Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
' - å nu julen, som ju framför allt är en ungdomens högtid, står så nära för dörren, vilja vi erinra alla föräldrar och för öfrigt en hvar, som med en gåfva önskar glädja någon af de unga — det må vara en gosse eller en flicka — om en julklapp, hvilken helt visst mer än de flesta andra skulle medföra glädje, nytta och varaktig fägnad.
Vi syfta härmed på ett prenume- rationskvitto för det kommande året på tid- ningen » Kamraten », hvilken utan jämförelse står främst bland nordens ungdomsblad, lika mycket i de vuxnes erkännande som i de unga läsarnes eget tycke.
En julbok kan visst vara bra, men den är snart ut- läst och lägges sedan undan att glömmas.
» Kamraten » kommer däremot igen året om, alltid med ny lärdom, ny förströelse, nya uppslag till slöjd, sysselsättningar och lekar.
Fosterländsk, frisk och hurtig är han i alla skiften.
Vi bedja därför att få fästa våra läsarinnors synnerliga uppmärksamhet på den stora annonsen i detta nummers an- nonsbilaga, som innehåller utförligare upp- lysningar om hvad Kamraten till det kom- mande året har att bjuda sina vänner.
* Pd gamla dagar.
K yligen frågades i Idun af en » innanför disken bunden syster », hur hon skulle använda sin inkomt 40 kr.
i månaden, så hon ändå kunde spara en slant.
— Efter genomläsandet af detta uppsteg ånyo en länge närd önskan hos mig om en slags pensionsinrättning för alla kvinnor, undan- tagandes de, som ha anställning vid post, telegraf, folkskolor eller eljes komma i åt- njutande af pension efter vissa tjänsteår.
Huru många kvinnor finnas icke, som äro lärarinnor i privata hem, sitta å kontor, äro i affär, gå som man säger » frun tillhanda » och dylikt.
Dessa ofta illa aflönade kunna af sina små löner icke göra några insättningar i lif ränteanstalter, därtill fördas för mycket, för att en gång uppbära en liten årlig pension.
Om vi besinna alla de storartade stiftel- ser här i Sverige, afsedda för änkor och ogifta kvinnor, så har det nog visat sig mer än en gång att det icke just blir den mest behöfvande, som först får den lediga platsen där, utan det beror — detta som allt annat — på » tur och gynnare ».
Jag vet mer än en som bor fritt i dylik stiftelse, oak- tadt stora inkomster.
Dylikt alstrar j u bit- terhet hos den ena människan mot den an- dra, och detta böra vi väl motarbeta på alla sätt.
Om en pensionskassa i nämnda syfte bil- dades genom frivilliga gåfvor af bättre lot- tade och dessa välvilliga gifvare, som offra stora summor på palastlika stiftelser, i st. gåfve dessa penningar till » Kvinnans pensionsinrättning » så kunde alla — som själfva ville göra sina inbetalningar — kom- ma i åtnjutandet af en liten pension på äldre dagar och så själfva hyra rum efter behag Huru sedan hvar och en förvaltade sitt pund, fick bero på dem själfva.
Om den årliga inbetalningen sattes så lågt som 12 ä 15 kr., skulle nog den minst aflönade gär- na göra denna insats för att på så sätt gå en sorgfriare ålderdom till mötes.
Hos en af mina umgängesvänner var ett äldre fruntimmer som hushushållsmamsell eller — förlåt mig — fröken; hon var en af dessa nöjda människor, som ha föga eller inga anspråk.
Tacksam och glad för den minsta lilla välvilja, som visades henne, be- skärmade hon sig sällan öfver någon eller något, men på tu man hand kunde hon dock fälla yttranden s o m: » snart är jag väl för gammal att tjäna, hvad skall jag då taga mig till, och hvart skall jag hän, när jag icke förmår arbeta mera » o. d.
Det gjorde mig så ondt om henne, men som jag själf var utan medel, kunde jag intet annat göra än trösta henne med att familjen nog aldrig skulle taga sin hand ifrån henne; dock därpå kunde och ville hon ej bygga, intet löfte var henne gifvet.
Nu frågar kanske någon: hur gick det henne?
Ja, troget tjä- nade hon samma familj i 20 år för 100 kr.
pr år — de 5 senaste 125 — och då hon vid 70 års ålder lämnade sin plats för att hvila på gamla dagar, erhöll hon vid afske- det med varm hand 200 kr., möbler till ett litet rum och löfte om första årets hyra — och nu, ja, nu äter hon » nådebröd » hos en brorsdotter.
Detta är lönen för ett sträfsamt, plikttroget lif i andras tjänst.
Nog måtte det kännas bittert för den, som ej legat på latsidan.
Ett annat fruntimmer måste redan vid 14 års ålder af bryta skolan, för att — då föräldrarne råkade i mindre omständigheter — söka genom hvitbroderi förtjäna något till sitt uppehälle.
Hon har nu i 30 år, och hon fortfar än, utfört sådana arbeten på ett sätt som visar stor skicklighet, ja, ingen skulle kunna se spår af att en nål genomgått de- samma.
Nå, förtjänsten, hvar är den?
Jo, den är ej större än att hon med sparsam- het kan kläda sig enkelt och så lefva hos sin mor på hennes lilla pension, men när modren för alltid är borta, hvad stundar då?
Ja det vete Gud allena.
Sådana exempel skulle kunna framdragas många, men d e t - ä r med smärta jag tän- ker på dem, och därför vare det sagda nog.
Just som jag är i begrepp af sluta detta
lilla inlägg ser jag af tidningarna att kap- tenen frih.
G. Raab hållit ett föredrag i Hotel Continentals lilla sal i Stockholm, om pensionering af allt Sveriges folk.
Det var verkligen med stor glädje jag läste om detta föredrag för den vackra sakens skull.
Blott det uu icke dör bort, ntan upptages och sättes i verket af dem, som ha makten i sina hän- der.
Skulle verkligen den dag randas att en dylik pensionering komme till stånd, så kunna vi icke vara n o g tacksamma mot den ädle, varmhjärtade mannen, som varit upphofvet därtill.
» Bescheicfen ».
* När de kungliga färdas å järnväg.
Ett åpropos till vårt konungapars norska julresa.
y J e t gifves väl få regerande furstliga hus i Europa, hvars medlemmar vistas så ofta på resor som vår egen kungafamilj.
Tyska kejsaren personligen kanske undan- tagen.
Vår konung är outtröttlig, när det gäller att lära känna sitt land och folk.
Han tager personligen liflig del i landets utveckling på olika områden, följer med lef- vande intresse det nydaningsarbete, som i alla landsändar pågår, antingen det nu gäl- ler öppnandet af nya samfärdsleder, anläg- gandet af industriella verk eller hållandet af möten, där andlig och materiel kultur taga nya tag och hämta kraft för att bereda jordmån för vårt lands framtida utveckling.
Ofta är kungen då med, färdas vid dylika tillfällen dag och natt genom långa sträckor af vårt land, än sjöledes å sitt chefsfartyg Drott, men mest likväl å vårt vidtutgrena- de järnvägsnät till de orter det gäller att besöka.
Drottningen, som ofta åtföljer sin gemål vid hans resor till broderlandet Norge, färdas dessutom icke så sällan till utlandet för att där vårda sin hälsa, hvilket senare också är fallet med kronprinsessan, och hvad kronprinsen beträffar, gifver han sin höge fader icke efter i vetgirighet, när det gäller att å ort och ställe taga reda på, huru vårt folk har det i helg och i socken.
Prinsarne Karl och Eugen äro också flitiga resenärer, hvilka än, åtminstone förr årligen, resatill sina respektive hertigdömen Västergötland och Nerike för att där fullgöra militärtjänst, än i sällskap med den kungliga familjens öfriga medlemmar och än allena företaga rekrea- tionsresor, jaktresor m. m., hvarvid äfven de komma i rikt tillfälle att lära känna vårt folk och se vår omväxlande, vackra natur.
Den kungliga familjen reser naturligtvis bekvämt och har sina egna vagnar, som äro inredda med all möjlig komfort och smak.
Ibland resa medlemmarne af kungahuset med de ordinarie tågen, hvarvid en eller flere af deras egna vagnar medfölja dessa tåg, på kortare sträckor händer det till och med rätt ofta att tågets vanliga vagnar användas, men oftast, åtminstone då det gäller deras majestäter, anordnas kungliga extra tåg.
Och nu skola vi föra Iduns ärade läsarinnor in i ett kungligt extratåg med dess olika vagnar, från början till slut, beundra den elegans, som där är rådande och som gör det hela till en rad sammanhängande kung- liga gemak i miniatyr, och prisa de prakti- ska anordningar, som göra en resa i ett så- dant tåg så litet besvärlig som möjligt.
Konungens vagn, hvilken, liksom drottnin- gens och kronprinsens, är b y g d efter bogie- systemet, är sammanbygd af tvänne äldre korta vagnar, till hvilka fogats ett mellan- stycke och har därigenom den ansenliga längden af 19,4-7 m. öfver bufferterna.
Från ena gafveldörren inträder man först i konun- gens sängkammare med möbler, väggar och tak i ylletyg i grå färgton.
Där finnas långs ena väggen en större inventionssoffa, en större fåtölj samt skrifbord.
Därintill gränsar ett mindre rum för uppvaktningen, och från detta kommer man till en mellan- salong, hållen i rödbrunt och med två sof- for.
Båda dessa rums möbler äro enkla och klädda med ylletyg: Från salongen inkom- mer man i sessionsrummet, hvilket äfven kan användas till matsal.
Här är allt vackert och konstnärligt.
Midt på golfvet står ett större bord och bestå möblerna i öfrigt af en soffa och älfva lösa stolar, klädda lik- som väggarne med gyllenläder.
Taket är i ekboasering i vackert rutigt mönster.
Bakom detta rum, närmast den andra gafvelväggen, är ett serveringsrum, hållet i ek, samt ett toalettrum.
Drottningens vagn, som nyligen undergått reparation i Göteborg, ter sig till det yttre med sin mörkblå färg med gula ränder, öfver hvilka fernissan kastar en jämn, vacker glans, särdeles prydlig.
Vagnen, bygd vid Atlas, är liksom konungens sammanbygd af af två äldre, kortare vagnar och har sam- ma hufvuddimensioner.
Träbeklädnaden in- uti är i polerad valnöt.
Inkommande vid ena gafveln genom en dubbeldörr, hvars ena halfva följer med den andras rörelse, befinna vi oss först i drottningens salong, hållen i blå sidenbrokad med vapnet tre kronor i guld.
Här finnas två soffor och sex fåtöljer, hvilka sammanställda bilda ytterligare två soffor, samt ett bord med fällskifvor.
Från detta rum inkommer man i en mindre af- delning för uppvaktningen, med stolar af röd schagg.
De uppvaktande få sina hviloplat- ser för natten inrättade på följande prakti- ska sätt.
I väggen midt emot en fåtölj kan en lucka fällas ned, hvilken bildar ena hälf- ten af en bädd, till hvilken fåtöljen utgör den andra hälften.
Därifrån kommer man in i en mindre salong, hållen i brunt, och upptagande två soffor, samt därinvid toa- lettrum för uppvaktningen.
Genom ytter- ligare en afdelning för uppvaktningen in- kommer man i drottningens sängkammare, där h. m:ts säng står utefter ena långsidan.
Fönstren på denna sida äro igensatta och väggen madrasserad för undvikande af allt drag.
Under vinterresor är väggen dessutom klädd med rika vargfällar för att hindra kylan att intränga.
Rummet är hållet i rödt och klädseln af sidenbrokad samt upptager stolar och ett toalettbord i vackert skulpte- rad ebenholz.
Längs bort i denna del af vagnen befinner sig dessutom drottningens toalettrum, garderob m. m.
En annan vagn, som tilldrager sig upp- märksamhet, är honungens audiensvagn.
Det är en tvåaxlad kort vagn, som innehåller ett enda större rum jämte en tambur.
Båda vagnssidorna bestå nästan af idel fönster, hvarigenom de resande här hafva den präk- tigaste utsikt åt alla håll.
Tamburen är i valnöt och klädseln i salongen hållen i rödt.
Här finnas fyra soffor samt ett bord.
Ett mera behagligt audiensrum på resor kan man icke gärna tänka sig.
Här samlas konun- gens stab och andra med hvilka h. m:t under lifligt samtal tillbringar dryga tider af resan.
För de resandes blickar upprullas här under tågets gång det ena fängslande natursceneriet efter det andra.
Yttersidorna under de stora fönstren äro ornerade med smide i konstnärlig form, för- gyldt och måladt.
På afstånd verkar denna ornering som ett filigramsarbete i stort.
Något enklare till det yttre är kronprin- sens vagn, hvilken emellertid är inredd på ett mycket praktiskt och inventiöst sätt.
Vagnen består af en bogievagn af samma längd som konungens och drottningens vag- nar.
Den har i motsats till förut beskrifna vagnar platform samt korridor till större delen af sin längd och är till ungefär half- va längden upptagen af vanliga kupéer för uppvaktningen.
Dessa kupéer äro klädda med rödt schagg.
I midten af vagnen befinner sig kron- prinsens sängkammare och vid sidan däraf ett hela vagnens bredd upptagande rum, som användes till matsal och audiensrum.
I salongen och audiensrummet äro väggarne hållna i ljusa färger.
Möblerna äro öfver- dragna med buffelhud.
A ett midtbord äro hörnen af rundade, så att de fyra stolarne med sin halfcirkelformiga karm kunna skju- tas ända in till hörnen, hvarigenom ingen plats tages för stolarne, när dessa icke an- vändas.
Kronprinsessans vagn, en kort tvåaxlig vagn, är till inredningen ungefär lika med kron- prinsens samt upptager sängkammare, ett samlingsrum och en kupé för uppvaktning.
Vagnarnes yttre förråder redan deras sär- skilda bestämmelse.
Alla metall- och brons- beslag äro rikt och konstnärligt ornerade, och detaljerna utförda med stor omsorg.
När dörrarne öppnas, slås genom en meka- nism ett nedre beläget trappsteg ned, färdigt att bestigas, och äro alla trappsteg belagda med i olika mönster pressad kautschuk för att förekomma halka.
Värmeanordningen i vagnarne är naturligtvis den bästa.
Be- lysningen sker med gas, men finnas i reserv både fasta och flyttbara ljusstakar med stea- rinljus att tillgå, ifall gasen skulle strejka.
Vagnarne äro så inrättade att genomgång är anordnad och sker detta mellan konun- gens och drottningens vagnar genom en täckt gång, så att intet obehag af regn eller blåst förekommer.
Dessutom finnes en särskildt, tvåaxlig vagn för uppvaktningen och en köksvagn, som användes vid långresor och då de kung- liga resandena ej äta å stationerna.
Men det göra de nu mera nästan alltid.
På den långa färden härom året uppåt Norrbotten, då statsbanans dåvarande slutlinie invigdes, var köksvagnen med.
Våra järnvägsrestau- rationer äro j u en del af de exemplariskt skötta anordningar vid statsbanorna för resandenas bekvämlighet, hvilka, jämte de mångenstädes prjrdliga stationshusen, de täcka, förtjusande planteringarna och blom- sterrabattena vid stationerna, tågpersonalens ståtliga, snygga utseende och aldrig svi- kande höflighet mot resande, väcka utlän- dingens odelade uppmärksamhet och erkän- nande likaväl som dessa egenskaper hos vårt eget lands resande befolkning stå i hög kurs.
Och våra kungliga själfva prisa högt mathållningen.
å dessa restaurationer, an- tingen det gäller att i hast intaga en lättare kaffefrukost i Gnesta eller Katrineholm, en styfvare middag i Storvik, Hallsberg, Laxå eller Falköping eller en läcker supé i Näs-
sjö, detta senare ställe ett Eldorado för alla läckergommar.
När de kungliga personerna, medföljande bantågen, intaga sina måltider å statio- nerna, unna de sig icke längre måltidsrast än högst 20 minuter (den för vanliga re- sande uppgår i allmänhet till 16 minuter), en kort tid tycker man för att i lugn och ro få njuta af det myckna och goda, som då bjudes i matväg.
Men m a n vill fort fram, det tyckes vara allas lösen.
Den sven- ska arrangeringsförmågan firar triumfer vid dylika tillfällen.
Restauratörerna, under- stödda från järnvägens sida, dekorera med flaggor och grönt i rika festoner, servisen är den praktfullaste som man kan få fatt uti och duktygen blänka i renlig glans.
Allting går med ackuratess och behändighet.
Konungen är äfven under järnvägsresorna själfva rörligheten.
Gör tåget aldrig så kort uppehåll å en station, så går h. m:t ut på platformen och samtalar med där samlade personer och grupper o m deras ställningar och förhållanden i orten.
Inne i de kungliga vagnarne fördrifves tiden på olika sätt, med samtal o. d.
Hurudan är säkerheten å ett kungligt extratåg?
I hvarje vagn finnas för de resande lätt tillgängliga apparater för handbroms, va- euumbromsinrättning (luftförtunning) o c h, för resor å utlandets järnvägar, bromsin- rättning efter Westing house system (luft- tryck).
Stationsinspektorerna själfva måste personligen tjänstgöra, då ett dylikt tåg stannar eller passerar en station, banbe- vakningen är fördubblad och öfriga försik- tighetsmått noggrant iakttagna.
Ofta med- följer å tåget öfverdirektören för trafikaf- delningen såsom högste tågledare, annars trafikdirektören i hans ställe.
A lokomoti- vet färdas dessutom vederbörande ban- och maskindirektörer, hvarjämte telegrafinspek- tör och verkmästare m.
äro tillstädes, i fall något skulle inträffa.
blomster och läto dem dricka af daggen på gröna blad.
gen skulle expedieras på själfva juldagen, Då var sol, då var fröjd, då kände v i hvars datum det bär, utsändes med anled- en aning af evighetens ovanskliga glädje.
ning af helgdagarne först måndagen den Jag vill böja mig ned och kyssa drifvan, 28 december.
som lagt sig öfver minnenas källa.
Hör, I detta sammanhang erinra vi ock om huru det porlar där nere!
Hon lefver ännu, önskvärdheten att våra läsarinnor i god fastän kalla drifvor dölja hennes sköte.
H o n sjunger samma sång, som jag hörde i som- tid verkställa prenumeration för det nya året marens dagar.
Jag vill kyssa denna drifva, — helst före jul och de många helgdagarne, till dess hon smälter, så att j a g får min hvarigenom alla afbrott i tidningens re- källa åter, som hon fordom var.
Se, natten blir ljus, och dunklet flyr.
gelbundna expedition undvikas.
Solen går upp, mitt hjärtas sol kommer att - - -: • fördrifva tviflets och orons mörker.
Nu smälta drifvorna, och källan blir fri som förr.
Blommor slå ut på nakna stenar, och fåglarna spränga den ödsliga tystnaden i skogen.
Hand i hand vandra vi ut på lifvets Af F r e d r i k L j u n g.
väg!
Arets sista nummer (n:r 52), som egentli- Under Väntan.
I jut, du nordanvind, i de aflöfvade trä- r dens kronor!
Slit sönder deras grenar och strö ut de sköra kvistarna öfver hvita, ödsliga drifvor!
Måla mitt sinnes oro, mitt hjärtas vånda!
Här stodo vi och blickade upp mot oänd- lighetens stjärnor.
Var det i går, eller har redan ett år gått till ända sedan dess?
Mig synes, att en evighet ligger mellan den stunden och den nuva- rande.
Det kan dock icke vara längesedan, ty då skulle j a g hafva skådat vårens blom- mor och hört den vaknande sången i sko- gen.
Jag har icke sett det, j a g har ingen- ting hört, j a g har lefvat i minnet och i hoppet.
En evighet är det likväl.
Men i evigheten finnes icke soluppgång, icke af- tonskymning och inga årstiders växling.
Hvarför är hon icke här vid min sida?
Hvarför kän- ner j a g icke hennes hjärta klappa mot mitt bröst?
Då vi skildes, sade h o n: » Möt mig här, då Orionsbältets tre stjärnor synas öfver skogen! » — Jag såg d e m tindra mellan De kungliga vagnarne g å nu mera di- trädens stammar o c h tänkte: » D å de rekt till utlandet, dit de kungliga perso- höjt sig öfver skogsbrynet, är hon här. » nerna vid olika tillfällen allt som oftast De stego allt högre, men hon k o m dock resa.
På färjorna öfver sundet via Malmö icke.
Hoppet hviskade nu till min själ; eller Helsingborg samt öfver Bälten via » Då du får skåda Rigel, skola dess blixtar Korsör — Nyborg fraktas vagnarne bekvämt fördunklas af tvänne ögons glans! » Men och vidare ut på kontinentens järnvägar, hoppets språk är mångtydigt som ett orakels.
hvarigenom de höga resenärerna utan be- Jag såg Rigel öfverglänsas af Sirius och af svärliga tågombyten kunna hvila lugnt.
månen, men de två ögonen, de kära ögo- Och härmed sluta vi beskrifningen o m nen, dem sökte j a g förgäfves.
hur det ser ut på ett kungligt extratåg, i Natten skrider allt mera framåt, och mör- det vi framföra vår stora tacksägelse till ker lägrar sig i min själ.
O, säg, är det vår artige och kunnige ciceron, statsbanor- dödens mörker?
Döden är ett tungt ord, nas konstruktör, ingeniör Vincent Ahlberg, men den måste dock komma.
Hvarje lif- som m e d stor välvilja visat och förklarat vets stund är en skilsmässans, hvarje ögon- för oss alla detaljer i ett kungligt extra- blick har sin sorg och saknad, men det tågs sammansättning.
medför äfven hopp, och ända in i döden lefver hoppet.
Jag minnes!
Här mellan träden fanns en källa.
V i sutto v i d dess brädd och öste upp det kri- stallklara vattnet m e d silfverskålar.
D å kommo snöhvita lamm från gröna marker och drucko ur bägaren i vår hand.
Och då de druckit, lade de sig tryggt ned att bada i grönska och solljus.
Bland violerna i skogsmossan fladdrade sköna fjärilar, och jublande sångfåglar flögo på darrande vin- gar upp och ned bland träden.
D e hvita lammen ilade ut i den solljusa ändlösheten mellan trädens stammar, och vi följde dem, än i stilla beundran och än i yrande lopp.
Vi gåfvo d e m att äta skogens fasraste Iduns julnummer, som i dessa dagar fallfärdigt sen, kommer tid, såsom samtliga De, nu i nästa pres- vecka på vanlig n:r 51 i den löpande våra expedition, enär mersupplagan pEORG årgången, prenumeranter som önska genast verkställa w lämnat köpa lösnummer, tillhanda.
torde sin rekvisitioner å Iduns den begränsade lösnum- snart är utsåld.
LEVY ' 5 L !NNE|MGÄ5IN.
Drottninggatan 53, Stockholm.
" Moderns plikter mot si rar beträffande gifterm ingående. "
Som rär Känn nar Hellinnenäsdukar läsarinnor pristäfling hemmens synes öfver ock lifligt ter.
på nyåret vel högst täflan af och i ämne.
Det och inom ingick ett trettiotal skrif- årgång nummer tom granskningen turligtvis viktiga ha intresserat, tiden tvänne detta sig, in- till en litte- ingripande Som af denna endast erinra tid sedan lif djupt den utfästa nu återstå emellertid och dessu- af prisbedömandet na- taga sin tid, kan resultatet först blifva kändt.
intressanta kommer de många Det utan utbyte, att gifva, angenäma den kommande årgången tvif- som denna blir således en nyheter, skall bjuda hvarpå våra läsarinnor.
Till Norge för att jula har nu vårt ko- nungapar begifvit sig.
Af resan från den svenska hufvudstaden skedde i onsdags afton, och på tors- dag middag välkomnade den norska de höga jul- gästerna.
Som ett äpropos till julresan ger idun i dagens nummer en skildring af » När de kung- liga färdas å järnväg », hvilken helt visst kommer att intressera våra läsarinnor.
Kronprinsessans af resa till utlandet har nu ock försiggått den 10 dennes.
Hon åtföljdes af friherrinnan Augusta Alströmer samt kammar- herre grefve Fredrik von Rosen, hvarjämte dok- tor Werner gjorde sällskap till Baden.
Öfverhofm,ästar innan hos drottningen friherrinnan Akerhielm, född grefvinna Gylden- stolpe, kommer på grund af hälsoskäl att tillbringa vintern i utlandet.
Grefvinnan har redan afrest från hufvudstaden och begifvit sig till en början till AViesbaden.
Ett ålderdomshem för bildade fruntim- mer.
Sällskapet » De gamlas vänner » höll sitt för- sta årsmöte härstädes den 2 d:s.
Detta sällskap som har till ändamål » att mot billig afgift bereda ett åldertlomshem för obemedlade eller mindre bemedlade fruntimmer, tillhörande den s. k. bil- Största härvarande lager af prima I r l ä n d s k a Hellinne våra bjödo vi för någon duksnäsdukar Hellinne med kulörta bårder.
Order å minst 25 kronor levereras fraktfritt N ä s d u k a r i alla storlekar och finlekar.
med bredfåll och hålsöm å 5.75 pr dussin.
närmaste järnvägs- eller Jffantasinäsdukar.
ångbåtsstaUon.-
i dade klassen, » började sin verksamhet för något öfver ett år sedan genom att öppna » Hemmet för gamla » den 1 okt.
Vid dess öppnande hade » Hemmet » 3 pensionärer; det har för när- varande 13.
Pensionärsafgiften är minst 10 kr.
i månaden, för hvilket belopp pensionären erhål- ler husrum, vivre, uppassning och läkarevård.
De flesta af pensionärerna betala dock mer, eller från 175 t. o. m.
Pensionärsafgif- terna hafva uppgått till 3.700 kr.
och årsafgif- terna till 700 kr.
Af i våras insamlade 14,000 kr.
återstår någ^t öfver 12,000.
Styrelsen utgö- res af rådman A. Pettersson, direktör A. Tamm, d:r Hj.
Pljorth, öfverstiiman P.
Norrman, fru H. Kellberg och fru E. Tersmeden.
DUN ' inhemska lustspelet » Prästen och skådespelaren ».
Äfven här gäller, att vi senare återkomma.
Fru Eva Kansens konsert förliden vecka blef naturligtvis en högtidsstund för den talrika pu- blik, som till sista plats, ja, ända upp på estra- den fyllt Musikaliska akademiens rymliga sal.
Hennes utsökta egenskaper som romanssångerska kommo också i allo till sin rätt genom det rika och kosmopolitiskt omväxlande programmet.
Nå- gon enda svensk ton i den » europeiska konserten » hade dock icke skadat inför svensk publik.
Vi hoppas, att den norska systern, när hon härnäst gläder oss med ett besök, äfven i detta afseende vill tillmötesgå våra förväntningar.
Musikföreningens konsert.