Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den första ibland dessa afser att Alnarps-styrelsen för föreståndaren, inberäknadt hans arfvode såsom förste lärare, föreslagit 6,000 R:drs lön, eller 1,000 R:dr mera än vid Ultuna.
Dervid erinras att i Ultuna stat finnes under titel ((diverse utgifter» upplördt ett belopp stort 300
R:dr för utfodring af ett par hästar åt föreståndaren, hvadan skilnaden egentligen endast utgör 500 R:dr.
Det nuvarande lönebeloppet, af Kongl. Maj:t på Styrelsens framställning bestämdt, är visserligen icke obetydligt, men Styrelsen hur dock under institutets korta tillvaro kommit till den öfvertygelse alt detsamma svårligen på en dylik plats kan anses vara tillräckligt.
Utan att taga i betraktande den nuvarande föreståndarens ganska talrika familj, har det nemligen visat sig att en mängd främlingar, äfven ifrån utlandet, nästan dagligen anlända till Alnarp för att af institutet taga kännedom, och föreståndaren kan omöjligt undvika att, om äfven på det mest enkla sätt, visa både dessa och institutets elever någon gästfrihet.
Förvaltnings-kommittéen synes sjelf hafva insett rigtigheten häraf, då densamma antydt att en dylik tillökning lämpligast torde lemnäs under form af taffelpenningar.
423 Att tillökningsanslaget sålunda benämnes, godkänner jag till alla delar, men måste deremot bestrida Kommittéens åsigt att tillgång dertill torde finnas af för hand varande medel, utan att statsanslag behöfver anvisas.
Med anledning af hvad Kommittéen i dess andra anmärkningspunkt erinrat emot anslaget till lärare i trädgårdsskötsel (trädgårdsmästaren) får jag, jemte öfverlemnande af den nyligen utgifna katalogen öfver vexter och frön, som vid Alnarp kunna erhållas, anföra att år 1858 fanns vid Alnarp en trädgård med en areal af 2£ tunnland.
Trädgårdarne uppgå nu till 14 tunnland, hvilka afse frambringandet af: l:o fruktträd; 2:o park- och skogsträd; 5:o bärbuskar och parkbuskar; 4:o frön till fodervexter och köksvexter i den mån, som de jemte trädkulturen kunna produceras.
För närvarande finnas i trädgårdarne: 26 sorter äpplen; 16 » päron; 6 » körsbär; 9 » plommon; samt från Superintendenten Oberdiechs sortiment: 27 sorter äpplen; 27 » päron; 1 » körsbär; 2 » plommon; och för öfrigt: 20 sorter krusbär; 5 » vinbär; 2 » hallon; 48 » jordgubbar; 8 » vinstockar; 16 » skogsträd; 10 » buskar till häckar; 77 » parkträd och blombuskar; 65 » mångåriga blomsterplantor; 18 » dahlier; 12 » preonia; 7 » mångåriga köksvexter; 25 » potates, förutom alla slags köksvexter, odlade till frötägt.
Sortimen tet är dock ännu ej fullständigt, utan tager fortfarande utgifter i anspråk.
Deribland torde böra nämnas saknaden af ett rikare sortiment Svenska fruktsorter, hvilka — eget nog — ej ännu finnas fullständigt samlade på ett enda ställe. 424 Motioner hos Riddérskapet och Adeln 1862.
Institutets räkenskaper, hvilka jag nu icke har tillgängliga, utvisar att dessa anläggningar med tillhörande trädgårdsmästare-bostad, erfordrat ganska ansenliga summor, hvilka dock till aldra största delen af Malmöhus läns Hushällnings-sällskap blifvit bekostade.
Ännu återstå betydliga utgifter, och huru är det möjligt att ifrågasätta att en dylik anläggning på flera år skulle kunna lemna någon egentlig afkastning, då nyanläggningarne ännu fortgå och länge komma att göra det, då de bota niska, medicinska och ekonomiska trädgårdarne, uteslutande anlagde i och för undervisningen, väl kräfva utgifter men ej lemna några inkomster, och då en trädgård i första rummet afsedd att producera träd, ej på länge kan gifva någon behållning.
Detta i sig sjelf temligen klara förhållande bestyrkes af bilagde räkenskaps-utdrag ifrån den 14 Mars till den 31 Oktober innevarande år.
Afsigten med en trädgård vid ett landtbruks-institut får icke i första rummet vara att bereda inkomst; man har uppnått sitt mål då det hela bär sig.
Institutet får ej täfla med handels-trädgårdsmästarne, eller göra deras industri omöjlig.
Tvärtom bör det förse dessa med materialier, för att i större skala kunna sprida nyttiga träd och vexter, och ju billigare dylika ifrån ett institut kunna spridas, desto större heder för institutet, desto mera gagn har det uträttat; pekuniär vinst får lika litet eftersökas, som på andra sidan all pekuniär förlust bör undvikas.
Till trädgårdarne vid Alnarp har Styrelsen icke begärt en skilling i statsbidrag; endast till trädgårdsmästaren som är lärare vid institutet och som, med de förträffliga hjelpmedel de storartade trädgårdarne erbjuda, är i tillfälle att i denna gren lemna en ganska fullständig undervisning.
Malmöhus läns Hushållnings-sällskap har aldrig afsett att skänka Staten 3,000 R:dr om året.
Det har för upphjelpande af trädgårdsskötseln inom södra Sverige, lemnat detta frikostiga bidrag, hvilket utan tvifvel kommer att upphöra o;n de motioner vinna gehör, som vid denna riksdag syfta på att beröfva hushålls-sällskapen deras nu egande inkomster.
Skulle trädgårdarne lemna behållning sedan deras underhåll och sortiments tillökning blifvit bekostad, så är det en moralisk förbindelse för institutet att till Hushållnings—sällskapet för spridning inom provinsen gratis eller till möjligaste lägsta pris lemna träd och frön, så snart hvad som lemnäs ej ölverstiger värdet af Hushållningssällskapets års-anslag.
Uti förslaget till aflönings-stat har Alnarps-styrelsen till anskaffande af dissektionsdjur, sprit och burkar i museum samt aflöning af en anatomi-vaktmästare, uppfört ett sammanlagdt belopp af 1,000 II:dr.
Förvaltnings-kommittéen yttrar med anledning deraf i dess tredje anmärkningspunkt att anatomiska och zoologiska museum synes vara beräknadt att åvägabringas i en skala, som mera passar för ett universitet än för ett landtbruks-institut.
Lemnande jemförelsen åt sitt värde, ber jag endast att få hänvisa till Styrelsens underdåniga skrifvelse, hvaruti skälen till denna framställning - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 1653.
; 425 ställning äro fullständigt utvecklade. § 22 af Kongl.
Maj:ts nådiga Stadga för institutet föreskrifver att samlingar af alla slag skola såsom undervisningsmedel vid institutet finnas.
Styrelsen har ansett det föreslagna anskaffningssättet vara både det billigaste och det lämpligaste, så mycket heldre, som dissektionsdjur måste finnas för undervisning i veterinär-kunskap.
Då likväl Kongl. Maj:t äskat anslag till en försöks—station; då en vaktmästare derstädes nödvändigt måste finnas; då denne vaktmästare och den redan anställde möjligen torde kunna sig emellan fördela tjenstgöringen i institutets och försöksstationens laboratorier samt anatomiska institutionen, och tillika ombesörja skötseln af varmapparaten och vattenledningen jemte sotning, anser äfven jag att den begärda summan för anatomi-vaktmästaren, under förutsättning att anslag till försöks-station beviljas, bör kunna utgå.
Förvaltnings-kommittéens 4:de och 3:te anmärkningspunkter röra de föreslagna utgifterna för betjeningen och för kosthållet.
Då kostnaden för den förra till icke ringa del betingas af priset å den sednare, torde det vara mig tillåtet att först yttra några ord om kosthållet.
Hänvisande i detta hänseende till hvad jag redan anfört om lefnadsmedlens dyrhet i Malmö-trakten, utber jag mig att till Stats-Utskottets pröfning få öfverlemna sa väl entreprenad-kontrakt för mathållningen, som matlista och det vid entreprenadens uppgörande förda protokoll.
Af dessa handlingar torde inhemtas att matordningen är tillräcklig, men tarflig och i intet afseende öfverflödig, samt att middagsmålet, söndagarne undantagna, endast består af två rätter.
Det pris, som till entreprenören erlägges, utgör för elev 1 R:dr 13 öre, för lärling 73 öre.
I betraktande af entreprenören tillerkända öfriga fördelar, blifver dock detta pris i verkligheten något högre, och då Styrelsen för sin del är ganska tveksam huruvida entreprenören, med den stränga kontroll han är underkastad i afseende på matens beskaffenhet, kan utan förlust dermed fortfara, har Styrelsen ej vågat i sina beräkningar upptaga kosthållet till lägre värde än 1
R:dr 23 öre för elev och 80 öre för larling.
Medgifvas måste att detta pris betydligt öfverstiger det å Ultuna uppgifna.
Till en del torde orsaken dertill böra sökas i lefnadsmedlens större dyrhet i Malmö-orten, till en del i den noggrannhet hvarmed Styrelsen trott sig böra vaka deröfver att endast sund, ren och välsmakande föda utdelas åt både elever och lärlingar.
Första vilkoret för att en elev, vid en inrättning sådan som denna, skall finna någon trefnad, dr att han får de första lefnadsbehofven billigt tillfredsställda.
— Med eller utan skäl hafva många klagomål försports öfver mathållningen vid Ultuna, törhända just till följd af det ringa pris, hvartill man lyckats att der nedtrycka densamma.
— Alnarps Styrelse har ansett det vara en samvetssak att inga grundade anmärkningar skulle kunna göras emot födan och att denna alltid skulle vara så tillräcklig att både elever och lärlingar, mättade uppstiga från bordet.
Denna åsigt måste, jag är derom öfvertygad, af enj hvar deBih. till R.
Prot. 1862 A 1863. 11 Sami. 1 Afd. nu orin lin 54 426 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 165. las; och håller man fast vid den, då är det i sanning icke tänkbart att man i Skåne och för en personal till stor del bestående af skåningar, hvilkas starka matlust är väl bekant, skulle kunna erhålla kosthåll till det pris, som maten uppgifves kosta vid Carlberg och Ultuna.
Hvad nu betjeningen angår, hvarföre kostnaden af Kommittéen upptagits till 3,500 R:dr, så minskas densamma till 2,900 R:dr om anatomi-vaktmästaren uteslutes.
Detta är visserligen i alla fall mera än vid Ultuna, hvarest med inberäkning af vaktmästaren vid försöks-stationen, kostnaden för betjening är utförd till 2,460 R:dr.
Personalen är dock icke större — snarare mindre — ty vid Alnarp finnas 3, vid Ultuna 4 betjentgossar.
Orsaken är att söka dels i det dyrare kosthållet, dels i den högre aflönirigen vid Alnarp, hvilken sednare omöjligen kan nedsättas, så framt man till dessa platser vill hafva ordentligt folk, ty äfven i detta hänseende äro, såsom jag redan antydt, förhållandena väsendtligt olika i Skåne och i Upland.
I afseende på kostnaden för kol och ved har visserligen ingen direkt anmärkning af Kommittéen blifvit framställd.
Men då äfven denna utgift vid Alnarp är föreslagen betydligt högre än vid Ultuna, 4,850 R:dr å det förra, 2,520 R:dr å det sednare stället, och detta förhållande utan tvifvel kommer att ådraga sig Statsutskottets uppmärksamhet, har jag infordrat den beräkning, som för förslaget legat till grund, och får med ledning deraf upplysa att institutet har att lemna bränsle till: 7 kök, nemligen: entreprenörens; föreståndarens; veterinärens; trädgårdsmästarens; vaktmästarens; smedens; snickarens; samt till 36 elevrum; » 8 lärlingsrum; » 2 matrum; » 4 serveringsrum; » 5 rum till entreprenören och hans tjenstefolk; » 2 betjentrum; » 7 rum till föreståndaren; » 4 » f» veterinär-läkaren; » 3 » » kemisten; » 2 » » kamereraren; » 4 » » den praktiska läraren; » 4 » trädgårdsmästaren; » 2 kontorsrum; Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
427 till 2 lärosalar; » 4 laboratorier; » 1 samlingsrum; » 1 frösal; » 2 smedjehärdar; » 1 snickareverkstad; » 2 rum till smeden; » 2 » » snickaren; » 1 direktionens rum.
Bränsle-behofvet kan sålunda specificeras: 2 smedjehärdar 57 tunnor stenkol; stora köket J 80 » » 6 kök 365 » » Trenne stora salar (2 mat- och 1 lektionssal) . . . 38 rum, 1 ritsal, 1 tambur, värmda med varmt vatten, 90 a » å 4 tunnor 720 » » 36 öfriga rum å 12 tunnor 432 » » Summa 1,844 tunnor stenkol; 11 lärare-rum att elda med bokved, å 2 famnar per år ... 22 famnar; till 4 laboratorier 6 » Tillkommer dessutom: 6 famnar furuved till tändning i kakelugnar och till entreprenören å 15 R:dr 90 R:dr; samt till laboratorierna träkol för 100 » Härvid är dock ej någon ved till 4 tunnors bakning i veckan, ej eller bränsle till tvättstugan beräknadt, så att hela kalkylen hållits så låg som möjligt.
Sedan jag nu förklarat anledningen till de utgiftsposter, som vid Alnarp äro högre än vid Ultuna, torde det tillåtas mig visa att i andra hänseenden Alnarpsstyrelsen begärt mindre än vid Ultuna och efter alla anledningar för litet, detta endast såsom ett bevis att
Styrelsen ej genom höga beräkningar sökt vilseleda Rikets Ständer.
Sålunda upptages: via Alnarp, vid Ultuna.
Läkare-arfvode och medikamenter till .
Byggnader och inventariers underhåll Brandförsäkrings-afgift hvarjemte i Ultuna stat tvänne poster finnas uppförda, hvilka alldeles icke finnas omnämnda i Alnarps, nemligen annons-kostnader 140 R:dr och diverse omkostnader 4,077 R;dr.
Styrelsens begäran om anslag till ekonomi-byggnader, R:dr R:mt 300: — 600: » » 400: — 500: » B 1,200: — 3,110: » B 300: — 387: 428 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 165. så äro skälen dertill så fullständigt utvecklade i Styrelsens till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga framställning, att jag endast behöfver hänvisa till densamma.
Alla de revisioner, som granskat institutets räkenskaper, hafva enstämmigt intygat det trängande behofvet deraf.
Styrelsens bemödande att kunna åstadkomma dessa byggna der för en icke allt för öfverdrifven summa synes af de olika förslag och ritningar densamma låtit tid efter annan uppgöra, och hvilka alla lära blifva öfverlemnade till Rikets Ständers pröfning.
Fråga är väckt om uppställande på Alnarp af ett Statens holländeri, hufvudsakligen af kort-hornsdjur, men derjemte af andra racer, för verkställande af noggranna komparativa försök dem emellan; en fråga af synnerlig vigt för hela vårt land.
— Utan nya ekonomi-byggnader och utan försöks-station blir detta omöjligt.
Malmöhus läns Hushållnings—sällskap har, nitälskande för kreaturs-afvelns upphjelpande, med betydliga uppoffringar nyligen införskaffat tvänne utmärkta får-racer, den ena äkta Rambouillet merinos, den andra af M:r Webbs välkända Lauthdownfår, hvaraf åtminstone det förra slaget säkerligen är det bästa som finnes i Sverige.
Dessa får äro nu inrymda i provisionel hus vid Alnarp; men ovisst är om de der få qvarblifva, derest man icke bättre än nu kan sörja för deras ändamålsenliga vård.
Jag har endast härmed velat antyda att Styrelsen under den korta tiden för dess tillvaro gjort allt hvad på densamma berott, för att till Alnarp kunna anskaffa och derstädes uppställa ädla djur af olika slag, hvaraf visserligen icke någon synnerligt stor pekuniär fördel vore för Alnarp att förvänta, men hvaraf landet skulle skörda så mycket större vinst, genom försäljningen af ädla afvelsdjur.
Skall likväl detta låta sig göra, så måste bättre ladugårdar uppföras.
Behofvet deraf är så oafvisligt, att om äfven det begärda anslaget nu afslås, dermed omöjligen kan anstå längre än till nästa riksdag, så framt icke institutet skall gå under; men de tre år, som på sådant sätt gå förlorade, förorsaka för landets jordbruk och kreaturs-afvel en långt betydligare skada än som kan uppvägas med 3 års ränta å byggnads-kapitalet.
Men, säger man, Alnarps landtbruks-institut har, jemte årligt statsanslag af 18,000 R:dr, erhållit en byggnads- och organisationssumma för en gång af 175,000 R:dr.
Må det dermed hjelpa sig så godt det kan!
Staten kan och vill ej mera deruppå uppoffra någonting betydligt.
Så kan man säga — men ligger det verkligen i Statens intresse att så säga och så handla?
Bör Staten förvägra de anslag, hvilkas oundgänglighet finnes bevisad?
På denna frågas besvarande beror om det nu lofvande unga landtbruks-institutet skall kunna uppfylla hvad Rikets Ständer dermed afsett, om det skall blifva en för landet och dess jordbruk välsignelsebringande inrättning både såsom uppfostrings-anstalt för de många ynglingar, som der söka sin bildning och såsom en mönstergård ej mindre för jordens häfd än för byggnadernas ändamålsenlighet — eller om det skall blifva en tynande planta till ringa gagn för det allmänna, till ringa heder för Styrelsen och till en föga efterföl - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
429 jansvärd förebild för de många besökande, som dit anlända ifrån egna och främmande landamären ?
Och har väl Staten förr vägrat att med hjelpsam hand komma de institutioner till hjelp, hvilka deraf voro förtjenta och i behof?
Ibland de mångå bevisen för motsatsen, torde jag få åberopa de tekniska elementar-skolorna, hvilka, så länge deras anslag endast utgjorde 7,500
R:dr, framsläpade ett tynande lif, men nu mera, sedan anslaget ökats till 12,000 R:dr, lemna särdeles glädjande resultater — eller teknologiska institutet, hvars års-anslag för få riksdagar sedan höjdes till 49,500 R:dr, och som derjemte till nybyggnad erhöll, om jag icke missminner mig, en summa af icke mindre än 480,000 R:dr.
Sedan jag nu sökt att dels utreda förhållandena, dels belysa de af Kongl.
Förvaltnings-utskott afgifna anmärkningar, vågar jag vördsamt anhålla, att Stats-Utskottet, efter noggrann granskning af Styrelsens underdåniga framställning, behagade föreslå och Rikets Ständer bevilja hvad samma framställning innehåller med undantag endast af anslaget till anatomivaktmästaren.
Stockholm den 29 November 1862. S. G. v.
Troil. %:o 166.
Af Herr WftTllj Jonas* angående anslag till en väg-omläggning emellan Töreboda och Mariestad.
Föranledd af tjenstepligt att tillse hvarest landsväg tarfvas inom det mig i nåder anförtrodda län, kan jag icke underlåta att fästa uppmärksamhet vid det förhållande, hvilket eger rum vid en af de vigtigaste jernvägsstationerna, som förekomma på vestra stambanan, nemligen Töreboda, hvarest denna stambana sammanträffar med Göta kanal och der en stor och vidsträckt trafik, till följd af detta läge, måste uppstå samt redan visat sig vara i starkt tilltagande.
Till Töreboda station finnes ingen landsväg; endast smala, krokiga och vattensjuka sockenvägar leda dit.
Redan vid stationens första öppuande måste det närmast belägna stycket af soc - 430 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 166. kenvägen genom Konungens Befallningshafvandes försorg göras farbart för trafiken och för Kongl. Maj:ts höga besök.
Vägdistriktet vägrade att betala denna obetydliga kostnad, belöpande sig till ungefär 250 R:dr; och derom uppstod en process, som ej förr än innevarande år blifvit sliten, förmedelst nödigt anslag af besparingsmedlen på 6:te Hufvudtiteln. tinder tiden har vid Tinget ransakning blifvit hållen hvar denna väg jemuast och genast göras kunde, betraktad såsom landsväg och nödig utfartsväg från stationen till den landsväg, som på ungefär 12,000 fots afstånd derifrån, leder från de södra trakterna, norr ut till Lyrestad och Hofva.
Hvad Häradsrätten härvid tillstyrkt har Konungens Befallningshafvande visserligen bifallit; men redan under ransakningen yppades skiljaktiga åsigter, och Konungens Befallningshafvandes resolution är öfverklagad till en del af inflytelserika män, så att man om denna lilla vägbit kan med skäl förutse en flerårig partistrid.
Då man emellertid väl kommit till den i norr och söder ledande landsvägen, men vill färdas vesterut till Mariestad, reser man tvärt öfver nämnde landsväg och begifver sig åter in på smala och krokiga härads- och sockenvägar, genom ej mindre än 3 socknar, tilldess man vid Hasslerörs gästgifvaregård omsider träffar landsvägen till Mariestad, hvarförinnan man tillryggalagt |:delar af vägen från Töreboda, hvilken till Mariestad utgör omkring 2§:dels mil.
Af bifogade kartor torde finnas att denna väglängd lätt nog kan reduceras till ljj:dels mil, derest medel kunna vinnas till kostnadernas betäckande.
Af kartan ser man nemligen huru den nuvarande vägen går och huru den kan gå, med möjligtvis en mindre krökning för ett par impedimenter, hvilka likvisst icke ännu äro närmare undersökta.
En tredjedel af väglängden emellan Töreboda och Mariestad vore alltså vinsten af en vägomläggning mellan desse begge ändpunkter, och otvifvelaktigt är att begge deraf skulle hemta högst betydligt gagn, såväl hvad gods- som person-trafik angår.
Så är emellertid icke förhållandet med häradet.
En icke ringa del af detta vidsträckta härad, som bär namnet Wadsbo, ligger öster om jernvägen, och södra delen deraf samt den nordöstra träffar jernvägen på närmare håll än vid Töreboda.
Man kan alltså icke undra på om ifrågasatta omkostnader för linien Töreboda—Mariestad väcka det lifligaste motstånd utaf dem bland häradsboerna, hvilka deraf aldrig kunna hafva någon nytta, hvarken för sine personer eller sina egendomar.
Och obilligt vore väl i sjelfva verket att söka påtvinga dem dylika dryga kostnader för vägar af sådan natur och härledning, som den ifrågavarande.
Jag nödgas således antaga att för omläggning af vägen emellan Töreboda och Mariestad intet är att hemta af häradet, såvida ej frivilliga undantag bland förmögnare possessionater skulle finnas hugade att i kostnaderna deltaga, ehuruväl sådana undantag alltid måste blifva så fåtaliga, att de näppeligen förtjena tagas i beräkning.
Det är egentligen det allmännas intresse, som här är i fråga; ty svårligen lärer Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
431 man, sedan sakkännedom vunnits, kunna lemna länge ovidrört ett sådant missförhållande, som vid deuna kommunikationsanstalt nu eger rum.
Staten gör derå en daglig förlust å den postgång, som från Töreboda utgår öfver Mariestad åt Lidköping, Wenersborg och Uddevalla m. m., i den mån nemligen, som denna postgång naturligtvis skulle kosta mindre om vägen vore kortare och bättre.
Skjutslegans extra förhöjning vid Töreboda borde också genom vägens bättre skick kunna försvinna, hvarjemte undvikandet af skjutsombyte vid Hasslerörs gästgifvaregård tillika skulle blifva en tidsbesparing för de trafikerande, hvilka alltså, förutom den direkta vinsten i skjutspenningar af £dels mil kortare väg hade att påräkna i medeltal l|:dels timmas tidsvinst.
Töreboda jernvägsstations kommunikation med Wenern på lfjidels timme, under det kanallärten erfordrar 6 timmar, lärer äfvenledes få anses såsom en vinst för trafiken, för att icke nämna den fördel, som kan uppstå af ifrågavarande vägförkortniug, vid de liera tillfällen då kanalen är tillfrusen men Wenern öppen.
Det är klart att Statens jernväg måste hafva fördel utaf allt, som kan föras såväl till som från densamma, och att öppnandet af ökad trafik är öppnandet af ökade vinstmedel.
En landsväg i möjligaste raka sträckning till Töreboda och närmande sig egenskapen af en chaussée, är också hvad staden Mariestad ovilkorligen behöfver, om den skall förmå hålla sig uppe efter jernvägens uppkomst och den fördelning af rörelsen, som deraf blifvit en följd.
För Mariestad är denna fråga vital.
Behofvet kräfver den möjligaste nära förbindelse med stambanan och tvifvelsutan vore en bibana dertill ändamålsenligast.
Men då stadens närvarande tillstånd icke synes mig kunna uppbära en sådan och då vägfrågan från Töreboda finnes vara af påträngande beskaffenhet, har det förefallit mig att begge dessa vigtiga angelägenheter endast kunna på en gång afhjelpas genom en grundligare behandling af vägfrågan.
Om staden framdeles genom handel och sjöfart, fabriker och manufakturer samt inflyttningar, lyckas uppbringa sig till den ställning att den kan underhålla en jernbana, lägger vägen intet hinder deremot.
På grund af hvad jag i det föregående haft äran anföra, tvekar jag således icke att vördsamt framställa följande motion, nemligen:
Att Rikets Ständer behagade besluta, att till Kongl.
Maj:ts nådiga disposition ställa ett anslag af Ett hundra femtio tusen Riksdaler Riksmynt, för att användas till vägomläggning emellan Töreboda och Mariestad, på det sätt och med de vilkor Kongl.
Majit täckes finna för godt att när mare bestämma.
J. Woern. 432 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 167. tt:o 10?.
Steffanj angående inrättande aj tjenstefolks skolor.
Det gifves intet så djupt ingripande uti ett samhälles utveckling till blomstring och välmåga, som förhållandet emellan husbonde och tjenare.
Ett godt förhållande, grundadt på inbördes aktning och förtroende, på en ömsesidig rätt uppfattning af hvarandras naturliga pligter och rättigheter i förening med ett noggrannt aktgifvande inbördes på sin borgerliga ställning, åstadkommer de skönaste resultater till lycka för den enskilde, till lycka för samhället.
Men ett så önskvärdt förhållande åstadkommes icke genom lagar och författningar, ehuru dessa, då de äro goda och sannt öfverensstämmande med tingens natur, kunna mycket bidraga lill detta önskade mål.
Det måste vara igenom uppfostran sådant skall vinnas, och samhället kan aldrig nog egna sina krafter deråt.