Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hälsovården i Länet besörjes af en Provincial-läkare med station 1 Westerås, förutom Regements- och Bataljonsläkare, Stads-läkare, Bergslags- och Bruks-läkare samt en särskild Läkare vid Strömsholms Stuteri.
Examinerade Barnmorskor äro i alla städer och for nästan alla socknar anställda.
På Länets Lazarett och Kurhus, inrättadt i Westerås, har patienternes antal år 184b utgjort tillsammans a38.
Af dessa voro för venerisk smitta å Kurhuset intagna 81.
De öfriga för chroniska sjukdomar, yttre 24 .skndor m. m. på Lazarettet intagne iS^- Viii årets slut q vai liggande å Kurhuset IQ och å Lazarettet a3; under året aflidne i3.
Apothekens antal är oföränd rad t 6.
Hälsobrunnar i Länet är Sätra Brunn, belägen i Kihla Socken, den äldsta och bäst ordnade.
Ln Brunns-Intendent ifrån Medicinska Fakulteten vid Upsala Akademi styr denna inrättning, hvarest under brunnslerniinerne hålles ett särskildt Apothek, som icke är inberäknadt i förenämnde antal.
— Den nära Köping, på Jemmertuna bys egor belägna häir sobrunnen, Johannisbrunn kallad, besökes numera af många brunnsgäster.
— Hälsobrunnen vid Winbäcken, nära Arboga, har äfven af hrunnsgästei blifvit freqventerad.
Sösta hälsobrunn i Romfartuna Socken.
Vaccinationen fortfar att drifvas med framgång.
Fattigvården börjar att blifva af allt större vigt.
Pauperismen har växt ut till denna egna, i språket antagna benämning, och lill ett hotande ondt för hela samhället.
Den utgör en samhällets sjukdomsform, som icke lärer kunna häfvas, om den icke angripes vid roten.
Fattig vårds-anstalterna blifva föga annat än pallialiver emot denna sjukdom, om icke först och främst sederne reformeras och dernäst näringarne organiseras efter landets och klimatets egna lynne.
I den mån gammal Svensk tarflighet, arbetsamhet och renhet i seder ännu äro bibehållna eller återställas inom en eller annan kommun, i samma mån har paupeiismens onda der blifvit okändt eller inskränkt; och gynnande lokalförhållanden eller förökade nåringstillfällen förslå icke alt hejda fattigdomen, der sederna äro i depravations-iillstånd.
Men å andra sidan skönjes äfven huru okloka riktningar af industrien eller dess hämmande af naturförhållanden eller af okloka lagar och sedvanor alltid medföra fattigdomens tillväxt.
Sveriges naturliga näringsgrenar äro icke mångå och kräfva en jemförelsevis större ihärdighet, klokhet och omtanka, för att bringas i flor.
De behöfva att skyddas och vårdas af en större huldhet i lagstiftningen, än den negativa, som lemnar allt åt enskild frihet och täflan.
Det är icke nog att onaturliga inskränkningar af näringsfriheten undanrödjas.
Denna frihet behöfver en posilif vård, som skiljer den ifrån sjelfsvåldet och understödjer den med tillfällen till bildning och utvägar till förkofran.
Der denna frihet öfvergått till missbruk, kan och bör den hejdas genom lagstiftarens mellankomst.
— Alt det allt mer omkring sig gripande statkarls-systemet är ett ibland sådana missbruk, som hufvudsakligen bidrager till pauperismen, börjar man nu inse; och det vöre väl, om detta missbruk kunde hannnas antingen genom fri - 25 frivilliga öfverenskommelser inom socknarne eller lagstiftarens direkta mellankomst.
Handtverkeriernes närvarande skick står också uti ett närmare förhållande till pauperismen.
Visserligen kommer den nya Författningen oni Gesällvandringen, i fall den med noggrannhet handhafves, att bidraga till en nyttig åtskillnad emellan verkliga gesäller och landsstrykare och till den större kontroll öfver gesällernes uppförande och vandringar; men, utom det att denna helsosamma verkan af författningen mycket beror på Embetenas och Auktoritelernas method alt tillämpa den, ty om, såsom erfarenheten redan visat, missbruket att påskrifva gesällers gamla pass, i stället att utfärda nya och bestämda för hvarje resa, får insteg, landsstrykeriet ofelbarligen återvinner tillväxt, förekommer, att denna författning icke hufvudsakligen vidrör sjelfva handtverkerierne, hvilka i anseende till förändrade förhållanden äro i så stort behof af en ändamålsenlig och djupt ingripande reorganisation, om de icke skola fortfara att förblifva en frodig plantskola för landsslrykeriet och pauperismen.
Förhållandet med de ifrån värfvade Regementen, Pionier-Corpsen och Arbets-kompanierna afskedade personer erfordrar likaledes, i frågan om Fattigvården, lagstiftarens allvarliga omsorg.
Sådana personer utgöra lör det närvarande en alltför stor förstärkning i landsstrykai nes och tiggarnes hop.
Allmänna landsvägen är nästan den enda tillflykten för dem, den enda fattigvårdsinrättning, dit de gemenligen hänvisas, i följd af bristande annan utväg och hvarje lokal-auktoritels åhåga att ifrån sitt territorium aflägsna sådana personer, då man icke kan förnärma den dem tillagde alltför stora passfrihet, och icke har någon säker norm förderas behandling, eller kan binda någon kommun att för dem ansvara.
Den klass, som dock i frågan om fattigvård förorsakar nästan ännu större bekymmer än de föregående, utgöres af de för olofligt tillgrepp eller annat vanfrejdande brott straffade och derefter försvarslöse manspersoner.
Länshäktena och Korrektions-inrättningarne förslå icke till deras inrymmande och afstängande från samhället, och då, å ena sidan, deras förbättrande och återförande till samhället borde faciliteras, men samhället, å andra sidan, har grundadt anspråk på att fredas från deras tiggeri och en dels djerfva, till brott benägna lynne, är det för polismyndigheterne svårt, om icke omöjligt, att finna lämpliga utvägar för behandlingen af alla sådana personer.
Mycket har'man dock att hoppas af länshäktenas förestående utvidgning och konstruerande efter en förbättrad method, hvarigenom till Fcmcirs-Beråttehe för Westmanlands hän.
26 falle till arrestanternes afskiljande ifrån hvarandra och deras tjenliga sysselsättande beredes.
Den moraliska smittan lärer ofelbart derigenom kunna i betydlig mån hämmas, och af peuitentiär-systemets menniskoälskande principer bör samhället med säker förtröstan kunna vänta hjelp och lindring i den tunga börda, som fattigförsörjningen medför.
Emellertid förtjena sjelfva fattigvårdsanstalterne en synnerlig omtanka.
Försök till deras förbättrande här i Länet äro gjorda i flere församlingar.
Isynnerhet har dock Westerås Stadsförsamling bemödat sig att förbättra sin fattigvård.
För sådant ändamål besökte, efter församlingens anmodan, en af dess ledamöter sommaren 1842 flere af de bästa fattigvårdsinrättningar i Riket, och inhemtade om dem speciella och noggranna uppgifter.
I följd af dessa vunna upplysningar uppgjordes af församlingens ledamöter en plan till förändrad organisation af fattigvården.
Ett fattigvårdshus och en flickskola inrättades i samma gård, der en Lancasterskola lör gossar och flickor förut var inrättad.
Uti fattig värdshuset intogos äldre fattighjon till försörjning och till sysselsättning med passande arbete så för karlar sorn qvinnor, hvilka, bespisas vid fattigvårdshusels matinrättning.
Lancasterskokin och flickskolan sattes i så måtto i kombination med fattigvårdshuset, som de fattige ibland skolbarnen undfå fri middagsspisning vid fattigvårdshusels matinrättning.
Vid fattigvårdshuset bereddes utväg till ständig arbetsförtjenst, äfven för sådana behöfvande personer, som der icke sökt att blifva inrymde.
Man antog en föreståndare för faltig värdshuset, en föreståndare för flickskolan och qvinnoslöjden vid fattigvårdshuset, en kokerska vid matinrätlningen och en särskild uppsyningsman, som håller tillsyn deröfver, att tiggeri i staden iake tillåtes.
Inrättningen ställdes under speciell ledning och styrelse af en Församlingens och Faltigvårds-Direktionens ledamot: densamme, sorn förut inbemtat underrättelserna om andra städers fattigvårdsanstalten Efter vunnen erfarenhet om de modifikationer, sorn planen tarfvade och om inrättningens ändamålsenlighet, har församlingen låtit för detta fattigvårdshus utarbeta ett Reglemente, som af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande blifvit innevarande år provisoriskt fastställdt, i afbidan på den förväntade nya allmänna författningen om fattigvården.
Man kan hoppas, att det efterdöme, som sålunda med lycklig påföljd blifvit gifvet af Westerås, skall följas i Länets öfrige städer; i synnerhet som den principen, att fattigförsörjningen bör sättas i samband dels med fattiga barns uppfostran i Ijenliga skolor, dels ock med fattighjonens hållande till ordning och för elern passande sysselsättning, är riktig och borde kunna tillämpas i alla släder. 27 Hvad landsbygden beträffar, mota, i synnerhet i de mindre socknarne, härvid större svårigheter; men uppenbart är, att fattigstugorne i många socknar på landet icke kunna anses såsom några ändamålsenliga inrättningar, och då fattigvårdsafgifterne i Westerås Stad icke genom den förbättrade inrättningen förökats, torde det icke heller blifva alldeles omöjligt på landet, att der förbättra fattigvårdsanstalterna, under iakttagande af de för Westerås fattigvårdshus antagne grunder, med tjenliga modifikationer i tillämpningen.
De fattiges antal har under sista qvinqvennium o vifvelaktigt tilltagit, men någon specifik uppgift om tillökningen är jag nu icke'i tillfälle att lemna.
Gästgifveri- och Skjuts-anstalter.
Vid Hallsta gästgifveri har skjutsentreprenaden, i brist af entreprenörer, måst upphöra och skjutsen är der reglerad på gamla sättet, med åtskillige — såsom det vill synas — ändamålsenliga modifikationer.
Gäslgifveriernes antal har sedan min sista Femårs-Berättelse icke undergått någon förändring.
Socken-Magasinernes antal och fonder hafva icke heller förändrats.
Polisanstalt torde här af mig böra åberopas de förut af mig omförmälde öfverenskommelse!’ om premier för rofdjurs utödande utom skallgång, hvilka visat sig för ändamålet tjenlige.
Utom Strömsholms värdshus, hvarom min till Kammar-Kollegium gjorda hemställan icke blifvit bifallen, finnes nu mera inom Länets alla Fögderier tillsammans 9 Krogar* privilegierade till brännvinsförsäljning, jemte gästgifverierne.
De särskilda privilegierade krogarnes antal på landet har således förminskats med 4 sedan min sista Femårs-Berättelse.
Jemte den Besparings-inrättning, som blifvit i Köping påbörjad, på sätt i nästföljande §. omförmäles, och hvilken inrättning troligen snart kommer att utbildas till en ordentlig Sparbank, finnas uti detta Län trenne, äfven i min sednaste Berättelse anförde Sparbanker, nemligen i Westerås och Sala städer samt vid Skultuna bruk.
Deras tillstånd sistlidna år i843, i jemförelse med förhållandet år i83S, upplyses af följande tabell: 4 28 Westerås Stad .. .
Sala Stad . . . Skultuna Bruk . .
Insättarnes antal.
Insättningames belopp.
Stiftelsefond och Bespa- ringar. 1838. 1843. ' 18 3 8. 184 3. 183 8. 1 843. 600 37 652 633 38 4,058 14,156 1,164 12 6 47,583 16,068 4,493 16 41 35 6 1,395 856 35 35 4 2,141 1,194 li! 9 3 4 Summa -1 19,378 j 12 6168,145 441 ej 2^52j 22 4I 3j335 j 2S 7 §. 5.
St tider ne.
Deras antal är oförändradt fyra, nemligen: 1:0. Westerås, bergs- och handelsstad vid Svartåns utlopp i Mälaren, med säte för Landshöfding och Biskop, har oförändradt 421 Tomter, hvaraf 351 nu äro bebyggde, så att sedan sista Femårs-Berättelsen dessa sistnämndes antal ökats med i.
Stadens areal är oförändrad, nemligen ro8 tunnland 14J kappland.
Enligt hvad förut blifvit anmärkt, bar Stadens folkmängd, som efter sista Femårs-Berättelsen utgjorde 3,438 personer, nu, enligt 1843 års skattskrifning, minskats med io personer, hvilken obetydliga skiljaktighet synes, bero af tillfälliga omständigheter, men dock icke vittnar om något framskridande.
I anseende till de i min sista Femårs-Berältelse omnämnde orsaker, bar fråga blifvit väckt om en annan fördelning af den å tomterne nu indelade utmarken, af hvilken, såsom flerestädes otillgänglig och steril, många tomtegare draga föga eller ingen nytta.
Staden grundar sitt egentliga bestånd på Handeln, hvilken likväl de sednare åren aftagit.
Bergslagen och Dalarne, de vanliga afsättningsorterne, hafva icke de sednare åren haft samma behof af spannmål, som fordom.
Årsväxterne i Stora Kopparbergs
Län hafva varit förmånliga, men deremot slagit felt tili den egentligen sädesproducerande delen af detta Län.
Den för handen varande förlägenheten hos Bergsbruksidkare har också i betydlig mån minskat afsättningens liflighet.
Betydliga qvantiteter af brukseffekter utskeppas från staden, hvaremot i retour hemtas viktualier samt speceri- och. k ram varor - 29 Handtverkerierne i staden fortfara att befinna si? uti ett mindre blomstrande tillstånd.
Dock finnas många exempel, att sådana handtverkare, som lefva ordentligt och sparsamt samt med flit och insigt utöfva sina yrken, vinna skälig utkomst och äfven förkofran.
För tillverkningarnes godhet företrädesvis irtmärka sig icke någon viss klass af slöjdidkare.
På arbetsbiträden till de inom staden förefallande göromål och till stadens jordbruk är god tillgång, så väl af stadens egna talrika arbetsklass, som utvandrande Dalkarlar och Werinlänningar.
Priset på ett karldagsverke sommartiden är 3a sk.
Tilljörseln af hvarjehanda landtmannaprodukier är ganska ymnig, särdeles af spannmål,' enär det icke saknas exempel, att på så kallad torgdag öfver iooo tunnor spannmål af åtskilliga slag blifvit till salu utbjudne och föryttrade.
Stadens jord, hvilken under tidernas lopp för det mesta kommit i enskild ego, odlas med omsorg och gifver god afkastning, hvartill den rika tillgången på gödningsämnen synnerligen bidrager.
Några jordbrukare hafva börjat införa cirkulationsbruk på sina egor, men vanligtvis besädes åkerjorden två år å råd samt bvilar och gödslas det tredje.
De vanliga utsädesslagen äro råg,, korn och blandsäd; hvete, ärter och vicker endast r ringare mån.
Det i föregående Berättelse omnämnda Angbogserings-Bolaget till fragtfarts befrämjande, medelst bogsering af lastpråmar, har nu mera upphört, och härvarande redare hafva återgått till det urgamla bruket att begagna seglande fartyg.
Orsaken härtill lärer hafva varit, att utgifterne för det förra transporteringssättet blifvit nog dryga emot inkomsterna; hvadan det vill synas, som rörelsen och varuomsättningen ännu icke bär uppnått den grad af liflighet, att ångfartyg till varors fragtande med fördel kunna uteslu tande begagnas.
Deremot är kommunikationen med lmfvudstaden för passagerare och lättare gods genom flera tällande ångfartyg underlättad och billig.
Stadens jemte öfrige vid Mälaren belägne uppstäders af ålder åtnjut na privilegium, att uteslutande transportera brukseffekter på Mälaren, hvilket ansågs ingripande uti bruksidkares rättigheter och på anförde klagomål undanröjdes, samt ifrån år 1842 upphört, torde nu mera befinnas hafva varit icke alltför obilligt, enär denna rättighet var förknippad med skyldigheten att besörja fragten efter bestämd taxa och äfven ålade rederierne ansvar och förbindelser, hvilka i och med privilegiet upphört.
Någon anledning är icke här i staden för handen, att de väsendtliga varuartiklarne 30 komma att transporteras för billigare pris än förut, och det desto mindre, som rederiernes vinst af deras kapital och besvär de sednare åren varit otillräcklig och icke svarande emot omkostnaderne.
De härstädes inrättade Bildningsanstalter, nemligen Gymnasium samt högre Lärdoms- och Apologist-skolorne, fortfara i sin verksamhet.
Till de mindre bemedlades uppfostran är, utom den i föregående Berättelse omnämnde Lancaster-skola, äfven en Flick-skola nyligen inrättad, som bekostas af frivilliga sammanskott; äfvensom en Söndags-skola är öppnad för handtverksläi lingar.
Folk-skoliärare-seminarium har likaledes trädt i verksamhet och de lörsta eleverne derifrån utgått, etter aflagde prof på erforderlig skicklighet.
Sjukvården besörjes af tre praktiserande Läkare, och Länets gemensamma Lazarett och Kurhus äro här belägne. ågon farsot har icke under de ifrågavarande åren härjat, utan helsotillståndet i allmänhet varit godt.
Fatligvårxlen har nu mera blifvit ordnad i likhet med hvad skett på flere andra ställen, såsom Jönköping &c., och en Arbets-inrältning organiserad, hvilken visat sig ega det mest välgörande inflytande på de fattiges belägenhet, genom ändamålsenlig sysselsättning och bespisning.
Tjenlig lokal härtill, äfvensom till de omförmälde
Skolorne har blifvit beredd uti den ifrån Kongl. Serafimer-Ordens-gillet för några år sedan af staden inköpta f. d.
Hospitalsgården.
Afgifterne för de fattiges underhåll äro ganska dryga, men fattigförsörjningen underlättas i någon mån af de i förra Berättelsen omnämnde Schenströmska, Carlskötdska, Hiilphers’ska och Langenbergska stifielserne
Skjutsningsbesväret är öfverlemnadt åt särskild entreprenör och icke särdeles betungande för staden.
Polisuppsigten i staden ulöfvas af Magistraten och en särskildt förordnan Polis-Råd man, jemte Stads-Fiskaien, till hvilkens biträde
Stadsbetjeningen och ibland stadens invånare utsedde Ordningsmän kunna påräknas.
Till förekommande och upptäckt af eldsvådor är en Brand-corps och ständige tornväktare antagne, ofver hvilka, äfvensom stadens tjenslbara invånare, vid förefallande olyckstillfällen en särskild Brandchef för befälet och jemte Brand-Direktionen har inseende öfver eldsläcknings-anslalterne samt biträdes af en särskildt organiserad frivillig Bergnings-corps.
För öfrigt upplyses tillståndet af härvarande Fabriker, Handtverkerier, Sjöfarts- och Handelsrörelse af de årligen till Kommers-Kollegium ingående tabellariska uppgifter. 31
De till aflöning af stadens Embetsmän samt publika byggnaders underhåll anslagna donerade medel, beslående af Våg-, Hamn-, Bro- och Mätare-penningar, hafva under sista åren i medeltal uppgått till 5,467 R:dr 43 sk.
Banko; men ett vida högre belopp uttaxeras årligen af stadens invånare genom
Drätselkammaren till fyllande af öfriga kommunala behof, jemte fattigförsörjningen. 2:0.
Sala, bergs- och handelsstad, 31 mil nordost från Westerås belägen, invid Sala Silfvergrufva, af hvilken stadens bestånd mycket beror.
Om stadens belägenhet och förhållande till Sala Bergslag åberopas för öfrigt mine förut afgifne Femårs-Berättelser.
I afseende på stadens egentliga näringsfång förekommer, att, i följd af den donation och de privilegier, staden af Konung Gustaf II Adolf den i5 April 1624 undfått och hvarigenom en större jordrymd, för Sala Silfver verks drift, blifvit åt Bergsmännen upplåten; stadens primitiva näringsfång är Bergsbruk och i andra rummet Jordbruk.
Angående tillverkningen vid Sala Silfververk åberopas hvad derom, under artikeln Bergs- och Bruksrörelse i 3 §. af denna Berättelse förekommer.
Den räntenedsättnings-fond, som enligt fastställd författning bildas och besparas af Silfververket, för att till Sala Bergslag inköpa fastigheter och gora Silfververket oberoende af de kronoräntor, som nu under ett slags arrende uppbäras, har ökat sig på följande sätt:
• 83 g vid årets slut .... 15,346 R:dr 9 sk. 3 r:st. 1840 dito .... >7.799 ,. 28 „ 5 „ 184 > dito . . . • 20,196 ,, 24 .. > ,, 1842 dito .... 22,925 „ 15' „ — „ 1843 dito .... 25,712 „ 1 „ 1 i „ Jordbruket är i allmänhet upplåtet åt arrendatorer och hälftenbrukare, i följd hvaraf några framsteg derutinnan ieke äro synnerligen märkbara.
Emedlertid är jorden af en bördig och gifvande beskaffenhet, så att något missförhållande till angränsande bvats afkomst af deras jord i proportion icke eger rum, utan snarare inträffar ofta, att grödan å stadens jord är vackrare.
Enligt sammandrag af Mantalslängderne utgjorde folkmängden så väl i staden, som vid grufvan och hyltan: 32
För år 1 8 3 8.
Mankön | Qvinkön.
Mankön | Qvinkön.) I Summa.
Mantalsskrifne elier betalande 1 833 1,096 1,929 För ålder, fattigdom etc. befriade 52 148 200 Underårig 412 422 834 464 570 1,034 Summa I 1 i 1.297 1,666 2,963
För år 1 8 4 3.
Männer af alia stånd Mankön. .
Summa. 564 Mågar, Söner och Drängar . . 219 Ynglingar emellan 17 och 18 år 20 Hustrur, Enkor och ogifta Qvin- nor, sorn äro sina egna . . 639 Sonhustrur, Döttrar och Pigor 415 Qvinnor emellan 17 och 18 år 19 803 1,073 1,876 Från afgift befriade:
För ålderdom och andra orsaker 57 183 240 488 456 944 545 639 1,184 Smnraa J 11,348 1,712 | 3,060 hvaraf följer, alt folkmängden blifvit sedan år 183S ökad med endast 97 personer.
Handeln i minut, så väl sorn i kommission, är ej af särdeles betydenhet, helst den synes vara fördelad på för många händer.
De Handlandes antal utgör 30, och för närvarande finnas i3 öppna salubodar.
Handtverker ier och Fabriker äro nästan på enahanda ståndpunkt, som vid sist afgifna Berättelse.
Dock förspörjes allmän klagan öfver penning brist 33 brist och i följd deraf bristande arbetsförtjenst.
En Kortfabrik anlades här 1842» men är för närvarande nedlagd.
Attikfabriken och Hagel-tillverkningen fortfara, och äro båda dessa fabrikers tillverkningar af godkänd beskaffenhet.
Till staden ankommande allmoge inför väl, äfven emellan marknaderne, spannmål till försäljning å stadens torg, men denna trafik är af mindre betydenhet, helst några Spanmålshandlande med större förlag icke äro här etablerade och sLadens egen jord producerar en betydlig qvantitet spannmål.
Sala Bergslag torde i och för dess arbetare vara den största spannmåls-konsumenten, men inköper sitt behof dels från Upsala Akademi, dels från Embets- och Tjenstemän af deras lönings-säd.
Af andra produkter är tillförseln ej heller stor, och ofta yppas brist på plank, bräder, tjära, o. m. d.
Några större odlingsjöretag hafva under detta qvinqvennium icke försports, ehuru tillfällen dertill icke saknas.
Orsaken dertill synes vara, att skogsdelningen ännu icke nått ett ändtligt slut, så att vederbörande lottegare äro ovisse, huruvida de få behålla dem tillskiftade lotter, å hvilka utan tvifvel flere odlingslägenheter finnas.
Emellertid har odlingen af klafver å trädesjorden blifvit af många jordegare med framgång försökt.
Den här förut varande
Skolan har blifvit reorganiserad och utvidgad till en högre Apologistskola med Rektor och 2 Apologister till lärare.
Denna Skola synes, åtminstone under nuvarande Rektors nitiska vård, vara ändamålsenlig och besökes af stadens och kringliggande orts ungdom.
Den år 1839 inrättade
Lancasterskolan fortgår äfven i samma goda riktning, hvarmed den började sin bana.
Ett nytt Skolhus af träd är af Sala Bergslag uppbyggdt åt Lankasterskolan och i samma lokal äfven ett rum ställdt till Apologistskolans disposition.
Ett försök med så kallad Småbarnsskola har upphört.
I likhet med hvad sista Berättelsen omförmäler äro två Läkare här stationerade.
En Djurläkare och två Barnmorskor, med löner försedde, äro ock i staden boende.
Fattigförsörjningen handhafves nu, såsom förut, af Pastor och Kyrkorådet, med biträde af dertill utsedde FattigvSrdar.
Under nuvarande
Pastors tjenstetid har åtskilligt blifvit försökt, för att afskaffa tiggeriet.
Dessa försök hafva väl i sin mån bidragit till det åsyftade ändamålet, men så hafva ock fattigbidragen blifvit nära fördubblade, hvilket förhållande åter gifvit anledning till önskningar om mera ändamålsenliga åtgärders vidta Femån-Berättelse för Westmanlands Län. ^ 34 gande, för att det ännu fortfarande tiggeriet mätte kunna upphöra.
Bidraget till fattigförsörjningen utgör nu, enligt tabellen, 2,000 R:dr Banko, utom de understöd, som ifrån Sala grufva och andra ad pios usus donerade fonder årligen distribueras, efter särskilda föreskrifter.
Ordinarie räntan af Bergsmansjorden utgöres derigenom, att Bergsmännen äro förpligtade, alt i och för Silfververkets drift hålla hästar och folk att forsla malm, utgöra höleverering och ökedagsverken.
Den vidfogade tabellen utvisar diverse onera och andra allmänna besvär.
Intrader bestå af arrenden för 3:ne qvarnar, Norr-KiRta hemmansränta, marknadsstånds- och platspenningar, arrende af Nora Allmännings ängar, Sundsbacka fiske, Kyllinge stamp, Stadsträdgården, gerningsören m. m.
Dessa medel användas till stadens allmänna utgifter, anordnas af Magistraten samt förvaltas och redovisas af den år i8a5 den 1 April af Bergsrätten, efter vederbörandes hörande, konstituerade Sjumanskammaren.
För att fylla atla utgifter uttaxeras det bristande i föreskrifven ordning, och uppgår uttaxeringen till ett belopp af circa 2,5oo R:dr B:ko årligen.
Sparbank är redan förut här taladt.
Under sistförflutne qvinqvennium synes folkets bildning och sedlighet hvarken hafva till- eller aftagit; men några gröfre brott hafva icke inom stadens jurisdiktion förekommit. 3:o.
Sedan sista Berättelsen afgafs har stadens läge icke undergått någon förändring, och fortfar jemväl det i afseende på åns uppgrundning i samma Berättelse omförmälda förhållande.