Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
~ e b t o storre vordnad kiinner man ocks8.
filr en sidan kvinna som Fr. Bremer, hvars brinnande intresse det vary som trots nlla svgrigheter dref h e m e ut pi % npptiiclctsfiird genom Loyolas npp- byggelseskrifter och Hegels filosofi, genom Minnesotas indinnterritorier och Jndeens oknar.
Niist den rena viljan var just detta outtodiga intresse hennes origineilaste, lifskraftigaste egenskap, den som gjort henne till en af sitt lands mest frarnstilende personligheter.
1~1: en s i mycket storre skada ocks8, att denna brinnande vet- girighet, hvilken koln h e m e att som barn operera sina dockor for i t t se, om de hade blod, och som sesdiolring dref h e m e att stanga in sig i ett kloster for att ntransaka lcatolicismens makt ofver sinnena, icke ens fick tillfredsstallas genom en s i pass omsorgsfull uppfostran, som kommer en af viira dagars skolflickor till del.
Ehuru den .un- dervisning Fr. Bremer fick sdcerligen var biittre an vnnligt den tiden, med dess ofverflod p i liirobocker &gt;) for fruntimmer),, klagar hon bfver en okunnighet, som hon tillskrifver nden syndarakning, den.
stora, som biir till ofverskrift f i ~ ~ n t i m e r s u p p f o s t r a och n ~ som ~ g a f ytliga talanger, moraliska sentenser i hufvudet och fbfanga i hjartat.
r, Stort iner &amp; n lefvande spriik, historia och geografi 15ir den bokliga undervisningen icke heller ha meddelat.
Och den rese, som familjen 1821, dii Fredrika var 20 &amp; .r, foretog genom Tyskland, Schweiz och Frankrike, kunde icke medfora spnerligt resultat, inpackad som man satt i tgckvagn och med en gammal knarrig fars argusogon ofver sig.
I ett bref f r h den tiden berattar Fredrika, h w hon vid i s p e n af de miinga bockerna i Gottingens bibliotek ~ g j o r t stora iigon, gapat, ropat k o r s!
~ - ~ H a d e man dristat ijppna en bok, s5 skull0 kanske professorn ha erinrat om, att i denna; samling icke fanns nlgon ' kok- b o k ' ~ - Evilken behgllning for v %r litteratur, om den lifliga, vakne unga flickan rcu (n. b. efter en grundlig intellektuell uppfostran) fAtt tillfalle till de rika iakttagelser i frammande lander, som fiirst nam 30 &amp; r senare kommo pb hennes lott!
Hennes ungdom skulle nog ha sijjt for, att icke den naiva friskheten, som nn utgiir fiirnimsta behaget i hennes reseskildringar, giitt forlorad p i grund af stiirre kritikformiga.
- Men ett s l ypperligt tillfiille bterkom aldrig.
h n n titta dystra fangelseir i ett grKkallt f a d j e l i f pb en odslig gammal herrgird, da.r dagarna gingo med snigelfart och de med barnslig otfilighet vantade shiindelserna&gt;) alldeles uteblefro.
Och niir s&amp; b~wcn Bppnades, kunde fageln icke genast anviinda sina ofors6kt.a vingar.
Diir kom l h g a tider " af frivillig tillbakadragenhet, hvarunder Geijer forgafves sokte f A heme ut genorn sina hurtiga ord med anledning af en ifrtigasatt resa till Paris: wdn har 6gon i skallen, n ~ t t j n dem!
,: Bristen pi % grandlig elementfir bildning knnde icke heller er- sattas genom den tyska nyrornantikens half-filosofiska speknlittioner, som hon efter faderns dod och under sitt fiirsta upptradande pb for- fattarebanan (1829) kom i beroring med (Herder, Fr. r. Schlegel m.
fl.)
Kom sii bekmtskapen med den klussiskt och filosofiskt bil- dade Boklin.
: ') Redan vid deras forsta sammantriiff ande beklagar sig Fredrika ofver, att hon tycker sig vara sorn aett spildt ax pi vagen; om det skall bortplockas af flglarna under himmelen eller nigonsttides f&amp; rotfaste, beror pb en tillfallighetw, dB sadiillet i frbga om bildning mest iif~erlQter kvinnorna A t sig sjdfra .. +) Sedan biografien.
s. 84. talat om 13: s illagister1) roulotion lt3.20.
alimnes, s. 111, hans ~filosofiska! / rn (lro / lafha1idli11gm.
IX ' M, hvilket natur- ligtvis iir en felaktig benhming pi % denim mcommrntatio acadetuica~.
soln han sjiilf pA titelbladet kallar denna dispntatiox;.
Rorande ar ocksl den fortjusning, hvarmed hon efter sin ling.
ornyndighetstid, delvis tillbragt uuder bide andlig och lelrainlig svalt, nu ' hlingifver sig 6t det studium af Plato, hvari hennes liirare hand- leder henne.
Hungerperioden hade dock varit for ling, for att nlgra.
vare sig muntliga eller skriftliga friigelektioner sknlle hafva kunnat, gora henne till en i intellektuelt afseende sjalfstiindig och kritisk personlighet.
Hvad som iner an alla bocker, rner an Schelling och Hegel, Eddan och Beckers vSirldshistoria hidragit ' till Fredrika Bremers utveckling, var den ovanliga inangd af framstlende personlig- heter, med hvillra hon kom i beroring: FranzBn, Brinluuan, Geijer, Fahlcrantz, Sodermark, Qv~ll.nstriim, Lindblad, Jenny Lind m. fl.
Till och med i Norge har hon tidigt haft forsankningar inom den litteriira varlden, s l de blda fienderna, Wergeland och TVelhaven, som just d i befunno sig i striden om)) Norges Dzeming~).
Retydelsefullast for Fr. Bremers utveckling blef dock den.
TJppsala-lwets, som under denna den svenska vitterhetens gyllene tid brukade sarnlns fredagsaftnar i ofverstinnan Silfverstolpes salong till liisning och litterara samtal.
Det vetenskaplign detaljarbetet, speciali- seringen hade denna tid Bnnu icke hnnnit utveclclas i en grad, som kunde bli hotande for tankeutbytet mellan beglfvade illsin och kvinnor.
&amp; m u fanns godt om autodidnlrter p6 bLda hhllen, och ett jgktande, nivellerancle skollif hade annu icke hunnit i fortid utrota de allmiinna intressena.
Herrar och damer forde vidlyftiga brefvaxlingar med hvmandra i de hjartligaste ordalag om religione ens och moralens grund- snnningar och dar fanns fullt upp med viinskapsfi~rh~landen af idee ' l och alskviird natw.
Den nutidn generationen kastar ofta i pessi- mistiska stunder liingtansfnlla blicksr tillbaka till detta si fiiga blaserade s8llskapslif, att motstycke till det, soin i Berlin grupperade sig kring Rahel Varnhagen.
Och medgifvas mtiste, att den forefaller idyllisk nog denna krets, dar galda bokmalar firade nainnsdagar med verser och utkladningar som naiva barn, dar Geijer ritade Varmla.nds-skisser vid ofverstinnan Silfverstolpes formaksbord, Atterbom rldbrbkade engelska .i sin fortjusning ofver Moore och Byron, sol11 han nyligen gjort be- lrantskap med; och den blide Torneros fick hvila ut efter alla de kriarattningm, under hvilka adjunkten i latin d l for tiden dignade, - for att sedan efter hemkomsten p i kvallen analysera upp sina minu- tiosa iakttagelser ' i nlgot af de linga, dagboksartade bref, som i, sitt ljusa, milda)) Schongeisterei forvarfvat lionom namn af Sveriges Jean Paul.
Det var en tid, dii miinnen, for att begagna en kand)),)).
forfattarinnas drgpliga uttryck,, annu voro starka nog fiir att kunna tillfits sig att rara v e k a ~.
Dock!
- frbsedt, att denna tid nog, liksom den gustavianska, vanligen blifvit skildrad af personer, som betraktat den lned nHgot af sminnets illnsionr, - bor man besinna, att hvad som diiruti mest frapperar oss, mera skapades af de aldre lin af ~mgdomen.
hvilken dfi lika vd soin nu torde varit mera road af!
) flirt:) 5in af litteriira samtal.
Och hellre ar att sucka ofver cltt s den gamla, goda tiden, flytt, borde vi soks a t t i uj7a former ingjnta det biista af dess innehlill, soxrl i sjiilfva verket oforgangligt.
Ty den verlcliga indiridualiteten, den verkliga beglfningen skall nog alltid veta att skafEx sig innerligare beroring med sina sjalsfrbder, an den som formedlas genom telefon och akndemiska disputationer.
Nen viil behiif \ - tl 1-i for en allsidig nt- veckling zbf det litteriira samlifvet godt om stctrka, originella, d-ji~pt bildade kvinnor, som ha nog inre rikedom att knnn,?
: vanta, tills ung- domen ledsnat vid rreaktionens Eva-:, - skaldeidealet med dess intet- sagande leende, -- och sjalf tackar den, fiir ntt de icke af en till- fiilig.
opinjonsvind ldtit sig forytligas.
Dylika kvinnor hade ocksl sina motsvwrigheter fordomdags, bland dem just ofverstinnan S., srdr fru af do goda ogonen:), som Fr. Bremer kallat benne, och som af heme blifvit forevigad i ett synnerligen sjdfnllt portratt, en sannskyldig illustration till 3Iichel Angelos bek ' mta pHstHende, att sadla krinnor Bldras sent D.
Samina h som Fredrika larde k h n a henne, 1837, blef hon afven bekant b e d dfivarmde professor Fahlcrantz, hvnrs ~bfromhet och sjiilsenkel- bet)) genast intogo henne, under det hon ~innerligen roades rtf h a m ordlekar B.
s Knder bans behagliga tyranni tillbragte familjen Bre- mer foljande iir en vecka i Uppsala, hvarom E ' redrika sedan skrifver: DSH muntert och fritt siillskapslif h w jag ingenstades varjt med om.
Mycken godbet och vHlvilja fingo ~i njuta af pd alla hiill, doto du- skap plutonvis ined sjutton grs flickor och sjuttio iirs gtullmor och kande oss dessntom helt dzc med professorer och studenter.
' Bror ' Tihnros, ' bror ' Atterbom, ' &amp; or ' Bergfalk, ' bror ' Fahlcrmtz ville springa af sig sjalf ofver Iappama.
Tacker sPng fingo vi hora bade natt och dag och fingo njuta af konversation och miirkvardigheter, mer man kunde val smdta., Nest, k b d e sig dock Fredrika dragen till Geijer, och det fr ett talande vittnesbiird om arten af hennes personlighet, att han varit en af hennes sllra fortroligaste vanner.
Redogijrelsen for deras ran- skap 11or till biografiens intressantaste partier och stiiller Geijers
stormtade gestalt i delvis ny belysning, xedcl, s o n han har ' Blir, ~ n e d en kvinnas finn blick for detaljer.
Eftor denna korta ofversilct a.f det forsta skeclet i Fredrika Bromers ntveckling - en aaningstid, soin kan anses ha riickt ott godt stycke in p l 40-talet - kan det vars tid att saga nlgot om hennes egensknper soin f~rfattarinua, hvilka med niidviindighet frmu- gB nf det foregliende.
Hon var for inycket etiskt anlagd, for lnycket principiniinnis ' lra, for att hennes fautasi sknlle ha lzunnat rr5ikn till ntt foxinli henue gliimma sig sjalf och gli upp i sina personligheter sli mycket som fordras af den akta konstniixen Och n.u hade 6det placerat hame just i en tid, dii fantasien.
betydde allt inom slconlitteraturen och verklighetsskildringen, realismen annu l l g i linda!
For denna verlr- lighetsslddring hade Fredrika Bremer de.
] nest utpriiglade nnlag, och hade hon lefvnt nlgrn htionden senare,: innan vi annu drnulr- nnt i syrnbolism, skulle hennes fina observationsfornllign nf detaljer, hennes lekande, alskvaxda humor hafva brntit soin valgorande sol- strBlar gonom ssnnningskrafvetsa nyktra, nlgot kyliga dagslljus.
SLI drefs hon i stdlet a£ tidsriktningens ofversvinneliit spekulativa str6lu in pfi ett oinr %de, dar hon sorn konstnar nldrig kunde blifva heminw- stadd.
Foljden blef, att det ilfven i hennes biittre romaner f i k e s stdlen, p i hvilka hennes egna ord om en af de tidigare novellelma kunna.
tillampas att de a simina i en s i s af t g r a r ~.
Dylilra stdlen taga sig desto barocknre ut i jiirnforelse ined sBdana s m l piirlor nf humor som t. es.
skildringen af forh3illandet mellan presidenten och mnmsell Ronnqvist i presidente ens dottrara eller af ofverstinnau i D Famil jen H. i, som midt under intrycket af den mest tragislia kris i sitt lif f6rmi.r allvmligt grala pb koksan, som gIomt slcilja kotlettraden f r h bringan - en sitnation, som ovilllzorligen pbminner om den fortriiffliga episoden i Gosta Berlings saga, dar Melchior Sin- clairs maka blifvit instiingd i sknfferiet af sin brutale inan och midt i sin bedrofvelse auviinder tiden till att ordna syltbuikar pB hyllorna.
Dylika scener tyda pA, ntt ' om Fredrilza Bremer endast tagit mod till sig att lBta sina narmaste manliga vanner t. es.
Boklin, Fald- cratz ' eller Geijer sitta model1 for herrarna i sina roinnner-, skulle dessa ha.
burit samina priigel af lif, som nu ar fallet med frokeu Greta i)) Nina?
och frolren Sophia i 2En dagbok)), hyilka annu i dag forml intressera lasaren.
I stiillet fbr att nu hennes pnssio- nerade bofnatorer verka likn orimliga som Bruno i ' ~Grannarnau '
och hennes dygdige hjaltar lika sentimentalt abstrakta som den adle, lnngsiktige Yngve Frej (!)
Nordin i)) Herthan!
For att icke tala om den beskedlige unge presten i)) Hemmet a, som pd sin lidelse- fulla bon)) dyra Louise, f h jag kalla dig min?, f&amp;r till svar ett sedesamt:)) basta Jacobi, g l och tala vid mina foraldrar}) och - lyder utan att s i inycket som beggra en k p s!
Gingo vdra fbr- aldrars frierier verkligen till p i det sattet?
- Hade ddtidens recen- senter forstiltt att tillrackligt pipeka dylika brister i hennes bijcker, iir det mojligt, att vi af Fredrika Bremer fiitt en forfattarinna, hvars formfiga svarat till hennes stora rykte.
Xen BoMin hade nog i allmanhet riitt i, att de icke ~hittade h e m e hemmas, att de icke fbr- stodo hvad s o n var hennes styrka, ~ d e iikta t flamliindska i toclmin- gen af det hvardagliga~, sasom han kallar det, sldant det framtra- der i den lilla norska ' idyllen, Strid och frid;): Susanna, tronande pQ mjolkkaret med korfven till spirn, glrdshandens liberala leben lassen, niir skitoria s l i ned i ham trHg, rattan, som tittar ned ur takrannan.
I sjglfva verket var hennes konstniirliga ntveckling sA forsenad, att den ' aldrig hann nigon verklig bloinning, och det gick som hon sjalf i en vemodets stund forespitt: nnar jag f i r mera ordning, mera klarhet, d i Br kanske min smula eld fiirkolnad.
Ack, jag blef val endast amnnd till en skiss, som aldrig blir fnllfiirdig, en bon utan amen., Dock, - pB ett olllrdde v w hon, sdsom ocksd biograferna pH- pekat, anmad att bli fullfardig, helgjnten mer iin de flesta, - p % det enda omride, som p % hennes tid gaf fidlt utrynl~ne fiir en enkel, konlrret verklighetsskildring: brefstilen och reseskildringen i bref- form.
Har skola &amp; nnu kommande generationer med tacksarnhet Icunna saga ja och amen till hvad hon skrifvit.
Och sarskildt stgvi i tacksamhetsskuld till hennes biografer, som framtagit sddana iikts piidor, som finnas i det konkretaste och personligaste af d l t, som flutit ur hennes penna: brefven till Boklin.
Hiirvidlag har hon sjlilf varit fnllt medveten om sin foriniga; man mlste ge henne ratt i de naiva orden: ~ I n g e n karlhmd, om den iin tillhorde en Plato eller Cicero eller sjalfve apostlen Paulus, kan forandra frnntimmers- bref eller uttryck utan att vanstalla d e n)) Hiir fick den utan niigrcc halnmande band skaff a sig uttryck, ~denntl, nnderligs bildnings- drift, denna karlek till konsten och betraktelsen, s o n tar i ccnsprHk hela miinniskan eller motad ligger inom h e m e som e,tt samvetskval.))
Har forekoinma skildringar sB lefvande som den af det zgamla paret i Rtromstad, &gt;) soin hade glomt sig sjalf kvar ett haift drhundrado
xedanom vAr niirvarande tid.
Vi kallade dem vArt, Faubourg S: t Germain)).
Dar laste man Lettres P h v i e n n e s; Oeuvres de Thomas] &amp; go v k k a r t inbundna p&amp; divansbordet, dar drack man svngt tbvatten kl. .half 6, gamle herrn gick med pudrad peruk, cacherad stAngpiska och lmastoflar, berattade anekdoter om Versailles, Voltaire etc. och talade .alltid p l artigaste fransyska till sin nAgot dofva fnl, som hade glomt, ntt hon med &amp; - en blifvit gamma1 och kliidde sig med ungdoms an- apr&amp;k)).
Eller ssdana st %tliga teckningar som den i saknadens, friskhet nedskrifna karakteristiken ofver den nyss aflidna gref- vinnan Sommerhjelm, dai- ssjalfva stilen tagit intryck af den .aAidnas karnfulla 2 storsvenskhet)) och fhtt nhgot af 1600- - talets egendoinliga blandning af k&amp;f kraft och enkel, trohjartad innerlighet: ~ H o n var en fru i sitt hus, sB som f B iiro det, ined rgaininaldags kraft och g a m a l d a g s giistfrihet, och ansAgs af alla dar som en forsyn.
Af godsets underhahande kallades hon ' herr gref- &amp; m a J.
Och hon var a&amp;.
For grannar och bekanta var hon en kostelig fru, och hennes skamt och hennes allvarliga ord citerades med samma noje.
Men hvad rikedom hon hade i sitt hjiirta, i sitt goda, rediga hufvud, ' det vet allena kanske den van, som 11on ute- slntsnde kallade sin.
Och nu bars hon ut ur sitt hus, stuin i. den svarta kistan, genom a l l h af dunkla granax, under dodspsallners .sang.
Kring likvagnen, dragen af hennes fyra hvita vagnshastar, flockacle en brolcig rnangd.~ - - - Det ligger ofver dennn skildring nigot af samina stilla, niistan manliga undergifvenhet, som tagit sig ett s&amp; gripande uttryck i den aldsta svenska psalm vi aga:)) ty clagen han ar dock aldrig s t 1 8 n g ~ etc. - Hnr misslyckad ar icke i jiirnforelse harmed teckningen af den gamle karolinen general Herkules i)) Syskonlif)), med hvilken hon dock pAtagligen velat Astad- kornma nlgot lilmaride!
I: Det har fornt pApekats, att biografien saknar ofverskAdlighet i f rtga oin framstiillningen af Fredrika Bremer slsom romanf orf atta- rinna.
Detta galler icke skildringen af hennes sociala och filantro- piska verksamhet, en skildring, som iir synnerligen v l l ufford och kuappt behofver kompletteras genom ntgra ofversikter.
Det var egeatligen Amerilca-resan, som gaf h e m e iinpulserna till praktiskt arbete p l detta omrAde, om ocksH en stark onskan att bli sjuksko- terska flera giinger under 1830-talet dylrer upp i hennes bref och endast stafjas genom Boklins och grefvinnan Sommerhjelms enstan- diga afr %dan f r l n ett den tiden sA oerhordt och v %gsaint steg.
behgrskades hiirvid af sin djupa medkansla for allt lidande, frmn- kallad genom den IAnga profningsticlen i fiiriildrahemmet, d l hon funnit frid och ro under besok hos sjnka och fattiga bland g o d d s underhafvande.
Den gamla iilsklingsid$n ntmynnar under h e r i l r a - resan i hennes dax forvarfvnde intresse fiir kvinliga liikarestudier; sjtilf hade hon d i for Iangesedan insett, att Ite~r~tes lakmekall, upp- giften att triista och lindra, bast kunde utofras genom fortsatt fiir- fattaresk.ap.
Ifen for detta iindnmii.1 behofde hon ocks % djupare insikt i den lidande miinsklighetens behof, iln hvnd hennes egen erfarenhet kunde skanka henne, och sB drefs hon allt mer att upp- miirksamma de soeiala och politiska striifvandena.
~Syskonlifn u~tgiir det forsta forsoket att i s h i f t framlaggn resultatet af dessa studier.
Det blef otympligt nog; salcert hax ingen af F ' redriha Bremers roma- ner s i inisslyckats som dennn hybrid raf sociala utopier och skiin- litters form.
For ett offeutligt uttalande i politiskrr frftgor aktade hon sig tills vidnre.
Hon nojer sig h5i.r uled att helt privat gora sina iakt- tagelser rorande Ca.rl Johans skuggradsla fijr liberalis~neri och nttrycka sin glHdje ofver Qeijers och Richerts striifvanden.
Den dag, cli representationsfrigan afgjordes, 1844, satt hon p&amp; riddarhufiet b i n kl. half 9 p&amp; morgonen till T p i aftonen, ~ m g c k e t road, men mindre uppbyggd2.
Det skadade h e m e icke heller att vlnt.a med offentligt upptriidande hiirvidlag.
Xtir hon sedermera efter sina, resor med ett iigonvittnes erfarenhet uttalar sig om t. ex. Forenta staternas forfattning och Tnrkiets framtidsutsikter, sker det i ord, som af rik egen tid icke kunna.
jiifvas.
Hfven hennes fosterlandskiinsla, hennes forsta och sistn kiirlek, som hon kallade den, blir genom resorna nllt mer djup och medveten, p i samma gtng den ofvergick frRn - banla- t r o n s ~ mera benndrande stdndpunkt till en kritisk, mdngen g h g be- kylnrad blick p l svenska forhillanden.
:: &amp; t bli nftgonting fiir Sverige * hnde v h t foremil for hennes barndoms biin, och r e d i i ~ 1844 kunde Svenska akademien, dB den tillerkande h e ~ sin e stora guldmedalj, forklara, att hon ~beframjat den svenska vitterhetens narunknnnighet i friimmande land 2.
Erf arenheterna under hennes resor bekraftade i rikt mitt detta utlitande.
Det ar forklarligt, om hon v a r benagen att stmdom se utliindska fiirhlllanden lit&amp; r i l optimistiskt, sii firad och hyllad son1 hon ofrerallt blef pH gmnd af sina redan tidigt till flern sprlk ofversatta backer.
Antagligen bar ingen svensk hvarken fiire eller efter h e m e stfttt i lifligare beroring an hon med allt hvad sanltidens kulturlander haft ypperst i frlga.
1 om rykte och intelligens.
I Kopenhswn var H. C. Andersen hennes odmjuke ciceron; Martensen lat hhene forst af alla, ark for ark lasa och kritisera manuskriptet till sin dogmatik, som dB 1Bg under tryck- ning; 0rsted uppsokte henne, gaf henne sina skrifter och diskuterade ined henne personlighetsprincipen och naturlagarna; med Cirundtvig talar hon skandinavism, nordisk inytologi och kristendom; hos Inge- inann p l Soro vistas hon i 14 dnr o. s. v. I Amerika.
liir hou personligen IrSinnn Longfellow, Lowell och Emerson.
Under nBgra manaders vistelse i England blir hon god van med Ringsley; i Schweiz liir hon.
naturligtvis kanna S h e t a n och Merle DJAubign6, i Belgien blir hon knllad till audiens hos konung Loopold, soul sager sig ha last alla henues skrifter och som under ett tre ' timmars sam- tal pB franska och engelska framstiiller for henne sitt regeringssystem och anbefaller h e m e att tago kannedom om Belgiens sttader.
Cavoor disk~~terade med heme italiensk politik, och lofvar, att framtiden s k d l medfora lika arfsratt for Pi6monts kvinnor; hennes 1Braga audienfi hos plfven 8~ W n d.
Son1 naturligt var, skarptes genom hennes utlandska resor blicken for hemlandets fel och fortjiinster.
DB hon vid ~arldsut.st~11- ningeu.
i London 1861 marker hur litet Sverige hade att bjuda 119, tr8star hon sig i ord, som ha .ptfallande slakttycke med de moderna striifvandena ntt gora det basta mojliga af for handen varande na- tionella egendomligheter: aMed svensken har det ingen fara - ndr det giiller; det veta vi alla och varlden med.
Nen han har ett slags - f&amp;r jag sBga - gudomlig oform8ga att fora till torgs, att puffs sig och sitt, som icke %r att Mandras - ord, som i viss man erinra om Hoidenstams betonnnde af svenskarnes reserverade, aristokra- tiska lynne.
Bid hemkomsten strax darpB f i r hon elnellertid intet gladt in- tryck af forhkllandena i Sverige, som hon nnser i lif och franzBt- skridande ej ens l c ~ ~ n n tiifla a nled Danmark och Norge.
Kunde Sverige bibehUla eller utveckla en stark och storartad individualitet, skild frBn andra folkslags, sB onskar hon intet hogre: ngarna slrulle jag se det sofva under snomanteln som Vnlan, ovilligt att vakna, blott det vid uppvaknandet kunde sjunga ett nytt Volospa~.
Men hon finner den gamla ingifvelsen borta.
NBgot tringt och sjiilfviskt, forsoffadt i dngens nod eller njntning 1Bg lrvafvande ofver hufvud- .staden, och hon kiinde det sviirt att uthSirda hemma.
Tio Br senare, vid hemkomsten frdn resorna i.
G a d s viirlden, vnr intrycket ett nnnat, troligen icke blott p i grnnd af Sveriges rika.
inre utveckling under 50-tdet, utan sakert afven dafor, att h o ~ ofta kannt sig besviken i sina forvantningar p5 friimmande lander- Hon hade sett betydligh mera nu, tin dB hon i ungdomlig entl~siasrn skildrade den uppspirande amerikanska republiken, pb hvilken man dB annu knnde tillknpa Turgenjews traffande ord om ungdomen, att hemligheten af dess tjusning icke ligger i dess formiiga att utfora allting, utan i dess formBga att t ~ sig o kunna gora det.
Af Schweiz hade hon fAtt samma intryck af kalkborgerlighet som moderna rese- slcildrare.
Hon saknar bredd, stora Bsikter och fritt andrum, k a m e r sig ~inkliimd~ midt i allt andligt lif och materielt .vdst&amp;nd.
Hennes konstnarligt mUande jamforelse mellan Pa.ris 1821, smutsens, den oblyga lastens och den ohajdade lyxens hemvist, * ett stort melodra- matiskt skBdespe1, som kom den unga betraktaren att p&amp; en gang skratta och grAta~, - och Paris 1856, det andra kajsardomets stela, prosaislca hufvudstad, diir man forskonat boulevarderna och sopat bort fattigdom och snusk till utkanterna, hvarest nattfjiirilarnas dans- nojen hollos under polisbevakning, - denna jiimforelse utfaller icke afgjordt till formh for det senare.
I Italien bevarar hon visserligen ett hopp om mojligheten af katolicismens phyttfodelse, men betraf- fmde piifvedomet kanner hon sig lika desillusionernd som den unge.
abbkn i Zolas ~ l - t o m ~ Hennes.
tvb-ilriga: vistelse i Grekland hade slutligen gifvit henne tillrackligt tillfiille att inse ohillbarheten af dess diivarande politiska forhbllanden.
Ned desto rikare hopp gtertog hon nu i stalet den sociala och filantropiska verksamheten i hemlandet, hvartill Amerika-resnn gifvit f orsta impulsen.
*:: Intresset for sociala friigor var hos Fredrika Bremer gzbllaulalt nog.
Hon berattar sjiilf, hur hon vid 1 5 B.rs Alder gdtt ned i koket och predikat jhnlikhet for kokspersonalen - som inte ville tro henne.
~Kokerskan, fodd despot ofver kokspigm, blott log och menade, att jag icke var M o k ~.