Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dagarne bli allt kortare — man reder sig ej längre utan lampor, utan iordningställer dessa med nya vekar (resp. brännare).
Mattor, pels- och andra vinterkläder framtagas ur kistorna o c h vädras samt piskas vederbörligen.
Vinterstrum- porna underkastas noggrann granskning.
Syltning fortgår — nu särskildt med plommon, pippling, lingon, päron, kvitten, gurkor, pumpor etc. Vid kokning af fruktmos kan man i någon mån undvika vidbränning o m man smörjer sylt- grytan med hvit vax, — dock är därmed ej sagdt att man slipper röra flitigt!
Inläggningar äro mångahanda: gurkor (hvilka dock ej stå sig o m man till deras nedläggning begagnar krukor, i hvilka förut ister eller annat fett förvarats), pic- kles, bönor, blomkål, tomater, berberis, pumpor, lingon i vatten m. m. Septembersmör är ännu dugligt till nedpackning för vintern.
Äfven ägg, som man undvikit under rötmånaden, äro nu åter säkra.
Grönsakskällaren städas och ventileras ordent- ligt, innan trädgårdsskörden ditföres.
Fin, torr sand har man i beredskap för rotsakernas ned- läggning.
Den, som ej har egen trädgård, gör nu på höstmarknaden sina uppköp af kål, rotsaker och frukt.
Ju fastare kålen är, desto bättre är han.
Allt för stora blomkålshufvuden äro dock ibland sega — man må välja medelstora, fasta, hvita.
Runda kålrötter föredrager man framför de aflånga.
Mycket fina till smaken äro sådana med blåaktigt skal.
Rödbettor måste vara pur- purröda o c h köttiga när man bryter isär dem.
Sellerirätter böra vara jämna, d. v. s. med så få utväxter s o m möjligt.
Bladen bör man akta, d. v. s. laga att de ej ruttna bort, ty de äro ett ut- märkt medel att desinficiera kreaturstarmar vid slakt.
Den, som har tillfälle att köpa mycken o c h billig frukt, torkar en del däraf — af skalen gö- res fruktättika.
Om potatisen redan upptages be- reder man potatismjöl af den, som ej ser ut att kunna stå sig länge.
Dessutom vill j a g påminna o m sättet att förvara pressgurkor till jul genom bestrykning med ägghvita (jfr Idun).
Ett annat sätt kan också försökas: Gurkorna afklippas så att en stjälkbit stannar kvar.
De utläggas ett dygn en o c h en på ett bräde, som placeras på skuggigt ställe.
Sedan blandar man 2 gr. bor- syra med 1 liter vatten, bestryker gurkorna med denna lösning o c h lindar hvar och en i läskpap- per, som man förut doppat i samma borsyrelös- ning.
Nedpackade i träkol-stybb stå gurkor sig äfven en lång tid.
VjUjpej, snarare ligger det i en andlig snålhet, SPy » som många människor äro behäftade med.
Densamme, som utan att betänka sig ett ögonblick skulle gripa i fickan efter sin pening- pung, om han såg mig hungrig eller lidande, i olyckans dagar, densamme skulle icke, om det gällde aldrig det, kunna bekväma sig till att säga ett vänligt, ett berömmande, ett styr- kande ord, om jag själf eller mitt arbete har haft framgång.
Vid sådana tillfällen få ofta ens vänner en alldeles särskildt förnäm min, som tycks säga: » Nu har du fått nog, — mer än nog, — vänta ingenting af mig. » Liksom ett dåligt lynne kan förderfva ett gladt sällskap, liksom ett unket ägg kan för- störa den bästa anrättning, så kan ett sådant surt och kallt vän-ansikte lägga en dämpare, och en mycket ängslig och plågsam dämpare, på vår glädje.
Ens närmaste tanke är alltid den: » Mina vänner tiga, mina vänner se för- näma ut, — alltså har jag gjort något dumt, — • mitt arbete duger icke, min medgång har varit en humbng. » Det är otroligt, hur många krafter det kostar att arbeta i lifvet oaktadt ens vänner.
Det ordspråk, som säger: » I nöden pröf- var man vännen », ville jag hällre göra om och säga: » Det är i medgången man pröfvar vännen », — nota bene, icke den medgång, som de kunna draga fördel af, och som består i makt och inflytande o. s. v., utan ens personliga lycka, det bifall, som kommer en personligen till del.
De vänner, som le emot en i ett sådant ögonblick, äro ens djupaste och sannaste vänner.
De flesta af ens vänner hålla blott af en del af en, — det andra förstå de sig icke på.
— Jag menar icke härmed, att de skuMe hålla af hvad som är dåligt i en, • — tvärtom nämnde jag nyss, att en vän är en absolut fi- ende till det onda i en, — men jag menar att de flesta vänner blott uppfatta en afdelning af ens natur, — » det andra intresserar dem icke.
— Man har en allvarlig vän, med hvil- ken man kan tala om lifvets stora frågor, en vän, som lifligt önskar ens sympati för alla etiska ting, men som med fasa skulle upp- täcka, att man kan skämta oeh det till och med grundligt, när det lynnet kommer på en.
En annan vän vill bara skämta.
Han um- gås med en, emedan han finner en » uppfri- skande », emedan han märker, att man värde- rar ett godt infall.
Det är ens muntre vän.
Skulle man en gång se mindre gladlynt ut, visa en eller annan allvarlig, ja, kanske mörk tanke, då skulle han bli i hög grad öfverra- skad, kanske tro, att också det endast var ett skämt.
En och annan kan hysa ett varmt delta- gande för ens praktiska arbete, ens husliga plikter och göromål, men det skulle aldrig falla en in att visa den minsta glimt af ens poetiska intressen och känslor för denna person.
Han skulle finna en både öfverspänd och besynnerlig, under det att det andra, som blott vilja tala om känslor oeh tankar och skulle finna sig högst obehagligt berörda, om de såge en visa ett lifligt intresse för bästa sättet att steka biffstek eller det säkraste sät- tet att sticka hälar i pojkstrumpor.
(Det si- finns L. Westerbergs Sixixi.ltroxi.-TT7 - å .l sta isynnerhet ett ganska begrundansvärdt och tragiskt problem.)
Alltså måste man tänka på sina vänner som: » min allvarlige vän, » — - » min glade vän, » — » min poetiske vän, » — » min praktiske vän » o. s. v. Men den som man blott tänker på som » min vän »: ja, han tar en hel och hållen.
Med honom kan man utan ansträngning öfvergå från det ena ämnet till det andra, från religionen till konsten, till hushållsbestyr och Mark Twain o. s. v. Jag hade en gång en vän, en god vän, som jag kunde tala med om allt — nästan om allt.
Efter ett längre samtal, som vi en dag hade haft tillsammans, kom en tredje person in och gjorde den anmärkningen: » Nå, här sitta ni nog och ta er en liten repetition i universum. » Det är just kännetecknet på en vän, att man utan förbehåll, utan försiktighet kan tala med honom om de mest skilda saker.
När jag första gången är tillsammans med en person, brukar jag försiktigt undersöka om det är en människa, som man kan skämta med.
Finner jag detta omöjligt, så vet jag, att vi aldrig kunna bli riktiga vänner, ty den, som icke förstår skämt, måste man behandla som ett slags patient.
Det är blott vissa saker han kan tåla och så mycket som han befin- ner sig illa af.
Jag är mycket mera fallen för att tro, att den, som förstår skämt, också skall förstå allvar, än tvärt om, och en vän måste kunna förstå allt.
Emellertid kan det hända, att en eller an- nan passion för ögonblicket har starkare makt öfver honom än dina goda råd.
Han hör icke på dig, han blir kanske ond, han följer den väg, som du ser skall föra honom i olycka och förderf.
Du kan då sörja öfver honom, men när den dag kommer, dä han vaknar, antingen med möjlighet att komma tillbaka, eller med ett förspildt lif framför sig, — vill du då vara den, som först går till honom, först räcker ho- nom handen? » Kan du riktigt förlåta en vän, som vänder om?
Jag säger, » som vänder om », ty till och med Gud fordrar af människorna, att de skola vända om för att få förlåtelse, och så länge en vän endast går längre och längre bort ifrån oss, ger han oss ju icke ens I of att vara hans vän.
En sak, som vi alla borde riktigt grundligt undersöka i oss själfva, det är just detta: » Hvad gör jag för mina vänner? » Kommer en vän och ber om din hjälp för en dag, för en natt, — kan du då lätt och gladt lemna din bekvämlighet, öfvergifva ditt nöje, afbryta ditt arbete för att tjäna honom en dag, för att vaka en natt med honom?
Kan du, om du på något sätt kan skaffa me- del därtill, resa en lång väg, utsätta dig för besvärligheter och obehag för att hjälpa honom?
Kan den stora ära han gör dig genom att komma till dig, just till dig i sin nöd, icke inspirera dig till att finna alla ansträngningar Man skall kanske säga att jag har stora lätta mot glädjen att kunna hjälpa en vän.
fordringar på mina vänner De skola förstå Kan du utsätta dig för att motsäga andra allt, vilja allt, göra allt.
Ja, man har alltid vänner, motsäga ditt parti, försöka att inverka stora fordringar, på hvad man vill räkna till på andras ensidiga och envisa uppfattning för » det bästa ».
att skaffa honom plats till att arbeta, plats Men för att göra saken ännu tydligare, så till att bli hörd, plats till att lefva?
låt oss vända om den, det är så nyttigt och Känner du hans sorg som din egen?
Läng- ställer den i ett så subjektivt ljus.
Låt en tar du efter honom, om han är i sorg eller hvar af oss ransaka sig själf och fråga sig: trångmål?
» Hvad gör jag, — jag för mina vänner? » Är du hans vän i nöden och olyckan?
Det är icke nog, att tillfället, ödet, lyckan Och i lyckan — är du då hans vän?
har skänkt mig vänner.
Är da alldeles säker på, att inga yttre för- Man har icke en sådan vän fastbunden som delar, som dina vänner bjuda dig, ha minsta en bandhund vid en kedja.
Han är en själ, del i de känslor, som du har för dem?
ett lefvande väsen, som blott otaliga, osynliga Det är väl icke deras vackra hem, deras trådar hålla fast.
ställning i samhället, deras förmåga att kunna bereda dig åtskilliga nöjen och förströelser, som Hvad gör jag för mina vänner.
För att göra saken lättare, låt oss blott du håller af, utan endast dem själfva?
Skulle de plötsligt icke längre ega något af allt detta säga: » Hvad gör jag för min vän? » Kanske har du blott en, — och det är re- att bjuda på, skulle du väl med samma ifver som nu, ja, med en ännu ömmare ifver upp- dan ofantligt mycket.
Kan du säga, att du tror så på din vän söka dem och glädja dig i deras närhet?
eller dina vänner, att intet förtal, intet rykte, Men, om de äro lyckliga, personligt lyck- som skulle kunna nedsätta dem i dina tankar, liga, kan du också då riktigt af hjärtat dela har minsta möjlighet att fästa rot hos dig?
deras glädje?
— Jag frågar icke, om du kan Detta anser jag för det första och absoluta vara glad, ifall en väninna får den mans kär- beviset på, att du håller af din vän.
Inga lek, som du älskar, om en god vän uppnår onda tungor, intet missförstånd på andra hand, den kvinnas kärlek, som du eftersträfvar, — intet skall få dig att tvifla på den människas jag fordrar icke heller, att en man skall jubla, karaktär och natur, som är din vän.
Det om en vän till honom får det ämbete, som han skall aldrig hos dig uppstå minsta tvifvel, som hoppats på som sitt uppehälle.
Att vara glad säger: » Har jag kanske tagit miste? » Du och deltagande vid ett sådant tillfälle fordrar skall med full öfvertygelse kunna säga: » Det en sädan grad af ädelhet, en så fullkomlig är alla de andra, som tagit miste, jag tror på frihet från egoism, att den blott högst sällan förekommer.
Om en människa vid ett sådant honom, han är min vän. » Men lefver du i närheten af denne vän, och tillfälle kan bevara sin vänskap för den per- ser du, att hans svaga sidor — eller hans son, som har tagit hans längtans mål ifrån ho- starka sidor vilja fresta honom, förvirra eller nom, så är det redan stort; — att han skall beherska honom, då håller du väl så mycket glädja sig däröfver är för mycket att begära.
af honom, att du säger till honom själf, icke Men det förekommer andra slags medgån- till andra: » Min vän, gör icke detta! » gar i lifvet, som dina vänner kunna få på sin Du säger det icke hårdt eller bittert.
Du lott, och som alldeles icke beröfva dig något, säger det med så mycken kärlek, så mycken men som du blott som åskådare kan bli vittne vänskap, att han måste känna, att du håller till.
Kan du glädja dig öfver dem?
mer af honom, än han håller af sig själf.
Om en vän till dig utmärker sig på ett el- * * * rekommenderas för sin angenäma och naturliga smultronlukt och sina utsökta ingredienser säsom e n d e n finaste t o i l e t t e - t v å l; r e k o m m e n d e r a s s ä r s k i l d t f ö r d e n finare t o i l e t t e n.
Tillverkas endast hos L. Westerbergs Tekniska Fabrik, Gefie.
Finnes i hvarje väl sorterad speceri- oeh parfymhandel.
ler annat område, om han konsten har medmänniskor, bifall, kan fritt, Vid pensionen.
som väcker deras sympati och du generöst då utan en skymt af och varmt känna för lycka och uttala dig för Jag i vetenskapen eller frambragt något, som gläder hans afund, din Skildringar for väns honom?
Channåh.
kände en gång utomlands två komposi- törer, som båda voro gifta.
Man » J » Ja. » Efipn är uppförde en gång en komposition af en af dem, som gjorde stor lycka; hela salen var ryekt bifall.
firade Den dam, kompositören, bort till sin sin eller var Hon • — men denna unga dam, var, med såg gift med den väntade kanske att denna afton icke hon öfverraskades af vacker och liflig som hon visade, vänners hur varmt triumf.
Det hon var deltog i segerherrens hustru, som berättade mig detta, oeh som til- lade: » Jag tyckte det var så värdigt af henne, ty jag kände, att i motsatt fall jag icke kunde ha kännt eller handlat så. » Hennes ord Kunde det icke åt gladt en slogo mig som något otroligt.
verkligen vara möjligt, att någon och gärna skulle kunna glädja väns framgång, om den än något så Men sig aldrig så mycket fölle inom hans eget område.
lifvet har lärt mig, att det är ett utom- ordentligt allmänt fel.
tåla att Människor kunna icke andra, icke en gång deras vänner, ha framgång.
— Konstnärerna och konstnärernas Här andades furstinnan å nyo ut ett ögonblick.
Jag satt och log för mig själf åt hennes interiör, hvilken jag mycket väl kunde tänka mig.
När hon såg det, utbrast hon på nytt.
» Hvad i all världen ler ni åt, jag ser då ingen- ting roligt i saken, tvärt o m!
» » Jag skrattar heller hvarken åt den dåliga mid- dagen eller de öfriga olyckorna, utan åt er.
Skulle jag få använda en liknelse, så skulle j a g likna er lalförhet vid vattnet i en sjö, som af någon orsak fått sitt aflopp afstängdt.
Under tiden stiger vatt- net åt alla kanter, tills ändtligen stängslet ryckes bort, och vattnet med ens rusar ut. » Hon skrattade och räckte mig handen till afsked.
» Godnatt, tack för att ni k o m och blef aflopp för min talförhet; ämnar ni blifva den nya solens drabant? » » Jag tror inte det; drabantskapet behagar mig ej. » » Förlåt min fråga, jag glömde att ni var från den fria norden, och född bland ett fritt folk.
Jag är slav som ni vet », tillade hon leende.
Hon följde mig ut i korridoren, då jag vände mig mot henne, slog prakten i hennes skönhet mig så som aldrig förr, hon stod lutad mot den mörka väggen, o c h skenet från ljuset, som hon lyfte högt öfver sig, flödade öfver del lössläppta mörka håret, som täckte största delen af den låga pannan, o c h k o m de friska kinderna o c h läpparna att glöda, medan slavens vemod drog öfver hen- nes väna ansikte.
hustrur och väninnor äro svartsjuka och afund- sjuka på den framgång, till del, och icke n:g som som kommer andra därmed, utan människor, själfva icke skulle kunna ha förmåga skrifva ett skulle musikstycke kunna måla eller en en bok, att aldrig tafla eller sjunga en aria, de kunna icke bära, att deras vänner ha sådana anlag, och allra minst att sätt bli att hedrade därför.
de på något De hämnas genom visa sig så tysta, så kalla och så obarmher- tiga som möjligt mot den stackaren, som haft lyckan med den enda sanna lyckan, den att Du en gång bli har förstådd.
är väl icke en af dem?
Du kan lycka och för sig, väl säga till dig själf: är min, jag vill » Min väns hans framgång är min föröka den genom att glädje, visa mitt innerliga deltagande därför. » Det det är godt och väl.
mest egoistiska Jag anser detta vara beviset på en sann vän- skap.
Och nu sätta din När — kommer det vänskap du sista prof, som du kan på.
du är riktigt glad och lycklig en gäng hvem din vänner, längtar vän — som du då efter?
— eller dina vänner.
du behöfver för att nien fulltonig, den andliga för att Där Det har är de * vi känna, att nu är du * i Vid frukosten andra morgonen öfverraskades madame o c h j a g af att Sonja inträdde, innan klockan ringde.
Hon besvarade genast våra frå- gande blickar.
Hvarför j a g är här så ovanligt tidigt, ja, natur- ligtvis för att få nöjet öfvervaka de tre Albions döttrars möte, och för att rätta mitt uppförande mot det nya lammet därefter. » Strax därefter k o m lady Threaton; hon var blek och såg litet trött ut.
Sonja och hon mätte hvarandra ett ögonblick, madame uttalade deras namn med ceremoniöst allvar, en bugning å ömse sidor efter, alla kon- stens regler, och damerna voro presenterade.
Just när vi satte oss till bords, fick ryskan till- fälle att hviska: » Hon är öfvermodig, här blir strid! » Fem minuter senare stego misserna Brook in.
Deras hår var ännu vått och skorna litet dammi- ga; således var icke heller i dag morgonbadet med åtföljande promenad försummadt, omgifning, hvari du först riktigt vara stränga, ja, endast rättvisa mot oss själfva, måste vi erkänna, att hvad jag här har talat, vänner, det om att vi äro skyldiga våra skylla vi egentligen alla våra med- människor.
Hjälp i nöden, deltagande i sorgen, sympati i glädjen, bifall i framgången.
Det det är är att Man vän endast en sak längta efter längtar man förstå, att vi icke skylla dem, dem.
endast efter en vän, och den i glädjen längtar efter, han bör kunna han eger vår äkta och djupaste vän- skap.
F Ö r l o f n i r L Ä S - - K- v - P i j L ^ j.
j _ t j.
a j.
8 &amp; » * göra harmo- lefver och andas.
Skola (Forts.) naturligtvis lång? » » Ljus? » » Ja. » » Mager? » » Ja. » » Ser ni, jag kunde det förut, alla engelska mis- ser äro sådana utvärtes; invärtes äro de icke all- deles så lika, alla äro lyckligtvis icke som Broo- karna, fast än en stor del.
Alla äro de envisa, en stor del dumma och vurma för tefester, barn- skolor o. d.
Punkt, nu skola vi tala o m något annat. » Ryskan hemtade andan.
» Madame har varit ond hela dagen, mest på mig, men inte vågat säga något, utan låtit de an- dra umgälla i stället.
N:r 24 (130) Fredagen den 13 juni 1890.
Tidningen kostar Auiioiispri * *: endast 1 kr.
Iduns- Mode- och Mönstertidning F ö r » Platssökande » och » Lediga platser » 1 kr.
pofltarvodot inberäknadt.
Utgifningstid: h v a r j e h e l g f r i fredag.
TräffaB å byrån kl. 10 — 11.
Lösnummerpris: 15 öre Prenumeration sker i landsorlen å post- anstalterna, i Stockholm hos red., i boklådorna och tidningskontoren.
T h o r a ' i hade helt nyli- gen nöjet för våra läsarinnor fram- ställa bilden af en svensk kvinna, som med lofvärd energi och uppoffrande arbete räddat en urgammal inhemsk konstslöjd från undergång och glömska.
Från flere håll ha vi sedan motta- git uppmaningar att som en värdig pendant till Charlotte Randel, knypp- lingskonstens pånyttföda- rinna, teckna dragen af Thora Kulle, den skån- ska textilindustriens ni- tiska befrämjerska.
Deras lifsgärniog är på de skilda områdena af likartad na- tur, och vi gå så mycket hellre dessa önskningar till mötes, som vi veta att skatta så den enas som den andras till dess fulla värde.
Det är ett obestridligt faktum, som naturligtvis under harm och grämelse medgifves af infödda skå- ningar, att uppsvenskar- nes ingrodda föreställnin- gar om vårt sydligaste landskap ingalunda äro af smickrande art.
Man har så småningom till tros-sats upphöjt den in- billningen, att skåningarne äro den krassa materia- lismens målsmän, att skå- 3:dje årg.
Byrå: D r o t t n i n g g a t a n 4 8, 1 tr- (vid kompletteringar).
Kulle.
ning och skönhetssinne äro två begrepp, hvilka det vore en orimlighet, ja, ett helgerån, att näm- na i samma andetag.
Lyckligtvis har denna falska åsikt på senare ti- den måst maka åt sig en smula, och då bland för- ståsigpåare samtalet faller på den grupp af hem- slöjd, som kallas skånska alhnogeväfnader, och till hvilka, märk detta väl, inga eller ytterst få mot- stycken finnas i Dan- mark, hyser man väl icke så stora betänkligheter mot att jakande besvara den frågan: Kan något godt komma från Skåne?
För den, hvilken, om äfven endast ytligt, upp- märksammat det svenska hemväfveriets uppsving under de senare åren, torde det vara bekant, att • särskildt föreningen Handarbetets Vänner ge- nom sin nitiska och på många områden framstå- ende spiritus rector, fri- herrinnan Sofia Adler- sparre, inlagt utomordent- lig förtjänst härutinnan.
Det vardt fru Thora Kulles — och lika mycket hen- nes svågers, artisten Ja- kob Kulles — uppgift att häfda de skånska all- mogeväfnadernas högarang som stiHulla och intres- santa prydnadsföremål för hemmen.
I D U N 200 Sök för din ålderdom att tidigt omsorg draga, Din ungdom ljuflig är, men lita ej därpå.
Det är en sviksam grund att människor behaga Och bäst i alla fall att på sin egen stå.
Fru Thora Kulle är född i Håstenslöf, en half mil från.
Lund Hou är af en gammal ansedd sydskånsk bondesläkt och liar åtnjutit en efter tiden och förhållandena god uppfost- ran.
De anlag, hvilka längre fram skulle blifva henne och så många andra till nytta och nöje, fingo tillfälle att utvecklas redan under barnaåren.
Fröknarna — eller som det på den tiden ännu hette, mamsellerna — Darins skola i Lund fäste nämligen synnerligt stor vikt vid att utbilda lärjungarnes anlag för handarbeten.
— Sedan 1873 är hon i äkten- skap iörenad med slaktarmästaren Kulle i Lund och eger i detta äktenskap fem barn.
Det har med fru Thora Kulles verksamhet förhållit sig på samma sätt som med så mån- gen annan — den ena talangen har måst kom- plettera den andra.
Utan den arbetsfördel- ning, som egt rum mellan svåger och sväger- ska, hade vi antagligen icke fått tillfälle att skrifva dessa rader.
Och då de äro afsedda att lemna några kortfattade upplysningar om den nyaste skånska textilindustriens tillkomst som yrkesmässig konstslöjd, äro några ord om detta samarbete här på sin plats.
färgningssätten hade så småningom undanträngts af de moderna, i hvilka anilinen spelar en så framstående roll.
Till all lycka hade de här- vidlag ett godt handtag i sina minnen från barnaåren.
I den enas föräldrahem hade näm- ligen funnits ett hemfärgeri.
Och det Borg- ska färgeriet i Lund, ett bland de äldsta i Sverige, grundlagdt 1735, erinrade sig lyckligt- vis sina gamla traditioner, hvadan nu vägen ligger klar och den genomgående principen att hålla färgerna fullkomligt rena och fria från grannlåt ej stöter på några svårigheter.
De färger, som användas, äro ej flere än sju: krapp- rödt, högrödt, mörkblått, ljusblått, grönt, gult och hvitt.
Svart användes i regeln aldrig, ej heller grått, och brunt endast lokalt i syd- östra delen af Skåne.
Anilin och alla andra giftiga färger äro bannlysta.
Däremot hafva indigon och våra gammaldags färgstoff, som aldrig fälla, återigen kommit till sin rätt.
1887 öfvertogs den nuvarande utställnings- lokalen för skånska allmogeväfnader i statens hus, hörnet af Brunkebergs- och Drottning- gatorna.
Fru Thora Kulles stora betydelse för den Allt sedan början på 7o-talet hade Thora skånska — och således äfven den svenska — och Jakob Kulle på den sydskånska landsbyg- textilindustrien ligger däri, att hon med energi, den studerat alla dessa olikartade väfnadspro- praktisk förmåga och god uppfattning af de dukter med delvis underliga namn: sängtäcken, konstnärliga teorierna förmått väcka till lif en » åkedynor », * stolajönue », » bänkadrätter », » bänka- renässans på det område, hvilket hon utsett pös », » drättadukar » etc. e t c, samt alster af till sitt arbetsfält.
de åtta olika väfnadssätten: rosengång, munka- Bland utställningar, på hvilka Thora Kulles bälte, skälblad eller käppaklä (opphemta), duka- alster förekommit, böra nämnas en textilutställ- gångsnår, krabbasnår, rödlakan, flamsk och ning, anordnad i Köpenhamns industripalats i flossa, hvilka redan då sparsamt om ock ännu september 1886 af Lunds kulturhistoriska för- oftare än numera blifvit fallet, prydde de ening, samt den stora Köpenhamnsutställnin- skånska böndernas hem.
I sin egenskap af gen 1888, på hvilken väfnaderna väckte stor konstnär hade svågern kännt sig tilltalad af uppmärksamhet och hugnades med första priset.
mönstrens originalitet och den okonstlade frisk- Det goda i den tanke, som förkroppsligats heten i färgsammansättningarna.