Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
247 Men det är ej heller så lätt att ge ett sångparti totalt utan röst.
Ensemblen går med lif och lust.
och den till stor del splitter nya uppsättningen är vacker och vårdad.
(Forts.) essa befunno sig nu i stor nöd och att ingripa till förmån för dem blef Elpis \ Melenas första uppgift.
H o n drog för- sorg om att de, försedda med allt nödvändigt, återfördes till sitt hemland.
Därefter ingrep hon verksamt öfverallt, där nöden var djupast.
H o n mättade de hungrande, vårdade de sjuka och lät, så långt hennes medel räckte till, uppföra bostäder åt de husvilla.
— I förbigående sagdt: dessa hennes kärleksverk voro ej endast tillfälliga; under nära 3 0 år har hon aldrig tröttnat att utöfva dem.
E n af hennes vänner, den tyske författaren Albert von Seefeldt, har berättat mig, att hon, då han 1 8 9 0 besökte henne på Kreta, vid hans ankomst hade i sin vård ett barn, som fallit i en koleld och blifvit svårt brändt, en murare, som nedstörtat från en byggnadsställning, samt en lam kvinna.
Dessutom besökte hon dagligen många andra sjuka i deras hem, betalade läkarevård åt dem och var, som än i dag, outtröttlig i sin välgörenhet.
D e t är dock ej endast lidande människor, hon gifvit vård och hägn.
Hennes för all human sträfvan varma sinne har ock förmått henne att ägna mycken tid, arbete och kost- nad åt de skyddslösa djuren.
H o n tillhör de kvinnor i Europa, som främst verkat för åstadkommandet af » djurskyddsföreningar », och hon har för detta ändamål på de fem språk, hon behärskar, författat en mångfald af större och smärre skrifter.
H o n under- stöder många djurskyddsföreningar; och i R o m, hvarest som bekant grymheten mot djuren är mycket stor, aflönar hon själf en djurläkare och drager med egna medel för- sorg om, att de djur, som öfverlämnas åt » nattmannen », få foder och vård tills de dödas, d. v. s. hon skyddar dem från hungers- döden.
Detta har hon låtit göra allt sedan 1861.
I all synnerhet har hon uppträdt mot vivisektionen.
Talrika skrifter har hon offent- liggjort, i hvilka hon vänder sig till myndig- heter och enskilda inflytelserika personer i olika länder för att förmå dem att verka för lagliga förbud emot vivisektionen, denna » blo- diga skamfläck för mänskligheten ».
H o n har utsändt upprop till » alla tysktalande fruar och jungfrur af hvarje stånd, ålder och ställ- ning », till » Genéves medborgare », till invå- narne i Firenze, Genova, Milano, London, Paris o. s. v., och hennes novell » Gemma », samtidigt utgifven på flere språk, har varit den första anledningen till den rörelse emot vivisektionen, som uppstått i Tyskland.
I ett bref till mig förliden sommar, yttrade hon, att det varit hennes hopp, att denna bok genom öfversättning till svenskan äfven i den aflägsna norden skulle bli en tolk för oskyl- diga försvarslösa djur.
N ä r a bekant med några af Europas främste män inom läkarevetenskapens område, har hon öfversatt och spridt många emot vivisek- tionen riktade skrifter af desse samt själf ut- gifvit en större biografi öfver den kände och framstående läkaren dr. Grisanowski.
Men om djurskydd någonstädes behöfves, så är detta pä Kreta.
Djuren behandlas här lika illa af greker och turkar; till och med själfva begreppet » barmhärtighet » emot dessa värnlösa tjänare är här okändt.
A l l a vägar på ön äro branta steniga bergätigar; så är t. ex. vägen mellan hufvudstaden Canéa och den lilla byn K h a l e p a än i dag en smal klippstig, under årtusenden bildad af naturen själf, af regnflöden under vintern samt af människors och djurs fotsteg.
Vagnar kunna också aldrig auvändas; all samfärdsel sker till häst eller på åsnerygg, och i trakten omkring Canea ser man dagligen hundratals åsnor lastade med sten, byggnadsmaterialier, vatten- säckar af läder, packlårar o. s. v. under hugg och slag mödosamt släpa sig uppför de branta, smala vägarna.
Befolkningen på Kreta är särskildt illa känd för den grymhet, hvarmed den behandlar dessa arbetsdjur; utmagrade, ofta blödande ur stora sår få de träla till dess de stupa och sedan bli liggande, där de en gång fallit, till dess de dö.
— H ä r var just ett fält för fru von Schwartz!
Med mycken möda har det lyckets henne att i någon ringa mån förbättra förhållandena, och 1 8 8 4 stiftades här den första djurskydds- föreningen i Orienten; dennas medlemmar bestå af öns alla förnämsta män, turkar och kristna.
E l p i s Melena har till denna förening skänkt en del af sitt eget vinberg; här har en » khan » eller ett stall blifvit uppfördt; det hela är inhägnadt, och en särskild väktare har till- syn öfver såväl » asyl » som skyddslingar — alla de halfdöda åsnor och hästar som på- träffas på stigar och gator.
E n gendarm — » zaptich » — har af myndigheterna fullmakt att ditföra sjuka, utpinade och misshandlade djur och att ådöma de misshandlande pen- ningeböter, hvilka tillfalla föreningens kassa.
Men många svårigheter och mycket motstånd hafva mött fru von Schwartz, och hon måste årligen till underhåll af asylen, den hon själf ännu hvarje dag inspekterar af egen kassa betala 2, 0 0 0 francs.
H o n har dock den tillfredsställelsen att i sitt nuvarande hemland hafva väckt tanken, att barmhärtighet mot djuren äfven är en helig plikt.
I den ett litet stycke från Canea belägna byn K h a l e p a har hon, som sagdt, sin villa, omgifven af trädgårdar och vinberg, det hela enligt landets sed omhägnadt af en hög mur.
Från villans balkong har man å ena sidan utsikt åt Kretas » hvita berg », å andra åt hafvet, som bryter sig i höga bränninger mot den klippiga stranden; vidare ser man fäst- ningsvallarna vid Canea, öfver hvilka de hvita husen, moskéerna och minareterna höja sig.
Man ser det brokiga vimlet på vägen, som leder till staden: arabgossar — tre, fyra på en häst, negrer, klädda i gamla säckar, väl beslöjade turkiska kvinnor i brokiga dräk- ter, sphakiotiskt landtfolk, trälande mulåsnor med väldiga bördor — en liflig bullersam hop, som oaflåtligt rör sig fram och åter på den branta klippstigen.
I trädgården blomma oranger, citroner och rosor — all söderns doftande prakt.
H ä r bor den nu 71-åriga Elpis Melena, ensam med en tysk tjänarinna och en turkisk tjänare, som i många år vårdat hennes hus-
IDUN 248 1893 DJUR: HENNES GAMLA HÄST, » CHIARAMONTE », TVÅ F r å n Iduns läsekrets.
HUNDAR OCH TVÅ GAZELLER.
HÄSTEN CHIARAMONTE VAR HENNES SYNNER- FOSTERLANDSVÄNNER, MÖDRAR!
LIGA ÄLSKLING.
OCH DÅ HAN FÖR EJ LÄNGE SEDAN PÅ GRUND AF » HÖG ÅLDER » BLEF » OBOT- Jag, som skrifver dessa rader, har sen högt ak- signatur » — det läste jag i ett bref senast i går LIGT SJUK » OCH MED HENNES SAMTYCKE MEDELST tad — men det oaktadt vågar jag ej sätta ut den under KLOROFORM UNDFICK EN » LÄTT DÖD », SKREF HON I denna artikel.
Jag bor näml.
i en småstad, och EN TYSK TIDSKRIFT EN » MINNESRUNA » ÖFVER DENNA jag skulle blifva rent af stenad, om sådana där män- SIN MÅNGÅRIGA TROGNE FÖLJESLAGARE PÅ MÅNGA niskor, som taga inackorderingar för att lefva på ÄFVENTYRLIGA FÄRDER.
ETT LITET KORT UTDRAG dem, finge nys om, att jag hade skrifvit den.
— om jag tege, skulle stenarne ropa.
HÄRAF MEDDELAR JAG HÄR NEDAN; DET SKILDRAR Men Smålandspostens Sigurd kan handtera den syd- EN AF DE UTFLYKTER TILL HÄST FRU VON SCHWART Z svenska fårsteken med trädgårdssax och andra verk- GJORDE UNDER SITT FÖRSTA ÅR PÅ KRETA OCH ÄR tyg, utan att någon säger ett » sjas » till honom där- för, ty han är rik och bor i Wexiö.
Ack, om han YTTERST MÅLANDE: komme inkognito till denna stad, inackorderade sig » — — — JAG BÖRJADE GENOMSTRÖFVA ÖN hos någon enkefru eller gammal fröken, som har KORS OCH TVÄRS.
E q UTFLYKT VARADE 30 DAGAR, skolpojkar eller skolflickor eller andra inackorde- OCH PÅ DET OBANADE KRETA ÄR MAN UNDER ringar!
Vi skulle då snart få läsa något riktigt kvickt SÅDANA FÖRHÅLLANDEN FJ SÄLLAN I LIFSFARA OCH i tidningarna.
skall ej klema bort det uppväxande släk- endast HÄNVISAD TILL DUGLIGHETEN HOS SIN HÄST, tet, Man långt därifrån!
Det är dumt att skolungdomen MED HVILKEIA MAN KAMPERAR BÅDE DAG OCH skall ha kaffe på sängen (usch då).
Men förderfva NATT.
— — — VI MÅSTE HVARJE DAG BRYTA barn och ungdom har man heller ingen rätt till, jag skulle kunna taga på min ed, att en stor UPP FÖRE SOLUPPGÅNGEN OCH RASTA UNDER DEN och del skolungdom förderfvas genom usel föda.
HETA MIDDAGSTIMMEN.
DET VAR ETT OFÖRGÄTLIGT, Tron I, mödrar, att det finns en böna — jag me- IDYLLISKT ZIGENARLIF!
VI UPPSÖKTE SVALA, SKUGG- nar kaffeböna — i det kaffe, hvarmed en stor del RIKA PLATSER, DÄR VI UPPSLOGO VÅRT LÄGER.
skolungdom undfägnas — jag talar om inackorderad VÅR FÖRSTA OMSORG VAR ATT BEFRIA VÅRA DJUR skolungdom — visserligen icke!
Kaffet kokas på såsom: brändt bröd, lejontand, kokt po- FRÅN SADLAR OCH PACKNING; HÄSTAR OCH MUL- surrogater tatis, hvari kli inknådats, hvarefter degen skares i ÅSNOR AFLÄGSNADE SIG DÅ I BÄSTA ENDRÄKT, bönfasoner och brännes.
Om de ändå kokade CHIARAMONTE ALLTID I SPETSEN, FÖR ATT UPPSÖKA kaffe på rostadt korn, men det faller sig säkert för NÄRMASTE KÄLLA ELLER BÄCK; VI LÄTO DEM GÅ dyrt!
Och så är det den eviga potatisen hvarenda mid- ALLENA, OCH DE ÅTERVÄNDE ALLTID UTAN DRÖJSMÅL dag, då det ej är torsdag, ty då ätas ärter och fläsk TILL LÄGRET, DÄR DE VISSTE ATT RIKLIGT FODER VÄ och N- plättar, lika bastanta som ärterna.
Det är för TADE DEM.
— i — • — väl, att det finnes gymnastikininrättningar — (Forts. o. slut i nästa n:r.)
4fr Ibland om det händer din pilt visar brist på sanning och lydnad och renhet i seder, tacksamhet.
helt visst, ty så fostras ungdom till sanning och heder.
» Mitt första » om sommarn i hagen ses gå.
» Mitt andra » vi göra, när glädje vi få.
» Mitt tredje » i sagan styr blånande haf.
» Mitt hela »: en fasa, för mången en graf.
Om flitig han varit och snäll som sig bör, jag bak / ram åt honom ett nöje bereder; jag drömmande tankfull och tyst ho- nom gör, till soliga nejderjjag gladt honom leder.
L. Ulla B.
GEOMETRISK UPPGIFT.
DIAMANTGÅTA.
En pappersremsa har utseendeafen i 36 kvadrater delad rektangel.
A A A A " Ä " A E E E E E E E 0 (t K K K K ^1 L M N N &gt; B s S T T K M M M N T z_ Bukstäfverna omflyttas så, att den vågräta och lodräta midtlinien bilda namnet på ett kräldjur.
Den första vågräta linien betecknar ett maskulint ord, den andra namnet på en vind, den tredje namnet för aftälling, den fjärde
M. Ullevi.
Emilie Borgström; af Charlotte Lindiiolm (med porträtt).
— Morgonridt; poem af Edv.
Hammarstedi.
— Kvinnofrågan och vetenskapen; af Kate Schirmachir.
— » Bergtagen *; skiss af Elin Aineen.
— Stockholms pensionatlif; en liten väg- ledning för hufvudstadbesökande damer, för Idun af C.B.H.
— I hushållspenningfrågan: Keöexioner med anledning af de prisbelönade täflingsskrifterna i hushållsfrågan.
— Bevingade vänner.
I I I: inhemska burfåglar; för Idun af L.
Fredagen den 25 mars 1892.
N:r 13 (223) Prenumerationspris pr år: Idun m e d Modetidning och kolorerade planscher kr.
• 6 Idun ensam .. &gt; 4 Byrå: Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr, 50 (Aftonbladets nya hus.)
Träffas a b y r å n kl. 1 2 — 1.
Eleonora Charlotta född von J I ämnet von Strussen- ^| I felt, af kvinnor bu- Q / Y ret, är ingalunda okändt i Sveriges andliga odlings häfder.
Den vid nära 90 års ålder 1835 hädangångna generalskan Ulrica Eleonora von Strus- senfelt (född Silfversköld) var af sin samtid känd så- som en begåfvad och myc- ket literärt anlagd dam, hvilken bl.
a. samlade ett stort och dyrbart bi- bliotek, där förnämligast den utländska belletristi- ken var representerad *.
Två hennes sondöttrar blefvo författarinnor till yrket: Constance — hvil- ken under signaturen » Fröken K * * * » utgaf en mängd romaner, nu glöm- da, och dikter samt var medarbeterska i Boyes » Magazin för konst, ny- heter och moder »; eljes skildrad såsom » en rik, men sönderbruten harmo- ni » — och Ulrica Sofia, författarinnan till » Salems prästgård » samt flere an- dra goda och renhjärtade arbeten, den gamla, ännu af de literära kretsar i vår hufvudstad, hvilkas erinring går något litet bortom gårdagen, i vör- * Hennes boksamling och pärmstäm pel finnas beskrifna i C.
M. Carlanders » Anteck- ningar om Svenska bibliotek och ex-Hbris ».
Utgifningstid: hvarje helgfri Gemandts fredag.
Amioiisnris: 35 öre p r n o n p a r e i l l e r a d.
För &gt; l l a t s s ö k a n d e » o. » L e d i g a platser » 25 öre för h v a r j e p å b ö r j a d t tiotal stafv.
J Lösnummerspris 15 öre.
Gullbrandsson, Strussenfelt.
dadt och kärt minne lef- vande » Pilgrimen ».
En yngre syster till dessa båda senare var den kvinna, hvilkens bild här ses.
Första gången jag hör- de — eller rättare sagd t: läste — något om fru Gullbrandsson är väl nu bortåt en 18 år se- dan.
En ung författare, nu en af våra mera kände och aktade jour- nalister — hans namn är eljes John Neander — debuterade då i Nya Dagligt Allehanda med en rad lifligt hållna rese- bref från den västman- ländska bergslagen och i ett af dess bref lästes: Ofta hör man i dessa da- gar klagas däröfver, att den gamla patriarkaliska enkel- heten, den innerligt hjärtliga och osökta välviljan, den for- na oförfalskade husligheten och trefnaden, som utgjorde ett så utmärkande drag hos våra förfäder, och om hvil- ken vi så många gånger med förtjusning läst och hört be- rättas, numera nästan skulle utgöra en saga i vårt land, där endast ytlighet och närd skulle vara rådande.
Men äger denna klagan verkligen grnnd?
För vår del hafva vi varit nog lyckliga att ganska ofta erhålla bevis på motsatsen.
Allt ifrån den stund vårt åk- don stannade utanför borg- mästarebostället i Sala, vår blifvande bostad under några veckor, och det fryntliga värd- folket hälsat oss välkomna
H v a r e n d a liten v å r b ä c k g ö r gärna gny, G e s t i k u l e r a r ifrigt med bredda armar, Ä n d o c k hans kraft försvinner s o m mulen s k y, Och efter f ö r s t a t o r k a n han lagom larmar.
M e n k ä l l a n s lugna flöde tar icke slut, Där hon i k l i p p a n samlat sin breda åder: D e t är den stilla kraften, s o m håller ut S a m t lefver på sin gärning och ej på nåder.
— allt ifrån den stunden kände vi oss liksom » hem- ma ».
Det låg öfver detta hem ett drag af sann tref- nad, som väl kunde kännas, men som det är oss omöjligt att med ord återgifva.
Det var sol och blommor både inne och ute.
Värdinnan s ' älf var en stor blomstervän, och hennes nätta trädgård och rum prunkade med de smakfullaste växter, hvilka hon själf odlat och själf vårdade med sällsynt skick- lighet.
Och hon gjorde det af kärlek till sina blom- mor, och därför fick det hela en prägel af osökt be- hag.
En sak som äfven bidrog att göra detta hem mer än vanligt trefligt, var ett särdeles rikhaltigt bibliotek, innehållande en vald samling af arbeten i skönliteratur, historia och vältalighet m. m. af en stor del bland århundradets mera framstående in- och utländske författare.
Detta anslog oss så mycket mera, som det just icke hör till hvardagligheterna, ehuru det vore önskligt, att så vore; ty någon vack- rare och nyttigare prydnad i ett hem än en vald boksamling torde näppeligen kunna finnas.
Ett eller annat år därefter kom jag själf att gästa detta finbildade och trefna hem, och den vänskap, hvarmed jag då och allt fram- gent möttes från paret Gullbrandsson, gör det till en plikt för mig att med vänlig hand söka i Iduns spalter binda en enkel minnes- krans åt den nu hänsvunna.
Dotter af kammarherren Michael von Strus- senfelt i hans tredje gifte, föddes Ekonora Charlotta i Helsingborg d.
2 maj 1820.
Sina flickår tillbragte hon i Lund, där hon erhöll en mycket vårdad uppfostran.
Hennes lärare i de moderna språken var den på sin tid mycket omtalade » klassiken » » araben » Holm, och hon bibehöll städse i både tacksamt och muntert minne den lärde och kuriöse man- nen.
Flyttad till Norrland — jag tror så- som lärarinna — gjorde hon där bekantskap med ingeniören A.
M. Gullbrandsson, och då denne blef en af styresmännen öfver Sala silfvergrufva, följde hon honom som hans maka dit.
Redan från unga år hade hon afgjord håg och fallenhet för sådana konstindustriella sys- selsättningar, som åtminstone fordomdags så mycket förekommo i de svenska hemmen, och hon förvärfvade sig så småningom en allt större skicklighet och en allt mera adlad smak, hvilken senare icke minst gjorde sig gällande vid anordnandet af mönstren, som hon själf sammanställde eller komponerade.
En otrolig mängd sådana hemslöjdalster gick under årens lopp ur hennes flitiga händer, och de pryda ännu i dag på många håll hennes vänners och bekantas hem.
Hon var mycket hemma- stadd i fiere sorters konstsöm, och många vackra arbeten i denna väg, dels i hvitt och dels i färger, ha af henne utförts.
Åtminstone ett af dessa, en synnerligen vacker, större bord- duk, blef härom året prisbelönt, jag vill min- nas med silfvermedalj, vid landtbruksmötet i Örebro.
En specialitet, inom hvilken hon uppnått betydlig både smak, elegans och skick- lighet, var ett slags mosaikarbeten — hörn- hyllor, konsoler, syskrin m. m. dylikt — af snäckor, stuffer och stenar, äfvensom arbeten, fotografilådor m. m., af pressade, väl kon- serverade och präktigt sammansatta vilda blommor.
Det fanns för öfrigt ingen gren af finare hemgöromål, som hon ej intresserade sig för och med framgång försökte sig på.
Under de senare åren, sedan träskärningen kommit så mycket på modet, grep hon sig an äfven med denna konstslöjd, köpte sig sågar och hyfvelbänk och utförde en mängd arbeten af olika slag samt förvärfvade sig äfven här, både inom den s. k. fornnordiska och s k. naturstilen, en synnerligen beaktans- värd skicklighet.
Särskildt må nämnas många af henne utförda större och mindre arbeten med blomster- och rank-motiv, äfven dessa utförda efter mönster, som hon själf samman- ställt.
Äfven för sådana arbeten erhöll hon vid flere tillfällen pris.
Hennes intresse för husliga göromål sträckte sig äfven till köksafdelningen, och många kunna vitsorda, att hon på det området för- värfvat sig en skicklighet och smak, som med rätta ställde henne i främsta ledet bland våra husmödrar — detta så väl hvad angår finare matlagning, som äfven andra hushållsgöromål såsom bakning och bryggning m. m.
I alla dessa afseenden torde man för visso kunna nämna henne såsom ett verkligt » mönster för sitt k ö n ».
En annan hushållsgren, som af henne med mycken förkärlek omfattades och utöfvades, var trädgårdsskötseln.
Äfven här stannade det icke vid blotta försök, utan ledde till framgångsrikt arbete — något som äfven till- förde henne belöningar, bland annat i form af Svenska trädgårdsföreningens medalj.
Om- kring det hem strax utanför Sala — det gamla grufingeniörbostället vid silfvergrufvan — där hon under flere tiotal af år förde den husmoderliga spiran — måhända icke alltid i öfverensstämmelse med den husliga ekono- miens s t r ä n g a r e fordringar, emedan hennes lifliga fantasi, goda hjärta samt för armodet och den hjälpsökande vidt öppna hand mer än en gång drogo streck öfver beräkningsför- mågan, men med en gästfrihet och förekom- mande gammaldags älskvärdhet, som sökte sin like —, kring detta hem, säger jag, hade hon själf med egen hand gräft och så små- ningom anlagt och utvidgat en större frukt, köks- och blomsterträdgård, hvilken ständigt, så länge hon där lefde och regerade, var syn- nerligen väl ordnad och underhållen samt här och hvar prydd med smakfulla och pittoreska grupper och anläggningar af snäckor, stenar och färgglänsande eller skimrande mineralier.
Äfven husets inre hade en prägel af denna förkärlek för blommorna och växtvärlden, och hennes lilla förmak pryddes alltid af blommor eller åtminstone af friska murgrönsrankor, som konstrikt fästes och slingrade sig uppefter väggar och tak.
Hennes make drabbades för några år sedan af en svår sjukdom, hvilken sedermera så förvärrats, att han nu som obotlig är inta- gen på vårdanstalt i Stockholm.
Makarne kommo då på indragningsstat och, efter silf- vergrufvans försäljning, på pensionsstat, hvar- efter de flyttade sina bopålar till Stockholm.
A f motgångarne blef hon luttrad, men icke bruten; hennes friska kroppskonstitution och lifliga, stundom kanske allt för lifliga, fantasi ägde fortfarande kvar hela sin spänstighet.
Hon arbetade fortfarande lika oförtrutet och följde literaturens och äfven det politiska lifvets företeelser med samma varma intresse som förut — i Kungl.
bibliotekets arbetssal var hon under senaste åren en af stamgästerna.
Allt tydde på, att hon ännu kunnat äga framför sig många år af af hälsa och kraf- ter, trots de sorger och bekymmer, som tärde yj.
^STRANDBERG.
henne — mest bekymren för maken, vid hvil- ken hon var fäst med en rörande och, liksom så mycket annat, svärmisk hängifvenhet.
Så beslöt hon underkasta sig operation för en svårare, men alls icke dödlig åkomma, hvaraf hon i många år lidit, och så följde döden i söndags åtta dagar sedan — för dem, som kände henne, helt oförmodadt.
Hon sörjes närmast af efterlefvande make, en fosterdotter, som är gift i hufvudstaden, och en fosterson, som är bosatt i Amerika.
Själf barnlös, var hon nämligen mycket barn- kär och hade upptagit ett par fosterbarn i späda år.
Dessutom saknas hon hjärtligt af brorsbarn — af hvilka kaptenen vid Göta artilleri Alexander v. Strussenfelt och rytt- mästaren vid Lifgardet till häst Gunnar v. Strussenfelt • — samt vänner, hvilka varmt och lifligt minnas henne såväl från det ange- näma och älskliga hemmet i Sala som från hennes senaste år i hufvudstaden.
Birger " Din För Schö / dström.
pojke ".
I d u n efter Frances f. Wiilard.
p / för att kunna uppfostra din pojke, så som l|&gt; han förtjänar, borde du börja minst ett- hundra år före hans ankomst; och när han så träder fram på lifvets skådeplats, bör han framför allt vara ett välkommet barn.
Din pojke är en aflång låda inpackad elek- tricitet; att du lägger band på honom, kan han minst af allt tåla.
Han blef född för att uträtta något i världen, och han har brådtom att begynna.
Hans öde beror främst af hans mors » gör det » eller » gör det inte! » Om hon är en kvinna med ett klagande » gör det inte! » i sin själ, äro vanskligheter från första stund lagda i hans väg.
Men om det kära » gör det » är hennes grundton, kan han vara nästan viss på att vinna i lifvets kapp- löpning.
Det beklagliga viJ barnauppfostran i så många hem är att det beständigt lyder: » gör det inte » eller » låt bli det där, du stygge pojke ».
Beklagligt är ock, att så många barn uppfostras af tjänarne i stället för af modern.
Att föra amman bakom ljuset är något af det första, din pojke öfvar sig i; och hos mången » vuxen pojke » blir det blott helt naturligt att föra det kön bakom ljuset, till hvilket amman hörde, och som han tidigt lärde sig bedöma efter detta första exemplar.
En gosse, som är uppfostrad af modern, bedömer i re- geln alla kvinnor efter henne; det främsta hon kan uträtta för sitt kön och hela män- niskosläktet är att inväfva det bästa af sitt eget jag i gossens karaktär.
Om hon är klok, rättvis, storhjärtad, skall också han blifva det.
Att fadern utöfvar ett stort in- flytande på barnen, vet enhvar; och att han måtte öfva ett ännu större, önska alla upp- riktiga människor; men det förblir dock för alltid sannt, att hvarje gosses lif säger till modern: » Mitt hjärta fick sitt första slag, Mitt blod sin värme fick af ditt.
Eller som det gamla ordspråket lyder: » Gud kunde icke vara öfverallt, därför ska- pade han mödrar. » Och till oförgänglig ära för dessa vaggans skyddsänglar kan man säga, att intet lof är förmer än dessa ord: » Han är sin moders son. » Din pojke består liksom en oceanångare af flere vattentäta rum.
Han har sin kärlek till mor i ett och sin lust till jakt och till att plundra fågelbon i ett annat; hans gifmildbet finns i ett och hans smak för bakelser i ett annat.
Detta är inte hans fel: han är född sådan, och det vackra värf, som är hans upp- fostrare anförtrodt, är att öppna skiljeväggarna mellan rummen, så att han må kunna inse förhållandet emellan de ädla och de mindre ädla egenskaperna och förmå fördrifva de själfviska böjelserna med den storhjärtenhet, som näppeligen saknas hos någon pojke.
Men olyckan är, att uppfostran allt för ofta ut- vecklar själfviskheten.
Den unge världsmed- borgaren skall ha, hvad han önskar, och själf- viskheten hos honom ursäktas med anmärk- ningen: » Han är ju en pojke. » Om du hade förstånd nog att säga: » Det är rätt af en pojke, » när han gjorde något ädelt och godt, t. ex. när han behandlade sin syster väl, gjorde henne en tjänst och gaf henne minst hälften af allt, han själf fick, då skulle ju påminnelsen om hans kön förädla hans ka- raktär och göra honom till en god och nyttig människa.