Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:ts nådiga proposition om statsverkets tillstånd och behof, dels inom Riks-slånden gjorda framställningar angående förbättrande af lönevilkoren för Hof-rätternes ledamöter samt en del tjenstemän och vaklbetjente, redan under den 17 Juli innevarande år i underdånighet anmält, har under deri omförmälda vilkor och efter afdrag af de, till följd af lagmans-embetenas upphörande, å indragningsstat öfverflyttade lagmanslöner, utgörande för lagmännen under Svea Hofrätt: Penningar 2,37(5: 32. » Indelta räntor, med kronovärdi (54 Rdr 29 sk. 3 rst., utförde efter markegång lill 4G7: 7. 3. eller sammanlagdt . 2,843: 39. 3.
För lagmännen under Götha' Hofrätt: Penningar 2,170: 32.
• och för lagmännen under Hofrätten öfver Skåne och Blekinge 544: 8.
• tillhopa 5,5(54: 31.
3. eller med ytterligare afdrag af 20 sk., som under denna titel varit i Riks-staten för ringa beräkuade, rätteligen 5,5(54 R:dr 11 sk. 3 rst., blifvit af Rikets Ständer uppfördt för Svea Hofrätt, med derunder lydande Juslilie-stat 90,059 R:dr 39 sk. Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N-o 118. 227 7 rst., leir Götha Hofrätt mod underlydande Justitie-slat 89,800 R:dr 11 sk. 1 rsl., samt för Hofrätten öfver Skäne och Blekinge med derunder hörande Juslitie-stat 38,510 11:dr 23 sk. 2 rst., äfvensom för samtlige
Hofrälternes lägre tjenstemän saint betjening 12,000 R:dr. 2:o.
Enär läns- och kronohäktena numera vore ställda under fångvårds-styre]sens inseende, äfven i afseende ä dera erforderliga reparationer, har det synts E. K.
M:t icke vara lämpligt, att den andel af anslaget åJ7:de hufvudtilein lill reparationer af kronans lius och byggnader i landsorten, som för dessa fängelsers underhäll, med 4,000 R:dr ärligen, utbetaltes lill fångvårds-styrelsen, vidare qvarstode å nämnde hufvudtitel, i följd hvaraf E. K.
M:t i nåder föreslagit, att detta belopp derifrån måtte uteslutas, för att inbegripas under del för fångars vård celi underhåll beräknade förslags-anslag.; men Rikets Ständer hafva ieke funnit skäl bifalla denna nådiga framställning. 3:o
Med ledning al förhållandet, angående utgifterna för fångvården under de sednare åren, har E. K.
M. ansett förslags-anslaget härtill höra beräknas till lika belopp, som i sednaste Riks-staten vore uppfördt eller 750,000 R:dr; och då, enligt fångvårds-styrelsens hufvudböcker, fångvården från och med år 1844 lill och med 1848 kostat staten sammardagdt 3,920,945 R:dr 31 sk. 1 rst. eller i medeltal årligen 784,189 R:dr 6 sk. 3 rst, hvilken summa dock under sistnämnde år nedgått till 769,350 R:dr 23 sk. 1 rst, hafva Rikets Ständer ansett någon nedsättning uti berörde förslags-anslag icke kunna ifrågakomma; men som för fångprester och fångvaktmästare vid länshäktena och fästningarne är å Riks-staten uppfördt ett bestämdt anslag med 19,229 R:dr 32 sk. samt för professor och skarprättare ett af 478 R:dr, eller tillsammans 19,707 R:dr 32 sk., har den förändring med dessa båda sistnämnda anslag funnits böra vidtagas, att desamma tilläggas det förra och alltså hela anslaget till fångvården, förhöjd i rundt tal till 770,000 R:dr, blifver ett förslags-anslag.
Bland fång vårds-utgifter förekomma följande å stat uppförde aflönings - belopp, nemligen: lill en Predikant å Carlshamns kastell 36: 32. » » Läkare derstädes 33: 16. » » Vaktmästare derstädes 172: — » » Kapellan vid Dalarö skans 50: — » » Vaktmästare derstädes 165: — Transport 457: — 228 Expeditions-Utskottets Förslag till tind.
Skri/velse, N:o 118.
Transport 457: —- lill en Kyrkoherde i Waxholm för garnisonens själavård ....
200: — samt till en Vaktmästare i Waxholm 172: — eller tillhopa R:dr 829: — men då någre fångar icke förvarades hvarken å Carlshamns kastell, Dalarö skans eller Waxholms fästning, har E. K.
M:t ansett olämpligt, att herörde aflöningsposter utgå af anslaget för fångvården, under hvars styrelse ifrågavarande personer icke höra, hvadan E. K. M:t täckts föreslå, att omförmälde 829
R:dr måtte från samma anslag afföras och till 4:de hufvudtiteln öfverflyttas, hvilket Rikets Ständer bifallit. 5:o.
A anslaget för fångvården funnes jemväl uppförde åtskillige räntor, till belopp, efter kronovärdi, af 45 R:dr 23 sk. 5 rst., äfvensom indeld spanmal 12 t:r och oindeld spanmal 3 t:r, utgående i 0 olika län; och då det skulle leda till större enkelhet, om dessa mindre betydliga belopp klefve emot penningearislag utbytte, har E. K.
M:t behagat föreslå, att dessa indelningar till statsverket indragas, emot det att kontanta anslaget ökades med det belopp, hvartill desamma voro i staten beräknade, eller 290
R:dr 37 sk. för de indelda räntorna och 90
R:dr för span malen, eller tillhopa 380 R.dr 37 sk.; dock borde nuvarande innehafvare af berörde ränte- och spanmåls-anslag ega att, derest de det åslundade, under sin tjenstetid dem bibehålla, i hvilket fall motsvarande andel af det kontanta ersättningsanslaget skulle komma att under tiden afdragas.
Instämmande i hvad E. K.
M:t sålunda i nåder föreslagit, hafva Rikets Ständer bifallit, att ifrågavarande indelda räntor, samt indelda och oindelda spanmal må till stats-verket indragas, på sätt ofvan oinförmäles, samt den till vederbörande utgående kontanta ersättning bestridas af förenämnde förslags-anslag till fångvården, dock utan motsvarande tillökning i detsamma. 6:o.
Som af räkenskaperne inhemtas, att utgifterne å anslaget till medikolegal besigtningar, vid sednaste stats-regleringen förslagsvis beräknade till 3,000 R:dr, icke under de fem sistförflutne åren understigit 6,000
R:dr, samt deraf visat sig, att nämnde anslag varit otillräckligt för det afsedda behofvet, hafva Rikets Ständer förhöjt ifrågavarande förslags-anslag med 3,000 R:dr. 7:o.
M:ls allmänna förslag om förändrad reglering i afseeude å de såkallade ljuspenningarne, har E. K. M:t ansett, att från förslags-anslaget till skrifmaterialier och expenser, ved och ljus m. m. borde till lönestaterne för de till denna hufvudlitel hörande embets-verk öfverluras ett emot ljuspenningarne svarande belopp, hvarmed nämnde förslags-anslag följaktligen skulle Tillhör E.i‘p.-Utsl':s Skrifvelse _V.-o 118, pag. 221). ii sti tle-De part enie «t et.
Indelta räntor. ren innhar.
Markegång på försl ag.
Summa Banko Departements-chefen, Justitie-statsministern: lön 4,500: — — taffelpenningar 3,500: 8,006 10,850 _ 8,000 10,850 50,958 Departements-Expedition :
Expeditions-chefen 3,000:
Öfriga Embets- och Tjenstemän 7,850: 32 — 32 32 9 | Högsta
Justitie-råden 50,400:
Vaktmästare 558: 2 8 50,958 7,508 5 8 8 Justitie-kanslers Expeditionen 32 7,568 35,957 90,059 89,800 38,516 12,000 6,270 32 Justi tie-Revisions-Expeditionen 35,957 88,457 87,470 38,377 12,000 Svea Hofrätt med derunder lydande Justitie-stat Götha Hofrätt med derunder lydande Justitie-stat Hofrätten öfver Skäne och Blekinge med derunder lydande Justitie-stat Samtelige
Hofrätternes lägre tjenstemän samt betjening 39 35 47 7 1 o 230 369 138 99 8 24 3 8 1,602 2,329 138 24 24 39 11 23 7 1 2 Krigs-hofrätten 0,270 10 16 Fångars vård och underhåll:
Förslags-anslag 770,000 0,000 21,208 5,000 770,000 6,000 21,268 5.000 5.000 3.000 deruti inbegripet det förra kontanta anslaget till langprester m. 11. vid länshäktena 19,229: 32 samt profosser och skarprättare 478 r:dr, tillsammans ....
19,707: 32. — sedan derifrån afgått hvad till fjerde hufvudtiteln bör öfverflytlas 829: — — varande de å detta anslag förut uppförda indelta räntor och spanmål öfverflyttade å allmänna indragnings-staten.
Mediko-legala besigtningar:
För slags-anslag Skrifmaterialier och expenser m. m.
Förslags-anslag 35 0 1 35 6 Rese- och traklaments-penningar:
Förslags-anslag i Ersättning åt vittnen och parter:
Förslags-anslag ....
5,000 Extra utgifter 3,000 Summa B:ko R:dr | 1,156,180| — 744 46 1 4,070 -| 1,160,250 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
229 minskas; men af skäl, hvilka uti Rikets Ständers, i anledning af högstberörde nådiga förslag under den 3 sist!idne Maj aflåtna, underdåniga skrifvelse äro anförde, hafva Rikets Ständer funnit sig för närvarande icke böra bifalla ifrågavarande nådiga framställning. 8:o.
Då stundom förekomme, att, i rättegång emellan kronan och enskilde, ersättning för rättegångs-kostnader varder kronan ådömd, men några medel dertill icke finnas anvisade, hvadan sådan ersättning hittills utgått af öfverskotten å statsverkets ihkomster; så ock enär anordningar å öfverskotten böra, såvidt möjligt är, undvikas, har E. K.
M:t behagat i nåder föreslå, att dylik ersättning måtte niga af förslags-anslaget till vittnen i brottmål, hvilket, utan att behöfva tillökas, då borde benämnas: ”Ersättningar dels åt vittnen i brottmål, dels till parter för rättegångs-kostnader i mål emot kronan.
Förslags-anslag/’
Och hafva Rikets Ständer, som ansett något hinder häremot icke möta, beslutat, att rubriken i Riksstaten må blifva: ”Ersättning till vittnen och parter.
Förslags-anslag.” 9:o.
Öfrige under denna hufvudtitel uppförde anslag, deruti förändring icke blifvit ifrågasatt, hafva upptagits till samma belopp, sorn tillförene, utom den tillökning, hvilken uti förslags-anslaget till skrifmaterialier och expenser m. m. ansetts böra, för slutsummans jemnande, ega rum; och hafva de under Riks-statens andra hufvudtitel uppförda slutsummor alltså blifvit fastställde att, intill näst vidtagande stats-reglering, utgå som följer: 230 Expeditions-Utskottets Förslcnj lill utul.
Skrifvelse, N.-o 119.
Dock må livad ofvan finnes upplaget, i afseende å indelta räntorna linder denna hufvudtitel, icke utgöra hinder för verkställandet af de beslut, Rikets Ständer kunna vid innevarande riksdag fatta i fråga om allmän förenkling af indelta räntorna och tiouden, eller deras i mera eller mindre mån skeende indragning till statsverket.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2G Juli 1851.
Preste-Ståndet den 26 — — Aterremitteradt af Borgare-Ståndet den 29 — — Godkändt af Bonde-Ståndet den 5 Aug. — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående regleringen af utgifterne under Riks-statens tredje hufoudtilel.
(Stats-Utsk:s Uti., N:o 84 och Mein. N:o 149.) S. A. K.
Uti den vid innevarande riksdag aflåtna nådiga proposition om statsverkets tillstånd och behof, har E. K. M:t föreslagit, att 800 R:dr malle uppföras ä utrikes departementets expeditions stat, såsom lön för en arkivarie, enär E. K.
M:t ansåge ordnandet och vården om de i nämnde expedition förvarade serdeles talrika, ständigt vexande och dyrbara handlingar fordra en serskild tjensteman, hvartill funnes så mycket mera anledning, sorn af den, efter emhetsverkets natur, ständigt inom departementet vexlande personalen, icke kunde väntas eller fordras den noggranna kännedom om de derstädes förvarade handlingar, hvilken såväl E. K.
M:ts tjenst, som bevakandet af enskilda personers interessen utom landet oeftergifligen kräfde.
231 Vid öfvervägande af detta nådiga förslag, hafva Rikets
Ständer visserligen insett nödvändigheten deraf, att dc i utrikes-departementets expedition redan befintliga och framdeles dit inkommande handlingar blifva ordnade och vårdade, och finna sådant svårligen kunna förväntas, ulan att en lämplig person får en sådan befattning sig uppdragen såsom ständigt ijensteåliggande, förenad med en emot mödan och ansvaret bestämd vedergällning; men då Rikets Ständer anse nya tjensters inrättande pä stat icke höra ega rum, såvida sådant icke är oundgängligen nödigt samt förmoda, att det åsyftade ändamålet hufvudsakligen skulle kunna vinnas, om ett skäligt arfvode anvisas för ordnandet och vården af ifrågavarande handlingar, hafva Rikets Ständer i så måtto bifallit E. K.
M.ts nådiga framställning, att E.
M:t af anslaget för minister-staten må disponera ett lämpligt arfvode åt en arkivarie vid utrikes-departementets expedition.
I öfrigt har E. K.
M:t icke ifrågaställt annan förändring i Riks-statens tredje hufvudtitel, än att ljuspenningarne, utgörande ett belopp af 440 Il:dr, till lönestalen öfverllyIlades, hvilket Rikets Ständer likväl af skäl, som uti Rikets Ständers, i anledning af E. K.
M:ts nådiga förslag om förändrad reglering i afseende å ljuspenningarne i allmänhet, under den 3 sisth
Maj aflåtna underdåniga skrifvelse äro anförde, funnit sig för närvarande icke kunna bifalla.
Ifrågavarande hufvudtilels anslag hafva alltså blifvit fastställda til! enahanda belopp, som vid sistlidne riksdag, nemligen:
UIrikes-departementel.
Departements-chefen, Stats-ministern för utrikes ärendena.
Lön 4,500 Taffelpenningar 0,500 Departementets expedition Minister-staten Skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus m. ra. för departementets expedition, för slags-anslag ....
R:dr sk. r:st. 11,000 12,976 200,000 1,673 16 32 Samma b:ko R:dr 225,650 — Rikets Ständer framhärda etc.
Stockholm den 5 Augusti 1851. 232 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 120.
Preste-Ståndet den 29 — — Borgare-Ståndet den 29 — — Bonde-Ståndet den 2 Aug. — llikets Ständers underdåniga skrifvelse, i fråga om ytterligare anslag till uppförande af cellfängelser.
(Stats-Utsk:s Ut!. N:o 160 och Mera. N:o 223.) S. A. K. lili E. K.
M:ts vid innevarande riksdag aflåtna nådiga proposition om statsverkets tillstånd och behof har, till ytterligare fullföljd af det för säkerheten inom landet och för lagskipningen vigtiga arbetet ined länsfängelsernas ombyggnad efter cellsvstemet, E. K. M:t äskat alt Rikets Ständer mätte anvisa ett belopp af 400.000
R:dr, att utgå under åren 1852, 1853 och 1854, med en tredjedel årligen; i hvilket afseende jemväl blifvit nådigst meddeladt: att de af Rikets Ständer vid 1840 och 1847 årens riksdagar till länsfängelsebyggnader beviljade serskilda anslag af 900,000 R:dr vid den förra och under den sednare riksdagen 300.000
R:dr, detta sistnämnde belopp fördeladt att användas under åren 1849, 1850 och 1851, med en tredjedel under hvartdera året, beredt utvägar/ att uti elfva af de större eller mera befolkade länen och uti Stockholms stad för kronans fångar anlägga fängelser, inrättade med celler, till ett sammanräknadt antal af 1,078; att, för bestridande af utgifterna för dessa fängelse-byggnader, skulle erfordras, utöfver samma anslag, en ytterligare summa af 102,727 R:dr; samt att, till betäckande af denna summa och för uppförande uti de öfriga tretton länen af länsfängelser med celler, uppgående till ett antal af 736, ansetts erfordras en million R:dr banko.
Vid Expeditions-Vtskottets Förslag till und.
233 Vid öfvervägande af hvad härvid sålunda förekommit, och enär fortsättningen af arbetena vid de länsfängelset som äro under byggnad, icke kan utan skada och förluster inställas, samt de län, i hvilka det icke varit möjligt, i anseende till anslagens otillräcklighet, att hittills företaga nya fängelse-byggnader, cga grundade anspråk att, i likhet med de öfriga, förses med sådana förbättrade fängelse-anstalter, hvilkas gagneliga verkningar och företräden framför gcmensamhetshäkten mer och mer af erfarenheten bekräftas, hafva Rikets Ständer funnit det vara angeläget, att medel för ifrågavarande ändamål anslås, ehuru Rikets Ständer ansett, alt anslagets belopp ulan olägenhet kan bestämmas till lika summa, sorn af Rikets sednast församlade Ständer beviljades; och hafva Rikets Ständer fördenskull, lill uppförande af länsfängelser efter cell-system, anvisat en summa af Tre hundra tusen R:dr banko, att med \:del årligen, under hvartdera af åren 1852, 1853 och 1854, af Riksgälds-kontoret utbetalas; varande Rikets Ständer förvissade derom, att E. K.
M:t, vid uppförande af de nya länsfängelserna, låter fästa mera afseende på deras varaktighet och säkerheten för fångarnes förvarande, än på byggnadens prydliga utseende.
Stockholm den 2 Augusti 1851.
Prof. 1850 & 1851, 10 Sami. 1 Afd. 30 234 Expedill ons-UtskoItets Förslag till tind.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adelil den 29 Juli 1851.
Preste-Ståndet den 29 — — Borgare-Ståndet den 29 — — Bonde-Ståndet den 30 — — Rikets Sländers underdåniga skrifvelse, angående sältet Jör fullföljd af mindre brottmål, sorn med tvistemål ega nära gemenskap eller deraf härj!yla. (Lag-Utsk:s Bel:de N:o 34.) S. A. K. Sedan genom Kongl, förordningen den 18 April 1849, angående upphörande af Kiimners-, Lagmans- och Riddaresyne-rätter, blifvit upphäfne så väl 3 Kap. 4 §.
Rättegångs-balken, enligt hvilken ett mindre brottmål, som af något tvistemål sitt ursprung fått och dermed hade nära gemenskap, skulle åtfölja tvistemålet till lag mansrält och der afdötnas, som ock sista mom. i 25 Kap. 5 §. samma Balk, hvilket meddelat en hänvisning till omförmälda 4 § i 3 Kap.; så och då grundsatsen att ett sådant mindre brottmål borde, vid fullföljd i högre rätt, i sammanhang med tvistemålet behandlas efter samma rättegångsordning som detta, således numera saknade stöd af Inskrifven lag, men dock fortfarande borde i lagskipningen följas, helst derigenom bereddes ej obetydlig lättnad för parterne, i det att de undveke de dubbla -skriflvexlingar och iakttagelser af serskilda fatalier, som blefve oundgängliga, i händelse brottmålet skulle skiljas från hufvudmålet och genom serskilda besvär fullföljas, har E. K.
M:t behagat, i aflåtcn nådig proposition, föreslå Rikets Ständer antagande af följande lagbestämmelse: ”Fullföljes i högre rätt tvistemål, deri ett mindre brott kommit, som af det sitt ursprung fatt och dermed nära gemenskap häfver; då må brottmålet följa tvi stemålet åt och för båda gälla den rättegångsordning, som för tvistemål är stadgad.
Fullföljes endast brottmålet eller är brottet sådant, att derför med pennin - Expeditions-Utukot tets Förslag till and.
Skrifvelse, N.-o 121.
235 gar ej botås må, gånge med rättegången efter thy för brottmål i allmänhet är sagdt.”
Vid öfvervägande häraf och enär esomoftast inträffar det förhållande, att ett brottmål och ett tvistemål hafva så nära gemenskap, att de ej, utan olägenhet för parter, kunna serskildt behandlas, hafva Rikets Ständer insett behofvet af en författning i den syftning, som den nådigst föreslagna, dock alt likstämmighet i de olikartade målens formella behandling ej hör verka till förändring i de vilkor, som i öfrigt måste vid fullföljd af brott- och tvistemål, enligt gällande föreskrifter, iakttagas, och hvilka vilkor äro väsendtligen olika, med afseende å målens beskaffenhet.
Då den, som vädjar under Hofrätt, jemlikt 26 Kap. 1 §:n Rättegångsbalken, sådan den lyder i Kongl, förordningen den 18 April 1849, bör ställa borgen för kostnad och skada, den han kan skyldig kännas att gälda, skall den, som i brottmål är fälld till böter af Underrätt, men icke är fängslad, och vill i Hofrätt söka ändring, likmätigt 38 punkten i Kongl, förklaringen den 23 Mars 1807, vid besvären foga löftesskrift för ådömda böterna, eller bevis att desamma blifvit i ränteriet nedsatta eller ock intyg att han för fattigdom ej kunnat böterna nedsätta eller borgen ställa; och i örn förmälda hänseende äro äfven olika föreskrifter, derest underdånig talan fullföljes emot Hofrättens dom och utslag.
Enligt Rikets Ständers tanka bör den omständigheten, att ett brottmål fullföljes i sammanhang med ett tvistemål, icke föranleda förändring i skyldigheten alt nedsätta böter eller ställa borgen, och sådant synes ej heller vara afsigten med den af E. K.
M:t i nåder föreslagna författningen; men det deri förekommande stadgandet: ”då må brottmålet följa tvistemålet åt och för båda gälla den rättegångsordning, som för tvistemål är stadgad” skulle möjligen kunna gifva anledning till antagande af en annan afsigt, än den nyssnämnda, enär till vilkoren för rätt att i högre instans söka ändring i den lägres beslut i brottmål, deri den, som vill söka ändring, blifvit fälld till böter, hörer, enligt Rättegångsordningen, skyldighet alt nedsätta böterna eller derför ställa borgen eller om sin oförmåga förete bevis.
Visserligen föreskrifves icke detta vilkor i Rättegångs-balken, den der innefattar rikets allmänna Rättegångsordning, men förekommer i en författning, utgifven i ändamål att komplettera lagens stadganden i åtskilliga delar, och det mäste följaktligen likaväl anses inbegripet under Rättegångsordningen, som den i Rättegångsbalken intagna föreskriften om skyldighet för den, som under Hofrätt vädjar, att ställa borgen för kostnad och skada.
Skulle emedlertid, då ett brottmål fullföljes i sammanhang med ett tvistemål, ”för båda gälla den Rättegångsordning, som för tvistemål är stadgad,” kunde tilläfventyrs, enligt hvad ofvan är anlydt, den än - 236 Expeditions-Utskottets Förslag till tind.
Skrifvelse, No 121. dringssökande, om lian blifvit i brottmålet (alid till böter, anses hvarken behöfva nedsätta böter eller ersättningar, eller ställa borgen eller styrka sin fattigdom, utan vore hans rätt till talan i brottmålet bevarad genom den borgen för kostnad och skada, som i tvistemålet erfordrades.
På dessa skäl emot ett oförändradt antagande af hvad i ämnet nådigst blifvit föreslaget, hafva Rikets Ständer icke kunnat till E. K.
M:ts ifrågavarande nådiga proposition lemna bifall, men deremot, för sin del, beslutat en författning af följande innehåll:
Fullföljes i högre rätt tvistemål, deri ett mindre brott kommit, som af tvistemålet sitt ursprung fått och dermed nära gemenskap häfver; då må brottmålet följa tvistemålet åt och för båda gälla den Rättegångsordning, som för tvistemål är stadgad; dock att, derest den ändringssökande blifvit i brottmålet till böter eller serskild ersättning dömd, honom skall åligga att fullgöra hvad om nedsättning deraf, ställande af borgen derför eller företeende af fattigdomsbevis finnes föreskrifvet.
Fullföljes endast brottmålet, eller är brottet sådant, att derför med penningar ej bolås må; gånge med rättegången efter thy för brottmål i allmänhet är sagdt.
Expeditiom-Utskottets Förslag lill und.
Skrifvelse, N.-o 122. 237 N:o .122.
Preste-Ståndet den 29 — — Borgare-Ståndet den 29 — — Bonde-Ståndet den 30 — -— Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående förklaring af lagens stadgande om rätta orten för lysning till äktenskap.
(Lag'-Utsk:s Bet., N:o 35.) S. A. K.
Vid tillämpning af föreskrifterna i 15 kap. 18 §:n Kyrko-lagen och 7 kap. 2 §:n Giftermåls-balken, att, förr än vigsel sker, hör tre söndagar lysas från predikstolen i den församling, der bruden tages, skall, enligt hvad hos Rikets Ständer anmälts, denna ortbestämning blifvit olika uppfattad, så att, ehuru den antyder på den församling, inom hvilken qvinnan har sin hostad, eller, på sätt sägs i Kongl, förordningen den 21 November 1794, ’’der bruden sitt rätta hemvist har och boende är”, meningarne likväl varit delade derom, huruvida mantalsskrifningsort eller, i motsats härtill, den församling, der qvinnan i behörig ordning blifvit i husförhörs-längd antecknad, må anses för brudens hemvist och således vara rälta stället för lysning, hvilken skiljaktighet i äsigter äfven föranledt att oredor ej kunnat undvikas.
Med fästad uppmärksamhet häruppå, hafva Rikets Ständer funnit mantalsskrifningen icke innebära bevis om annat, än att den i mantal tecknade vid skrifningen tillhörde den kommun, som då var i fråga.
Rättigheten att genast derefter öfvergifva samma kommun och inflytta till en annan, inskränkes icke derigenom j och derföre visar det sig esomoftast, att personer hafva sina hem på helt andra orter, än der de låtit sig mantalsskrifvas.
Visserligen skola, enligt Kongl, förordningen den 30 September 1812, de af presterskapet förda husförhörs-längder 238 Expeditions-Utskotlels Förslag till wnd.
Skrifvelse, A:o 122. ligga till grund för mantalsskrifningarne; men med afseende på dessas ändamål kunna deröfver förda anteckningar ej vara af den vigt, som nämnda längder, för det med lysningen afsedda ändamål, nemligen att vinna visshet derom, huruvida personer, hvilka ämna ingå äktenskap, äro oförhindrade i anseende till andra ingångna förbindelser, samt gifva offentlighet åt det tilltänkta äktenskapet, på det att den, som deremot har jäf, må sådant anmäla.
Då nu i mantalslängd blott anmärkes personers ålder och befattningar, förutsätter deremot anteckningen i husförhörs-längden, att den antecknade företett behörigt prestbevis från den församling, han förut tillhört och från hvilken han inflyttat.
Jemlikt gifna föreskrifter, måste ett sådant bevis innehålla intyg derom, huruvida den person, • hvilken beviset afser, är till äktenskap ledig eller ej; och på det all dylika bevis måtte varda desto tillförlitligare, har af ålder brukligt varit alt, då en person begär prestbevis för flyttning till annan ort, bans begäran förut från predikstolen kungöres till efterrättelse för dem, som emot eller å personen hafva anspråk.