Riksförsamlingen samfäldt skall förrätta de val, hvilka der uppgifvas. Slutligen har Utskottet ock trott, att de flesta Utskott böra tillsättas af båda Kamrarne.
Utskottet har ansett detta stå i naturligt sammanhang ined den af Utskottet föreslagna regeln, att intet mål, som af Ulskolt blifvit beredt, får i den ena eller andra Kammaren nedläggas, utan att Medkammaren deraf erhåller del; hvaraf följer, att Utskottens arbete alltid lika nitra rör båda Kamrarne; och UtskoLlet har dessutom ansett det vara af vigt, att ingen Representant må, till följd, af sin plats i den ena eller andra Kammaren, vara försatt utom möjlighet att inkomma i ett Ulskolt, der han kanske är mera oumbärlig, än någon annan.
Utskottet bör sluta denna inledning.