Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
107 om företrädet imellan lagens makt och godtyckets; hvarom till slut ett ord skall ytterligare sägas.
Då dessa folkrörelser och våldsamheter, hvilka inträffat Lördagen den 18 och Söndagen den 19 omförmälte Mars, utmärkt sig såsom tillställda i politisk syftning eller innefattande försök att, i anledning af kända politiska tänkesätt, våldföra åtskilliga medlemmar af de då i liufvudstaden församlade Rikets Ständer, och sålunda äfven störa friheten i deras öfverläggningar; hade jag ansett för min pligt att med sorgfällighet underrätta mig, huruvida de åtgärder, som kunnat och bordt äga rum till hämmande af nämnde oordningar, blifvit behörigen vidtagna, eller någon försummelse deruti af vederbörande inträffat.
Den kännedom, jag dels af protokollerna öfver den hos Öfverståthållareembetet för Polisärenden hållna undersökning med de för deltagande i oroligheterna angifna personer, och dels af infordrade förklaringar från vederbörande vunnit om Polisstyrelsens förfarande vid de i fråga varande oroligheterna, hade föranledt de anmärkningar, som jag till upptagande hos Hofrätten uti memorial den 31 Juli 1848 anmälte.
Om betydelsen och syftningen af dessa brottsliga företag hade hufvudstadens Styrelse varit i tillfälle att inhämta tidig underrättelse dels genom de atlicher eller s. k. ”proklamationer”, som redan under natten till den 18 Mars hade blifvit anslagna på väggar och husknutar i staden samt innehöllo en så lydande uppmaning: ”5000 medborgare samlas i afton på Brunkebergs torg — ”lefve Reformen! lefve allmän valrätt!” och dels genom det af ryktet allmänt utspridda hot, som redan under föregående dagarna förutsagt rigtningen af det tillämnade anfallet, med angifvande af den persons namn och boning, som ock verkligen blifvit dess första föremål.
Att nämnde afficher varit Öfverståthållareembetet bekanta redan tidigt på morgonen den 18 Mars, hade blifvit vitsordadt uti den af Herr Polismästaren Bergman afgifna förklaring, hvilken från Öfverståthållareembetet kommit mig tillhanda, men hvari tillika bestriddes, att någon anlagd plan varit känd i bestämd afsigt att ofreda personer, emot hvilka sedermera öfver våldet rigtades; hvarföre andra försigtighetsmått på förhand ej ansetts vara af nöden eller ens kunnat iakttagas, än att 105 extra Polisbetjente blifvit anställde till den ordinarie Polisbetjeningens förstärkning, och fördelade på 3:ne olika ställen, för att ögonblickligen kunna användas, der behofvet sådant påkallade.
Herr Friherre Sprengtporten hade deremot uppgifvit, uti dess egen förklaring, att en sqvadron af Lifgardet till häst varit stationerad vid siottsvakten, på Herr Friherrens föranstaltande; och det var 108 R.
Emb.-Berättelse för år 48A9. dessutom bekant, att en betydlig del af Kongl. Svea Lifgarde stod under gevär på Kongl. Slottets yttre borggård, säkert äfvenledes reqvirerad af Herr Öfverståthållare]!.
Dessa uppgifter syntes mig till en del innebära ett indirekt jakande svar på frågan om det i förväg utspridda ryktet, hvars sannolikhet jag icke fann vara förnekad dermed, att någon anlagd plan ej varit med visshet känd.
De vidtagna försigtighetsmåtten syntes mig hafva varit rätt ändamålsenliga; och det hade ej kunnat förekomma mig annorlunda, än oväntadt, att verkan deraf icke blifvit det.
På min till Öfverståthållareembetet ställda fråga om tiden, då den bullrande och i upprorisk rörelse varande folkmassan, hvilken från Brunkebergstorg klockan half åtta anträdt sitt tåg öfver Norrbro till Storkyrkobrinken, bade der börjat föröfva våldsamheter, var annat svar mig icke lemnadt, än den i Herr Polismästarens förklaring förekommande uppgift, att klockan omkring half åtta hörts från hopen på Brunkebergstorg någre, som ropat: ”till Storkyrkobrinken! till Hartmansdorff!” då hastigt en stor mängd af de församlade aftågat till Storkyrkobrinken.
Enligt hvad jag för öfrigt hade kunnat inhämta, skulle det ock just hafva varit klockan half till åtta, som våldsamheterne i Storkyrkobrinken tagit sin början; och i Herr Polismästarens förklaring var vitsordadt, att derstädes ingen folksamling förr ägt rum, än folkmassan från Brunkeberg ankom.
Huru länge öfvervåldet sedan fortfarit, innan någon verksam åtgärd till dess hämmande blifvit använd, hade i Herr Öfverståthållarens förklaring på det sätt visat sig, alt det uppgafs hafva varit omkring klockan åtta, som Herr Öfverståthållaren, hvilken då bevistade spektaklet på Kongl. Operan, fått rapport om oroligheterna, samt alt han då genast till fots skyndsamt begifvil sig till Lifgardets till häst slottsvakt och reqvirerat den der stationerade sqvadron af samma regemente, hvilken han beledsagat ned till Slorkyrkobrinken.
Örn nu våldet emot det af Herr Presidenten m. m. von Hartmansdorff bebodda hus började klockan half till åtta, och man beräknade, alt för Herr Öfverståthållarens vandring från spektaklet till slottsvakten samt sqvadronens uppbrott och framryckande till oväsendets skådeplats åtgått en fjerdedels tima; så uppkomme en mellantid af tre fjerdedels (f) tima, hvarunder oväsendet fått fritt rasa utan verksamt motstånd.
Ty att, enligt hvad Herr Polismästaren uppgifvit, Polisbeljeningen, vid de ofvan omnämnda ropen på Brunkeberg, fått befallning att genast åtfölja folkhopen, och inträffat ”ungefärligen samtidigt med folkmassan” uti Stoi’kyrkobrinken, det hade icke hindrat de upproriska att ”börja inkasta stenar genom fenstren” i R.
Emb.-Berättelse för år J8J9.
109 det anfallna huset; och det syntes hafva varit alldeles förgäfves, sorn ”Polis”betjeningen gjort allt det motstånd, som varit densamma möjligt, till våld”samheternes hämmande, innan militärslyrkan ankom”.
Under denna tid af trefjerdedels tima, som våldet således blifvit ohejdadt fortsatt, hade en sqvadron af Hästgardet stått overksam i slottsvakten, belägen mindre än två hundrade steg från det anfallna huset, och detaschementet al Kongl. Svea Lifgarde kanske 50 steg längre bort.
Ändamålet med denna militärstyrkas tillkallande hade synts liksom bortglömdt; den hade stått oanlitäd, medan oväsendet på så få stegs afstånd oåterhållet fortfarit tre fjerdedels tima.
Ty den myndighet, som föranstaltat militärstyrkans förläggande till stället, i beredskap att emot det väntade oväsendet användas, och hvilken ensam kunde förfoga om dess användande, hade icke varit tillstädes, när detta bordt ske.
Denna myndighet hade funnits i Herr Öfverståtbållaren Friherre Sprengtportens person; men Herr Friherren hade befunnit sig på spektaklet och fått, såsom han yttrat, ”emot sin väntan och förmodan” erfara, att en händelse inträffat, som dock svårligen då kunnat vara honom oväntad, när han lät ställa trupperna i beredskap till dess afstyrande.
Första halftimman af den tid, öfvervåldet föröfvades, tycktes hafva åtgått för den åtgärd, hvarmed Herr Polismästaren förmält sig hafva varit sj^sselsatt, att ”söka underrätta Herr Baronen osli Öfverståtbållaren om hvad som före”lupit;” hvaraf kunnat slutas, att det icke varit Herr Polismästaren bekant, hvarest Herr Öfverståthållare!! fanns, och sålunda ej ens underrättelsen framkommit till honom förr, än J’omkring klockan åtta”, såsom han sjelf uppgifvit.
Innan han lemnat spektaklet, hade då hvarje fenster i det anfallna huset hunnit sönderslås; och innan han till huset anländt med sqvadronen, hade man hunnit krossa porten till detta hus och börjat försöka att der inkrypa genom den utsprängda öppningen.
Ett ögonblick senare skulle våldsverkarnes ändamål varit uppnådt, och husets eftersökte invånare i den vildsinta hopens händer.
Långt förr hade detsamma inträffat, om husporten råkat vara al något svagare sammansättning.
Äfven vid ett alldeles oväntadt upplopp skulle jag ansett det oförsvarligt, att åtgärderne för dess hämmande så länge dröjt, genom saknad af den person, Polisstyrelsens hufvudman, af hvilken allena det berodde att sätta i verksamhet den väpnade styrka, som erfordrades och var alt tillgå.
Och i förevarande fall, om det ock antoges, att Herr Öfverståthållaren vid oroligheternes utbrott redan hade upphört att vänta och förmoda dem; om han härmed, såsom jag gerna antog, urskuldades ifrån ett uppsåtligt åsidosättande af sin tjenst; 110 R.
Emb.-Berättelse för år 4849. kom me dock denna ursäkt honom föga till godo, i afseende på den sorgfällighet i tjenstens utöfning, den verksamhet och oaflåtliga uppmärksamhet, hvarförutan, i synnerhet vid till fällen af denna art, jag ansåg en Öfverståthållare ej fylla sin plats, och hvilka skyldigheters åsidosättande här visade sig just deruti, att Herr Öfverståthållare!! upphört att vänta och förmoda händelser, som dock voro af så mycken sannolikhet förebudade, och dem han sjelf förut genom sina åtgärder visat sig vänta.
Korteligen det var, efter min tanka, Herr Öfverstå t hålla rens pligt att vid det i fråga varande tillfället finnas på den punkt, der hans närvaro behöfdes, icke vistas på spektaklet, icke finnas annorstädes, än der han var så till hands, alt dessa trupper, som han låtit stationera i grannskapet, och sorn utan hans närvaro ej kunde sättas i verksamhet, måtte i ögonblicket eller inom få minuter blifva använda för det ändamål, som med deras tillkallande var åsyftadt.
Hvad jag sålunda anfört, rörde endast början af de i fråga varande oroligheterna.
Anledning hade dock icke saknats att förutse behofvet af vidsträcktare försvarsanstalter.
Genom afficherna var den uppbudade folksamlingens syftning angifven såsom politisk; och dess ändamål kunde ej vara uppnådt genom den enda Riksdagsmans ofredande, mot hvilken första anfallet blifvit af ryktet förutsagdt.
Redan före utbrottet hade således anstalt bordt vara fogad, att af hufvudstadens garnison en mot behofvet svarande styrka stått färdig att utan dröjsmål ställas till motvärn på de punkter, genom hvilkas bevakande oroligheternes vidare utbredande lättast kunde förebyggas.
Och så länge efter utbrottet hade detta utbredande dröjt, att en dylik militärstyrka dessförinnan, om än icke i beredskap uppbådad, kunnat hinna både reqvireras och framrycka till de ställen, der den behöfts.
Hade nu blott detta senare skett; så skulle det icke kunnat hända, att samma oroliga hop, som först samlade sig på Brunkeberg och derifrån öfvergick till Storkyrkobrinken, slutligen återtägat till Norrmalm att föröfva ytterligare våldsamheter.
Derigenom hade således dessa varit förebyggda i alla de hus, som längre fram på aftonen och natten angrepos och der fenstren inslogos, allt hos Riksdagsmän kända för det tänkesätt, sora af anstiftarna förföljdes: H. E. Herr Statsministern för utrikes ärenderna Friherre Ihre, Herr Generallöjtnanten Lorichs, Herr Ärkebiskopen af Wingård, Herr Statsrådet Friherre Peyron, Herr Landshöfdingen Grefve Horn, Ledamoten af Constitutionsutskottet Grefve Lagerbjelke*) att förtiga de Härtill kunna läggas ännu flere, t. ex. H. E. Herr Friherre Lagerbjelke och Herr Grefve Gyldenstolpe, hos hvilka alla fenstren inslogos. R.
Emb.-Berättelse för år ■18J9. lil utbrott af okynne, sora tyckas hafva blott af tillfället eller enskild ovänskap blifvit föranledda, emot Diversehandlande!!
Leja och Konditorn Davidsson.
Allt detta på .Norrmalm anställda ofog hade för sig gått utan ringaste motstånd, utan att den till bevakande af stadens säkerhet bestämda garnison (med undanlag af hästgardessqvadronen och detaschementet af Svea Lifgarde) blifvit om något biträde till lugnets återställande anlitad.
O väsendet bade fortfarit, så länge dess anförare sjelfve behagat; och slutligen bade det endast varit de ströfvandes trötlhet samt bristen af ytterligare tillgång på okynnigt löst folk, som gjort slut derpå.
Också hade öfverdådet synbarligen blifvit uppmuntradt af första nattens framgång; och de brottsliga företagen hade åter utbrutit påföljande afton, då de slutligen ej annorlunda stått att hämma, än att den väpnade styrkan måst på allvar anlitas och flera menniskolif spillas.
Att en stor stad, hvars polisstyrelse ej förmår mer uträtta för ordningens och lugnets vidmakthållande, också icke kan bebos med någon grad af den trygghet, dess invånare skäligen äga fordra, var en anmärkning, som jag trodde erbjuda sig vid minsta aktgifvande på händelserna.
Och minst bar jag ansett för möjligt att, med en sådan polis, finna nöjaktig säkerhet för en Lagstiftande församling under lider af politisk gäsning, då så många retelser äro för hand till folkrepresentanlernes förnärmande.
Något medvetande af denna osäkerhet hade jag tyckt röja sig uti den reflexion, hvarmed Herr Polismästarens förklaring till mig slutades, att ”sättet hvarpå hufvudstadens Polisbetjening ”vöre aflönad, och det iinga antal, hvaraf densamma bestode, äfvensom anklagen i öfrigt till Polisinrättningens underhållande icke motsvarade de an”språk, som kunde göras på en väl ordnad polis, i jemförelse med den, som ”funnes organiserad uti andra hufvudsläder”.
Men denna mening, för öfrigt huru grundad som helst, undanröjde dock, efter min tanka, icke den, just från förevarande exempel härledda anmärkning, att det icke vore polisbetjeningens aflöning eller dess antal, som afhulpe den här yppade värnlöshelen mot oordningar.
Hvilken polis som helst, huru talrik och väl ordnad den ock vore, uppfyllde ej sitt ändamål, om den icke vore väl använd, ledd af en vaksam och nitisk polisstyrelse.
Öfver hvad mitt anmärkningsmemorial sålunda innehöll hafva vederbörande blifvit hörde och uti afgifna förklaringar, sådana de i utslaget finnas upptagna, anfört: a) Herr Öfverståthållare!!
Sprengtporten, att han till en början hemställde till Kongl. Hofrättens bedömande, huruvida Öfverståthållarens instruktion af den 25 Augusti 1791 kunde anses innebära något hinder för 112 R.
Emb.-Berättelse för år -1840.
Hofrätten att målet till hufvudsaklig profning upptaga; att då, beträffande det af mig omförmälta, redan under de oroligheternes utbrott föregående dagarna af ryktet utspridda hot, Herr Polismästaren Bergman, på sätt han i sin till mig förut afgifne förklaring anfört, icke haft sig bekant någon anlagd plan i bestämd afsigt att ofreda de personer, mot hvilka öfvervåldet sedermera blifvit rigtadt, samt Herr Polismästaren vore just den person, af hvilken Herr Öfverståthållare!! hade att förvänta sina upplysningar i berörde afseende, det borde förefalla naturligt, att Herr Öfverståthållare!! ännu mindre om en så beskaffad plan ägt kännedom, och att Herr Öfverståthållaren således i denna punkt fortfarande instämde uti Herr Polismästarens förklaring; att Herr Öfverståthållaren icke kunde biträda mitt sätt att bedöma syftningen och betydelsen af i fråga varande oroligheter; att denna syftning och betydelse, i Herr Öfverstålhållarens tanka, varit att skönja af uttrycken i de proklamationer, hvarigenom massan uppviglades att deltaga i de uppträden, som ägt rum, af de upproriska utrop, som vid tillfället hördes, af de ransakningshandlingar med bilagor, sorn blifvit Kongl. Hofrätten tillställde, äfvensom af andra företeelser under i fråga varande dagar, och att Herr Öfverståthållaren sålunda i de oroligheter, han, på grund af flera sammanstämmande omständigheter, förmodat möjligen kunna komma att utbryta den 18 Mars, sett en fara för institutionerna i deras vidsträcktaste bemärkelse, meri, hvad deremot personer anginge, vådor endast af så allmän och obestämd rigtning, att några särskilda försigtighetsmått, för att skydda den ena framför den andra, icke kunnat komma i fråga; att de försigtighetsmått, som vidtagits, derföre varit af allmän syftning och gått ut derpå, att möta oordningarna, der de kunde uppstå, med de medel, sorn ansetts tjenligast; att härtill hörde att äga en reserv af materiel styrka någorlunda i medelpunkten af staden, för att derifrån kunna verka, i hvad rigtning den behöfde användas, ett ändamål, det man ansett bäst vinnas derigenom, att så väl Gardets till häst Slottsvakt, som infanterivakterne vid Kongl. Slottet lämpligen förstärktes; att härigenom undvikits att för tidigt stäLia trupperna i beröring med folket, hvilket man gerna sökte förekomma, när så ske kunde; att skäl otvifvelaktig!
varit för handen att vara uppmärksam, men inga skäl att vidtaga så stora försvarsanstalter, som jag ansett nödiga; att oansedt de föreställningar, man gjort sig om allmänna ordningens störande i fråga varande dag, Herr Öfverståthållaren imedlertid ansett sig kunna hoppas och tro, att aftonen skulle aflöpa lugnt, helst Herr tillförordnade Polismästaren Nils Limnelius, som till Herr Öfverståthållaren anländt från R.
Emb.-Berättelse för år t SJÖ. 113 från Brunkeberg en halftima efter slutet af den så kallade reformbankett, sorn den dagen ägt rum i en lokal utmed torget, lemnat den rapport, att ingen oordning eller oväsende i trakten af Brunkeberg försports, i följd hvaraf Polismästaren Limnelius, för sin del, ansett ingen anledning vara för banden att befara ordningens störande; att Polismästaren Limnelius derpå återvändt, sedan han blifvit underrättad om Herr Öfverståthållarens afsigt att bevista spektaklet, dit Herr Öfverståthållaren baft anledning tro, att Hans Maj:t Konungen ärnade begifva Sig; att Herr Öfverståthållaren, hvars åliggande icke kunde utsträckas derhän, att han borde personligen deltaga i blott observations- eller bevakningsåtgärder eller infinna sig vid hvarje gatuuppträde, utan jemlikt 17 §. i Öfverståthållarens instruktion bade öfverinseendet och hufvudstyrelsen af hela polisväsendet i hufvudstaden, i följd hvaraf hos honom berättelser borde ingifvas och sammanstöta uti allt, som vore stridande mot god ordning och polis, på det han måtte kunna vidtaga åtgärder till förekommande af oredor och bibehållande af det allmännas säkerhet, ansett sin plats vara i medelpunkten af staden, och att då Kongl. Theatern, som vore ett offentligt ställe, hade ett sådant centralt läge, befunnes betydligt närmare Brunkeberg, der man möjligen kunde vänta sig oordningar, än Öfverståthållarehuset, och ägde i sitt grannskap vakten vid Gustaf Adolfs torg och Poliskammarens lokal, hvarest en styrka af Polisbetjening förefanns, samt afståndet till Slotts- och Högvakterne endast vore två till tre minuters väg längre, än afståndet imellan samma vakter och Öfverståthållarehuset, och Herr Öfverståthållaren dessutom ägde en särskild anledning att infinna sig å Kongl. Operan en dag, då sinnesstämningen vore orolig och theatern besöktes af Hans Maj:t Konungen och den Kongl. Familjen, Herr Öfverståthållaren vore öfvertygad, att hans närvaro å detta ställe under förevarande förhållanden icke boi’de kunna klandras, utan att Herr Öfverståthållaren befunnit sig på den plats, der han företrädesvis bordt vistas; att det lika litet borde kunna läggas Herr Öfverståthållaren till last, att han icke förr, än som skett, infunnit sig i Kyrkbrinken, då bevisligt vore, att Herr Öfverståthållaren genast efter emottagande af rapporten om den uppkomna oordningen, utan allt uppehåll och med möjligaste skyndsamhet begifvit sig till det hotade stället; att i afseende å den tid,
hvarunder oväsendet i Kyrkbrinken före Herr Öfverståthållarens ankomst fortfarit, Herr Öfverståthållaren tilltrodde sig att med bevisning ådagalägga, att detsamma varade föga öfver en half tima; att anledningen dertill, att den lt.
Emb.-Berättelse för år 1849. 15 114 R.
Emb.-Berättelse för år 184-9. militäriska handräckning, som vid tillfället varit af behofvet påkallad, icke skyndsamare kommit till stället, ej vore att söka uti Herr Öfverståthållarens anordningar eller tillgöranden, utan hade sin grund deruti, att hos Kommendantsbefälet uppstått betänkligheter att lemna det militäriska biträde, som af Stadsfiskalerna, Advokatfiskalen J. G. Fredholm och Vice Häradshöfdingen F. A. de Berg, hvar efter annan, äskats; att hvad beträffade min anmärkning, i afseende å Herr Öfverståthållarens underlåtenhet att, åtminstone efter oroligheternes utbrott i Kyrkbrinken, uppbåda tillräcklig militärstyrka till förebyggande af deras vidare utbredande, Herr Öfverståthållare!! icke haft anledning förmoda, hvad jag ansett honom bordt hafva förutsett, att fensterinslagniugar skulle om natten komma att fortsättas å Norrmalm hos de personer, som sedermera blifvit föremål för våldet, helst Herr Öfverståthållaren hela den tid, han i fråga varande afton varit i beröriug med folkmassorna och hört deras rop och fordringar, icke kunnat förmärka någon yttrad ovilja emot någon enda af de personer, emot hvilka våld sedermera blifvit rigtadt, ett förhållande, det Herr Öfverståthållaren trodde kunna vitsordas af Chefen för fjerde militärdistriktet Herr General-löjtnanten och Kommendören med Stora Korset af Kongl. Svärdsorden J. P.
Lefrén, samt att om också icke de trupper, hvilka på grund af Militärbefälets förfoganden senare på natten blifvit använde till förhindrande af de fensterinslagniugar, som då börjat företagas på Norrmalm, kunnat förekomma detta ofog, sådant icke härrört deraf, att trupperne icke varit nog talrika, utan från vanskligheten att genom användandet af trupp kunna nog tidigt förekomma fensters inslående; förnyande Herr Öfverståthållaren sin hemställlan i afseende å Hofrättens behörighet att målet till pröfning upptaga — och b~) Herr Polismästaren Bergman, att i afseende å det af mig omnämnda bekanta hot, hvilket med angifvande af den persons namn och bostad, som blifvit första föremålet för de föröfvade våldsamheterna, redan under föregående dagarna förutsagt rigtningen af det tillämnade anfallet, Herr Polismästaren först af mig hört sådant omtalas; att efter det underrättelser ankommit om de år 1848 i Paris och öfriga europeiska länder inträffade oroligheter och folkrörelser, ett lilligare deltagande uti dessa händelser bland åtskilliga af hufvudstadens befolkning försports, utan att deraf kunnat dragas någon sådan slutsats, som jag antydt; att visserligen några dagar före den 18
Mars förefunnits en inskrift med krita på ett hus å Norrmalm med uppmaning till folksamling å Garl XIIFs torg, äfvensom ett anslag af incendiär syftning å nedra Börsplanen, men att omedelbart derefter inträffat R.
Emb -Berättelse för år 'ISJO.
115 hvarken folksamlingar å det an vista stället eller något fredsstörande företag; att enär, i anledning af så väl de nyssberörde dag på flera ställen i staden anslagna ofvan omförmälte proklamationer, som den middagsmåltid, hvilken Reformvännernes Sällskap i Konditor De la Croix’s hus vid Brunkeberg samma dag föranstaltat, folksamling förmodats komma att äga rum, Herr Polismästaren imedlertid, efter anmälan härom och med Herr Öfverståthåliarens begifvande, för tillfället anställt och å lämpliga lokaler förlagt ett hundrade fem extra polisbetjente till den ordinarie Poiisbetjeningens förstärkning; att då någon anlagd plan icke varit känd, några andra försigtighetsmått från Herr Polismästarens sida ansetts icke på förhand vara af nöden; att Herr Polismästaren från sin bostad vid Brunkebergstorg varseblifva, hurusom, sedan de, hvilke deltagit i nämnde middagsmåltid, omkring klockan tre samlats, andra personer småningom inställt sig på torget, så att omkring klockan sju en betydlig folkmassa, uppfyllande större delen af torget, derstädes varit stående, under iakttagande af tystnad; att utanför De la Croix’s hus något senare från folkhopen uppgifvits hurrarop, hvilka, oaktadt någre af Polisbetjeningen, som blandat sig i folkmassan, sökt förmå den till tystnad, förnyats, tills, vid några rop ”till Storkyrkobrinken, der flaggan ”sitter! till Hartmansdorff!” en stor mängd af de församlade aftågat till Storkyrkobrinken; att Herr Polismästaren härvid tillsagt 2:ne af Staclsfiskalerna att anbefalla den vid Brunkeberg församlade