Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stånds sammanstämmande beslut af Rikets Ständer godkända med de af Utskottet vid §§ 2, 3, 4, 5, 11, 17, 32 och 40 tillstyrkta ändringar och tillägg.
13:de § lyder enligt Kommitterades förslag sålunda: ”Förmenar någon väljande eller den, som vald blifvit, sådan olaglighet eller annan felaktighet hafva ”vid valet förelupit, sorn på utgången deraf inverkat, ege han att sist före klockan ”Tolf å fjortonde dagen efter valförrättningen, den dagen likväl oräknad, ingifva ”sina besvär till Konungens Befallningshafvande, som det åligger att ärendet till ”afgörande skyndsamligen företaga.
Konungens Befallningshafvandes Utslag utfär”das efter kungörelse, sorn två dagar förut å lands-kansliots dörr anslås, och må ”den med beslutet missnöjde inom fjorton dagar efter det Utslaget gafs, den dagen ”likväl oräknad, till Konungens Befallningshafvande inlemna sina till Kongl.
Majit ”ställda underdåniga besvär; Åliggande det Konungens Befallningshafvande att ”dessa besvär och tillhörande handlingar, jemte vederbörandes infordrade förklarin”gar och eget utlåtande, till Kongl. Maj:t ofördröjligen insända.” Bih. till 11.
Prot. 1850 & 1860. 8 Sami. 48 Höft. 1 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 201.
Deremot liar Utskottet tillagt §:n en sålunda förändrad lydelse: ”Klagan ”öfver valet anlöres hos Konungens Befallningshafvande sist före klockan Tolf å ”fjortonde dagen efter valförrättningen, den dagen likväl oräknad, och må öfver ”Konungens Befallningshafvandes Utslag i thy mål klagan ej föras.”
Denna förändring har blifvit förkastad af Preste- och Borgare-Stånden, hvilka för sin del godkänt §:n med den lydelse, densamma af de Kommitterade erhållit; Men som Utskottets förslag blifvit autaget af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet får Utskottet, med vidblifvande af sin förra, således af Två Riksstånd gillade, mening, vördsamt inbjuda Preste- och Borgare-Stånden: att i afseende på lydelsen af ifrågavarande 13:de § med de öfriga tvänne Stånden sig förena.
Af 19:de §:n, hvars 2:dra och ‘helje momenter blifvit af samtliga Stånden godkända utan förändring, har l:a mom. genom Tre stånds sammanstämmande beslut erhållit följande, från Utskottets förslag i viss mån afvikande lydelse: ”Till Urtima möte kan Landstinget sammanträda endast i ”de fall, att antingen tro fjerdedelar af tingets på lagtima ”möte såsom närvarande antecknade medlemmar derom för ”handläggning af vissa bestämda ärenden öfverenskomma eller ”ock Kongl. Maj:t omedelbart eller på framställning af Dess ”Befallningshafvande urtima möte påbjuder. 35 § har enligt Kommitterades och Utskottets förslag följande lydelse ”Ordföranden vakar öfver ordningen vid Landstingets förhandlingar, lemnar or’ det åt tingets ledamöter i den ordning de sig dertill anmält, återkallar till ”ämnet och ordningen den talare, som sig derifrån aflägsnar, och kan efter varning ”låta utvisa den åhörare, som sig oskickligt förhåller.”
Denna § har blifvit utan förändring godkänd af Preste- och Bonde-Stånden, hvaremot Ridderskapet och Adeln ansett §:n böra lyda sålunda: ”Ordföranden vakar ”öfver ordningen vid Landstingets förhandlingar och lemnar ordet åt tingets ledamöter i den ordning de sig dertill anmält.” — och Borgare-Ståndet tillagt §:n denna lydelse: ”Ordföranden kan efter varning låta utvisa den åhörare, som sig ”oskickligt förhåller.”
Då således Kommitterades af Utskottet biträdda förslag om intagande i denna § af den bestämmelse, att Ordföranden skulle ega att till ämnet och ordningen återkalla den talare, som sig derifrån aflägsnar, blifvit ogilladt af tvänne Riksstånd, men deremot såväl den del af §:n, som föregår nämnda bestämmelse, sorn don, hvilken efterföljer densamma, hvar för sig blifvit godkänd af trenne Riks-Stånd, lärer ifrågavarande § få anses vara af Rikets Ständer antagen, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 201. 3 med utelemnande af orden ”återkallar till ämnet och ordnin’’gen den talare, som sig derifrån aflägsnar.” Enligt Utskottets förslag har 39 §:n denna lydelse: ”Eör hvarje fråga, som ”till behandling förekommit, skall Ordföranden, sedan öfverläggningen förklarats ”slutad, framställa proposition så affattad, att den må kunna med ja eller nej besvaras.
Ordföranden tillkännagifve derefter, huru enligt hans uppfattning beslu”tet utfallit, och befäste detsamma, der omröstning ej begäres, med klubbslag.
”Äskås omröstning, skall den med slutna sedlar verkställas och tillkomme dervid ”hvarje Landstingsman en röst.” ”Före sedlarnes öppnande skall i frågor, som genom enkel röstöfvervigt ”afgöras, en sedel afläggas, för att, der rösterna äro lika delade, bestämma beslu”tot” — Och har §:n med denna lydelse blifvit utan förändring godkänd af Presteoeh Bonde-Stånden.
Deremot har Ridderskapet och Adeln ansett l:sta momentets mellersta punkt böra utgå och Borgare-Ståndet antagit §:n med en sålunda förändrad lydelse: ”för ”hvarje fråga, som till behandling förekommit, skall Ordföranden, sedan öfverlägg”ningen förklarats slutad, framställa proposition så affattad, att den må kunna med ’’ja eller nej besvaras.
Äskas omröstning, skall den verkställas öppen och, utfälla ,'rösterna lika, gällö don mening, som af Ordföranden biträdes.”
Då Borg are-Ståndets särskilda mening, att i Landstinget förekommande omröstningar böra ske öppet, icke delats af något annat Riks-Stånd och således ej kan till ändring af §:n föranleda, samt den af Utskottet föreslagna bestämmelsen, att efter framställd proposition Ordföranden skall tillkännagifva, huru enligt hans uppfattning beslutet utfallit och, der omröstning ej begäres, detsamma med klubbslag befästa, blifvit förkastad af tvänne Riks-Stånd och således förfallit, torde ifrågavarande § få anses vara af Rikets Ständer godkänd med utelemnande ur l:sta momentet af punkten: ”Ordföranden till"kännagifve derefter, huru enligt hans uppfattning beslutet "utfallit och befäste detsamma, der omröstning ej begäres, med "klubbslag.” 17:dc §:n lyder enligt de Kommitterades förslag som föijer: ’De afgifter, ”sorn af Landstinget blifvit till uttaxering beslutade, utgå i förhållande till den "bevillning för egendom, rörelse, lön eller annan inkomst, som af en hvar skattskyldig till Statsverket erlägges, på det sätt, att den summa, som af Landstinget ”blifvit till uttaxering bestämd, jemföres med hela det för ofvannämnda föremål "från länet till Statsverket utgående bevillningsbelopp, då sig visar, huru mångå ”ören Riksmynt i landstingsskatt belöper sig på hvarje Riksdalers bevillning.
4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial N:<> 201.
”Slutar sig det sålunda bestämda öretalet med ett bråk, bör detta till helt öre ”höjas.” ”De särskilda afgifter, som utgå för tillverkning eller försäljning af bränvin ”eller andra brända eller distillerade drycker äfvensom bevillning, som pålagts ”utan hänsigt till motsvarig inkomst, må vid bestämmande af landstings-utskylder ”ej i beräkning tagas.”
Utskottet har härvid icke tillstyrkt annan förändring, än att orden ”äfvensom bevillning, som pålagts utan hänsigt till motsvarig inkomst” skulle ur §:n utgå.
Af Riks-StåndeU har endast Bonde-Stånclet utan anmärkning godkänt §:n med den af Utskottet tillstyrkta förändring.
Deremot har Borgare-Ståndet ansett §:n böra hafva denna lydelse: ”De al'”gifter, som af Landstinget blifvit till uttaxering beslutade, utgå i förhållande till ”taxeringsvärdet af den fasta egendomen inom hvarje kommunal-samhälle på det ”sätt, att den summa, som af Landstinget blifvit till uttaxering bestämd, jemföres ”med hela det för länet sednast fastställda taxeringsvärde, då sig visar, huru ”mångå Riksdaler Riksmynt i landstingsskatt belöper sig på hvarje kommun.
”Inom kommunen fördelas denna skatt såsom andra kommunal-utskylder.” Preste-Ståndet antog §:n i enlighet med det särskilda förslag, Riks-arkivarien Nordström inom Kommittéen i afseende derå framställt och hvilket har följande lydelse: ’’De afgifter, som af Landstinget blifvit till uttaxering beslutade, skola i ”allmänhet utgå i förhållande till den bevillning för egendom, rörelse, lön eller ”annan inkomst, som af enhvar skattskyldig till Statsverket erlägges, på det sätt, ”att den summa, som af Landstinget blifvit till uttaxering bestämd, jemföres med ”hola det för ofvannämnda föremål från länet till Statsverket utgående bevillnings”belopp, då sig visar, huru många ören riksmynt i laudstings-skatt belöpa sig på ”hvarje Riksdalers bevillning.
Slutar sig det sålunda bestämda öretalet med ett ”bråk, bör detta till helt öre höjas.
Men i fråga om företag eller åtgärder, för ”hvilka afgifter eller arbetsbidrag böra enligt lag endast från hemman och fastighet utgå eller i afseende å hvilka andra grunder för kostnadernas uttaxering äro ”bestämda, ställe sig Landstinget till efterrättelse hvad sålunda stadgadt är.
Då ”i andra fall fråga om afgifters uttaxering uppkommer, skall grunden derför först ”bestämmas.” Slutligen har Ridder skaget och Adeln å §:n godkänt följande lydelse: ”De ”medel, som enligt § 46 skola af länets innevånare erläggas, fördelas på häraderna ”och städerna i länet i förhållande till summan af den Bevillning efter 2:dra Ar”tikeln Bevillnings-stadgan, som från hvarje kommun för året utgår till Staten.
”Den på kommunen belöpande andel uttaxeras efter samma grund, som kommu”nal-utskylderna och uppbäres jemte dessa samt insättes af kommunernas uppbördsman i Landt-ränteriet under benämning Landstingsmedel.”
Sedan vid handläggningen af andra §§ i denna förordning Rikets Ständer beslutat, att
Landstinget skall ega rätt att till bekostande af företag', sorn detsamma ansett för länet nödiga eller nyttiga, besluta upptagande af skattebidrag från länets innevånare äfvensom att sådana beslut, för att blifva gällande, skola” likasom Landstingets beslut i allmänhet, underställas Konungens Befällniugshaf - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 201. 5 vande, utom då bidragen erfordra uttaxering för längre tid än 5 år, i hvilka fall beslutet icke vinner tillämplighet, innan detsamma blifvit godkändt af Kongl. Majit och dessutom icke kan tillvägabriugas med mindre än att § af de afgifna rösterna äro derom ense, har Utskottet nu att utlåta sig i anledning af de särskilda Ståndens beslut i fråga om den grund, som vid fördelningen på länets innevånare af de erforderlige skattebidragen bör följas, en fråga, som enligt Utskottets tanke är af don hufvudsakliga vigt, att på dess lyckliga lösning hela Landstings-inrättningens framgång i väsendtlig mån beror.
De särskilda Riks-Ståndens beslut i afseende på denna fråga hafva utfallit mycket olika.
Å ena sidan har B onde-Ståndet, med godkännande af Utskottets förra förslag, ansett Bevillningen till Staten för egendom, rörelse, lön eller annan inkomst böra antagas såsom ensam, för alla landstings-skatter oföränderligen lika fördelningsgrund.
Å andra sidan har Borgare-Ståndet såsom sådan grund i afseende på bidragens fördelning emellan kommunerna uppställt fastighetsvärdet enligt taxeringslängden och i afseende på deras fördelning inom de särskilda kommunerna samma grund, som för kommunal-utskylder i allmänhet är stadgad.
Emellan dessa Stånds beslut stå de två öfriga Ståndens, båda likväl omisskänligen närmande sig mera Bonde-Ståndets mening, än den som gillats af Borgare-Ståndet, Så har Bidderskapet och Adeln i afseende på bidragens fördelning emellan länets särskilda härader och städer äfvensom inom stadskommunerna antagit den af Bonde-Ståndel gillade grund eller andra Artikelns bevillning, hvaremot i afseende på fördelningen inom landskommunerna Bidderskapet och Adeln lika med Borgareståndet såsom fördelningsgrund godkänt skatteöres-beräkningen.
Och slutligen synes äfven Preste-Ståndet hafva såsom regel antagit Bevillningen efter 2:dra Artikeln till fördelningsgrund, likväl med ett tillägg, som — derest detsamma blifvit af Utskottet riktigt uppfattadt — skulle i högst väsendtlig mån modifiera denna regel och göra fördelningsgrunden i hvarje särskildt fall, der densamma ej vore i lag bestämd, beroende af Landstingets fria beslut, Yid denna öfversigt af de särskilda Riks-Ståndens olika meningar har Utskottet iakttagit dels att den väsendtligaste skiljaktigheten dem emellan synes bero på den olikhet, som i afseende på förevarande fråga anses förefinnas emellan landsbygdens och städernas intressen, dels ock att den af Bonde-Ståndet i enlighet med Utskottets förra förslag godkända fördelningsgrunden eller Bevillningen efter 2:a Artikeln likaledes blifvit i hufvudsaken antagen af Bidderskapet och Adeln och derjemte äfven i viss mån vunnit erkännande af Preste-Ståndet.
Utskottet tror sig derföre bäst motsvara sin uppgift genom att till grund för sitt förmedlingsförslag lägga länsskatternas fördelning efter 2:dra Artikelns bevillning och dervid tillika tillse, huru denna grund må kunna jemkas, så att afseende, såvidt möjligt, fästos äfven å den åsigt, sorn genom Borgare-Ståndets beslut synes hafva blifvit uttalad, nemligen att en fördelning ensamt efter den nämnda grunden skulle för städerna blifva allt för betungande.
För att sätta Rikets Ständer i tillfälle bedöma, i hvad grad denna åsigt kan ega giltighet eller ej, anser sig Utskottet böra nämna, att, om 2: dra Artikelns Bevillning, enligt nu gällande stadga, uteslutande följes vid läns-skatternas fördelning, så komma städerne i ungefär en tredjedel af Rikets samtliga län, att ensamma betala omkring hälften af hola det för länet erforderliga belopp och i ett 6 Allmänna lksväs- och Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 201. län, nemligen Göteborgs, icke så obetydligt derutöfver.
Utskottet anser för sin del ett sådant förhållande väl kunna gilva giltig anledning till den nämnda farhågan å städernas sida, helst det icke saknas skäl till det antagande, att Landstingens verksamhet hufvudsakligen kommer att omfatta företag, som endast eller åtminstone i första hand afse landsbygdens och landtmannanäringens intressen.
I fråga nu om jemkning af den ofvan uppställde grundsatsen om Länsskatternas fördelning efter Bevillningen, så att skäligt afseende fästes äfven å Städernas billiga anspråk, finner Utskottet sig under närvarande förhållanden icke kunna söka denna jemkning på annan väg än genom medgifvande af åtminstone möjlighet till undantag från regeln för sådana företag, som i ett eller annat afseende kunna anses vara för städerna främmande.
I detta hänseende finner Utskottet först och främst uppmärksamhet böra fästas vid det af Preste-Ståndet godkända stadgande, att i fråga om företag eller åtgärder, för hvilka afgifter eller arbetsbidrag böra, enligt
Lag, endast från hemman och fastighet utgå eller i afseende å hvilka andra grunder för kostnadernas uttaxering äro bestämda, Landstinget skall ställa sig till efterrättelse hvad sålunda är stadgadt, Ett sådant stadgande i förevarande § skulle ega tillämplighet på åtskilliga företag, som endast i aflägsnare mån beröra städernas intressen, och då dessutom alldeles enahanda stadganden redan blifvit af Rikets
Ständer godkända i fråga om fördelning af kommunalutskylder såväl i städerna, som på landet, synes till och med följdriktigheten fordra att detsamma äfven här iakttages.
Härmed torde dock icke tillräckligt vara vunnet för det afsedda ändamålets uppnående, emedan utom de företag, i hvilka grund för kostnadens uttaxering redan är i Lag bestämd, många andra vigtiga och kostbara företag till jordbrukets och dit hörande näringars förkofran kunna komma att på Landstingen föreslås och beslutas, i hvilka länets städer icke hafva annat intresse än det allmänna och aflägsna som hvarje kommun af riket äfven utom länet måste erfara för allt, som kan lända till fromma för någon del af fosterlandet, Hit höra t. ex. anstalter för vattensjuka markers uttappning, för skogsplantering och skogsskötsel, för undervisning i åkerbruk och ladugårdsskötsel o. s. v. I afseende på sådana företag torde den enklaste och naturligaste utvägen till sammanjemkande af de olika intressena vara den, att
Landstinget sjelf medgifves rättighet att i afseende på ett der föreslaget företags särskilda beskaffenhet att ensamt eller åtminstone i ojemförligt öfvervägande grad åsyfta jordbrukets och landtmannanäringens, eller måhända någongång stadsmanna-näringarnes befrämjande och förkofran, då fråga derom väckes, bestämma den särskilda grund för kostnadens fördelning som finnes i det fallet vara med billigheten mest öfverensstämmande.
Och har Utskottet derföre i §:n intagit ett stadgande i den antydda syftningen.
I de fall åter, då hvarken genom lag eller sådant beslut, som nyss är omnämndt, särskild taxeringsgrund blifvit bestämd, gäller naturligtvis den ofvan uppställde regeln eller Bevillningen efter 2:dra Artikeln, i afseende hvarå de närmare bestämmelser, som Kommitterades förslag innehåller funnits lämpligen kunna bibehållas
Hå vidare 2:dra mom. af §:n, som innehåller en bestämmelse om att afgifter för tillverkning och försäljning af spirituösa drycker vid landstingsutskylders bestämmande ej må tagas i beräkning, blifvit af 3 Stånd uteslutet och således förfallit, får Utskottet, på grund af allt, som sålunda blifvit anfördt, vördsamt inbjuda samtliga Riks-Stånden att förena sig om antagande å 47 § af denna lydelse: ”1 fråga om företag eller åtgärder, för hvilka afgifter eller ”arbetsbidrag böra, enligt Lag, från hemman och fastighet utgå Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 201. 7 ”eller i afseende å hvilka andra grunder för kostnadernes ut”tagning äro bestämda, ställe sig
I öfrigt må Landstinget med ”afseende på ett föreslaget företags särskilda beskaffenhet ega ”att särskildt bestämma grunden för uttaxering af de medel, ”sorn för dess utförande erfordras. ”1 alla de fall, då inga sådana bestämmelser finnas meddelade eller sådant beslut är fattadt, sorn i föregående mo”ment omtalas, böra de afgifter, som af Landstinget blifvit ”till uttaxering beslutade, utgå i förhållande till den bevillning för egendom, rörelse, lön eller annan inkomst, som af ”en hvar skattskyldig till Statsverket erlägges på det sätt, ”att den summa, sorn af Landstinget blifvit till uttaxering bestämd, jemföres med hela det för ofvannämnda föremål från ”länet till Statsverket utgående bcvillningsbelopp, då sig visar, ”huru många ören Riksmynt i landstingsskatt belöpa sig på "hvarje Riksdalers bevillning.
”Då fråga om grunden för afgiftens uttaxering uppkom”mer, skall denna fråga först afgöras.
Framställes inom Landsting påstående, att företag, hvarom förslag blifvit väckt, är ”af den beskaffenhet, att endast stad eller land af företaget ”kan hafva någon nytta, och att förthy i förra fallet landet ”och i det sednare städerna må från bidrag till det företaget ”befrias; då skall jemväl öfver sådan framställning beslutas ”innan hufvudfrågan till afgörande företages.” 48 § lyder enligt Kommitterades förslag, emot hvilket i denna del Utskottet ej haft något att erinra, sålunda: ”Till ledning för landstingsskattens bestämanande böra Häradsskrifvnrne på landet hvarje år efter slutade taxeringsförrätt”ningar till Landstingets Ordförande genom Konungens Befallningshafvande insända förteckningar, som för hvarje socken summariskt upptaga beloppen af åsatt ”bevillning särskildt för i mantal satt jord, för annan fast egendom samt för rökelse, lön eller annan inkomst.
Genom Konungens Befallningshafvande insände ”Magistraterna dylika uppgifter för Städerna och Regements-skrifvarne uppgifter å ”löntagares vid Regementena lönebevillning; hvarefter Landstingets Ordförande ”låter genom räkenskaps före. ren deraf upprätta sammandrag, upptagande hela länets ”bevillnings-summa samt huru mycket sig belöper å hvarje stad eller socken.”
Med denna lydelse har ock §:n blifvit godkänd af Preste- och Bonde-Stånden utan anmärkning samt af Bidderskapet och Adeln utan annan ändring än att ordet ”bestämmande” i §:ns första rad ansetts böra utbytas emot orden ”fördelning mellan kommunerna", hvaremot Borgare-Ståndet tillagt §:u en sålunda förändrad lydelse: ”Till ledning för landstingsskattens bestämmande böra Häradsskrifvärne på landet ”hvarje år efter slutade taxeringsförrättningar till Landstingets Ordförande genom 8 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 201. ”Konungens
Befallningshafvande insända förteckningar, som för hvarje socken sum”mariskt upptaga beloppen af åsatt taxeringsvärde.
Genom Konungens Befallningshafvande insände Magistraterna dylika uppgifter för städerna, hvarefter Landstin”gets Ordförande låter genom räkenskapsföraren deraf upprätta sammandrag upptagande hela länets taxeringsvärde samt huru mycket sig belöper på hvarje stad ”eller socken.”
Då de af Ridderslcapet och Adeln samt B or g are-Ståndet beslutade ändringar af denna § hvar för sig blifvit gillade allenast af ett Riks-Stånd och således föi*- fallit, måste §:n anses af Rikets Ständer godkänd med den lydelse Kommitterade derå föreslagit. 49 § har, enligt Kommitterades och Utskottets förslag denna lydelse: "Konungens Befallningshafvande ombesörjer på Landstingets derom framställda be”gäran, att de till uttaxering beslutade medel varda genom vederbörande Häradsskrifvare, Magistrater och Regements-skrifvare i sammanhang med kronoskat”terna, under benämning
Landstingsmedel debiterade och af vederbörande uppbördsman indrifna samt i Landtränteriet insatta inom den tid och med det an”svar, som är för Kronans uppbörd stadgadt.”
Denna § har blifvit utan ändring godkänd af Bonde- och Breste-Stånden, hvaremot Ridderslcapet och Adeln samt B or g are-Ståndet å § antagit denna lydelse: ”Konungens Befallningshafvande ombesörjer på Landstingets derom framställda be”gäran, att de till uttaxering beslutade medel varda inom kommunerna i länet ”under benämning landstingsmedel debiterade och af vederbörande uppbördsman ”indrifna samt i Landt-ränteriet insatta inom den tid och med det ansvar, som är ”för Kronans uppbörd stadgadt.”
Då den förändring, Ridderslcapet och Adeln samt Borgare-Ståndet i denna § vidtagit, grundar sig på samma Stånds vid 47 § sammanstämmande fattade beslut derom, att landstingsskatterna borde först fördelas på länets städer och landskommuner samt derefter inom hvarje kommun fördelas på dess röstegande medlemmar, men detta beslut, derest Utskottets vid 47 § framställda inbjudning vinner bifall, kommer att förfalla, får Utskottet således vördsamt inbjuda Ridderslcapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, att i afseende på 19:de §:ns lydelse med de två öfrige RiksStånden sig förena.
STOCKHOLM, tryckt hos Isaae Marcus, 1860.
Allmänna Besvärs- orh Ekon om i-Ut skottets Betänkande N:o 202. i M:o 202.
Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Okt. 1860, kl. 11 f. ra.
Betänkande, i anledning af väckt motion om undersökning rörande till flottan hörande segellinieskepps användbarhet för krigsbruk m. m.
Väliofliga Borgare-Ståndet har till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterat ett memorial, deruti Herr Wahlström, G., anfört, att han såsom Statsrevisor ur officiela källor erfarit alt vår örlogsflotta icke allenast bestode nästan uteslutande af föga tidsenliga segelfartyg, utan äfven att dessa befunne sig i ett ofullständigt tillstånd,; så att utaf åtta segellinieskepp endast två voro i tjenstgöringsstånd, deraf dock det ena vore ett sjukskepp, som saknade bestyckning.
Vi egde sålunda i sjelfva verket endast ett linieskepp i tjenslbart skick; vidare vore ännu ett i användbart stånd, men de öfriga fem ur tjenstgöringsstånd.
Detta vore bedröfligt nog, men det kunde icke genom något Rikets Ständers tillgörande hindras att skepp med tiden ruttnade och blefve odugliga.
Hvad som deremot nu kunde förekommas genom inställande af vidare reparation, vore ett onödigt bortslösande af Statens medel till underhållandet af en flotta, som icke förtjenade att underhållas.
Om det för ett tiotal af år sedan ansågs tvifvelaktigt, huruvida ifrågavarande skepp möjligen kunde till krigsbruk användas och derföre borde konserveras, så syntes de sednare årens erfarenhet hafva nogsamt ådagalagt, att det numera icke kunde ifrågasättas att sända dylika fartyg till sjös emot en fiende.
Då detta vore gifvet, återstode till begrundande den rent ekonomiska frågan, huruvida man fortfarande skulle bortkasta penningar på ett fullkomligt ändamålslöst sätt.
För att emellertid icke framkalla något beslut, der ansvaret skulle uteslutande hvila på Rikets Ständer, vore lämpligast att i underdånig skrifvelse fästa Kongl Maj:ts uppmärksamhet på förhållandet, hvarföre hemställdes att Rikets Ständer måtte besluta att hos Kongl.