Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Säg mig inte det!
Du ä' litet svartsjuk.
tvärt.
Allvarligt.)
Men det ä' en snäll gosse, en riktigt präktig gosse, en så'n som man får leta efter med ljus och lykta.
Både intelligens och bara inte vore olyckligt kär... (Sätter handen för munnen.)
I dig? gnista, ser du!
Och arbetskraft med!
HANNA. inte ha sagt.
Men det där borde jag WALTER.
HANNA. tiga.
Det förstås ändå.
Jag vet inte, hur jag
Vi lofvar hvarann aldrig att
kunde komma att säga det.
(Slår om.)
Men för resten ä' det ingen skam att vara olyckligt kär, snarare en heder.
WALTER (småleende). hederspojke.
Han ä' verkligen en WILHELM THORIN (från tamburen).
HANNA. när man talar om dig?
Troll ringer inte.
Ringde du.
Det hörde vi inte.
THORIN. Kanske jag störde... WALTER. skulle just gå in till mig.
Nej, för all del.
Sitt ner, gamle vän.
Jag Hvad ä' du för ett troll som står i porten, THORIN.
HANNA. vi ha pratat i tio minuter.
Det var det längsta på en hel månad.
WALTER (skakar hand med Thorin). stannar väl till middagen?
Pliktens martyr, ser du...
Du THORIN. Restauranten, där vi fodras.
Tack du, jag ä' väntad på högkvarteret.
WALTER. med porträttet?
Frid med dig då.
(I dörren.)
Hur går det THORIN.
Åh jo...!
Pö om pö, det vill säga, uselt.
WALTER. tid att sitta.
(Walter går.)
THORIN. ju hygglig!
Hvad tog det åt honom i dag?
Han var HANNA.
Var han?
Ja, ser du...
Hör du, Wille, har du aldrig talat illa om mig någon gång?
THORIN.
Om dig...?
Se så, raska på nu bara!
Hanna har väl HANNA.
Ja, tänk, att du inte gått förut.
HANNA. färg på håret, eller stora fötter, eller någonting i den vägen?
THORIN. Nej, hur skulle jag kunna säga det?
HANNA. ska man bara tala godt om folk, då blir det ju Åh, sån't där kan man väl säga!
Hvarför Sagt, att jag har för kort haka, eller ful
ingen sann bild af dem.
Man ger ju människor falska föreställningar på det viset.
Nästa gång mig det! du talar om mig, ska du tala illa om mig.
Lofva THORIN. Men...
Kan jag göra dig en tjänst med så litet, så.
För ser du, jag talar illa om dig.
HANNA. hals och går på sned som en flundra.
THORIN. så förtjust i mig i dag.
THORIN. Hm, ja, det finns de, som tycker om flundror.
Aha, nu förstår jag.
Det ä' därför, han ä' HANNA.
Jag har sagt, att du har kort hår och lång
HANNA. kunna tala om allting för hvarann, allt hvad man tänker, och allt hvad man gör, och allt hvad man säger.
Det ä' bästa beviset på, att Jag har sagt, att du ä' olyckligt kär med.
Skulle det också vara ett bevis på...
HANNA. förstår du, Det föll sig precis lika lätt, som om jag skulle ha sagt, att du tycker om att måla nattstämning.
THORIN. andra tungt här i världen.
Ja, för den ena faller det sig lätt, för den HANNA. för dig att vara olyckligt kär.
Det hör till din karakter.
THORIN. Hva för något?
Först Elin Öhman, så den där aktrisen, och så Bertha Lindfelt.
Alltihop på fyra månader.
Nå! -- Än se'n då?
Åh, jag tycker, det faller sig mycket lätt Ser du, det kom så där, så där händlsevis, Men ä' det inte bra skönt ändå, Wille, att
man ä' verkliga, goda vänner.
(Sänker hufvudet.)
Se'n blir det väl någon annan.
THORIN. Nej du, den här gången ä' det punkt.
För den sagan, ja.
THORIN. ä' jag ett kräk?
För den!
(Rätar på sig.)
Ä' jag en karl, eller HANNA. tre gånger på fyra månader, då vore du ett gånger du vill.
Du ä' en karl.
Om du vore lyckligt kär
kräk, men olyckligt kär kan du vara så många THORIN (går omkring med händerna i byxfickorna).
Det ä' visst värdt att tala med dig!
Jag såg henne i dag.
Hon var uppe på ateliern
under morgontimmen.
Ny klädning.
Gulgröngrått.
Någonting ljufligt.
Röd och grön rosett på axeln.
Stod och slank mot fönsterposten.
Kammarduksnäsduk med spets.
Torkade fingrarna efter en uppäten apelsin.
Drog dem en och en.
Du skulle ha sett en så'n blick!
Som om jag varit en nyfödd myggunge...
Hon gick väl snart?
THORIN. Ja.
Och se'n arbetade du på Psyche? THORIN. Ja.
Och gjorde något bra?
THORIN. mjukt i veka lifvet, någonting »kom och tag mig!» HANNA. kär.
Om man inte når sitt mål i verkligheten, på en konstnär, att han ä' olyckligt kär.
Då står han inte stilla.
THORIN. som ä' lyckligt kär!
Jag... ja...
THORIN. Du står stilla, du!
HANNA (häftigt). meningen här i huset, att allting ska stå stilla Men jag vill inte stå stilla!
Det är nog Men då ä' det tusan så synd om dig, Hanna, HANNA.
Det ä' bara för du ä' olyckligt Kanske.
Inte utan.
Jag fick någonting
så söker man det i konsten.
Det ä' just tecknet
THORIN (med en lång blick).
tankar och känslor och allting utom fingrar och läppar -- för kyssas får man då.
Men jag ska säga dig en sak, Wille... jag ä' olyckligt kär, jag med!
THORIN. Du!... I hvem?
Inte i dig.
THORIN. I hvem då?
I många.
THORIN. Det var illa, det.
HANNA. människor, som jag inte får vara tillsammans med.
Jag ä' olyckligt kär i alla böcker, som jag inte får läsa, i alla pjeser, som jag inte får Och så ä' jag olyckligt kär i en särskildt.
THORIN. En särskildt?
I Walter.
THORIN. Nå, det var då inte så värst riskabelt.
HANNA. tid, och jag borde heller inte ha tid, tycker Jag får aldrig se honom.
Han har inte Ja, jag ä' olyckligt kär i alla intressanta
se, i allt roligt, som jag inte får vara med om.
tant.
Och har man en stund att vara tillsamett dussin gamla gummor, som i kväll till exempel.
Stor societet hos tant Lunell.
Gå inte dit, det ä' det enklaste.
HANNA (med en grimas).
Råd mig, men råd mig inte dumt! THORIN. oss och går på opris.
Vi schappar, du och jag, tar Karin med HANNA.
mans, så ska man bort och sitta och gäspa med
Herre gud, den som inte hade några tanter!
THORIN. hufvudvärk.
Sköt dem förståndigt bara.
Försök med HANNA. -- Men pengar?
Om jag skulle...
Du har gnistan, Wille! THORIN. det.
(Tar fram ett par sedlar.)
Panneaun.
HANNA. mycket!
(Stoppar hastigt sedlarna i fickan.)
Det ä' inte värdt, att tant ser det.
Hon tycker inte du ä' en hedersvän! om, att man säljer sin konst i småbitar.
Tack, THORIN.
Nå, hufvudvärk och teater?
Har du sålt den åt mig!
(Hoppar.)
Och så Du sa något!
Jag kom ju hit för
HANNA (fundersamt, med handen i fickan).
Det vore nog härligt, förstås...
THORIN. Kläm till då!
Men din syster kanske inte vill...
THORIN. Jo då, hon ä' alltid hågad.
Och så vet jag inte, om jag törs...
ADA (från höger med ett handarbete).
God dag! -- Hvad ä' det Hanna inte törs?
Han vill förleda mig till dumheter.
THORIN. Jag!
Det behöfver hon inte mig till.
Stanna du kvar och ät middag, Wille, så ä' du räddad från världens faror för en stund.
THORIN. sig.)
Jag får lof att kila.
Nej tack, jag ä' redan förskrifven.
(Bockar HANNA (följer honom till dörren).
Det var hyggligt, att du kom.
Ni ä' kända bägge två.
THORIN (sakta). om du har hufvudvärk.
Då tittar jag upp i eftermiddag och hör, HANNA.
Yet du, det ä' inte värdt... THORIN. Hvad nu!
Sjåpa dig inte.
ADA (ropar åt höger).
Ernst!...
BERGENHJELM (utanför). Ja-a.
ADA. snäll!
Kom och håll i litet garn åt mig, ä' du BERGENHJELM (i dörren). gaf dig?
Hvar har du gjort af nystfoten, som jag ADA.
Det ä' så tråkigt att springa efter den.
(Sätter sig och tar garndockan.) ADA.
Förr i tiden visste du inte något roligare än att hålla i garn åt mig.
Då kysste du mig nystanet. på fingrarna, så fort jag kom i närheten med Naturligtvis.
Jag vill allt hvad
Liten vill.
Och nu kysser jag dig på munnen i stället.
(Kysser henne.) ADA. mycket fortare.
Det ä' bara för att komma ifrån det så BERGENHJELM (brister ut i skratt). höra, hur hon räknar algebra.
Hvad gör du därborta med handen i fickan?
HANNA. dricker ju champagne till ostron?
Har du sålt din panneau?
Då ska vi festa!...
Det ä' inte alls sagdt, att du får vara med.
Men jag skulle vilja ha något roligt i kväll.
I kväll?
Du vet ju...
Jag räknar bara litet, jag med. -- Man BERGENHJELM.
Jo, du kan, du! -- Hanna, kom ska du få HANNA (tankspridt).
HANNA (suckande).
BERGENHJELM. vagn.
Och så far vi till Ulriksdal och äter frukost.
Säg, Ada?
På söndagen?
ADA. gram, så jag måste sy två på en dag, och ändå får jag hålla på i åtta timmar.
Märk med bläck! ADA (indignerad). ha det.
-- Och så ska serveterna fållas också.
Fålla på maskin, vet jag!
ADA. veter på maskin!
Nej men, Hanna, ä' du tokig!
Fålla serHANNA.
Hvem ser på det, kära du!
När folk kommer hem till mig en gång, så ska jag ge fållar och monogram.
Roligare ska de ha. dem annat att tänka på, än att sitta och syna Med bläck!
Nej, så tarfligt vill jag inte HANNA.
Jag har kommit så efter med mina monoVi väntar till i morgon, så bjuder jag på
Bravo! ADA. jag gör, Ernst.
Jag sitter och arbetar för vårt blifvande hem hela dagen... och så... och sa sätter du inte en smula värde på det.
BERGENHJELM. visst gör jag det...
Men, min lilla söta flicka, visst gör jag det, HANNA. ä' maskinfåll eller handfåll på serveterna här i huset?
BERGENHJELM (funderande).
Ä' det monogram eller inte på dem då?
BERGENHJELM. se efter.
Jag tror...
Ja. -- Nej. -- Jag ska gå och HANNA. din tillkommande man, som du sträfvar och arbetar åtta timmar om dagen.
ADA (ond). med allt hvad jag gör.
Du ska förstås försvara dig på något vis, för att du går omkring och ä' lat.
Jaså, du menar, att det ä' ingenting bevändt Ser du, Ada!
Det ä' åtminstone inte för Hör du, Ernst, kan du säga mig, om det Jag trodde ändå, att du uppskattade, hvad
Ada lilla...
HANNA. på att låta stänga in mig och aldrig få komma ut i världen, utan bara sitta och sy och sticka.
Du trifs med det, du.
Nej, du vill ha roligt, du!
HANNA. lika trefligt hem som du.
Jag syr på maskin, när du har broderade.
Och på så'nt där spar mycket väl att jag både kan och vill arbeta, Ja, det vill jag, och ändå ska jag ha ett Lat! (Paus.)
Därför att jag inte vill gå in
när du syr i hand.
Jag har väfda flossakuddar, man in ett halft lif, ser du.
För resten vet du fastän jag inte vill knoga i onödan.
(Slår om.) ut på egen hand och har lifvadt.
Ernst du, eftersom Ada inte har tid, så går vi BERGENHJELM.
Då far vi till Ulriksdal.
ADA (rycker härfvan af honom). höfver jag ingen hjälp.
När du bara ska trassla till garnet, så beHANNA.
Eller också går vi ned på isen, som förra söndagen.
(Springer fram till fönstret.)
Åh, ett så'nt härligt väder!
Jag skulle vilja ut en stund innan middagen.
Farbror dröjer nog ännu.
(Andas på rutan och skrifver något med fingret.)
BERGENHJELM (lutar sig bakåt på stolen).
Hvad ä' det, du skrifver?
Mitt valspråk.
BERGENHJELM. i solen!» (Hanna stryker ut och skrifver nytt.)
Hvad blir det nu, då?
Ditt valspråk.
BERGENHJELM (reser sig till hälften).
ADA (sätter hastigt dockan öfver hans händer).
Försök, om du kan sitta stilla ett tag till!
BERGENHJELM. stryker ut.)
Nej, låt mig se!
Ser du nu, då?
BERGENHJELM. och springer fram till fönstret.)
Ut i leken!
Ja så, Ut i... ut i...
(Kastar härfvan Hm!
Jag trodde, det var slut, jag.
(Hanna HANNA (skrifver större).
Ja så, detsamma, som du skref på isen:
»Ut
jag leker bara, jag!
(Hanna nickar.)
Jag, som ä' det var orättvist!
HANNA. vill ut och leka.
Det ä' skillnaden oss emellan.
en så'n allvarlig människa!
Nej, hör du, Hanna,
Jag vill ut och sola mig, och du
BERGENHJELM. en liten kattunge?
Ja så, du ä' en förståndig kisse, och jag ä' HANNA. höfver stadga dig betydligt.
Ja-a, du ä' mycket barnslig, Ernst.
Du beBERGENHJELM. leka, du med?
Liksom inte du skulle vara lifvad för att HANNA.
Jo då, men inte alltid och med allting.
BERGENHJELM. med om allting, bara det ä' roligt.
HANNA (kallt).
Hvad har du egentligen för åsikter om mig?
Att du ä' en liten tjufpojke.
Jag ä' åtminstone inte någon leksak för dig.
Nej, ser man på bara, jag tror, hon blir ond!
Ajö! BERGENHJELM.
Går du ifrån middagen?
HANNA. här nere, tills farbror kommer.
Nej, jag går bara af och an på trottoaren Du!
Åh, det är allt gry i dig.
Du ä' nog
BERGENHJELM (efter henne i dörren).
Jag följer -- med nådig tillåtelse, förstås?
Kors, jag kan väl också få sola mig?
Nå, det ä' då alla människors rättighet! stiger upp och lyssnar vid tamburdörren, går tillbaka och derna för ansiktet.) (De gå.
Ada lägger sitt arbete och ser efter dem,
tar sitt arbete igen, men fäller det i knäet och sätter hänWALTER (från sitt rum, som Hur ä' det med dig?
ADA (uppfarande).
Det såg ut, som om du satt och grät.
Jag bara hvilade ögonen.
Pappa dröjer länge i dag.
Ja, han har väl blifvit hindrad.
Hvar ä' Hanna?
ADA. af sina uppvaktande kavaljerer.
Hon har gått ut och promenerat med en
tänkes ligga intill tamburen).
Ja så, du menar Wilhelm?
ADA (häftigt). skulle jag mena Wilhelm?
Hon han väl fler än honom, en på hvart finger skulle jag tro.
WALTER. grälat?
Du vet visst inte, hvad du säger.
Har ni ADA.
Hvad skulle vi gräla om?
Hvem promenerar hon med?
De gå där nere på trottoaren.
WALTER (ser ut genom fönstret). vis vara svartsjuk, lilla Ada?
Ernst!
Du skulle väl inte händelseADA. ning till än du.
Svartsjuk!
Det har jag inte mera anledWALTER. fult och dumt.
Än jag! -- Ja så...!
Det där ä' fult, Ada, ADA.
Jag känner henne, jag!
Hon kan inte hjälpa och se, hur hon drar Ernst ifrån mig...
Åh, du skulle bara se, hur hon koketterar!
Nej, jag menar inte Wilhelm.
det, för det ä' hennes natur.
Men att gå här
Vet du.
Ada, du skulle skämmas...!
ADA. i rummet, kan han inte stanna fem minuter hos mig.
Om hon också sitter i andra ändan af rummet -- och det gör hon alltid -- så ska Jo, det ä' sanning.
Så fort hon kommer in
han dit.
Hon vill alltid ha tête-à-têter, ser du, del, och hur hon bär sig åt, så får hon alltid någon dit.
och därför sätter hon sig i en vrå som en spin-
WALTER (stampar i golfvet).
Jag tror, ni ä' galna bägge två!
WALTER. du säga till mig.
Du och -- mamma.
-- Och det där vågar ADA.
Du kan se själf, om du vill.
Menar du, att hon inte håller af mig?
Jo bevars, hon håller af många, hon.
Ada...!
ADA. dig, för...
Jag tror till och med, hon håller mest af
För...?
ADA. hon allt, hvad hon önskar sig.
För att... ja, för när hon får dig, så får WALTER.
Och hon har varit din bästa vän, Ada! (Paus.)
ADA (sänker hufvudet i händerna).
Åh, hon gör mig elak! -- Walter, tror du, WALTER.
Jag tror, att du ä' tokig! ADA.
Snyftar.)
Gråt inte! arbete.)
Ada sätter sig och återtar sitt HANNA (tittar in i hatt och uppknäppt kappa).
Vi fångade honom, må ni tro.
Han tänkte (Försvinner igen.)
HERMENS (utanför). sitt sällskap, som om han vore en vinagent, heller.
(Hanna, Hermens och Bergenhjelm komma in.)
Prata slarf!
Man kan väl inte springa ifrån De där tankarna kommer öfver mig så hastigt.
WALTER (lyssnande).
det ä' bara inbillning af mig?
just smyga förbi.
HANNA. kvarter till, och se'n hade herr Hagerlund följt dig tillbaka.
HERMENS (slår med handen).
Det vet hon visst, det!
Och så hade ni följt hvarann en halftimme till.
HERMENS. fröken Nippertipp!
Ta, ta, ta!
Hvad hon måtte vara hungrig, FRU HERMENS (i salsdörren). väl då.
Ä' du ändtligen hemma.
Nå, då äter vi HERMENS (kastar sig i en stol). smörgås, ni!
Och du kan breda mig en, Ada.
Tack, jag försakar så länge.
(Walter och Ada gå.) HERMENS (torkar sig i pannan). häst i selen från morgon till kväll.
Hygglig krake i alla fall, som trafvar utan kusk.
HERMENS. Utan kusk?
Man får då trafva som en Låt mig pusta en stund.
(Till herrarna.)
Ät Du hade naturligtvis gått med ett helt
Som drifver på.
HERMENS. det en riktig basse ändå.
Plikten!
Ja så, ingen annan.
HERMENS. du.
En heter »för hustru och barn».
(Ada och Ingen annan!
Han har många piskor, Jo, min gosse, nog har jag en kusk, och BERGENHJELM (hvisslar).
Walter komma in, den förra med en smörgås åt fadern.)
En heter »för ålderdomen».
En heter »för efterlämnad maka och oförsörjda barn».
BERGENHJELM. hustrur och barn».
Och en heter »för barnabarnsbarnbarns WALTER.
Ja, du tänker väl långt du, pappa.
HERMENS. syster i trettiotre och ett halft år, och jag tänker tänka på er ett och ett halft år till.
Men se'n ä' det stopp.
På min sextiondefemte födelsedå packar vi våra näsdukar och flyger...
Till ett slott vid Mälarstrand...
HERMENS.
Säg, du Tilda?
Bättre upp.
Till Italien, Paris, Spanien.
Jag har tänkt på dig och din mor och din
dag, då ska vi inte ha något kalas, mamma, för
FRU HERMENS. funderar på det där.
Tänk, alla olyckshändelser på tåg och båtar...!
Vi reser snart också?
Åh, Paris! (Knäpper händerna om Walters arm.)
HERMENS. tills ni blir sextiofem år först.
Ni får vänta, HANNA. skulle jag aldrig komma upp i Julikolonnen och stampa, så den svigtade och ängelen skakade på vingarna.
Då skulle jag aldrig kunna gå i Louvren och lefva på färger en hel dag, och aldrig skulle jag kunna få några äfventyr.
HERMENS. ut och resa för!
Nej, min flicka lilla!
Konsten att lefva och konsten att roa sig har du ännu inte lärt dig.
Arbeta, arbeta, arbeta!
Slå ihjäl era egna bekymmer!
Slå så Jo, det där, det var då också något att fara Åh, hvad skulle jag då där att göra!
Då Vet du, det ryser allt litet i mig, när jag
ihjäl bekymmerna för era barn. och gå sedan ut i världen och roa er på ett förståndigt sätt, som rad smak.
BENGENHJELM. skap.
Roa sig med förstånd.
Det var en ny vetenä' värdigt en människa med erfarenhet och lutt-
HERMENS. och främst resa bra, och så ligga bra, och så äta bra.
Och se sig om i lugn och ro. HANNA (först till Hermens, sedan till fru Hermens). Ä' det Paris?
Ä' det Paris?
Nej, det ä' Ja, och om man ska resa, ska man först
bara Stockholm, Gröteborg och Grenna eller hvad som helst.
Men om jag kommer till Paris, då Då vill jag vara parisiska, Och det kan man, ä' man bara en gammal, hederlig svensk.
HERMENS (rasande). flicka!
Ska du ge namn åt din blifvande svär(Reser sig.)
Ja men, farbror...
HERMENS. snart blir sextiofem år, och om jag också släpat ut mig för mina barn och deras framtid, och om jag också hvarken ä' ung eller vacker, så behöfver jag inte vara en »gammal hederlig svensk» för det.
Kom det ihåg!
Jag skall tala om för dig, att om jag också Gammal hederlig svensk!
Vet du inte skäms, vill jag glömma bort, att jag ä' född i Sverige. om man ä' tjugo år, men ä' man sextiofem, då
far, Man ska inte vara näsvis, min kära Hanna.
Men kära, lilla farbror, jag menar bara...
HERMENS. och ta mig en smörgås till. honom.)
Ja, ja, det ä' bra.
Jag tror, jag ska gå in (Går.
Fru Hermens, Ada och Bergenhjelm följa HANNA (ser efter Hermens). vi ska fara till Paris snart!
Säg, Walter?
När vi rå oss själfva?
WALTER. Ä' det därför, du längtar, att vi ska gifta oss?
Därför...?
WALTER. efter.) Hanna!
Det var ju ett förfluget ord. mig...!
(Hanna går ifrån honom.
Han följer Att han inte kan förstå... (Till Walter.)
Förstår du inte det...?
Utan mening.
Förlåt HANNA.
Du känner mig inte, Walter.
Jo! Jo...!
Nej, och jag känner kanske inte heller dig.
Hanna...!
HANNA. lätt att tro alla om godt, hur kunde du säga så åt mig?
WALTER. för min egen skull, helt min.
-- Förlåt mig...!
HANNA (ser honom i ögonen).
FRU HERMENS (i dörren).
Kommer ni inte in?
Jo. BERGENHJELM (i dörren med ett bränvinsglas).
Skål Walter!
Jag har ångrat mig.
Ska WALTER.
(Går in).
FRU HERMENS (till Hanna, som Har du ondt i hufvudet?
HANNA (tar bort händerna).
Jag tror inte, jag vill ha någon mat, vet tant.
Kära barn, du ä' väl inte sjuk? håller händerna mot pannan).
Därför att jag ville höra, att du var min Du, som aldrig ä' småaktig, du, som har så
du inte ha en liten pärla till?
Nej, det ä' inte alls farligt.
Kom nu och ät, så blir det bättre.
BERGENHJELM (i dörren hållande en assiette).
Hufvudvärk!
Det här tar bort hufvud-
värken.
Delikat kaviar.
Du får lof att smaka, när jag gjort mig så här gentil för din skull.
(Fru Hermens går.)
HANNA (tar smörgåsen).
Jag har ingen lust att äta.
BERGENHJELM. hufvudvärk?
Tillfällig?
Hör du, Hanna du, hvad ä' det där för sorts HANNA.
Ja, den kommer ibland.
Så där à propos?
HANNA (ser upp.
Försöker sedan se ond ut).
Du ä' dum! (Paus.)
Men, det ä' sanning.
Du ska vara ensam hemma i kväll.
Åh, jag tänker inte ha tråkigt.
Jag har verkligen litet ondt i hufvudet.
BERGENHJELM. att vara ensam.
Jo, den ä' god!
Men inte ä' det trefligt HANNA. trösta mig.
Jag hittar väl alltid på något.
Något lifvadt...?
De går väl snart?
Så fort vi ha ätit, kan jag tro.
BERGENHJELM. »Frihet vill jag lofva Är den bästa gåfva»...
BERGENHJELM (hviskar).
Hyss...! hvarann och gå in i salen.)
(Båda lägga ett finger på munnen, se leende på _________
Men jag får försöka
Samma rum som i föregående akt. knyter banden i sin teatermössa.
likaledes ytterklädd, kommer från de inre rummen.
Fru Hermens i ytterkläder står framför trymåen och
Hur var det med Hanna?
ADA. på några villkor, att jungfrurna skulle vara hemma för hennes skull.
FRU HERMENS. att lämna henne alldeles ensam.
ADA. gud vet, om den inte ä' konstgjord, för att slippa gå.
FRU HERMESS. nog inte släppas så lätt.
Ja, ja, om jag vore hennes mor, skulle hon Ah, det ä' ju bara litet hufvudvärk, och Men jag vet inte, om vi stå till svars för Åhjo, hon kände sig bättre och ville inte
­ 53 ­
ADA. till Walter, eftersom vi ändå går förbi banken.
(Walter kommer från sitt rum.)
Nej, ä' du kvar ännu!
Du tog ju afsked, så fort vi slutat äta.
Jag blef uppehållen af ett besök.
Här ä' ett bref från Hanna.
WALTER (tar brefvet). värk!
Då får jag lof att gå in till henne.
ADA. sofva.
Det ä' inte värdt.
Hon har lagt sig att WALTER (fortsätter att läsa). natt!
Hm, hm...
(Vänder bladet och fortsätter att låsa högt.)
Men om...
HERMENS (från salen). läser i aftontidningarna, att Åmans söner nu WALTER (intresserad).
Hvad säger du...
Du får lof att gå igenom deras ställning till oss i eftermiddag.
Det går aldrig väl med sådana svindelaffärer.
Kan du tänka dig, Walter, jag sitter och Ja, hon säger god natt...
God Hvarför skrifver hon?
(Bryter det).
HufvudJag lofvade henne att lämna upp ett bref
igen gjort storartade grufköp uppe i Norrbotten.
WALTER (stoppar brefvet i fickan).
Ä' människorna galna!...
HERMENS (ger honom tidningen).
Läs själf!
Får vi sällskap med dig, Walter?
WALTER (läsande).
FRU HERMENS. en gång ger sig tid att läsa slut Hannas bref, för honom.
Han hvarken hör eller ser.
När han inte
så existerar naturligtvis heller ingenting annat ADA.
Nå, än pappa då?
HERMENS. buren.)
Låt mig få fullständiga uppgifter, Walter, så kan jag se igenom dem i kväll.
Ska bli.
Kommer Ernst efter till Lunells?
Han sa, att han lofvat bort sig.
Kommer du nu, Walter?
Han visste inte riktigt, om han kunde.
Jag följer med till Lunells.
(Går mot tam-
HANNA (från de inre rummen.
Tittar försiktigt under portièren, innan hon vågar sig in.
Knäpper de sista knapparna i sin klädniug, en
smakfull supédräkt.
Går öfver golfvet och lyssnar vid dörhänderna och springer ut i fonen). rarna.
Tittar i fönstret, klappar tamburen.
Ringer på teleFår jag 372.
god och skicka upp en half kilo vindrufvor till Hermens.
Ja, nu genast.
En butelj champagne också.
-- Det ä' detsamma bara den ä' bra.
Ja-a-a.
(Ringer af.
Ringer om ostron? -- Jaså. -- Ett par dussin.
Klockan igen.) 610.
(Ringer) Har ni några vackra åtta till Hermens.
Riktigt stora.
(Ringer af.) tar en blomma från en jardinière och fäster den i håret.
Hon springer och öppnar.)
Herre gud, jag har ju ingen is.
Nå ja, det ä' Tack, tack, det var raskt!
(In med sina paket.)
(Kommer in igen, synar sin toalett framför spegeln,
godt ändå!
(Skyndar in i salen med en champagnebutelj, som hon kramar i förtjusning.)
Det här ä' och slätande sig i håret.
Springer och öppnar.)
Ä' det du? lifvadt!
Hon kommer tillbaka strålande
THORIN (utanför). sammans med Hanna.)
Nej, har man sett, hvad henne)
Hon ä' inte så oäfven!
Snygg?
Nära på det.
HANNA. utan dra till med en ordentlig komplimang.
THORIN (uttrycksfullt).
Öfverdådig!
HANNA. att den klär mig.
Jag fick hem den i går.
Lindfelt?
Nå, det var ändå något.
Ser du, jag vet, Stå nu inte dar handfallen som vanligt, Hurra för hufvudvärken!
(Kommer in till-
hon gentilnat till på kvällkvisten!
(Går omkring HANNA.
(Rättar på klädningen.)
Ä' jag lika söt som Bertha (Paus.) THORIN. ögon!
Söt!
Du, som har så stora fötter och fula HANNA.
Och stor mun och grönt hår.
HANNA. men åt mig ska du säga sanningen.
Skulle du Det där ska du säga åt andra, begriper du,
kunna måla någonting bra på Psyche, om du gick hem och försökte nu?
Någonting »kom och tag mig»?
THORIN (stirrande på henne). någonting betagande.
(Slår om.
Skrattar.)
Åh, jag tror, jag ä' kollrig i knoppen.
Jag ser syner.
Hvad då för syner?
Jag höll på att inte komma ihåg, det var du.
HANNA (lägget handen på hans axel).
Du ä' precis som en gammal brumbjörn Ne-ej.
Någonting annat,
till bror, som inte kan säga något artigt åt en flicka, därför att hon ä' hans syster.
THORIN. styfver, i fall jag sa du var söt.
Liksom du brydde dig om det för tvä HANNA.
Du har allt smak, du, Wille. -- Äh, säg nu det där du höll på att säga.
Jag vet, att du tänker så mycket vackert, fastän du har svårt att få fram det.
Det ä' alltid roligt att höra.
THORIN (drar henne fram till spegeln).