Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så har t. ex. tullen på släta helsidentyger, sorn af förstnämnde Utskott föreslogs lill 6
Ridr per skalp., nu blifvit nedsatt till 5 Ridr, på htdsiden-dukar från 7 Ridr lill 6 Ridr, på halfsiden-ty (jer från 2 Ridr 24 sk. till 2 Ridr, pä halfsiden shawlar och dukar från 3 Ridr till 2 Ridr 24 sk., på bomullstyger, ej specificerade, från 36 sk. lill 28 sk., på bomullstyger, tryckta och pressade, Irån 42 sk. till 32 sk., på bomulls-shwalar och dukar, från 1 Ridr lill 36 sk., pä lin/ie-lärft, andra slag, från 3 Ridr lill 2 Ridr, på ylleväfnader, val/tade, från 2 Ridr lill 1 Ridr 24 sk., på yllc-shawlar och dukar, frän 1 Ridr 16 sk. till 1 Ridr.
En sådan åtgärd, följdriktigt utförd, skall omsider undergräfva alla dessa industrigrenar, som hittills lemnat och ännu lemna uppehälle åt. mer äu 100.000 personer af landets befolkning.
Men landets vinst härpå kan omöjligen blifva annat, än tilltagande pauperism och lörökadt elände.
För min del vill jag icke dela det ansvar, sorn loir eller sednare drabbar den medborgare, hvilken medverkat till sådana beslut.
Vid förbuds borttagande bar man vanligen följt den grundsats, att å den förut förbudna varan sälla en skyddstull af 25 procent af varans värde.
Huru litet Utskottet iakttagit denna grundsats, vid tullbehandlingen af artikeln sidenväfnader, synes af det följande.
Enligt af sakkunnige och ojäfvige män anställd profviigning på inhemska sidenläbrikaler, har visat sig, att de nu stadgade lullsatserna å helsidenvaror skydda tillverkningen med knappa 15 procent, men de å halfsiden med blott 9, 10 å 11 procent.
Om också, med afseende på lättheten att insmugla dessa varuarliklar i riket, denna tullbestämmelse skulle kunna anses någorlunda skyddande lör helsiden-vara; så är detta icke förhållandet, hvad halfsiden beträffar.
Jag kan derföre icke annat än påyrka, att tullsatsen å denna artikel må blifva: för halfsiden, släta tyger 2 R:dr 24 sk., löv halfsiden, shawlar och dukar 3 R:dr 24 sk. per skålp.
Angmachiner och Ångpannor äro nu åsätta en införsels-tull af 5 procent.
En ligt Utskottets förslag kunna äfven fartyg få införas för 5 procent.
Men tullen på ångfarlvg är bestämd lill 10 procent.
Huru Utskottet vill försvara konseqvensen i denna tullbehandling, kan jag icke inse.
Den sannolika följden häraf, om denna åtgärd skulle gillas, blilver, alt missbruk vid ångfartygs inlörtullande icke lärer kunna undvikas, utom det Bevillnings-UtskotteU Betänkande, N:o 3.
105 det att sådana laga tullsatser skulle lända de inhemska machinverkstäderna lill stort förfång.
Jag anser derföre, alt tullen för ångmachiner och ångpannor må blifva lika med den för ångfartyg, eller 10 procent af varuvärdet.
Jag hade visserligen åtskilligt att tillägga i delta afseende, men då liden för reservationers inlemnande icke sådant medgifver, har jag inskränkt mig till hvad ofvan är anfördt.
Jag slutar denna min reservation med vördsam anhållan, att Rikets Högh Ständer, till hvilkas beprölvande närvarande lulltaxe-förslag nu öfverlemnas, måtte taga denna vigtiga angelägenhet under noggrann!, öfvervägande, så alt allas rätt må blifva bevakad och vissa korporationers intressen icke gvnnas på de andras bekostnad. 12:o al H err Kontraktsprosten
Lag orgren, A.
Under förklarande, det jag ej gillar den starka tullnedsätlning, som Utskottet i allmänhet vid tulltaxans upprättande föreslagit, anser jag mig likväl nödsakad att särskildt anmäla min reservation med afseende på: a) Fartyg (seglande) rif jern.
Utskottet här här föreslagit tullsatsen till 5 procent, men vid införandet af utländskt ångfartyg höjt den till 10. 2: ne jern fartyg kunna sålunda draga en så olika tull, alt det ena helalar hälften mot det andra.
Vid arliklarne ångmachiner och ångpannor har Utskottet åter nedsatt tullafgiften till 5 procent.
I följd häraf erlägga håde fartyg och machin, hvardera särskildt, blott 5 pro cent i tull, men då de införas tillsammans jemt dubbelt.
Det synes ej vara konseqvens häruti.
Jag föreslår derföre, det så väl seglande fartyg af jern, som ångmachiner och ångpannor, må draga den tull, hvilken Utskottet för ångfartyg föreslagit eller 10 procent, helst denna tullsats i alla läll understiger den i 1852 års tulltaxa befintliga och sålunda visserligen ej kan kallas för hög. b) Fisk.
Utskottet har här föreslagit en nedsättning till ungefär hälften af förra tullsatsen, med undantag för anjovis, sardiner och (bondsk.
Hvad kabiijo, långor, torsk och lax beträffar, är denna nedsättning fullkomligt oriktig, då dessa fiskslag ej köpas af den fattigare delen af befolkningen, och tullen äfven vid sin nuvarande siffra ingalunda med afseende å varans värde kan anses hög.
Olika förhållande eger blott till skeqel rum med sill.
Här säger man väl sig föra den fattiges talan.
Men svårt är icke att arithmeliskt bevisa, det den lattiges vinst af tullnedsältningen vid inköp, som af honom ofta under markens vigt verkställas, reduceras till det rena noll, under det att
Statskassans förlust genom nämnde åtgärd visar en ovedersäglig siffra af närmare 50,000 R:dr Rgs. Likaså är förhållandet med följderne af den utaf Utskottet föreslagna nedsättningen af artikeln salt.
Den fattige vinner noll, Staten förlorar deremot nära 100,000 R:dr R:ko.
En sådan tull-nedsätlning är efter min åsigt ändamålslös.
Sker den, som man säger, blott för principens skull, så bevisar det här antydda faktiska förhållandet bäst, att principen är falsk.
1 följe häraf föreslås för all slags fisk och sall bibehållandet af den gamla tullen.
Mot Utskottets förslag att borttaga export-förbudet af, tackjern reserverar jag mig hufvudsakligen på de grunder, som af Grefve Gyldenstolpe vid sednaste riksdags Tullbevilinings-betänkande (N:o 5 pag. 77, 78) äro anförde, hvartill jag af denna anledning hänvisar.
Vid artikeln triidvaror hade jag äfven önskat en lindrig export-tull på nu tullfria bräder och plank, öfvertvgad att ät Stats-kassan derigenom blifvit beredd en betydlig inkomst utan något, sågverksegares, betungande.
Man kan derom lätt öfvertyga sig vid jemförandet af de Norrska förhållandena, der bräder och plank draga en vida högre export-tull än här både behöfts och bort fastställas.
Utskottet har likaledes ej velat höja export-tullen på sparrar.
Billigt hade dock varit att gå deras önskningar till mötes, som vilja vårda skogarne och i export-tullens Bih. till B.
Prat. 1833 & 18Si. 3 Samt. 1 Afd. 2 Häft. 14 106 Bevillnihgs-Utskotlels Betänkande, N:o 3. böjande se ett medel att tillvägabringa en sådan vård.
Jag trodde derföre, det de mindre sparrarne bort bära en export-tull af 16 sk. bko per slycke oell de större 8 sk.
Erfarenbeten bade sedan kunnat gifva vittnesbörd, huruvida det äskade medlet förmår frambringa åsyftad verkan.
Striden bade sedan icke förts ensamt på theoriens fäll». 13:o af Herr J. G. Brodin. »Emot det af Utskottet afgilna förslag, »det Rikets Ständer måtte, genom underdånig skrifvelse, hos Kongl. Maj:t anhålla, att det af Kongl. Maj:t
Aid 1847 och 1848 årens riksdag afgifna och af Rikets Ständer jemväl då antagna förslag om tolagens utgående till viss procent af tullsatserne i stället för tullvärdet samt om reglering af Städernes tolagsinkomster i öfrigt, måtte varda till verkställighet befordradt», — föranlåles jag mig reservera.
Då, under den längre följd af år, som förflutit sedan Sländerne vid omnämnde riksdag afgaf underdånig skrifvelse i ämnet, icke någon åtgärd, mig veterligen, försports för att verkställa detta så kallade förslag, torde deraf vara tydligt, att för en sådan verkställighet svårigheter möll, hvilka vid dess afgifvande icke varit beräknade och icke lätt albulpne.
Hvad nu sjelfva förslaget angår, så inskränker det sig egentligen dertill, att l:o de hvarje
Stapelstad af tolagen tillflytande årliga inkomster skulle utgå med vis» procent å tullsatserne i stället för tullvärdet; och 2:o desse inkomster begränsas till ett belopp, som ungefärligen motsvarade medeltalet af de sisla fem årens, med det vilkor, alt någon minskning i lolagsinkomsterne icke finge, genom lullafgifternes framtida nedsättning, städerne tillskyndas, samt att, intill dess denna förändring kunde komma tillstånd, tolagsberäkningen fortfarande skulle grundas på de i gällande taxa utsatta tullvärden.
Emot första punkten i detta förslag torde kanske icke något synnerligt vara att erinra, förutsatt likväl, att procenten på ändamålsenligt sätt bestämmes, men deremot är så mycket mera att påminna vid sednare delen.
Det är nemligen gifvet, att i samina mån, som handel och rörelse i en stad tilltager, i samma mån erfordras större omkostnader i och för uppförande och underhåll af de allmänna byggnader och andra behof, som af toiagsmedlen skola betäckas; äftager åter handelsrörelsen i en stapelstad, minskas dessa omkostnader.
Enligt förslaget, sä vidt jag kan fatta detsamma, skulle åter ersättningen för lolagsinkomsterne, en gång för alla, till visst belopp för hvarje stad bestämmas och utgå, utan afseende på om denna afgift verkligen komme att utgöras med högre summa, än sorn staden tillkomme och staden egde behof af denna högre summa i anledning af den ökade handelsrörelsen.
Ett sådant förhållande är efter min åsigt ingalunda ensidigt.
Ännu en annan betänklighet har hos mig uppstått.
Om någon ny' stapelstad uppstår efter verkställande af förslaget, skall då denna stad icke ega att påräkna de intrader af tolag, som tillkommer de öfriga stapelstäderne, och på hvad sätt skola behofven fyllas?
Då, i allt fidi, en komité för reglering af städernes inkomster nu är nedsatt och man af dess en gång fullbordade arbeten torde kunna erhålla närmare upplysningar i ämnet, hyser jag den öfvertygelse, att man för det närvarande bör låta, vid det bestående förhållandet med tolagen och dess uppbärande, bero och ej förorda ett förslag, som för dess antaglighet lärer behöfva att betydligt utarbetas och förändras».
I ofvanstående reservation instämma Herrar Peterson, L. A., Tjernberg, G. och Hagman, S. 14:o af Herr J. G. Schwan.
»Om jag ock med glädje må erkänna det deltagande Bevillnings-Utskoltet i allmänhet egnat den länge och mer och mer oemotståndligt påyrkade reformen af vår för landet i det hela, för producenten likasom för kon - Bevillnings-Utskottels Betänkande, N:o S.
107 sumenten, men mest och grymmast för den stora arbetsklassen förderfliga tull-lagstiftning, måste jag dock djupt beklaga, att detta deltagande, som ett allvarligt och oegennyttigt aktgifvande på fäderneslandets sanna väl kraft, i flera hänseenden fått stå tillbaka för en längesedan bearbetad falsk opinion om ett skyddsbehof, som icke finnes, men sorn med föregifvande af den fattige arbetarens väl vetat att äfven nu förleda den godtrogna välmeningen till ett, om ock för några visst icke obemedlade intressen, efter deras förmenande, fördelaktigt, likväl för hela samhället och isynnerhet den stora arbetsklassen förderfligt fasthållande vid de prohibitiva föreskrifterna.
1 den motion, hvarmed jag vid riksdagens början antydde nödvändigheten af en tullreform i friare riktning, fästade jag uppmärksamheten på behofvet i främsta rummet af tullfrihet eller åtminstone successiv tull-nedsättning för alla till de nödvändiga lefnadsbeliofven hänförliga artiklar.
Jag tog mig friheten erinra, att billig lefnadskostnad utgör ett bland hufvudvilkoren för de inhemska förädlingsnäringarnes bestånd och utveckling; alt våra urprodukts-näringar, i hvad de förlorade uti det för dem genom höga tull-satser hittills afsedda skydd ä deras voluminösa, och genom Sveriges alskilda läge redan i transport- och magasinerings-kostnader m. m. oftast tillräckligt skyddade, produkter, bereddes en motsvarig nedsättning i priset på de förnödenheter, som från andra näringar skola hemtas; och att framför allt ett billigt och rättvist afseende å arbets-kiassens ställning kräfde den äskade reformen.
1 sistnämnde hänseende anmärkte jag, bland annat, den villfarelse, som begreppet om tullbevillningens rättvisa, såsom skatt, innebar, isynnerhet då denna bevillning träffar de oumbärligaste lifsförnödenheterne, hvilka elen fattige arbetaren, den nied knappa lejhadsvi/kor kämpande handtverkaren måste förskaffa sig och sin, ofta talrika omgifning.
Om ock dessa personers ekonomiska ställning vore sådan, att hvarken staten eller kommunen kunde uttaga någon den ringaste direkta afgift, hade dock arbetaren eller handtverkaren i konsumtionsskalt, på sitt med svett och bekymmer förvärfvade bröd, till Staten betalt en ganska dryg och lika stor bevillning, som den rike grannen för sina lifsförnödenheter erlagt.
Den fattige visste dock icke att, eller huru han beskattades; ty afgiflen låg i det fördyrade brödet, och derföre har man icke fruktat att bibehålla skatten, derföre har man prisat beskattnings-melhoden.
Staten hade emellertid så småningom genom en smygande och orättvis beskattning utsugit arbetarens krafter; och då slutligen armodets oerhörda tillväxt samt lefnadsmodets och trefnadens försvinnande bland de arbetande klasserna i utmärglade, hotande gestalter uppväcker samhällets förskräckelse, då ser man farans orsak endast i bränvinets förderfliga inflytelse, under det man förbiser, att denna inflytelse var oemotståndligast för den utarmade och betryckte, och att fylleriets offer endast undantagsvis träffas hos välmågan och den trefna belåtenheten.
Jag anmärkte vidare den stora hopsamlade spanmåls-tullen, 700,000 R:dr Banko, de derutöfver vid införseln uppburna allmänna afgifter och huru dessa ofantliga summor samt ännu mera det å flera millioner tunnor inhemsk spanmål, efter tull- och öfriga afgifter, uppdrifna pris, träffat massan af nationen, dess arbetare, under missvext-år, då prisen i allt fall voro stegrade; och slutligen erinrade jag om misshushållningen, att genom införselsafgifterna fördyra hela vår spanmåls-konsumtion, för att med we/£o-behällningen af infarsels-tullen understödja inköpet af den med tullens Ä/oz/to-belopp och andra afgifter fördyrade spanmålen.
Inom Utskottet har jag icke kunnat förnimma något försök att vederlägga dessa af mig anförda skäl för successiv nedsättning af tull-afgiften å spanmål, alla slag, utom hvete, nu till hälften af stadgade belopp; men, likasom den hittills rådande bränvinsfloden får bära skulden för allt elände hos arbetsklassen, vill man nu i försöken att hämma denna flod finna hinder för undanrödjandet af den djupaste och betydelsefullaste 108 Beviltnings-Ulskottets Betänkande, N:o 3. orsaken lill eländet, arbetarens härda beskattning!
Man påstår, alt landets modernäring, jordbruket, skulle löpa fara, om arbetaren, som odlar jorden, sorn bryter bergen, som. med ett ord, utgör nervus rerum gerendarum i all var industri, kunde hafva sitt bröd för bättre pris.
Det probibiliva lÖrdyrings-systemet, slutligen af statsmannanäringarne förnekadt, synes nu vilja rotfästa sig pä landel, der det lyckligtvis var obekant i fordna dagar, då Sverige stod högt i jordbruk och boskapsskötsel; och litanian emot hunger och dyr tid skall man måhända snart vilja gifva mollsatt lydelse lill skydd för modernäringen, sorn vill svälta sina barn.
På det den fördyrade supen icke må utträngas af brödet, bör jemväl detta hållas uppe i pris.
Kunde del vara slats-klokt, som icke är rättvist, vore i allt fall vidhlifvandet af den höga spanmåls-tullen oklokt; ty jordbruket, likasom all annan produktion, behöfver, för jemn och säker utveckling, en stadgad handel, som utöfver stundens behof uppsamlar produkterne.
Den höga spanmåls-tullen tillåter dock icke en sådan stadgad handel, emedan, såsom just nu är och ofta tillförene varit fallet, tullens öfverdrift vid missväxter och andra tillfälligheter faller i ögonen och väcker den eljest slumrande känslan af medömkan med den fattige.
Starkt regn upplöser, stark torka eller starka vårfroster förbränna denna tull-sals, sorn delar all öfverdrifts vansklighet; och ändå vill man derpå grunda jordbrukets bestånd.
Fåfängligheten af alla bemödanden att genom konstlade medel reglera prisen å handels-yaror hoppades jag längesedan vara allmänt insedd; men det gifves, tyvärr! ingen insigt, svårare att lätta, än den af våra dårskaper.
En blick på sista decenniets import- och export-tabeller vägleder till den kännedom, att bafra, alla åren, utgjort föremål för ganska betydlig utförsel, i medeltal omkring “200,000 tunnor årligen, men för nästan ingen import; samt att, med undantag af de 3 sisla åren, exporten äfven af öfriga spanmåls-slag i allmänhet öfverstigit importen.
Priset å den exporterade spanmålen har naturligtvis bestämts af verldsmarknaden; och i samma mån en minskad bränvinsbränning gör en större och jemnare spanmåls-export möjlig, måste ock verldsmarknadens pris här utöfva sitt oemotståndliga inflytande.
Men. säger jordbrukaren, det kan inträffa missväxtår, då vår inhemska spanmål icke förslår för landets behof, utan detta mäste fyllas från utlandet; och just dä kommer den höga införsels-tullen jordbruket till godo — tullen lägger sten på bördan, det är sannt — men alt sådant kan anses lyckligt eller ens menskligt, del må i sanning väcka bekymmer; och så villa man med landets jordbrukare vill förstå, icke blott den ena tusendelen, som eger stora jordagods, utan ock de t^Vit'del arne, som sjelfva arbeta hvar sin lilla hemmansdel, så skall man finna, att under missväxtåren flertalet af dessa 999:delarne oftare måste köpa, än hafva att sälja någon spanmål.
Den nakna sanningen måste utsägas: det ur de stora jordagodsens intresse, sorn druger fördelen af den hägn spanmåls-tullen, om denna i sjelfva verket för någon må vara fördelaktig.
Jag betviflar dock fördelen ens för de stora.
Hvad de å ena sidan vinna genom befolkningens utarmande, del förlora de å andra sidan mångdubbelt.
Armodet tärer i fattigskatt, i skatt lid statsbehof för fängelser och arbetshus m. m. vida högre belopp, än den blods-penning arbetarens bringande till armod skänkte spanmäls-producenten, och ett ularmadt folk blir en dålig afnämare lill framtida skördar.
Efter mångå strider har Englands tull å spanmål nu nedgått till omkring 16 sk. tunnan för alla slag.
Englands jordbruk har med tull-nedsättningarne gäll framåt likasom konsumentens, arbetarens, välstånd.
Jag tror mig hafva bevisat, alt detta öfverallt måste blifva följden af likartade åtgärder; och jag öfverlemnar till Rikets
Ständers behjertande mitt förslag om nedsättning af inför - Revillnings-Utskotlels Belänkande, N:o 3. 10S) sels-luilen å spanmål, alla slag, utom hvete, lill hälften af nu stadgade belopp; pä del äfven vi en gäng må kunna erhålla en stadgad och oföränderlig tull-afgift och en derpå beroende stadgad spanmålshandel, sorn i sin ordning kan förebygga de, tyvärr nu alltför olla i fråga k o nini a tule, för producenten och handeln lika förderflig» kastningarne emellan olika införsels-afgifler oell export-förbud.
Den af mig och flere motionärer yrkade tull-nedsätlning å smör från 1 R:dr JO sk. till livad den under Finska traktaten högst utgjorde, 32 sk. pr lisp., antogs af Bevillnings-Ulskollels lull-afdelning, men föll, med en röst, i Utskottets plenum för den af Kongl. Majit lill 1 R:dr föreslagna tull-satsen.
— Icke blott konsumentens, utan äf ven producentens och Statsverkets fördel tala likväl här för återgång till den gamla lullbeslämmelsen ; ty denna medgaf en jemn och loflig införsel, sorn lemnade Slats-verket en sedermera förlorad inkomst af omkring 40,(100 R:dr årligen.
Nu, sedan man, genom öfverdrifven tull, ledi införseln fia en afväg och gjort lurendrejeriet af smör lill vana. nu anser man sig kunna tillvägabringa återgång i detta förhållande, äfven med antagande af en högre tull-sats. än den enda. som falt tiskt visat ett lyckligt resultat.
1 motiven till den af Kongl. Majit föreslagna tull-nedsällningen lramslälles angelägenheten af ali lindra skatten å smör såsom en oumbärlig lifsförnödenhet.
En annan afsigt har vår Finans-minister tillkännagifvit hos Ridderskapet och Adelil,-—-afsigtenatt lägga den högsta möjliga skatt å della födoämne.
Under det jag högeligen helviflar åtgärdens klokhet ur finaneieil synpunkt, mäste jag ännu mer beklaga hjertlösheten för samhällets högre pligter emot dess medlemmar.
I det föregående har jag visat, att hög skatt på lilsförnödenheter är grym orättvisa ; och såsom skydd för inhemska smörproduk tionen är dessutom skatten obehöflig, då produktionen, om, hvad nu icke är händelsen, densamma öfverstege landels behof, alltid eger utvägen af säker afsättning lili ganska höga priser på marknaden i Europas vestra stater.
Då den af Utskottet antagna tuil-afgiften såsom skatt är orättvis och oklok och såsom skydd obehöflig, vidhåller jag yrkandet, att införsels-tullen å smör nu nedsälles till 32 sk. pr lisp.; hvil ken lull i allt läll med mera än 25 procent öfversliger den i England stadgade.
Nästan alla Europeiska länder, äfven sådana, der stals-inkomslernas stegring utgör regeringarnes förnämsta ögonmärke och der klimatiska förhållanden, mindre än hos oss, betinga ymnig tillgång på materialet för invånarnes fotbeklädnad, hafva erkänt billigheten af tullfri införsel af oberedda hudar och skinn.
Vår tull-lagstiftning åter har just under sednare tider, i del dubbla ändamålet alt öka slals-inkomslen och uppmuntra boskapsskötseln, stegrat införsels-tullen å detta råämne; och den nya villfarelsen synes fruktansvärd! trotsa hvarje förnuftig vederläggning.
Ju mera en artikel utgör oafvislig* hellof för alla samhällsklasser, ju beqvämare lämpar den sig för beskattning, ju ihärdigare försvaras beskattningen; och sanni är, alt denna skatt kan med säkerhet påräknas, finge blott frågan om rättvisan, om billigheten deraf lemnäs å sido.
De otaliga tillfällen alt öka vår tull-inkomst, som erbjuda sig i afvinnandet frän lurendrejaren af hans skamliga frosseri pä prohibilismen, dessa tillfällen skola, om Utskottets tulllaxe-förslag i allmänhet vinner bifall, mångfaldigt ersätta den nu orättvist utpressade skatten å förnödenhetsvaror, och jag beklagar, om Rikets Ständer, förbiseende denna nya och rättvisa stats-inkomst, skulle fortfarande anse sig nödsakade att bibehålla den obilliga och orättvisa, som upphemtas af folkets oumbärligaste förnödenheter. 110 Bevillnings-Utskoltets Betänkande, N:o 3.
Härförutan bör jag icke lemna oanmärkt den uppenbara inkonseqvens, hvartill IJevillnings-Utskotlet gjort sig skyldigt, då för »torra hudar» bibehållits nu gällande införsels-tull 1 sk. 10 rst., under det att tullen å de jemnt dubbelt tyngre »våtsaltade» hudarne nedsatts till 8 rst. pr skålp., i enlighet med Kongl.
Med behörig uppmärksamhet å vigtförhållandet, hade förstnämnde tull-sats åtminstone icke rimligen bort blifva högre än 1 sk. 4 rst. pr skålp., eller dubbelt den å våtsaltade hudar föreslagna.
Jemte det jag förnyar den i min motion gjorda framställning, alt införsels-tullen å oberedda hudar och skinn må nedsättas till hälften af nu stadgade belopp, eller, i likhet med 1841 års och äldre tull-taxor, bestämmas för torra hudar till 1 sk. och för andra slag till 6 r:st. pr skålp. hemställer jag, att, om icke detta förslag bifalles, åtminstone, för konseqvensens skull, tullen å torra, osaltade hudar må antagas till 1 sk. 4 r:st. pr skålp.
Inom Utskottets tull-afdelning antogs lika tullsats, 5 proc. af värdet, å seglande och ångfartyg, samt reciprok tull-frihet för hegge dessa slag vid införsel från vissa länder.
En stor och vacker inhemsk industris missförstådda intresse tillkämpade sig inom
Utskottets plenum den högre tullsatsen af 10 proc. å ångfartyg, utan någon tullfri reciprocitet.
Jag skulle mycket misskänna trovärdigheten af de upplysningar som blifvit, mig af särdeles sakkunnige personer meddelade, om jag betviflade obehöfligheten af den inkonseqvens, hvilken Utskottets förslag nu innefattar; och jag kan icke misstaga mig i den åsigt, som jag i min motion utvecklat, att Svenska skeppsrederierna icke böra, för fartyg, som från utlandet inköpas för alt gå under Svensk flagg, betungas med högre afgifter, än som drabba samma fartyg, då de, på grund af afslutade traktater, under främmande flaggor täfla med oss i våra hamnar.
En sådan betungande och orättvis afgift innefattar dock Utskottets förslag, angående ångfartygs förtullning.
Obilligheten deraf gör mig förvissad, att Rikets Ständer för ångfartyg antaga samma införsels-tull och, i vissa fall, tull-frihet, som Utskottet föreslagit i afseendeå seglande fartyg.