Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att 1 mom. af denna § må erhålla följande lydelse: »Försäljning af bränvin i minut får på landet ske vid gästgifvaregårdar, äfvensom å de vid allmän segelled eller sommar- eller vinterväg belägna ställen, eller vid grufvor, bruk och större landtegendomar, der Kongl.
Maj:ts befallningshafvande, sedan vederbörande pastor och socknenämnd blifvit hörde, anser en sådan försäljning erforderlig.» Bevillnings-, Lag- sami Allm. Besv.- och Ekon.-Vlsk.
Utlåtande, N:o 2. 11 Vid 30 §. att denna § må erhålla följande redaktion:
Den, som försäljer bränvin i minut ege icke rätt till utbekommande af fordran för bränvin, som han på räkningar eller kredit utlemnat.
Vid 32 § att denna § måtte i Förordningen uteslutas.
Af herr Friherre Palmstjerna: Vid 7 §.
Att 1 mom. må ändras i öfverensstämmelse med stadgandet härom i 1845 års förordning, enär det vore vådligt och principvidrigt att öfverlemn aen sadan makt ut socknemännen.
Af herrar v. Hartmansdorff, Aug., och Ribbing, Arvid: Vid 7 §.
Att, på sätt herr Prosten Nibelius föreslagit, ett så lydande stadgande må i denna § införas: »Derest en stad eller landsförsamling, å uttryckligen för sådant ändamål ul^ lyst socknestämma, öfverenskommer att inom staden eller församlingen någon minutförsäljning af bränvin till förtäring på stället icke må ega rum, vid en sådan öfverenskommelse må förblifva »
Hos P reste-ståndet: Vid 3 §.
Att handlande i städerne ej må vara berättigade att sälja bränvin i mindre parti än 7
V2 kannor, såvida de ej vilja underkasta sig den skatt, som för bränvinsmagasiner kan varda bestämd; Vid 7 §. att ett så lydande stadgande må i denna § införas: »Derest en stads- eller landsförsamling, å uttryckligen för sådant ändamål utlyst socknestämma, öfverenskommer att inom staden eller församlingen minutförsäljning af bränvin till förtäring på stället icke må ega rum, vid en sådan öfverenskommelse må förblifva.»
Vid 8 §. att de städer, i hvilka det öfverenskommes att alla krogar skola upphöra, det må vara tillåtet att inrätta bränvinsmagasiner, der bränvin lår i minut afhemtas, men icke på stället förtäras; att desse magasiner på sön- och helgedagar skola vara stängda; samt att, då städerna för bestridande af sina kommunalafgifter vanligen haft af krogarne en icke obetydlig inkomst, ifrågavarande bränvinsmagasiner äfven böra med skutt beläggas.
Ilos Borgareståndet:
Af herr Ekholm: Vid 3 §.
Att det är obilligt och stridande emot den i allmänhet mcdgifna rättigheten till afyttring af jordbrukets alster, att bränvinsförsäljning, däfven då den 12 Bevillnings-, Lag- samt A!lm.
Utlåtande, N:o 2. sker i parti, icke skulle vara tillåten för andra än jordbrukare på landet samt handlande i städerne, på landet i köpingar; Vid 8 §. att det vor-e olämpligt, att Konungens befallningshafvande skulle bestämma lokalerna och meddela ordningsstadganden, utan att sådant borde öfverlennäs till kommunen eller auktoriteterna på stället; Vid 11 §. att denna § må utgå, enär enahanda stadgande finnes i fylleri förordningen ; Vid 21, 22, 23, 24, 25 och 26 §§. att det leder tili inveckling och förvillelse att, såsom här skett, citera de §§ hvartill straffbestämmelserne skola hänföras, och att dessa §§ derföre böra omarbetas och uttryck väljas, som äro behagligare för örat och mera uttrycksfulla.
Af herr Lindström E. G.: Vid 3 §.
Att handlande i städerne må, mot erläggande af serskild kommunalskatt, försälja ett ringare qvantum än 7‘A kannor, men icke under % kanna till afhemtning på en gång.
Af herr Stenberg.: Vid 3 §.
Att magistraten, efter stadens hörande, må ega bestämma den i morn. 2 omförmälda afgift.; att den grund för afgiftens bestämmande, som af magistraten bör följas i mom. intages, eller att åtminstone ett minimi- och maximibelopp för afgiften utsättes; att pastor icke borde serskildt nämnas, emedan det vore olämpligt att pastor skulle kunna vägra försäljningsrätten innan socknemännen medgifvit densamma, och att början af § derföre borde erhålla följande lydelse: »Enahanda rättighet må, sedan församlingsboerne blifvit i sockenstämma hörde, af Kongl. Alaj:ts befallningshafvande meddelas» etc. etc.
Vid 7 §. att enahanda stadgande må införas med uteslutande af orden: »till förtäring på stället». alt följande stadgande må efter 7 § införas: »Skulle någon stad eller landsförsamling å uttryckligen för sådant ändamål utlyst sockenstämma öfverenskomma, att inom staden eller församlingen någon minutförsäljning icke vidare må ega rum, eller att förut meddelad rättighet till sådan försäljning skall i större eller mindre mån inskränkas samt beslut härom vinner laga kraft, meddele Kongl. Maj:ts befallningshafvande derå fastställelse och träde beslutet i yerkställighet med påföljande år.»
Vid 15 §. att orden i 2 morn.: «och på denna grund äro från bevillning efter 2 art. bevillningsstadgan fria», böra utgå. lievillnings-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Utlåtande, 2V.'o 2. 13 Af herr Wahlgren: Vid 4 §.
Att ordet arenadt» borde utgå, emedan allt bränvin, som är någorlunda klart, kan uppgifvas vara renadt; att 2 mom. må erhålla följande förändrade redaktion: »På landet må, efter pastors och socknenämnds hörande sådan försäljningsrätt» etc. ätt 2 mom. må lyda sålunda: «På landet må, efter församlingsboernes hörande i socknestämma, Konungens befallningshafvande ega» etc.
Vid 8 §. att socknarne må ega att sjelfve ordna sättet för bränvinsför säljningen så att ordning och snygghet afses, och att en sådan reglering må af Konungens befallningshafvande kunna fastställas.
Af herr Fagerberg: Vid 8 §.
Att de i denna § förekommande frågor må öfverlemnas till afgörande af stadens äldste eller
Drätselkommission der sådan finnes; Vid 12 §. att denna § måtte omredigeras i händelse den näst föregående utgår; Vid 15 §. att stadgandet i denna § om afgiftens bestämmande af socknemännen stöde i strid med 5 § 3 morn., der afgiften för bränvinsförsäljning, som utöfvas af handlande i köpingar och på landet, skall bestämmas af Konungens befallningshafvande.
Af herr Hörnstein: Vid 8 §.
Att de i 1 mom. förekommande orden: »odelad eller för vissa distrikter» borde utgå, enär erfarenheten visat, att odelad bränvins-minuteringsrättighet medförde usel vara och svåra kontroller samt genom bränvins-minuterings utbjudande distriktvis det förhållande uppkommer, att en näringsidkare håller flera småkrogar; att det följaktligen borde öfverlemnas åt magistraten och stadens äldste att med bränvins-minuteringens utbjudande förfara på sätt för hvarje fall kunde finnas lämpligt; Vid 11 §• att denna § må utgå, enär enahanda stadgande finnes i fylleri förordningen.
Af herr Hillström: Vid 8 §.
Att städernes magistrater må, derest minuteringsrättigheten skall utbjudas å auktion, ega att pröfva de gjorda anbuden och icke ovilkorligen vara bundne vid det högsta, utan hafva sig öppet lemnadt att bland spekulanterne, som gjort anbud, antaga den lämpligaste.
Ilos Bondeståndet: Af Ståndets ledamöter i Sammansatta Utskotten, hvilka ledamöters vid betän~ kandet N:o 1 fogade reservation, Ståndet såsom sin gemensamma mening antagit: 14 Bevillnings , Lag- samt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utsk.
Att de i Kongl, förordningen den 13 Juni 1845 gillia föreskrifter rörande försäljning af bränvin fortfarande mätte bibehållas och lända till efterrättelse.
Dessa anmärkningar bafva Utskotten tagit i noggrannt öfvervägande; och då inom trenne Riksstånd, nemligen Ridderskapet och Adeln samt Preste- och Bonde stånden, den åsigt nära nog enhälligt blifvit uttalad, att grunderna i Kongl.
Förordningen den 13 Juni 1845, angående tillverkning och försäljning af bränvin, borde hufvudsakligen bibehållas och endast sådana förändringar i stadgandena uti nämnde förordning vidtagas, som, utan att förorsaka någon egentlig rubbning i närvarande förhållanden, finnas vara af behofvet synnerligen påkallade, så hafva Utskotten, med frånträdande af Utskottens förra förslag, ansett sig böra föreslå Rikets Ständer att bibehålla stadgandena i Kongl. Förordningen den 13 Juni 1845, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, med förhöjning i afgiften för bränvinsbränning af 25 proc. för redskap, som drifves omedelbart med eld, och 33Y3 proc. för redskap,'sorn drifves med ånga, samt med de nödiga ansedda förändringar och tillägg i öfrigt, som bilagde förslag till förordning, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, utvisar och hvilka i lörslaget finnas med kursiv stil utmärkte.
I sammanhang härmed, och då inom Borgar-ståndet anmärkning blifvit af herr Gustafsson framställd derom, att uti Sammansatta Utskottens betänkande JM 1 icke är vorden serskildt besvarad en af herr Gustafsson väckt samt uti Bevillnings-utskottets betänkande JM 9 pag. 15 omförmäld motion, deruti han yrkat, att enär, till följd af Kongl. Reglementet den 23 November 1770, det ålåge traktörer, som vunnit burskap, att, vid förlust af erhållen borgarerätt, ibland annat äfven tillhandahålla bränvin samt bränvinsminuteringsafgiften för dessa följaktligen utgjorde en dubbel beskattning å samma handtering, det måtte uti en blifvande Bevillningsförordning varda uttryckligen stadgadt, att bränvinsminuteringsafgift icke finge påföras andra, än dem, som icke å sådan försäljning ega serskildt burskap med åtföljande förpligtelse att ovilkorligen finnas med denna vara försedda för gäster af alla klasser och stånd och alltså icke debiteras Stockholms traktörs societet, som för sin skyldighet att hålla bränvin till salu droge serskild borgerlig tunga, hafva Utskotten, ehuru 8 § af Sammansatta Utskottens vid betänkandet JM 1 fogade förslag till förordning, angående försäljning och transport af bränvin, visar, att något afseende å berörde motion icke fästats, likväl velat densamma till serskildt besvarande här upptaga; hvarvid, enär Rikets Ständer vid sednaste riksmöte, i anledning af enahanda utaf herr Gustafsson då väckte motion, med godkännande Bevillnings-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk.
Utlåtande, N.-o 2. 15 af Sammansatta Utskottens derom afgifne yttrande, förklarat, att som den afgift ifrågavarande näringsidkare i och för sin borgerliga rörelse enligt Bevillningsförordningen, erlägga, afsåge äfven andra rättigheter än den att utminutera bränvin, det icke ansåges lämpligt att för traktörer, som tillika äro borgare, något undantag uti berörde hänseende gjordes och att motionen följaktligen icke kunde vinna afseende, samt herr Gustafsson, uti ofvanberörde vid förevarande riksmöte väckte motion, icke anfört några nya skäl för bifall till yrkandet, Utskotten ansett sig endast böra hemställa, att något afseende å herr Gustafssons ifrågavarande motion icke må fästas.
Reservationer: af Friherre Raab, A. C.
»Under de 8 månaders tid, som riksdagen redan varat, har jag icke begagnat permission från densamma, mer än en gång 8 och en gång 14 dagar.
Under denna min sednaste frånvaro från Bevillningsutskottet har, med ovanlig hastighet, det betänkande, som Sammansatta Utskotten nu framlägga för Rikets Höglofl.
Ständer, blifvit utarbetadt.
Oaktadt jag således ej deri deltagit, anser jag mig skyldig beledsaga detsamma med min reservation, för att utvisa de misstag, som Utskotten, efter min förmening, begått.
Trenne Riksstånd hafva återremitterat Utskottens Betänkande N:o 1, med förkastande tills vidare af all rationel grund för bränvinslagstiftningen och yrkande af 1845 års författnings bibehållande i det närmaste oförändrad.
Om det således var en pligt, den äfven jag måste underkasta mig, att, med frånträdande för denna gung, af ändamålsenligare bestämmelser, vidblifva det gamla, hade
Utskotten dock bort göra afseende på det hufvudsakligaste skäl, som i stånden blifvit anfördt för åtcrremissen, att man nemligen borde undvika hvarje förändring, som skulle föranleda bränvinsbrännaren kostnaden att lägga sig till ny eller ändra sin gamla redskap.
Så mycket hellre hade afseende härå bort fästas, som de fleste yttranden i Stånden instämt med Utskottens förut yttrade åsigt att 1845 års författning är både till sin grund och till sina detaljer förfelad och måste förr eller sednare gifva vika för en äudamålsenligare bränvinslagstiftning.
Utskotten hafva deremot bibehållit snart sagdt allt det odugliga i 1845 års författning, men föreslagit åtskilliga ändringar deri, som, utan att medföra åsyftadt hinder emot missbruk, skulle i vida högre grad föranleda de flesta bränvinsbrännare att, dels 16 Bevillnings-, Lag- samt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Vtsh. Utlåtande, lV:o 2. såsom ren nödvändighet, dels säsom god beräkning, läta förändra deras gamla redskap, eller lägga sig till ny, än om Utskottens, på Kongl. Maj:ts nådiga proposition grundade förra förslag blifvit godkändt.
Synbart hafva Utskotten åsyftat att förekomma några kända missbruk af nu gällande författning, men i de nya föreskrifterne öppnat utväg till andra.
Den tillökning i beskattningen, som Utskotten tillstyrkt, faller så ojemnt, utan proportion till redskapens verkliga afverkningsförmåga, att statens inkomst sannolikt ej skulle vinna beräknad tillökning, emedan bränvinsbrännaren skall finna sin uträkning att, med bortläggande af de missgynnade redskapen, förse sig med andra, som blifvit allt för mycket skonade.
Sedan jag i ofvanstående vågat fälla en förkastelsedom öfver förslaget i allmänhet, tillåter jag mig upptaga till granskning åtskilliga af dess §§. § * Utskotten hafva här bibehållit den gamla hotelsen med bränvinsförbud.
Jag vill ej upptaga tid och utrymme i denna reservation med återupprepande af de giltiga skäl, på hvilka kommitléen för bränvinslagstiftningen tillstyrkt borttagande ur författningen of denna föreskrift, som aldrig gagnat, men ofta skadat fäderneslandet.
Maj:t har icke heller i Sin nådiga proposition bibehållit detta vilkor.
Jag vågar alltså, under åberopande af de skäl, som ofvannämnda kommitté anfört (pag. 13 Bevilln.-Utsk. mern.
N:o 6) tillstyrka att ur 1 § 1 mom. måtte borttagas orden: «Så framt icke högst vigtiga omständigheter föranleda inställande af denna tillverkning». § 4.
Under öfverläggningen, då första gången bränvinsfrågan förevar i Utskotten, uppgafs der att flere bränneriegare delat sin pannerymd i 2:ne pannor, hvarigenom de kunde, ehuru med uppoffring af bränsle och arbete, åstadkomma en högre afverkning.
Så förhåller sig också, och i händelse en till grunden förändrad författning blifvit, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förslag, antagen, hade det derföre varit angeläget att för sådane brännerier, som skulle beskattas efter pannerymd, förbjuda pannerymdens delning; men Kongl. Majrts förslag förutsatte ej pannerymds beskattning af större redskap än 63 kannors och tillstadde full frihet i valet af redskap för fabriker.
Nu hafva Utskotten »afklippt receptet» och, utan att lemna utväg lör de många, som begagna 2:ne pannor, att fortfarande få nyttja'dem, såsom de kunnat, om Kongl. Maj:ts förslag till fabriksbränning med karbeskattning blifvit antaget, i ett penndrag ålagt dem att skaffa sig alldeles ny redskap, om de annars vilja fortfarande utöfva en lika bränvinsbränning som hitintills.
Jag finner bil - Bevillnings-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-disk.
Utlåtande, JS:o 2. 17 billigt, att den vinst i afverkningens fortskyndande, sorn delningen af redskapen kan åstadkomma, beskattas, och skall derföre vid 27:de <§ föreslå tillökning i skatt för sådana brännerier; men anser det orimligt, allramest i en öfvergångsförfattning, sådau som denna, att tillskynda bränneriegare en onödig utgift, hvaraf staten ej har någon vinst, och yrkar derföre att 4:de § af 1843 års författning måtte oförändrad bibehållas.
Om Rikets höglofl.
Ständer skulle bibehålla 4 § oförändrad, faller sig deraf såsom följd att jemväl 9 § af 1843 års författning varder lill hela sin ordalydelse' qvarstående. ** §•
I första mom. af denna § hafva Utskotten bibehållit tillåtelsen att göra pannan af hvad form som helst.
Efter den princip, som nu följes, att nemligen bibehålla 1843 års författning i det närmaste oförändrad, gillar jag visserligen denna bestämning i afseende på ali redskap, som redan finnes-mätt och stämplad, men med tankan på en framtida möjlighet att öfvergå till en säkrare grund för beskattningen, föreställer jag mig angeläget att, hvad angår sådan redskap, som hädanefter göres, underkasta den en föreskrift i formen, som begränsar dess afverkningsförmåga och närmar oss möjligheten att antaga en bättre författning.
Det är kändt att pannans'eldyta bestämmer i det närmaste dess afverkningsförmåga; eldytan åter beror af diametern i förhållande till höjden.
Genom en mycket utsträckt bottenvidd kan således averkningen betydligen påskyndas, men bränvinet blir ofta vidbrändt och botten uppbränd..
Den fördelaktigaste proportion emellan pannans diameter och dess höjd är som 5 till 1.
Vidare är 1843 års föreskrift bibehållen om hattens storlek i förhållande till pannan; men deremot hafva Utskotten i nästföljande 12:te § föreslagit en bestämmelse om ångrörens diameter, som är alldeles ändamålslös, hvilket jag i nästa <§ skall visa.
' Den begränsning, som med båda dessa föreskrifter åsyftas, vinnes säkrast, enklast och med minsta förändring, om bottens storlek, inberäknadt röret, varder bestämd.
Den ändring, som en för stor hatt behöfver undergå, är föga besvärlig och föga kostsam, alldenstund den icke består i annat än afklippning af en del af hatt eller rör.
Jag vågar på dessa skäl föreslå följande redaktion af 11 §:ns 1 morn.:
»Med enkel bränvins-brännings-redskap förstås en sådan, som består af en panna för mäskens kokning, af en till pannan hörande så kallad Bih. lill It.
Prot. 1817 och 1848- 5 Sami. 2 Afd. 4 Baft. 3 18 Bevillnings-, Lag- sami Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk.
Utlåtande, N:o 2. hatt och afkylningsredskap för den uppkommande bränsvins-immans afkylande.
Pannan får ega hvad form som helst, med iakttagande deraf, i afseende på pannor, som hädanefter stämplas, att höjden, mätt Slagsta stället af densamma, skall vara minst Vs af diametern.
Hatten, inberäknadt löst eller fastsittande rör, som sammanbinder pannan med afkylnings-redskapen eller mäskvärmaren, får icke, utan med vilkor, sorn i 16 § 2 mom. säges, innehålla mer än trefjerdedelar af pannans rymd.» 4 § 12.
I beskrifningen af enkel redskap har nu gällande författning följande ordalydelse — — — —; »utan måste afrinningen, för att blifva bränvin, omkokas i samma eller dylik panna».
Utskotten hafva, med afseende å förbudet att begagna mer än en panna, här föreslagit borttagandet af orden »eller dylik».
Jag vill ej fästa mig vid det origtiga i beskrifningen att förklara det »afrinningen», för att blifva bränvin, måste omkokas i »samma panna», ty nog kan afrinningen annorledes än genom omkokning i samma panna förvandlas dertill; jag vill antaga hvad förmodligen skall vara afsigten, nemligen att föreskriften innehåller ett förbud mot »afrinningens» eller »förbrännans» omkokning annorstädes än i samma panna och på skäl, som jag i § 4 utvecklat, äfvensom af det skäl att kontroll på efterlefnaden af ifrågavarande förbud är omöjlig, yrkar jag att orden »eller dylik» måtte få qvarstå.
I samma g hette det i nu gällande författnings 13:de: »Vid bränvinstillverkning med redskap i hvardera af förestående klasser (Usla —3:te klassen) må pannan drifvas genom eldens verkan antingen omedelbart på pannan eller ock medelbart genom vattenånga från serskild panna, som antingen omgifver den förra eller är ställd på större eller mindre afstånd från densamma».
Utskotten hafva nu förbjudit ångas användande till pannor i Usta och 2:dra klassen.
Jag har ej hört eller sett några motiver till detta förbud och kan ej heller utfundera dem.
Omöjligen kan det vara för att förekomma en stor afverkning mot en mindre skatt, ty dels hade Utskotten i beskattnings-tabellen kunnat lämpa skatten efter averkningen, dels visa Utskotten sig, vid föreslåendet af skatten för små pannor i 3:dje klassen med ånga, alldeles icke hafva haft för afsigt att hindra den, som vill lägga sig till sådan redskap, att tillverka mycket bränvin mot ringa afgift.
Jag kan således icke uppsöka något giltigt skäl till denna föreskrift, Bevillnings-, Lag- sami Allm.
Besv - och EJcon.-Ulslc.
19 som visst icke minskar bränvinstillverkningen, ej heller försäkrar staten om högre statsinkomster, men tvingar många bränvinsbrännare till förändring af redskap.
Vidare har Utskottet föreslagit i näst ofvanstående moment en så lydande föreskrift: »Vid sådan redskap, hvartill mäskvärmare och ånga begagnas, får ångan hvarken i mäskrummet inledas eller från detsamma utgå.»
Jag bekänner att denna föreskrift är för mig hvad den, med förlof! troligen var för sin författare, rent af obegriplig.
För det första är det ett vilkor, sine qua non, för all bränvinsbränning att begagna ånga, d. v. s. man måste uppkoka mäsken till afdunstning, således alltid begagna ånga.
Jag tror mig dock kunna ana att meningen dr bränvinsredskap, som drifves med ånga; men det förbättrar ej saken.
Det enda sätt, på hvilket mäsk kan med någon fördel afkokas genom ånga är just att leda in ångan i mäsken, det är: i mäskrummet, och derigenom åstadkomma mäskens kokning.
Detta hafva Utskotten förbjudit; men ej nog dermed:
Utskotten hafva äfven förbjudit att ånga får utgå från mäskrummet.
Det är just ångan från mäskrummet eller från mäsken, sorn innehåller spriten, och således blefve äfven ur sådan synpunkt all bränvinsbränning med reskap, som är försedd med mäskvärmare, omöjlig.
Men hvad värre är, om någon skulle våga försöket och laglydigt tillstängde allt aflopp för ångan, skulle han ovilkorligen åstadkomma kärlets explosion.
Huru man än vill betrakta ifrågavarande föreskrift är den derföre, väl icke oskyldig, men ett orimligt nonsens, som icke kan qvarstå i någon författning.
Sista momentet i samma § lyder: »Ångrör, som till bränvinsbränningsred skap begagnas, må icke i diameter hålla mer än 8 tum.»
Denna föreskrift har förmodligen tillkommit i välment afsigt att hindra be gagnandet af allt för stora rör och derigenom påskynda averkningen; men före-skriften uppfyller alldeles icke detta ändamål, ty det är dermed hvarken förbjudet att begagna rören huru långa som helst, ej heller att begagna flere rör, och med hvilkendera af dessa utvägar, man vidtager, kan bestämdt samma ändamål vinnas, som man nu vill förekomma.
Ett rör kan till och med göras så långt och gifvas den riktning att det icke blott påskyndar afverkningen, utan äfven åstadkommer rektifikation.
Ett bättre korrektiv föreställer jag mig ligga uti det förslag, som jag i denna reservation tillåtit mig framställa till 1 mom. af nästföregående
På grund af dessa anmärkningar vågar jag yrka afslag på alla ofvanupprepade af Utskotten föreslagna tillägg uti denna §.
Utskotten hafva uti 12 § äfven föreslagit ett tillägg, så lydande: »Icke heller må, vid sådan redskap, hvartill rektifikations-apparat ej är upp - 20 Bevillnings-, Lag- sami Allm. Bcsv.- och Ekon.-Ulsk.
Utlåtande, iV.o 2. gifven, spritångorna, sedan de utgått från hattröret, i mäskvärmaren eller annorstädes, ledas i uppåt gående riktning».
Detta tillägg medför visserligen tvånget af åtskilliga mäskvärmares ändring, men som det icke kan bestridas att de mäsk värmare, hvilka dertill blifva hemfallna, redan äro, enligt gamla författningen, olagliga, och i de liesta orter icke fått begagnas, anser jag mig icke böra bestrida detsamma, ehuru det bordt vara öfverflödigt om herrar justerare rätt uppfattat författningen och sin pligt. IS §.
Hela sednare delen af detta morn.:
»Om hatten — — — deri kan inrymmas» är alldeles öfverflödigt, alldenstund det icke påskyndar, utan tvertom försenar afverkningen, om mäsk fy lies icke blott i pannan, utan äfven i hatten.
Ehuru af miudre vigt, har jag velat anmärka detta förhållande, som gör det lämpligast att denna mening måtte utgå.
Det heter: »hatten med fastsittande ångrör skall äfven till hela sitt kubikinnehåll uppmätas, och, om den innehåller mer än två tredjedelar af pannans rymd, öfverskottet ingå i pannerymds-beräkningen».
Om mitt förslag till 11 g 1 mom. antages, bör ordet »fastsittande» utgå och två tredjedelar förändras till tre fjerdedelar.
Det har beklagligen i en nu pågående rättegång visat sig att ordställningen: »Öfverskottet skall ingå i pannerymds-beräkningen» varit illa vald, alldenstund det af en eller möjligen flere .auktoriteter förståtts så, som skulle hela öfverskottet läggas till pannans rymd, hvilket uppenbart ej varit lagstiftarens mening, utan bör sä förstås, att af öfverskottet lägges den del, som motsvarar lagliga proportion mellan pannans och hattens rymd, till pannan.