Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Edor åminnelse varder liknad vid asko, och edra rygger skola vara såsom en lerhop.
Tiger för mig, att jag må tala; det skall icke fela för mig.
Hvi skall jag bita mitt kött med mina tänder, och sätta mina själ i mina händer?
Si, han varder mig dock dräpandes, och jag kan icke afbidat; dock vill jag straffa mina vägar för honom.
Han blifver ju min helsa; ty ingen skrymtare kommer för honom.
Hörer mitt tal, och min uttydelse för edor öron.
Si, jag hafver allaredo sagt domen af; jag vet, att jag varder rättfärdig.
Ho är den som vill gå till rätta med mig?
Men nu måste jag tiga, och förgås.
Tveggehanda gör mig icke; så vill jag icke gömma mig bort för dig.
Låt dina hand vara långt ifrå mig, och din förskräckelse förskräcke mig icke.
Kalla mig, och jag vill svara dig; eller jag vill tala, och svara du mig.
Huru många äro mina missgerningar och synder?
Låt mig få veta min öfverträdelse och synder.
Hvi fördöljer du ditt ansigte, och håller mig för din fienda?
Vill du så hård vara emot ett flygande löf; och förfölja ett torrt halmstrå?
Ty du tillskrifver mig bedröfvelse, och vill förderfva mig för mins ungdoms synders skull.
Du hafver satt min fot i en stock, och gifver akt på alla mina stigar, och ser på all min fotspår;
Jag, som dock förgås som ett ruttet as, och som ett kläde, det ätet varder af mal.
Menniskan, af qvinno född, lefver en liten tid, och är full med orolighet;
Växer upp som ett blomster, och faller af; flyr bort som en skugge, och blifver icke.
Och öfver en sådana upplåter du din ögon, och drager mig för dig i rätten.
Ho vill finna en renan när dem, der ingen ren är?
Han hafver sin förelagda tid; hans månaders tal är när dig; du hafver satt honom ett mål före, derutöfver varder han icke gångandes.
Gack ifrå honom, att han må hvilas, så länge hans tid kommer, den han såsom en dagakarl bidar efter.
Ett trä hafver hopp, om det än är afhugget, att det skall åter förvandla sig, och dess telningar vända icke igen.
Ändock dess rot föråldras i jordene, och stubben dör i mullene;
Så grönskas han dock åter af vattnets lukt, och växer lika som han plantad vore.
Men hvar är en menniska, då hon död, förgången och borto är?
Såsom ett vatten löper utur en sjö, och såsom en bäck utlöper och förtorkas;
Så är en menniska, då hon lägges ned, och varder intet uppståndandes, och varder intet uppvaknandes, så länge himmelen varar, och varder icke uppväckt af sinom sömn.
att du fördolde mig i helvete, och fördolde mig, så länge din vrede afgår, och satte mig ett mål, att du ville tänka uppå mig.
Menar du, att en död menniska skall åter lefva igen?
Jag förbidar dagliga, medan jag strider, tilldess min förvandling kommer;
Att du ville kalla mig, och jag måtte svara dig; och du ville icke förkasta ditt handaverk: Ty du hafver allaredo talt min tren; men akta dock icke uppå mina synd.
Min öfverträdelse hafver du förseglat uti ett knippe, och sammanfattat mina missgerning.
Förfaller dock ett berg, och förgås, och en klippa går af sitt rum;
Vattnet sköljer stenarna bort, och floden förer jordena bort; men menniskones hopp är förloradt.
Ty du stöter henne platt omkull, så att hon förgås; du förvandlar hennes väsende, och låter henne fara.
Äro hennes barn i äro, det vet hon icke; eller om de äro föraktelige, det förnimmer hon intet.
Medan hon är i köttena, måste hon hafva sveda; och medan hennes själ är än när henne, måste hon lida vedermödo.
Skall en vis man tala så i vädret, och uppfylla sin buk med väder?
Du straffar med onyttigom ordom, och ditt tal kommer intet till gagns.
Du hafver bortkastat räddhågan, och talar förakteliga för Gudi;
Ty så lärer din ondska din mun, och du hafver utvalt ena skalkatungo.
Din mun skall fördöma dig, och icke jag; dina läppar skola svara dig.
Äst du den första menniska, som född är?
Äst du för all berg aflader?
Hafver du hört Guds hemliga råd?
Och är sjelfva visdomen ringare än du?
Hvad vetst du, det vi icke vete?
Hvad förstår du, det som icke är när oss?
Gråhårote och gamle äro när oss, som länger hafva lefvat än dine fäder.
Skulle Guds hugsvalelse så ringa aktas för dig?
Men du hafver något hemligit stycke när dig.
Hvad tager ditt hjerta före?
Hvi ser du så stolt ut?
Hvi sätter ditt sinne sig emot Gud, att du låter sådana ord gå af dinom mun?
Hvad är en menniska, att hon skulle vara ren; och att han skulle vara rättfärdig, som af qvinno född är?
Si, ibland hans helga är ingen ostraffelig, och himlarna äro icke rene för honom.
Huru mycket mer menniskan, som är stygg och ond; den der orättfärdighetena dricker såsom vatten?
Jag vill visa dig det, hör mig; jag vill förtälja dig, hvad jag sett hafver;
Hvad de vise sagt hafva, och för deras fader icke hafver fördoldt varit; Hvilkom allena landet gifvet är, så att ingen främmande må gå ibland dem.
En ogudaktig bäfvar i alla sina lifsdagar, och enom tyrann är hans åratal fördoldt.
Hvad han hörer, det förskräcker honom; och ändå att frid är, så hafver han dock den sorg, att han skall förderfvas.
Han tror icke, att han skall kunna undfly olyckona, och förmodar sig alltid svärdet.
När han far ut hit och dit efter sin näring, så tycker honom att hans olyckos tid är för handene.
Ångest och nöd förskräcka honom, och slå honom ned, såsom en Konung med enom här;
Ty han hafver utsträckt sina hand emot Gud, och emot den Allsmägtiga förstärkt sig.
Han löper med hufvudet emot honom, och står halsstyf emot honom.
Han hafver upphäfvit sig emot honom, och satt sig hårdt emot honom.
Men han skall bo i nederslagna städer, der inga hus äro; utan ligga i enom hop.
Han skall icke varda rik, och hans gods skall icke förökas; och skall icke utspridas i landena.
Han skall icke undfly olycko; eldslågen skall förtorka hans grenar; och skall varda borttagen af hans muns anda.
Han är så bedragen, att han icke tror att det skall varda värre med honom.
Han får en ända, när honom obeqvämt är; och hans gren skall icke grönskas.
Han varder afhemtad såsom en omogen drufva af vinträt, och såsom ett oljoträ bortfaller sitt blomster.
Ty de skrymtares församling skall blifva ensam, och elden skall förtära hans hus, som gåfvor tager.
Han anar olycko, och föder vedermödo; och deras buk bär list fram.
Jag hafver sådana ofta hört; I ären alle arme hugsvalare.
När vilja dock dessa lösa ord hafva en ända?
Eller hvad fattas dig, att du så svarar?
Jag kunde ock väl tala såsom I; jag ville att edor själ vore i mine själs stad; jag ville ock finna ord emot eder, och så rista mitt hufvud öfver eder.
Jag ville styrka eder med munnen, och tala af sinnet med mina läppar.
Men om jag än talar, så skonar min svede mig dock intet; låter jag ock blifvat, så går han dock intet ifrå mig.
Men nu gör han mig vedermödo, och förstörer all min ledamot.
Han hafver mig gjort skrynkotan, och vittnar emot mig; och min motståndare hafver sig upp emot mig, och svarar emot mig.
Hans vrede sliter mig, och den som är mig vred, biter samman tänderna öfver mig; min motståndare ser hvasst med sin ögon på mig.
De gapa med sin mun emot mig, och hafva hånliga slagit mig vid mitt kindben; de hafva tillhopa släckt sin harm på mig.
Gud hafver öfvergifvit mig dem orättfärdiga, och låtit mig komma i de ogudaktigas händer.
Jag var rik, men han hafver mig gjort till intet; han hafver tagit mig vid halsen, och sönderslitit mig, och uppsatt mig sig till ett mål.
Han hafver kringhvärft mig med sina skyttor; han hafver sargat mina njurar, och intet skonat; han hafver utgjutit min galla på jordena.
Han hafver gjort mig ett sår öfver det andra; han hafver öfverfallit mig såsom en kämpe.
Jag hafver sömmat en säck på mina hud, och hafver lagt mitt horn i mull.
Mitt ansigte är svullet af gråt, och min ögonlock äro vorden mörk;
Ändock att ingen orättfärdighet är i mine hand, och min bön är ren.
Ack jord!
öfvertäck icke mitt blod, och mitt rop hafve intet rum.
Och si nu, mitt vittne är i himmelen, och den mig känner är i höjdene.
Mine vänner äro mine begabbare; mitt öga fäller tårar till Gud.
Om en man kunde gå till rätta med Gud, såsom menniskors barn med sin nästa.
Men de förelagda år äro komne; och jag går den vägen bort, den jag aldrig igen kommer.
Min ande är svag, och mine dagar äro afkortade, och grafven är för handene.
Ingen är bedragen af mig; likväl måste mitt öga derföre blifva i bedröfvelse.
Om du än ville hafva borgen af mig; ho ville lofva för mig?
Förstånd hafver du för deras hjerta fördolt; derföre skall du icke upphöja dem.
Han rosar fast bytet för sinom vännom; men hans barnas ögon skola försmäkta.
Han hafver satt mig till ett ordspråk ibland folk, och jag måste vara ett under ibland dem.
Mitt ansigte är mörkt vordet för sorgs skull, och all min ledamot äro såsom en skugge.
Öfver detta varda de rättfärdige häpne, och de oskyldige varda sättande sig emot skrymtarena.
Den rättfärdige varder behållandes sin väg, och den som rena händer hafver, varder stark blifvandes.
Nu väl, vänder eder alle hit, och kommer; jag varder dock icke finnandes någon visan ibland eder.
Mine dagar äro förgångne; min anslag äro förskingrade, som mitt hjerta besatt hafva;
Och hafva gjort dag af nattene, och af dagenom natt.
Om än jag fast länge bidde, så är dock helvetet mitt hus, och min säng är i mörkrena uppgjord.
Förgängelsen kallade jag min fader, och matkarna mina moder, och mina syster.
Efter hvad skall jag bida?
Och ho aktar mitt hopp?
Neder i helvetet varder det farandes, och varder med mig liggandes i mullene.
När viljen I göra en ända på att tala?
Akter dock till; sedan vilje vi tala.
Hvi varde vi aktade ([för dig]) såsom oskälig djur, och äre så orene för edor ögon?
Vill du brista för hätskhets skull?
Menar du, att för dina skull skall jorden öfvergifven varda, och hälleberget utaf sitt rum försatt varda?
Och skall dens ogudaktigas ljus utslockna, och gnistan af hans eld skall intet lysa.
Ljuset i hans hyddo skall varda till mörker, och hans lykta öfver honom skall utsläckt varda.
Hans håfvors tillgångar skola varda trånga, och hans anslag skall fela honom;
Ty han är med sina fötter förd i snarona, och vandrar i nätet.
En snara skall hålla hans häl, och de törstige skola få fatt på honom.
Hans snara är lagd på jordene, och hans gildre på hans stig.
På alla sidor skola hastig förfärelse förskräcka honom, så att han icke skall veta hvartut han skall.
Hunger skall blifva hans håfvor, och uselhet skall blifva honom tillredd, och hänga vid honom.
Hans huds starkhet skall förtärd varda, och hans starkhet skall dödsens Förste förtära.
Hans tröst skall utrotas utu hans hyddo, och de skola drifva honom till förskräckelsens Konung.
Uti hans hyddo skall intet blifva; öfver hans palats skall svafvel strödt varda.
Nedantill skola hans rötter förtorkas, och ofvanuppå afskäras hans säd.
Hans åminnelse skall förgås i landena, och skall intet namn hafva på gatone.
Han skall fördrifven varda ifrå ljusena i mörkret, och af jordene bortkastad varda.
Han skall ingen barn hafva, och ingen barnabarn i sin folk; honom skall ingen qvar blifva i hans slägt.
De som efter honom komma, skola gifva sig öfver hans dag; och dem, som för honom äro, skall fruktan uppå komma.
Detta är dens orättfärdigas boning; och detta är rummet till honom, som intet vet af Gudi.
Hvi plågen I dock mina själ, och döfven mig neder med ordom?
I hafven nu i tio gångor hädat mig, och I skämmen eder intet, att I så omdrifven mig.
Far jag vill, så far jag mig vill.
Men I upphäfven eder sannerliga emot mig, och straffen mig till min smälek.
Märker dock en gång, att Gud gör mig orätt, och hafver invefvat mig uti sin garn.
Si, om jag än ropar öfver öfvervåld, så varder jag dock intet hörd; jag ropar, och här är ingen rätt.
Han hafver igentäppt min väg, att jag icke kan gå der fram; och hafver satt mörker uppå min stig.
Han hafver utuklädt mig mina äro, och tagit kronona utaf mitt hufvud.
Han hafver sönderbråkat mig allt omkring, och låter mig gå; och hafver uppryckt mitt hopp såsom ett trä.
Hans vrede hafver förgrymmat sig öfver mig, och han håller mig för sin fienda.
Hans krigsmän äro tillika komne, och hafva lagt sin väg öfver mig; och hafva lägrat sig allt omkring mina hyddo.
Han hafver låtit komma mina bröder långt ifrå mig, och mine kände vänner äro mig främmande vordne.
Mine näste hafva unddragit sig, och mine vänner hafva förgätit mig.
Mitt husfolk och mina tjensteqvinnor hålla mig för främmande; jag är vorden okänd för deras ögon.
Jag ropade min tjenare, och han svarade mig intet; jag måste bedja honom med min egen mun.
Min hustru stygges vid min anda; jag måste knekta mins lifs barn.
Förakta också mig de unga barn; om jag uppreser mig, så tala de emot mig.
Alle mine trogne vänner hafva styggelse vid mig, och de jag kär hade, hafva vändt sig emot mig.
Min ben låda vid min hud och kött; jag kan med hudene icke skyla mina tänder.
Förbarmer eder öfver mig; förbarmer eder öfver mig, ju I mine vänner; ty Guds hand hafver kommit vid mig.
Hvi förföljen I mig såväl som Gud, och kunnen af mitt kött icke mätte varda?
att mitt tal måtte skrifvet varda; ack!
att det måtte uti en bok satt varda;
Med en jernstyl ingrafvet uti bly; och till en evig åminnelse hugget i sten: Jag vet att min Förlossare lefver; och han skall på sistone uppväcka mig af jordene; Och jag skall sedan med desso mine hud omklädd varda, och skall i mitt kött få se Gud.
Honom skall jag mig se, och min ögon skola skåda honom, och ingen annan.
Mine njurar äro upptärde uti mino sköte;
Ty I sägen: Huru skole vi förfölja honom, och finna en sak emot honom?
Frukter eder för svärdet; förty svärdet är en hämnd öfver missgerningar; på det I veta mågen, att näpst är till.
Deruppå måste jag svara, och kan icke bida; Och vill gerna höra, ho mig det straffa och lasta skall; ty mins förstånds ande skall svara för mig.
Vetst du icke, att alltid så tillgånget är, ifrå den tiden menniskorna på jordene varit hafva;
Att de ogudaktigas berömmelse står icke länge, och skrymtares glädje varar ett ögnablick?
Om hans höjd än räckte upp i himmelen, och hans hufvud komme intill skyn,
Så måste han dock på sistone förgås såsom träck; så att de, som se uppå honom, skola säga: Hvar är han?
Såsom en dröm förgår, så skall han ej heller funnen varda; och såsom en syn, den om nattena försvinner.
Det öga, som honom sett hafver, det ser honom intet mer; och hans rum skall icke mer se honom.
Hans barn skola tigga gå, och hans hand skall gifva honom vedermödo till löna.
Hans ben skola umgälla hans ungdoms synder; och skola lägga sig i jordene med honom.
Om än ondskan smakar honom väl uti hans mun, skall hon dock fela honom på hans tungo.
Hon skall varda förhållen, och icke tillåten; och skall varda honom förtagen i hans hals.
Hans mat skall förvända sig i hans buk uti ormagalla.
De ägodelar, som han uppsvulgit hafver, måste han åter utspy; och Gud skall drifva dem utu hans buk.
Han skall suga huggormagalla, och ormatunga skall dräpa honom.
Han skall icke få se de strömmar eller vattubäckar, som med hannog och smör flyta.
Han skall arbeta, och intet nyttjat; och hans ägodelar skola varda annars mans, så att han icke skall hafva hugnad utaf dem.
Förty han hafver undertryckt och förlåtit den fattiga; han hafver rifvit till sig hus, de han intet byggt hafver;
Ty hans buk kunde icke full varda; och skall icke igenom sina kosteliga ägodelar undkomma.
Af hans mat skall intet qvart vara; derföre skola hans goda dagar intet varaktige blifva.
Om han än öfverflödar, och hafver nog, skall honom dock likväl ångest ske; alla händers möda skall öfver honom komma.
Hans buk skall honom en gång full varda; och han skall sända sina vredes grymhet öfver honom; han skall öfver honom regna låta sina strid.
Han skall fly för jernharnesk, och kopparbågen skall förjaga honom.
Ett draget svärd skall gå igenom honom, och svärds blänkande, som honom skall bittert varda, skall med förskräckelse gå öfver honom.
Intet mörker är, som honom skyla må; en eld skall förtära honom, den intet uppblåst är; och den som qvar blifver i hans hyddo, honom skall illa gå.
Himmelen skall uppenbara hans ondsko, och jorden skall sätta sig upp emot honom.
Hans säd i hans huse skall bortförd varda, förspilld uti hans vredes dag.
Detta är en ogudaktigs menniskos lön när Gudi, och hans ords arf när Gudi.
Hörer dock till min ord, och låter säga eder; Hafver tålamod med mig, att jag ock må tala; och görer sedan spott af mig.
Månn jag handla med en mennisko, att min ande icke skulle härutinnan ångse varda?
Vänder eder hit till mig; I skolen förundra eder, och måsten lägga handena på munnen.
När jag tänker deruppå, så förskräckes jag; och ett bäfvande kommer uppå mitt kött.
Hvi lefva då de ogudaktige, varda gamle, och växa till i ägodelar?
Deras säd är säker omkring dem, och deras afföda är när dem.
Deras hus hafver frid för räddhåga, och Guds ris är icke öfver dem.
Deras oxa släpper man till, ock missgår icke; deras ko kalfvar, och är icke ofruktsam.
Deras unga barn gå ut såsom en hjord, och deras barn springa.
De fröjda sig med trummor och harpor, och äro glade med pipande;
De varda gamle med göda dagar, och förskräckas som nogast ett ögnablick för helvetet; De dock säga till Gud: Gack bort ifrån oss; vi vilje intet veta af dina vägar; Ho är den Allsmägtige, att vi honom tjena skole?
Eller hvad kan det båta oss, om vi löpe emot honom?
Men si, deras ägodelar stå icke uti deras händer; derföre skall de ogudaktigas sinne vara långt ifrå mig.
Huru varder de ogudaktigas lykta utsläckt; och deras förderf kommer öfver dem?
Han skall utskifta jämmer i sine vrede.
De skola varda såsom strå för vädret, och såsom agnar, hvilka stormen bortförer.
Gud förvarar hans barnom bedröfvelse; när han skall löna honom, då skall man förnimmat,
Hans ögon skola se hans förderf, och af dens Allsmägtigas vrede skall han dricka.
Ty ho skall hafva behag till hans hus efter honom?
Och hans månaders tal skall näppliga halft blifva.
Ho vill lära Gud, den ock dömer de höga?
Denne dör frisk och helbregda, rik och säll.
Hans mjölkekar äro full med mjölk, och hans ben varda full med märg.
Men en annan dör med bedröfvada själ, och hafver aldrig ätit i glädje.
Och de ligga tillhopa med hvarannan i jordene, och matkar öfvertäcka dem.
Si, jag känner väl edra tankar, och edor vrånga anslag emot mig.
Ty I sägen: Hvar är Förstans hus?
Och hvar äro hyddorna, der de ogudaktige bodde?
Talen I dock derom såsom meniga folket; och veten icke hvad de andras väsende betyder?
Ty den onde varder behållen intill förderfvelsens dag, och intill vredenes dag blifver han.
Ho vill säga hvad han förtjenar, när man det utvärtes anser?
Ho vill vedergälla honom hvad han gör?
Men han varder bortdragen till grafvena, och man vaktar efter honom i högomen.
Bäckaslem behagar honom väl, och alla menniskor varda dragna efter honom; och uppå dem, som för honom varit hafva, är intet tal.
Huru trösten I mig så fåfängt, och edor svar finnas dock orätt?
Menar du att en man kan liknas vid Gud; eller någor är så klok, att han kan likna sig vid honom?
Menar du att dem Allsmägtiga behagar, att du räknar dig så from?
Eller hvad hjelper det honom, om än dine vägar utan brist voro?
Menar du han fruktar att straffa dig, och gå till rätta med dig?
Ja, din ondska är fast stor, och uppå din orättfärdighet är ingen ände.
Du hafver tagit af dinom broder pant utan sak; du hafver dragit kläden af dem nakna.
Du hafver icke gifvit dem trötta vatten dricka; du hafver nekat dem hungroga ditt bröd.
Du hafver brukat våld i landena, och bott deruti med stort prål.
Enkor hafver du låtit gå ohulpna, och sönderbrutit de faderlösas armar.
Derföre äst du omvefvad med snaro, och fruktan hafver dig hasteliga förskräckt.
Skulle du då icke se mörkret, och vattufloden icke öfvertäcka dig?
Si, Gud är hög i himmelen, och ser stjernorna uppe i höjdene;
Och du säger: Hvad vet Gud?
Skulle han kunna döma det i mörkret är?
Skyn skyler för honom, och han ser intet; han vandrar i himmelens omgång.
Vill du akta på verldenes lopp, der de orättfärdige uti gångne äro?
Hvilke förgångne äro, förr än tid var, och vattnet hafver bortsköljt deras grund;
De som till Gud sade: Far ifrån oss; hvad skulle den Allsmägtige kunna göra dem?
Ändock han uppfyllde deras hus med ägodelar; men de ogudaktigas råd vare långt ifrå mig.
De rättfärdige skola få det se, och glädja sig; och den oskyldige skall bespotta dem.
Deras väsende skall försvinna, och det qvart är af dem, skall elden förtära.
Så förlika dig nu med honom, och haf frid; derutaf skall du hafva mycket godt.
Hör lagen utaf hans mun, och fatta hans tal uti ditt hjerta.
Om du omvänder dig till den Allsmägtiga, så skall du uppbyggd varda; och kasta det orätt är långt ifrå dine hyddo;
Så skall han gifva guld igen för stoft, och för sten gyldene bäcker.
Och du skall hafva guld nog, och silfver skall dig med hopom tillfalla.
Då skall du hafva din lust i dem Allsmägtiga, och upplyfta ditt anlete till Gud.
Du skall bedja honom, och han skall höra dig; och ditt löfte skall du betala.
Ehvad du tager dig före, det skall han låta dig väl af gå; och ljus skall skina på dina vägar.
Förty de som sig ödmjuka, dem upphöjer han; och den som sin ögon nederslår, han skall blifva frälst;
Och den oskyldige skall hulpen varda; för sina händers renhets skull skall han hulpen varda.
Mitt tal blifver ännu bedröfvadt; min magt är svag för mitt suckandes skull.
det jag visste, huru jag skulle finna honom, och komma till hans stol;
Och sätta min rätt fram för honom, och uppfylla min mun med straff; Och förfara hvad ord han mig svara ville, och förnimma hvad han mig sägandes vorde!
Vill han med stora magt träta med mig?
Han ställe sig icke så emot mig;
Utan lägge mig före hvad likt är, så vill jag väl vinna min rätt.
Men går jag rätt framåt, så är han der intet; går jag tillbaka, så varder jag honom intet varse.
Är han på venstra sidone, så fattar jag honom intet; förgömmer han sig på högra sidone, så ser jag honom intet.
Men han känner väl min väg; han försöke mig, så skall jag funnen varda såsom guld;
Ty jag sätter min fot uppå hans fjät, och håller hans väg, och viker intet deraf; Och träder intet ifrå hans läppars bud, och bevarar hans muns ord, mer än jag skyldig är.
Han är enig; ho vill svara honom?
Och han gör allt som han vill.
Och om han mig än vedergäller hvad jag förtjent hafver, så står ändå för honom mycket tillbaka.
Derföre är jag förskräckt för honom, och när jag det märker, så fruktar jag mig för honom.
Gud hafver gjort mitt hjerta blödigt, och den Allsmägtige hafver mig förskräckt;
Ty mörkret vänder icke åter med mig, och mörker vill för mig intet bortgömdt varda.
Hvi skulle tiderna dem Allsmägtiga icke fördolda vara?
Och de honom känna, se intet hans dagar?
De flytta råmärken, de röfva bort hjorden, och föda honom.
De drifva bort de faderlösas åsna, och taga enkones oxa till pant.
De fattige måste vika för dem, och de torftige i landena måste förgömma sig.
Si, vilddjuren i öknene gå ut, såsom de pläga, bittida till rofs, att de skola bereda mat för ungarna.
De uppskära af den åker, som dem intet tillhörer; och berga den vingård, som de med orätt hafva.
De nakna låta de ligga, och låta dem intet öfvertäckelse i frostena, hvilkom de deras kläder borttagit hafva;
Så att de måste hålla sig i bergskrefvom, när en regnskur af bergen faller neder uppå dem; efter de eljest ingen råd hafva.
De slita barnet ifrå bröstet, och göra det faderlöst; och göra menniskorna fattiga med pantande.
Den nakna låta de gå utan kläder, och dem hungroga borttaga de axen.
De tvinga dem till att göra oljo uppå deras qvarn, och trampa deras pressar, och låta dem likväl törsta.
De göra folket i staden suckande, och dess slagnas själar ropande; och Gud straffar dem intet.
Derföre äro de affallne ifrå ljusena, och känna icke dess väg, och vända icke om till dess stigar igen.
I lysningene står mördaren upp, och dräper den fattiga och torftiga; och om nattena är han som en tjuf.
Horkarlens öga hafver akt på skymningena, och säger: Mig ser intet öga; och han förtäcker sitt anlete.
I mörkrena bryter han sig in i husen; om dagen gömma de sig med hvarannan, och vilja intet veta af ljusena.
Ty om än morgonen kommer dem, är det dem såsom ett mörker; förty han förnimmer mörkrens förskräckelse.
Han far lätteliga åstad såsom uppå ett vatten; hans håfvor varda icke stora i landena, och han brukar intet sin vingård.
Helvetet tager bort dem som synda, såsom hette och torka förtärer snövattnet bort.
De barmhertige skola förgäta honom; hans lust varder full med matk; man skall icke mer tänka uppå honom; han skall sönderbruten varda såsom ett ruttet trä.
Han hafver bedröfvat den ensamma, som intet föder; och enkone hafver han intet godt gjort;