Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
frihetens, * rättens, civilisationens * E j långt efter det sista delen af nu o m - nämnda b o k utkommit, såg ett annat arbete af Pauline A h l b e r g dagen, ett nytt bidrag till Frankrikes litteraturhistoria och till kännedo- men o m en af dess förnämsta skalder, Alfred de Vigny.
Het är otvifvelaktigt också ett för- tjänstfullt arbete, men icke af samma betydelse som det föregående, liksom de V i g n y ej heller var af samma betydelse som H u g o.
A f större intresse däremot var den skildring hon i en tidskriftsartikel gjorde af Ibsen.
H o n skref nämligen ej blott böcker, utan äfven uppsat- ser i tidskrifter.
I Paris hade hon gjort per- sonlig bekantskap med fru Juliette A d a m, den spirituela utgifvarinnan af La nouvelle Revue, och denna, som aldrig underlåter att f ö r sin tidskrift vinna utmärkta pennor, förmådde äf- ven den unga svenskan att lämna bidrag.
Så skref Pauline A h l b e r g i juli-häftet 1882 af nämnda revy Un poéte du Nord o c h var åtminstone cn af de första, o m ock kanske ej den allra första, som gjorde fransmännen be- kanta med Henrik Posen.
Hennes fullständiga skildring af den store norske författarens verk och personlighet intill början af 1880-talet är af stort intresse o c h visar, med hvilken grund- lighct hon trängde till djupet af allt, m e d hvilket hon S3 * ssolsatte sig.
D e t är en lef- vandc bild af skalden o c h hans gärningar in- till nyss nämnda tid, o c h o m vi sedan fått en kanske något förändrad uppfattning af hans verksamhet, torde man böra söka orsaken där- till hos h o n o m själf o c h icke hos den, som för hälft annat årtionde sedan skildrade h o - nom, sådan han då var.
äfven i sitt personliga lif, o c h det förra var ett sant uttryck för det senare.
Hvar man än k o m i hennes grannskap, i fosterlandet eller på främmande jord, var hon städse densamma.
Oaktadt hennes hälsa var m y c k e t otillfreds- ställande, fann man henne d o c k alltid glad och vänlig, o c h de landsmän, m e d hvilka hon um- gicks i utlandet, skola otvifvelaktigt aldrig g l ö m m a de behagliga stunder de tillbragte i den verkligen lärda, men alltid anspråkslösa Pauline A h l b e r g s sällskap.
Under förra hälften af 1883 i R o m var hen- nes hälsa kanske mer än förr vacklande, men hon tycktes åter tillfriskna samt for på hösten nämnda år till Stockholm för att här ingå äk- tenskap med vår framstående konstnär Julius K r o n b e r g, hvars bekantskap hon hade gjort i Italien.
Omedelbart efter vigseln vände de nygifta åter till R o m o c h inrättade sig på ett angenämt sätt i sitt konstnärshem vid via Mar- gutta, vid foten af Monte P i n c i o.
Länge dröjde det dock icke, förrän den unga makans sjuklighet återvände o c h tilltog i oroande grad.
H o n fördes till Stockholm igen tidigt på våren 1884, men sjukdomen hade gjort så förfärande framsteg, att någon rädd- ning ej mer stod att finna.
Hennes så ovan- ligt klara förstånd omtöcknades för alltid, o c h den kraftfulla intelligensen sjönk i sinnesför- virringens ohyggliga natt.
A l l t som k u ö d e gö- ras f ö r att finna b o t gjordes, men allt förgäfves.
Under så sorgliga omständigheter kunde äk- tenskapet naturligtvis icke fortsättas, utan upp- löstes, sedan läkarne förklarat, att hon vore ohjälpligt hemfallen åt den hemska sjukdomen.
Sina sista år tillbragte hon på en enskild vårdanstalt i Malmö, där hon åtnjöt den ö m - maste skötsel, utan att hon själf gaf något tecken till att hon visste hvad som föregick omkring henne, o c h hennes anhörigas uppre- pade besök mottog hon med slö likgiltighet.
Den 15 i denna månad slöts ändtligen detta cn gång så lofvandc lif.
A r 1883 i d e c e m b e r finna vi en ny, gan- ska omfattande uppsats af Pauline A h l b e r g i L a nouvelle R e v u e, i hvilken hon skildrar H art scandinave et finlandais.
H o n befann sig då i K o m, där hon uppehöll sig under större de- Sällan har väl cn rik ande dukat under len af nyss nämnda år o c h ägnade sin stän- på ett så olyckligt sätt.
Hennes sinnesfrån- digt vakna uppmärksamhet äfven åt de bil- varo yttrade sig aldrig i några häftiga utbrott, dande konsterna, hvilkas verk hon grundligt men det var som hade hjärnans verksamhet studerat ej blott i Italien, utan öfverallt där i helt o c h hållet upphört.
Ä f v e n i detta sorgliga hon sökt näring för sitt outtröttliga kunskaps- tillstånd var hon således samma stillsamma begär.
D e n i fråga varande uppsatsen o m den o c h blyga väsen som alltid förut.
Sällan har skandinaviska o c h finska konsten skildrar för- man också i hennes verksamhets tid träffat nämligast utställningen i K ö p e n h a m n 1882. någon mera renhjärtad, ödmjuk o c h anspråks- Författarinnan lämnar däruti först cn vägle- lös samt, i ordets bästa mening, snäll o c h god dande framställning af konstförhållandena i nor- kvinna än den ej blott talangfulla o c h kun- den o c h redogör därefter klart o c h tillfreds- skapsrika, utan med verklig lärdom utrustade ställande för de arbeten, som på K ö p e n h a m n s - Pauline A h l b e r g.
Såsom sådan skall hon ock utställningen representerade de respektive lan- alltid hågkommas ej blott af anhöriga o c h vän- dens särskilda konstutveckling.
Ä n n u i denna ner, utan af alla som sätta värde på stora och stund, tretton år sedan uppsatsen skrefs, må- ädla egenskaper, men först o c h främst på hjär- ste hvarje konstvän m e d stort intresse läsa tats renhet.
denna så enkla o c h klara framställning, hvil- * ken på ett så fängslande sätt redogör för för- 7 fattarinnans uppfattning af vår konst.
Pauline A h l b e r g s stil var så väl i svensk som fransk dräkt alltigenom af stort behag, men dess förnämsta egenskaper voro enkelhet och klarhet samt träffsäkerhet i framställnin- gen, på samma gång som man däruti fann den personliga anspråkslöshet, som pryder livar o c h en, man eller kvinna, men hvilken ej alltid skönjes hos utmärkta författare.
Sådan hon var i sitt författareskap, var hon " E n viktig hemlighet. '
Planschen för april åtföljer — i stället för det sedvanliga romanarket — dagens nummer och utgöres af en autolypisk re- produkdion från Silfversparres nya gra- fiska aktiebolag efter den tyske målaren 31.
Wunsclis humoristiskt intagande genre ur barnens värld: » En viktig hemlighet ».
DUN 1896 B e n bundna En Vändpunkt.
systent.
u n g h o n står, d i n b u n d n a s y s t e r, arla m o r g o n, särla k v ä l l, i butik, s o m, k v a l o c h dyster, sluter h e n n e i sin c e l l.
H e m m a är d e t f a t t i g t v o r d e t: m o d e r n sjuklig, fadern d ö d, o c h att skaffa m a t p å b o r d e t dotterplikten henne bjöd.
T r ö t t h o n står, d i n b u n d n a s y s t e r, arla m o r g o n, särla k v ä l l, i fabrik, s o m, kvaf o c h dyster, s l u t e r h e n n e i sin c e l l.
B å d a d o c k m e d lifsmod tagit plats b a k disk o c h s n a b b maskin, b å d a v a x till k u p a n d r a g i t — trogna, trägna arbetsbin.
M e n för hvarje d a g, s o m skrider, d o m n a lust o c h tillförsikt: någonting i bröstet svider, m ö d a n s plikt blir s m ä r t a n s plikt.
H v a r f ö r?
D e t k a n k n a p p t d u fatta, fria s y s t e r, k ä c k o c h r ö d.
Böra icke h ö g t d e skatta att h a p l a t s o c h d a g l i g t b r ö d?
Jo, hvar bunden syster gläder n o g d e n a r b e t s l ö n, h o n får.
M e n är allt b l o t t m a t o c h k l ä d e r, h v a r a f h e n n e s lif b e s t å r?
N e j, var viss, h o n trär o c h tänker hän m o t lyckan, liksom d u; m e n när ödet gunst d i g skänker, går hon förbisedd ännu.
G e n o m burens täta galler, under d a g s arbetets g n y, k n a p p t e n g l i m t af s o l e n faller, s o m kan purpra hennes h y.
A l l t är s a m m a k ä r f v a m ö d a, sommar, vinter, vår o c h höst, m e n det kan ändå ej d ö d a rörelsen i hennes bröst.
Kan e j d ä m p a g l ö d, s o m g l i m m a r, n ä r h o n r o p a r: » g i f m i g fri, eller l ä t t a m ö d a n s t i m m a r m e d en smula poesi! » Kvinnotankar, blyga, ömma, följa, h j u l e t s s n a b b a r e m — k a n s k e får h o n e n d a s t d r ö m m a att bli m o d e r i ett h e m.
— Fria s y s t e r, i d i n l y c k a till d i n b u n d n a s y s t e r s t i g att e n k y s s p å p a n n a n t r y c k a, d ä r f ö r att h o n t j ä n a r d i g!
S k y n d a d i g att h e n n e v i n n a m e d ditt v a r m a hjärtelag, t y, s o m d u, h o n är e n k v i n n a, lika s t a r k o c h lika s v a g.
rät Skiss af M a t h i l d a Roos.
p r o f e s s o r X.
, en g a m m a l kär u m g ä n g e s - r v ä n i v å r f a m i l j, b e r ä t t a d e m i g en g å n g följande: O m ni k v i n n o r b l o t t v i s s t e, h v i l k e n m a k t såväl till ondt s o m g o d t ni ha öfver det kön, s o m m a n sedan hedenhös plägar kalla det starka.
Tyvärr, i det förstnämn- d a fallet h a ni n o g r e d a d ä r p å o c h b e - g a g n a er däraf, m e d v e t e t eller o m e d v e t e t, m e n i det senare, m å n n e kvinnorna g e ut e n s e n b r å k d e l af alla d e ä k t a g u l d m y n t, hvilka de, enligt skaparens vilja och be- slut, h a i sin ä g o?
Jag tror det knap- past; vore kvinnan mera medveten o m, i c k e b l o t t sin f ö r m å g a att t j u s a o c h d å r a m a n n e n, u t a n ä f v e n o m s i n m a k t att l e d a h o n o m till d e t g o d a o c h rätta, d å s k u l l e d e t visserligen se a n n o r l u n d a ut i världen.
K v i n n a n är ett b r ä c k l i g t käril, h e t e r d e t; j a g s ä g e r t v ä r t o m, manven är d e t b å d e h v a d karaktär och motståndskraft heter, o c h k o m m e h o n o m icke i frestelsens stund den r e n a, ä d l a k v i n n a n till h j ä l p, så s t o d e h a n s i g i a l l m ä n h e t g a n s k a slätt, d e t är m i n oförgripliga mening.
Men kvinnorna ha i g e n o m s n i t t ä n n u i c k e v a k n a t u p p till k ä n s l a af d e t s t o r a a n s v a r d e n n a m a k t å l ä g g e r dem.
F ö r m å n g a, m å n g a år s e d a n — d e t här börjar nästan s o m en saga, o c h verkligen, då j a g nu vidrör det minne j a g ämnar be- r ä t t a, är d e t s o m o m n å g o t af s a g a n s p o e s i o c h f r i s k h e t f l ä k t a d e f r a m d ä r u r, så m å n g a v e k a, underbara k ä n s l o s t ä m n i n g a r sätter det i r ö r e l s e i m i n själ, — f ö r m å n g a år se- dan umgicks jag s o m tjugufemårig ung m a n o c h lärare i å t s k i l l i g a af s t a d e n s s k o - lor h o s en kollega, en lektor, hvilkens h e m t y c k t e s m i g v a r a själf v a u r b i l d e n af j o r - disk lycka och harmoni.
N a t u r l i g t v i s be- r o d d e d e t t a p å h a n s h u s t r u — d e t är all- t i d i s å d a n a fall k v i n n a n s o m g ö r ' e t!
— h o n v a r e n af d e s s a v a r e l s e r, p å h v i l k a m a n ville tillämpa Birger Jarls o r d: » h a d e m i n b r o d e r d e t t a o g j o r d t » o.
Å t m i n - s t o n e v e t j a g, att jag b r u k a d e t ä n k a så o m henne.
Emellertid analyserade j a g aldrig närmare mina känslor för henne; en å två g å n g e r i v e c k a n k o m j a g p å b e s ö k h o s lek- torns, drack te hos d e m, diskuterade tidens frågor, s j ö n g duetter m e d frun o c h solade m i g i en lycka, s o m j a g afundades, icke m e d n å g o n k ä n s l a af b i t t e r h e t, u t a n m e d stilla, längtansfullt s v å r m o d.
Min v ä n o c h hans hustru hade endast ett b a r n, e n l i t e n flicka m e d l j u s a l o c k a r, blåa, lifliga ö g o n o c h e n l i t e n k v i c k t u n g a, s o m aldrig l ä m n a d e henne svarslös under vårt » k ä r l e k s g n a b b ».
T y h o n o c h j a g v o r o de bästa vänner i världen; så snart j a g kom, hoppade hon genast upp i mitt knä o c h fordrade m e d en förtjusande d e s p o t i s m d e n tribut, vid hvilken h o n blifvit v a n: en s a g a eller b e r ä t t e l s e eller ä n n u h e l l r e n å g r a roliga visor.
Dessa sistnämnda utgjorde h e n n e s f ö r t j u s n i n g; h o n s k r a t t a d e så, att m a n t y c k t e h e l a d e n lilla v a r e l s e n s k u l l e b r i s t a af g l ä d j e.
J a g v a r e n o m t y c k t v i s - s å n g a r e o c h v a n v i d p u b l i k e n s bifall, m e n a l d r i g h a d e j a g e n m e r a t a c k s a m o c h för- t j u s t å h ö r a r e ä n lilla E l n a.
att E m e l l e r t i d b l e f d e t m i g n o g efteråt k l a r t, i c k e v a r d e t blott f ö r h e n n e s s k u l l j a g u p p v a k t a d e d e n lilla flickan m e d r o l i g a vi- sor o c h karamellstrutar o c h undergifvet l y d d e alla h e n n e s b e f a l l n i n g a r; n e j, d e t v a r n o g o c k s å f ö r m o d e r n s skull, f ö r att d e l j u s a l o c k a r n e o c h b l å ö g o n e n så m y c k e t p å m i n d e om henne.
M e n, s o m s a g d t, j a g i n g i c k a l d r i g i nå- g o t a n a l y s e r a n d e af m i n a k ä n s l o r; j a g m i n - n e s d o c k, att j a g i c k e v a r l y c k l i g u n d e r d e n n a t i d.
D e t lif j a g själf f ö r d e v a r så o l i k t d e t t a stilla h e m l i f, s o m s t o d f ö r m i g likt ett o u p p h i n n e l i g t i d e a l, o c h d e n u n g a fruns b i l d k u n d e ofta, m i d t u n d e r l ö s - s l ä p p t a n ö j e n o c h m u n t r a fester, u p p s t i g a f ö r m i g o c h f y l l a m i n själ m e d e n k ä n s l a m i d t e m e l l a n s a m v e t s a g g o c h s v ä r m i s k, trå- nande längtan.
I t v å år u n g e f ä r h a d e m i t t f ö r t r o l i g a u m g ä n g e m e d l e k t o r n s fortfarit, d å j a g e n a f t o n, v i d ett b e s ö k h o s d e m, till m i n för- v å n i n g o c h s m ä r t a m ä r k t e, att frun p å nå- g o t sätt var förändrad e m o t m i g.
Först v i l l e j a g k n a p p a s t tro m i n a s i n n e n s vitt- n e s b ö r d, j a g f ö r s ö k t e intala m i g, att d e t blott var fantasier, m e n slutligen blef det m i g e j l ä n g r e m ö j l i g t att d ö l j a s a n n i n g e n f ö r m i g själf.
V a n l i g e n brukade h o n alltid i mitt sällskap vara vänlig, g l a d o c h obe- svärad, alldeles s o m m o t en g o d k a m r a t; i d a g d ä r e m o t v a r h o n — o k l a n d e r l i g t artig, d e t är s a n t, m e n p å ett a l l d e l e s obeskrif- b a r t s ä t t r e s e r v e r a d, så s n a r t h o n t a l a d e till eller s å g p å m i g.
J a g t r o r e j, att h e n - nes m a n märkte n å g o n t i n g; hennes sätt h a d e j u s t d e n n a lilla n y a n s af k y l a, s o m är e n k o m a f p a s s a d så, att d e n i c k e k ä n n s af n å g o n a n n a n ä n af h o n o m eller h e n n e, f ö r h v i l k e n d e n är ä m n a d, o c h s o m j a g t r o r att e n d a s t e n k v i n n a k a n l y c k a s å s t a d - komma.
D å vi suttit o c h pratat en stund, k o m lilla E l n a i n s p r i u g a n d e o c h, s e d a n h o n häl- sat, v i l l e h o n s o m v a n l i g t h o p p a u p p i mitt knä.
M e n i s a m m a ögonblick reste s i g frun, t o g litet h ä f t i g t E l n a s h a n d o c h d r o g h e n n e b o r t ifrån m i g.
» D u besvärar farbror, » sade h o n kort, » j a g v i l l e j att d u sitter h o s h o n o m.
» J a g b l e f så f ö r v å n a d ö f v e r allt d e t t a, att j a g i c k e k u n d e få f r a m ett o r d.
L i l l a E l n a s k ö t ut u n d e r l ä p p e n, s t r e t a d e o c h g j o r d e invändningar, m e n m o d e r n upprepade blott p å s a m m a k o r t a s ä t t: » D u b e s v ä r a r far- b r o r, » o c h d å E l n a e j v i s a d e s i g s i n n a d att l y d a, u t a n f o r t s a t t e att m e d m u n o c h lom- m a r g ö r a protester, t o g m o d e r n henne v i d h a n d e n o c h f ö r d e h e n n e u t ur r u m m e t.
Jag satt där alldeles slagen o c h handfal- len.
E l n a o c h j a g s o m v o r o så g o d a v ä n - n e r, h u r k u n d e h o n så p l ö t s l i g t h a b ö r j a t att b e s v ä r a m i g?
» Hvad.
hvad menade h o n?
» stam- m a d e j a g o c h s å g p å m i n v ä n m e d en hjälplös blick.
M e n han endast skrattade och ryckte på axlarna, l i k s o m h a d e han velat s ä g a: » frun- t i m m e r s i d é e r, s o m ö f v e r g å milt f ö r s t å n d.
» D å frun k o m tillbaka, v ä n d e j a g m i g e m o t henne o c h frågade på s a m m a förbryl- lade sätt: » M e n hvarför.
inte besvärar lilla E l n a m i g?
» Frun svarade b l o t t ett k o r t: » d e t är b ä s t, att h o n håller s i g i b a r n k a m m a r e n ».
M a n - nen kastade en förvånad blick på henne, o c h j a g, j a g k ä n d e m i g, u t a n att f ö r s t å n å g o n t i n g af a l l t d e t t a, p å ett n ä s t a n olid- ligt sätt stukad o c h tillrättavisad.
Jag m ä r k t e o c k s å att frun, t r o t s sitt l u g n, s å g litet u p p r ö r d ut, o c h att h o n m e d m e r ä n
v a n l i g ifver s y d d e p ä sitt b r o d e r i.
Slutli- gen b ö r j a d e vi samtala i andra ä m n e n och s t ä m n i n g e n m e l l a n o s s blef, o m ä n ej s å g l a d o c h fri s o m a n n a r s, d o c k m i n d r e t r y c k t.
A t t a d a g a r s e n a r e g j o r d e j a g åter ett b e - sök h o s l e k t o r n s; lilla E l n a k o m d å i c k e alls in o c h f r u n, e h u r u v ä n l i g, h a d e allt- j ä m t k v a r d e t t a h e m l i g h e t s f u l l a n å g o t af r e s e r v a t i o n o c h o g i l l a n d e, s o m j a g ej k u n d e förklara.
A l d r i g, v a r e s i g f ö r r eller s e n a r e i m i t t lif, h a r d e t h ä n d t m i g n å g o t, s o m så p å e n g å n g upprört, smärtat o c h förbryllat m i g som d e n n a skenbart o b e t y d l i g a tilldragelse.
Först o c h främst klargjorde den för mig, a t t j a g h ö l l p å att f ö r ä l s k a m i g i m i n v ä n s h u s t r u, t y j a g i n s å g s n a r t n o g, att m a n o m ö j l i g t k a n l i d a af e n d y l i k l i t e n o m s t ä n - d i g h e t, u t a n att m a n är eller h å l l e r p å att bli förälskad.
S ö m n e n flydde mig, matlu- sten f ö r s v a n n, j a g k u n d e k n a p p a s t s k ö t a mitt arbete, s o m en d r ö m m a r e gick j a g där hela dagen o c h grubblade öfver h v a d s o m k o m m i t emellan m i g och henne.
Trodde hon m å n n e, att j a g h y s t e n å g r a o t i l l å t n a k ä n s l o r f ö r h e n n e, o c h ville h o n i t i d a f v i s a mig?
Men jag kunde a l d r i g e r i n r a m i g, att jag visat henne något, jag hade ju dessutom icke förrän nu k o m m i j - till k l a r h e t m e d afse- ende på m i n a känslor.
Eller h a d e j a g p å n å g o t s ä t t sårat h e n n e?
G å n g p å g å n g g i c k j a g ige- nom d e n förflutna tiden, l e t a n d e b l a n d alla m i n a m i n n e n, m e n a l d r i g kun- de jag upptäcka ett d r a g, s o m t y d d e p å an- nat än e n ö p p e n förtro- lig v ä n s k a p o s s e m e l l a n.
g i f v a t a p p t, f ö r r ä n h o n s v a r a t lika r e n t ut.
— D e t dröjde emellertid ganska länge, innan jag k u n d e sätta detta beslut i verkställig- h e t; d e l s fick j a g e j n å g o t p a s s a n d e till- fälle, d e l s v a r j a g b l y g o c h tafatt, d e l s f a n n s n å g o n t i n g i h e n n e s v ä s e n, s o m alltid litet imponerat på m i g, o c h s o m nu naturligtvis g j o r d e det m e r a än någonsin.
S l u t l i g e n h a d e j a g d e n l y c k a n att k o m m a på b e s ö k en afton, då m i n v ä n lektorn var borta.
J a g ä m n a d e f ö r s t g å, d å j a g fick h ö r a, att e n d a s t frun v a r h e m m a, m e n till min f ö r v å n i n g o c h g l ä d j e b a d h o n m i g s t i g a in i m a n n e n s r u m, d ä r h o n s a t t o c h ar- betade.
Med klappande hjärta följde j a g hennes u p p m a n i n g; j a g slog m i g ned på vederbör- ligt afstånd o c h m e d l a m p a n emellan oss, så att h o n e j s k u l l e m ä r k a, h u r u p p r ö r d j a g v a r, o c h s e d a n vi n å g r a ö g o n b l i c k t ä m - l i g e n t r ö g t t a l a t o m l i k g i l t i g a saker, b l e f d e t en l å n g p a u s i v å r k o n v e r s a t i o n.
Nu, t ä n k t e j a g, n u m å s t e d u b e g a g n a tillfället, det å t e r k o m m e r kanske aldrig.
» S ä g m i g, » u t b r a s t j a g häftigt, o c h j a g h ö r d e själf, hur m i n r ö s t v a r t j o c k o c h o n a - Ett par v e c k o r för- g i n g o under d e n n a plåg- s a m m a sinnesstämning.
Ä n n u en g å n g h ä l s a d e jag på hos min vän, m e n j a g k ä n d e, att g l ä d - jen, trefnaden i sam- m a n v a r o n v a r b o r t a, nå- Fru E l l e n Fru A l m a C l e v e.
g o n t i n g h a d e k o m m i t på s n e d, e n f a l s k t o n, en- d a s t m ä r k b a r f ö r ett fint ö r a, s t ö r d e d e n t u r l i g af s i n n e s r ö r e l s e, » h a r j a g p å n å g o t h a r m o n i s o m f ö r r p r ä g l a d e d e aftnar v i till- s ä t t sårat er.
e f t e r s o m.
v a r d e t n å g o n - b r a g t e m e d h v a r a n d r a.
J a g v e t e j, o m m i n t i n g.
ville ni t i l l r ä t t a v i s a m i g f ö r n å g o n - väi: l e k t o r n f ö r n a m d e t t a, m ä n n e n ä r o n u t i n g.
eller h v a r f ö r d r o g n i lilla i a l l m ä n h e t m e r a g r o f k o r n i g a i s i n a f ö r n i m - E l n a ur m i t t k n ä d e n d ä r g å n g e n.
o c h m e l s e r, m e n att Jion m ä r k t e min n e d s l a - h v a r f ö r h a r ni allt s e d a n d e s s v a r i t för- g e n h e t är v i s s t, l i k a s å att h o n v a r m e d - ä n d r a d i ert s ä t t e m o t m i g?
» v e t e n o m, att h o n g i f v i t o r s a k därtill, o c h Hon blef r ö d ä n d a till h å r f ä s t e t v i d m i n a att h o n g j o r t d e t m e d full a f s i k t att ä n d r a f r å g o r o c h s l o g h a s t i g t n e d ö g o n e n; så b l e f något i vårt förhållande.
h o n lika b l e k, s o m h o n n y s s v a r i t r ö d, o c h E n g å n g flög d e n t a n k e n i g e n o m m i g: s k u l l e m ö j l i g e n hon?
M e n d å e r i n r a d e jag m i g h e n n e s l u g n a, k y l i g a sätt, h e n n e s n ä s t a n o v ä n l i g a b l i c k, d å h o n d r o g lilla E l n a ur m i t t k n ä, o c h j a g m å s t e g e n a s t — j a g e r k ä n n e r m i n s v a g h e t — s l ä p p a d e n n a före- ställning m e d en saknadens suck.
P l ö t s l i g e n, d å j a g en a f t o n g i c k o c h g r u b b - l a d e ö f v e r d e n g å t a, s o m så p l å g a d e m i g, s l o g s o m e n b l i x t, o m e j s a n n i n g e n själf, d o c k en a n i n g d ä r o m n e d i m i n själ.
I s a m m a ögonblick fattade j a g också beslutet att, k o s t a h v a d d e t v i l l e, tvinga h e n n e att v a r a ärlig m o t m i g; j a g v i l l e r e n t u t f r å g a henne, h v a d h o n hade e m o t mig, hvarför h o n b l i f v i t så f ö r ä n d r a d e m o t m i g, o c h i c k e Begär hos i Eder specerist Stockholm och de flesta l a n d s - ortsstäder satt en lång stund orörlig, alltjämt m e d blicken sänkt.
H v a d m i g beträffar t r o d d e jag, att j a g s k u l l e k v ä f v a s; m i n a h ä n d e r v o r o f u k t i g a af s i n n e s r ö r e l s e, o c h j a g k ä n d e mitt hjärtas pulsslag ända u p p i halsen.
H v a d skulle k o m m a?
» V i l l ni, att j a g skall s ä g a er s a n n i n g e n rent u t?
» sade h o n slutligen o c h fixerade mig m e d sina djupa, allvarliga ö g o n.
j a, » s t a m m a d e j a g, o c h, u t a n att förstå, h v a r å t h o n s y f t a d e, kände j a g instinkt- likt p å d e n b l y g s e l, d e n o r o s o m p l å g a d e mig, att j a g h a d e n å g o n t i n g f ö r ö d m j u k a n d e att v ä n t a.
» N å v ä l, » s a d e h o n s l u t l i g e n m e d ett all- varligt, nästan sorgset uttryck, » kvällen före A Gr af ström, &amp; C:is I / q f f p ert b e s ö k i h ö s t a s h a d e j a g m ö t t er u t e — ni s n u d d a d e n ä s t a n v i d m i n a x e l, f a s t ä n ni e j s å g m i g — o c h u n d e r a r m e n h ö l l ni en kvinna, s o m j a g visste var en olycklig, sjunken varelse, o c h m e d h e n n e samtalade n i lifligt o c h s k r a t t a n d e.
Förut hade jag alltid s a t t er m y c k e t h ö g t — o c h b l o t t d e n m a n, s o m j a g v e t f ö r a ett r e n t lif, k a n j a g s ä t t a h ö g t.
I ett ö g o n b l i c k s j ö n k n i f ö r m i g, och j a g ville e j att m i n lilla flicka s k u l l e v a r a g o d v ä n o c h u m g å s så f ö r t r o l i g t m e d en m a n, s o m j a g e j l ä n g r e a k t a d e.
» E n l å n g t y s t n a d f ö l j d e p å d e s s a o r d; för- gäfves skulle j a g söka beskrifva d e känslor af s m ä r t a, b l y g s e l o c h, s ä l l s a m t n o g, ä f v e n glädje och förhoppning, s o m genomström- made mig.