Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var Herrans straff öfver mig derför att jag tjente Sanherib mot Juda!
Jag skall bota mitt brott, jag skall föra Juda mot Assyriens och Egyptens konungar! ket förskräckes.)
(Månen har gått upp röd och ett rödt sken faller öfver scenen.
Fol-
OLOF (stiger upp på en graf).
Himlen gråter blod öfver edra synder och eder afgudadyrkan --, här kommer att straffas ty öfverheten hafver sig försyndat!
Sen I ej hur grafvarne öppna sina käftar efter rof -- GERDT (tar Olof i armen, hviskar honom till och för honom med.)
(Panique.) ABBEDISSAN.
Gif oss åter vårt skrin att vi må lemna denna förödelsens boning!
Hellre må helgonets ben hvila i denna heliga jord än utsättas för kättares skändliga händer!
I frukten pesten, I fege!
Var er tro på heliga ben ej starkare än så! blott en del stannat inne på scenen.)
(GERDT hviskar till OLOF igen.
Processionen har skingrat sig så att
OLOF (till Mårten).
Du kan vara nöjd nu, hycklare!
Gå och säg honom, som du tjenar, att man håller på att begrafva ett silfver-
MÄSTER OLOF 155 --------------------------------------------------------
skrin, och han skall rifva det ur mullen med sina naglar; säg honom att månen, som annars är af silfver, har förvandlat sig till guld blott för att din herre en gång skall lyfta sitt öga mot himlen; säg honom att du med dina hädiska upptåg lyckats reta en ärlig mans förtrytelse -- GERDT.
(Mårten och processionen ha gått.)
Nog, Olof! (till de sammansvurne utom Olof och Lars) Lemna oss!
(De hviska sins emellan och gå.)
GERDT (till Olof och Lars Andreæ.)
Nu är det för sent att rygga!
Hvad vill du, Gerdt, säg ut!
GERDT (tar fram en bok).
Till eder båda, Guds tjenare, träder ett folk fram för att ge sin bikt.
Erkännen
I er ed!
OLOF OCH LARS.
Vi hafva svurit!
Denna bok är frukten af mitt tysta arbete!
I skolen på hvarje blad läsa ett klagoskri, en suck af tusen som varit nog blinda att tro det vara Guds vilja att de skola lida ens förtryck, de ha ansett som sin pligt att ej våga tro på befrielse -- OLOF (läser.) GERDT.
"I skolen höra klagomål ända ifrån Norrlands urbygder ned till sundet -- af kyrkans spillror bygger adeln upp nya slott och nya fängelser åt folket -- I skolen läsa huru kungen säljer lag och rätt då han låter mördare undgå straff om de fly till saltpannorna; I skolen läsa huru
han beskattar lasten då han låter skökor betala för att de skola få drifva sin näring; ja, sjelfva fiskarne i floderna, sjelfva hafsvattnet har han slagit under sig, men det är slut nu, man har öppnat ögonen på folket, det jäser och det sjuder, snart skall förtrycket krossas och de skola vara fria!
Hvem har diktat denna bok?
Det är folkvisor, ser du, så här sjunger man då man går i oket!
Jag har farit omkring i städerna och på landsbygden, jag har frågat dem: ären
I lyckliga? och här äro svaren!
Jag har hållit ting!
Här äro besluten inskrifna!
Tron I att millioner viljor rå på en!
Tron I att Gud skänkt detta land med menniskosjälar och egendom åt en enda för att denne dermed skulle handla efter godtycke, eller tron
I ej snarare att han skall utföra hvad alla vilja!
I svaren ej! Nåväl, I bäfven vid tanken på att det kan bli slut!
Hören nu min bikt!
I morgon dör förtryckaren och I ären alla fria!
I förstoden icke hvad jag talade vid våra sammankomster.
Du har bedragit oss!
I ären fria!
Två röster mindre göra intet!
Allt är redo!
Fyra dagar af Konung Gustaf III
FY RA DAGAR AF
KONUNG GUSTAF III:s REGERING.
Historisk Tidsbild i Fyra Akter.
Swenskt Original
Förf. till "LÄ SA REPRESTEN."
Bonni ers förlag.
Konung Gustaf III.
Grefve Axel Fersen.
Riksrådet Kalling.
Öfverståthållaren Baron Rudbeck. General Pecklin.
General Horn.
Mauritz.
Erik Jansson , Riksdagsman.
Grefvinnan Car l Fersen.
Madam Nyman.
Gertrud , hennes fosterdotter.
Mäster Ander s , Värdsh usvärd.
Första Andra Borgaren.
Tredje Fjerde
En Kammarherr e.
En Polistjen steman .
En Kammartjenar e.
Medlemmar af Mösspar tiet.
Off icerare.
Män och qvinnor af fo lket.
So ldater. _______
Händelsen fö regår i Stockholm och på Drottningholm den 16, 17, 18 och 19 Augusti 1772.
FÖRSTA AKTEN. _______
Theatern föreställer ett källarrum på Mäster Anders.
Några små bor d och stolar.
FÖRSTA SCENEN. ANDERS.
NÅGRA BORGARE (sitta omkring borden, på hvilka stå muggar med öl.
F ö r s t a B o r g a r e n ( dricker ).
Gu tår g ranne! A n d r a B o r g a r e n . Gutår! ( sätter ifrån sig muggen ).
Hör på, Mäster Anders, hvad är det här för öl, det smak ar ju som bara svagdricka.
A n d e r s .
Jo, jag tackar j ag!
ni tror väl man s kär guld med täljknifvar med att vara värdshusvärd i de här tiderna.
Spannmål en har varit dyr förut, men efter missvexten i år k an man intet mera få k öpa någon -- så att ju mera öl ni dricker, ju förr får j ag slå vantarna i bordet.
T r e d j e B o r g a r e n .
Ha, ha, ha, så du pratar!
F ö r s t a B o r g a r e n .
Skratta intet Erik !
Mäs ter Anders har rätt; Gud vet hur det ska gå för oss till slut, Kungen ro ar sig han och folket får sväl ta.
A n d r a B o r g a r e n .
Det är intet Kungens fel , om han aldrig så gerna vil l, kan han ändå ingenting uträtta, all ting ska gå genom
Rådet och att de der för-
4 näma herrarna intet fråga efter våra behof, det är gammal t nytt.
Och Ständerna då, som nu varit tillsammans i fjorton månader, hvad h a de gjort annat än gräl at om påfvens skägg och det är ändå folket som får bekosta deras vistande här. A n d e r s .
Jo, jo, ju flera kockar, ju sämre soppa, det är just som om mi n hushållerska och mi tt tjenstefolk skulle ha lika mycket att säga i huset som jag; när den ena ville hit, så skulle den andra di t -- det blefve en vacker ordning -- nej, är j ag obillig och oresonlig så kunna de taga sig en annan husbonde och dermed punkt.
Först när Ständerna kommo tillsammans ef ter salig kung Adolf Fredriks död så hette det att det var bara
Hattparti et som var skulden till all oredan, och så satte Ständerna af hela Rådet och Mösso rna kommo till s tyret igen; men hvad har det hjelpt? det har aldrig funnits något dugligt folk bland Mössorna, tacka vet jag då män sådana som Fersen, bröderna Scheffer och Herrmansson, -- visst ä' de litet stol ta af sig, men så ä' de också gifmilda.
F j e r d e B o r g a r e n . Jaså, du försvarar Hattarna du, men hv em är det som misshushållat med rikets medel om intet jus t de! -- Nej , Mösspartiet har alltid v ari t på vår sida, de förstå att s para på styfvern och om inte de höll igen så skulle väl Kungen med sitt slöseri snart göra slut på alltsammans. A n d e r s .
Håll god vännar, s äg intet ett ord om Kung Gustaf! -- han är icke någon stu rsk herre han, som ser simpel t folk öfver axeln -- han talar både med kleti och pleti -- och -- om ni viste hvad jag vet så -- T r e d j e B o r g a r e n .
Hm! vore det ru ter u ti h onom så sutte han väl i nte så der med armarna i kors
5 och såg på hur Rådet och Ständerna h andsk as med riket och hur våra angelägenheter ömsom g å åt höger -- och ö msom åt venster, alltef ter dens vilja som betalar bäs t. A n d e r s . Ja, det är sannt; hufvudmännen för alla de här partierna vi ha i landet, de köpa riksdagsmän som jag köper f år och höns och de behöfva ofta intet betala dem stort bättre.
F j e r d e B o r g a r e n ( med en sidoblick på an dra Borgaren ).
Hm, Fransk a Ambassadören lärer också ge ut vack ra summor bland folket för att stämma dem för Kungens räkning . A n d r a B o r g a r e n .
Oh, det pratas så myck et; jag har också hört säg as att general P ecklin besol dar en hop afsigkomna borgare för att de ska gå omkring på värdshusen och tala illa om Kungen och höja upp Mösspartiet till skyarna.
F j e r d e B o r g a r e n ( häftigt ).
A n d e r s ( går emellan ).
Se så, se så!
ni säger att ölet är sv agt, men j ag tror att det är förbannadt stark t jag, efter det redan sti ger er åt hufvudet; -- jag får visst lof att späda u t det bättre till nästa gång.
Men han beskyller mig för att tag a pengar af Franska Ambassadören.
F j e r d e B o r g a r e n .
Och hvad var det du sade om general Pecklin?
A n d e r s . Tyst, tyst god vänner! kom ihog att man aldrig skall tala om rep i h ängd mans hus.
-- Men hö r på, vet ni inte att Franska ministern grefve de Wergennes i af ton ger en stor fest; hel a h uset skall bli illumineradt och det sägs till och med att Kungen kommer di t. A n d r a B o r g a r e n .
Ja det är s annt.
Vi ska väl ge oss af dit och se på herrligheten.
6 F j e r d e B o r g a r e n .
Jag ger fan sådana tillställningar.
Det kan vara lagom att roa barn och tj enstefolk med.
Kloke män ha minsann annat att tänk a på i de h är ti derna. ( De dra sig mumlande uppåt fon den .)
ANDRA SCENEN. ERIK JANSSON. DE FÖRRE.
E r i k J a n s s o n .
Guds fred h är i qväll landsmän! A n d e r s .
Stor tack käre far, hvarmed k an j ag vara er till tjens t? E r i k J a n s s o n .
Genom att för god betalning skaffa nattherberge åt en gammal bonde som kommer långväga if rån.
Den bäs ta sängen i mitt hus sk all s tå till er tjens t, men får j ag intet bjuda er något?
En stånka öl , om ni så vill. ( Sätter sig vid bordet .) A n d e r s . Se här.
Ni h ar säkert gjort en lång resa, käre far.
Jag kommer ända nerifrån Nerike.
Ifrån Nerike! när all t kommer omkring är ni kanske s jelfva Riksdagsman Erik Jansson?
Jo, det lär allt slå in det.
Och ni har gifvit er ända hit upp?
Jag måste väl det; vår förre riksdagsman, Olof Persson, har legat s å l äng e sjuk att länet fått lof att v älja en annan i h ans ställe och som jag nu för andra gången fick alla rösterna så tänk te
7 jag att en väl intet kunde ha rätt emot så många och derföre tog j ag emot f örtroendet.
A n d e r s . Ni är mycket efterl ängtad här.
Inom Bondes tåndet vet alla hvilket sto rt och allmänt anseende ni äger i er hemort.
Vägen emellan Nerike och Stockholm är lång och ryktena växa med hvarj e mil.
Ni kommer säkert att bl i ett af Hattpartiets k raf tigaste stöd, ty ni ska snart inse att de endas t åsyf ta landets ära och anseende.
Bönderna som sjelfva får arbeta för sitt uppehälle, vet nog att värdera sparsamhet och ni ska få se att Mössornas enda s träfvan är att hushålla med rikets medel. E r i k J a n s s o n .
Jag ämnar intet hålla mig ti ll något parti , gode herrar; hvad som är rätt och godt det skall jag arbeta för, det må komma från det ena eller andra parti et.
Det gör ni rätt u ti, blind ska rättvisan vara, -- i det hela borde hon vara döf med, f ör att intet höra alla de lockelser, som hviskas till henne, ömsom i hög ra, och ömsom i venstra örat.
-- Men ni kan v ara trö tt, käre rik sdagsman, vi ska lemna er i fred och jag skall se till att ett rum lag as i ordning för er räkning.
F ö r s t a B o r g a r e n ( sagta ).
Jag skall komma till er i mo rgon bittida för att göra er ett försl ag.
F j e r d e B o r g a r e n ( på samma sätt ).
Genom mig ska ni f å en nogg rann öfversigt af h ändelsernas närvarande tillstånd.
A l l a .
Farväl , farväl, käre riksdagsman.
Tack, tack! ( Alla gå genom fonden ).
TREDJE SCENEN. ERIK JANSSON (allena).
Besynnerligt, j ag har knappast hunnit sätta fo ten inom Stockholms tullar och redan söker man värfva mig så väl för det ena som andra partiet. -- Berättelserna voro då intet öfverdrifna.
Tvenne olika partier stå såsom dödsfiender emot hvarandra och slitas om högsta mak ten. -- Tvenne? -- än Kungens då?
Hyser han några allvarliga tankar för rikets väl , eller är han endast en l ättsinnig yngling, som bara tänker på onyttig a nöjen och förströelser?
Arma land! nog är det mång a som vilja vara dina h errar och dra fördel af dina inkomster, men gäller det att redligt och oeg ennytti gt kämpa för din ära och ditt välstånd, då är jag rädd att den ene efter den andre af dina sto rtaliga försvarare vända dig ryggen.
FJERDE SCENEN. MAURITZ.
ERIK JANSSON.
M a u r i t z ( utom theatern ).
Åh jag f år nog reda på honom.
Hvem kan det nu vara?
M a u r i t z ( från fonden ).
Ah se der! bäste käre fader Erik! E r i k J a n s s o n .
Du Mauritz; nå det var ett li ka kärt som oväntadt besök, hur visste du att jag var i staden?
M a u r i t z ( något förlägen ).
Det kan ju vara detsamma, nog af, jag är nu här för att bjuda er hjertligt välkommen.
Tack ska du h a, det f ägnar mig att du som l efver i så förnäma k retsar, intet blyges för att kännas vid en g ammal vän som bara är bonde.
9 M a u r i t z .
Jag var bara tolf år när min far dog, hans knappa k aptenslön hade inte tillåtit honom att efterlemna den minsta förmögenh et och jag vet icke hvad det hade blifvit af mig om icke ni , som varit min far upprik tigt tillgifven, hade åtagit er mig och bekostat min uppfos tran.
Det är endast er jag har att tacka för att j ag blifvit det j ag nu är.
Du finner dig således alltj emt bra hos generalen?
M a u r i t z .
Ja, förträffligt; g eneral Pecklin fortfar att hedra mig med sin bevåg enhet.
Han h ar, med förbigående af flera äldre kamrater, utnämnt mig till sin adjutant och öfverhopar mig med välvilja och ynnes tbevis.
Såå.
Om ni visste hvad han läng tar att få göra er bekantskap -- det var h an sj elf som underrättade mig om er ank omst, han bad mig uppsöka er och bedj a er komma ti ll honom, om möjligt redan denna af ton.
Men hvad kan generalen vilja mig och hur visste han att jag var h är?
M a u r i t z . Åh, han vet allt! -- Hör på f ader Erik, ni mås te lofva mig att komma! E r i k J a n s s o n .
Må göra; ehuru jag är nästan säker att det besöket i nte kommer att tj ena till någonting; men har du någonting annat att anförtro mig?
Ja, och det till och med en vig tig sak; jag är k är, kär öfver öronen.
Nå, det är natu rligt, du är 22 år och vid den åldern älskar man all tid.
Men akta dig! du är bara simpel adelsman och det är väl någ on högvälboren frök en vi d hvilken du f ästat dina blickar?
10 M a u r i t z .
Ack nej, hon är endast af borgelig härkomst, men det oak tadt är hon vacker som en dag och god som en engel . E r i k J a n s s o n .
Vet g eneralen om den der böjelsen?
Jag sökte i början att h ålla mina besök hos henne hemliga, men generalen upptäckte min kärlek, jag vet ej på hvad sätt, och l ångt ifrån att ogilla, uppmuntrade h an den och förs äkrade mig att förbindelsen med ett ansedt borgarhus var lika så fördelaktig so m hedrande för mig.
Och den unga flickan?
M a u r i t z . Heter Gertrud; hon är fosterdotter till en madam Nyman, enk a ef ter en bryggare här i staden; ett mycket ak tningsvärdt f runtimmer som njuter stort anseende af Stockholms borgerskap. E r i k J a n s s o n . Madam Nyman! h enne har j ag hört talas o m, det skal l vara en förträfflig qvinna och det fägnar mig af hjertat att du kommit in i ett så godt hus.
Och din vackra Gertrud är dig väl mycket tillgifven?
Hon har åtminstone varit det, men jag kan intet neka att hon nu på någ ra veckor vi sat sig besynnerlig och nyckf ull.
Jag ämnade just be er att tala för mig både hos henne och hennes fostermor. E r i k J a n s s o n .
Jaså, j ag skall inte allenast befatta mig med riksdagens angelägenheter, utan ock så med dina älskogsaffärer? -- men hör på du -- jag tycker mig hört säg as att Kungen emellanåt brukar besöka den der madam Nyman?
M a u r i t z ( ovilligt ).
Kungen! E r i k J a n s s o n .
Än sedan! M a u r i t z .
Oh, honom träffar man öfverallt, utom der han bo rde vara.
Nyman som annars är
11 så klok, har blifvit så betagen af hans inställsamhet att hon icke märk er att K ungen, endast beg agnar henne såsom ett medel för att inverka på Borgerskapet.
Hon gör all t hv ad hon förmår för att befrämja hans afsigter och Hans Maj:t uppmuntrar henne genom att emellanåt skänka henne äran af en visit.
Ack det var en förf ärlig olyck a för landet när vi fick en sådan regent! E r i k J a n s s o n .
Hvad vågar du s äga, obetänk samme yngling! kom ihåg att det är din l aglige öfverherre.
Det är Rådet och Ständerna jag svurit trohetsed och j ag erkänner ingen annan l aglig öfverherre än dem.
Är det flera än du som hyllar dessa grundsatser s å u ndrar j ag sannerligen i ntet på att så mycken split och oenighet råder i vårt arma fädernesland.
Men svara mig Mauri tz på ära och tro, är det h är bara löst prat eller har du något skäl för dina hårda yttranden?
Tusende skäl, betrakta bara hans förhållande emot sin gemål och Enkedrottningen.
Det vore bedröfligt, j ag hoppades något annat.
Oh, jag kan berätta er förfärliga h istorier, den ena värre än den andra, men intet nu och intet på det h är stället; ni ska inte bo qvar h är, det löper så myck et folk u t och in oupphörligt.
I grannskapet finns rum för resande och j ag ska gå dit för att skaffa er en annan lägenhet om ni s å vill.
Tack för det, k ära Mauri tz, jag skall gerna flytta dit redan i afton.
Jag går genast och skall vara tillbaka om någ ra minuter för att lemna er svar. ( Går till höger.
Erik Jansson sätter sig vid bordet till ven ster .)
FEMTE SCENEN. GUSTAF.
G u s t a f ( som kommit in under slutet af föregå ende samtal , åtföljd af Mäster Anders , hvilken genom ett hemligt tecken visar honom på Erik Jansson och sedan går .
Gustaf är en kelt klädd ).
God qväll, käre far! tillåter ni mi g att flytta min stånka till ert bord, j ag tycker inte om att dricka ensam.
Alltför gerna, här är rum för oss begge.
G u s t a f .
Skål då kamrat, en sk ål för fäderneslandet ( dr icker ).
Ni suckar? den skålen borde väl hvarje redlig svensk dricka med lätt hjerta.
Ni är ung ni herre, jag deremot är gammal och erfaren och vi se derföre förh ållandena i olika ljus. G u s t a f .
Ung eller gammal bör blott ha ett mål: sitt fädernesl ands välgång, en pligt: att söka befrämja densamma.
Om hvar och en handlade så som ni talar, så skulle allt se annorlunda ut i l andet än nu.
Det låter sål edes illa i er hembygd?
Der såsom här, förtroendet är borta, missnöje och oreda öfverallt. G u s t a f .
Och hvem ger man skulden härför?
Skulden faller på alla parti er:
Ständerna för sin oeni ghet och si tt käbbel; Rådet för sina hämndepl aner och sitt partihat och Kungen för sin overks amhet och sin liknöjdhet för rikets angel ägenheter. G u s t a f .
Ni har rätt; hvad är väl Sverige i det här ögonblicket?
en kastboll emellan de olika partierna, ett vilsefarande sk epp utan styre, en handels vara för främmande makter som sinsemellan köpslå om dess
13 ära.
Och hvad kunde det deremot icke blifva; betrakta histo rien! s e hvi lken rol det spelade under Gustaf Adolf och C arl XII, hur dess namn flög äradt och anseddt genom Europa och främmande makter darrade för dess bud.
Och hvad är det deremot nu? föraktadt af utl änningen, en lekdocka för kabinetterna, en nullitet fö r andra, en olycka för sig sjelf t. E r i k J a n s s o n .
Ni målar sk arpt, unge man. G u s t a f .
Se hur andra länder frodas i financi elt afseende, hur h andeln blomstrar, hur fabriker uppväxa, hur åkerbruket f örbättras, hur industrien går framåt med jettesteg.
Om Sverige tillegnade sig dessa frams teg, om det beg agnade sig af den källa till rikedom det äger i sitt j ern och sina trävaror, til l hvilken höjd af oberoende borde det inte kunna lyf ta sig; afunden skulle k anske väpna sig emot oss och vi ha inga stora arméer, det är sannt, men der äran manar, der fosterlandet kallar, der bli r hvarje medborgare soldat, och hvarj e soldat, hjel te. E r i k J a n s s o n .
Men hvem är då ni, som tal ar ett sådant språk?
En obetydlig person som lefver af andras godtycke, ett ingenting som i dag s tår och i morgon kanske stötes undan, men som det oaktadt älskar sitt fädernesl and mer än si tt lif.
-- Jag ser emellanåt i mina drö mmar en ljusare framtid gå upp öf ver Sverige; jag ser det stark t genom sin egen kraft, lugnt inom sig, äradt u tom sig; jag ser allt partihat försvunnit, alla medbo rgare lika inför lagen, jag ser industrien ökad, handel och näri ngar uppblomstra.
Jag ser Rikets Ständer, lifvade af sann fosterlandsk ärlek , endast uttala folkets verkliga önskni ngar och en rättvis kung använda alla sina bemödanden för att uppfylla dem.
Allt det der k an endast sk e genom ett underverk. G u s t a f .
För att uppnå det, erfordras endast två
14 saker: u pplysning och oväld hos styrelsen -- förtroende och endrägt hos folket.
Ert namn, unge man, ert namn? jag mås te veta det.
SJETTE SCENEN. MAURITZ (från höger). DE FÖRRA.
M a u r i t z . Kung Gustaf! E r i k J a n s s o n ( öfverraskad ).
Kungen! G u s t a f ( stiger upp , med höghet ).
Det f ägnar mig att hafva lärt känna edra åsigter, redlig e Erik Jansson. -- Vi skola s nart återse hvarandra, hoppas jag. ( Går g enom fonden . ) E r i k J a n s s o n .
Du bedrar dig Mau ritz, h an är en stor man!
Eller en f arlig förledare. ( Drar ho nom med sig åt höger. )
Theatern förän dras till ett rum hos general
Pec klin .
Framme på avantsc enen ett litet bord , på hvilket står en r ingklocka.
PECKLIN (ifrån venster, går till bordet oeh ringer). EN BETJENT (ifrån fonden).
P e c k l i n .
Är min Adj utant återkommen?
B e t j e n t e n .
Intet ännu, Herr General.
Så s nart han kommer, tillsäger ni honom genast att infinna sig hos mig . B e t j e n t e n .
Skall ske, herr general . ( Går gen om fonden. )
ÅTTONDE SCENEN. PECKLIN (allena).
P e c k l i n . Erik Jansson var k anske ännu intet anländ, jag vill hoppas att Mauri tz blir den förste som träffar honom, ty att k onungen har sina u tskickade till hands för att söka värf va honom, derom är jag säker.
Det sl år mig aldrig felt att inte Hans Maj estäts sorglöshet bara är l åts ad, den der gunstig herrn är skicklig aktör, och den som hade så djerfva pl aner 1768 är väl heller intet utan förslager 1772.
Behöfde jag bara inte f rukta hans oroliga intriganta hufvud, så skulle jag säg a, att s täl lningen inom l andet al drig varit så gynnande för mig, som just nu.
Hattarna, som se att deras tid är ute, dra sig alltmera ifrån aff ärerna, och mina så kallade vänner, Mössorna, få med hvarje dag mera oinsk ränk t makt.
Olyckligtvis för dem äro de just icke s å sk arpa hufvuden, och i stället att försigtigt nyttja sitt v älde, vilja de låta sina fiender erf ara det och uppreta på det sättet allmänna opinionen emot sig.
Mitt eget hemliga parti är visserligen inte stort, men så mycket mera v erksamt. -- Begår rådet någon ytterligare oförsig tighet, skall det bli mig lätt, att dra alla Mösso rna ifrån dem på min sida, och bilda ett nytt råd, hvars all a handlingar skola bestämmas af min vilja.
Det vo re likväl en galenskap att nu företaga något s ådant -- vi måste förs t hjelpas åt att fullkomligt kufva konung ens makt.
Vi skola likväl noga ak ta oss att företaga något emot hans egen heliga person -- Gudbevars! -- vi behöfva just en sådan der docka, en mannequin som är för folket att se på.
Må h an g erna f örstöra penningar på sina lustbarheter, allmänh eten tycker om en sådan der teaterhjelte och vi skola hjel pas åt att applådera hans komedier.
NIONDE SCENEN. EN BBTJENT, sedan RUDBECK. PECKLIN.
B e t j e n t e n ( anmälan de ).
Öfverståthållaren B aron Rudbeck!
16 P e c k l i n ( öfverraskad ).
Huru? -- ( Till Ru dbeck ) Ni redan hemma, min Baron? -- ( Betjenten g år. ) R u d b e c k .
Jag kommer just nu på ögonblick et och mitt förs ta besök... P e c k l i n .
Är hos mig, det f ägnar mig af hjertat, men ni ser u pprörd ut?
R u d b e c k .
Jag har vigtiga underrättelser att meddela er.
P e c k l i n . Ni gör mig nyfiken.
Herr g eneralen vet att j ag kommer direkte f rån Sk åne dit Ständerna skickat mig för att taga reda på ställningen i landet.
Vid min ankomst till Christians tad fann jag portarna tillslutna och s tycken på v allarna vända inåt staden.
J ag begärde att få komma in i fäs tning en, men det nekades mig -- jag fordrade att få tala vid kommendanten -- förgäfves, och då j ag förklarade att jag kom på Rik ets Ständers vägnar, sv arade mig vakthafvande officern att man ingenting hade otal t med mig och att han ick e kunde afvika ifrån de o rdres han erhållit.
Ah! öppen rebellion således! -- det var då ifrån det hållet ovädret skulle bryta löst.
-- Och vidare!
Jag fann dessutom fortificationsof ficerare syssels atta att uppkasta nya u tanverk , och på min fråga om ors aken till ett så ovanligt företag, svarades mig blott att det sk edde på kommendanten, kapten Hellichius' befallning, -- med ett ord, allt tyckes antyda att s taden ämnar emotstå en ordentlig belägring.
Mina aningar slog då intet fel -- det har l änge varit ugglor i måssen -- jag är säker på att kungen har sin h and med i det der spelet.
Det är intet möjligt.
Och ni tror att Hellichius på eg en hand skulle vågat ett s ådant företag?
17 R u d b e c k .
En person vid namn Toll, en jäg mästare, tro r jag, lärer vara hans högra hand och den som egentligen ås tadk ommit u ppresningen.