Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kan någon af Iduns många läsar- innor säga en oerfaren, ung husmoder, hur hon skall bära sig åt för att få mögelfläckar ur lakan?
Vore innerligt tacksam om svar lemnades så snart som möjligt till A, L.
M:r 4 8.
a) Var god säg mig något bra me- del mot frost i händerna.
b) Hur borttages den förargliga » knarren » i skodon?
Hvad är att göra mot värk i hän- derna, som ryckvis fortfarit i något öfver ett år.
Hufvudsakligen de två mindre fingrarna och motsvarande delen af handen hålla på att dö bort eller förlamas samt äro mycket ömtåliga för köld.
Elektrisk behandling af läkare har ej åstadkommit önskad verkan.
Hvart skall en ung, oberaedlad flicka vända sig, som saknar bog för hus- hållsgöromål och ej eger nödiga kunskaper för antagande af lärarinneplats?
Råd och upp- lysningar mottagas tacksamt af S — d.
N:r 5 1.
Finnes någon från trycket utgifven bok, som behandlar vegetarianismen i Sverige, och i så fall dennas titel frågar En flicka, från Etter smaland.
N:r 5 2.
Huru skall man få tillträde till en elevplats vid Hemmet för sjuksköterskor?
Huru lång lärotiden?
Huru stora utgifterna?
Svar till S — d.
N:r 53. a) Fins det något enkelt men sä- kert sätt att i större skala odla champignoner i det fria?
(Strömboms metod är känd.)
b) Den ungefärliga afkastningen af metoden?
c) Sätt att odla champignoner inomhus?
För besvarandet af ovanstående skulle nog mer än en svampvän vara ytterst tacksam.
» Svampvän ».
Ntr 3 2.
Vattenglas, som utgör en vatten- lösning af kiselsyra i öfver skjutande alkali, har en vidsträckt användning; men blott föl- jande torde här kunna anföras.
Emedan vattenglas efter intorkning qvar- lemnar en i vatten olöslig återstod af silikat, har det erhållit en stor användning till in- dränkning af telegrafstolpar, takspån, teater- kulisser och tyger m. m. för att skydda dem mot förruttnelse och förbränning.
Vid elds- våda brinna nämligen sådana föremal ej med ' låga, utan glöda blott.
Vidare användes vat- tenglas såsom uetmedel vid färgerier, såsom fixérmedel vid porslinsmålning och fresco- målning, till kitt för glas och porslin, till tvål- och såpberedning samt till flere slag af cement.
Glaspulver kan hvar och en bereda sig ge- nom att pulverisera glas i en vanlig mortel samt sikta det.
Nitmar.
Lägg en nypa mannagryn i en ren linnelapp, vik ihop den och gnugga grynen väl ij lappen.
Är lappen ej gul efter gnugg- ningen, så äro grynen hvarken färgade eller giftiga.
N:r 3 8.
En husmor på landet bör, om hon är frisk och stark, stiga upp senast kl. 6 om sommaren samt kl. 7 om vintern.
Sysslorna företagas i den ordning de kräfva, t. ex. först en rond i köket för att se, om allt der är i sin rätta ordning, sedan uppsyn öfver rum- mens städning, så kaffebordets iordningsstäl- lande.
Derefter får hon ej förglömma att närvara i barnkammaren (om barn finnas) och sjelf noga tillse och deltaga i barnens tvättning och klädsel samt sedan läsa mor- gonbön med barnen eller allt folket tillsam- man.
Vidare aflösa dagens göromål hvar- andra, men försumma ej att vara med öfver- allt, först och sist i din barnkammare: bar- nen äro din största skatt.
På Bikupan i Stockholm emotta- gas spetsar och allt slags vackert handarbete till försäljning.
Hanna R.
Eder uppsats skall snarast in- flyta.
Matmor pd landet.
Som of van.
Skånsk bondflicka.
2:dra qvartalet för 1888 finnes att få mot insändande medels post- anvisning af 1 kr.
till Iduns redaktion.
Maggie.
Törhända med någon ändring.
Ni tillstädjer väl oss emellertid en veckas be- tänketid?
O samhet, helst som biträde åt en äldre dam eller som värdinna i ungkarls- hem.
Be- tyg kunna företes.
Svar till » Snar verksamhet », Eksjö p. r.
1105] DIVERSE.
Doktor Carl piensbur-g 14 Lilla Vattugatan 14.
Hvardagar ' / 23 — Helgdagar 10 — 11.
CD Barnsjuk- [34] 0 CD års årgång af I D U N / q fr. o. m. n:r 11 t. o. m. n:r 52 eller mer än tre qvartal (Obs!
I n:r 11 börjar den längre följetongen, hvadan intet af den samma går bort.) '
Försöken Th. Win- borg &amp; C:is i Stock- holm tillverkningar af: 3 s r Ättika, Senap, Såser, Soja, flere gånger prisbelönade och fullt jemförliga med de bästa utländska fabri- kat.
Tillhandahållas hos Hrr specerihandlare.
N:o 11 — 25.
God köttpudding samt an- Antzonspris: 25 öre pr petitrad (
dra kötträtter m. fl.
goda saker får man råd Ingen annons införes under 1 kr.
för i en liten kokbok af Anna Bergström, som kostar — 50 pre; i den kan ock Augusta få veta, hur man garnerar och glacerar tårtor.
\ v. S-^n.
N:r I 9.
Signe önskar i n:r 5 af Idun, att LEDIGA PLATSER.
någon af Iduns läsarinnor ville undervisa henne i handarbete; ombedes derföre att En dugtig, pålitlig och skicklig vända sig till Iduns redaktion för erhållande kokerska eller köksa erhåller plats af adress till Anaximander.
på ett bruk i Vestmanland instundande N:r 26.
För att få gamla fula golf hvita 24 April.
Svar till fordras att skura dem väl och ofta; man ta- ger litet målen krita och grön såpa till skur- » S.
», Bånghammar.
nio] ningen.
Att ett par gånger i veckan en helt kort tid låta väl inborsta håret med litet vatten, salt och tvål gör en utmärkt verkan.
PLATSSÖKANDE ^ Ett par, tre aftnar i veckan bör håret omsorgsfullt kammas med finkam, dop- pad i ljumt vatten, hvari litet salt blifvit En allvarlig lärare, van att under- upplöst, och omedelbart derefter ingnides hufvudsvålen med följande pomada, som kan visa äfven till läroverks högre klasser, tillredas å hvarje apotek: Medulla ossium samt försedd med de bästa betyg, sö- bovis gr. 25, Kallberedd kinaextrakt gr. 2, ker informatorsplats.
Svar till » Lä- Bergamoolja droppar 5 ä G.
rare », Eskilstuna p.
[107] N:r 3 1.
Gants de Snede kunna både tvättas och färgas.
Antingen i den haudsk- Husmödrar!
tvättinrättning som har sin lokal vid Drott- ninggatan n.r 53 eller i Kohns kemiska En ung flicka af god familj, som tvättinrättning vid Hamngatan och vid Köd- genomgått en 5 månaders kurs i Hus- bodtorget (allt i Stockholm).
hållsskola i Stockholm och sedan / * år — Man lägger schablonen på det linne, som skall märkas, och penslar öfver det med färg, praktiserat i landthushåll vid en prest- som finnes beredd särskildt för det ändamå- gård, önskar nu eller till våren plats let, och som lättast fås i någon färghandel.
Goda rekommen- M.
M. dationer.
», Moheda, Gants de Suéde kunna tvättas och blifva bra.
De läggas uti gasolja, kramas Pöste restante.
[m] och blötas igen, samt sköljas derpå i ren gasolja.
Färgar Kisack, Drottningg.
58 Sthlm, Ett medelålders fruntimmer, vant vid färgar utmärkt i alla coulörer, men de krympa något.
husliga göromål, önskar snar verk- &lt; H u s m ö d r a r!
— Fönsterträd- gården.
— Hvarjehanda — Lä- kareråd.
o ' o •t Innehållsförteckning:: Hanna Lindberg (med porträtt).
— Vi och våra tjenarinnor (i skafferinyckelfrågan), af Nina.
— Sjelfbeherskning, af Sofia.
— Om dukning af bord.
— Husmödrar emellan.
Tvenne svar till » Betty ».
— Handarbetets vänner, af J. N — g.
— - En radikalkur; novell af Elin Ameen (forts.).
&gt;H Baronessan Vetseras och Kronprins Rudolfs fotografier, komna direkt från Wien, nya, eleganta, säljas till 50 öre, i kab.- format 1 kr.
franko genom Fotografiska Ftablissementet i Engelholm.
10-öres frimärken emottagas.
[104] Engelska Magasinet 38 R e g e r i n g s g a t a n 3 8, 1 t r.
Endast bästa qvalité.
Engelska varor af [70] CD CD ' JSt CD RM • C /) LO SS- ro 00 CO Nytt!
o Hvar och en, som önskar lära sig o rätta sättet att väl och vackert till- skära fruntimmers- och barnkläder, får hos mig mot endast 15 kronor för full kurs på 30 timmar inlära en ny och enkel, men fullkomligt säker metod.
(Skulle någon behöfva längre lärotid, lemnas den gratis.)
Anmälningar alla söcknedagar kl. 11 — 1.
Bådmansgatan 24, 1 tr. upp.
A n n a Carlsson.
[10S] född Forssell.
ByALMEDAHLS Fabriks Försäljnings-Magasin, Stockholm, W * F~ Special-affär för U t s t y r s l a r.
~ W im
F r e d a g e n den 7 d e c e m b e r 1888.
B yrå: Kla.ra.lierssgs.tan 54, Tidningen kostar en tr. Annonspris: 25 öre pr petitrad (— 10 stafvelser).
endast 1 krona för qvarialei.
Ingen Msnummerförsäljning!
Träffas ä byrän kl. 9 — 10 och 4 — 5.
B e d, att det d a g a s!
Ä n ä r n a t t o c h d i m m a från f o r d o m t i d u t ö f v e r m å n g e t s i n n e; bed, att de n y a t i d e r s m o r g o n t i m m a l:sta årg.
TJtgfifningstid: hvarje helgfri fredag.
I Stockholm: hos redaktionen, å Stads- postens hufvudkontor, i de större bok- lådorna samt a tidningskontoren.
f o r o s s m å g r y o c h ej i m o l n f ö r s v i n n e; bed, att på v å r a furor s o l m å g l i m m a och sagan ensam gömma nattens minne.
Z. Topelius * Ledsam tystnad.
Ett ord för dagen, af Ave.
Ha, som bevistat sammanträden, hvarest både män oeli qvinnor äro kallade att del- taga i förhandlingarna, görad en erfarenheten, att damerna sällan eller aldrig yttra sig i någon fråga, ej ens då den uteslutande rör sig kring deras egna vigtigaste intressen.
Jag har gjort denna erfarenhet i Stockholm lika så väl som i våra landsortstäder, och för kort tid sedan såg jag två referater öfver sam- manträden, det ena från hufvudstaden, det andra från Helsingborg, deri referenterna (den ene var dock en korrespondent vill jag minnas) omnämde qvinnornas passiva hållning vid för- handlingarne.
» De hviskade med männen och med hvarandra, » hette det från det ena stället, » men det hade varit önskvärdt, om de högt uttalat sina tankar. » Orsaken till att qvinnan tiger i församlingen är naturligtvis — männens tyranni, kunde man ja påstå, om det vore sundt förnuft och rätt- visa uti att gräla på nutidsmännen för gamla tiders fördomar och åsigter, i stället för att ärligt erkänna, det vi sjelfve ännu äro så bundna af eget småsinne, småfnaskig fruktan för de närvarandes kritik, att vi antingen sitta rent stumma och svälja våra tankar eller också hviska, som man » hviskar i ungdomens vår ».
Jag har träffat en tänkande förståndig qvinna, som under flere år led af minnet att ensam af sitt kön en gång ha yttrat sig offentligt om små barns uppfostran; led, som man kan lida vid minnet af att ha begått ett fel; led af qvinnornas ogillande blickar och ett par dumma ord af en man, och hon blef ej be- friad från denna pinsamma känsla, förr än hon en gång, rent händelsevis, fick höra en annan qvinna offentligt yttra sig Öfver samma ämne.
Jag känner andra, som ej nöja sig med att blott tiga eller hviska på sammanträden, men som derefter anfäktas af bondånger och sjelf- kritik så häftigt, att de hvarje gång lofva sig sjelfve » att aldrig göra så mer. » För några år tillbaka talade jag med nu aflidne professor Svend Grundtvig om en qvinna, som led af det grymmaste sjelfplågeri hvarje gång hon talat offentligt.
» Är hon ej betryckt, innan hon beträder talarstolen för att hålla ett föredrag, ty det kan jag stundom vara? » sade han.
— » Nej, då är hon glad och väl till mods. » — » Såå! » sade han allvarsamt.
» Då är det nog bäst hon undersöker, om hon ej i grund och botten är en fåfäng niennislta. » Om vi nu också alla skulle undersöka, om ej orsaken till vår tystnad på sådana samman- träden, der det är vår pligt att tala, till en del har sin grund i personlig fåfänga, som för- bjuder oss att göra så godt vi förmå, så fort vi ej dermed kunna hoppas vinna bifall eller smickrande uppmärksamhet!
Det gör ett egendomligt intryck att på ett sammanträde blott höra män förhandla om saker, hvilka närmast röra oss, under det att många af de närvarande qvinnorna, hvilka sitta som om det hela ej anginge dem det ringaste, dock känna de afhandlade frågorna vida bättre än åtskilliga af de män, som så obesväradt yttra sig om desamma.
En sådan tystnad blir betänklig, då man besinnar, att här sträfvas och arbetas varmt för en fullständig likställig- het mellan man och qvinna.
» Qvinnor kunna nog prata, men ej tala.
De äro ologiska, kunna aldrig draga en ordentlig slutsats af föregående premisser; hålla sig aldrig till ämnet i ett ordskifte, » påstå många män.
Ja, någon har just sagt, att skilnaden mellan ologiska män och qvinnor är den, att i en diskussion säga männen: två gånger två är fem, men qvinnorna säga: två gånger två är talgljus.
Det ligger icke så liten sanning i dessa påståenden, ty flertalet af qvinnor har ej ännu insett nödvändigheten af, att äfven vid de ordskiften, som dagligen - — i all vän- lighet förstås — förefalla i hemmet, ordna sina tankar så, att man håller sig strängt till saken, dels aktar på, att man ej i ett ordalag försvarar en åsigt, som man i nästa minut med något annat talesätt förkastar.
Ingenting är mera retsamt och tålamods- prövande för en logisk menniska än sådant prat hit och dit om en sak, och denna osed förderfvar lätt sjelfva förmågan att tänka redigt.
Vi kunna iakttaga detta senare, då sådana män som i dagligt tal nämnas pratmakare, uppträda och försöka tala offentligt.
Det förekommer en då, som om tankarna leka titt-ut med en dylik talare, medan orden leka tag-fast med hvarandra.
Ack, som man kan sitta och pinas under ett dylikt anförande och blott önska, att hela ordflocken på en gång ville försvinna för honom.
Många qvinnor föreställa sig, att man, vid ett anförande på något sammanträde, måste tala som en bok » i väl valda ordalag », och dock verkar en dylik förkonstling frånstötande på åhörarne, när det ej rent af höres löjligt.
Har man i hemmet vänjt sig vid ett hyfsadt talspråk och att på ett vänligt, lugnt sätt ut- tala sina tankar och åsigter samt kan motsäga en olika tänkande utan att bli het eller gå från sak, så bör man blott föreställa sig, att man talar till vänner för att öfvervinna det obehag, som föregår det ögonblick, då man beslutat stiga upp och säga sitt: » herr ord- förande! » Det är ej sällan männens högtidliga upp- trädande, äfven vid ett anförande af enklaste slag, deras cirklade talesätt och konstmessiga
Tidningen utkommer I hufvudstaden hvarje helgfri fredag och kostar för ett qvartal endast I krona, postarvodet Inberäknadt.
— 8lsta numret 1 omsägningar, som verka afkylande på vår lust att helt rätt framsäga vår mening.
Men det är just detta element af frisk naturlighet, ett okonstladt språk samt en tillsats af hjerte- värme till den nödvändiga förståndsmessigheten, som vi behöfva få in i den offentliga diskus- sionen, och detta element skola vi tillföra den- samma genom att tala i stället för att hviska på de sammanträden, der vi redan hafva sam- ma yttranderätt som männen.
Vi måste alla besinna, att hvarje rättighet innebär en pligt, hvarje förmån en motsvarande uppgift, och att några få lämpliga ord från en tänkande, hjertevarm qvinna kan på en minut föra en god sak längre fram än tim- marslånga, kalla tal af män förut förmått göra.
Vi känna ju detta från vår indirekta verksam- het på många allmänna angelägenheter; hvar- för skola vi dä tveka, när det gäller att offent- ligen säga ett godt ord i männens lag?
H u s m o r s tomtar.
.et glunkas så smått i bygden ' om lufvor med silfverskägg, som hjelpa vid baket och brygden, v- och vakta vid stuguvägg.
^ Man hviskar och skakar sakta sitt hufvud, ty fast är tron, att nog bör husmor sig vakta för slika tjenstehjon.
När midnattsmörkret breder sin mantel kring tomt och gård, och folket till ro lagt sig neder och bedt sig i Herrans vård; då klingar det genom stufvan ett sakta, fnittrande skratt, då brådskar den röda lufvan att få sin syssla fatt.
Säg, skall jag då er förråda livad namn liten tomte bär, och skall jag låta er skåda det hem der helst han är?
Tians namn är Kärlek trogen, for make och barn i brand; hans broder är Redobogen t^i syster är Flitig hand.
J. månaden meddelar en fullständig mode- och mönstertidning.
— Uppgif Ä närmaste postanstalt namn och adress samt erlägg en krona, sa er- Träldomsok.
Några små betraktelser öfver ett och annat upptecknade af Mathilda Langlel.
|P|j|et finnes träldomar, ännu nesligare än vre- d^^&gt; dens och dock mera tolererade, ja stundom omhuldade och ansedda såsom högst förträffliga.
Detta senare kommer sig nog af, att här som i växtriket ogräset icke blott smyger sig in bland den goda säden utan till och med an- tager en » habitus », som gör att det ofta faller sig svårt att skilja arterna åt.
Sålunda blir högmodet ädel stolthet, fåfän- gan kallas att man vill hålla sig uppe, icke vara olik andra, med mera af samma slag, fråsseriet och andra lika usla lidelsers tillfreds- ställande hedras med namnet » lifsglädje » o. s. v. Och detta förblandande af ondt och godt gör mer än något annat för att hårdt tilldraga träldomsbanden.
Det egendomliga med högmodsträlen är, att han sjelf tror sig vara herrskare, under det att alla andra se att han är slaf — till och med de, som krypa för honom och kalla ho- nom herre.
Det finnes många slag af detta slafveri — bördens och börsens, dumhetens och intelligensens — och hvarje slaf under det ena oket rycker på axlarne åt dem, som träla under det andra, medan de för en opartisk åskådare allesamman te sig lika löjliga.
Det är nästan det värsta med denna träldom, att ingen vill erkänna sig bunden deri.
» Jag har nog mina fel », medger man, » men jag är åtminstone icke högmodig. » Det vore också litet svårt att i fråga om högmodet säga som om vreden, att man icke » rår för » det.
Der före tager man till den vida enklare utvägen att helt och hållet förneka det.
En sådan form af högmodet inverkar emel- lertid icke så synbart på vår omgifning och kan finnas hos mången utan att yttra sig på något sätt obehagligt eller löjligt.
Men den verkar så mycket mera på oss sjelfva och van- ställer vår inre menniska på ett sätt, som skulle komma oss att rysa, om vi kunde se det, kunde se vår andliga personlighet i dess rätta gestalt eller jemförd med den typ af ren- het, oskuld och ödmjukhet, som måste synas oss såsom den högsta.
Och högmodet är egent- ligen roten till allt ondt.
Högmodet var upp- hof till den första synden; olydnaden kom ju af begäret att » varda såsom gud. » dagen i öster bräcker ottvaken hane gal, sakta på husmor väcker minner om sysslors tal.
lär, — i bygden det äfven sagts, — allt ordnadt stå, krångliga tioskaftsväfven vuxit en aln eller två.
— Pehr I I K t U IN Troligen vore det för mycket sagdt, om man ville påstå, att ingen är fri från högmodsan- dan, men tryggt kan man säga, att de äro få, som ej bära på denna träldom i någon af dess skiftande gestalter.
Gå vi noga till doms med oss sjelfva, ransaka våra hjertan och påminna oss skälen till vårt handlingssätt måste vi sä- kert instämma deri, att » aristokrater äro vi alla. » Om ej annat torde de flesta anse sig bättre än sina medmenniskor och detta utan att kunna pröfva dessa menniskors hjärtan och utan att vilja pröfva sina egna.
Han spottar ett tag i näfven, så dånar det till med kraft: det suckar i växande väfven och qvider i solf och skaft.
Det är en anblick, en sällsam: det faktas kring golf och tak och tomten skyndar beställsam, att ordna bortglömd sak.
När och lian och Dä liar och har I rs I VJ Wallin.
Det krassa högmodet, det som faller enhvar i ögonen, som gör högmodsträlen löjlig, detta är, så till sägandes, mindre farligt, emedan man lättare kan vakta sig för att blifva sådan, och i alla fall en högre bildning medför för- mågan att beherrska yttringarne deraf.
Men om jag också icke bär oket synligt och utanpå kläderna, kan jag dock släpa lika tungt derpå och till på köpet inbilla mig, att jag är fri och ingens trall Det är underligt med högmodet, att det växer så fast i barnasjälen och vaknar så ti- digt — det är, som hade det insupits med modersmjölken.
Och dock är det så få af oss, som tänka på detta, så få, som arbeta på att ur det späda sinnet upprycka högmodets ogräs.
Tvärtom befordra vi ofta dess växt, dels genom oförståndiga, nedsättande omdömen, dels, genom att tillåta, ja, kanske till och med uppmuntra barnen att med öfvermod bemöta och behandla tjenare och personer i den ringare klassen.
Om vi hade klart för oss, huru mycket just detta bidrager till att lägga en af de olidli- gaste träldomar menniskohjertat känner på våra stackars omedvetna barns axlar, skulle vi bäfva för oss sjelfva och vår tanklöshet.
Redan från den första stund våra barn kunna fatta och förnimma sådant, blifva de medvetna om, att det finnes två slags menniskor, » bättre » och » sämre », samt att de sjelfva, utan den ringaste sin egen förtjenst eller värdighet, räknas Ull de bättre.
Från denna ringa brodd spirar gan- ska ofta ett träd, hvars grenar räcka allt upp under himmelen, och der många onda böjelser finna ett skydd, men hvars rötter, likt en jern- hand, gripa om hjertat och hålla det fängsladt.
Detta högmod är så mycket farligare, som vi icke ens blifva det varse och icke märka dess ok, förrän det får någon bastant stöt, men då skär det också in i vår nacke, så att blodet mången gång droppar deraf.
Äfven den stoltaste torde ej kunna förneka, att den anspråkslösa, den som tänker högt om andra och ringa om sig sjelf, är både lyckligare och älskvärdare än den, som hyser åsigter i motsatt riktning.
Detta, huru vigtigt det än borde synas för den, som älskar sina barn, är dock underordnadt i jemförelse med anspråks- löshetens förädlande och frigörande inflytande på karakteren, på den andliga menniskan.
Huru mycket mera fri är icke den, som sällan eller aldrig tänker på, hvem som innehar första platsen, som aldrig saknar de företräden dessa förmånligare platser medföra, aldrig afundas deras innehafvare, aldrig utan skäl finner sig förbisedd, aldrig fäster någon vigt vid dylikt — - huru mycket mera fri är icke han, än den, som vid hvarje steg måste ängsligt vaka öfver, att ingen går honom förbi, liksom äfven att han icke sjelf nedsätter ett anseende, som hvi- lar på högmodets och egenrättfärdighetens tem- ligen prekära grundval!
Huru mycket lättare är det icke att tänka och handla rätt och ädelt, uär man icke fjettras af omtanken för det egna lilla jagets högt uppsatta plat3, hvarifrån det ju så lätt kan ramla ned!
Och att det mera förädlar att hysa ringa tankar om sig sjelf än att sätta sin egen per- son för högt, derom torde ej mer än en mening- vara rådande, men då livar och en, som nyss anmärkt, ogerna, ens för sig sjelf, bekänner sig vara högmodig, lefva nog äfven de flesta hög- modets trälar i den mening, att de äro fullt fria från detta förnedrande ok.
Men huru skola vi då undgå det?
Månne icke det bästa vore, att vi lärde oss sjelfva och främst våra barn att af ödmjukt och uppriktigt hjerta bedja: jag fattig, syndig menniska, etc.?
Och dervid skulle vi tänka, hvar i sin stad, att jag, just jag, som beder detta, också är en verkligen fattig, syndig men- niska, som har ingenting att förhäfva sig öfver, intet företräde framför andra.
Ty alla timliga fördelar gå för mig förlorade i samma stund som den timliga tillvaron upphör, och det andliga hos mig, det som fortlefver, har hos hvarje menniska samma värde — den ena är icke dyrare köpt än den andra.
Endast så, genom att akta alla menniskors andliga värde lika högt, blifva vi rättsliga frie från högmodsandans tryckande träldom.
| p \ I U hålles ett nummer I veckan under hela qvartalet.
För hvarje 6-tal abon- nenter, som samlas, och för hvilka afglften Insändes till Redaktionen af Från qvinnans arbetsfält.
Studier från Stockholms horizont af J. N-g.
Några inledande ord.
Jland de sociala frågor, som i dessa tider, W stå på dagordningen, har väl näppeligen någon större rätt till en uppmärksamhet, som den ock i rikt mått vunnit, än just qvinno- frågan.
Denna senare skulle vi i sin ordning vilja uppdela i trenne hufvudfrågor, berörande den första qvinnans politiska ställning i sam- hället, den andra hennes ställning i äkten- skapet och hemmet och den tredje hennes ställning på arbetsområdet.
Det är vid denna sista — qvinnans ställ- ning på arbetsområdet — vi i den serie upp- satser, hvarmed här göres början, ämna uppe- hålla oss.
Det är ingalunda vår mening att komma med någon ' vetenskapligt grundlig nndersökning och utredning; i det abstrakta resonerandets väg har på senaste tider öfver denna sak mycket både kompetent och godt blifvit skrifvet: i hvad mån lärda utläggningar här vid lag gagna eller icke vare en fråga för sig, om hvilken vi ej vilja tvista.
Vår afsigt är helt enkelt den att genom några korta skildringar från de olika yrken och brancher, inom hvilka qvinnorna, särskildt i hufvudstaden, vunnit ökad arbetsterräng, för våra läsarinnor framlägga det rent praktiska resultat, till hvilket striden i saken här uppe ledt; ett resultat som väl torde få anses något så när typiskt för hela landet, då i hufvud- staden, del.
andliga och materiella arbetets centralpunkt, äfven de flesta och mest vari- erande arbetstillfällen erbjuda sig.