Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
D e t är sä l å n g t ifrån » o h e d e r l i g t » a f d e n u n g e m a n - n e n att » b i n d a », s o m ni säger, d e n u n g a H i c k a n, att — a l l t n a t u r l i g t v i s u n d e r f ö r u t - s ä t t n i n g, att d e b ä g g e p a r t e r n a u p p r i k t i g t o c l i f ö r lifvet å t m i n s t o n e tro s i g ä l s k a h v a r - a n d r a — d e t t v ä r t o m v i t t n a d e föga g o d t o m h a n s k ä r l e k s s t o r l e k, o m han d r o g e sig u n - dan.
Vill ej Hickan tåligt v ä n t a d e d ä r å r e n, så k a n d e n u n g e m a n n e n v a r a g l a d att s l i p p a e n s å d a n fru i f r a m t i d e n.
Hjärtligt tack för det s ä n d a; k o m s n a r t åter.
U. F. För mycket blommor!
Assar Rling ..
Lukretia.
Tillhör aunonsafdeJningen.
F — n.
Karlskrona.
F i n n e s.
P r i s: 15 ö r e.
Finskan II.
Förra beskrifningen infördes o r d a g r a n n t efter m a n u s k r i p t e t.
V i s k o l a d o c k snarast införa den förbättrade u p p l a g a n.
G l ö m ej b o r t I d u n.
Ja, p r e n u m e r a n t e r!
Den person, s o m ä I d u n s b y r å p r e n u m e r e - rat f ö r f r ö k e n L o t t e n L u n d, H y l l i n g s f o r s, torde uppgifva närmare adress, o m tiduinsen skall k u n n a k o m m a p r e n u m e r a n t e n till b a n d a.
Innehållsförteckning:; F r e d r i k a B i e m e r.
(M e d porträtt) — Se da- g e n h a r g r y t t; v i d årsskiftet; a f C. V. Modin.
- - A n m ä l a n.
— E t t arbetsfält; a f Fve.
— I forr.a d a g a r; s t r ö d d a b l a d ur m i n n e t s a l b u m; a f Mathilda Langlet.
I: I s f a r t e n.
— D i s i g luft; s k i s s a f Illgn.
— L i l j e k o n v a l j e r o c h h y a c i n t e r; a f Viola.
— Ur n ä s d u k e n s h i s t o r i a; e t t a p r o - p o s u n d e r i n f l u e n s a n.
— En o u p p g j o r d r ä k - n i n g; a f Sune Folkeson.
— F r å n I d u n s l ä s e - krets.
F ö r s l a g till m a t o r d n i n g f ö r v e c k a n 5 — 11 jan.
— Allmän- nyttigt.
, — Sällskapslifvet.
— Hemiargiiing.
— L ä k a r e r å d.
— Bi elläda.
sparmärken Permar till Idun lämplig nuårsgåfVa.
Med utmärkt högaktning Frithiof Hellberg [1351] N:r 2 9 4.
» J u l k a l a s e t » ä r förf.
a f » V i t a l i s » o c h l i n n e s i l i a n s s a m l a d e s k r i f t e r i d e s. k.
» S v e n s k a k l a s s i k e r n a », utgifna 1853.
P. ö r e.
Inga permar expedieras, utan att beloppet först insändts antingen eller ock i (ej frimärken!).
farenheten från förra året, vilja vi enträget uppmana Iduns läsarinnor att med första insända sina rekvisitioner, på det de må vara säkra om att ej komma, sedan upplagan, som på förhand bestämmes, är slut- såld.
Dem af Iduns läsarinnor, som sakna n:r 7 och 9 för detta år, meddelas, att dessa nummer komma att nytryckas på nyåret, för så vidt minst 100 anmälningar härom, åtföljda af rekvisition på l permar, ingå.
kunna ock användas till Maria.
S v a r.
t i l l I d u n &amp; B&gt;B %&gt;?
a N:r 3 5 6.
S k u l l e n å g o n af I d u n s l ä s a r i n n o r i I d u n vilja g i f v a m i g s v a r p 5, h u r u b r e d u n - g e f ä r m a n s k a l l b e h ö f v a k n y t a f i l é g u i p u r e till spets å gardiner, o c h hvar jag skulle kunna erhålla trefligt m ö u s t e r till s å d a n a.
Ingen vore härför tacksammare än Fo.
[¿349] Permar Ett n y t t, osvikligt, smärtfritt lik- y t o r n s m e d e l (b ä t t r e ä n Gollodin o c h alla j andra l i k t o r n s m e d e l) b o r t t a g e r full- komligt liktornar m e d roten inom kor- - taste tid.
I n l a g d t i eleganta k a r t o n - Alla 5 Red.
o. ulgifvare af Idun.
(1359) i sept.
1889 JENSEN Husmödrar!
Winborg &amp; C:is Försöken i Stockholm till verknn gar af Concentrer ad O * — - fig m 11 " " t " " " " ' ZJllili synnerligen praktiskt uppstäld samt försedd med tabell öfver Ättika metersystemet p ä flaskor f ö r u t - har utkommit och linnes till salu spädning.
ä 1 krona J r " ' ^S^ " - llI Senap, Sr b l a n d a d efter e n g e l s k o c h fransysk smak, flere s o r t e r.
ESTAHLISW D f ISe Bok- &amp; Bappershandel Beefsteaksauce.
48 Drottninggatan, Soja, flere gånger belönade hörnet af Klarabergsgatan samt i filialerna pris- och fullt jemförliga med de bästa utländska fabrikat.
[1339] Regeringsgatan 2 7, Skeppsbron 2 0, Hornsgatan 5 4 äfvensom hos alla öfriga bokhandlare i riket.
[1328] Pianomagasin.
F l y g l a r, P i a n i n o s, T a f f l a r och O r g l a r från in- och utländska utmärkta Fabriker t i l l d e b i l l i g a s t e priser.
Ständigt lager af F l y g l a r från Bliithner och P i a n i n o s från G. Schwechtens berömda fabriker.
N:r 12 (535) Prenumerationspris pr år: Idun ensam _ kr.
» Barngarderoben » Fredagen den 25 mars 1898.
5 5 3 3 Byrå: Klara södra kyrkog, 16, 1 tr. Öppen kl. 10 — 5.
Redaktör och utgifvare: FRITHIOF Redaktionssekr.
Ester allen på sin post i lifvets junidag.
Vän och fager, frisk och hurtig.
Såväl till sitt inre som yttre en helgjuten och sann bild af en nordens mö i sin fulla kraft!
Så var den unga Sofia- syster, hvars sympatiska bild i dag pryder Iduns första sida.
Hennes korta, men rika lef- nadssaga skola vi nu söka i några spridda drag delgifva våra läsarinnor.
På den sedan ett par hun- dra år tillbaka fäderneärfda gården Walla i Fagre försam- ling af Skara stift föddes den 6 december 1871 Ester Anderson, den mellersta af trenne syskon, den gladaste, den ifrigaste, ehvad det gällde lekar eller läxor.
Sin första undervisning emottog Ester i hemmet och fullbordade sedan sina studier vid Skara högre elementarläroverk för flickor, hvarifrån hon utgick med de högsta betyg.
Där- efter tillbragte Ester några år i föräldrahemmet.
Ester och hennes systers varmaste ön- skan var att få studera till läkare.
Denna deras önskan blef ej förverkligad, i stället ägnade de sig båda åt sjukskö- terskans ansvarsfulla ' ' värf.
Den 23 maj 1892 antogs Ester som elev vid Sofiahem- met i Stockholm och genom- gick med stor heder dess alla grader.
I den enskilda sjuk- Nordling.
ll:te årg.
För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje päbörjadt tiotal stafv.
Anderson » Hoppet såg den rosen blomma, Såg den skönhet som den gaf, Nu från rosenlunden tomma Ilar minnet till en graf.
; F HELLBERG.
vården verkade Ester endast ett par månader.
Hon stod un- der denna tid, kan man säga, som en ljusets ängel vid en sådan där långsam sjukbädd, där den ena dagen gifver och den andra tager, där striden mellan hopp och fruktan omväxla och där om någonsin sjuksköterskans tålamod och skicklighet i sitt kall tagas i anspråk.
Den platsen var Ester i sanning vuxen!
Min första bekantskap med Ester gjorde jag under den- na tid, och aldrig går hen- nes strålande bild ur mitt minne, danad som hon var att taga och gifva kärlek i rikaste mått.
Sann och trofast var hon, med något sällsynt rent och sundt så till kropp som själ, begåfvad som få på huf- vudets och hjärtats vägnar.
Snart öppnades också ett vidsträckt arbetsfält för den unga flickans stora förmåga.
Till öfversköterska på Falkö- pings nya lasarett antogs hon d.
15 juni 1895 och kvarstan- nade där till i februari 1 8 9 7.
Väl var hon medveten om det ansvar, som på denna plats lades på hennes unga skuldror, men innerlig och fast var hennes föresats att offra sig för sina lidande med- människor.
Den 3 februari 1897 för- flyttades Ester till Akademi- ska sjukhuset i Upsala.
Kort, allt för kort tid fick hon där arbeta, sällsynt nitisk och skicklig.
Just i sitt kära arbete skulle Ester såras till döds.
Ett ringa sår till en början och dock så farligt.
Allt hvad läkarekonsten ägde ypperst, hvad systerlig kärlek och o m.
' PPJ^ 90 139S Familjelifvet är egenkärlekens skönaste graf, o c h från den grafven har sedligheten sin upprinnelse.
P. Genberg.
vårdnad kunde gifva slösades med fulla händer öfver den unga » systern ».
Men för- gäfves var all mänsklig omsorg: döden fullföljde sin gärning, bröt rosen, innan ett enda af dess blad hunnit falna för höstlig vind.
I rosor blef hon också bäddad.
Läkare, patienter, kamrater och vänner, alla gåfvo de sin blomstergärd åt den unga kvinnan, som under sin korta lefnadsbana hunnit göra en så stor insats i lifvet.
På dagen ett år efter sedan Ester till- trädde sin plats på Akademiska sjukhuset fördes hon därifrån som dödens brud.
Vägen gick till hennes barndoms och första ung- doms hem, det gamla kära Walla.
Under dess tak måste hon en stund stilla bida, för att för sista gången sakta smekas af mjuka modershänder.
Därifrån fördes hon till Fagre åldriga tempel, fram till samma altarrund, vid hvilken hon komflrmerats någ- ra år förut.
Och så till sist ut på kyrko- gården, där en älskad fader förut hvilar: vid hans sida bäddades hennes graf.
Samma lärare, kyrkoherden N.
J. Ternstedt, som beredde Ester till hennes första nattvards- gång, invigde också hennes stoft åt för- gängelsen med en gripande betraktelse öfver dessa o r d: Må jag icke göra hvad jag vill uti det som är mitt (Math.
20, 15).
Talaren på- visade, med huru mycken godhet, men också genom sorg och strider vägen ledes till det rätta målet, huru vi med undergifvenhet och tacksamhet må böja oss under Guds vilja, ehvad han gifver eller tager.
— — Ack, du moder, som för barnen sörjer, Det skall han, som nu i vårens tid, Tog farväl af alla, små i norden Och gick bort från detta lifvets strid.
Hvad han gaf skcäl räcka alla tider, Hvar ett barnsligt hjärta ler och kvider, Skall det hinnas af Topelii frid.
Skald, från Finland, broderlandets bäste, Hvad du haft för våra barn ocli oss, Tack för det — vår djupa kärlek fäste Kring ditt namn odödlighetens bloss, Binde band af tro kring dina länder, Kring ditt Auras och ditt Sveas stränder, Kring den döde sångaren och oss!
Gid.
- -; Uppfostran till osjälf- yiskhet.
Anförande vid Tärna folkhögskolas vinterfest den 27 februari.
Af Cecilia K Bååth-Holmberg.
ed till barnen måste vi gå; där skola vi börja, menar han.
Med lif och värme omfattades också bildandet af de s. k.
» maj- föreningarna ».
Den första stiftades i Hel- singfors den 1 maj 1870 och afsåg småfåglar- nas skydd.
Liknande föreningar utbredde sig snart öfver hela landet.
A r 1878 fannos mer än 100 sådana, och mer än 30,000 barn voro inskrifna i dem.
Men så afstannade åter denna stora rörel- Rik var Esters lifsgärning, kort hennes se inom barnavärlden.
Barnen växlade om, lefnads saga.
Låtom oss afsluta den med och de äldre, som skulle leda dem, trött- skaldens betydelsefulla ord: nade.
Många lärare i folkskolorna voro likgiltiga eller motståndare, därför att de — — Klagen icke, när döden sänder bud, ansågo gossarna böra få samla ägg och Grafkullen är ett trappsteg, som närmar oss till uppstoppa fåglar.
De uppmanade snarare Gud.
Och aldrig ligger himlen så nära mänskans famn, till djurplågeri.
Som när all jordisk lycka försvinner som en hamn.
Detta upprörde Topelius.
I ett föredrag i Helsingfors den 22 juli Då växa minnets rosor förutan törnen opp, Då tänds som morgonrodnad odödlighetens hopp.
1891 uttalar han sin harm och sin sorg Då svarvar öfver griften ej dödens ängel blott, öfver den råhet, som blir en följd just häraf.
Uppståndelsen och lifvet har mänskan då förstått.
Till-föräldrar och skolor säger han: » Hvarför uppfostren I vilddjuret i män- Adelaide Nauchhoff.
niskan?
Veten I icke, att grymhet förhärdar, att råhet förvildar, att djurplågare också • bli människoplågare? » — — » Rätt för alla, » fortsätter han vidare, » detta är utgångspunkten.
Lägg märke till hvad denna fordran innebär, när den ut- T yst, den kommer, skuggan ifrån Finland, sträckes till allt lefvande.
Rätt mot en får Ifrån floret kring Topelii bår, ej vara orätt mot en annan, orätt mot män- Sorgens ängel ifrån Björkeudden niskor får ej vara rätt mot djur.
Börja Öfver Bottenhafvets böljor går, med denna grundtanke, börja icke med Går att lägga omkring Svea armen, människan, ty hon är endast en del af ska- Pressa mot den kalla tomma barmen pelsen.
Börja med Gud ofvan henne och Sveriges ljusa glada unga vår- den lägre skapelsen under henne; nog föl- Stackars gossen min, som rofullt slumrar, När din mamma torkar bort en tår, jer sedan tillämpningen äfven på männi- Du fått sorg i natt som aldrig ännu, skovärlden. » Fast ditt barnahjärta ej förstår.
Och när hvarken föreningar eller skolor Hvem skall nu ditt unga hjärta lära visat sig vara verksamma nog, då vänder Älska hem oeh land och folk och ära, Topelius sig till hemmen.
När ej barnavännen mer det får?
» Börja där, » säger han, » börja medan bar- nen ännu äro helt späda, låt dessa lärdo- Hvem skall sjunga vårens vackra visa mar, praktiskt inöfvade, bli edra barns lifs- För min flicka vid » den klara rand », Hvem skall kyssa Törneros i slottet luft! » Otur hundraårasömnens land?
Och han visar vägen, som hemmen ha Hvem skall hälsa från de finska barnen, att gå.
Hvem skall visa på de fina gamen TJtaf kärlek mellan våra land?
— » Jag har tänkt mig, » säger han i ett « När barnavännen dog.
r J privatbref af den 17 april 1896, » att hvarje barn borde hafva en skyddsling, o m också blott en kattunge eller en blomma i krukan eller en liten syster, men alltid något, som medför ansvar.
Utan detta ständiga ansvar fruktar jag att alla goda föresatser i dag befinnas i morgon bortdunstade i barndo- mens blå luft. » Denna tanke blir så småningom en älsk- lingstanke hos den vördade åldringen.
Ä n n u senare, den 22 februari 1897, skrif- ver han därom: » Man kan ej begära af barn, att de skola förstå den fullkomliga, omfattande kärlek, som så mången äldre icke förstår.
— — Barnaögat ser alltid det enskilda först; där- för är t. ex. djurskydd i sin helhet ofatt- ligt för barn, de behöfva koncentrera sin kärlek på en bestämd skyddsling.
Låt dem själfva välja en sådan, hvarifrån som helst; nog växer kärleken ut från det minsta frö.
Men just detta frö behöfves, ty vanan att själft uppväxa under andras skydd och vård alstrar hos barnet mycken själfviskhet. » I ännu ett annat bref af mycket färskt datum — d.
1897 — återkommer Topelius till denna sin älsklingstanke: » — — Jag återkommer till mitt förslag om skyddslingar, men så att detta icke blir obligatoriskt, utan frivilligt.
Kärleken växer ut som ett frö från en till alla, och Guds kärlek skall vara utgångspunkten.
Gif barnet ett svagare att beskydda, och det skall till- tala dess ädlare känslor, på samma gång barnet, själft så svagt, känner sig smickradt att kunna beskydda en ännu svagare » I en liten uppsats eller saga, kallad » Änglarnas julklapp) », utvecklar Topelius ut- förligt sitt program.
Han låter änglarna rådgöra o m, huru de bäst skola leda de små människobarnens sinne åt det goda.
Hittills ha de lärt bar- nen att förstå det rätta och vilja det goda, men att göra det goda, så långt ha de än ej kommit.
» D å », berättar Topelius, » är bland dem en ängel, mer ljusblå än alla de öfriga, oeh han är det barnets ängel, hvilket en gång satt i frälsarens famn och fick hans väl- signelse.
Denna barnängel finner ett råd, han säger till de rådville: Förstån I icke Guds kärlek?
Skulle ett människobarn nå- gonsin vara så svagt, så värnlöst, så hjälp- löst, att det ej finner en lefvande varelse ännu svagare, värnlösare och hjälplösare än det själft är?
Gören alla som jag skall göra, när julen kommer, och sägen i alla hem, i alla barnahjärtan samma ord, som jag skall säga till baruen i det hem, dit jag kommer som julgäst — — —.
Så vill jag göra, fortfor ängeln.
När granen är tänd och barnen församlade, vill jag säga några ord till det hemmets fader eller moder, när de slutat sin julbön.
Och fadern eller modern skola upprepa mina ord för barnen, och barnen skola få välja fritt, men när de äro tvehågsna, skola de äldre råda dem.
Jag skall säga så: 1.
Gud gifver åt hvarje barn en skydds- ling att älska och försvara, på det att barnets kärlek till denna ena må efter hand växa ut till godhet mot alla.
IDUN 1898 2.
Hvarje barn öfver ett år gammalt skall till sin skydsling utvälja en lefvande varelse, människa djur eller markens växt, som är svagare än barnet själft.
Denna varelse skall barnet vårda så mycket det kan, men icke bortklema, icke gynna på andras bekostnad, icke tillåta något orätt, ondt eller oskickligt.
Och detta allt skall barnet göra af kärlek till Gud och hans skapade verk.
— » Mycket, » så slutar Topelius sin saga, » mycket i denna julgåfva behöfver förklaras för barnen.
O m Karl vill beskydda en ung fåle; om Anna hellre väljer sin lilla kalf eller sitt hvita lam; om Vilhelm beskyddar en hund, men Karin föredrager sin kvicka kattunge; om Viktor väljer sin tama ekorre och Elsa sin unga kanariefågel; om Rickard hellre beskyddar lille bror, men Lina föräl- skar sig i sin löfkoja, som hon uppdragit i krukan allt ifrån de första hjärtbladen; — hvem skall då Lilly beskydda, hon som än- nu ligger i vaggan?
H v e m skall den fattige tiggargossen beskydda, han som själf hung- rig och hjälplös går från gård till gård och begär sitt bröd?
Det vill jag säga dig, besvarar Topelius själf sina frågor.
Lilly skall bespara sin egen mamma mycket besvär, mycket natt- vak, mycken oro, om hon ej bråkar, ej kla- gar, men alltid är tålig och glad.
— — Så fattig är ej heller tiggargossen, att ej den ledbrutna lilla fågelungen, som han fin- ner nedfallen ur boet, och det vilsegångna barnet, som han visar vägen till hemmet, är fattigare än han.
Hvarje tjänst, som du frivilligt bevisar en annan, gör dig i detta ögonblick starkare än han, och hvarje gång du försakar dig själf för en annan, är den andre svagare än du.
— — — Se, så underligt är det i världen, att svagast och fattigast äro de, som behöfva och begära de mesta försakelser af andra, men starkast och rikast äro de, som kunna försaka sitt eget för andras glädje.
— — Detta skrefs i en liten tidning, » Sylvia », 1895.
Följande sommar besökte Topelius en god vän och fann till sin glädje och öfverrask- ning, att hans ord fallit i god jord, ty sa- gan om » Änglarnas julklapp » hade mäktigt gripit husets barnskara.
Vid sin ankomst en sommareftermiddag fann han denna, gossar och flickor, en hvar på sitt håll, ifrigt sysselsatt med att vårda och hjälpa sin ut- korade skyddsling.
Den ena hade tagit trädgårdens tvinande plantor, vattnade och skötte dem, tills de slogo nya kraftiga skott; den andre hade valt åt sig den gamle lame fiskargubben och hjälpte honom med att draga hans not i land, att tjära hans båt o. s. v. En tredje hade på sin lott tagit torpa- rens moderlösa barn.
En fjärde hade valt just sin egen mamma till sin skyddsling och gaf noga akt på, att allt onödigt be- svär, alla små ledsamheter skulle besparas henne.
Kort och godt, hela hemmet var fylldt af barnens glada ifver att tjäna och med fri vilja gladt uppoffra sig för andra.
» Gud välsigne eder barnsliga kärlek och låte eder få glädje i lifvet, » sade Topelius djupt rörd, i det han med tårade ögon kysste dessa barns blomstrande kinder.
Och inom sig tänkte han: » Lyckliga föräldrar, lyckliga hem! » Att det var hans idé, som då burit frukt, därpå tänkte han icke.
Här påträffa vi ännu en sinnrik etagére, svenskt I hvarje hem, där denna idé vinner fot- fäste och omhuldande, skall också samma arbete, hvilken kan svängas omkring så, att dess samtliga sidor blifva lätt tillgängliga och hvilken lycka växa upp för unga och gamla.
därför också användes till förvaringsställe för uppslagsverk och dylikt.
På etageren står en _ * byst af Mikael Agrikola, utförd af skulptören C.
Sjöstrand och en gåfva af denne till skalden.
Bokskåpen prydas här med byster af Rune- berg, Gustaf II Adolf, Karl X I I m. fl.
Till biblioteksrummet gränsar skaldens arbets- rum, ett af de minsta, i våningen och till sin För Idun af V.
inredning ännu enklare än de öfriga rummen.
Men talrika portföljer och manuskriptsamlingar vittna en, som haft lyckan att stifta personlig be- om den sällsynta produktivitet Z. Topelius lagt kantskap med Z. Topelius, skall ej lätt för- i dagen, en arbetsförmåga, som ej ens in i ålderns gäta de högtidsstunder samvaron med honom höst svek honom.
Om dessa yttrade skalden skänkte.
Jag har bland många andra varit del- dock helt anspråkslöst: » Idel gamla papper, aktig af denna lycka, sammanträffat med den hvilka förgå så lätt. » store bortgångne både i hans idylliskt vackert Äfven här äro väggarna behängda med taflor, belägna hem och äfven i Finlands hufvudstad, bland hvilka den öfver sängen placerade, som och jag tager mig härmed friheten för Iduns föreställer Jairi dotter, var hans älsklingstafla.
ärade iäsarinne- och läsarekrets lämna några Vi nämna sist i detta rum — märk, det bästa rön från mina besök hemma hos skalden.
kommer här till sist — det skrifbord, vid hvilket Björkudden — ja, så heter stället, det veta ju så många vackra tankar nedskrifvits af den ädle alla af gammalt, och det ligger vid pass ett sten- med silfverhåren.
kast från Östersundorn gård, på en udde i Sibbo Så hafva vi ännu att orda något om matsalen socken af Nyland, 22 kilometer från Helsingfors.
det ljusa glada rummet, med sitt möblemang i britt Snö och frost svepa nu naturen och orngif- samt med sin af skaldens svärson, artisten Acke ningarna kring den enkla, men smakfulla villan Andersson, utförda breda list löpande längs hela i tvänne våningar, den väl skötta fruktträdgår- väggen ofvan fönstren och framställande en hel dens trän stå aflöfvade, blommorna på blomster- liten näpen saga.
Matsalen ligger parallelt med anläggningarna njuta af sin vintersömn och slin- stora salen och vetter åt gårdsplanen.
gerväxterna på den veranda, som gränsar till I karaktärsbyggnaden finnas vidare ännu rum salen i byggnadens midt äro vissna, liksom ock för skaldens dotter, författarinnan fröken Toini fågelsången ej ännu tonar.
Men du skulle ha Topelius, och författarinnan Alta Dahlgren, sedan besökt stället i solljusa sommardagar, då lust länge bosatt här, samt för köksdepartementet.
och lif rådde öfverallt, då blommornas färgprakt Rummen en trappa upp bebos af skaldens svensk- och solens glitter på det nedanför liggande sun- födde måg, artisten Acke Andersson, och dennes dets vågor tjusade ögat eller bruset från det maka, Z. Topelius ' yngsta dotter, Eva Topelius.
längre bort belägna vida hafvet smekte ditt öra, Sådant är i största korthet skildradt det hem då fåglarna från morgon till kväll bragte sin Z. Topelius hade utvalt till sitt otium på gamla kärleksfulla vårdare och vän sin enkla hyllning dagar och där han hade det så lugnt och frid- i toner, då skaldens hjärta ännu klappade för fullt långt borta från världslifvets buller och allt godt, sant, stort och ädelt i lifvet, för alla jäktan och där han nu slutit sina ögon för all- lidande och förfördelade t. o. na, de af så mån- tid.
Öfverallt härskade den frid, som blifvit ho- gen förgätna djuren.
Du skulle hafva varit på nom så kär, och angående hvilken han vid ett Björkudden då!
besök till sina gäster yttrade: Nåväl följ med mig, jag skall söka ledsaga dig » Då 1 blifven gamla, skolen I finna, hur godt genom dess salar, dessa salar, därifrån hvarje det känns att hafva det lugnt och fridfullt om- onödig, tyngande lyx är bannlyst, men där allt kring sig. » är så smakfullt och ordnadt, med ett ord så Helsingfors den 15 mars 1898. hemtrefligt.
Låtom oss då till en början göra en titt in i stora salen med sina mot det ofvan nämnda sundet vettande trenne fönster.
I midten af densamma står ett bord beströdt med böcker, äldre och nyare, de flesta tillägnade skalden af resp. författare både i in- och utlan- S m å studier för Idun det.
Därinvid varsna vi den sinnrikt konstru- erade konversationsstol, skalden mottagit som af Emil Linders.
gåfva af sin mångårige förläggare A. Bonnier i Stockholm.
Vidare finna vi här en flygel och IX.
ett harmonium, smakfulla möbler, byster och af inhemska konstnärer målade taflor, dels upp- Carl Snoilskvj.
hängda på ' väggarna, dels placerade å stafflien.
Den öfver flygeln hängande taflan framställer » Jäg bringar drufvor, jag bringar rosor, en scen ur Regina von Emmeritz vid dess för- sta uppförande och är utförd af Ii.
W. Ekman.
jag skänker i af mitt unga vin; Angående densamma yttrade skalden vid ett af på alla stigar, på alla kosor våra besök på stället skämtsamt ungefär följande, jag slår den glittrande tamburin.
; efter att hafva påpekat, att personernas &amp; taflan Det är tydligt att i dikterna af en skald, konterfejer voro trogna afbilder af de i pjesen uppträdande: » Ekman var en spjufver; se, han hvars teckning är så full af lif, så med- har målat af Oygmcus, bärande den svenska ryckande, kvinnorna ej skola saknas.