Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af anteckning i fånglistan från Medelpads Kronohäkte för år 1857 hade jag erfarit, att en person, för bristande tillgång till böter, Fyratioåtta Riksdaler 16 skillingar, som blifvit honom ådömde vid Selångers Tingslags Vår-ting 1856, i nämnda häkte 156 undergått Sexton dagars fängelse vid vatten och bröd, samt Fjorton dagars fängelse; och då närmare upplysning angående nämnda förhållande, från vederbörande begärdes, tillhandakommo mig dels bemälda Tingslags Häradsrätts den 9 April sistnämnda år meddelade Utslag, hvaraf inhämtades, att Häradsrätten, som dömt den sakfälde att böta för oloflig försäljning af bränvin å helgedag Tjugo Riksdaler, och för sabbatsbrottet särskildt Tre Riksdaler 16 slcillingar, samt att erlägga utskänkningsafgift med Tjugofem Riksdaler allt Banco, tillika förklarat att han, i brist af tillgång till böterna, borde i stället undergå Aderton dagars fängelse vid vatten och bröd och aftjena utskänkningsafgiften med Fjorton dagars enkelt fängelse, dels ock ett utdrag af den vederbörande Kronofogde tillstälda och af
Domhafvanden i orten undertecknade saköreslängd, enligt hvilket den sakfälde hade blifvit dömd att, i brist af tillgång till nämnda böter och afgift, undergå för afgiften Fjorton dagars enkelt fängelse och för böterna Sexton dagars fängelse vid vatten och bröd; hvarförutan anmärktes, att vid den å förenämnde Ting med Selångers Tingslag hållna Dombok icke funnes fogad behörig saköreslängd, utan endast afskrift af en från sådan längd gjord afskrift.
För den felaktighet i embetets utöfning, som i nyssnämnda hänseenden syntes ligga Domhafvanden till last, uppdrog jag åt Advokat-Fiskals-embetet i Kongl. Svea Hofrätt att anställa åtal; hvarefter och sedan Advokat-Fiskalen ibland annat erinrat, att genom Häradsrättens olagliga domslut inträffat, att den sakfälde blifvit straffad med Sexton dagars fängelse vid vatten och bröd samt Fjorton dagars enkelt fängelse, ehuru han vid nämnda förhållande bort umgälla sin förbrytelse med fängelse vid vatten och bröd i Aderton dagar, Kongl.
Hofrätten genom Utslag, som meddelades den 21 Mars innevarande år, sig utlåtit: att emedan Häradsrättens omförmälda beslut, att den sakfälde, om han icke ägde tillgång att gälda utskänknings-afgiften, skulle i stället undergå fängelsestraff, vore uppenbarligen olagligt samt dessutom emot
Domhafvanden förekommit dels att, oaktadt Häradsrättens Utslag tillika innehölle, att den sakfälde i brist af tillgång till böterna, 23 Rdr 16 sk., skulle straffas med Aderton dagars fängelse vid vatten och bröd, Domhafvanden i den af honom utlemnade saköreslängd upptagit sistnämnda bestraffning till endast Sexton dagars sådant fängelse; dels ock att han låtit det exemplar af saköreslängden förkomma, som bort jemte koncept-domboken förvaras, Kongl. Hofrätten funne, att Domhafvanden, jemlikt 1 Kap. 12 § Rätttegångs-Balken, skulle för de särskilda fel, han sålunda under embetets utöfning låtit komma sig till last, böta tillhopa Etthundra daler Silfvermynt med femtio Rdr Riksmynt, till treskiftes emellan Kongl. Maj:t och Kronan, Advokat-Fiskalen och Häradet; hvarjemte
Domhafvanden förelädes vid vite af Etthundra daler Silfvermynt att inom en månad efter erhållen del af Kongl.
Hofrättens Utslag inkomma till Kongl.
Hofrätten med bevis från tjenstförrättande Domhafvanden i Selångers Tingslag, att vid koncept-domboken blifvit fogad en af Ordinarie
Domhafvanden underskrifven saköreslängd för omförmälde Ting.
Utslag är icke å någondera sidan klagan förd. 157 Genom Utslag den 22 Juni 1857 hade Östra Häradsrätt, med åberopande af Kongl.
Förordningen den 4 Maj 1855, om ansvar för stöld, snatteri och rån, dömt en dräng att för första resan stöld af gods, värdt Atta
Rdr 83 öre Riksmynt, böta detta belopp tredubbelt med Tjugosex Rdr 50 öre och hållas till straffarbete två månader samt tillika föreskrifvit, att böterna, om tillgång saknades till deras gäldande, skulle aftjenas med femton dagars fängelse vid vatten och bröd; hvilket straff den sakfälde, som icke förmått gälda böterna, jemväl sedermera undergått, och sedan åtal för sålunda origtigt verkstäld bötesförvandling blifvit emot tillförordnade
Domhafvanden anstäldt inför Kongl. Götha Hofrätt, så har Kongl.
Hofrätten uti Utslag den 28 sistlidne Mars, emot hvilket underdåniga besvär icke öro anförda, sig utlåtit, och emedan, enligt den i 20 § af åberopade Kongl. Förordning den 4 Maj 1855 stadgade grund för förvandling af böter för stöld, ifrågavarande bötesbelopp bort vid bristande tillgång lill deras gäldande aftjenas med sex dagars fängelse vid valten och bröd, samt fången således i följd af Häradsrättens ofvanomförmälda beslut fått undergå dylikt fängelse
Nio dagar längre än vederbort, dömt t. f. Domhafvanden, som varit Ordförande i Häradsrätten då berörda beslut meddelades, att för den vårdslöshet vid utöfningen af Domare-embetet, han i förevarande hänseende låtit komma sig till last, jemlikt 1 Kap. 12 § Rättegångs-Balken, böta Tjugo Rdr Riksmynt, hvarförutan han förpligtades ersätta Kongl. Majit och Kronan kostnaden för fångens utspisning med vatten och bröd under Nio dagar med En Rdr 55 öre samma mynt.
Rådstufvurätten i Sundsvall har genom Utslag dels den 4 Februari 1856, med åberopande af 53 Kap. 1 § och 55 Kap. 5 § Missgernings-Balken, samt Kongl. Förordningen den 10 April 1810, dömt en ogift qvinna för tredje resan lönskaläge att, jemte erläggande af 32 skillingar Banco till stadens kyrka, böta Tio Rdr samma mynt, änskönt, enligt nämnda lagrum och författning, böterna för slik förseelse, utom afgiften till kyrkan, utgjorde endast Femton daler Silfvermynt, motsvarande Fem Rdr Banco, dels ock den 14 April 1857 uppå anmälan af vederbörande Åklagare, att den sakfälda icke ägde tillgång till de henne sålunda ådömda böter, förklarat, det dessa böter skulle, enligt Kongl. Förordningen den 10 Januari 1841, aftjenas med Nio dagars fängelse vid vatten och bröd, oaktadt allmänna lagen i 3 § af anförda 53 Kap. Missgernings-Balken, i detta hänseende oförändrad, innehåller, att qvinna, som, dömd för tredje resan lönskaläge, icke orkar böta, skall plikta med Åtta dagars fängelse vid vatten och bröd.
För dessa särskilda fel, begångna i Domare-embetets utöfning, hafva Rådstufvurättens Ordförande och tre Ledamöter blifvit efter mitt förordnande under tilltal slälde och genom Kongl. Svea Hofrätts Utslag den 11 sistlidne April dömde att, hvar för sig, böta Tretio daler Silfvermynt med Femton Rdr Riksmynt till treskiftes emellan Kongl.
Majit och Kronan, Advokat-Fiskalen, som åtalet utfört, och staden Sundsvall, dock att 458 den andel i stadens lott af böterna, som bort tillkomma en eller flere af de sakfälde, skulle tillfalla Läns-lazareltet i Hernösand.
Det bör anmärkas, att af de sålunda sakfälde endast två deltagit i hvartdera af de origtiga besluten, samt att en tredje ledamot, som deremot deltagit i bägge, förrän åtalet anstäldes, med döden afgått Detta Kongl. Hofrättens
Utslag har vunnit laga kraft.
Genom Utslag den 24 Oktober 1857 hade Bollnäs Tingslags Häradsrätt, under åberopande af 3 Kap. 6 §, 35 Kap. 4 §, 15 Kap. 2 och 9 §§ Missgernings-Balken samt 27 § i Hammarsmeds-Ordningen den 26 Augusti 1823, dömt en smed, som gjort sig förfallen att böta för sabbatsbrott 3 Rdr 16 sk. och för en skuffning 24 sk., samt för våld å sin matmoder bort undergå Sexton dagars fängelse vid vatten och bröd och göra offentlig afbön, att, om tillgång hos honom saknades till gäldande af nämnda bötesbelopp, sammanlagdt Tre Rdr 40 sk. allt Banco, i en bot afstraffas med Nitton dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilket Utslag blifvit verkstäldt på det sätt, att den dömde erlagt böterna och undergått endast det urbota straffet, Sexton dagars fängelse vid vatten och bröd; men, enär 11 punkten i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 stadgade, att, om någon begick särskilda brott, för hvilka han stäldes under ransakning och dom på en gång, domaren borde först utsätta de olika straff af böter med penningar, fängelse vid vatten och bröd (eller spö och ris), som efter lag följde å hvarje gerning för sig, hvarom förbrytaren vore förvunnen, men sedan uträkna och förvandla de olika bestraffningarna till det slag af straff, som svårast vore, och Häradsrätten sålunda öfverträdt tydlig lag, uppdrog jag åt AdvokatFiskals-embetet i Kongl. Svea Hofrätt att emot Domhafvanden i Bollnäs Tingslag anställa åtal och yrka ansvar efter lag och sakens beskaffenhet.
Uti detta mål har Kongl. Hofrätten meddelat Utslag den 12 April 1859 och dervid förklarat, att Kongl. Hofrätten väl funnit ofvanberörda af Häradsrätten fattade beslut, på sätt anmärkt blifvit, stridande emot åberopade stadgandet i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, och att den Domhafvande, som med Häradsrätten beslutet fattat, således oriktigt förfarit; men att Kongl.
Hofrätten likväl ansåg den felaktighet
Domhafvanden härutinnan låtit komma sig till last ej vara af beskaffenhet, att den borde till någon ansvarspåföljd för honom föranleda.
Ehuru jag anser en uppenbar öfverträdelse af tydlig lag synnerligen i sådana fall, som oftare förekomma, vara förtjent af större uppmärksamhet äfven på det att deras upprepande må kunna förekommas, samt ansvarspåföljd för alldeles enahanda förseelse tillförene blifvit af Hofrätt stadgad (se sidd. 7 och 8 i Justitie-Ombudsmannens Berättelse för år 1857); har jag likväl trott mig kunna 4 59 låta bero vid Kongl. Hofrättens beslut, då det bufvudsakliga syftemålet med åtalet i allt fall vunnits.
Carlshamns Rådstufvurätt bade genom Utslag den 26
Maj 4 857, under åberopande af 4, 4 3 och 44 §§ i Kongl. Förordningen den 4 Maj 4 855 dömt en person för andra resan stöld af gods, värderadt till Tre Riksdaler Råneo, att böta tre gånger detta belopp med Nio Riksdaler samma mynt eller, vid bristande tillgäng dertill, i stället undergå Nio dagars fängelse vid vatten och bröd.
Med anledning deraf har jag emot Rådstufvurättens tillförordnade Ordförande och Ledamöter låtit anställa åtal inför Kongl. Hofrätten öfver Skåne och blekinge, som i Utslag den 4 5 sistlidne April emedan, enligt 20 § i ofvanåberopade Kongl.
Förordning den 4 Maj 485,5, ifrågavarande böter bort, om tillgång saknades till deras gäldande, aftjenas med Fyra dagars fängelse vid vatten och bröd, men fången i följd af Rådstufvurättens nämnda beslut fått undergå dylikt fängelse
Fem dagar längre än vederbort, pröfvat rättvist, jemlikt 4 Kap. 42 § Rättegångs-Ralken, döma Rådstufvurättens tillförordnade Ordförande och Ledamöter att för den vårdslöshet vid utöfning af domareembetet, som dem sålunda till last läge, böta, Ordföranden, Tjugofem
Rdr, samt hvardera af Ledamöterna, Tolf Rdr 50 öre Riksmynt, hvarförutan de förpiigtades att gemensamt ej mindre ersätta Kongl. Majit och Kronan kostnaden för fångens förseende med bröd under
Fem dagar med 89 öre, än äfven godtgöra fången för honom tillskyndadt obehörigt lidande med Fem Rdr Riksmynt.
Sedan Rräkne Häradsrätt genom Utslag den 28 Augusti 4 857, under åberopande af 4 och 4 4- §§ i Kongl.
Förordningen den 4 Maj 4 855, dömt en person att för tredje resan stöld af gods, värderadt till Tre Rdr Banko, böta tre gånger detta belopp med Nio Rdr samma mynt eller vid bristande tillgång dertill undergå
Nio dagars fängelse vid vatten och bröd, samt åtal för sålunda oriktigt verkstäld bötesförvandling blifvit inför Kongl. Hofrätten öfver Skåne och Blekinge anstäldt emot en tillförordnad
Domhafvanden i Bräkne Härad, har Kongl. Hofrätten den 4 5 sistlidne April meddelat Utslag i målet, och emedan ifrågavarande böter, enligt 20 § i ofvanåberopade Kongl. Förordning, bort förvandlas till
Fyra dagars fängelse vid vatten och bröd, men fången till följd af Häradsrättens ofvanberörda beslut fått undergå dylikt fängelse
Fem dagar längre än vederbort, dömdes, jemlikt 4 Kap. 42 § Rättegångs-Balken, den tillförordnade Domhafvanden, hvilken såsom Häradsrättens Ordförande vore för beslutet ansvarig, att för den vårdslöshet vid utöfning af Domare-embetet, som honom till last läge, böta Tjugo <60 fem Rdr Riksmynt, hvarförutan han förpligtats att godtgöra ej mindre Kongl. Maj:t och Kronan fångens utspisning under
Fem dagar med 89 öre, än äfven fången för tillskyndadt obehörigt lidande med sex Rdr Riksmynt.
Utslag har ej blifvit öfverklagadt.
Genom Utslag den 22 December 1857 hade Hanebo Tingsrätt dömt en mansperson för första resan stöld af gods, värderadt till Tre Rdr 30 sk., att böta tre gånger detta belopp med Tio Rdr 42 sk.
Banco eller, i saknad af tillgång till böterna undergå
Tio dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilket straff jemväl blifvit verkstäldt; och sedan åtal för berörda oriktiga förvandling blifvit inför Kongl. Svea Hofrätt utfördt emot en tillförordnad
Domhafvande, hvilken såsom Ordförande med Tingsrätten fattat förrberörde beslut, har Kongl. Hofrätten i Utslag den 3 sistlidne Maj, hvilket icke är öfverklagadt, sig utlåtit och emedan, enligt 20 § af Kongl. Förordningen om stöld, snatteri och rån den 4 Maj 1855, ifrågavarande bötesbelopp bort förvandlas till fängelse vid vatten och bröd under
Fem dagar, men Tingsrätten oriktigt föreskrifvit, att böterna, vid saknad tillgång till deras gäldande, skulle aftjenas med Tio dagars dylikt fängelse, som ock blifvit verkstäldt, dömt t. f.
Domhafvanden, som vore för Tingsrättens beslut ansvarig, att i förmågo af 1 Kap. 12 § Rättegångs-Balken böta Femton Rdr Riksmynt, men då t. f.
Domhafvanden företett bevis derom, att ersättningsbeloppet till Kongl. Maj:t och Kronan för fångens underhåll under den obehörigen förlängda strafftiden blifvit till vederbörande Landtränteri inlevereradt, äfvensom att fången för sitt lidande bekommit full godtgörelse, förklarat något yttrande öfver de i afseende å samma ersättningar framstälda påståenden icke erfordras.
Uti en den 18 November 1857 ingifven skrift hade vice Auditören J. W.
Holm och vice Häradshöfdingen G.W. Engzell, — med anmälan att vid Rådstufvurätten i Götheborg då vore anhängigt ett mål emellan handelsbolaget G. Th. Areschoug & komp. i Ystad, samt handelsbolaget Mathsson &
Braune i Götheborg, om utbekommande af Elfva Tusen tjugufem Riksdaler Riksmynt för ett parti Råg, inköpt af handlanden C. E.
Plantin; uti hvilket mål bemälde Holm och Engzell, i egenskap af syssloman i bemälde Plantins konkurs, uppträdt såsom mellankommande parter, — andragit, att fastän berörda mål redan 1856 till Rådstufvurättens afgörande öfverlemnats, Utslag deri ännu den 11 i ofvannämnda November månad icke blifvit meddeladt, hvarföre klaganderne påkallade Justitie-Ombudsmannens åtgärd för att få målet med slut afhulpet.
Andra Afdelningen af ofvanbemälde Rådstufvurätt, som hördes öfver angifvelsen, förklarade, att målet vid Rätten förevarit sednast den 7 Februari 1857 och blifvit den 161 den 2 Januari 1858 föredraget, samt att dom deri meddelats den 31 nästpåföljande Mars; och ehuru det omnämnda egentliga ändamålet med angifvelsen sålunda vunnits, fann jag likväl uppenbart, att nog långt dröjsmål med handläggningen af detta rättegångsmål, som syntes hafva varit af icke ringa vigt, förelupit, enär, om än antagas kunde, att målet icke öfverlemnats till pröfning förr än den 7 Februari 1857, Rådstugurätten i allt fall låtit parterne derefter afvakta dom i nära fjorton månader; hvarföre jag anmodade Advokat-Fiskals-erobetet i Kongl.
Götha Hofrätt att för ett sådant dröjsmål lagligen tilltala Rådstufvurätten.
Uti ytterligare förklaring, som af Rådstufvurättens Ordförande och fem Ledamöter afgafs, upplystes, att ifrågavarande mål, som först af parterna öfverlemnades till pröfning den 15 November 1856 och lottades den 3 nästpåföljande
December, derefter, på ena partens anmälan, å nyo förevarit senast den 7 Februari 1857 och att handlingarna den 28 i sistnämnda månad blifvit tillstäda den af Rådmännen, som varit Referent i målet; hvarjemte blifvit anfördt, dels af denne sistnämnde: att de flera olikartade göromål, bestående uti värderingar, besigtningar, brandsyner, föreståndarskap för auktions-kammaren och årliga revisioner af ej mindre än fem särskilda kassor, hvilka alla förrättningar det ålåge Rådstufvurättens samtlige Ledamöter att efter tur bestrida, i förening med boupptecknings- och arfskiftes-förrättningar, som tillkomme Justitie-klassens Ledamöter ensamt, måste medföra den följd, att desse fem till antalet, hvilka på två Afdelningar deltoge i lottning af utförda tvistemål och derjemte, i likhet med Rådstufvurättens öfrige Ledamöter, vore en dag i veckan sysselsatte med politimåls behandling, samt slutligen i tur tjenstgjorde, två i Drätselkommissionen och två i Afdelningen för tullmål, icke kunde så uteslutande och oafbrutet, som önskligt vore, egna sin tid åt de lottade tvistemålens beredande till föredragning; och då, efter Referentens åsigt, han vore förbunden att, utan afseende å målens större eller mindre vigt, den der berodde snarare af partens förmögenhetsvilkor än af den större eller mindre summa, hvarom tvistades, utarbeta sina mål i den ordning eller tidsföljd, handlingarna kommit honom tillhanda, Referenten icke medhunnit att förr, än som skett, eller den 2 Januari 1858, föredraga ofvanberörda mål till afgörande; dels af en Rådman, att han, såsom indelad till tjenstgöring på Rådstufvurättens Andra Afdelning, väl deltagit i den förklaring, som blifvit till Justitie-Ombudsmannen afgifven, men hvarken öfvervarit målets föredragning eller detsammas afgörande; dels af tre andre Rådmän, att de, som efter målets föredragning innehaft handlingarna, en till den 7, en annan till den 9 och den tredje till den 13 Januari 1858, ansåge sig dervid icke hafva tagit längre tid i anspråk, än som varit af behofvet påkallad för inhämtande af kännedom om hvad i målet förekommit; dels ock slutligen af Ordföranden: att det visserligen kunde synas ligga honom till last, att han, som sistnämnde dag erhållit handlingarna till granskning, ännu den 7 nästpåföljande Februari, då han insjuknade, icke återställ desamma; hvarföre och då hans sjukdom blifvit långvarigare än beräknas kunnat,
han slutligen den B.
Just,-Ombudsmans Embets-Berättelse till 1859 års Riksdag. 21 16£ 17
Mars nämnda år sett sig föranlåten att uppsända handlingarna till Rådstugurätten, der de öfriga Ledamöterne, hvilka öfvervarit föredragningen, samma dag beslutat dom, som den 31 i nyssnämnda månad afkunnats; men att, då, oberäknadt de af Referenten här ofvan omförmälda göromål, uti hvilka, med undantag af brandsyner och ledamotskap i Afdelningen för tullmål, Ordföranden måste deltaga lika med Justitieklassens öfrige Rådmän, protokolls-justeringen i Andra Afdelningen och föredragningen af alla brottmål, hvilka under vintermånaderna vore flera än under öfrige tider af året, ålåge Ordföranden ensam, han förväntade, det Kongl. Hofrätten i dessa omständigheter skulle finna giltigt skäl för öfverklagade dröjsmålet med förutnämnda måls afgörande.
Hofrätten har i detta mål meddelat Utslag den 16 sistlidne
Maj af innehåll: att enär en af Rådmännen, sedan det ifrågavarande målet till afgörande öfverlemnades, icke deltagit i detsammas vidare behandling, och de tre, som afgifvit gemensam förklaring, ej innehaft handlingarna längre tid än som kunde anses hafva varit af nöden för att erhålla tillbörlig kännedom om desammas innehåll, och hvilken tid icke öfverskridit det antal dagar, som de i sådant afseende enligt lag ägt att be gagna, blefve desse fyra Rådmän från åtalet frikände; samt att, ehuru emot de öfrige förekomme, att Referenten, fastän handlingarna i målet, efter detsammas öfverlemnande till pröfning, blifvit honom tillstälda den 28 Februari 1857, han likväl icke förr än den 2 Januari 1858 föredragit målet till afgörande, och att Ordföranden, som derefter haft handlingarna till påseende, icke återstält dem inom den i lag föreskrifna tid; Kongl Hofrätten funne, med afseende på de af desse ledamöter uppgifna orsaker till anmärkta dröjsmålet, något ansvar i följd af åtalet icke heller böra dem ådömas.
Det må nu vara sannt, att, då här varit fråga om allenast ett mål och visserligen icke så lång tid med doms utgifvande fördröjts, som eljest ofta varit förhållandet, Kongl.
Utslag skulle kunna anses billigt.
Öfverensstämmande med lagens mening och rättvisans fordringar anser jag det likväl icke hafva varit, och, för att i min mån befordra parters rätt och lagskipningens fortgång, har jag trott mig böra hänskjuta detta mål till Kongl. Majrts nådiga pröfning.
I följd deraf uppdrog jag i skrifvelse den 6 sistlidne Juni åt ofvanbemälda Advokat-Fiskals-embete, att hos Kongl. Majit öfverklaga Hofrättens Utslag samt dervid fullfölja yrkandet om laga ansvar å Rådstufvurättens Ordförande och Referenten i målet, i den mån hvar och en af dem, enligt handlingarna, befunnes hafva det ifrågavarande dröjsmålet föranledt.
Jag anmärkte dervid ibland annat, att, då sakens fördröjda afgörande icke haft sin grund i någon densammas synnerliga vidlyftighet eller annan dess särskilda beskaffenhet, utan tvärtom de andragna hindren tyckts bestå i uppgifna öfverhopande göromål, de der skulle vålla, att, såvida en Referent följde den utan tvifvel riktiga regel att föredraga hvarje sak i samma ordning den utagerad kommit honom tillhanda, dröjsmålet med afgörandet af hvarje hos Rådstugurätten anhängig sak måste blifva ungefärligen lika långvarigt som i den, hvarom nu vore fråga, och 463 målens afgörande icke inträffa förr än ett år och nära två månader efter det de, slutligen utförda, af parterna öfverlemnats, hvilket åter häntydde på ett eftertänkligt lagskipningens tillstånd, som icke borde få oanmärkt fortfara.
På dessa underdåniga besvär afvaktas ännu Kongl. Maj:ts nådiga Utslag.
Vid granskning af Rådstufvurättens i Skeninge Domböcker för åren 4852, 4 853) 4 854 och 4855, som af Justitie-Ombudsmannen företagits under embetsresa den 29 Augusti 4856, hade befunnits, att i dessa domböcker åtskilliga paragrafer icke varit uppsatta, flera blifvit införda utan nummer, några icke haft början, andra deremot saknat slut eller varit om hvarandra utan ordning intagna, samt att icke någon af nämnda domböcker blifvit afslutad och underskrifven; äfvensom att Rådstugurätten icke förr än den 4 6 April 4 855 meddelat dom uti ett konkursmål, ehuru inställelsedagen infallit den 24 Mars 4 853 och, så vidt domen utvisade, någon behandling af målet efter de stadgade uppropstiderna icke .ägt rum; hvarföre Justitie-Ombudsmannen förordnat om åtal emot vederbörande.
I anledning häraf förklarade sig en tillförordnad