Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
KERSTIN (smyger sig efter sin far och slår armarna om hans hals).
Pappa, du tänkte på mamma!
Ja, mitt kära barn...
DAHLMAN (något dröjande).
Stackars, stackars, lilla pappa!
Men jag tänkte i allmänhet också, ser du...
Pappa, jag vill försöka att bli allt för dig.
du också lofva, att jag ska bli allt för dig?
Ser du det.
Det ä' allt litet värre.
Du ä' min egen lilla, rara flicka.
Men kan
DAHLMAN (smeker henne).
af dig.
Åh, pappa, du vet inte, hur mycket jag håller DAHLMAN.
Jag tror du gör det en liten smula åtmin-
­ 14 ­
försöka att ersätta dig mamma, så godt jag kan.
Rysligt, rysligt mycket, pappa, och jag vill
i eftermiddag?
Mitt kära, lilla barn!
Hvad ska du göra KERSTIN.
så gärna lära sig det där broderiet jag gjorde i DAHLMAN. KERSTIN.
Jag har lofvat att gå till Klints.
Beda ville
pensionen.
Kommer du inte och hemtar mig?
vet du nog.
Åhjo, lilla pappa, du blir så välkommen, det DAHLMAN.
Jag tänkte, vi kunde vara hemma någon KERSTIN.
dags och torsdags?
Ha vi inte varit det, både i söndags och onsDAHLMAN.
här, din lilla vän med långa hårpiskan, i onsdags hade vi storfrämmande och i torsdags hade du som sagdt, knappast att vi varit ensamma en hufvudvärk, min lilla piga.
Men annars vet jag, enda kväll, se'n du kom hem.
Du ä' allt en liten orolig själ, du, Stina.
Tacka vet jag mina lugna kvällar förut.
Ja. det ä' nog sant.
I söndags var ju hon
­ 15 ­
kom hem.
Åh, fy pappa, du tycker inte om, att jag DAHLMAN. KERSTIN.
Ja visst! Jaha!
Hvad gjorde du då om kvällarna?
Ibland spelade vi bräde.
Hvilka vi'?
KERSTIN. DAHLMAN.
Fru Berg och jag, förstås.
Kan fru Berg spela bräde?
timmer, må du tro.
Hon kan både bräde och
Jo, du, hon ä' inte något bortkommet frun-
grabusch och besique med, och för en tid sedan lärde hon mig ett spel, där man tar bort tvåan och trean.
Det ska du lära dig.
Det ä' verkligen riktigt roligt.
kortspel.
Att det kan finnas menniskor, som lycka om DAHLMAN. KERSTIN.
Tycker du det ä' så märkvärdigt?
En så'n själsdödande sysselsättning!
­ 16 ­
ganska uppiggande, sedan man gått en hel dag och trampat i fabriken och kontoret.
Och fru sätter till.
Du skulle bara höra henne.
Tycker du om fru Berg, pappa?
Själsdödande!
Jag tycker tvärtom det ä'
Berg kan verkligen vara riktigt munter, när hon
då aldrig ätit så god mat, som sedan hon kom i huset.
KERSTIN. DAHLMAN. KERSTIN.
Ja, det ä' ett präktigt fruntimmer.
Det ä' väl inte det förnämsta.
Jnte det?
Hvad menar du, då?
Det kan väl hända, att hon ä' bra i hus-
hållet, men tycker du inte ändå, att hon ä'... att hon ä' litet...
DAHLMAN (allvarligt).
Litet tarflig.
Enkel menar du väl.
så mycket med.
Hon skrattar så förskräckligt åt
Och så har hon kanske inte varit
­ 17 ­
allting, och inte kan man väl säga, att hennes sätt ä' riktigt fint.
rare ä' du, som blifvit för fin att vara tillsammans med menniskor, som ä' glada och naturliga till sitt väsen.
Det ä' inte bra att vara så där nogräknad, min lilla flicka, det ska jag säga dig.
Nogräknad!
Jag ä' väl inte nogräknad!
Vet du, Kerstin, jag ä' rädd för, att det sna-
Ja, adjö så länge.
(Går åt dörren till höger.)
FRU BERG. FRU BERG (i dörren med en påse och en sked).
Fabrikörn!
Fabrikörn! Ja-a.
DAHLMAN (med handen på låset).
fabrikörn som ett litet barn!
Tänkte han inte springa ifrån pulverna nu igen.
Ä' det inte det, jag säger, att man ska passa
Pulverna!
Åhå, ja, ja!
Men jag ä' ju bra nu.
­ 18 ­
FRU BERG (härmar honom).
kommer med skeden.
Mamma, jag ä' ba nu.
Men det hjälps inte.
DAHLMAN. FRU BERG.
Ba nu!
Ja, så låter det alltid, när man
Töta mamma, fåj jad lippa!
ska jag laga i ordning.
Nej, det lyckas inte.
Tag hit litet vatten, så DAHLMAN.
ledninnen.
Det finns inge vatten.
Det ä tlut i vattenFRU BERG.
vatten på bordet där borta.
Finns det...!
Trösta mig för det barnet!
Men det finns allt DAHLMAN.
KERSTIN. FRU BERG (tar fram ett pulver ur påsen och sysslar med det).
Jag ska gå efter, jag.
din pappa kunnat lefva, innan jag fick hand om om han fått fortsätta med Karolinas mat.
Vet du, Kerstin, jag kan då inte begripa, hur
Jag undrar just, hur det skulle ha blifvit,
Jag har inte hört någon klaga på hennes mat.
­ 19 ­
katarr passar den inte riktigt. -- Seså, nu ä det vid med vattenglaset.)
Nej, bevars, den duger nog, men för mag-
här färdigt.
(Räcker skeden åt Dahlman.
Kerstin sfår bredDAHLMAN (tar pulvret, sedan vattnet, dricker, frustar och grinar).
Vatten, mera vatten!
(Kerstin springer efter vatten, men förekommes af fru Berg.
Dahlman dricker.)
man slå i så litet vatten!
Var det för litet...?
Hur kan
flicka lilla.
Fru Berg vet alltid, hur mycket det ska vara, hon.
Ja, det där tycks du inte förstå dig på, min
Ja se, jag ä' inte något mönster, jag!
Kan bli, kan bli.
(Klappar henne.)
Du kommer väl in på kontoret, innan du går till Klints.
(Dahlman går.
Kerstin tar fram en bok ur bokskåpet och kastar sig ned i soffan.
Fru Berg sätter sig att arbeta.)
FRU BERG (ser upp).
det där.
Det måtte vara en mycket intressant bok,
­ 20 ­
KERSTIN (kort).
Hvem ä' den af?
FRU BERG. KERSTIN. FRU BERG.
KERSTIN. FRU BERG. KERSTIN (vrider på sig).
FRU BERG (småler; paus).
Hvad handlar den om?
En flicka.
Och en grefve?
Baron.
Jag tror, du blef stött på mig nyss?
Hvarför skulle jag bli stött?
litet vatten i glaset.
För att din pappa tyckte, du hade slagit för KERSTIN.
Men det ä' jag inte.
Tant tror visst, att jag ä' mycket barnslig.
riktigt liten stygg unge, där du sitter och hänger läpp.
Fy, så'na fula rynkor i pannan!
Jo, vet du, nu åtminstone ser du ut som en
­ 21 ­
Äh...!
såg söt ut, men nu skulle han se dig! se upp).
Det var någon här om dagen, som tyckte, du KERSTIN (efter en paus, utan att
förvånad öfver förändringen.
Han tyckte, du var ful som barn och var KERSTIN.
säger, att jag skulle ha varit det.
-- Kan inte som barn?
Tyckte han jag var ful som barn?
-- Ja, de
tant säga hvem det var!
Någon, som kände mig FRU BERG.
synålen».
Han brukade kalla dig för »den lilla rödögda KERSTIN.
för oförskämdt!
»Den lilla rödögda synålen!» Nej, det var FRU BERG.
tiden och hade sådana stora, förundrade, rödkantade ögon.
Du var också förskräckligt spinkig den där
när jag var ute på landet hos tant och helsade på tillsammans med moster.
Den där tiden!
Jaså, då vet jag.
­ 22 ­
Nå, hvem var det då?
KERSTIN. FRU BERG. KERSTIN. FRU BERG.
Herr Sundin, förstås.
var flera herrar ute hos oss än han.
Det kan du väl inte vara så säker på.
jag var så ful!
Hade jag vetat det, så...
(Paus.) Jaså, han tyckte
Nej, det ä' nog troligt.
Det var allt bra rart
Så hade du inte tyckt så mycket om honom.
emellan er.
Kommer du ihåg när du gick och
plockade förgätmigej åt honom och var så nöjd, när han tog dig i hand?
Du kunde gå tyst långa vägar med oss stora, bara du fick hålla honom i handen.
Det kan jag rakt inte minnas.
Mins du, när du kysste honom i bersån, då?
­ 23 ­
Du var ju bara nio år.
Nå, det behöfver du väl inte skämmas för.
Åtta, förlåt mig.
Jag fylde samma dag.
FRU BERG (skrattar).
Jaså, det var för att gratulera dig, då?
Äh, för resten var det bara på kinden.
Ganska underligt i alla fall, när han tyckte FRU BERG.
du var ful.
Men det måtte inte ha varit så farläste hade han ändrat mening till en god del.
ligt med den saken, för redan när du gick och
Hur vet tant det?
när vi fick se dig, och han vände sig om ett par gånger, så jag var tvungen att fråga hvad han tyckte om dig.
KERSTIN. FRU BERG.
Jo, vi gick tillsammans en dag på gatan,
Nå, hvad sa' han då?
fishen -- sa' han -- men det ä' en viss stil på henne i alla fall.
Inte ä' hon precis vacker den där lilla bach-
­ 24 ­
vara tillräckligt försonadt, när han nu tycker du ä' söt.
För öfrigt måtte det väl
Det tycker han visst inte.
dagar sedan, och jag undrar, om han inte tyckte detsamma, innan du for ut, för det låg ett visst sorgset allvar öfver honom, när han kom till mig och sa' den där gamla, vanliga frasen, som man alltid säger, när unga flickor reser bort.
Joo, det sa han verkligen rent ut för ett par
Hvad ä' det för en fras?
FRU BERG (småler).
FRU BERG. KERSTIN.
»Hon blir nog förlofvad därborta.» Menniskor ä' alltid så tokiga.
Nej, det var sant, jag får lof och ut och röra
Ja. det har du rätt i, Kerstin lilla.
ihop stärkelsen till gardinerna, annars gör Karo(Sysselsätter sig ifrigt med sin stickning.)
lina dem för styfva igen. -- Kors, en så'n maska!
KAROLINA (i dörren till tamburen).
Herr Sundin!
­ 25 ­
Ingeniör SUNDIN. (Helsningar.)
Hvem söks?
gor, när man kommer på visit?
Till mig?
Hvad ä' det för obehagliga fråFRU BERG. SUNDIN.
Dig gör man inga visiter.
Det är vackert så, om man tittar in till dig ibland.
Åhnej, kära Albertina, inga höga tankar!
vara dig, Kerstin.
Alltså ä' det bäst, att jag går min väg.
Jaså, mig gäller inte visiten.
Då måste det
uträknadt.
Nej, vet tant, det där var allt litet för fort SUNDIN.
redigt matematiskt hufvud.
Men Albertina har då alltid haft ett mycket
­ 26 ­
FRU BERG (till Kerstin).
följa med den där uträkningen.
Men jag ä' inte så skicklig, att jag riktigt kan FRU BERG.
Jag ä' ändå tvungen att gå ut, som du vet.
Fabrikörn kommer väl strax in.
Nå, det kan också vara detsamma, lilla du.
skulle komma snart igen.
Han hade bara gått (Bugar sig för Kerstin.)
Ja, de trodde nere i fabriken, att fabrikörn
ut för ett ögonblick.
Så, om jag får vänta här...?
Jag kommer strax, jag med.
(Nickar åt dem och går.)
DE FÖRRA utom FRU BERG. (Paus.)
hemma igen?
Nå, fröken Kerstin, ä' det roligt att vara KERSTIN.
Ja, det ä' klart.
­ 27 ­
Jaså, ni saknar inte det gudomliga Schweiz?
Det är mycket gudomligare att vara SUNDIN. KERSTIN. SUNDIN. KERSTIN.
Hvarför for ni dit, då?
Jag var ju tvungen att lära mig franska.
Ni tänker väl inte ge undervisning i språk?
skulle bli guvernant?
Bli guvernant!
(Skrattar till.)
Trodde ni jag SUNDIN.
förolämpning.
Men, förlåt mig, fröken Kerstin, jag misstänkte verkligen inte att ni behöfde bli det.
Tvärtom tror jag, att ni skulle ha råd att själf ha en guvernant, ifall det erfordrades.
Det ser ut som om ni skulle ta det som en
där! »Behöfva» och »ha råd»!
Usch! -- Jag skulle kunna bli guvernant.
Fy, hvad det låter otrefligt, när ni säger så
tyckte bara, det var en så'n lustig idé, att jag SUNDIN.
af välmående familjer, som försöka förtjena sitt
Nu för tiden finns det så många unga damer
uppehälle själfva, för att känna sig mera oberoende
­ 28 ­
af sina föräldrar.
Och jag kan inte finna nå'nvilja det.
ting oresonligt i föreställningen att ni också skulle KERSTIN.
som han behöfver mig.
Men jag ska ju vara hemma hos pappa, efterSUNDIN.
hjälpt sig länge utan er.
Ni har ju varit borta öfver ett år.
Jaså, gör han det?
Emellertid har han ju
jag var hemma och gick i skolan, voro vi också mycket skilda åt.
Jag tycker vi varit skilda åt alltsedan mamma dog.
Men vi ha längtat efter hvarann.
Jag vet, att han har längtat efter mig lika mycket som jag efter honom.
Och nu, se'n så ska allting bli annorlunda.
Ska det?
Det ä' nog sant.
jag ä' fullvuxen och vi riktigt kan förstå hvarann, SUNDIN.
komma ifrån hvarann så mycket som vi gjort, färer, eller...
Ja, jag vet inte, men när jag var
Ja, det ska det.
Jag vet inte hur vi kunnat
om det varit skolan eller moster eller pappas afliten och mamma lefde voro vi mycket mera för hvarann.
Om ni visste, hvad jag höll af honom!
Då jag tänker på det, tycker jag det ä' riktigt
­ 29 ­
märkvärdigt, att ett litet barn, som jag var, kunde hålla af någon så mycket.
hålla af varmt.
Ni har varma ögon.
Jag tror, att ni kan KERSTIN.
ädlaste menniska, som kunde finnas på jorden,
Jag trodde honom vara den allra bästa och
och jag skulle ha slagit den, som sagt något annat.
Jag trodde han visste allting och förstod allting.
Och när jag var afundsjuk på flickorna i skolan för att de hade så mycket fina saker, som pappa så tänkte jag alltid: ja, men en så'n pappa som jag har, det har ni ändå inte.
och mamma inte hade råd att ge mig den tiden,
Håller ni inte lika mycket af honom nu då?
sätt, förstås.
-- Och så tror jag naturligtvis inte längre, att han ä' så där ofelbar.
Jo, visst gör jag det, fastän inte på samma
ska bli lika mycket för hvarann igen, som när ni var ett litet barn?
KERSTIN. SUNDIN.
Men nu tror ni i alla fall, att ni
­ 30 ­
helt igen.
Hvad som en gång är afklippt kan inte bli KERSTIN. SUNDIN.
Afklippt!
Hvad ä' det som ä' afklippt?
Ert förhållande.
Så länge en varelse behöfver
skydd och vård af en annan för sin utvecklings andra, men sedan hvar och en börjat lefva sitt på den vilda naturen.
Där känna inte ens föräldrar och barn hvarann.
skull, så länge ä' den innerligt fästad vid denna lif för sig, så slappas naturligtvis detta band.
Ja, men jag hör inte till den vilda naturen, jag.
vara något annat ändå.
Jag ä' en menniska, jag, och det måtte väl SUNDIN.
skornas känslor ä' både starkare och varmare än andra lefvande varelsers, men i alla händelser rollen.
Ni behöfver inte längre er far så väl mycket för er. lyda de samma lagar, hvari behofvet spelar hufvudsom förr, och därför kan han inte längre vara så
Ja, jag vill visst inte påstå, att inte menni-
­ 31 ­
en.. en som inte förstår nå'nting... en som aldrig hållit af någon.
SUNDIN. KERSTIN.
Det ä' inte sant! -- Ni talar som en...
Det ä' inte sant.
och jag behöfver honom.
Emellertid så behöfver han mig nu i alla fall, SUNDIN. KERSTIN. SUNDIN.
Men om ni gifter er?
Så ska vi inte skiljas ändå.
att bli andra person så där, och med åren kanske tredje eller fjärde?
För nog skulle ni väl ändå hålla mer af man och barn?
Tror ni också, att han skulle vara nöjd med
Ni blandar ihop...
Och han ä' ju
inte gammal ännu, bara femtio år.
Han kan ha en trettio, fyrtio år kvar att lefva, och då begär där sekundalif och gå upp i er, som har andra stin, det ä' för egoistiskt! ni, att han under hela den tiden ska föra ett så'nt och större intressen än honom.
Nej, fröken Ker-
­ 32 ­
tycker om min pappa och tänker hålla af honom så länge jag lefver!
Säger ni, att jag ä' egoistisk för att jag
bli för hvarann, hvad ni varit förut.
Jag säger bara, att ni aldrig kan komma att
sig bort.)
Jo, jo, jo, jo, jo! Ni ä' förskräcklig!
(Vänder SUNDIN.
Men ni ä' väl inte ond på mig för det?
Det angår ju ingen mer än pappa (Paus.)
Jag vet inte, hur jag kommit att tala med er
Man skulle aldrig tala om sådana saker.
aldrig gå in på personligheter.
Men ni kan ju anta, att allt, hvad jag påstått, bara sagts om alls inte ä' fråga om er.
För undantag. ungt och gammalt folk i allmänhet och att det öfrigt kan det ju hända att ni och er far ä' ett KERSTIN.
Det har ni kanske rätt i.
Man bör
Det ä' ju nära på som att be om ursäkt.
­ 33 ­
som gör någonting till hälften.
Ni brukar väl inte vilja vara den, SUNDIN.
som ni vill, att jag ska bota fullt, så säger jag
Nej, det ä' verkligen inte min vana, och efter-
er, fröken Kerstin, att det gör mig ondt, om jag varit ogrannlaga.
Er skulle jag inte vilja såra, er minst af alla.
KERSTIN (hastigt).
Jag förlåter, jag förlåter, jag förlåter...
Hvar ska ni bo på sommarKERSTIN. SUNDIN.
nöje i år?
Det ä' ingenting bestämdt ännu.
Vet ni, jag spekulerar redan på sommarnöje KERSTIN.
åt mig.
Det var tidigt!
Och har varit och sett på det med.
Hvar ä' det då?
blir något af.
Jag vill inte gärna säga det, ifall det inte KERSTIN.
Det var besynnerligt!
­ 34 ­
Men, vet ni, strax bredvid, där jag skulle bestämdt skulle passa alldeles utmärkt åt er.
Åt oss!
Jo, se... Ja, det ska jag tala om en annan
bo, ligger en rent af förtjusande liten villa, som
Och ni skulle se så'na vackra skogsvägar där finns.
Litet hala af barr och trädKERSTIN.
Det ä' åt Mälaren, bara en timmes väg från
rötter, men pittoreska, alldeles utmed stranden.
Men då halkade man kanske i vattnet.
Åh, jag skulle nog hålla er fast.
Men det ä' väl inte sagdt, att ni gick SUNDIN.
ackordera mig hos er, om jag fick.
För skogsvägarnas skull?
KERSTIN. SUNDIN. KERSTIN.
Inte alltid, förstås.
Men jag kunde ju in-
För skogsvägarnas skull.
Det ä' bäst att höra om pappa också tycker
det ä' nödvändigt.
­ 35 ­
Skulle ni ha något emot det då?
ett sommarnöje, som jag hvarken har sett eller får veta hvar det ligger, och se'n vill ni jag ska ä' väl ingen gammal enkefru heller.
Ni ä' för tokig!
Först vill ni jag skall hyra
KERSTIN (skrattande).
ta emot inackorderingar så här på rak arm.
stället, åtminstone?
Ja, men vill ni inte fara och se på det där KERSTIN. SUNDIN.
Far man på båt?
resor på ångbåt, så här om vårarna.
Det ä' nog ganska roligt att göra små lust-
Vill ni verkligen?
Ja, hvarför inte.
Om pappa vill så.
Kerstin!
Det skulle bli en förtjusande sommar, fröken KERSTIN. (Paus.)
Om det bara blefve af?
­ 36 ­
ni vill bli inackorderad.
Ä' det alldeles bestämdt på det stället, som SUNDIN.
Ja se, det beror på...
Nej, jag kan inte säga KERSTIN.
om vi bodde någon annstans?
Skulle ni inte vilja bli inackorderad hos oss, SUNDIN.
ä' en idé, fröken Kerstin.
Och er idé, er egen idé!
Min idé...
Ja se, ifall...
Jo, visst ville jag det!
Ja, det ä' ert förslag.
Ni tar det väl inte KERSTIN. SUNDIN.
Det var ju bara en fråga...
Men ni har ändå...
MATTSSON, med en bok i handen, från Dahlmans rum.
MATTSSON (helsar på Sundin).
och ber ingeniörn stiga in i inre kontorsrummet.
Fabrikörn har kommit tillbaka.
Han helsar
­ 37 ­
Ä' han ensam?
MATTSSON. SUNDIN. KERSTIN.
(Bockar för Kerstin.)
Jag kommer in och stör er om en stund.
Hjärtligt välkommen! (Går.)
KERSTIN. MATTSSON.
lära.
Här ä' andra delen af Spencers utvecklingsKERSTIN (vänligt).
Tack, det var snällt af er.
Har ni läst ut den första?
Inte riktigt.
MATTSSON. KERSTIN. MATTSSON (ser åt bordet).
Ni håller visst på där.
herr Mattsson, ibland har jag allt litet svårt att förstå den.
Nej, det ä' något annat skräp.
Men, vet ni,
­ 38 ­
stin, det kan jag väl inte tro?
Ni, med ert goda hufvud!
Nej, fröken KerKERSTIN.
som ni hjälpt mig att förstå saker.
Vänta, ska
Åh, det tror ni visst.
Så många gånger,
ni få se!
(Springer till bokskåpet och letar bland böckerna.)
Det var nå'nting litet krångligt om viljan, på kapitlet...
Ja, hvad var det nu för kapitel?
(Kommer tillbaka och sätter sig i soffan innanför bordet.)
ska jag ta reda på det.
Sitt här, så
MATTSSON (sätter sig).
visst i slutet, tror jag.
(Bläddrar).
Tag hit den, så ska jag hjälpa er.
Det ä' KERSTIN.
böcker så här.
Det ä' så roligt att läsa allvarliga saker, som ä' nå'nting att tänka på. paus).
MATTSSON (ser på henne under en
Ni ä' verkligen bra snäll, som skaffar mig
ligaste jag lärt känna.
Ni ä' allt en ovanlig flicka, en af de ovanKERSTIN.
MATTSSON. KERSTIN.
Har ni lärt känna så många, då?
ann' ändå, tycker jag.
Det måste vara genom sympati.
Men det ä' allt svårt att lära känna hvar-
­ 39 ­
-- hvad ska jag säga -- blick.
Ja, kanske, eller en viss dragningskraft, eller KERSTIN (leende).
så'n där -- blick?
Och ni har en så'n där dragningskraft, en MATTSSON.
Jag vet inte precis...
Ibland så...
Nej, hu, titta inte på mig så där!
Har ni MATTSSON.
sett tvärsigenom mig nu?
Inte riktigt tvärtigenom, men en bit.
Hvad såg ni då?
ligen tycker om allvarliga saker, så tycker ni ändå mera om så'nt här slisk.
(Pekar på den andra boken, som ligger på bordet.)
Jo, jag såg till exempel, att fastän ni verk-
att slippa prata med tant.
Äh, den där!
Den tog jag i högen nyss för MATTSSON (småleende).
hon som ä' så glad och munter.
Tycker ni inte om att prata med fru Berg, KERSTIN.
det ä' inte alltid, man har lust att prata.
Åhja, hon kan vara hygglig nog, förstås, men
­ 40 ­
sällskap, han?
Men fabrikörn trifs visst alltid bra i hennes KERSTIN.
Ja, han tycker hon ä' treflig.
ligen slägttycke.
Angenäma sällskapsmenniskor, bägge två.
Det ä' allt nå'nting distingueradt i hans uppträdande.
Liksom hennes kusin, ingeniörn.
De ha verk-
med honom, än med hans kusin?
Ni tycker kanske det ä' roligare att prata
MATTSSON. KERSTIN (högdraget).
Åh, han vet att lägga sina ord, han.
Jag förstår inte hvad ni menar.
göra goda intryck.
Som nu till exempel med fabrikörn.
Nog tror han att Sundin ä' en öfverän jag. dängare i svafvelsyrefabnkationen, mycket dugligare KERSTIN.
Jag menar bara, att han har så lätt för att
Ni måtte väl veta, hur högt värde pappa sätter
Än ni!
Hur kan ni säga så, herr Mattsson?
­ 41 ­
på er.
Så skicklig och erfaren, som ni ä', finns väl inte många.
vändigt, kära fröken.
Det kan väl hända, men så'nt ä' inte så nödKERSTIN.
Hvad ä' det då, som ä' nödvändigt?
MATTSSON. KERSTIN. MATTSSON.
Jargon!
går omkring i fabriken och tittar i pannorna och fingrar på ventilerna och undersöker kolfvarna. hvilken dag som helst, att han ska komma och ge order åt mig.
Ni skulle bara se herr ingeniörn, hur han
Han gör sig så hemmastadd därnere, så jag väntar
fabrikationen, för att söka anställning.
Han vill kanske sätta sig in i svafvelsyre-
Det ä' just, hvad jag tror.
ä' ju bara tillfällig.
För hans sysselsättning hos herr Samuelsson MATTSSON.
han på en annan plats, någonting som min, an-
Ja, om jag inte misstar mig, så spekulerar
­ 42 ­
tar jag.
Det finns emellertid inte många sådana, och jag tror till och med, att han inte skulle ha nå'nting emot att komma hit i mitt ställe.
I ert ställe!
Men ni vill väl inte bort?
Det ä' inte fråga om hvad jag vill, fröken KERSTIN. MATTSSON.
Kerstin.
rakt inte.
Tror ni...?
Ja, men pappa...
Nej, det här begriper jag MATTSSON.
herr Sundin ha mycket att talas vid om.
Hvarför skulle han annars gå därnere som en tam katt och snoka i alla hål och vrår.
Jag vet ingenting, jag, men fabrikörn och
han alltid gå fabriksvägen upp till kontoret?
Och när man kommer?
Det ä' något!
Jag kan våga mitt lif på, att det ä' något!
hvarför skulle det hviskas och tasslas och bli tyst,
att alltid vara så där misstänksam, herr Mattsson!
Klarsynt, fröken.
Jag har hört dem tala om KERSTIN.
Äh, det ä' det visst inte!
Det ä' fult af er
en ny metod.
som en ny verkmästare.
Ja, men en ny metod ä' väl inte detsamma
­ 43 ­
ni, jag ä' blind?
Jag har varit här i åtta
Jo, det lär det allt vara i det här fallet.
Jag har bringat upp fabrikationen, efter hvad säga, att det ä' jag, som gjort fabriken till hvad den ä'.
Men nu tror man mig inte längre om någonting.
Jag ä' utsugen och som kommer.
både fabrikörn och andra erkänt.
Jag kan nästan
ska kastas bort för första bästa nyhetsmakare, KERSTIN.
det viset!
Nej, men herr Mattsson, hur kan ni tala på MATTSSON.
Jag har hört och sett, innan jag talat.
Men jag ska säga er, att det ä' ovärdigt att
tänka så där om pappa.
Jag vet, att han aldrig skulle vilja att ni kom bort.
Vet ni?
(Fixerar henne; paus.) Jaså.
Ni vet, fröken Kerstin.
Jag har tänkt på det också.
Hvad menar ni nu för något, då?
underordnad...
Det ä' kanske fråga om något kompaniskap mellan fabrikörn och...
Kanske jag skulle få stanna kvar som en
Kompaniskap!
­ 44 ­
säga, om... om han skulle komma i förhållande till...
Ni sa' ju, att ni visste...
KERSTIN. (Paus.)
Ja, i fall hans ställning skulle bli... det vill
Hvad ä' det för inbillningar ni har!
Fröken Kerstin... ä' ni förlofvad?
Om jag ä!...
Nej, vet ni, jag ber så MATTSSON.
mycket...
Men man skulle verkligen kunna misstänka...
Ja, inte för någonting annat, men fru Bergs sätt...
Jag vet, att jag ä' närgången.
Hvad ä' det med hennes sätt?
besynnerligt ibland.
Hon låter ju ganska tydligt hon har alltid ett fasligt göra att laga så ni blir ensamma.
Åh, jag vet inte, men jag tycker det ä' litet
påskina, att det ä' för er skull han kommer.
minstone...
Det har jag aldrig märkt... (Hejdar sig.)
Åt-
­ 45 ­
Har ni inte?
Och mig kan hon inte tåla.
Inte det.
Hvarför skulle hon inte göra det?
Hon tycker väl, att vi ä' alltför goda vänner. och bläddrar i bladen).
KERSTIN (böjer sig ned öfver boken
tala vi inte mer om den saken.
Jag ä' inte förlofvad, herr Mattsson.
Och nu (Paus.)
det var allt bra näsvist af mig.
Ni kunde gärna snäsa till mig litet mera, för KERSTIN. MATTSSON.
mig åt hennes små inmariga konster.
Hon skulle allt bra gärna vilja ha er gift.
Men jag kan verkligen inte låta bli att reta
eller ej.
Det angår henne väl inte, om jag blir gift MATTSSON.
Jo, jo men, det kan ni väl förstå, att det gör.
­ 46 ­
ha sina barn hemma.
Skulle hon...?
Det ä' ju aldrig riktigt trefligt, när enklingar KERSTIN (ser på honom.
skämtar ju bara.
Blef ni så förskräckt, fröken Kerstin?
Jag KERSTIN. MATTSSON.
man alltid kommer fram med om personer i deras alls.
Har ni aldrig själf tänkt någonting ditåt?
Det var ju bara vanligt tanklöst prat, som
ställning, om det också inte finns någon anledning
stället nu, då?
(Börjar leta i boken.
Läser) »Rörelsens rytm, »rörelsens riktning»...
Var det inte där? utåt golfvet).
KERSTIN (reser sig häftigt och går
Hvar ha vi det där
­ 47 ­
Nej men, ni bryr er väl inte om det där pratet...?
Nej, nej... KERSTIN.
Bästa fröken Kerstin, har jag sagt något som...
kommer ni att ha agg till mig i evighet.
Hvad skulle jag härinne att göra?