Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På dessa grunder och då Bruken och Bergverken i Riket, för transporterande af ej mindre de för tillverkningarne erfoderhge råämnen, an ock j va de tillverkade effeeterne på många orter begagna och nota v aga me vida mera än de hemman, hvilka underhållsskyldigheten för närvarande alig ej, samt detta förhållande i mer och mindre mon sä»“ och rojölqvarnar samt Fabriks-inrättnmgar på landet; hafva Utskotten an 3 Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.- Utskottens Betänkande, If.o a5 sett dylika Verk och Inrättningar jemväl böra bidraga till jordbrukets lättnad uti ifrågavarande hänseende; men enär, på sätt motionärerne sjelfve anmärkt, den rörelse, som vid dylika Verk bedrifves, i följd af förändrade conjuncturer, kan ökas eller minskas från det ena året till det andra, eller möjligen alldeles nedläggas, samt Verkens värde i följd deraf undergå täta och betydliga förändringar; så hafva Utskotten funnit betänkligt ålägga dylika Verk ett direct deltagande i väga mes underhåll.
Derigenom skulle nemligen, på alla de orter, der dylika Verk finnas, uppkomma behofvet icke allenast af en helt och hållet ny' vägindelning, som redan vid första öfvergången till den nya principen skulle medföra icke obetydliga kostnader och besvär, utan äfven allt eftersom Verken förändrades eller upphörde, en ständig rubbning uti vägindelningen, som utan tvifvel skulle, utom besvär och kostnad, medföra menliga följder, enär ett vägstycke det ena året kunde tillhöra ett och det andra ett annat hemman.
Då hemmantalet deremot såsom delningsgrund har den dubbla förtjensten af uråldrig häfd och oföränderlighet, hafva Utskotten ansett densamma äfven framgent böra bibehållas, och att, då menighetarna ofta nödgas gorå contanta sammanskott till större broars nybyggnad och underhåll, nya vägars anläggning, eller andra i och för communicationens lättnad erforderlige anstalter, ifrågavarande Verk och Inrättningar deremot lämpligast kunna åläggas att vidkännas årliga bidrag i contanta penningar, lämpade efter anläggningens rörelse och betydenhet, att af menigheterna användas; och få Utskotten alltså vördsamt föreslå: att Rikets Ständer, med åberopande af billigheten och rättvisan deraf, att väghällningsskfldigheten i möjligaste måtto varder jemnt fördelad emellan alla, som i samma ort af vågarm draga fördel, hvithet inträffar icke allenast med större och mindre jordbruk, utan äfven med Bruk och Bergverk Mjöl- och Sälg t/varnar samt andre Fabriksinrättningar på landet, måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl.
Maj-t täcktes låta undersöka, huruvida icke Bruks- och Bergverksanläggningar.
Mjöl- och Sågc/varnar samt andra fabriksinrättningar på landet kunna lämpligen åläggas att till väghållningskostnaderne bidraga genom årliga af gifter i contante penningar, lämpade efter anläggningens rörelse och betydenhet, hvit ka af gifter skulle användas till sådane broar, färgor eller andra anstalter för communicalvonen, som böra af me - /J Lag- samt Allm.
Besv-- och Ekon.-Utskottens Betänkande, iV:o 2Ö. nigheterne samfäldt vidmagthållas eller ombesörjas samt, efter vederbörandes hörande, förorätta, enligt hvilka grunder en sådan skyldighet bör eif nämnde werk och inrättningar utgöras.
Stockholm den i3 Januari 1845- Reservationer : Af Herr von Troil, S. G.: ”Emot det af sammansatta Utskottenfat - tade beslut får jag anmäla min reservation, emedan jag anser det af flere anledningar vådligt att rubba den af ålder inom Sverige antagna grundsats: att väghållningen är ett onus, som åtföljer jorden och som efter hemmantalet skall utgöras.
Från denna regel hafva vissa undantag alltid egt rum.
Sålunda äro Säterierne i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus Län, Lotshemman och skattlagda utjordar derifrån befriade.
Det är dock ingalunda dessa undantag ifrån den allmänna regeln, man velat upphäfva.
Tvertom qvarstå de oanmärkta; men man har deremot sökt lägga en del af denna börda på bruk, mjöl- och sågqvarnar samt andra fabriks-anläggningar, under förebärande deraf att dessa inrättningar, genom de forslingar, som till och ifrån dem verkställas, i ej ringa mon bidraga till vägarnes förderfvande.
Om också vid första ögonkastet en viss billighet synes ligga i detta yrkande, tror jag likväl, att man, vid sakens närmare skärskådande skall komma till en alldeles motsatt siutsatts.
De fleste bruks- och fabriksegare på landet äro derjemte innehafvare af ej ringa jordegendom, och deltaga lör densamma, i likhet med öfriga fastighetsegare inom Häradet i de allmänna vägarnes underhåll.
Derjemte måste de oftast, på egen bekostnad, hålla högst betydliga enskilda vägsträckor, till nytta, ej blott för dem sjelfva, utan äfven för den kringboende allmänheten.
De körslor, som för brukens räkning ega rum, verkställas i ringa mon med egna dragare.
Vanligen är det den kringliggande ortens allmoge, som dermed biträder, och som derför uppbär en contant forslingsförtjenst, mångdubbelt öfverstigande den ökade kostnad för vägarnes underhåll, som derigenom blir denna allmoge pålagd; helst då man betänker, att det just är allmogens fordon, som på detta vis hufvudsakligen förderfva vägarne.
Dessutom är rörelsen vid bruk och fabriker af en så ombytlig och tillfällig beskaffenhet, att den efter omständighelerne kan ökas, minskas eller till och med alldeles upphöra.
Hvad en del bland dem, såsom qvarnar Zag- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskottens Betänkandex N:o 25. 5 och sågar beträffar, böra de betraktas såsom anläggningar, erforderlige för orternes behof, hvilka sjelfva icke lemna någon prodnct, men dit jordens alster föras till förädling för landtmannens eller producenLens egen räkning, och de öfrige, om de äfven icke, lika med dessa, kunna anses vara tillkomne för orternes behof, sprida likväl, just genom sin tillvaro, så mycken arbetsförtjenst och så mycken välmåga i trakten, att det skulle synas mig högst orättvist, om man ville pålägga den en ytterligare vägbehållnings-skyldighet, utöfver den, de efter hemmantalet redan utgöra.
En sådan föreskrift skulle derjemte, äfven om den utfärdades, omöjligen kunna så uppgöras, att den lika rättvist kom alla väghållnings-skyldige till godo,-om man tager i betraktande att de löreslagne contanta bidragen icke rimligtvis lära kunna fördelas utom häradet eller angränsande trakter.
Nu är likväl förhållandet att i Sverige bergslagernes producter i allmänhet måste transporteras långa vägsträckor, innan de anlända till lastageptatsen.
Den del af de väghåilnings-skyldige, som äro från Bergslagerne eller Fabrikerne mest aflägsna, skulle i sådant fall icke komma i åtnjutande af samma lindring i väghållningsbesväret, som de mera närboende, hvilka sednare derjemte fingo beräkna sig till godo vinsten af forslings-förtjensten.
En dylik grundsatts skulle ej eller kunna allmänt tillämpas.
I huru många städer finnas ej qvarnar och fabriker, hvilkas forsiingar i ej ringa mon bidrager till de angränsande vägarnes förderivande?
Städerne sjelfva äro ej skyldige att underhålla vägarne längre än deras egor räcka.
De inom dem anlagde fabriker kunna således ej eller åläggas en dylik förpligtelse.
Dessutom visar erfarenheten att Städer ofta uppkommit derigenom att bosättningarne kring de större fabriks-anläggningarne ökat sig, hvarigenom bildats först en köping och sedan en stad.
Nå väl! skulle uu fabrikerne lemna bidrag till Häradets väghållning, så länge de hörde under landslagen, men frikallas derifrån i samma ögonblick Stads-privilegierne utfärdades? — eller skulle de nya städerna i detta fall få vidkännas ett svårare onus än de äldre?
Man råkar alltid i en labyrint af svårigheter, då man delvis vill förändra en, efter princip, uppgjord lag.
Princip är att vägarne skola underhållas' antingen af jorden efter hemmantalet, eller af de vägfarande.
Den sednare grunden är kanske den rättvisaste, men kan i vårt glest bebodda land icke tillämpas; helst tungan deraf egentligen skulle drabba allmogen.
Må man derföre bibehålla den gamla grunden oförändrad, och ej söka på densamma inflicka några så kallade förbättringar, som, utan att 6 Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlets Memorial, N.-o 26. medföra någon särdeles lättnad för de väghållnings-skyldige, hvälfva en del af börden på andra, nu derifrån fritagne inrättningar, och hvilka förbättringar dessutom äro orättvisa till sin grund och overkställbar i sin tilllämpning.
” Häruti instämde Herr Friherre Reuterschöld, A., Herr Friherre Cederström, C. E., samt Herrar Bergsten och Langenberg.
Af Herr Grefve Hamillon, M.: ”Då de hemmansegare, hvilka till Bruken köra kohl, endast forsla sina egna effecter , som de såmedelst emot betalning afyttra, samt bemälte hemmansegare, för rättigheten att i sådant afseende vägarne begagna, äro belastade med den nämnde förmon motsvarande skyldigheten att dem underhålla; så och enär i afseende å flere Bruk och Vattenverk förekommer, att de för desamma erforderlige materialier, äfvensom de vid verken åstadkomna effecter forslas antingen sjövägen,, på Brukens egna eller främmande farkoster, eller ock på vägar, hvilka icke äro till underhåll indelade, anser jag, för min del, den penninge-afgift, som blifvit föreslagen att af Bruk och Vattenverk utgöras till communerne, i och för färjors och broars nybyggnad och underhåll, och hvilken afgift kunde blifva ganska betydlig i den mon Brukens eller Verkens rörelse vore vidsträckt och omfattande, icke vara med billighet förenlig.
På dessa skäl får jag emot de sammansatte Utskottens, uti förevarande fråga, fattade beslut, mig reservera, under åberopande derjemte af Herr Major von Troils yttrande, deruti jag till alla delar instämmer.” N:o 26.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 28 Jan. 11. 2 e. m.
Memorial, i anledning af Riks-Stundens skiljaktiga beslut rörande Betänkandet N:o i3, angående väckt fråga om prygelstraffets afskaffande, m. m.
Enligt från Riks-Stånden till Utskotten ankomne Protocolls-Utdrag, har Ilöglofl.
Ridderskapet och Adeln under den 11 sistlidne
December bifallit första punkten af ofvannämnde Betänkande, men deremot afslagit Utskottens förslag i de två efterföljande punkterna, med förklarande, att, då Ridderskapet och Adeln inhemtat, att Styrelsen redan till ärendets behandling nedsatt en Comité inom hvilken de mildare åsigterne lyckats göra sig gällande, ehuru dess arbete måst afbrytas i anseende till fördröjandet af det nya Criminal-Lagförslagets pröfning, Ridderskapet och Adeln för Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-TJtskottets Betänkande, N:o 27. 7 närvarande funne öfverflödigt att till Kongl. Maj:t ingå med underdånig skrifvelse i ämnet. llögv.
Pi este-Ståndet och Hederv.
Bonde-Ståndet åter hafva under den 3o November nästlidet år bifallit Betänkandet i dess helhet och Vällofl.
Borgare-Ståndet har den 7 sistlidne
December jemväl bifallit detsamma, men med den förändring, att Ståndet, i stället för Utskottens hemställan i andra punkten af Betänkandet, för sin del beslutat, att Rikets Ständer må, i underdånig skrifvelse, anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i Nåder vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom användandet af prygelstraffet såsom extra judiciel bestraffning inom den värtvade och indeldta armeen ma helt och hållet upphöra.
Vid sådant förhållande och då två Riks-Stånd bifallit Betänkandet i dess helhet samt Borgare-Ståndet godkänt detsamma med endast den förändring, att, då Utskotten 1 andra punkten af sitt fölslug hemställt, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om vidtagande af sådane åtgärder, hvarigenom prygelstraffet såsom extra judiciel bestraffning inom den värfvade och indeldta armeen i möjligaste måtto inskränktes, Borgare-Ståndet beslutat underdånig hemställan derom, att nämnde straff måtte såsom extra judiciel bestraffning inom den indeldta och värfvade arméen helt och hållet upphöra; få Utskotten, på det ärendet, i anseende till sistnämnde skiljaktighet, icke måtte förfalla, vördsamt inbjuda Vällofl. Borgare-Ståndet att med Preste- och Bonde-Stånden sig förena uti bifall till Utskottens ofvanberörde hemställan uti andra punkten af Betänkandet.
Stockholm den 28 Januari i845.
N:o 2y.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 28 Jan. kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckte frågor om upphäfvande af ej mindre Kongl. B ref ven den g
April i8o5 och den 6 November 1822, angående rättigheten till svedjande inom Blekinge Län, än äfven det emot svedjande inom Bergslag stadgade förbud.
Från Hederv. Bonde-Ståndet hafva Lag- samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten fått emottaga en utaf Riksdags-fullmägtige från 8 Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskoltens Betänkande, N:0 27.
Blekinge Län, Ola Jeppsson, Gustaf Bernhard Appelqvist och Lars Pettersson väckt motion, deruti de, med förmälan att de angående rättigheten till och vilkoren för svedjande inom Blekinge Län under den 9 April i8o5 och den 6 November 1822 till Kammar-Collegium utfärdade Kongl. Bref, innefattade en obehörig och skadlig inskränkning uti den skatteman i allmänhet, enligt Kongl. Förordningen den 1 Augusti i8o5 om skogarne i Riket, medgifne fria och obehindrade egande- dispositions- och uppodlingsrätt öfver enskild skog och mark, påyrkat att ej mindre berörde Kongl. Bref, än äfven alla andra påbud och förordningar, som i enstaka fall förhindra den fria rättigheten lill svedjande å Krono-skatte-hemman inom Blekinge Län, måtte varda upphäfne och Blekingska Provincen såmedelst i denna för orten vigtiga angelägenhet tilläggas enahanda fördelar, som Krono-skatte-hemman i allmänhet inom Riket äro förunnade, vid föredragning till remiss af hvilken motion förre Talmannen Anders Eriksson från Örebro
Län deråt yrkat den utsträckning, att det emot svedjande i skogsbygden inom Bergslag stadgade förbud jemväl måtte upphäfvas, enär det dermed åsyftade ändamål, skogens framtida bestånd, icke skulle derigenom vinnas, utan den omväg, som för tillåtelse dertill erfordrades medelst ansökning hos vederbörande och derpå följande utsyning, endast tillskyndade jordinnehafvarne besvär och kostnader.
Innan Utskotten öfvergå till pröfning af motionärernes förslag, anse
Utskotten sig böra i korthet framställa ej mindre hvad, som i allmänhet är stadgadt i afseende på rättighet att anställa så kalladt svedjande, än ock hvad den i detta hänseende för Blekinge Län gällande special-lag innehåller på det deraf må kunna skönjas i hvilka delar denna sistnämnda skiljer sig från de i allmänhet derom gällande föreskrifter.
Den nu gällande Kongl. Förordningen om skogarne i Riket den 1 Augusti i8o5 innehåller i 53 § rörande svedjande, i enlighet med hvad förut genom Kongl. Förordningen den 10 Dec.
1793 var stadgadt , att ”som det är utaf erfarenheten uppdagadt och styrkt att svedjande å sandmo samt bergaktig och stenbunden mark är i allmänhet för landet och det allmänna skadligt; så vill Kongl.
Maj:t hafva stadgat och förordnat, att svedjande å alla så beskaffade, utom åker, äng och rätta beteshagar belägne ställen, skall allmänneligen vara förbudet, de orter undantagne, der Kong!.
Maj:t, för serskilde omständigheter, annorlunda i Nåder förordnat.”
Uti samt Allm.
Besv. och Ekon.“-Ut skot tens Betänkande iVro 27.
Uli detta ovilkorliga förbud emot svedjande å sandmo samt bergaktig och stenbunden mark, utom åker, ting och rätter beteshage, är genom Kongl. Kungörelsen den 2 Mars 18it), den ändring gjord, att den hemmansegare, som a dylika ställen vill svedja, skall, i de orter, der annorlunda icke är derom serskildt tillförene förordnadt, anmäla sig hos Kon-d.
Maj:ts Befallningshafvande, som i sådant fall utser två erfarne och pålitlige män, att besigtiga stället, der svedjandet tillämnas, och sedermera, efter förekommande skäl, prof var, huruvida ansökningen kan utan olägenhet bifallas, eller bör, efter ornständigheterne, inskränkas eller alldeles förvägras.
— Å Allmänningar, Boställs-, K ron 0 - h e n 1 in ans- och annan Kronojord, äi , fastän marken finnes till svedjande tjenlig, svedjande utom åker, äng och ratter beteshage, enligt 54 § Skogs-Ordningen, icke annorledes tillåtet0, an efter Kongl.
Maj:ts Befallningshafvandes iof och tillstånd; och är, jemlik 56 § samma Kongl.
Förordning, svedjande, utan iof, förbjudet å Kronopaik och Gehäg, vid bot af 66 R:dr 3.?. sk., å Allmänning 10 R:dr, å Krono-hemman eller annan Kronojord utom bergslag 5 R:dr, å Krono-hemman ellei Krono-jord inom bergslag eller å, inom eller utom bergslag belägen, recognitions-skog, som till bergverk upplåten är, 5 R;dr, om marken, som svedjad blifvit, ej varit bergaktig och stenbunden, utan för skogens' återväxt tjenlig, samt 3o R:dr 16 sk., derest svedjandet skett i berg och sandmo eller bergaktig och stenbunden grund, hvarförutan samma § förmå!, att den, som a berg och sandmo eller bergaktig och stenbunden mark sig med svedjande förbrutit, skall dessutom vara skyldig att den svedjade marken med försvarlig gärdesgård förse samt i Åtta år inom sådan hägnad halla vid 3 R:dr 16 sk. böter för hvarje år, som med hägnaden uppskjutes; att om han svédje-fältet besår, utan att det förut hafva hägnat, skall äfven grödan vara förbruten; att under den tid, svedjemarken med hägnad hållas bör, den icke får till bete begagnas, vid 3 R:dr 16 böter; alt om den, som icke behöfver lof till svedjande, skulle söka svedja å sådana utom åker, äng och rätter beteshage belägne ställen, som bestå af sandmo eller bergaktig och stenbunden mark, utom åker, äng och rätter beteshage, sådant är belagd t med 5 R:dr böter; samt att i öfrigt om flere äro uti olofligt och olagligt svedjande delaktige, hvar och en skall serskildt med böter beläggas, såsom ock grödan af olaglig och otillåtelig svedja eller ock grödans värde alltid skall vara förbruten och lika med böterna till Bih. till It St.
Prot. 1845.
7 Sami, 2 AjdJ 8 Haft. 2 IO Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskottens Betänkande, N.o 27. skiftes gå; och stadgar 58 § att, om landtbo svedjar, utan hemmansegarens ' lof och minne, han skall bota som för olofligt svedjande är vordet stadgadt.
Inom Blekinge
Län åter är, genom Kongl. Brefvet den 9 April i8o5, det i 1790 års Förordning om skogarna i Riket bestämda och i nu gällande i8o5 års
Förordning äfven bibehållna förbud emot svedjande å sandmo, samt stenbunden och bergaktig mark upphäfvet; hvaremot blifvit stadgadt: 1:0 att svedjande vid den bot och den påföljd, Lagen uti 14 Lap.
Byggninga-Balken utstakar, på hvad mark det helst vara må, inom eller utom rätter hägnad och beteshage, icke får ega rum, der ek eller bok finnes växande med annan skog, som svedjas vill, samt följaktligen icke eller på de ställen, der endast bokträd finnes eller uti de egentligen så kallade bokskogarne; 2:0 att hemnjansegare och åboer, så väl af skatte, som krono natur, enär desse sednare lof till svedjande erhållit, äro vid vite af o Rdlr Specie förpligtade att sex år efter det skog på svedjelandet blifvit skördad, hålla den svedjade marken med laga hägnad instängd samt för bete af hästar, får, getter och svinkreatur fredad, hvilka vitesböter skola erläggas för hvarje år en sådan hägnads-skyldighet försummas och så ofta dylikt betande nyttjas; och 3:o att på den mark, hvarå uppodling till åker icke genast företages, all plantering af potatoes eller andra växter, sedan rågskörd efter svedjandet är bärgad, icke är tillåten vid vite af 10 R:dr Specie; och är genom Kongl.
Brefvet den 6 November 1822 nyssnämnde Kongl. Bref åter upplifvadt; likvist med den modificalion, att något binder för svedjande ej skall uppkomma deraf, att bland surskogen å den mark, hvarå svedjande är i fråga, ett eller annat bokträd finnes, endast att detsamma icke skadas; samt att, till förekommande af missbruk härutinnan, det skall, på sätt och i den ordning, ofvannämnde Kongl. Kungörelse den 2 Mars 1819, rörande svedjande å sandmo samt bergaktig och stenbunden mark innehåller, på Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes pröfning bero, om svedjande å sådan mark, der bok kan finnas bland surskogen, må tillåtas.
Vid jemförelse således af de för Riket i allmänhet och de serskildt för Blekinge Län angående svedjande gällande föreskrifter, inhemtas, att, då svedjande å skattehemman i allmänhet i Riket endast är förbjudet å sådane utom åker, äng och rätter beteshage belägne egor, som beslå af sand - La"- samt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande_, IV.-o 27. jj ino samt bergaktig och stenbunden mark, der Kongl. Maj:ts Befallningshafvande dock, efter sig företeende omständigheter, kan tillstädja svedjande; så far inom Blekinge
Län väl svedjande försiggå å så beskaffad mark, utan att tillstånd dertill behöfver sökas, hvaremot svedjande icke får ega rum å någon mark, der bok finnes växande, vare sig inom eller utom rätter hägnad och beteshage, med den inskränkning likväl att, der endast en och annan bok växer bland surskogen, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eger meddela tillåtelse till svedjande å sådan mark.
Om de för Blekinge Län i afsende på svedjande gifne föreskrifter således, å ena sidan, innebära en inskränkning i de för Riket i allmänhet derom gällande stadganden; så innefatta de, å andra sidan, jemväl en utvidgning af svedje-rätten, enär svedjande inom Blekinge är tillåtet å alla egor och således filven å sandmo samt bergaktig och stenbunden mark, endast bok icke finnes der växande; och då det för Rikets öfrige Provincer stadgade förbud emot svedjande grundar sig på markens beskaffenhet och dess otjenlighet till svedjande; så finnes bokskogens skyddande utgöra grunden för de inskränkningar, som svedje-rättens utöfning inom Blekinge är underkastad.
Då likväl nu egare af frälsejord, genom i8o5 års Kongl.
Förordning om skogarne i Riket, blifvit bibehållne vid deras rättighet att efter eget godtfinnande använda deras enskilda skog och Krono-Skatte-hemmansegare, enligt 3a § i samma Kongl. Förordning, blifvit tillagde en fri egande och dispositionsrätt öfver så väl bok, som andre bärande träd, med undantag endast af ek, samt egare af krono-skatte-hemman, berustade säterier och stadsjord af kronoskatte natur, genom Kongl. Brefvet den 9 Juni i83i, jemväl erhållit tillstånd att till sig lösa å deras egor växande ekeskog; alltså och enär grunden för den inom Blekinge Län i förevarande hänseende gällande special-lag således upphört, efter det vården om bokskogen, som dermed afsetts, blifvit till hemmansegarne sjelfve öfverlemnad, samt markens beskaffenhet och icke det derpå växande trädslag synes så väl inom Blekinge Län, som Rikets öfriga Provincer, böra utgöra den enda naturliga grunden för förbud emot svedjande; anse Utskotten sig desto heldre böra understödja motionärens förslag, som derigenom skulle vinnas enhet uti lagstiftningen, och Blekinge således, i afseende på svedjerätten, ställas under samma lag, som gäller för Rikets öfrige Provincer; hvadan Utskotten alltså vördsamt hemställa: 12 Lag- samt Allm.
Bes v.- och Ekon.-JJlskottens Memorial, No 28. t det Rikets Ständer måtte hos Kong/.
Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Brefven den 9 April iSoö och den 6 November 1822, angående rättigheten till och vilkoren för svedjande inom Blekinge Län, mätte till all kraft och verkan varda upphäfne och de för svedjande i allmänhet inom Riket bestämde föreskrifter förklaras gällande äfven, fur Blekinge Län.
Beträffande åter det af förre Talmannen Anders Ericsson vid remitterandet af förenämnde motion framställde förslag om upphäfvande af förbudet emot svedjande inom bergslag; så enär denna fråga, hvilken icke eger något oskiljaktigt sammanhang med motionärens yrkanden, ej blifvit väckt i den ordning 5a §.
Riksdags-Ordningen föreskrifver, rörande memorial, som skola till Rikets Ständers Utskott remitteras, samt härtill kommer, att, hvad sjelfva saken angår, erfarenheten af den skadliga verkan på skogens återväxt, svedjande på sandmo samt bergaktig och stenbunden mark i allmänhet medför, föranledt det deremot utfärdade förbud, såväl inom bergslag, som i allmänhet i Riket , och någre förändrade förhållanden i detta afseende icke inträdt; anse Utskotten sig böra hemställa, att Anders Ericssons ifrågavarande utan afseende.
Stockholm den 28 Januari 1845, förslag måtte lenmas N:o 28.
Memorial, i anledning af uterremiss utaf Betänkandet N:o 8, rörande väckt fråga om ändring i Kojigl.
Bref vet den 5 Fe bruari 1808, samt Kammar-Collegi derpå grundade Kungörelse den 29 i samma månad, angående besittnings-rätt till kronohemman.
Enligt till Utskotten ankomne Protocolls-Uldrag, har förenämnde Betänkande blifvit bifallet af Höglofl.