Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Blott hvetebrod och fint råg- bröd — rågsikt — har jag bakat enligt ofvanstående beskrifning, och jag förmodar, att meningen ej heller kan vara att i familj baka groft bröd för hvarje dag, ty det blefve slöseri med både tid och ved samt allt utom ekonomiskt.
Ett annat sätt att hastigt och utan vidare för- beredelser erhålla ett godt hvetebrod i mindre kvan- titet är att begagna jästpulver samt då rätta sig efter den bruksanvisning, hvilken alltid tryckt med- följer hvarje liten burk, som finnes att köpa i alla väl sorterade kryddbodar; men ofta upprepadt faller sig detta rätt dyrt.
I England och Amerika tillverkas hvetebrod rätt hastigt i privata familjer medels tillsats af soda, bicaroonat och andra ämnen, men brödet tager gärna en kärf och besynnerlig bismak däraf och håller sig ej sä länge mjukt som det med jäst tillsatta.
Men, oaktadt meddelandet af min bakningsmetod, som jag pröfvat under åratal, kan jag ej underlåta inlägga en gensaga mot olämpligheten af bakning för hvarje dag.
Ekonomiskt tör väl dylikt tillvägagående näppeligen blifva, enar spisen i sådant fall vanligen måste eldas starkare, än hvad jämt och nätt hehöfves för dagliga matlagningen; och bränslet, om man än tager det i egen skog, representerar dock ett kapital samt kostar för öfrigt att hemforola, söndersåga ocb uppbära i köket.
Stenkol bhfva äfven dyra och tillika besvär- liga att transportera och förvara.
Dessutom vet en hvar, huru odrygt det nyss ba- kade brödet är i jämförelse med det, som blifvit något äldre, t. ex. en ä två dagar gammalt, liksom det ju äfven är en känd sak alt i sanitärt hänseende och isynnerhet i magsjukdomar, så vanliga i vår tid, är det vida nyttigare att förtära bröd, som ej är allCeles färskt.
Hvad åter angår tiden, så blir det ju ändå alltid tidspillan att baka hvarje dag, äfven om jag skulle kunna komma därhän att därtill använda kanske blott 1 eller 1 / timme dagligen, men tiden är dyr- barare än allt annat.
Vill man därför baka blott 2:ne gånger i veckan, så skulle man kunna ' färska upp det gamla brödet.
Detta tillgår bäst på töljande sätt.
I en kastrull med kokande vatten ställer man ett bleckmått, som måste vara så mycket lägre än kastrullens höjd som brödets tjocklek, men också fylldt med kokhett vatten, fast ej ända till brädden, utan blott så pass mycket att stark imma utvecklar sig, utan att vattnet kokar öfver.
Ofvanpå måttet lägger man brödkakan, men tillser att ej så mycket vatten finnes i kastrull eller mått, att det når eller beiör kakan, hvarefter man pålägger locket och låter brödet kvarligga, tills det blifvit väl genomvärmt utaf imman.
Om denna är tillräckligt stark för att uppmjuka kakan, behöfver vattnet ej koka, medan kakan ligger ofvanpå måttet, i annat fall tillser man, att jämn och lindrig kok- ning försiggår, så att vattnet ej får stänka upp pä brödet, hvilket, sedan det är väl genomvarmdt, bort- tages, aftorkas och lägges på mjuk kudde och täckes med ylle, tills det svalnat.
S y s t e r Rose G e r t r u d.
x 2 x 2 Då man sålunda uppvärmer brödet, bör man ej taga mer, än som för hvarje gång åtgår, ty om det efteråt får ligga och torka, blir det vida hårdare än förut.
sig ha en stab af infödda sköterskor.
Flere barm- hertighetssystrar från franciskanerklostret i N e w York verka redan vid kolonien, men syster Rose Gertrud är den första kvinna, som lemnar Europa för denna ädla mission, o c h har med svårighet kunnat öfvertalas att mottaga lön af hawaiska regeringen.
Denna lön ämnar hon använda till att skaffa sina lidande patienter förströelse.
Historien o m pater Damiens ädla lif och de olika skildringarna rörande spetelska från Indien och Caplandet ha väckt allmän medkänsla för dessa olyckliga, och i England har bildats en fond till deras förmån.
— Miss A m y Fowlers ädla plan var före hennes afresa känd endast af några få, ty hon hatade tanken att prisas och berömmas, för hvad hon anser vara sin enkla plikt.
Ehuru det gick henne djupt till sinnes att skiljas från sin sörjande familj och sina vänner, som icke kunde undgå att känna, att de sannolikt sågo hennes rosiga ansikte och klara ögon för sista gången, kände hon dock ej ett ögonblick modet svika att ej orubbligt fullfölja den väg, dit hennes hjär- tas röst ledt henne in.
Med detta nummer följer till prenumeranter i lands- orten ett cirkulär från L. Westerbergs Tekn.
Fabrik, Gefle, ang. M. Larsens sundhetsbalsam.
2 1 97 Egnar sig apotekaryrket för kvinnan?
Byn Combe Down, två mil från Bath, har haft den glädjen att utgöra hemvist åt en af dessa hjältinnor, som visa oss, hur stark en kvinna kan bli i sin tro.
Då Miss A m y Fowler, numera känd s o m Syster Rose Gertrud, föreståndarinna vid Damiens sjukhus i Kalawas, Molokai, ännu i högsta blomningen af kvinnans ålder, hängifver sig åt dessa olyckliga, pestsmittade varelser, hvil- kas öde på senare tid väckt så mycken allmän med- ömkan, ålägger hon sig ett martyrskap, s o m be- röfvar döden dess udd För endast tjugufem år sedan såg den vackra staden Bath födas andra dottern till Rev.
Fowler, då adjunkt i St. Marys församling, Balhwick.
Barnet, som alltjämt visat en ovanlig intelligens, hade knappast lagt de tidigaste flickåren bakom sig, när hennes far utnämndes till predikant vid Balhs arbetsinrättning, en post s o m han ännu innehar, o c h familjen flyt- tade till Combe Down.
A m y Fowlers begåfning kunde ej döljas under » ena skäppo »; hon gaf sig hemifrån o c h blef sekreterare åt en konstkritiker i London.
Därpå begaf hon sig till Paris o c h lärde sättaryrket, efter några års allvarligt öfver- vägande omfattande den romersk-katolska tron.
Vid ungefär 20 års ålder beslöt hon att studera för det steg, hon nu tagit.
Hon lärde alla en god sjuksköterskas plikter o c h innehar en mängd be- tyg.
Hon egnade sig särskildt åt fall af spetelska, af hvilka alltid förekomma några få vid sjukhusen i Paris, o c h vid expositionen därstädes i fjol un- dersökte hon med intresse modellerna af lemmar och hufvuden af hawaiske spetelske, hvilka voro så vederstyggliga, att de flesta åskådarne så fort som möjligt vände ryggen åt dem.
Miss Fowler lemnade England den 18 jan.
detta år för att ensam resa genom Amerika till sin be- stämmelseort, i bästa helsa både till kropp o c h själ.
Hon kommer ej att stanna längre i Amerika, än s o m är nödvändigt för alt besöka en bror, bosatt där, o c h fortsätter sedan sin färd från San Francisco till Honolulu.
Liksom alla starka an- dar är hon omedveten om sin heroism.
Hennes egen risk är för henne helt o c h hållet af under- ordnad betydelse — endast en möjligen inträffan- de omständighet, som ej får eller kan afskräcka henne, ehuru hon är tillräckligt medveten o m sin fara för att uttrycka sin afsikt att noggrannt an- vända alla möjliga försiktighetsmått mot smitta.
Hon skall bli föreståndarinna vid det sjukhus, som bildades af pater Damien i Kalawas, på ön Molokai, för ej länge sedan en af de ömkligaste trakter på jorden, nu vaknande till lif o c h verk- samhet och lysande som ett centrum för det and- liga lif, som tänder i hvart hjärta en gnista af beundran o c h sympati.
Miss A m y Fowler skall bebo en hydda nära sjukhuset o c h skall under länner och gynnare af kvinnorörelsen söka ifrigt att utvidga området för de för kvinnan egnade yrkesarterna, såväl i industrielt hänseende — för att allt mera utveckla hen- nes handlag för arbeten, hvilkas utförande förut varit uteslutande öfverlemnadt åt män- nen — som med afseende på de psykiska anlagen för bestämda vetenskaper.
I Tyskland har nyligen inom en kvinno- förening, » Frauenwohl », diskuterats frågan om kvinnans kapacitet för apotekaryrket, och vi vilja nu anföra några kommentarier, som med anledning däraf varit synliga i en tysk tidskrift.
» Motståndarne till våra sträfvanden, » heter det i denna tidskrift, » skola ifrigt svara: men hvart vi än se oss omkring i Tyskland, representeras detta yrke endast af män, och säkert skall kvinnan äfven svårligen kunna bereda sig tillträde därtill. » Ja, tyvärr ha dessa motståndare ända hittills haft rätt, och det behöfs ett särskildt mod for att här re- presentera denna sak.
V i måste förgäfves se oss omkring i vårt fädernesland efter en enda kvinlig representant för detta yrke, och likväl lär oss en öfverbliok af våra närma- ste grannlaud, att t. ex. i Zurich finns en kvinlig apotekare, att en därvarande apote- kare förklarat sig mycket villig att som väl- komna hjälparinnor med god lön anställa da- mer, som egnat sig åt detta yrke; Frankrike, England, Belgien och framför allt Byssland visa oss fast anställda kvinliäja apotekare; här lemnar äfven universitetens frisinthet kvinnan obehindradt tillträde till detta yrke, och resultaten af dessa anställningar, af denna själfständighet bevisa, att kvinnan är det full- komligt vuxen.
Och kasta vi en blick bortom Atlanten, visa oss ganska höga siffror att kvin- norna där i mängd äro apotekare, såväl som skickliga läkare.
En sådan vy kommer modet att växa och ma- nar oss att varmt uppträda för saken, på samma gång historikern lär oss, att detta yrke en gång i tiden nästan uteslutande låg i kvinnohänder.
Förekomma icke i hvarje folks sägner och sagor historier o m kvinnans alldeles särskilda begåfning och skicklighet att tillreda allehanda
läkemedel oeh drycker?
Gestalterna af en Medea, en Gudrun, en Isoide träda fram för våra ögon, och därtill komma skuggbilderna af alla de arma, man brände som hexor för tillredandet af dylika läkemedel.
Men det är icke blott sagorna och myterna, som för- tälja oss om kvinnans skicklighet i denna konst, äfven en blick på apotekaryrkets hi- storia visar oss, att kvinnan icke blott i en- staka fall, utan mycket ofta utöfvade detta yrke och att hennes insikter däri hade högt anseende.
H o n var ensam läkarnes hjälpa- rinna, medan apotekarekonsten ännu hvilade i deras händer som en del af deras yrke, och innan den utvecklat sig som en själf- ständig vetenskap.
Dessa assistenter åtnjöto stor aktning, men måste äfven genom eds af- läggande åtaga sig allt ansvar.
En gammal tafla visar oss den mest berömda represen- tanten, Dorothea Biicherin, omgifven af sina böcker, retorter och glas.
I gamla krönikor ses ofta klagovisor öfver för stor kvinlig kon- kurrens o. s. v. Det åttonde århundradet berättar oss om de äldsta apoteken i Bagdad och Salerno.
Först i trettonde århundradet blef apotekarkonsten en själfständig vetenskap, och därmed infördes en sträng apotekarför- ordning, medicintaxa och statens pröfning af apotekarnes kunskaper och skicklighet.
Och nu börjar det allmänna utbredandet af apo- teken, hvarmed kvinnorna utträngdes ur yr- ket.
Likväl låg dess utöfvande i klostren i kvinnans händer, och världsbekanta blefvo ofta de där tillredda förträffliga läkemedlen, salvorna, dryckerna o. s. v. Äfven nu se vi, särskildt vid katolska sjukhus, systrarna inom sina apotek vara duktiga, med rikt ve- tande begåfvade farmaceuter.
Hvad fordrar då detta yrke?
Först oeh främst anlag för naturvetenskapen, insikt i zoologi, mine- ralogi och fysik, men förnämligast i botanik, par- makognosi och kemi: i botanik, från hvilken en stor del medicin härstammar, parmakognosi, som hufvudsakligast handlar om medicinens ursprung, egenskaper och användning, kemien, som lär oss tillredningen och pröfningen af densamma, medikamenternas blandning och gifternas verkan efter sträng vetenskaplig grund.
Vidare fordras en frisk kropp, som är fullt vuxen den icke obetydliga ansträng- ningen, men äfven ett icke obetydligt kapital för den länga studietiden.
Jämföra vi nu dessa fordringar med en kvinnas anlag och ställa den frågan till oss, om hon är egnad för detta kall — lyder svaret därpå obetin- gadt gynnsamt.
Ja, det motsvarar alldeles egendomligheten i kvinnonaturen.
Ty utöf- ningen af detta yrke fordrar icke utträde i offentligheten, utan hänvisar hennes verksam- het till hemmets härd, till den lidande mänsk- lighetens välsignelse för att fruktbringande tillämpa den förvärfvade skatten.
Och skulle inte kvinntas eljes ofta prisade lätta hand- lag, som särskildt fordras för kemiska arbe- ten, hennes stränga samvetsgrannhet till cch med i de minsta saker, hennes utpräglade ren- lighet, ordningskärlek och punktlighet vara tillräckliga egenskaper för detta yrke?
Dessa alla äro specielt kvinlig aegenskaper, och där- till komma hennes kärlek till naturen och en viss köpmansbegåfning, som till och med hennes motståndare måste erkänna.
Betydande nutida auktoriteter hafva tiller- känt kvinnan synnerlig skicklighet, ja glän- sande begåfning inom apotekarkonstens om- råde.
Det bästa beviset därför är, att kvin- liga assistenter med bästa resultat blifvit an- ställda vid betydande laboratorier, ja till och med många gånger få företräde framför de manliga assistenterna.
Oeh om hennes intel- lektuella begåfning, så väl som hennes kropps- krafter, äro tillräckliga, för att hon skall kun- na genomgå de erforderliga examina — om äfven hos oss hörsalarne öppnas för henne, skall hon säkert visa sig fullkomligt medve- ten sin stora uppgift, sin ädla ansvarsfullhet just beträffande detta kall, af hvars mest samvetsgranna utförande ofta tusendes väl beror, och hufvud och bjärta i förening skola säkert åstadkomma de bästa resultat, därmed lemnande det bästa beviset på, att äfven den tyska kvinnan är fullt värdig detta svåra, men välsignelserika yrke. » Helt visst eger det mesta i denna den tyska tidskriftens framställning äfven sin till- lämplighet för svenska kvinnor och svenska förhållanden.
Nästa repris lär bli Rossinis » Bar- beraren i Sevilla » med fröken Petrini som debutant i Rosinas parti.
K. dramatiska teatern ger med behaglig omvexling och allt fortfarande för fulla eller goda hus de trenne styckena » Chamillac^, » Dora » och » På nåd och onåd ».
Vasateatern, som fortfar att med oförminskad fram- gång spela » Mikadon », hvilken redan gifvits ett 30- tal gånger, förbereder till uppförande Millöckers nyaste operett » Der arme Jonathan », hvilken öfverallt i utlandet vunnit det mest entusiastiska bifall.
Hrr Arvid Ödmanns och Salomon Smiths matiné sistl. söndag hade naturligtvis alldeles fyllt Berns stora salong.
De båda sångkonstnärerna, hvilka väl torde få anses vara de mest framstående hvar på sitt om- råde i vårt land, skördade det mest entusiastiska bifall.
Ett värdefullt biträde lemnades ock af fröken Petrini samt professor Ivar Hallström och hr John Jacobsson, de båda senare som tonsättare och ackom- pagnatörer.
Programmet var ock synnerligen väl sammansatt.
Tillställningen kan räknas till de för- nämsta under säsongen.
Musikföreningen gifver fredagen den 28 dennes sin första konsert för i år, då Berlioz ' » Faust », hvilken redan nästan hunnit blifva populär, för sjunde gån- gen uppföres.
Solisterna blifva de samma som förut, nämligen fru Edling, hrr M. Strandberg, S. Smith och H.
Nygren.
Säkerligen skall ingen musikvän försumma att återhöra det märkliga tonverket.
Filharmoniska sällskapet är äfvenledes färdigt att gifva sin första konsert för året, tisdagen den 4 mars.
Denna torde ock varda en af de intressantaste, som här på länge gifvits.
A densamma kommer nämli- gen att utföras Joh.
Bachs Mattheus-Passion, skildringar af Jesu lidandes historia efter evangelisten Mattheus af Picander, öfvers.
till svenska språket af Adolf Lindgren.
Orkesterbearbetningen är af R o b.
Franz, ackompagnementet till recitativen af N.
Gade och A.
Hallen, sällskapets nitiske och skicklige dirigent.
Som solister uppträda fru Dina Edling, fröken B. Wichman, hrr M. Strandberg (evangelister), C. F. Lundqvist (Jesus) och G. Holm (öfverstepre- sten, Pilatus).
Orkesterackompagnementet utföres af Balduin Dahls orkester från Köbenhavn, förstärkt med flere härvarande musici.
Det hela lofvar en sann musikalisk högtid.
Konserten hålles i Öster- malms kyrka och börjar kl. 7,30 e. m. o Matiné gifves söndagen 2 mars i musikaliska aka- demien till förmån förBrefbärarnes enke-och pupill- kassas grundfond.
Medverkandearo fru Ostberg, frö- ken Jungstedt, operasångarne Ödmann, Lundquist, Nilsson, Edberg och Bröderman, premieraktör Back- ström, brefbäraren Vestin samt en utvald manskör.
Programmmet är mycket anslående.
I Blanch ' konstsalong förevisas tills vidare alla dagar tvänne fonografer.
Se vidare annonsen!
Kärleken är kvinnornas lefnadshistoria; hos männen är den en episod.
Fm de Stael.
En berättelse från af Skåne Jane G e r n a n d t (Forts.) fjllfjet var en sex sju år sedan August Jonathan ^ j ^ &gt; Collin fick Tyddinge pastorat och gifte sig med Truls nämndemans äldsta dotter.
Den dag, man kunde kalla hans Ingrid ' fru pa- storskan ', var nämndemannen icke god att möta i en smal gata.
Högfärden hade farit i honom, och det första han gjorde var att sätta Karna i stadsskola.
Där blef hon f i ö kenbildad för två kronor i månaden, om man inte räknade de syndapengar, som kastades ut för musik, men dem kunde Truls Jins nog hålla reda på.
Han talade om för hvem, som ville höra på honom, att ' Nepoleoms Mars ' gått till femton kronor efter tjugufem öre i timmen, och knep oeh knep på de styf- rar, som skulle ut till ' mosiklärdomen '.
Det hindrade honom dock inte att köpa ett af de dyraste pianon, som stodo att få för pengar inne i Lund, eller att vara ' spendersam ', när det var fråga om skolan, där Karin Tydén studerade ' bibelsk ' historia, skref ef- ter förskrift och läste tyska, fast hon aldrig kom så långt, att hon hann hemta sig från sin forvåning öfver, att tyskarne sade: ieh bin gewesen, när ' jag har ' nu en gång för alla heter ieh habe.
Det, som tog mest tid och ' en hisklig hop ' med pengar, var lik- väl alla de fina arbeten, ' skolefruen ' kunde hitta på, och det var ingen ända på alla de pärlor och all den ' virkeltråd ', Karna kunde skrifva upp, när Truls Jins var sinnad att se, hvar frökenbildningen satte hårdast åt hans skinnpung.
Men hade han fått sig ett par glas, så kunde han bli våt i ögonen, bara han tänkte på ' tösabiten ', som gick där- nere i Lund och blef så bildad, att hon väl knappt ' estimerade ' far sin: » D u och jag, mor, vi har inte lärt nå ' t, därför kan di spektakla, hur di vill, med oss två gamla, » sade han, men den, som ' spektaklade ' allra bäst, det var i alla fall han själf, ty då han en vacker dag lade sig ned att dö, blef det en storartad konkurs efter honom.
Mor Truls Jins fick gå från gård och grund, och om inte pastorskan Collin dött från två små poj- kar ett hälft år förut och det behöfts en barnpiga hos prestens, hade väl nämndemans- mor fått tak öfver hufvudet, där hon minst väntat, ty hela Tyddinge sade, att pastorn knappast skulle dragit sig för att se sin svär- mor på fattighuset, när Truls Jins gjort ho- nom det sprattet att lefva så skamligt ' öf- ver sig '.
; Men hvad ingen Tyddingefantasi kunde drömma om, det var hvad pastorn kände, när hans unga svägerska kom hem till sin fars begrafning och han såg henne fullt utvecklad — stark, nästan grofbyggd, med en fast ung- domlig fyllighet öfver den höga gestalten och med ett ansikte, så egendomligt vackert, att han endast sett ett sådant förut.
Hon var som Ingrid och ändå icke som Ingrid: det var samma mörka skönhet, men yppigare, uttrycksfullare — nästan vild.
August Col- lin fick hjärtklappning inför denna sjutton års flicka.
När han skulle tala till henne, ville alla ord springa ifrån honom, och han satt där handfallen — skygg.
En dag stodo alla Tyddingetungor stilla af förvåning; — prästgårdskammaren hade upplåtits åt fröken Tydén, som drog dit in med stramalj och tapisserinål.
Hennes svå- •
ger hade alls icke velat höra talas om, att hon skulle ut och söka tjänst — — — — » Pastorn kan väl själf ha nytta af henne i huset, » sade riksdagsman Måns Hansson på en kyrkostämma.
» Jag ber så mycket om ursäkt, men min svägerska är ett fruntimmer med ' bildning ', » svarade pastor Collin.
Ifrån den dag Karna kom till prästgården, satt hon vid fönstret vecka ut och vecka in och broderade på en spräcklig katt, som in- tresserade hela huset.
Mor Truls Jins och pigorna gjorde stora ögon, bara de kommo i fenomenets närhet, och pastorn frågade oupp- hörligt, hur långt Karin hade hunnit.
Det var också märkvärdigt att se, hur stilla hon satt där oeh sydde, och hur blek och fin hon blef om sin kind.
August Collin drömde, att han såg sin blida Ingrid stå upp i henne, men kom han bara fram och ville stryka henne öfver håret, kastade hon med hufvudet som en vildfåle och såg upp med ett par ögon, som sade honom besked: T a m!
jxh- nej, du, det blir jag aldrig!
Han gick där och preludierade till frieriet, men hon ville icke höra på honom, annat än då han talade om katten.
Skulle den bott- nas med pärlor eller silke?
— Garn kunde naturligtvis icke komma i fråga till en katt, som låg på silkesdyna.
Ja, nog låg han på silkesdyna, det var då visst och sannt, men det kunde väl ingen människa rätt gärna missunna honom, när det var det enda han hade att hålla sig till i ett haf af ljusblå glaspärlor, som växte dag efter dag, fast frö- ken Tydén visade sig besynnerligt håglös, när det led mot våren och ' utarbetet ' började på markerna.
Hon satt och petade i pärlorna med en nålstackare, som såg bedröfligt liten och vilsekommen ut mellan hennes stora, styfva fingrar, och så kom hon att stöta till asken, så att pärlorna trillade ut på golfvet.
Tog det henne, kunde hon låta dem ligga där och springa ned i trädgården, där mor Förslag till matordning för veckan 2 — 9 mars.
Enklare bord, billigare anrättningar.
S ö n d a g: Buljong med ris; kokt oxbringa med pepparotsås och potatis; apelsinpudding.
M å n d a g: Puré på bruna bönor; stufvadt kokt oxkött med äpplen.
T i s d a g: Inkokt braxen; risgryns- välling.
O n s d a g: Hvarjehandapudding; saft- soppa.
F r e d a g: Artpuré med fläsk (fläsket skuret i tärningar och jämte rostadt bröd serveradt i purén); arma riddare med sylt.
L ö r d a g: Skiflax med stufvad po- tatis; äppelsoppa.
Apelsinpudding: Mjölk, mjöl och smör få koka tillsammans, kallna och tillsättas med tre väl vispade ägg, soc- ker och apelsinmarmelad, hvarefter allt- samman hälles i en form, beklädd med smördeg, och gräddas.
Stufvadt oxkött med äpplen: Ofver- blifvet kokt oxkött skares i tunna skif- vor, det feta nedlägges på botten af kastrullen, det magra ofvanpå, kryddas med salt, nejlikor och stekes en stund i slutet kärl.
Äpplen skalas, urtagas, skäras i tunna skifvor, som läggas of- vanpå köttet, och några skedar vatten tillsättas; kokas därefter utan att om- röras.
I stället för äpplen kunna äf- ven goda sviskon användas.
Arma riddare: A g g, socker och mjöl vispas.
Mandelbrödet skares i Truls Jins stod och gräfde omkring krusbärs- buskarne.
» Ah, mor, låt mig ta ' ett spadetag, » bad Karna.
» Ä r du tosig, t ö s?
» Mor Truls Jins såg sig ängsligt omkring: » Tänk, om pastorn skulle komma. » » Ja, hvad bryr j a g mig om det?
Jag gör hvad jag vill, » sade tösen.
» Stora ord och fett fläsk fastna inte i hal- sen.
G å du bara in med dig. » » Nej, gonn, gör jag ej, » skrattade hon och grep fast i spaden.
I det ögonblicket kunde skälmen blänka fram i de gamla ögonen under kluten och mor Truls Jins ropa: » Karna!
Passa dig!
Länsmannens Ka- trina! » Flickan släppte spaden och stod rak som ett ljus med armarna nedåt sidan, men hen- nes mor förde handen öfver munnen och strök bort ett litet leende: » Tös, hvad du är dum! » Karna vände sig om; - - hon såg inte skymten af Katrina Topp, och hon visste inte, om hon skulle känna sig ond eller god på ' det gamla lif, ' som böjde sig öfver spa- den, men hur som helst så hade hon blifvit påmind om, att hon var fröken Tydén, och det enda fröken Tydén hade att göra, det var att gå in och plocka upp de blåa pär- lorna oeh sätta sig till att bottna katten.
Men att han verkligen blef bottnad, det hängde på ett hår, ty fröken var nästan omöjlig för ' inarbete ', när det blef sommar och hövag- narne skramlade förbi kammarfönstret.
Hon höll katten en hel aln ifrån sig och hennes blåa ögon blänkte mot hans gröna: » Ditt räliga kattalif, skall jag aldrig bli af med d i g?
» sade hon, och så ryckte hon honom till sig och sydde fast ett par pärlor, som kommo åt galet håll.
Fröken Tydén grät i förar- gelsen, sedan så for katten i väggen och frö- ken ned för trappan och ut i trädgården.
Hon ville se den, som kunde hindra henne skifvor och doppas häri.
Smultron el- ler jordgubbar eller andra bär, körsbär o. s. v., krossas och blandas med soc- ker och några till hårdt skum vispade hvitor samt utbredas fingerstjockt på brödskifvorna, som stekas i smör, utan att vändas, rcen under stekningen be- gjutas med det heta smöret.