Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom skäl för afslag å de vid sistlidne riksdag väckta motioner om upphäfvande af de lagbud, som förpligta köpare till skattefrälse- och frälseskattejord till hembudsskyldighet och den inköpta egendomens afstående emot lösen, anförde LagUtskottet i dess Betänkande N:o 59, det lagstiftaren haft flir afsigt att återförena en 416 Motionär i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 287. emellan olika personer på det sätt delad eganderätt till samma jord, att den ena har räntan och den andra sjelfva jorden, och trodde att nyttan för det allmänna af en sådan konsolidering, genom undanrödjande af de ständiga anledningar till tvister och olägenheter i öfrigt, en på dylikt sätt delad eganderätt i de flesta fall måste medföra, vore alltför uppenbar för att af någon kunna med framgång bestridas.
Ehuru en sådan auktoritet, som sistlidne riksdags Lag-Utskott, ansett de nu gällande, hit hörande lagbestämmelser vara i förevarande fall mest lyckliggörande, vågar jag dock tro raka motsatsen.
Denna min mening är ock, enligt hvad här förut blifvit antydt, understödd af grunddragen i sednare tidens lagstiftning i fråga om egande- och besittningsrätt till jord af annan natur än den nu ifrågavarande, i hvilket afseende hembudsskyldighet icke finnes, ej heller tvångsköp genom lösen, om den förvärfda egendomen kan anses innehålla en besutenhet.
Då jag ej kan finna det vara förenligt med billighet och rättvisa att, endast derföre att rättighet till uppbärande af de jorden åliggande skatteutgifter kommit i enskild medborgares hand. den eljest allmänt fria dispositionsrätten till förvärfd fastighet skall vara inskränkt, och då några anledningar till tvister emellan jordegare och ränteegare, enligt min åsigt, icke kunna föranledas deraf att eganderätten till jorden förvärfvas af en person från en annan, vågar jag föreslå: att, i fråga om lösen af frälseskatte- och skattefrälsejord, endast nu gällande författningar angående grunderna och vilkoren för hemmansklyfning samt afsöndring af jord och andra lägenheter från hemman måtte förklaras tillämpliga, samt i följd deraf de lagstadganden, som förpligta jordoch ränteegare till hembud och berättiga till lösen af sådan försåld jord eller ränta, måtte upphäfvas.
Stockholm den 15 November 1865. G. Bolin. från Upsala län.
N:o *81.
Af 01»!
Nilsson från Westerbottens län, om anslag till förädling af dm i Norrland inhemska hornhoskapsracen.
Vigten, ja nödvändigheten af att vid landtbrukets utöfning inom våra nordliga byggder i vida högre grad än hittills egt rum tillerkänna detta yrkes ena ° hufvudgren Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 287. hufvudgren, boskapsskötseln, företrädesrätten framför åkerns bruk med hufvudsakligt afseende på ett direkt frambringande af menniskoföda, —- sädesproduktionen -- utgör numera dagens lösen vid hvarje landtbruksmöte, ja vid hvarje tillfälle, der medlen till landtbrukets upphjelpande utgöra föremål för samtal och diskussion.
Det skulle med anledning häraf kunna tyckas, att insigten om denna angelägenhet torde vara tillräckligt spridd, för att äfven allmänt vinna tillämpning.
Att så dock, dess värre, ej är förhållandet, och detta företrädesvis i de Norrländska länen, känna vi alla nogsamt.
Orsakerna härtill äro mångahanda, — ej blott att söka uti dervarande jordbrukares likgiltighet eller deras tröghet att öfvergifva från fadren ärfda vanor och bruk, — och om, såsom jag har anledning förmoda samt företrädesvis detta års erfarenhet synes ådagalägga, förhållandet i nämnda hänseende gestaltar sig gynnsammare inom landets medlersta och södra provinser, torde detta ej uti ringa mån tå tillskrifvas de der sedan snart tvänne tiotal af år fortsatta åtgärderna från Statens sida att såväl upplysa, som understödja dervarande landtmän.
I detta, likasom uti så inånga andra hänseenden, har Norrland förblifvit vanlottad! och hardt när bortglömdt.
Sanningen af detta påstående vitsordas äfven af den myndighet (Kongl. Stamhollånderistyreisen), åt hvilken vården af hithörande angelägenheter i väsendtlig mån blifvit anförtrodd.
Uti det underdåniga memorial, sorn finnes åberopadt uti Kongl. Maj:ts nådiga, till nu församlade riksmöte, afgifua Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, yttrar nemligen stamholländeristyrelscn, efter att hafva redogjort för hittills inom Sveriges medlersta och södra provinser af styrelsen vidtagna åtgärder till dervarande boskapsafvel upphjelpande, härom följande: •‘De Norrländska provinserna hafva hittills förblifvit uti nära nog fullkomlig afsaknad af de fördelar, som genom stamholländeri! nstitution blifvit landets “öfriga delar beredde.
Vid stamholländeriernas första organisation uppställdes visserligen inom Wester-Norrland en stamhjord af Voigtländer-race äfvensom under “sednast förflutna båda år tvänne halfva hjordar af Ayrshire-race blifvit inom “Jemtland stationerade, men redan i år derifrån till afflyttning uppsagde.
Annan “fördel har dock ej af dessa båda försök kommit nämnda provinsers boskapsskötsel till del, än den erfarenhet, att nyssanförda båda racer befunnits olämpliga för der rådande ekonomiska och klimatiska förhållanden.
Det ogynnsamma “resultatet af dessa första försök bör dock ej afskräcka från en fortsättning af “åtgärderna till den Norrländska boskapsskötselns upphjelpande, och detta så mycket mindre, som, med den håg för framåtskridande, hvilken numera yttrar sig “äfven hos dervarande jordbrukare, hvarje åtgärd i nämnda rigtning från Statens “sida utan tvifvel skall verksamt bidraga att leda uppmärksamheten till den gren “af landtbruket, som för dessa uordliga byggder är den naturligaste, och af hvars “sunda och lifliga utveckling dervarande jordbrukares förkofran år från år blir i “allt högre grad beroende.
Med anledning häraf och på vidare anförda skäl, har ock styrelsen framställt underdånigt förslag om inköp af fyra hjordar af den i Norrland inhemska nötboskapsrace, hvarje hjord sammansatt af tio kor jemte två tjurar af förädlade, för Norrlands förhållande passande racer, och har detta förslag, såsom välbekant är, lyckats tillvinna sig nådigt bifall, samt dertill erforderliga anslag blifvit uti nvssanförde Kongl.
Maj:ts nådiga Proposition af Rikets Ständer äskade.
Under tacksamt erkännande af denna för den Norrländska boskapsskötselns framtid onekligen vigtiga åtgärd, befarar jag dock, att frukterna af densamma flik till R.
Prof. 1865 fr 1866. 11 Sami 4 Åfd. 53 •118 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 287. blifva både alltför låtaliga och för den större allmänheten för sent och för svårt tillgängliga, för att icke äfven andra åtgärder för enahanda ändamål skulle vara af behofvet påkallade.
Att med den ofantliga utsträckning, som de Norrländska länen ega, verkan af en hjord af tolf djur inom hvartdera af de fyra nordligaste af dessa, skall blifva försvinnande liten, ja under många år knapp märkbar annat än i dessa hjordars närmaste grannskap, ligger i sakens natur.
De skola visserligen bidraga att öka begäret efter till förbättring af den inhemska boskapen tjenliga djur, men de skola blott i ringa mån tjena att fylla detta behof, isynnerhet som från desamma, — organiserade på sätt styrelsen föreslagit — afvelsdjur af rent blod ej kunna erhållas.
Men nvssanförde begär företer sig redan nu ganska lifligt, ehuru såväl ortliga förhållanden - aflägset läge och dyrbara kommunikationer, — sorn genom flera missvextår hårdt anlitade tillgångar, hardt när omöjliggöra dess tillfredsställande.
Såsom ett medel att afhjelpa detta synes mig ett af styrelsen uti dess ofvauanförda underdåniga memorial framstäldt förslag, hvilket dock icke lyckats tillvinna sig regeringens bifall, förtjena uppmärksamhet såsom på samma gång verksamt och erfordrande jemförelsevis ringa uppoffring från Statens sida.
Detta förslag lyder sålunda: “Såsom en åtgärd af synnerlig vigt för ett hastigare spridande af ädelt blod “inom landets nötboskapsafvel anser styrelsen derjemte önskligt vara, att tillfälle “beredes styrelsen till att mera verksamt än hittills bidraga till ett direkt spridande af tjurar af förädlade racer, såmedelst att sådana genom styrelsens försorg “inköptes från de ställen, der desamma kunde erhållas af fullgod beskaffenhet “samt derefter öfverleinnades till de hushållningssällskap, deras underafdelningar “eller ock till enskilde djuregare, som häraf ville sig begagna, mot ett pris ej “öfverstigande djurens kostnad, men betalningen deraf ställd på amortering.
Vid “denna åtgärd skulle Staten blott behöfva uppträda såsom förlagsman, och den “begärlighet, med hvilken likartade åtgärder redan tillförene, ehuru i mycket inskränkt måttstock vidtagna af stamholländeristyrelsen, af allmänheten anlitats, i “förening med den goda verkan de visat, gifva styrelsen full anledning till den “förmodan att ansökningar om delaktighet af den fördel nämnda åtgärd innebär “icke skola saknas och följaktligen det med densamma afsedda ändamål uppnås.
“Ehuru den med inköpet af ett eller annat ädelt djur förenade utgift visserligen “ej kan i allmänhet anses öfverstiga den enskilde landtmannens krafter eller erfordra Statens mellankomst, torde dock den lättnad, som härmed genom den före“slagna åtgärden beredes, under landbrukarens närvarande betryckta ställning vara “af ej ringa värde, likasom ock dylika genom Stamholländeristyrelsen på en gång “och i större skala verkställda inköp städse billigare och ofta med större omsorg “och sakkännedom kunna utföras än hvad som för den enskilde djuregaren låter “sig göra.“
Då jag nu går att på förut anförda skäl upptaga detta förslag såsom mitt eget, vill jag dock gifva detsamma en större utsträckning än styrelsen dermed afsett.
Af synnerlig vigt synes mig nemligen vara för den mindre bemedlade jordbrukaren, — och dennes hjelp afser ju detta förslag i första rummet — att det underlättade tillfället till erhållande af afvelsdjur ej blott iuskränkes till sådane af hankön, utan att detsamma äfven omfattar kor, hvarigenom kostnaden för anskaffandet af en förbättrad boskapsrace hufvudsakligen inskränkes till den, som är förenad med inköpet af de båda första stamdjuren.
De skäl, som tala för bifall till denna min vördsamma motion, äro så mångahanda, att deras anförande vid detta tillfälle skulle alltför mycket inkräkta på Motioner i Bonde-Ståndet 1 Hdo.
N:o 287. 419 Ståndets dyrbara tid.
Jag inskränker mig derföre nu blottftill att uti Ståndsbrödernas minne återföra verkan af den förhärjande frostskada, hvilken redan så ofta och äfven under detta år, inom de Norrländska länen omintetgjort landtmannens förhoppning oni lön för nedlagda mödor; hurusom möjligheten att undgå dessa så ofta återkommande olyckor i väsendtlig mån är beroende af en förändrad hushållning, med större afseende fästadt på produktion af foder; att åter dettas lönande förvandling till en lätt säljbar och värdefull handelsvara — smör — är i hög grad beroende på beskaffenheten af den boskap, till hvars näring detta foder tjenar; hurusom den Norrländska boskapen, om än i sig sjelf i besittning af åt skilliga egenskaper, som göra den för dervarande förhållanden synnerligen tjenlig, dock är behäftad med väsendtliga brister, till hvilkas afhjelpande en parning med andra, bättre utvecklade racer bildar lättaste medlet; att den uppoffring af allmänna medel, som den af mig föreslagna åtgärden erfordrar, är så ofantligt ringa vid jemförelsen med de allmänna och enskilda understöd, som för hvarje nödår tagas i anspråk, ej till ringa del en följd af det nuvarande onekligen förvända husbållningssättet, med mera dylikt.
På grund af hvad jag sålunda anfört, vågar jag härmed föreslå, att ett årligen utgående belopp af 5,000 Riksdaler Riksmynt må tills vi dare ställas till Kongl. Stamkolländer istyrelsens disposition, för att genom dess försorg användas till inköp af afvelsdjur, lämplige till förädling af den i Norrland inhemska hornboskapsracen, samt afsedde att åter försäljas, mot en på amortering ställd betalning, till hushållningssällskap, deras underafdelningar eller till enskilde personer.
Om remiss af denna min motion till vederbörligt
Häruti förena sig: L. J. Fahlander.
Hedström. 420 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
\ :o 288.
Ilo *§§.
Af Olof Nilsson från Westerbottens län, om anslag för anläggning af väg frän Åsele till Wilhelmina kyrka.
Lappmarkerna inom 8ig dölja rika frön till en framtida utveckling ock uppblomstring är kändt.
Med den ringa befolkning, de relativt till arealen nu ega, hafva de dock redan i betydlig mån medverkat till de sydligare länens förseende med ladugårdsprodukter af allahanda slag, och under vissa år, då lyckliga omständigheteter förekomma frostskador, gifva de äfven i spanmålsväg en ganska rik afkastning, hvarförutan de inom sig sluta de betydligaste och ännu mest otillitade skogstillgångar.
Att för Lappmarkernas utveckling något bör göras torde derföre vara utom allt tvifvel och för ett sådant ändamål torde i första rummet böra sättas lättare kommunikationer, ty huru det än är, så blir dock alltid det lättare tillfället till beröring i industrielt och merkantilt hänseende den hufvudsakliga häfstången till en befolknings förädling, helst då vid sidan deraf sättas ändamålsenliga åtgärder till befordrande af en allmän folkupplysning.
Bland lappmarkerna intager den s. k.
Åsele Lappmark ett framstående rum.
Denna ort har från äldsta tider tillbaka haft en ganska betydlig beröring i handelsväg med den öster derom liggande kusttrakten både inom Wester-Norrlands och Westerbottens län, men den hufvudsakligaste beröringen måste dock naturligen ega rum med kustlandet inom sistnämnda län, dit Åsele Lappmark i administrativt hänseende hörer.
För underlättnad af denna beröring har också ett vägsystem blifvit uppgjordt, afseende att underlätta trafiken mellan Umeå, residensstaden i Westerbottens län, och i sådant hänseende har redan väganläggning blifvit påbörjad ifrån Umeå till Öreträsk, afseende att fortsättas derifrån till Fredrika kyrka och vidare till Åsele, för fortsättning af hvilken väg också Kongl.
Maj:t i Sin nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, föreslagit ett anslag af 20,000 R:dr Riksmynt.
Dorothea kyrka samt en annan från Åsele till Wilhelmina kyrka, i kostnad beräknade, den förra till 61,000 och den sednai-e till 66,950 R:dr, allt Riksmynt, Af dessa vägar, hvilka faktiskt beggedera äro af oundgänglig vigt för orten, har också Kongl. Styrelsen för Väg- och Vattenbyggnader i sitt generalförslag upptagit den mellan Åsele och Wilhelmina i första rummet bland de nödvändigaste vägauläggningarne, med förordande af ett anslag, stort 50,000 R:dr R:mt, hvilket, då orten åtagit sig att ansvara för resten, är tillräckligt; äfvensom samma generalförslag i andra klassen upptager vägen mellan Åsele och Dorothea med ett föreslaget bidrag af 40,000 R:dr.
N:o 289. 421 Åberopande sålunda nyssnämnda generalförslag med dervid fogade handlingar, som lära blifva till Höglofliga Stats-Utskottet öfverlemnade, vågar jag vördsamt hemställa, det behagade Rikets Ständer under de förbehåll, som kunna linnas lämpliga, till en början bevilja för anläggning af väg mellan Åsele och Wilhelmina ett anslag af 50,000 R:dr R:mt.
Om remiss till Stats-Utskottet anbålles.
Olof Nilsson, från Westerbottens län. $:o 9§9.
Af Olof Nilsson från Westerbottens län, om anslag för förbättring af allmänna landsvägen mellan Wännäs och Umea kyrkor.
De allmänna utfartsvägarne från flera tjäll och lappmarkssocknar i Westerbotten nedåt kusten sammanfalla småningom i allt färre och färre vägar och ingå slutligen i en enda väg, hvilken utgör allmän lands- och postväg till Umeå stad.
Att denna väg är af den vigt och betydenhet, som fordrar oförhindrad farbarhet, enligt tidens kraf, är sålunda gifvet och det måste vara en stor angelägenhet för befolkningen, att, der farbarheten är hindrad eller försvårad, få de befintliga hindren undanröjda.
Nu inträffar att emellan Wännäs och Umeå kyrkor den omnämnda vägen, som sträcker sig efter en, jemte Umcåelt belägen och kuperad dalgång, är besvärad med en mängd backar af svåraste beskaffenhet, samt till och med lifsfarliga, derå exempel skulle kunna åberopas.
Af denna anledning har ortens befolkning varit betänkt att med egna uppoffringar låta tillförlitligen undersöka möjligheten af och kostnaden för de ifrågavarande backarnes, Bränlands, Norrfors och Svallets undvikande och kostnaden i och för detsamma.
Instrumentet öfver undersökningen och kostnadsförslaget hafva ännu icke hunnit blifva färdiga, men förrättningsmanneu, Kapitenen vid Yäg- och Vatteubyggnadskorpsen R.
Schoug, har förklarat att dessa handlingar skola ofördröjligen komma mig tillhanda; och vågar jag derföre, under utfästelse att, genast efter inhändigandet, till Stats-Utskottet inlemna handlingarne, härmed vördsamligen föreslå: det behagade Rikets Ständer antingen såsom anslag utan återbetalniugsskyldighet tillägga vederbörande vägbyggnadsskyldige en tredjedel af 422 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N.o 290. det belopp kostnadsförslaget kan komma att upptaga, eller också såsom lån på möjligen billigaste vilkor i ränte- och amorteringsväg tillägga nämnde vägbyggnadsskyldige tre fjerdedelär af kostnaden.
Af alla uppoffringar, som för allmänna ändamål göras, torde få, om ens någon, kunna i rättvisa och billighet mäta sig med dem, som göras för uppbjelpande af kommunikationerna i de nordligaste, uti sådant hänseende högst vanlottade länen; också är det väl ingen uppoffring, som så hastigt återgäldas genom deraf beröende förhöjd utveckling af ortens ekonomiska förhållanden i alla afseenden.
Om remiss till Höglofliga Ståts-Utskottet, auhålles.
IV o 990.
Af Anders Andersson från Skaraborgs län, om anslag för att befordra export af ladugdr dsprodukter.
Alla svenska statsmän och författare i statshushållningsvetenskapen hafva med yttersta enträgenhet uppmanat till boskapsskötseln.
De hafva förebrått svenska jordbrukarne deras ringa omtanka, när dessa uppmaningar, gifna i alla möjliga former, icke haft någon verkan, enär boskapsskötseln visserligen icke alldeles, men nära nog åtminstone, hos allmogen står på samma ståndpunkt som för tio år sedan.
Ingen enda af dessa författare har betänkt att orsaken till detta stillastående varit att det i vårt land icke fanns någon säker afsättning för en större boskapsskötsel, än som behöfdes för vårt eget land.
Det fanns t. ex. icke något annat sätt att afsätta boskapskreatur, smör, ost, kött och fläsk än att utbjuda dessa produkter i närmaste stad, och att der möta verkan af ali utbjudning, och endast kunna sälja dem till det lägsta möjliga pris.
Hvarje vara, hvars produktion man vill uppmuntra, måste man i första rummet söka till att bereda afsättning icke blott inom eget land utan äfven på verldsmarknaden.
Afsättning bör man så mycket möjligt är söka grunda på efterfrågan och icke på utbjudning.
Dessa satser uttalade Biskop Agardh för tio år sedan och jag vågar tro att de ännu ega sin fulla tillämpning.
Först under innevarande år har man med någon fördel på England kunnat exportera såväl boskap som öfriga ladugårdsprodukter och, om detta för den svenske Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
423 jordbrukaren allt mer och mer kunde utvecklas, skulle det blifva en ofantlig fördel för vårt land.
Huru annorlunda skulle icke vårt jordbruk efter några tiotal af år komma att se ut, om vi kunde komma derhän att vi med fördel kunde uppfodra våra hafreskördar inom landet och i stället exportera ladugårdsprodukter.
Men att detta, sorn för vårt land ännu är så nytt, skall kunna utvidga sig som det bör, anser jag att Staten icke bör underlåta att i början, innan folket har kunnat skaffa sig kännedom om förhållandet, räcka en hjelpsam hand.
Staten bör bi draga till att ersätta såväl dem, som på den utländska marknaden åtaga sig att gå svenska exportörer tillhanda samt dem, som här hemma leda och ordna denna nya och ännu för oss ovana handelsgren.
På grund af hvad jag här anfört, får jag föreslå: att Rikets Ständer behagade anslå 8,000 R:dr, som för nämnda ändamål ställas till Kongl, landtbruksakademiens disposition, som i samråd med länens hushållningssällskaper beslutar om dess ändamålsenliga användande.
Andere Andersson, från Skaraborgs län. li»:o 901.
Af Pehr Tjernlund från Wester-Norrlands län, om anslag för anläggning af jernväg frän Hemg räfven till Sundsvall.
Sedan Kongl. Maj:t år 1858 i nåder fastställt plan för den s. k.
Jemtlandskommunikationsleden, har med de anslag 244,500 R:dr utan återbetalningsskyldighet och det särskilda lån 70,000 R:dr, Rikets Ständer beviljat och det vida större bidrag, sammanlagdt utgörande 575,560 R:dr, Norges Storting anslagit, kunnat ordnas en kommunikationsled mellan Lewanger i Norge till Bräcke i Jemtland vid Medelpads gräns, 29 mil lång, deraf 17* mil öfver fern sjöar, emellan hvilka trafiken bestrides å vanliga landsvägar.
Den delen af denna led, som sträcker sig inom Jemtlands område, 22 mil i längd, bl ef enligt planen färdig år 1863 och har ett särskidt bolag derefter underhållit trafiken efter taxa å denna del; men först i sistlidne Oktober månad fullbordades den sex mil långa väganlägningen inom Norge.
Såsom fortsättning af denna led har Kongl. Maj:t fastställt plan för dess utsträckning ända till Hemgrafven under 424 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 291 benämning Sundsvall—Bräcke-leden enligt samma system, som gällt för Jemtlandsleden och för arbetena å den delen, hvilka nu fortgå, hafva statsmagterna vid sistlidna riksdag beviljat 253,000 R:dr och ett särskildt bolag bildat sig för trafikens underhållande derå, när denna del af leden blir färdig.
Hela leden från Lewanger till
Hemgrafven kommer att utgöras af båtled med tolf omlastningar 22,00 och landsväg mellan sjöarne 16,38 38,88 och skall, om jemväl kommer till stånd den jernväg för lokomotiv af fyra fots spårvidd af 2,41 som enligt ursprungliga planen varit föreslagen mellan Hemgrafven oell Sundsvall, få en sammanlagd längd af 40,7 9 mil.
Man har velat förutsäga, att en så egendomligt ordnad led icke skulle kunna blifva till någon egentlig nytta för orten, då transporten derå borde blifva dyr och rimligtvis icke kunna bära omkostnaderna dervid.
Men af den tablå, som den 10 sistlidne Oktober vid ordinarie stämma al verkställande direktören algifvits till det bolag, som bestrider trafiken mellan Melen och Bräcke, inhemtas:
Juni, Juli, Aug., Sept. 1863. 1864.
1865. att antalet passagerare utgjout 10,147. 10,922. 9,567. och gods, oberäknadt af den inre trafiken a) från Norge öfver Melen centner 6,877,00. 7,683,00. 14,666,75. b) „ Sundsvall—Bräcke „ 3,412,00. 6,175,00. 3,897,oo. Summa centner 10,289,00. 13,858,00. 18,563,7 5; att trafikinkomsten för hela året 1864 uppgått till 25,984 R:dr, deraf för Juni, Juli, Augusti och September till 19,899 R:dr, men för samma månader 1865 till 25,479 R:dr 58 öre; och att hela trafikkostnaden år 1864, deri inberäknadt alla aflöningar, ångbåtarnes driftkostnad, forlöner, vägunderhåll, reparationer, m. m., enligt bokslut utgjort 26,366 R:dr.
Om således trafiken ännu icke ernått någon jemförelsevis stor betydenhet, utvisa nämnda fakta dock, med fästadt afseende derå att af seglationen innevarande år bör återstå en icke obetydlig tid, att trafiken gått så stadigt framåt, att med all visshet bör kunna förutses att kommunikationsleden har att gå till mötes en särdeles vacker framtid, om och när den blir utsträckt till Sundsvall, i den mån den i öfrigt hinner draga till sig rörelsen, som allt hitintills hufvudsakligen gått på sidan afleden.
Tages i betraktande att det bolag, som besörjer trafiken å Jemtlandsleden, fraktar tyngre] gods, såsom salt, spanmål, m. m., emellan Melen och Östersund, 16 mil, för i medeltal 7,8 7 öre per centner milen enligt taxa, i stället att varutransporten med vanliga förmån under normala förhållanden kostar minst 15 öre och att för hvarje centner gods, som med vanliga formän fortkaffas från Sundsvall till östersund, erfordras 1,2 5 hästdagsverke och till samma ort från Lewanger 1,8 7 ; men att transporten å kommunikationsleden verkställes med begagnande af blott respektive 0,60 å 0,61 hästdagsverken öfver land mellan sjöarne; så synes det vara alldeles uppenbart, att denna led redan i sitt nuvarande ofullkomliga skick är och i en snar framtid, äfven om inga förbättringar vidare förekomma, ehuru i det afseen det - Motioner i Bonde-Ståndet 1865.