Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» Låt oss hjälpas åt att få honom frisk! » Hon bad ej om förlåtelse för hvad som varit; ty hennes kommande lif skulle bli en godtgörelse, och detta enda ord mamma, som den gamla längtat att höra, var en afbön, som ej kunde missförstås.
» Tror du inte, » frågade Thyra på samma gång bäfvande och förtröstansfullt, » att Gud bevarar honom för vår skull? » » Inte för vår, utan för sin barmhärtighets skull, barn, » svarade den gamla med seger- visshet, och det var som hade detta enda lilla ord barn, som hon först nu kunde gifva sin sonhustru, fört med sig en frisk vårvind af förhoppningar och framtidslöften.
Baking bolaget.
Bolagets princip är, att ingen man- lig hand skall röra vid brödet, från o c h med att degen knådas, till o c h med att det färdiga brödet öfverlämnas i kundernas händer.
Detta bageri är det förslå i sitt slag, men samma bolag kommer att upprätta flere dylika.
Bolagets aktier ägas uteslutande af kvinnor.
Det tros, att ett dylikt företag bör ha framtid för sig, emedan det är en allmän åsikt, att kvinnor såsom bagare äro ren- ligare Än män, hvarför bröd, bakadt af fina kvin- nohänder, är mera omtyckt.
Bageriets vagnar kö- ras af pojkar, men en kvinna medföljer hvarje vagn o c h lindar in bröden i papper, innan h o n låter gossen bära in dem i husen.
é Teater och musik.
Hedradt minne.
På våren 1889 afled s o m bekant föreståndarinnan vid Högre lärarinnesemi- nariet härstädes Regina Pallin, och Idun bringade då sina läsarinnor hennes porträtt jämte skildring af den framstående kvinnans lifsgärning.
Till den- nas åminnelse ha tacksamma lärjungar o c h kam- rater på grafven å Nya kyrkogården låtit resa en minnesvård, s o m i söndags aftäcktes med en enkel, men gripande högtidlighet.
Sedan den stora skaran af kamrater, lärjungar o c h öfriga vänner till den hädangångna slutit ring kring värden, af- sjöng först en blandad kör ps.
492 v. 2.
Däref- ter trädde lektor J. Humble fram.
Efter några korta inledande ord bjöd han täckelset falla, o c h för de kringståendes blickar visade sig på den vac- kert uppkastade grafkullen en i granit huggen sten, hvars kortfattade inskription l y d d e: Regina Pallin, 7834 — 1889.
Af kamrater och lärjnngar.
Lektor Humble höll därpå invigningstalet och ristade i varmhjärtade, högstämda ordalag den af- somnades lifsruna, ägnande minnet af henne, som i m e d moderlig hand förde stormande ungdoms stapplande slräfvan », erkännandets o c h tacksam- hetens ord.
Efter minnestalets slut nedlade lektor C.
Zaehrisson i lärarnes vid seminariet Damn en vac- ker krans på grafven.
Sedan kören därpå afsjun- git åttonde versen af samma psalm, deklamerade lektor N. Linder för tillfället författade verser af Selma Lagerlöf.
Till sist uppstämdes hymnen » Stilla skuggor », o c h den högtidliga akten Aar slut.
* Kunglig friJcostighet.
Till främjande af den svenska kvinnans deltagande i Chicagoutslällnin- 1893 ha öfverlämnats af konungen o c h drottnin- ningen 2,000 kr., kronprinsessan 300 kr.
o c h her- tiginnan af Dalarne 200 kr.
* Ett vackert 25-års-jubileum af en plikt- trogen o c h uppoffrande verksamhet i människo- kärlekens o c h barmhertighetens tjänst firades den 13 d:s i all enkelhet ä Diakonissanstalten vid Ersta.
Det var den dagen 25 år, sedan tre af de äldsta ännu i diakonissverksamheten deltagande systrarna upptogos s o m diakonissor.
Dessa äro systrarna Margret Löfling, Thekla Petersson o c h Emelie Toll.
At hvar o c h en af jubilarerna tilldelades ett li- tit guldkors såsom ett minne af den tid som flytt.
På aftonen var anordnad en enkel supé i diako- nisshuset, uti hvilken anstaltens samtliga systrar deltogo.
Efter supén höll pastor Bring ett anslå- ende högtidstal, hvarvid han omnämnde den för- sakande barmhertighetstjänst, s o m så oförtrutet och nitiskt utöfvats under en så lång tidrymd.
* En välkommen gåfva, har, enligt hvad till oss meddelas, just i dessa dagar kommit Härber- get för tjånarinnor härstädes till del, s o m san- nerligen bekräftar satsen, att » när nöden är störst, är hjälpen närmast ».
Den i hög grad understöd värda institutionen, hvilken fru Cecilia Bååth-Holm- berg ock beskref för Iduns läsarinnor i den i somras offentliggjorda serien, har nämligen från en okänd gifvare mottagit en banksedel å 1000 kronor, en ovärderlig hjälp i dess ekonomiska svårigheter.
Må det vackra föredömet mana till efterföljd I * Kvinnliga bagare!
Bröd, bakadt af kvinno- händer, är en vara som har börjat komma i mark- naden i Chicago, säger en svensk-amerikansk tid- ning.
Det tillverkas af det nybildade W o m a n s Kungl.
operans återupptagande af Verdis populära » Aida » har gifvit fru Östberg nytt tillfälle att, in- nan hon afreser till den fjärran västern, visa, hur oersättlig hon är vid vår k. opera.
Hvem skall så som hon kunna utföra Aidas parti?
Eller hafva vi öfver hufvud någon att skicka fram i detta parti, sedan fru O. lämnat oss?
Skall då in tet kunna göras för att vid vär operascen kvarhålla en så mångsidigt begåfvad, i sin sångkonst hos oss så allén astående och i sitt arbete så samvetsgrann konstnärinna?
Trots de nedslående ekonomiska för- hållandena vid Operan, anse vi, att intet offer här- vidlag är för dyrt.
Och vi äro öfvertygade om — vår åsikt delas i detta fall af många —, att det skulle gå lättare att intressera allmänheten för ope- rainstitutionens uppehållande, om utsikt bereddes den musikälskande publiken att få behålla fru Öst- berg.
Vi tro också, att något tillmötesgående å ömse sidor skulle lända alla parter till båtnad.
Fru Ö. torde ock böra betänka, att förhållandena i Ame- rika äro i måuga fall helt annorlunda än förr.
Man mäter där med en helt annan måttstock än här.
Nog för att fru O. äfven där kommer att vinna lagrar, därom äro vi förvissade; men hennes röst torde mycket förr bli förbrukad där än här.
H varpå vinner hon då mest — på att gå eller stanna?
Hvad beslut hon än må fatta — om det ej redan är oåter- kalleligen fattadt — skall hon dock med visshet led- sagas af alla härvarande vänners — och dit räknar hon hela vår musikaliska publik — uppriktigaste väl- gångsönskningar.
Fru Wilhelmina Strandberg, firade i tisdags sitt 25- årsjubileum vid k. operan.
Boieldieus komiska opera » Hvita frun » uppfördes, och fru S. innehade här som förut den gamla trotjänarinnan Margaretas roll.
Det är en lång, samvetsgrann och hedrande verk- samhet vid landets förnämsta scen, som fru S. nu kan blicka tillbaka på.
V i torde emellertid få till- fälle vidare tala härom, då vi i ett följande nummer meddela hennes porträtt.
— Denna dag var emel- lertid hennes hedersdag och utom det att hon af h. maj:t fick mottaga medaljen literis et artibus, blef hon under och efter föreställningen föremål för den talrika publikens lifliga hyllning, hvilken tog sig uttryck i mångfaldiga inropningar, flere lagerkran- sar och buketter.
Och efter föreställningens slut var fru S. af sina kamrater inbjuden till en festlig kollation, vid hvilken till henne öfverlämnade » en dyrbar gåfva.
Hvad utförandet af operan » Hvita frun » beträffar, gick det på det hela taget bra, några mindre slit- ningar frånräknade.
Bland de uppträdande redde sig onekligen fru Stenberg (Anna) och frök.
Karl- sohn (Jenny) bäst.
H r Lundmark, som här har en af sina bästa uppgifter, spelade sin roll mycket bra, men nådde i sången ej alltid upp i tonhöjden, sär- skildt i sista akten.
H r Strömberg (Gaveston) och Qrafström (Max Irton) skötte sina uppgifter bra.
Grefvinnan Mathilda Taube, född Grabow, gifver torsdagen den 3 november en musikalisk soaré i Musikaliska akademiens stora sal.
Den framstående sångerskan biträdes härvid af k. hofkapellet under anförande af förste hofkapellmästaren Conrad Nord- quist, prof. Ivar Hallström m. fl.
framstående musi- kaliska krafter.
Lund- quists hofmusikhandel.
Dramatiska teatern kollationerade i lördags » An- dras affärer, » lustspel i fyra akter af G. af Geijer- stam.
D e uppträdande i stycket bli fruarna Rund- berg, Sternvall och Littmarck, fröknarna Ahlander, Behrens och Jansson samt hrr Personne, Bseckström och Grunder.
Tvänne konstutställningar.
I Konstföreningens lokal vid Kungsträdgården har hofkonsthandlaren hr Theodor Blaneh för när- varande anordnat en utställning af den ryska målaren Suchoroieskis stora oljemålning » Fångad för harem », hvilken väl torde förtjäna ett besök.
Den väldiga duken framställer en enda figur, en ung, bländande skön kvinna, som med ett uttryck af dyster förtvifian och förskräckelse kastar en första blick omkring isig ' det haremsgemak, där hon nyss blifvit inspärrad.
Man kan visserligen ej förneka, att det finnes något för mycket af pose och arrangement i det hela, o c h att konst- verkets innehåll ej är synnerligen djupt tolkadt, men en mästerlig färgteknik gör emellertid dess åskå- dande tili en högtid för ögat, om än icke för hjärtat.
Genom ett effektfullt anordnande af de omgifvande draperierna och belysningen har ut- slällaren understödt det illusoriskt fristående in- tryck, som konstverket gör.
Samtidigt pågår i våningen en trappa upp af samma hus (Konstföreningens f. d. lokal) en ut- ställning af en svensk konstnärs taflor, hvilken vi på det varmaste vilja anbefalla alla vänner af vår inhemska konst.
Det är den framstående landskapsmålaren Axel Lindman, som här samlat ett fyrtiotal studier från sin senaste vistelse un- der Italiens himmel, de flesta med motiv från Capri, Napoli och Sorrento.
Man blir glad in i själen af en vandring mellan dessa ljusa bilder från södern, i hvilka konstnären med mästerskap tolkar den blåa golfens genomskinliga klarhet, sciroccobränningens pärlskum, de vulkaniska berg- formationernas pittoreska konturer, den rena luf- tens underbart rika färgspel — otroligt nästan för de nordiska ögon, som icke skådat det.
Hos den, som engång sträfvat uppför Capris krokiga gator, medan månen mjölkhvit steg upp öfver de om- kringliggande olivlundarna, eller gjort en van- dring vid » stora marinan », där aftondyningen rul- lade i guld och violett, väcka herr Lindmans taf- lor vemodsfullt ljufva minnen.
Och hos dem, som det ännu ej förunnats att annorledes än i bild umgås med dessa besjungna nejder, föda de till nytt lif den gamla åtrån att, som den icke mindre gamla, sydländskt vältaliga frasen lyder: cedére Napoli e pol morir.
Novell af Amtj Palm, Belönad med hedersomnämnande vid Iduns sista pristäfling.
(Forts.) f ö r s y n e n s ingifvelser komma i sådana ögonblick «3l Den späda gossgestalten släppte ej sitt fasta tag om pälsärmen, faslän han med den andra handen grep tömmarne och tvang hästen att stryka bak- länges, så att slädan kom närmare vaken.
» Tag fast i fjättern, » hördes hans röst med un- derligt lugn klang genom mörkret, och då Torsten fattat tag, manade han på Pärlan och körde honom upp ur vaken.
De voro fortfarande tysta, men deras händer sökte hvarandra.
Återstod nu att finna vägen.
Torsten var genomvåt, och det var aderton gra- ders kyla.
De måste finna vägen.
Så försökte de köra öfver glanskisen högre upp, ty Torsten var öfvertygad o m, att vägen gick där.
Men Pärlan vägrade att gå öfver glanskisen, ulan gick- i stället, som de trodde, åt land ett godt stycke.
Torsten gick bredvid, han vågade ej sätta sig upp i slädan, då skulle han frysa ihjäl.
Så förgick en stund full af pinande tankar.
Hvad skulle Henriette tänka?
Hur rysligt orolig hon skulle vara för dem.
Tilll slut tornade de emot träd, således voro de i land, men hvar?
Torstens kläder voro nu en enda ismassa, men han gick likväl framåt, ehuru trögt o c h dröjande.
Så förmådde han ej mera, snön låg här djup.
Han lutade sig mot slädkanten.
» Jag förmår ej mer, » sade han, och hufvudet sjönk.
» Tag min rock, ack tag, » bad Maurice och bör- jade knäppa upp den.
Torsten gjorde en ansträngning för att öfver- vinna den besynnerliga domnande känsla, som smög genom hans lemmar.
» Nej, nej, det tjänar till intet, » svarade han, » jag vill försöka ännu en gång, » o c h han gick ännu några steg framåt.
Så sjönk han åter ned, någon räddning fanns ej, han förmådde ej längre, lemmarne domnade, dödssömnen smög sakta o c h döfvande öfver honom.
» Hälsa de mina, hälsa Henriette, » sade han med sänkt röst.
Maurice gret tyst.
Ensam med en döende att rädda, utan hjälp, utan att känna vägen, ensam i storm o c h mörker, hvad skulle han taga sig till?
Plötsligt grep han svågerns arm o c h ruskade den.
» Torsten, Torsten, jag ser ett ljus, ej långt bort, Torsten. » Hoppet vaknade.
» Ett ljus, » mumlade Torsten o c h höjde det tunga hufvudet, » kan du arbeta dig dit genom den djupa snön, kanske vi få hjälp. » Så blef allt tyst en stund, och därefter hörde Torsten en röst utropa: » Herre Gud, ha herrarne kört ner i Erikssundsströmmen. » Det var således strömfåran, hvilken genom den starka kölden frusit till något, som de tagit för glanskis.
Efter mycket arbete lyckades de k o m m a fram med häst o c h släda ur hagen, o c h Torsten, som nu var en isstod, satte sig u p p; Pärlan fick fria tömmar och sprang glad genom mörkret rätta vä- gen till Annedal, där de väntades med ångest.
Klockan var elfva på kvällen, då de kommo hem, och Torstens ur hade stannat på nio.
Henriette ömsom skrattade och gret, och Mar- gareta kysste brodern med ovanlig ömhet.
Erland hade stannat kvar o c h skakade rörd hand med Maurice, då han om och omigen fick berätta förloppet.
Henriette nästan kväfde h o n o m med sina kys- sar.
» Om du ej varit, hade jag ej Torsten kvar nu, » sade hon o c h drog brodern intill sig.
Sedan Torsten kommit i säng, hvilket ej var någon lätt sak, då hvarje plagg var fruset, drucko han och Maurice varm mjölk med brännvin.
Sofva kunde han ej den natten, och besynner- ligt nog slapp han ifrån med en lindrig snufva och hosla.
Fredagen den 6 januari 1888.
Tidningen kostar B yrå: 8 Sturegat&amp;n 8 endast 1 krona för qvartalet.
Annonspris: postarvodet inberäknadt.
25 ore pr petitrad (
Ingen lösnurnmerförsäljning!
R e d a k t ö r och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG.
Stockholm, Gemandts Boktr.-Aktieb.
Du unga år, far varligt med menskoslägtet I Det är af vax och vår-is, förgås som blomstren, Men bär en mäktig gnista af evighet, Hög, oförstörbar, i längtansfulla barmen.
Utjrifningstid: Prenumeration sker: hvarje helgfri fredag.
I landsorten: å post ?nstalterna.
I Stockholm: hos redaktionen, å Stads- postens hufvudkontor, i d e större bok- lådorna samt å tidningskontoren.
Res upp det svaga, härjade och förtryckta!
Men kom ej vid den eviga lag, som bygt Af rätt och sed det heliga ordet frihet!
Till Muns läsarinnor!
Då vi härmed utsända det nya årets första nummer af » Idun, praktisk veckotidning för qvinnan och hemmet », vilja vi i så korta ordalag som möjligt och särskildt för dem, som må hända ej varit i tillfälle att se något af prof- numren, omnämna tidningens syfte och plan.
Idun vill blifva qvinnornas egen tidning, vill blifva en tidning för den stora klass af qvin- nor, som med ett gemensamt namn kan kal- las hemmens qvinnor.
Idun kommer derför att meddela korta och lättfattliga uppsatser i alla frågor, som beröra qvinnan och hennes verksamhet och i synnerhet hennes verlcsanihei i hemmet och för de sina.
Idun vill emellertid också egna uppmärksam- het åt de talrika qvinnor, hvilka är o i saknad af något egentligt hem, och som, under det de får alt skaffa sig sitt uppefiälle arbeta for andra, måste vara allt för sig sjelfva.
Idun är varmt intresserad för qvinnans framåtskridande i upplysning och sjelfständig verksamhet, för så vidt det ej sicer på bekost- nad af hennes qvinlighet.
Idun skall på ett lättfattligt sätt söka belysa de frågor för dagen, som kunna intressera fruniimmersverlden, äfvensom i sammanträngd form hvar eller hvar annan vecka meddela de vigtigaste af dagens liändelser.
Idun håller sina spalter öppna för alla, som kunna hafva något, om ock aldrig så litet, att meddela tidningens läsarinnor, och hoppas re- daktionen alt på detta sätt småningom för- värfva sig en hel stab af flitiga medarbeterskor.
Idun är ej afsedd att vara någon egentlig illustrerad tidning, men kommer dock att då och då intaga en och annan liten fin illustra- tion.
Särskildt vilja vi nämna, att Idun ärnar under årets lopp meddela ett helt porträttgalleri af qvinliga personligheter, som på ett eller annat sätt gjort sig be- N l:sta årg.
Z. Topelius.
märkta, t. ex. för framstående qvinliga egen- Idun har redan förvärfvat sig flere fram- skaper, på literaturens eller vetenskapens område, stående medarbeterslcor, bland hvilka må näm- såsom uppfostrarinnor o. s. v. Iduns läsarinnor nas fruarna Mathilda Langlet, Eva Wigström torde då ock få se dragen af tidningens mera (Ave), Elna Tenow (Guido) och Cecilia Holm- bemärkta och flitigare medarbeterskor.
berg, f. Bååth, samt fröknarna Mathilda Roos, Idun kommer alt hvar eller hvar annan må- Dl ar a Smitt m. fl.
Idun synes redan hafva väckt det lifligaste nad anordna pristäflingar i ämnen, som be- röra hemmet och qvinnans öfriga vericsamhels- intresse bland qvinnorna i alla delar af landet, ty område.
Början härmed har redan gjorts.
(Se tusentals reqvisitioner å profnumren lia ingått.
uppropet till husmödrarna å annat ställe i tid- 1 Idun har ock inom hela den svenska tid- ningspressen rönt det välvilligaste mottagande.
ningen!)
Idun gifver slutligen alla sina prenumeran- Idun har en synnerligt rikhaltig afdelning för husmödrarna, i hvillcen dessa erMlla en mängd ter utan vidare kostnad med sista numret i rent praktiska råd och anvisningar af alla slag.
hvarje månad en med goda bilder och god Idun kommer att hålla en mycket intressant text försedd fullständig Modetidning följetongsafdelning, omvexlande med original- arbeten och öfversällningar.
Bland de förra med mönsterbilaga.
Och dock kostar tidningen må, såsom redan bestämda att på nyåret in- endast 1 krona tagas, nämnas » Fosterdottern » af Elna Tenow för hvarje qvartal, postarvodet inberäknadt.
samt » En Icokelts bekännelser » af Mia, under Idun tillhandahålles i landsorlen genom post- hvilket märke döljer sig en mycket känd förf.
verket, i hufvudstaden genom redaktionen, Stads- Den senare följetongen börjar redan i detta postens hufvudkontor (Klara v. kyrkogata 3 A), nummer och lofvar att bli spännande.
de större boklådorna och tidningskontoren.
Idun har särskild läicare anstäld — en af Idun säljes ej lösnummervis annat än i och hufvudstadens yngre och skickligare — hvil- för kompletteringar.
En hvar, som vill hålla ken i en omsorgsfullt skött läkarerådsa] ' del- tidningen, har att å något af nyssnämda stäl- ning kommer att stå tidningens ärade läsarin- len i föi-slcott erlägga 1 krona för hvarje nor till tjenst, då så behöfves.
De hafva en- qvartal.
dast att till Bedaktionen af Idun, Stockholm, I landsorten boende böra å närmaste post- insända sina förfrågningar med tydligt angif- anstalt uppgifva namn och adress samt er- vande af de åkommor, af hvilka de lida, lägga afgiften.
samt underteckna dem med någon signatur.
Idun önskar damerna till sist ett i alla af- (Å hvarje dylikt bref bör stå ordet: Läkareråd).
seenden godt nytt år samt hoppas att under Idun meddelar för öfrigt så vidt möjligt alla det nya året återfinna dem samtliga såsom tid- slags upplysningar och svar a ingångna för- ningens läsarinnor!
frågningar, intager alla slags annonser, som Dröjen derför ej att prenumerera!
beröra familjekretsen, såsom förlofnings-, vig- sel-, födelse- och dödsannonser, annonser om Med utmärkt högaktning lediga platser inom familjen m. m. dylilä.
Idun villj sålunda blifva ett verkligt och nyttigt föreningsband familjerna emellan samt en praktisk ^och tillförlitlig rådgifverska i allt, som kan intressera fruntimmersverlden.
Ärade läsarinnor, arbeten för spridningen af eder t i d n i n g! "
T i d n i n g e n u t k o m m e r i h u f v u d s t a d e n hvarje h e l g f r i f r e d a g o c h k o s t a r f o r e t t qvartal e n d a s t 1 k r o n a, p o s t a r v o d e t i n b e r ä k n a d t.
— S i s t a n u m r e t 1 sm Vid årsskiftet.
Unga åskmoln uppå fästet hänga, Våldets legodrängar framåt tränga, llämden sliper hvassare sitt svärd.
Ängsligt skälfver hjertai hos hvar moder: Hotfullt blickande framåt står broder Emot broder i beväpnad verld.
Är det evig natt, som seklet lyktor?
Hvar är friden?
Säg oss, hvar t den flyktar?
Men skokärlek — säg, hvar finnes den?
Jo — när stormen blott kring fjället talar Låt oss blicka ned i lugna dalar — Uti hemmets verld de lefva än.
Qvinna, ej för mannen stads du vike; Herska, herska gerna i ett rike, Der det goda står vid gränsen vakt, Der renhjerlenhet och oskuld blomma!
Himlen tillhör blott de barnafromma, Herren sjelf ju så oss en gång sagt.
Strömmar utaf blod vi nog sett flyta, Det är tid att svärden sönderbryta, Svärd, som aldrig skulle dragits ut.
Må då lifvei du en gång f&amp;rljufva!
Mildra seder, var den hoppets dufva, Som oss bådar syndaflodens slut!
Djerf är mannen, far som storm kring hafven — Bind den viking, bind lians höjda glafven, Som i fordomtima än med sejd: Dina armar kring den hårde linda!
— Ädlare det är alt sår förbinda, Än att slå dem uti mordisk fejd.
Ett förslag.
E p i s o d från en kaffebjudning, tecknad af AVE.
\ an hade druckit kaffet, besett hvar andras medförda handarbeten, gjort anmärkningar om väderleken, sta- dens teaterförhållanden, beklagat ett par oväntade dödsfall i samhället och så glidit ut i det städade sqvallrets porlande ström och plaskade välbehagligt deri, då fru Ha- raldson, som hittills suttit tyst, plötsligt reste sig upp.
» Jag har några ord att säga, skulle da- merna vilja hafva godheten skänka mig några ögonblicks uppmärksamhet? » Man blef öfverraskad.
F r u Haraldson var känd som en fåordig dam, något till- bakadragen i sitt sätt och en känd fiende till allt slafveri under antagna moder, vare sig det rörde kläder eller åsigter.
H o n var enka efter en bruksegare och mycket r i k; hon var mera omtyckt af fattigt folk än i sällskapslifvet; hennes namn stod al- drig p å några listor för fromma stiftelser, och det var omöjligt att få in henne i nå- gon förening.
H o n ville verka i frihet, lydde alltid hennes svar, då man sökte pressa in henne i någon välgörenhetscirkel.
H v a d kunde hon nu ha att säga?
» Jag vill föreslå, att vi grunda en — förening för — — » E t t sorl af öfverraskning afbröt talar - innan.
» Jag föreslår, att vi sammansluta oss för att främja och stödja qvinlig och manlig sedlighet i vårt sällskapslif, motarbeta slö- seriet, dryckenskapen — — och — » i rs I L / i 1 K| LJ IN m å n a d e n m e d d e l a r en fullständig m o d e - o c h mönstertidning.
— Uppglf å n ä r m a s t e postanstalt namn o c h a d r e s s s a m t e r l ä g g en krona, så er- F r u Haraldson var ovan vid att tala till en större församling, hon sökte efter ord, man stirrade på henne, hon blef först förlägen, så ond på sig sjelf och afslöt sitt anförande med att be damerna genast yttra sig öfver förslaget.
» Kära Ingeborg, vi alla, som här umgås med hvar andra, tillhöra de stilla i landet och verka blott så godt vi kunna för att hjelpa våra fattiga.
Samhällsfrågor ligga ej för oss, och hvad skulle vi qvinnor dess- utom kunna verka?
Qvinnan har j u knapt några medborgerliga rättigheter, och för min del befattar jag mig ej med samhällsfrågor, förr än qvinnan blir likstäld med mannen.
Ä r o ej alla damerna af min åsigt? » D e t var värdinnan, som gjorde sig till språkrör för de förbryllade damerna.
» Vi kunna j u så litet uträtta. » » Hvad kunna vi väl uträtta för att re- formera? » » Vi ha så många föreningar af rent prak- tiskt syfte. » Inkasten kommo flockvis som små hagel- skurar, med en hvass kyla, men j u skarpare det smattrade, dess lifligare, mildare blefvo fru Ingeborgs vackra drag, och då den sista skuren dött bort i en hviskande sus- ning, tycktes hon ha svårt att återhålla ett leende.
» Den förening, j a g föreslår, skulle ej ha andra sammanträden än sådana som detta och inga andra utgifter än som kräfvas för våra vanliga samqväm. » » Kanske inga stadgar heller? » » Inga skrifna eller tryckta åtminstone; hvar och en skulle blott förbehålla sig att i stillhet fa undandraga sig bjudningar till sådana familjer, der man bröte föreningens allvarliga öfverenskommelse att sträfva för sedlighetens höjande i våra egna kretsar. » » Syftar du p å att utrota — hvad skall jag säga?
— vanan att tala om enskilda personers angelägenheter? » V ä r d i n n a n små- log en smula förläget.
» Jag tänkte ej specielt derpå, ty sådant sköljes bort, då man får sällskapslifvet in i en frisk strömfåra.
H v a d jag vill är att upplifva en sida af bannlysningen. » » Du skämtar! » » Nej, kära vänner, det är mitt fulla all- var.