Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Han hade en liten mjuk, rund stämma, men som alltid tycktes blifva inklämd af de feta rin- garne kring hans runda hals och af den breda halsduk, s o m var snodd omkring den.
Han sjöng, som man säger, » med s m ö r », men ju mera rörd han blef, dess mera förälskade han sig i denna sammansnörda, feta klang, som han, i likhet med många andra, betraktade s o m det högsta uttryck af känsla.
Som mycket tjusande jag ansedd är, och praktfull, härlig är den dräkt jag bär.
f guld och purpurglans den strålar klar hvar morgon ny och lika underbar.
Se, skuggor, dimmor vika för min glans, och bleknad flyktar himlens stjärne- krans.
Det finns bland jordens barn, när jag mig ter, ej en som mig ej gladt en hälsning ger.
Af tusen skalder jag besjungen är, dock ännu sångaren mig håller kär, och säkert ännu mången, mången gång jag blir beskrifven uti dikt och sång.
Af fjorton delar små mitt namn består, och utaf dessa nu du bilda får ord tjugutvå: nämn först nu hvem det var som här i lifvet först dig älskat har!
Namn på en gud, som uti forna dar af nordens folk ofantligt hyllad var.
En tid på dygnet mellan natt och dag.
Ett tillstånd, som dig skänka kan be- hag.
när du befinner dig däri.
Ett bindeord.
Hvad göra kornen fort på bördig jord?
Och hvad sågs lilla Frida göra, när ung Axel sade han höll henne kär?
E n stad uti Italien.
Stockholm, N:r 30 (293) Iduns F r e d a g e n den 28 juli 1893.
Prenumerationspris pr år: B .yr »: K l a r a v. K y r k o g a t a 7, 2 t r H i m m e d Modetidning och (Aftonbladets h u s.)
0: — I d u n m.
» 7: SO Prcnumera ..: &gt;n s k e r å a l l a p o s t - anstalter i riket.
R e d a k t ö r och FRITHIOF utglfvare: HELLBERG.
Träffas ä, b y r å n kl. 12 — 1.
Tryckeri Aktiebolag 6:te årg Amioiispris: Utgifnlngstid: 35 ö r e pr n o n p a r e i l l e r a d.
F ö r » P l a t s s ö k a n d e » o. » L e d i g a platser » 25 ö r e f ö r h v a r j e p l b ö r j a d t tiotal stafv.
Ida B r ä n d e r, född Reis.
for n ä r v a r a n d e vi- stas p å e t t som- marbesök h o s släktin- gar i hufvudstaden en landsmaninna, hvars n a m n i n o m d e n sce- niska konstens värld äger den bästa klang.
Visserligen är det vårt gamla systerland Fin- land, som n u m e r a får å t n j u t a d e r i k a s t e fruk- t e r n a af h e n n e s t a l a n g, m e n som I d u n äfven bland Suomis döttrar r ä k n a r talrika läsarin- nor, blir d e t för dessa lika k ä r t a t t i d a g möta Ida Branders intagan- de bild i sin tidnings spalter, som det bör vara välkommet för hennes landsmaninnor a t t gifva e n e n k e l hyll- ning vid hennes besök i fäderneslandet.
D e n spirituele tea- tergranskaren, journa- listen o c h frihetssvär- maren Ludvig Börne y t t r a d e å propos tea- terns folk: » P å skåde- banan bör människan stå ett trappsteg högre ä n i lif v e t.
» B ö r n e v a r utopist, o c h redan den- na sats bestyrker detta.
Reducerad, modifie- rad är Börnes mening den r ä t t a lefnadsregeln för en konstnär.
Och a b s o l u t r ä t t ä r a t t per- sonligheten p å skåde- b a n a n alltid skall be- vara sitt människovär- de och framförallt vak- t a n o g a öfver, a t t d e n vågskål, hvari konst- närns karaktär hvilar, icke sjunker p å s a m m a g å n g s o m konstnärsryk- tet s t i g e r.
H ä r om någonstädes gäller det att hålla j ä m n v i k t e n — och d e n ä r h ä r ofta svårare att bibehålla än uppå ståltrådslinan.
K o r t s a g d t: vi b e u n - dra många, m e n hög- a k t a icke alla, o c h d e t ges orsaker äfven här- till.
Författaren till » L y c k s a l i g h e t e n s ö » g e r ett poetiskt uttryck åt den rätta förståelsen a f e n k o n s t n ä r s lifs- ideal: Konstens eld är naturens offrande flamma, Skärad i konstnärns bröst, Vårdad af känslans vestal.
B l a n d dem, som i lika h ö g g r a d förtjäna be- undran som högakt- ning, står d e n konst- närinna, m e d hvars bild vi i d a g s m y c k a t v å r t blad.
Ida Bränder är Stock holmsbarn.
F ö d d 1857, debuterade hon, ef- ter att hafva genom- g å t t k. t e a t e r n s elev skola, 1874 p å k. dra- m a t i s k a teatern som Anais i » Debutanten
IDUN 234 1893 Ö p p e n h e t ä r e t t ä d e l t s i n n e s k ä n n e m ä r k e, m a n n e n s prydnad o c h s t o l t h e t, k v i n n a n s ljufvaste b e h a g.
Benzel-Sternau.
och h e n n e s far ».
Å r e t diirpå e n g a g e r a - des hon såsom skådespelerska vid kung- liga teatrarna och uppträdde n u m e d framgång bland annat såsom Fenella i » Den Stumma ».
S p e l å r e t 1 8 7 7 — 7 8 ar- betade hon vid Svenska teatern i Helsing- fors, där h o n m y c k e t snart t i l l v a n n s i g publikens sympatier.
Särskildt anslog h e n n e s u t m ä r k t a å t e r g i f v a n d e af A n n a Ivanowna i » Familjen Danicheff &gt; och Hjördis i » Kämparne på Helgoland ».
O c h a l l t i f r å n s p e l å r e t 1875) h a r h o n t i l l 1892 varit fästad vid Helsingfors svenska teater, där h o n under d e n n a t i d utfört ett stort antal roller i n o m de mest skilda fack.
F r u I d a Bränder är Helsingfors- publikens stora favorit o c h lika o m t y c k t i sällskapslifvet s o m p å scenen.
Med ett s y d l ä n d s k t lifligt t e m p e r a m e n t f ö r e n a r h o n en organ, mäktig en h e l skala af de m e s t skiftande klangfärger.
M a n behöfver blott se fru Bränder i två så skilda roller som Marguerite Gauthier och Regina v o n Emmeritz för att fatta vidden af h e n n e s konstnärs- skap, spänstigheten af h e n n e s andliga naturell.
Temperament ä r d e t r ä t t a ut- trycket för I d a Branders karaktäristik.
O c h livad bäst är — h o n k a n b e h ä r s k a sitt temperament.
N ä r Ibsen skref sin m å n g o m t v i s t a d e » H e d d a G a b l e r » o c h skå- despelet drog s i n eriksgata från l a n d till l a n d, ö f v e r s c e n e f t e r s c e n, fick ä f v e n Suomilandet dess besök.
Ibsens nervöst h o p k o n s t r u e r a d e, m o n d ä n a k v i n n a fick u t i F i n l a n d s hufvudstad t v ä n n e utmärkta fram- ställarinnor.
P å Svenska teatern kreerade Ida Bränder hufvudrollen och, vi tillägga det, m e d utsökt talang.
H e d d a Gabler v a r e n roll, l i k s o m e n k o m l ä m p a d f ö r f r u Branders konstnärslynne, och h o n återgaf den ock con amore.
O m I b s e n s problempersonager s k o l a f r a m - föras p å scenen, måste de skådespelare, som företaga sig en så vansklig uppgift, hafva särskildt individuella betingelser för att spelet skall väcka illusion.
Specielt fordrar H e d d a Gabler e n skådespelerska, hvars intelligens o c h psykologiska förmåga mäkta gifva ett naturligt uttryck åt Hed- das nevrasteniska känslolif.
F r u Brän- der lyckades u t m ä r k t framhålla hysterin, o c h h o n g a f d e n s a m m a e n slöja af d e n fina d a m e n s r a f f i n e r a d e k o k e t t e r i.
Steg- ringarna gjordes konsekvent, o c h när den famösa slutscenen k o m, föreföll upplös- n i n g e n icke overklig, därför att d e n var f ö r b e r e d d g e n o m t u s e n s m å d r a g i e t t fint detaljeradt spel.
Grefve Prozor, d e n k ä n d e öfverflytta- r e n a f I b s e n s a r b e t e n till f r a n s k a, y t t - rade apropos H e d d a Gabler: » I Helsing- fors har m a n j u e n syperb framställarinna af d e n n a m å n g d i s k u t e r a d e karaktär; j a g h a r s e t t f r u B r ä n d e r — h o n v a r char- m a n t i d e t t a parti. » N u senast har fru I d a Bränder gaste- rat v i d direktör A u g u s t Arppes sällskap o c h d ä r v i d ä f v e n b e s ö k t flere s v e n s k a stä- der.
U r d e n s t o r a m ä n g d a f d e l v i s ly- s a n d e r e c e n s i o n e r p r e s s e n ä g n a t d e n ener- g i s k e o c h i n t e l l i g e n t e t e a t e r l e d a r e n s pro- gram, skola vi anföra n å g r a utdrag, i sin mån belysande fru Branders popidaritet.
Så skrifver Sundsvallsposten a n g å e n d e Sudermanns » Hemmet » och I d a Branders å t e r g i f v a n d e af M a g d a: » H e n n e s spel v a r fullt af förträffliga p o ä n g e r samt verkade oemotståndligt vid de lidelsefulla utbrot- ten i tredje akten.
Och huru mycket å t e r f a n n s e j däri, s o m m i n n e r o m D r a - matiska teaterns storhetstid!
R e d a n fru Branders sätt att i harmoniska linier föra sina armar är n å g o t, s o m erinrar o m fru H w a s s e r s beprisade plastik. » O m s a m m a roll skrifver Gustaf Cyg- nseus i Å b o T i d n i n g: » Fru Branders M a g d a är e n konstnärsskapelse, s o m in- g e r o b l a n d a d • n j u t n i n g.
— D e t finnes i h e n n e s s p e l e n r i k e d o m a f fina n y a n s e r, än omärkligt öfvergående i hvarandra, än betecknande våldsamma brytningar i stäm- ningen, m e n alltid hopbundna g e n o m e n konsekvent uppfattning.
Å s k å d a r e n är hvart ögonblick fullt med. » Om Minna Canths intressanta skådespel » Sylvi » — som äfven snart lär k o m m a att gifvas i S t o c k h o l m — skrifver s a m m e recensent: » S e d a n S u d e r m a n n s » Ära » g i c k öfver A b o s c e n, h a r i n t e t s t y c k e t i l l v u n n i t s i g e n så- dan uppmärksamhet som fru Canths » S y l v i » — ».
O m å t e r g i f v a n d e t af t i t e l r o l l e n säger h a n: » Fru B r a n d e r s spel är på s a m m a g å n g s å ärligt, så fritt från alla falska teatereffekter o c h tillika så rikt nyanceradt o c h så väl beräknadt, u t a n att m a n d ä r v i d k o m m e r a t t t ä n k a p å beräk- n i n g, a t t vi u t a n t v e k a n b e t e c k n a d e t så- s o m s t å e n d e p å h ö j d p u n k t e n af h v a d m a n i m o d e r n k o n s t k a n h o p p a s f å se. » » St.
P e t e r s b u r g e r Z e i t u n g » s k r i f v e r o m fru Bränder: » Man måste blott beklaga, att en så talangfull skådespelerska som fru Bränder icke spelar p å tyska.
En följd af f ö r e s t ä l l n i n g a r af I b s e n s s e n a s t e arbeten, m e d fru Bränder i titelrollerna under medverkan af e t t utvaldt sällskap s k a n d i n a v i s k a s k å d e s p e l a r e, s k u l l e ofel- bart h o s de härvarande a n h ä n g a r n e o c h v ä n n e r n a till d e n nordiske diktaren fram- kalla en icke ringa sensation. » Af det här anförda torde framgå, att I d a Bränder s o m skådespelerska rikt in- friat de löften h o n gaf s o m debutant.
H o n är, f a s t ä n b o s a t t i F i n l a n d, s v e n s k a till lif o c h själ, o c h h o n s a m t h e n n e s make, m e d h v i l k e n h o n s e d a n 1 8 8 5 är förenad i d e t lyckligaste äktenskap, ut- göra de alltid gästfria värdarne i ett hem, som m e d rätta förefaller s o m e n svensk oas i de tusen sjöarnes land.
Sen till, att Idun med finnes h o s alla edra bekanta!
Modetidning Båtfärd.
• r Å s a k t a ekan glider utmed alklädd insjöstrand.
Kvällen skymmer.
Endast norrut flammar ännu purpurbrand.
Tung af ljuflig skogsdoft brisen öfver vattnet stilla går, fläktar med din ljusa slöja, leker bland ditt blonda hår.
Och jag ser två mörkblå ögon tankfullt blicka mig emot, medan lätt mot toften hvilar liten sirligt formad fot.
Allt är tystnad.
Blott ur höres svagt en bandhunds rasslet utaf tjuder borta ifrån ängens klöfvervall.
fjärran skall, Längst därute skimrar viken i en ton af pärlemor, och utöfver skog och holmar breder dimman silf ver flor.
Slut ditt öga!
Låt oss drömma, ungdomssälla, hand i hand, medan ekan sakta glider utmed alklädd insjöstrand.
Ammsagor.
MwlP hittills ej sett något angående detta essjsK) ämne i Idun, tar jag mig härmed frihe- ten anhålla om plats för ett litet ord därom i eder tidning.
I, som nu aren föräldrar, hafven utan tvif- vel själfva som barn hört ammsagor förtäljas, t. ex. om troll, drakar, vålnader och spöken, tomtar m. fl.
dylika ting, som existera i folk- tron, i synnerhet hos landtbefolkningen.
Barnpigan eller amman griper företrädesvis till sina historier, då hon vill hafva barnet att sofva.
Eller också vill hon göra sig omtyckt af detsamma och därigenom vinna loräldrar- nes gunst.
» Dada äj tå näll, » säger er lilla pys eller tö., » hon talaj om tagoj föj mej, tom äj tå vattja. » Modren ler helt förnöjd och talar i sin tur om för sin man, hvilken bra barnjung- J
I D U N 1893 fru de fått; hon tycker, att en liten påökning på lönen ej skulle skada, på hvilket förslag ju i allra flesta fall fadren går in, då ban så väl som modren gärna ser på sitt barns väl.
Och därmed är tjänarinnans mål vunnet.
Jag må ej betraktas som för sträng, då jag uttalar som min åsikt, att föräldrarne böra un- der åtminstone de första åren af siua barns lif vara så mycket som möjligt hemma; dels emedan barnen då vänja sig att lyda föräldrarne mer än jungfrun och att ej betrakta henne som för mer än far och mor eller som ett skydd, då de blifva tillrättavisade af föräldrarne.
Dels kunna de då bättre öfvervaka den första grund- läggningen af deras uppfostran, i det i all syn- nerhet modren med sin klara blick bör upp- märksamma sitt barns fel, hvilka i början lät- tare rättas, än sedan det blifvit inrotade.
» En god krok bör böjas i tid, » säger ett gammalt ordstäf, som här kan med rätta tillämpas.
Vidare undgår då barnet lättare att höra dessa för detsamma så skadliga ammhistorier, hvilka uppskrämma det mottagliga sinnet och irritera fantasien, så att om, t. ex. barnet en- samt skall gå genom ett mörkt rum, det i hvarje ögonblick väntar, att en hvit skepnad eller en tomte skall visa sig.
Nej, må hvar moder vid antagandet af en barnflicka eller amma strängeligen tillhålla henne att ej vid något tillfälle förtälja för bar- nen dessa s. k. ammsagor, som visat sig åstad- komma mycket ondt.
235 han själf en dag blifvit fälld af ett kullstör- tande träd.
Det var då som änka och barn omhänder- togos af fattigvården.
Flickan skildes från modern för att utackorderas på landet.
Men denna gång var Stina lyckligare än hon i sin förtviflan kunde tänka — hennes älskling kom händelsevis till människor, som blefvo goda fosterföräldrar för barnet.
Allt delta var, s o m sagdt, vid tiden för vår berättelse aderton år sedan, o c h svedan Nu hade hon till och med På den vidsträckta plats, där de få hämta hade gått öfver.
frisk luft, synas de vanka mest hvar för sig.
fått igen sitt barn, ty Anna tjänade redan Här till exempel en gammal kvinna, som oupp- tredje året i Stockholm, och under denna tid hörligt sjunger på en entonig trall, här en var det, som tvätterskans Hilma, hvilken be- annan, eländig, krumpen och klen att gå, s o m rättat oss händelsen, blifvit flickans bästa v ä n, röker med synbar förtjusning, drag på drag, emedan de respektive herrskap, h o s hvilka troligen af en hittad eller tiggd cigarrstump; hvar o c h en af dem var ensam jungfru, bodde och här en bakom ett busksnår, s o m, mum- midt emot hvarandra i samma förstuga.
lande för sig själf, blandar en kortlek.
Hon Mor Stina var i tillfälle att ofta se sin lägger ut korten på marken och undersöker skatt, sin enda fröjd på jorden.
Annas unga dem ifrigt och så blandar och blandar på matmor förstod att värdera en god tjänarinna, nytt.
Stackars gamla!
Hennes eget öde tyc- och det bästa hon gjorde flickan var att visa kes vara afgjordt — är det för en son eller vänlighet mot mor.
Därför var gamla Stina dotter hon spår?
själfskrifven gäst i köket hvarenda söndags- Och så bruka de tigga genom spjälorna, middag.
passa på att af arbetarne eller folk, som roa Först släpade hon sig då, stödd på sina sig i det gröna, få slantar till snus och bränn- två käppar — prydlig i svarta helgdagskjor- vin eller nämnda njutningsmedel in natura.
teln och hvit halsduksrosett — uti högmes- Så gjorde de också för åtta år sedan, när san i Adolf Fredrik, så till sitt goda middags- mor Stina ännu lefde kvar där, men aldrig mål och till hjälp både att råskala potatisen hade hon varit med därom, nej, » vill inte och annat och så, efter allt nigande för frun, mer te! » fastän fattighuset då redan varit till aftonsången i Adolf Fredrik igen.
Gum- hennes h e m i aderton långa år.
man kom helst i alla tre messorna om sön- framåt Rörstrand, har man till vänster stora gräsbevuxna tomter, o c h där dessa aflösas af ursprängda berg, står in på gräset en grupp lummiga gamla träd, under hvilka arbetare från grannskapet bruka taga sin middagsrast.
Här börjar inhägnaden till fattighustomterna, och genom det höga spjälstaketet kan man stundom se de gamla, som här framlefva sitt ensliga lif — ensligt bland s å många lika lottade, därför att det är tomt på anhörigas kärlek.
Fattigmansarfvet.
En sann skildring ur lifvet för Idun af O.
|] e flesta Stockholmare torde känna till Sabbatsbergs fattighus.
När man om sommaren går den nyanlagda Odinsgatan / hushållspenningfrågan.
Tretusenkronorstrecket IV.
B — ra: (Sista artikeln.)
ft de i tidningen Idun tätt och ofta återkom- mande uppsatserna i hushållsfrågan synes det som om denna fråga fortfarande skulle icke endast tilldraga sig allmänhetens uppmärksamhet, utan äf- ven pä mer än ett håll vålla icke så r i D g a bekym- mer och hufvudbry.
Då man emellertid läser i g e - nom de många uppsatser, som i denna fråga skrif- vits, och ser de ofta nog diametralt motsatta åsikter, som häri uttalats, kommer man ovilkorligen a l t tänka på den » blinda och färgen ».
Då man kommit till så olika resultat, måste man gifvetvis hafva utgått från felaktiga premisser och resonerat om förhållan- den, som ej kunnat med hvarandra jämföras.
Vid en diskussion i hushållsfrågan — i synnerhet om man eftersträfvar att nå ett resultat som sedermera för kommande tider skall kunna uppställas som en allmängiltig regel att söka efterlikna — måste man taga hänsyn till alla de olika faktorer, som på frå- gan inverka, såsom prisförhållandena å de olika or- terna, den sociala ställningen, hvaruti såväl den som i frågan skrifver som den, för hvilken skrifves, be- finna sig; t y gifvet är att då lefnadskostnader, hy- ror, vedpriser m. m. i Stockholm t. ex. äro mycket högre än i landsorten, detta ovilkorligen skall spela en betydande roll vid de 3,000 kronornas fördel- ning; likaså är klart att en handtverkare, som årli- gen förtjänar 2,000 kr., har lättare att draga sig fram än en lärare, handlande, militär eller annan ämbetsman med samma årliga inkomst.
De vanor och lefnadsvilkor, hvaruti jag uppfostrats, äro de som äfven i framtiden, då det gäller att sätta eget Stina var ännu ej mer än på sextiotalet, men hon hade kommit dit redan i sin me- delålder.
Så mycket värre!
Ja, hon hade blifvit hårdt pröfvad.
Efter en svår sjukdom lam i ena sidan hade hon ej kunnat hjälpa mannen så som förr att förtjäna till det fat- tiga hemmet och deras enda barn, utan han hade måst sträfva så mycket hårdare och leta efter all förtjänst, som stod att finna.
Sista gången hade han fått arbete vid tim- merfällning långt ut på landsbygden, hvarvid dagen.
Se ' n gick veckan lättare på fattighu- set.
E n del af hennes rumskamrater voro oförnöjda och ondsinla.
» Det är svårt, » sade hon, » de svärja, när de lägga sig, och svärja, när de stå upp. » Men Stina hörde psalm- sång inom sig och var alltid glad och nöjd.
Hon hade sina förströelser ibland äfven under veckan, ty när stickningen var färdig, släpade hon sig bort därmed och fick utom sin lilla betalning mången god kopp kaffe.
Hon hade flere » herrskaper », ty hon var omtyckt för bo, komma att gifva hemmet sin pregel.
Den som från barndomen varit van vid att arbeta och träla för födan för dagen medför ut i lifvet billigare och enklare lefnadsvanor än den, som fått sin uppfost- ran i ett godt och bra hem.
Detta allt måste vid frå- gans behandling tagas i betraktande, eljes blir fara värdt att man resonerar om saker som svårligen kunna jämföras med hvarandra.
Den af Idun upp- ställda hushållsfrågan hade därför kunnat något när- mare preciseras, särskildt angifvande lefnadsförhål- landen i Stockholm eller i landsorten, för ämbets- manna-, handtverkare-, lärarefamilj o. s. v. Som exempel må nämnas att då man i Stockholm beta- lar 200 kr.
pr rum och 30 kr.
pr vedfamn, blefvo samma summor i den stad insändaren bor uti resp. 80 kr.
och 14 — 16 kr.
Att detta och dylikt på de 3,000 kr:s fördelning spelar en stor roll är klart.
Enligt min uppfattning och erfarenhet böra de 3,000 kr.
fördelas enligt följande tabell, hvilken jag vill bedja att punkt för punkt — så vidt det af idun begränsade spaltutrymmet medgifver — få ytterligare förklara.
De anförda siffrorna äro tagna dels ur egen kassabok och dels ur från andra håll insamla- de uppgifter.
Familjen består af i prisfrågan omnämnd personal samt en tjänare och en yngre flicka (som går till och från).
Siffrorna afse förhål- landena i landsorten och i en ämbetsmannafamilj.
Då denna fråga är den som konsert spelar l:sta fiolen, vilja vi börja med den och i sammanhang härmed nämna några ord, huru i stora drag sedt hushållet bör vara ordnadt.
Gifvet är, att man med så stor familj och med angifna 3,000 kr.
i årlig inkomst ej får tänka på att lefva öfverflödigt, utan tvärtom måste se noga på hvarje krona som ges ut.
Att stänga sig inne och lefva klosterlif är emellertid ingalunda behöfligt, man kan mycket väl umgås med och se sina vänner hemma hos sig, blott man äfven härvid iakttager enkelhet, ej den tarfiiga, utan den finare enkelheten.
Nöjena utomhus hvarken fä eller kunna blifva af dyrare slag i en landsortsstad ijjämförelse med hvad de gå till i Stockholm; de få tillfällen som bjudes på konsert, teater, föreläsningar m. m. behöfver man dock ej försumma.
Hvad bvardagslifvet beträffar, så ställer det sig olika för hvarje hem, beroende på hvars och ens förmåga att göra det angenämt, trefligt och billigt.
Våra måltider äro kl. half 10, beståen kaffe, smör, bröd, ägg, något kallskuret eller lättare varm rätt, kl. 4 ä half 5, två rätter öl samt, beroende på matens kraftighet, äfven smör- gås med ost eller anjovis, hvarpå mannen i familjen ofta nog sätter värde, isynnerhet om en » snaps » medföljer.
Till middagen serveras vanligen kött och fiskrätt, soppa och kött och dessert, kött eller fisk samt gröt o. s. v. Efter middagen serveras ofta nog kaffe.
Supéen består af te med smör och bröd samt något kallskuret, ost eller aDJovis; en och annan gång något varmt såsom en omelett o. s. v. För barnen serveras samtidigt som för familjen och i de flesta fall samma mat, utom för den yng- sta, som ännu uteslutande får lefva på mjölkmat.
Till frukost få de andra barnen mjölk, välling eller gröt, hvarjämte vid £12-tiden serveras dem mjölk och smörgås.
Hufvudintresset i afseende på matlag- ningen bör koncentreras på middagen och därnäst på frukosten.
Min man äter till supén sällan mera än en kopp te och en smörgås, och bör detta för Hushållet .. 1205: — Mannens toalett, kläder m. m 150: — Fruns » » » » 250: — Barnens &gt; » » » 200: — Tjänstefolkets konto 140: — Hyra 350: — Ved 120: — Läkarevård, medikamenter.
56: — Tidningar, böcker, skrifmaterial m. m.
... 50: — Skatter, assuranser 120: — Nöjen, julklappar, presenter m. m 159: • — Diverse utgifter, reserverade medel 200: — Summa 3,000: — Hushållet: frukost middag
236 sin n o g g r a n n h e t med arbetet.
Också blef m a n behagligt s t ä m d, n ä r man såg den lilla glada, r e n a g u m m a n, med sin ljusa hufvud- duk, som alltid såg n y s t r u k e n ut, och n ä r hon s k r a t t a d e af förnöjsamhet, visande ett p a r t a n d r a d e r, som skulle gjort en u n g m ö heder.
Om det var något i olag i köken, n ä r h o n k o m, eller något b r å d s k a n d e ä r e n d e, så visste m a n Stina alltid villig att vara » te hjäl- p e n s », och i fråga om alt u t r ä t t a ett bud till p u n k t och pricka var h o n så god som ett försegladt brefkort och svar med o m g å e n d e.
Hon stöttade sig i väg på k ä p p a r n e och kom fortare än mången a n n a n.
S å d a n t inbringade också då och då en silfverslant.
Hvar j u l fick A n n a o c k s å b j u d a mor till sig.
Det var en glädje och en högtid.
Mor var h e n n e s allt, fast hon visst h a d e r u m i sin kärlek äfven för fosterföräldrarne.
Hon h a d e allt r u m o c k s å för en a n n a n vän, som hon lofvat hjärta och tro, det visste b å d e mor och h e r r s k a p e t, m e n h a n var ingen b e - svärlig fästman, ty h a n lefde n u i A m e r i k a.
De h a d e varit » b e k a n t a », ä n d a s e ' n hon b o d d e på landet, och A n d e r s h a d e g r u n d a t på att det skulle bli » för l å n g s a m t », om h a n fort- fore att » gå d r ä n g », u t a n n ä r h a n » fick utväg » så reste h a n, fast besluten att s n a r t skicka h e n n e biljett.
Inte gick det så fort, m e n un- d e r tiden var A n n a ej ledsen, det tyckte h o n sig ej h a skäl till, u t a n hon frodades, var tjock och rosig och duktig i sina göromål.