Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De första kviiiliga vasen mitt öga föll på var ett par eleganta damer, lirilkas toiletter röjde, a t t den parisiska sinakens spira icke bryees ens mot den kaukasiska is- miireii.
grämde mig - iiatiirligtvis -, men det tröstade mig något a t t Iiöra, det de vor0 ryskor.
Till ersättning fick jag ett litet ~ ä l l s k af ~ vackra ~ georgiskor a t t se pi, och det var riktigt iippfijskande a t t wärka, liur den trolska världsapiran förgäfves hade pröfvat sin makt p&amp; dem.
~ e hade ' ännii, i denna allt utjämnande tidsllder, mod a t t npptrada i sin nationaldräkt.
Senare såg jag, a t t deras lands- maninnor - med undantag af kanske ett tiotal at de förniimsta fa- miljerna .och bland dem endast de kviniiw, soin äro under 40-50 %r.
- envist hålla fast vid sin af kldei.
brukliga enkla, nien mycket klädaiide dräkt.
D e stora modeniagasinerria i Tiflis europeiska kvar- te!
locka väl - och fresta., tanker jag, ryskornas exeinpel likash, men änliii lia de ej lyckats bedraga detta sltöiilietsiilskande folks siikra smak, förvula dess.
blick för a t t dräkten skall frainliålla figurens före- traden i stället för a t t vaiistëlla den.
I damkiipén befunno sig vid mitt intriide äfven ett ungt ryskt par ocli en rysk herre med ti7i sinå söner.
Eli europeiska a r mycket for- dringsfull, .n+r det a r fråga om damkupén, ocli det var väl icke så underligt., om jag spände ett par frågande ögon i dessa Adanis sena afkomlingar;.
men till, inin förvåning läto de sig intet bekomma, utan förblefvo sittande lika lungt, soin vore det deras egen soffa.
I tanke a t t jag linde last miste, gick jag än en gling ut och såg på skylten.
Nej, det var riktigt.
, För damer * stod det.
&gt; S å ja, seder och bruk iiro ju s % olika,&gt; tänkte jag, xoch.
för resten kan det endast vara., betryggande a t t .ha ett par hyggliga lierrar niecl.~ -- Jag beslöt a t t kasta alla eiiropqiska föreställningar öfver bord, men ilar &gt;de hyggliga herrarnes började förvandla danikupén - die se heilige Hrille » -- i rökkupé, d&amp; kiiilcle j ag likväl icke iindcrlita a t t uppdraga jlinförelser med det ridderliga E~iropa och a t t utesluta Ryssland därifrån.
Snart voro vi omsvafvade af blåa skyar, nien när dessa böljade undan, iipp- täckte jag, att.
ryskorna boliiiade lika tappert som lierriiriie.
Det r a r först!
senare j ag erfor, a t t de rysl&lt;a danierna genoingåenile ar0 lirlelse- fulla rökare och a t t om inan vill iiiidg % tobaksrök, skall man vis- ligen akta sig för damkiipén.
Järnvägen.
a r icke inycltet, garnula],.
Ocksa betraktas » t k g e t ~ iiniiii som en foll~förliistelse.
Det var, # fven tinder tågets g h g, en
stäiidig ström af nyfikne genom var vagn.
~ I l voro a asiatiskt klädda, alla ' hårdt beväpnade: Den ena underliga uppenbarelsen eftki den andra kom in, tog oss i betraktande ocli gick ' vidare till nikta vaen.
Det var ett helt bildergalleri, soin drog förbi. '
Siiart visade det sig, hvarför kond ?1ztören1 iippeliöll s i g liela ti- de11 i vagnen.
Så länge de nyfikne förblefvo stående, ' sade lian Aldrig iikg ' ot till dem, hen dristade de a t t slå s i g ned, ' k o m ' l i a ~ genast i .verksamhet. '
V&amp; personen i fr&amp;ga mindre iälkliidd, blef lian utan krus utvisad, var han något bättre kl ' äad, följde en som ofta blef 1Ping nog, men soin dock genom ' koiiduktörens fasta, men höflige hhllning alltid slutade med att kupdn utrymdes, Eli gQng hände det, att en herre med mycket ' iiobelt utseende, i de georgiska furstarlies rika dräkt, kom in och slog sig ned; men då tycktes &amp; r väktare plötsligt ha fått bindel för ögonen.
Den ' nykomne fick ntan invändning staiiila kvar, och nöjd var jag, ty en på en g h g ståtli- gae och.
vackrare man liade jag aldrig sett. '
C e t var en verklig skön- hetsnjutning a t t betrakta iionoi~, och som lian iclce var oiidd&amp;lig nog ätt röka, utan snart fördjupade sig i läsningen af " en bok, liade jag.
- ostördt tillfälle a t t se närinkre på honom.
Ifiaft, spänstighet, intelligens ocli vilja präglade hela ' hans fram- triidande.
Hufvodet hade den ädlaste form, ögonen voiio djupa o&amp; s i g ilt mycket allvarliga, hållning och uttryck f~illandadt ädla.
a t t kiinna vara bKcle krigare ocli skald, och hade icke eii ' jiiriivags-.
vagn varit bakgrunden, ' så Ilade han ovillkorligen försatt.
betraktaren tillbaka till det georgiska riclclersl~apets inest lysande tid.
Frku triisken ocli iirskognrue ledde vägen i stark stigning,öfver bergen.
Trakten tycktes iiiycket klent bebygd.
Likväl passerade vi icke en enda station, som icke var öfverfull af folk; Man skall dar- för icke tro, a t t trafiken var liflig.
Långt ifrån.
Icke en af tjugo bland dessa m#nniskor hade något annat med taget a t t göra iin: att betiekta det.
Praktiga, manliga gestalter hade, de iiistan alla utan lindantag, rustade som för a t t draga i krig volso de, ocli iikval tyck- tes det vara desse, de maiiligaste af man, som liar hade öfvertagit den kvinligaste i f svagheter - nyfikenheten, Kyinnoma i$lfva syn- tes ' icke till.
En ocli annan gång såg jag ett kvinnoliufvnd i ett fönster - det mr allt.
Underligt nog tycktes de genoingåelide vara aiigripiia af taiidvark i högra kiiken, fiilaii inaste ovilll&lt;orligen koinina till den slutsatsen, eftersoiii de buro slöjan eller hnfvnddnkeii frim diagen, så a t t den täckte högra kinden och - 1iinn1ieii.
Först sen,aie erfor jag, a t t det a r gifta arineniskor, som binda in, sitt hiifvid.
på ' an '
detta sätt.
Det passande - detta tiisenhöfdade vidunder - föreskrif- ver-nämligen, att en ärbar hustru icke skall visa sin mun för någon aunan an sin man.
A t t hon för världen ser ut, som om hon lede af kronisk tandvärk, ökar endast hennes värde i hans ögon.
Det ä r egendomligt nog, a t t de kristne armenierna icke förmått hålla den asi- atiska svartsjiikan borta från sina hem.
I de större georgiska sta- derna ser man visserligen armeniskorna utan munband, men där ar det tydligen georgiernas exempel, som verkat befriande p&amp; deras stall- ning i det hela taget.
Georgierna äro nämligen det enda af Kauka- siens många folk, som tillåter k v i p a n att fritt röra sig ute i lifvet.
De iiro också ensamma om att gifva henne liögsätet i hemmen.
Vid stationen Rion nådde vi floden af samma namn.
Det är de gamles Phasis.
I dessa traktes var det, som Jason hemtade det gyllene skinnet efter att iian p&amp; bräcklig farkost hade trotsat det löm- skaste af.
alla haf.
Man skall ha sett denna klippiga, hamnlösa strand med dess vräkande bränningar, nian måste Ila varit omtumlad af dessa vågor för att först %, hvilken storbragd han utförde.
Ännu saiider Europa sina söner hit för att hemta guld - bide direkt 9ch indirekt för resten -, och jag såg vid Rion ett exeniplar, som visade att 3,000 år ä r en tidrymd, hrilken i grund och botten kan förvandla folk och släkten.
Det var en nng arkespratt af obe- stämd nationalitet, som trippade fram och tillbaka p % perrongen, svan- gande en liten elegant kapp mellan två behandskade fingrar.
På Bozcleva.rd des Italimzs hade han helt säkert gjort lycka för sin oklaii- derliga h&amp;llning, sin f ullandade sgentleman ' s dresss, men vid sidan af de ståtliga kaukasierna blef han en så tunn, fadd och trhngbröstad karrikatyr af en karl, att det var omöjligt att tillbakahålla ett löje.
Sedan spejade jag ifrigt efter spriittar bland de kaukasiska folken för att se, om de icke skulle framvisa lika goda karrikatyrer, men - jag bedyrar, att jag icke kunde upptäcka en enda.
Det var det un- derliga med dessa man, att hur soignerad dräkten an var, hur många finesser den an Ilade, så var det dock alltid deras personlighet, som i första rummet gjorde sig gällande.
Efter tolf timmars färd genom en natar af storslagen skönhet ankom jag till %$is, min första ststtion.
Tiflis, det forna Georgiens hufvudstad, ar nu hufvudstad tör hela Kaukasien och följaktligen det ställe, diir europeiskt lif och kultur träda tydligast fram i sin strid mot Asien.
Så kort tid har dock denna strid varat, att vår kultur endast ligger som ett skum på ytan och på en mycket begränsad yta ändå.
* - 3 *
' Är det iiiknga af Dagiiys läsarinnor, som kanna uågot nar- m ~ till e Georgien, månne?
Nar jag tviflar därpå, s % ar det därför att jag dömer efter mig sjalf, ocli jag får ärligt ' tillstå, att .nar jag för några %r sedan i Paris gjorde bekantskap ined en georgisk.fru och hennes .dotter; så visste jag icke stort mer om deras fosterland, än att det var berömdt för sina sköna kvinnor.
Damen i fråga hade mycket bättre reda på Sverige, och efter livad jag sedan på ort och ställe öfvertygat mig 0111, är vårt kära land alls icke något sterra imognita, för detta aflägsna folk- ii.
b. för de bildade.
I Tiflis bodde en georgisk familj, som t. o. in.
hade berest Sverige.
Både herre och fru voro förtjusta i de malla, hederliga svenskarne, hvilka aldrig försökte lura dem, som voro s&amp; förekomknde och artiga och so111 bara voro snåla på en enda sak -)) injölken~ till kaffet.
Våra gräddsnipor togo de för mjölkkannor.
Af inånga skäl fick jag lust att närmare lära kanna Georgieii, dess folk och historia.
Lyckligtvis fanns det en fransk öfveriä~tning a f en samling krönikor ocli historiska skrifter, som efter en kritisk granskning blifvit utgifven af en georgisk konung på 1700-talet.
Den var ratt besvärlig att koinina in i.
Tankegång och uttryckssätt vitt- ' nade oi-n en åskådning vida skild fran vår uppfattning;,, men det fak- tiska inneliållet var så öfverraskande, så.
betydelsefullt, att .det väckte mitt största intresse.
E t t folk, soiii förstår att offra något för sin tro och sin frihet, iniste väcka vår sympati, och sympatien vaxer till beundran, nar vi se, att det icke tröttnar i sin offervillighet.
Men hvad skola vi saga om ett litet folk, soni i full afsöndring från det kiistna Europa, om- gifvet rå alla sidor af inuhaminedaiier och hedningar, formått att un- der mer a n tzcseqz år bevara sin nationalitet och sitt språk och att rädda sin tro äfveii under frihetens skeppsbrott.
samt att aldrig uppge kam- pen - aldrig förrän iiii. '
Detta ha georgierna gjort.
Hela deras historia är berättelsen om eii fortgående strid &amp; ii mot perser, iiii mot turkar, än mot de vilda mongolerna.
Ofta dukade de väl imder för öfvermakten, men afven under Islains inest fanatiska period, äfven sedan Persien ined våld blifvit omvändt till profetens lära, förinådde lians anhängare dock ej att förkväfva kristeiidomen i det lilla Georgieii.
De braiide dess kyrkor, de släpade .tuseiitals af dess iiivåiiare i slafveri, och likväl förinådde de icke s % mycket soin att resa en moské i Tiflis ... Försök p&amp; försök gjordes, nien byggiiingen blef för llvar g å n i nedrifven, och så fruk-
tade voro dessa bergsbor för sin tapperhet, att fieiiden icke tordes drifva dein till det yttersta.
E n del af landet kristnades af en kvinlig apostel, deii heliga Nina, som lefde iinder Dickletians tid.
Folket var d % eldsdyrkase.
Det tyckes Iia w r i t soin pradisponeradt för kristendomen, ty redan iinder Konstantin den store framträder landet soin kristet rike.
Se- dan dess - ocli det var icke i g %r, som vi veta - liar Geoigieli varit vår tros outtröttlige och stiindigt kampande förpost i östern.
Riindtomkring afföllo de sinå, redan kristnade rikena, men Georgien stod fast.
A t t striderna och föibsakelserna ha fostrat m h g a stora karak- terer, det ligger i sakens natiir, ocli däröfver förvånas man icke.
Men hvad som inåste väcka vår beiindraiide öfverraskning, det ar, a t t georgierna, under ett lif p % fältfot iinder tusen å r och nier, kunnat und&amp; a t t förvildas, a t t de Biiiinat bevara sina seder och tänkesätt Iiiimanare iiu alla de andra l&lt;aukasiska folken och i synnerhet, a t t de icke låtit sig smittas af de kringboende folkens nedsiittaiide före- ställning on1 kvinnan.
En eiiropeiska liar icke vistats länge i dessa trakter, förrän Iion röner ett starkt odi mycket bestamdt intryck af den ringaktning - nej, det ar för litet sagdt, af det briitala förakt, hvarmed de har boende miil.iaiiin~eclanernczerna och i första runimet tartarerna betrakta Iwin- iian.
Hon ä r en mask iinder deras fot - ingenting annat, ett ting, Iivars liögsta varde a r liandelsrarans.
Tiirkarne iiro mindre råa i siii uppfattning och behandling af lieme.
E n del af deni gå t. o. m. s&amp; långt i tolerans, att de icke lägga något Iiiiider i vageii för deras kvinnor a t t roa sig med läsning; ej Iieller slå de ihjäl henne, i fall någoii af dem iiiider lasiiingeii skiille insupa en kättersk villfarelse om a t t hon också möjligen kunde Iia en sinula sjal; men perserna - ja, det a r visserligen icke för inte, som de Ila uppfunnit sitt rysliga ordstaf: &gt;om hönan försöket gala som en tupp, så vrid Iialsen af Iieiine !~ Hos perserna, de huinana, finbildade perserna, a r det näni- ligen, som deii asiatiska svartsjiikali och despotismen kulminerat.
Det ä r perserna, som haft det största inflytandet p&amp; Georgiens öde.
Så mycket miirkvardigare ar det därför, a t t dess folk lyckats bevara den iippfat tning af kviiitians varde, som kristendonieii skänkt det, illedaii bhde aruienier ocli de kringboende bergsfolken rölit s i starkt inflytande af persisk fördom, a t t det aniiii i dag Hi.
pifallaude.
Hvad kan vara orsaken till detta enast %ende sakföi.h&amp;llande?
Tvifvelsataii ligger den grunden i folkkarakteren och i en
, 101 viss inarkvärdig seghet, soi~i tillåtit cleii att genoiii alla skiften lihlla fast vid sin egendomlighet; helt visst lin också de Iiöga lifsniakter - tro och frihet -, som striden gallde, varit mäktigt medverkande or- saker; men ligger det icke ocksi nära till hands att tanka sig, att den georgiska kvinnan sjllf liar ägt ovanliga egenskaper, hvilka ' ovill- korligen ställt lienne på en framskjut&amp; plats i lifvet?
M&amp; ' får stöd för .detta antagande af ' landets historia, soiii ar full af niarkvärdiga kvinnor.
Georgiens största, inest lysande, mest värderade iia1n11 till-.
kör sålunda - en kvinna.
Det vore frestande att i detta ' sammanhang söka skildra hennes märkvärdiga lif, ineii diot detta skulle npptaga allt för mycket af ut- rymmet, ar det rådligt att hellre en ghng senare återkomma dartill.
För ögonblicket ber .jag blott liisariiinan att iitan bevis tro iniii för- säkran, att drottning Tamara är Georgiens största namn och att d t utan tvihel, om landet ej genom språk ocli Iiige varit afskildt från Europa, redsii länge skulle ha varit erkändt som liela medeltidens största kvinnonaniii.
:;: ': i: Niir vi bedöina ett lands ståiidpniikt, ' inåste vi göra det med dess egna förutsättningar till bakgriind - detta kan icke nog beto- nas.
Nar vi såliiiicla tala om kvinnans fria ställuiiig i Georgien, få v i icke i saiiiina andetag tanka på kvinnofrågans iitvecklingsst.adi~ini Iios oss.
Vi mhste se Ceorgien mot asiatisk bakgrund; forst då far det sin riktiga relief.
Lika litet bör nian bedönia en individ efter h r den tar sig iit i ett frarni~iaiide land, i förliållande till ett friiinmaiide folk.
Detta lärde mig inin georgiske bekantskap i Paris.
Den goda och priiktiga inaniiiskan tog sig, uppriktigt sagdt, så löjlig ut i den deinokratiska världsstaden vid Seiiie, att jag iakttog lieiiiie nästan som ett asiatiskt kiiriosiini.
Fiirstiniian C. var för första gåiigeii i vestra Europa, och den.
jämlikiiet, livarined de olika Itlasserna rörde sig om hvarai~dra, för- farade och stötte lieiiiie.
Bon reste visserligen - efter livad Iion pistod - iiicognito; men Biidh tycktes det föriiiirma lienne, att män- iiiskoströininen, som så känslolöst rullade förbi på boulevarderna, icke ' i- henne ovillkorligen s i g nigot apphöjdt - icke i henne igenkände lilrskarionan öfver jag vet icke liur i n h g a tiisen iinderliafvande, att-,, '
lingen af Bagratidemas l) sista drottning, den Ii j al temodiga Maria.
Uppassaren på hotellet - hvilken som bekant är amonsieim s&amp; godt som någon annan - måste hålla till godo med ~ t u o, och den lilla fnrstiman gaf en skdan icke den minsta tillsägelse, utan a t t hon antog en min, som de forne härskarne p % assyriska reliefer.
Det var myc- ket komiskt att se dessa brytningar mellan öster- och vesterland.
Men ännu lustigare var det, nar furstinnan skiille utse ht sig en restau- rant.
Det såg verkligen ut som oin hon ville lära det parisiska, packet&gt;, att ståndsskilnaden ar en helig inrättning, som inan icke ostraffadt trampar under fötterna.
Georgierna äro i allmänhet stora slösare, men detta var alls icke furstinnan C.
Det kunde sålunda icke falla henne in att besöka de bästa ställena, där man riskerade att få betala en 50 frcs för den simplaste middag.
Hon höll till godo med mindre fint och vai.
alls icke kinkig på inat; men just dar- för var det väl, som hon gick i en ständig fruktan att behöfva Ma i allt slags sällskap.
Hennes taktik var denna.
Näil hon fann en restaurant, som till- talade henne, ställde hon sig i dörren och ropade befallande: s hör hit, kypare!, Denne kom flygande och bugande, ty hur demokratiska an parisarne påst % sig vara, s&amp; ha de dock en mjuk rygg, nar de spåra börd eller rikedom.
Furstinnan fragade i sträng ton: ssgg mig hvad slags folk äter liar?
D - Den förbluffade kyparen försakrade natiirligtvis, att det eridast var det allra basta sällskap.
komma hit inte också kuskar och arbetare ?^ fortsatte furstinnan sin exainen, och man skall icke tro, att detta sades i förtroende - tvärtoin lat det som.
en utfordring till hvar ocli en, soin koin inom hörMill.
Först sedan kyparen bedyrat, att ingen af de nämnda kategorierna brukade visa sig på stallet, behagade den Österländska nåden träda, in.
Med allt detta var Iion mycket bildad - n. b. i j5mförelse med flertalet af de franska damerna; hon talade franska elegant och flytande, tyska rätt bra samt var mycket fin och förbindlig i sitt vä- sen, nar- hon hade att göra med någon, som hon icke pliktmässigt trodde sig böra betrakta du hazct en bas.
31en först ocli främst var hon en mycket uppoffrande mor.
Hennes unga, vackra dotter hade varit olycklig nog att bryta ett ben och att få skadan så illa läkt, att benet blef kortare än förut.
Lakarne föreskrefvo en ortopedisk sko, men denna knnde eiidastgöras Bagratideriias Stti regerade i Georgieii friin slutet af roo-talet unda 1801.
Dh loiidet periodvis kom under friininiaiide makter fick det likviil behhlle sim komiugar.
l) till k
i Paris - i sanning en lång väg efter en sko!
- och hos en be- stämd instriimentinakare.
Fiirsteii var .nästali blind och skulle just geiiomgå el; ögonoperation, furstinnan var konvalescent efter en sYå- rare reumatisk sjiikdoin - när jag träffade henne, lciinde hon icka gli litan, käpp och endast nied stort besvär komma upp i en vagn - och skon måste skaffas genast, ty flickan växte starkt.
A t t anförtro sitt barn till en främmande ville modern icke gå in på.
Hon bjöd en resvan, europeisk dam att följa ined, och så beghfvo sig de tre kvin- norna .lit i villatde värld.
Hur iifventyrlig denna fard måste ha.
före- kommit hennes Österländska fantasi, det fick jag sedan en god föreställ- ning om, men det var dock först efter att jag på närmare håll hade sett hvilket bekvaint lif georgiskorna föra i sina hem, först efter att jag fått personlig erfarenhet af liur otryggt deras eget land är, soni jag till fullo kunde skatta hennes uppoffring.
Hoii jämrade sig aldrig öfver besvärligheterna, försäkrade hennes sällskap, det var Iion allt för stolt till, och det fast lienies sjuka ben måtte ha varit henne till stor plåga i järnvägskupdn.
När jag Btersåg henne i hennes liein var det löjliga högmod, som i Paris fick så många anledningar att bryta fram, försvunnet.
~ i s s e r l i ~ e betraktades n de många tjänarne som lika rnknga djupt un- derlägsna väsen, men först och främst jämnades klyftan af personlig välvilja, för det andra tycktes detta förhållande så naturligt i denna del af världen -- inan hade intet tillfälle att aiist.älla jämförelser.
Hennes förtjänster trädde däremot s i mycket starkare fram.
Hon var icke begifven p&amp; nöjen, icke fåfäng, förde icke ett sysslolöst lif, som så inhnga af hennes systrar bland den högre adeln, utan hon gick helt och Iiallet iipp i sitt hem.
- Hon styrde detta, sina barn - och sin nian nied för.
resten - förståndigt och med kraft, och Iioii var varinlijärtad och barnihärtig.
Hon var mycket ifrig för att barnen skulle f&amp; en allsidig bildning och hade bkde en engelsk och en fransk guvernant till sina två flickor.
I de georgiska förniimare familjerna ar det icke sällsynt att träffa ett par europeiska lärarinnor i samma hem.
Därför törs jag dock ej pist %, att det i alliiiänliet ar - son1.110~ familjen C.
- längtan efter vetande, soni är den bestämmaiide orsaken därtill, Of- tast är det väl, som i ett annat hem, där jag hade tillfälle att iakt- tgga undervisningen, önskan att förskaffa döttrarria så mycket ' poli- tyr, som behöfves för att f å dem presenterade vid liofvet i S: t Peters- burg, livilkeii förinår föräl ' drarne att anskaffa s&amp; dyra lärarinnor.
E n gelskorna i syniierhet äro ' högt betalda.
För att undervisa 1 till 2 '.
tirniilar oin dagen i: sitt inodersint " t1 få de 1,000 riibel oin aret och all- ting fiitt.
' Dessatoin bli.
de behandlade som tillhörande herrskapet, Iivilket, som bel&lt;ant, icke korniner gukernanteina till del i ber&amp; hem-.
För den stora klass, som icke ha råd ' att hålla lärarinnor i lieininet, lia ryssarile sörjt genoin iipprattaiidet af ' ett flickgymil&amp;- siiiiii efter eiiropeiskt mönster.
Där g % ' flickor af alla nationaliteter.
Om georgiskorna säga lärariiiiiokna, att de Ila ovanlig mottaglighet och en ~ a l l ~ y l l lätt t fattuingsg %fva, men att de äro stridiga och nästan omöjliga att böja under skoldisciplinen.
(Forts.) ' M. An7zohs.
Efterlämnade skrifter '.
af ~ i n u C ' G~dott~h .Lof$er,.
D: m dz Ccucmel lo.
I110111 den svenska skönlitteratiiren l.iar, seclan första delen ' af iiovellsainliiigen, Ur lifvetw %r 1882 ntlroin, ingen kvinlig författares.
arbeten halsats med större intresse an frii Lefflers.
Och d&amp; vi nu efter författariniians död f&amp; del af lieriiies efterlämnade skrifter, ar deii förv#ntaii, livarined vi einot,taga hennes sista halsning till samtid och efterviixld, blandad med en kansla af djupt venlod öfver att.
lianrl, som i s3.
hög grad visste at.t satta den omisskanneliga begbf- ningens stämpel p&amp; sina verk, ilii hvilar för alltid.
Första delen af fru Lefflers efterliiinnade skrifter börja.r med sagospelet Samingens viigcw.
En dikt af denna art - i mycket pk- mirinaiide om i in im el rikets nycklar » af Aug.
Strindberg - gifver en författare af frii Lefflers kynne rika tillfällen att svänga satireiis @ ss&amp; öfver lifvets missförliållnnden, synnerligast diir de grunda sig på ' niiiiis klig egennytta och fållinga.
Sagospelet &amp; r dock en diktart, som i vår t i d niipyeligen kan piriiklia popularitet, Prii Lefflers för- sök i den viigen ar ej Iieller odelndt lyckligt.
Innehållet blir allt för stort för for~nen och liopandet af tankar och intryck verkar tröttande och oroligt.
Äninet, som är ganska storshget i sin anläggning; m&amp; Ilar i korthet angifvas.
Vera - sanningen, lcanske imiittare sanniiigssökandet eller tviflet, -.
.. liar .töriiiga stigar.
att trampa.
Ofver allt ar Iion lienilös, p i jorden shsoni i liiminel ocli helvete, ocli den som älskar henne * iiog att ' följa henne.
på heiines tunga vandring, bringar lioii endast missilkiiingar och lidanden.
Ingenstiides .vill mau veta a f.
lienne, emedan hoii, hvai lioii går fram, sprider .tvifve1 ocli oro:, strid är ' sanning, fiid ar löp ii^.
.Mot det moderna saiiiliället riktas skarpa liiigg.
~ l i d e liyllnings- r festen vid den store kejsarens hof, wlian, livars rikes första griindval hett ' e frihet,, täfla skaror af förpinta, utslipade ahetare om att liylla priiisessan Speranza, soni skall Bterge dein hasa och lycka.
Vera uppinanar dem att icke sätta tro till dessa bedragliga löften om lycka, som skall skänkas från liöjdeii, utan hellre se sanningen modigt i ögonen.
Den fullkomliga.
lyckan skall aldrig harska på jorden, men arbetarnes villkor kunna föi.bät&amp;as, om de taga sitt öde i egna händer och ej förlora tiden med att lyssna till falska profetior .. Meii hon blir bortja- gad.
under hån och srnädeliser, ingen .. vill lyssna till hennes ord; alla ropa efter Speraiiza, soin skall föda sonen Felix, väildeiis frälsare.
De sogiala missförliållandena koinina åter på tal då Vera upp.
slikt mörkret ' s furste, hvars dotter man s&amp; ofta sagt uenne vars.