Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då, till följd af de redan år 1824 inträffade låga spannmålsprisen, Hospitalens utgifter vissa år betydligen öfverstigit deras inkomster, så att de endast år 1827, genom de då, med anledning af 1826 års missväxt och då uppkomne höga markegångspris, ökade inkomster, kunnat Jemna Lazaretten understöd med 10,000 Rdr, samt en påbörjad förbättring af Hospitalsanetalterne jemväl skulle i sin fortsättning medföra betydlig tillökning i utgifterne; så har 'Exp. ZJtsL Förslag lill und.
N:o 4*0 3o3 E. K. M. funnit, att Lazaretten, med undantag af några vissa, för hvilka serskilda omständigheter förekomme, icke kunde påräkna något understöd af Hospitalsmedlen, åtminstone icke så länge Hospitalens inkomster äro nödvändiga för deras tillbörliga underhållande och bättre organisation.
Af dessa anledningar har E. K. M. till R; St. gjort den Nådiga framställning, att Curhusaf giften, sådan den år 1823 af R.
St. beviljades, måtte fortfara att utgå intill nästa Riksdag , att för Curhusen och Lazaretten gemensamt användas i den man behofvet fordrar, samt nied iakttagande af de vilkor och föreskrifter för öfrigt, som uti É. K. M:ts, pä R.
St:s underdåniga Skrifvelse grundade, Nådiga Kungörelse, af den 10 Mars 182/jj äro intagne.
I sammanhang härmed har E. K. M. fästat R..
St:s uppmärksamhet på Stats-Verkets ersättningsanspråk för åtskilliga till några Curhus gjorda förskott till sammanlagdt belopp äf 11,457 Rdr 31 sk. 2 rst. samt till R.
St. i Nåder öfverlemnat att bestämma, antingen meranämnde skuld bör af Curhusmedlen gäldas, samt, i sådant fall, huru dermed skall förhållas , eller om afskrifning deraf må beviljas.
Hvarjemte E. K. M. slutligen till R.
St;s pröfning öfverlåtit, om icke Barmhertighets-Inrättningar borde från erläggande af bevillning för deras egendomar af både hus och jord, ej mindre i Städerne, än på Landet, åtnjuta befrielse - 3o4 Exp. TJtsk.
N:o 4r r. Hvad E. K.
M. sålunda i Nåder föreslagit hafva R.
St. till öfvervägande förehaft, samt i sammanhang dermed tillika tagit kännedom om de vid Seraphimer-Ordens-Gillet och i Biks-Hufvudboken om Curhus-och Lazarettsmedlen afslutade Hufvudräkningar till och med 1826, jemförde med åtskillige, jemlikt y:de punkten i E. K. M:ts Nådiga Kungörelse, den 10 Mars 1824» till Riksgälds-Contoiret från LänsStyrelserne insända Berättelser om Revisionen af Curhus- och Lazaretts-Räkenskaperne.
Härvid hafva R.
St. fästat sin uppmärksamhet på det förhållande, som äfven af R. 3t:s Revisorer åren 1825 och 1827 blifvit anmärkt, att i dessa Räkenskaper, likasom uti nästan alla Berättelserna, Curhus- och Lazarettsmedlen blifvit så sammanblandade, att deras serskilda belopp icke kunnat med säkerhet utrönas, äfvensom R.
St. funnit, att redovisningen öfver deras användande i allmänhet ar gemensamt uppgjord, så att, med få undantag, det icke synes hvad Curhusanstalten för hvarje Län årligen kostat, eller hvad öfverskott den dertill sammanskjutna afgift lemnat, för att användas i enlighet med föreskrifterne derom i K.
Mits ofvannämnde Nådiga Kungörelse.
Bemödandet, att i dessa hänseenden vinna säkra upplysningar, har äfven mött svårigheter derigenom, att flere Läns-St yrelser alldeles underlåtit att insända RevisionsBerättelserne; men R.
St. hafva emedlertid trott sig finna anledningen till sammanblandandet af Curhus- och Lazaretts-Räkenskaperne der - Mjcp, Vtsk.
N:o 4'** 3o5 deruti» att dessa Inrättningar, jemlikt É. K. Mits Nådiga Instruction af den 17 December 1817» varit styrde af en gemensam
Direction, och att ej allenast äldre formulairer för Räkenskapertte, utan äfven det, som åtföljde R. i tis underdåniga Skrifvelse af den 30 September 1823» och hvilket, jemlikt Seraphimer-Ordens Gillets» i anledning äf R. Stis Revisorers anmärkningar, Ubder dett 6 Februarii 1826, afgifna underdåniga yttrande» blifvit till allmän efterrättelse Vederbörande meddeladt, föreskrifvil och medgifvit ett sådan gemensam redovisning, ehuru, den uppå R.
Stis underdåniga hemställan grundade didra punkten i Kongl.
Kungörelsen» den lo
Mars 1824 uttryckligen stadgar, att denna afgiFt skall hållas alldeles skiljd från Hospitalens äldre fonder» hvilket synes förutsätta ett alldeles skiljd redovisning.
Ehuru alltså de här uppgifne svårigheter ttiött för en noggrann öfversigt af ämnet, hafva B.
St. likväl funnit» att, då medeltalet af veneriskt sjuka, enligt Sundhets-Collegii uppgifter, åren 1824* iö?5 °ch 1826, uppgått till 3,315» samt detta antal» enligt hvad så väl af E. K. Mits Nådiga Proposition, som SundhetsCollegii Berättelser inhemtas, år 1827 undergått endast en obetydlig minskning, fortfarande kraftiga anstalter för Utrotande af denna sjukdom ännu äro af nöden» och att följaktligen den vid sista Riksdag i sådant ändamål beviljade afgift bör fortfarande utgå. bihang t, A. S:s Prof. tottie Smmh a Bandi j Haft. 3c) 3o6 Exp. TJtsJs.
Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
299 pastoratet, då den andra församlingen disponerar sina för ändamålet afsedda medel på annat håll, lill enskildt gagn, hvilket svårligen lärer kunna försvaras såsom rätt.
Med anledning häraf, och för att rälla redan skedda samt förekomma framlida misstag vid fördelning af den fordom till ofvannämnde stadsskolor anslagna helgonskyld, vill jag vördsammast föreslå: att orden i ofvannämnda nådiga Bref: ”återställas till församlingarne”, erhålla den tolkning:
Ätt ifrågavarande helgonskyld skall återställas till de församlingar, hvilkas klockarelön den fordom utgjort, och alt, der två eller flera församlingar i ett pastorat gemensamt bidraga till klockarens aflönande, den fördelas dessa församlingar emellan i förhållande till deras bidrag i helgonskyld.
Anders Pehrsson, från Christianstads län.
N:o 20L Af Anders Jonsson från Wermlands län, om pension åt aflidn Provincial-läkaren Dahlmans enka.
För ungefär ett år sedan afled Provincial-läkaren i Nordmarks härad af Wermlands län doktor N.
Dahlman, efterlemnande enka och fyra små barn, af hvilka det yngsta föddes efter fadrens död.
Doktor Dahlman, som var en nitisk och omtyckt läkare, hade dock alltid haft fattigdom att kämpa mot och vid sitt alltför tidiga frånfälle hade han icke med sina små inkomster kunnat eller hunnit afbetala alla sina skulder, utan efterlemnade sin familj uti största nöd och bekymmer.
Rikets Ständer hafva ofta förut i likartade fall beviljat pensioner åt aflidne tjenstemåns nödställda familjer; och i förhoppning att Rikets Ständer äfven nu skola lifligt behjerta det mer än vanligt stora beiiofvet af hjelp'och understöd för Dahlmans efterlemnade familj, vågar jag härmed ödmjukast anhålla och föreslå: alt åt aflidne Provincial-läkaren N. Dahlmans efterlemnade enka, så länge 800 Motioner i Bonde-Ståndet 1862 K:o 202. bon' lefver ogift, mätte från och med nästa statsreglcringsperiod beviljas en årlig pension af 400 R:dr R.mt.
De handlingar, som för upplysning i denna sak kunni erfordras, skola i vederbörlig tid blifva , aflemnade till llöglofliga Stats—Utskottet, dit jag anhåller alt denna min motion; mätte remitteras.
Stockholm den 2G November 18G2.
A. Jonsson, från Wermlands län.
Af Anders Jonsson från Wermlands län, om rättighet för landstingen att besluta ändringar i Kongl. Förordningen den 21 December 1857, rörande slängselskyldighet.
Jag inser väl svårigheten att stifta en lag om stängselskyldigheten, som år ändamålsenlig för alla delar af riket, ty hvad som är tillämpligt på slättbygden, der egorna ligga tillsammans, är det icke uti de skogrika trakterna med sina spridda hemmansdelar uti norra och vestra delarne af riket, hvilket förhållande äfven visat sig uti de många anmärkningar, som vid sista riksdagen höjde sig mot nu gällande författning i ämnet och genom den mängd motioner, som i anledning deraf framkommo; men förnekas kan likväl icke att nämnde Förordning är otydlig, hvilket visat sig deraf, att i de många rättegångar, den framkallat, domrarne olika tolkat densamma.
För det läll att blott en enda jordegare linnes på hvarje hemman, synes mig samma Förordning tydlig, men för det fall åter, som ofta inträffar, åtminstone i Wermland, alt flere jordegare linnas å hvarje hemman, nämner den ingenting om skyldigheten all hägna vid allmän, för hemmanets behof erforderlig ”driftesgata” eller om de så kallade utgärdesgårdarne omkring hemmanets inegor.
Under nästan alla de på sednare åren hemmanen öfvergångna laga skiften hafva de mindre jordegarne blifvit utflyttade till de vid skogsmarken liggande inegorna, hvarföre, då Förordningen icke nämner ett ord om utgärdesgårdar, dessa hemman, der icke billighet funnes hos de andra jordegarne, ensamme skulle anses skyldige stänga om hemmanet, och della, ehuru de äfven skydda de jordegares egendom, som bo inuti detsamma.
På några Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
301 ställen hafva visserligen jordegarne sjelfve ingall på ali dela gatu- och utgårdesgårdar eller skallerud, men i della, såväl som i andra full, der Ceres intressen äro i fråga, får ej billigheten alltid råda.
Jag får derför, i likhet med hvad både jag riksdagen, vördsamt föreslå: att det tillägg målte göras uti Kongl. Förordningen af den 21 December 1857 om slängselskyJdighelen, alt hemmanets så kallade allmänna driftesgator samt utgärdesgårdar omkring delsammas egor må fördelas på och underhållas af hemmanets jordegare efter hvars och ens i hemmanet egande skatterätt.
Skulle denna min framställning icke vinna Rikets Ständers bifall, hoppas jag alt bland de frågor, som komma att tillhöra blifvande landsting, den om stängselskyldighetens ordnande inom hvarje län, der bäst skall kunna regleras efter sig företeende lokala förhållanden.
Jag får följaktligen vördsamt föreslå: att Rikets Ständer måtte ingå till Kongl. Majit med underdånig skrifvelse derom, att blifvande landsting, ulan hinder af Kongl.
Förordningen den 21 December 1857 om slängselskyldigheten, må ega att, efter de olika lokala förhållandena inom länet, ändra och besluta i förevarande ämne, Om remiss till vederbörligt
Utskott anhålles vördsamt.
Slockholm den 26 November 1862. A. Jonsson, från Wermlands län.
Af Johan Johansson från Östergötlands lån. om nedsättning i ut förseltullen för jernmalm.
Genom den höga utförseltull å jernmalm, som nu förefinnes, och som nära nog år så godt som fortfarande exportförbud, kommer en stor del af våra rika malmtillgångar att ligga obegagnade, alldenstund arbetskostnad och forsellön i sed nare åren så betydligt stigit, alt endast brytningskostnaden å ett skeppund malm 303 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 20i. (V . Xv-' ■ ■ .c'".’- - ' . *V .1 (4 centner) måste betalas med 1 R:dr 25 öre, då deremot priset på malmen å fartyg inlastad är högst 2 R:dr pr skeppund, och det likväl med klen afsättning, i anseende till brist på masugnar och inrättningar för malmens nedsmältning till tackjern, i synnerhet på en del orter, der rika jernmalmstillgångar finnas.
Då ai sättningen således inom landet, hvad denna vara beträffar, oaktadt dess rika tillgångar, oftast är till den grad försvårad, att jernmalmsegaren mången gång är beroende af köparens godtycke, och således måste åtnöjas med hans anbud, är det uppenbart, att flera jernmalms-anvisningar kunna komma att ligga obegagnade; blefve deremot utförseltullen nedsatt, hvarigenom icke allenast en friare täflan uppslode, utan äfven det rika öfverskott af malm, som inom landet finnes, särdeles i de orter som äro i saknad af nedsmältningsanslalter, kunde med någon fördel exporteras, skulle derigenom fördel beredas, icke allenast den enskilde, utan äfven det allmänna, medelst den inkomst, som genom en dylik export skulle i landet inbringas.
Med åberopande af hvad bär ofvan blifvit anfördt, tager jag mig friheten föreslå: att utförseltullen å jernmalm måtte nedsättas till 5 eller högst 10 öre pr centner.
Johan Johansson, från Östergötlands län.
Af samtlige representanter af Bonde-Ståndet från Blekinge län, om vissa förmåner åt den s. k. nyrolerade jorden i länet samt anslag af all männa medel till betäckande af härigenom uppkommande brist.
Med erkännande af den rättsgrund, att de skattebördor eller onera, som blifvit jorden ålagde, böra, såvidt möjligt är, jemnt fördélas, att icke den ene, mera än den andre, deraf varder betungad, torde det tillåtas oss, att för en ringa del af våra kommittenler, söka utverka någon lindring i ett af de svårare onera, som gravera deras svaga hemman.
Det är den så kallade nyroterade jorden i Blekinge, som i anseende till hemmanens svaghet i allmänhet och till större delen deraf ovanligt f ti »tfUUf- : /Sg.-j ; • . t-Lic i o.,'..;.:: •
Motioner i Bonde-ätandet 1862.
303 inskränkta egovidd, men likväl ganska högt uppskattade och åsätta mantal, fått sig en rolerings- eller rustningsskyldighet ålagd, som nära nog omöjliggör dessa hemmans bestånd och ovedersägligt hotar med skuldsättning och slutligen utarmning för de åboer, hvars lott det blifvit alt dem besitta.
De utgöra 20 å 50 rotar, som, i stället för effektif rustning, för närvarande utgifva rotevakans-afgifter.
För att i någon mån lätta den tryckande börda, som vidlåder dessa hemman och lägenheter, torde Rikets Ständer för sin del medgifva: att dessa 20 å 50 rote- eller rustningsnummer, vid beräknandet af å dem utgående rotevakans-afgifter, måtte få tillgodonjuta samma förmån, som igenom Kongl. Maj.ts nådiga Bref af den 50 Maj 1057 blifvit de hemman af båtsmansindelningen i Blekinge beviljade, som äro ålagde utgifva såkallade öfverskoltsräutor; samt alt Rikets Ständer täcktes för detta ändamål anslå ett förslagsanslag, motsvarande den brist, som igenom denna förmåns beviljande komme att uppstå.
Då detta anslag icke kan uppgå till någon synnerlig summa, enär det hela icke utgör mera än, som ofvan förmälts, 20 å 50 rotar, må det väl anses för en obetydlighet för statskassan, men för de få individer, på hvars utgifter det ej så litet inverkar, skall det utöfva ett lugnande inflytande, alt de linna sina betryck och bekymmer af Stalsmagterne uppmärksammade och behjertade, samt villighet alt låta dem vederfaras rättvisa.
Om remiss af denna vår motion till vederbörligt
Utskott få vi vördsammast anhålla.
Häkan Pellersson Nits Svensson, genom Ola Olsson.
Jöns Pehrsson, Ola Olsson, 304 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Af Håkan Pettersson från Blekinge län. om anslag af allmänna medel för uppförande af eli kapell och anskaffande af eli boställe ät en kapellpredikant för de öfra rolama inom Augerums socken.
Inom Östra härad i Blekinge linnes en socken benämnd Augerum, som å lästa landet har en utsträckning af 4 mil och en folknummer af nära 4.000.
De längst i norr belägna bvarne hafva 24 å. 3 mi! lill kyrkan, som är belägen i yttre delen af socknens fastland.
Jordmånen är i allmänhet mager och stenbunden, hvadan odlingen blott småningom och mödosamt kan göra några eröfringar.
Den närmast förgångna generationen inom denna socken gjorde en betydlig skuldsättning för kyrkobyggnad, hvarur den närvarande näppeligen hunnit lösa sig, förr än en ytterligare skuldsättning måste göras, för ny tornbyggnad — samt ringklockas anskaffande — som under innevarande år fullbordats.—•
Oaktadt dessa ansträngningar, halva medlemmarne inom församlingens fastland, som mer än väl insett olägenheten af den ringa beröring de aflägse boende kunna hafva med församlingens lärare, sedan några år åtagit sig en årlig utgift af 12 R:dr Bunt på hvarje hemman, för alt dermedelst bilda en fond till dels uppförande af ett kapell, dels upprättande af ett predikantsboställe, hvartill kostnadsförslaget beräknats uppgå till 24,000 R:dr Runt.
Kapellet är naturligtvis afsedt för de längst i norr belägna rotarne, hvilka hafva en folkmängd af närmare 2,000 på 74 hemman.
Det tillstånd inom församlingen, som påkallat dessa utomordentliga ansträngningar, torde böra uppmärksammas, och för ernåendet af den förbättring, som dermed afsetts, måste en lång följd af år förflyta, om ej något bistånd lemnäs dem.
Under sådana förhållanden torde en ödmjuk anhållan om hjelp ifrån Statens sida icke få anses obehörig, hvarföre jag vördsamt vill föreslå : alt Rikets Ständer måtte bevilja Augerums församling i Blekinge en summa af 15,000 R:dr R:mt, såsom bidrag till uppbyggande af kapell och anskaffande af kapellpredikanls—boställe för de ölre rotarne i samma församling.
Om Motioner i Bonde-Ståndet 166'2.
N:o 206 305
Om remiss af denna min motion lill vederbörligt Utskott för jag lika vördsamt anhålla.
Stockholm den 26 November i 862.
Håkan Pettersson. från Blekinge län.
Af Jöns Andersson från Malmöhus län, om statsbidrag för en jernbana frän Ystad till södra stambanan vid Eslöf.
Af de städer och orter, som inom vårt fädernesland först började vidtaga åtgärder för en jernvägsanläggning, intager visst Ystad, med kringliggande trakt, ett af de främsta rummen.
Betydliga summor af enskilda medel uppolfrades för undersökningars anställande och utsigterna för ändamålets uppnående voro någon tid ganska uppmuntrande.
Andra åsigter och andra intressen gjorde sig sedermera gällande och den allmänna uppmärksamheten i jernvägsfrågan drogs åt annat båll.
Frågan om en jernväg (rån Ystad åt öfra delen af landet är dock hvarken död eller öfvergifven, faslän den måst hvila.
Ystad är en alltför vigtig punkt både för orten enskildt och för fäderneslandet i allmänhet, för att utestängas från delaktighet i de allmänna kommunikationsanstalterna, och jag vågar derföre hoppas, att Rikets nu församlade
Ständer benäget ursäkta, alt frågan om en jernbana från nämnda stad nu återigen framträder, sedan de hufvudsakligare delarna af stambanssystemet dels hunnit färdigbyggas, och dels så betydligt framdragits, att några väsendt liga ändringar i rigtningen åtminstone af södra stambanan väl icke äro att befara.
Jag anser icke nödigt alt framhålla de fördelar, som med en sådan jernbana skulle tillskyndas, ej allenast Ystads spanmålsexporterande samhälle, och sedan uråldriga tider allmänna öfverfartsplatsen från Sverige till Tyskland, ulan älven fäderneslandet i sir. helhet, hvilket både behöfver denna snabba postväg till utlandet och kan tillgodogöra sig de jordbruks- ocii ladugårdsprodukter, denna folkrika och produktiva bantrakt har alt erbjuda.
Brot. 1862 cj 1863. 11 Sami. 4 Afd. 89 306 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Icke heller anser jag nödigt här återgifva de kalkyler och beräkningar öfver denna handels anläggningskostnader, sorn vid sist hällne undersökning blilvit af behörig person uppgjorde, enär dessa, jemte alla dertill hörande handlingar och kartor, på annan väg komma Höglofliga Stats—Utskottet tillhanda.
För ändamålet med denna motion torde det vara nog alt jag åberopar de motiver, som återfinnas i Herr Landshöfdingen och Kommendören S. G. v.
Troils på Riddarhuset väckla motion i samma ämne.
1 enlighet härmed vågar jag vördsamt föreslå: alt Rikets Ständer läcktes lill bidrag för en jernbana från Ystads stad till södra stambanan vid Eslöfs station anslå en summa af 2,450,000 R:dr, motsvarande 1 af den kostnadssumma, hvartill anläggningen af nämnda hana, uti af Herr Kapten Frykholm uppgjordt förslag, beräknats, med vilkor alt det bolag, som för ändamålet bildats, ansvarar för anskaffande af den återstående tredjedelen.
Om remiss häraf till Höglofliga Stats—Utskottet anhålles.
Jöns Andersson, från Malmöhus län.
Jl. Svensén från Calmar län, om ett bestämdt lagstadgande rörande bättre rätt lill utmätt fast egendom.
Gällande föreskrifter i afseende på utmätning och försäljning af fast egendom äro i hög grad ofullständige, föranledande till rättegångar och obehagligheter mellan fordringsegare, gäldcnärer och underexsekutorer.
— Vid försäljning af fast egendom, som blifvit i laga ordning utmätt, förekommer som oftast det förhållande, att antingen gäldenären efter utmätningen försålt fastigheten lill annan person, eller ock att inteckning blifvit sökt efter det utmätning skett, och af domstolen, som om utmätningen icke kunnat ega kännedom, beviljad.
Det inses lätteligen att en oredlig gäldenär, ifall den ena eller andra af dessa åtgärder blifvit lagliga förklarade, kan helt och hållet betaga utmätningssökanden Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
307 dess rätt att få liqvid ur köpeskillingen för den utmätta fastigheten, enär såväl försäljningen som den intecknade skuldsedeln kunna vara diktade och tillställde just i sådan afsigt; och som jag känner att domstolarne, då rättegångar i dylika fall uppstått, fastställt både försäljning, sora af gäldegären efter utmätningen vidtagits, och inteckning, som efter laga kraftvunnen utmätning i fastigheten blifvit sökt och erhållits, anser jag mig böra föreslå: alt en bestämd lag härutinnan utfärdas, som stadgar, att hvarken försäljning af elier inteckning uti fast egendom, som tillkommit efter laglig utmätning deraf, må ega gällande kraft.
Prejudikat saknas visserligen icke derpå, att Högsta
Domstolen ogillat försäljning af fastighet, som af gäldenär, efter utmätning deri, företagits, men då det är förenadt med besvär, omkostnader oell tidsutdrägt att draga hvarje dylikt mål under Högsta
Domstolens pröfning, lärer ett bestämdt stadgande härom vara af nöden.
Om remiss till behörigt Utskott anhåiles.
Stockholm den 26 November 1862. C. J. Svensén, från Calmar län.
Af C. J> Svensén från Calmar län, om ändringar i nu gällande Handels- samt Fabriks- och Handlverksor åning ar den 22 December 1846, i afseende ä rättighet att idka handel och handtverk.
Efter sexton års pröfvotid har det visat sig alt den bana, som blifvit beträdd inom handelns- vch näringsfrihetens områden varit i högsta måtto fruktbringande, oafvisligen manande lill ytterligare fortskridande.
Tiden torde numera vara inne att undanrödja några af de inskränkningar i tillämpningen af den stora grundsatsen, om hvars och ens rätt att på ärligt sätt försörja sig på hvad sätt honom bäst synes; hvilka inskränkningar uti 1846 års författningar qvarstå såsom eftergifter åt ”den gamla tidens” åsigter oell föreställningssätt.
Kommunalförordningen och den nya bevillningsstadgan gifva åt denna tanke ytterligare stöd: de nya förhållanden, som till följd häraf hafva inträat, komma att 308 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:0 208. i möjligaste mån rättvist fördela bördor och åligganden medborgare emellan, och de inkast, som hittills från äldre yrkesidkares sida blifvit framställda emot meddelandet al lika rättigheter åt alla medborgare, i fråga om valet af utvägar att sig på ärligt sätt försörja, förfalla helt och hållet.
I den mån industriens utveckling fortgår, ökas ock landsbygdens innevånares behof af handelsvaror, och då genom dc fortgående jernvägsanläggningarne och deras förbindelse med förutvarande eller samtidigt ordnade valtenkommunikationsleder framkallats behof af större frihet för handeln att utveckla sig der, hvarest den naturligast af varuomsättningen påkallas, hafva qvarstående inskrånkningarne visat sig alltmera å ögonen fallande.
Det år af sådan anledning sorn jag föreslår: att stadgandena i Handelsordningen den 22 December 1846 § 6 och Kongl. Kungörelsen den 7 Februari 1852 om visst afstånd från stad eller köping, hvarinom öppen salubod på landel icke får anläggas, må upphöra ali vara gällande; och ali tillstånd till anläggande af sådan handelsbod må tillålas, utan afseende på afståndet från stad eller köping; Eller, om delta icke anses lämpligt, att åtminstone det afstånd från stad, som nu är för salubods anläggning bestämdt, må lill en mil förkorlas och förbudet emot landthandel inom visst afstånd från köping helt och hållet bortagas.
Hvarjemte jag hemställer: alt föreskriften, om ovilkorlig skyldighet att hafva vunnit burskap å handel för vinnande af rättighet att idka handelsrörelse i stad må upphöra.
Likaledes tillåter jag mig föreslå: att stadgandet i Fabriks- och Handtverksordningen den 22 December 1846, om mästerskaps förvärfvande, må uteslutas; att föreskriften, om burskaps förvärfvande lör anläggande af handtverksverkslad, äfvensom för idkande af bageri-, bryggeri-, eller slagleri-handterirg i stad må upphöra att vara gällande; och att bageri-, och bryggeri-handteringen jemväl må af tjenstemän idkas; samt att rättigheten, att såsom försörjningsmedel med egna händer eller med biträde af hustru och hemmavarande barn, till afsalu åstadkomma handtverksarbeten eller andra tillverkningar, må vinnas utan tillstånds-ansökning, och således blott efter föregången anmälan till vederbörande myndighet må kunna ulöfvas.
Metionvr i Bonde-Ståndet 1863.
Af C. J. Svensén från Calmar län, om tillägg i 10 $ af Kongl. F»r~ ordningen den 19 December 1827 angående jordafsöndring.
Förordningen om hemmansklyfning och jordafsöndring den 19