Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens sammansatte Beredning, uti dess Utlåtande, rörando hufvudgrunderne för en blifvande Näringsfrihet, långt från att, efter hvad jag vågade hoppas, med bibehållande af de hittills gällande Grundförfattningar för Handeln och Handtverkerierne hår i Riket, ogilla den omstöpning och nyskapning, som Herrar Committerade, uti deras upprättade och för Rikets Ständer af Kongl. Maj:t i nåder framlagde förslag till förordningar i dessa vigtiga ämnen föreslagit, tvärtom, lyssnande till nyhets-begärets mest excentriska ideer, gått vida längre, och alldeles förkastat, så väl den så kallade SkråOrdningen, hvilken nu i hundrade år varit gällande, som äfven Förordningen af den 19 December 1734, angående Rikets Handelj önskade jag, som trott och tror, att nämnde, genom tid och erfarenhet helgd vunna Författningar, åro till sina grund-ideer nyttiga, och, för ordnings vinnande, nödvändiga att bibehålla, ega den förmåga i tankars uppsättning och fram. »fållning, som, till fullkomlig utveckling af mina »tridiga åsigter , skulle erfordras ; men, beröfvad denna lyckliga lott, måste jag afstå från detta vårf* Lagutskottets Betänkande», xr. och inskränker mig derföre, ander medvetande af min ofullkomlighet, till följande anmärkningar:
Såsom jag nämnt, instämmer det med min öfvertygelse, att den hittills gällande ordning för Handtverkerierne, (om det lika öfverflödiga sora förhatliga ordet
Skrä borttages eller utbytes emot ordet Ämbete, äfven som ordet Ämbetsman, bortbytes emot det vida lämpligare ordet Handtverksman) , år mångfaldigt bättre, tydligare, samt med det allmännas fördel och säkerhet förenligare, ån allt hvad, så väl Herrar Committerade, sorn sammansatta Beredningen föreslagit.
Min första anhållan är derföre, att Höglqfl.
Utskottet täcktes låta sig föreläsas sarpma gamla ordning för Handtverkeriema, samt dervid moget öfverväga, om den icke befordrar all möjlig ordning, och förbjuder samt utsätter böter och straff för alla de oordningar och öfverträdelser, som man nu så högljudt öfverklagar.
Härigenom torde lått upplysas, att nämde o« ordningar icke kunna, med något sken af rätt och billighet, läggas sjelfva Författningen till last, utan tvärtom äro följder af uraktlåten verkställighet af Föi fattningens föreskrifter, samt egenteligen deras fel, sorn lamt eller origtigt handhafva och tillämpa densamma.
De rättelser åter, eller förändringar i merberörde Författning, som hufvudsakligen tarfva», Sro efter min tanka upptagne och t^ed redighetfraaiställde.
xii, LagUtskotiets Betänkan/lett. n uti Skräddare-, Skomakare-, Sockerbagare- och HattmakareÅldermännens hos Kongl. Majit i underdånighet anförde besvär den 12 April 10215 hvilka besvär jag således nu får åberopa, med undantag allenast af förslaget om Gesällers antagande på helt eller halft år.
Vid sistnämde förslag tröter den märkbara olägenhet, att öm någon hos en Handtverksmästa. re beställer eller betingar ett arbete, som bör vara färdigt inom någon bestämd tid af fem, sex å åtta veckor, och till samma arbetes förfärdigande på den bestämda tiden, behöfdes fem å sex Gesäller, men Handtverksmästare!! icke hade mera än en Gesäll, han då vore tvungen, emot sin vilja, I att afsäga sig arbetet af den orsak, att han icke kunde få Gesäller.
Den åter, som ännu hade den styrka, att, i hopp om mycket arbete och beställningar, derföre antaga många Gesäller, och sådant sloge honom felt, skulle nödsakas att låta sina Gesäller den ena tiden af halft eller helt år, mera bereda hans förlust och undergång , än de den förra kunnat bereda hans förtjenst och uppkomst; att nu bereda ett sådant tvång, vore ju högst skadligt, och alldraminst passande i samma tid, då man så mycket talar om frihet.
Det fördehgtigaste för Handtverkeriernes uppkomst och dess arbetens fullkomlighet år, att Mästaren alltid är i tillfälle att förskaffa sig
Gesäller i den mån ban hat arbete, samt entlediga dem då ban icke LagVakottets Betänkande»•
xiii. kan sysselsätta dem, eller då Gesällen finnes icke hafva det handlag, drift eller skicklighet, som det arbete fordrar, hvilket skall göras, och som ofta händer.
En Gesäll kan (i de flesta Handtverk) , hafva bättre handlag, mera drift och skicklighet i det finare, och mindre i det gröfre, som allt likväl hörer till ett och samma styckes förfärdigande , och en annan tvärtom, ehuru ingendera kan casseras eller sägas icke förstå sitt arbete.
I det som Gesällen bäst och fortast kan göra , der sysselsättes han; der förtjenar han mest, antingen ban betalas för sitt arbete för stycket, eller njuter veckolön.
Derigenom vinner arbetet, färdigt betraktadt, den möjligen mesta fullkomlighet, och möjligaste lindriga pris; och således medförer detta ej allenast nytta för Mästaren och Gesällen, utan äfven för köparen af arbetet.
Då Gesållerne onekligen tillhöra Handtverkerierne, och Handtverksmästare utgöra en ganska stor del af Borgerskapet, så torde det icke vara otillbörligt, att fästa Höglofl.
Utskottens uppmärksamhet dervid, att det språk, som föres emot Handtverksgesåller, att de kringstryka och besvära med tiggerier, och således skola vara samhället till mehn och förfång, icke är så verkligt och behörigt, som det fritt talas och skrifves.
Jag medgifver, att det torde hafva handt och händer, att Gesäller, af gammal fördom och okunnighet, trott sig hafva rättighet att vid Prestgårdar få en xtv. LagUtskottets Betånkandeti. måldd, såsom fattige resande, om de det behöfde, och att denna origtiga tro och fördom hos dem torde vara grundad derpå, att de hört, man efter man, talas om, att Högv.
Presteståndet skall i forntiden blifvit tillagdt vederlag af Spannemäl, till ersättning för sådane behof, utan att göra sig underrättad om sanningen deraf, men sådant missbruk kan ju afhjelpas med en Kungörelse, som ej allenast förbjuder dessa besök , utan äfven utsätter straff derföre.
Gesäller behöfva icke tigga under deras resor, såvida man icke tager för afgjordt, att Handtverkerierna skulle blifva så utarmade, att de icke kunna göra hvad de nu göra, som består deri, att en resande Gesäll, som passerar genom Stad, då han der icke kunnat erhålla arbete, får derstädes fritt nattläger och mat, tills han gårifrån Staden, samt derjemte så mycket täre-penningar , .sorn han sparsamt och ordentligt kan hjelpa sig med till nästa Stad.
Detta brukas i alla Städer, men att
Gesällen faller mera i ögonen på allmänna landsvägen, ån folk i allmänhet, kommer dels deraf, att han alltid år till fots, emedan den Författning ännu icke är uppbäfven, som förbjuder honom att få taga Gästgifvarskjuts, och dels der. af, att Gesällers arbete minskas , som synes derigenom, att i många Städer kunna nu mera icke så många Gesäller få arbete som förr, hvarom åtskilige Herrar Landshöfdingars femårs
Berättelser vittna, fastän deremot deras antal snarare ökas LagUtskottets Betin landen, xr. 5n minskas; och ehuru förhatlige de råkat att blifva a så har man icke kunnat uppgifva någre särdeles brott vara af dem begångne. som gjort dem af sådant förtjente, Till förekommande af sjelfsvålds utöfning af Lärogossar och Gesäller, samt att kunna erhålla Mästare med nödig skicklighet till husbondevålde och befrämjande af ordning till sin egen, sina underhafvandes och hela Ämbetets fördel, si väl som i utöfningen af sitt och sina Gesällers arbete; får jag, såsom tillägg i en blifvande Handtverksordning, föreslå, att Mästaresöner icke böra anses beböfva mindre lärotid, än en annan fattlig yngling, att Lärogossen må vål Mästarens årender förrätta, ehuru desamma icke tillhöra Handtverket, men ingalunda sträckas så långt, att Lärlingens tid att låra Handtverket derigenom försummas; han må ock någon gång, när det är nödigt, gå Gesällernas ärender, roen icke utan Mästarens vettskap och bifall, och iagttages här detsamma, som vid fönättandet af Mästarens egna årender.
Mästaren skall vål, sedan föreställningar och varningar förut blifvit nyttjade mot sjelfsvåld, gensträfvighet och olydnad, ega rått att utöfva en tjenlig och måttlig husaga å lårlingen, dock icke vid sådant tillfälle, då han sjelf kunde vara af dryckenskap eller för mycken vrede besvärad, men Gesållerne böra icke ega någon rätt att Gossen slå eller straffa.
Förfördelar Lårogossen Gesällen med ovett eller något annat, bör xvr, LagVtshottttS Betänkande».
Mästaren sådant näpsa, då han derom är underrättad.
Mästaren skall åligga, att ordentligt anteckna den d3g, som Gesällen förspilt genom spatseserande, då han till arbetes förrättande varit nödJ vändig, eller genom fylleri, oljud, slagsmål eller bortovaro om nåtterne, eller andra oordentlighetec gjort sig af tilltal förtjent, hvarom Åmbetet bör underråttas, på det Gesällen der må tilltalas och efter omständigheterne näpsas och varnas, första gången.
Sådane fel, hvarmed Gesällen är beträdd en gång, och hvarföre han icke vid
Domstol blifvit tilltalad, skola alltid sanningsfullt af Mästaren antecknas åbakgida, på det afsked eller pass, som Gesällen erhåller, när han flyttar, hvarföre afskedsbeviset alltid bör vara skrifvit heldst på helt, men minst på halft ark; skulle åter Gesällen med fylleri eller olofligt spatserande andra gången eller flere beträdas, skall det åligga Mästaren, att hvar. je gång det hös Domaren anmäla, på det att lagligt åtal och straff derå må följa.
Mästaren ett sådant anmälande, skall han böta lika mycket, som Gesällen skolat böta för fylleri första gången.
Mästaren att anteck* na å afsked^-beviset de fel, som omnåmde åro, och hvarföre Gesällen vid Åmbetet blifvit varnad eller näpst, bote Mästaren derföre hälften så mycket till Åmbets-Iådan, som i förra fallet för försummad anmälan bos Domaren.
Enka, sorn drifver x lagt LJskottets Betänkande», xvii. drifver Verkstad, bör alltid vända sig till Ålder* mannen, då hon har något att anföra om sitt folks öordningar; och bör det åligga Åldermannen, atti Enkans och Gesällens närvaro göra de anteckningar, som allenast vid Ämbetet böra åtalas; äfvenaom han bör hos Domaren anmäla hvad som dit hörer, och besörja om de anteckningar som på äfskedsbeviset böra påtecknas, i fall Gesällen gjort sig dertill förtjent.
Åldermannens försummelse bäraf medför lika ansvar, som ofvan för slik försummelse af Mältare ar nämnt, så vidt han af Enkan om händelserne blifvit underrättad» År Åldermannen sjuk eller borta, åligger Bisittaren att Enkan i dessa årender biträda, och, näst Bisitta; en, äldsta Mästaren i Ämbetet» Vid
Döm!
Stolen bör finnas en bok , inrättad med alphabet, endast till anteckning af de Gesällers namn, sorn blifva lagförde för sådane brott, som icke göra dem ovärdige att kunna blifva Mästare och Borgare.
Vid Gesällens namn tecknas §. med dess hummer i Domboken, samt årtalet och datum då Gesällen blifvit lagförd.
Då Gesäll vill flytta från Stad till annan, skall intet afskedsbevis vara gällande, eller Gesäll i annan Stad kunna derpå antagas i arbete, om det icke år uppvist och påteckbadt af Domaren i den Stad, hvarifrån han flyttat.
Häraf följer att Gesäll bör, när han kommer till Stad ock stadnar qvar i arbetet, anmäla sig hos LagUtskottels Betänkanden. B. xviii.'
Lagutskottets Betänkande».
Domaren, för att få sitt namn antecknadt i ofvannämnda Bok, äfvensom när ban kom till Staden, ocb detta vid vite i R;dr 32 sk., om det icke sker inom åtta dagar.
När nu Gesäll fått afskedsbevis från MästareJ är latt för
Domaren att, i ofvanämnde Bok, se om någon anteckning finnes vid Gesällens namn, atr ban varit lagförd; finnes det icke, så tecknas genast på baksidan af afskedsbeviset — uppvisa vid - - • med årtal ocb datum; men gifver nämnde Bok anvisning på Domboken, då efterses der hvarföre har blifvit lagförd, och huru mycket och på hvad satt han plikta!; hvilket i korthet påtecknas beviset å baksidan, jemte årtal, datum samt Domarens namn.
I båda dessa fall, skall Gesällen betala åtta skillingar för Demarens påteckning å beviset, såsom kostnads ersättning för Boken , som torde böra heta, Antecknings Journal får Gesäller.
Når Gesäll vill blifva Mästare och vinna Bur-* skap, skall han, jemte sin Ansökning, bifoga af. skedsbevisen för hela siri Gesälltid, tillika med sitt GeSällBref.
Befinnes han då under sin Gesälltid hafva varit liderlig, ofta sysslolös eiler mycket ostadig; så kan han icke blifva Mästare eller vin-; na Burskap den gången j utan bör då af Magistraten erinras om de egenskaper, som äro nödvändige och icke böra saknas hos någon husfader, så vät för dess eget hus bestånd och trefnad, sorn för den inflytelse Husbondens goda exempel bör Lagutskottets Betdnkandén, xrxi hafva pä dess underhafvande, och vänligen tillsågas att, efier förbättrad vandel, vara välkommen otti i ä 2 års förlopp, allt sorn Magistraten kan pröfva, efter omständigheterna skäligt; dock må. ste mesta afseendet göras på de 2jne sista Gesällåren.
Har han under deras lopp alldeles lefvat oklani derligt, så böra de föregående årens små-eller ung. domsfel icke ligga honora till last.
Då Mästare vill gifva Gesäll afsked, eller Gesäll vill hafva afsked från Mästare, bör om sådant, ömsesidigt en månad förut tillsägas.
Så vidt möjligt är, och Mästarens rum det medgifver, bör han hafva sina Gesäller hos sig boende, och vid sitt bord med nödig spis försörjde; samt i öfrigt med dem anständigt och värdigt omgås.
Om Mästare osky!, digt förolämpar sin Gesäll, eller honom något brister, antingen i mat, eller deri betingade arbetseller veckolönens utbekommande, bör sådant hos Åldermannen anmälas, som åligger att med biträde af Ämbetets Ledamöter, skyndsammast Gesällen till sin rätt på lämpligt sätt förhjelpa; skulle Gesällen derigenom ej vinna rättelse, bör Gesällen förhållandet hos Magistraten anmäla, som då Iligger att honom till rått förhjelpa.
Samma rätt bafve Lårogosse om honom något brister, som Mästaren år skyldig att besörja och hvaröfver skäligen klagas kan.
Slutligen och framför allt bör det vara bland Mästares första pligter, att gifva Lärlingar Christendomskunskap, XX, LagUtskottets Betänkande^', och tillhålla dem Gudsfruktan, att icke föregå med; elaka exempel, såsom långsamt sittande på Nåringsstål len, eller annat onödigt aflägsnande från sitt hus och verkstad under arbetstiden $ icke eller bör han vid sådane tillfällen, då de äro från arbete ledige, alltid så aflägsna sig från sitt folk, att ömsesidigt förtroende dem emellan minskas, om han, vill vara ansedd för en rättskaffens Mästare,, O be., markt kan jag icke eller lemna, hvad Herrar Cornmitterades förslag uti IV Art, 20 §. stadgar, i anseende till Bryggeri, Slagteri- och Bakeri-Näringarne, och sammansatta Beredningen godkänt^ eller att, för desammas utöfning, Låro- och Gesall-år samt Måstareprofs afläggande icke skall erfordras 5 äfvensom sammansatta Beredningens dervid gjorde tillägg, att en hvar å landet matte fritt; få idka samma Näringar, utan någon dermed förenad borgerlig tunga.
Detta allt måtte väl vilja, såga detsamma, som att helt och hållit från S'ä. de rne bortjaga dessa högst nödvåndige borgerlige Näringar, samt i och med detsamma beröfva Kr o. nan den dryga Bevillning och accis, som Städernas nuvarande tungt beskattade Borgare, Bryggare, Bakare och Slagtare erlägger j, åtminstone, k,an jag ej begripa annat.
Om hvad jag nu föreslagit skulle komma att galla till efterlefnad, jemte hufvudgrunderne i dea hittills gällande SkråQrdningen, och Siädernes Folke Betjening samt Fiskaler blefvo befallte atthaf - Lagutskottets BétHnkandettxxr. va tillsyn deröfver, att Gesäller icke finge vistas på Näringsställen , åtminstone icke någon arbetsdag ; så vågar jag hoppas att man snart nog skul. le få litet eller intet att anmärka, hvarken mot Gesäller eller Mästare, Då Mästarens folk åro satte i nödvändighet att rått och förnuftigt använda sin tid, derigenom, att det göres till vilkor för deras bifall att blifva sina egne, sorn hvar och en nu så gerna önskar, och dessutom tillfället år dem betaget att onödigt bortslösa sin förtjenst ; så skall nödvändigt deraf följa, att, hvarken’Gesäl!ens, eller Mästarens b( hof skall blifva så stort, och på samma grund Handtverksai beten komma att säljas till möjligast lindriga pris, utan att behöfva vara dålige eller förfuskade.
Handel; så kan jag för min del ej antaga de principer, som Högloft.
Utskotten täckts finna lämplige för utöfning af Minuthandeln; såsom att Qvinnor och afskedade Militairer (förmodeligen afskedade Soldater, som icke duga att tjena Kronan), skola an-, ses skicklige och berättigade dertill.
Det finnes mindre Städer, der oseparerad Handel drifves, och der hittills åtminstone intet hinder mött att kunna få den separerad, om man det begärt; och hvarest en Handlande, om han äfven ock år så af sig kommen, att han ingen rörelse kan drifva, utan blott bibehåller namnet för att icke blifva utstruken, likväl betalar 15 R;dr i Bevillning, allenast efter den Artikeln sorn angår handtering och rörel; xxii» LngUtskottets Betänkandeu. ge; samt de åter som drifva rörelse, skatta från 15 R:dr till och med 150 R:dr, endast efternamn, de Artikel, utom Bevillning för Egendom och de personela afgifterne, som i proportion derefter betalas till Staden och de fattige.
För sådane Städer åtminstone, kan den förstärkning, sorn skulle fås i Handelsrörelsen igenom ofvannämnde personer, icke vara interessant; och lika litet gagnande för Kronan, som för säkerhet och ordning i Handel, emedan Handeln ganska säkert skulle derigenom blifva förvandlad till mångleri.
Ett vida större antal anmärkningar, än dem jag na sökt efter min inskränkta förmåga framställa, kunde visst göras och erfordras, men frngtan att trötta Vällofl.
Utskottets tålamod, befaller mig att hår satta en gräns för min välmening, jag slutar således med återupprepandet af mitt fullkomliga ogillande af sammansatta Beredningens utlåtande, samt med yrkande att oftanämnde Författningar för Handtverkerierne och Handeln i Ri. ket måtte till sina grundprinciper blifva bibebållne , samt endast i anseende till vissa särskilda stad» ganden undergå de förändringar och rättelser, sona kunna pröfvas högst angelägne.
Det Betänkande, hvarutinnan Högloö.
Lag-samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi'Uskottens sammansatta Beredning, uppgifvit de grunder densamma ämnar följa vid definitiva pröfningen af Näringsfrihets-frågan j är val i det bela så litet Lagutskottets Betänkandeti.
xxiir. bestämdt och så föga fullständigt, att svårligen ännu någon detaljerad granskning deraf, med hänsigt till åmnets fullkomliga utredande, synes kunna ega rum.
Då jag likväl trodt mig finna flere af Beredningens hufvud åsigter af målet, afvika ifrån hvad jag får min del tror vara det råtta, anhåller jag vordsamligen att dervid få gåra följande an* märkningar. 1:0
Den ordning Beredningen följdt vid åren-’ dets uppställning och behandlande, vågar jag anse vara mindre rigtig, och äfven måhända ledan* de till de mindre förmånliga resultaten af öfver-* 1-äggningarne.
Beredningen har nemligen först och främst granskat för Herrar Committerades afgifne förslag till förnyad HandtverksOrdning, till Förordning orr, Gerningsmäns antagande på Län* det, och till förnyad Handelsordning.
Dernäst vill Beredningen uppsatta och redigera sina egna förslag till slika reglementariska Författningar, i §. uppfattade, och sist åmnar Beredningen i öfvervägande och till besvarande , i enlighet med sina grundsatser , upptaga de inom RiksStånden väckä te motioner och ingifna Memorialer, rörande NäJ ringsfriheten och förberörde Committerades förslag.'
Denna method är troligen icke den rätta föc ett så vigtigt ärendes behandlande.
Om i det stället Beredningen , efter att forst hafva tagit noga kännedom af Herrar Committerades Betänkande och förslag, sedermera ingått i pröfning af Riksdags*; xxiv.
LagXJtskotten fectänkancleH. motionerna och Memorialerna (om jag ej bedrage?
mig omkring 20 till antalet:) ibland hvilka det af Gref te Posse till Fogelvik» efter min tanke, isynnerhet förtjenar uppmärksamhet» så är det mer än troligt» att Beredningen, genom en sådan analys af åmnet i hela dess vidd, funnit en rikhaltigare och bestämdare ledning för sitt eget omdöme» för att slutligen kunna uppställa sina egna hUfvudgrunder.
Nu ämnar Baredningen icke taga Motionerna och Memorialerna 1 betraktande, förr ån hufvudgrUndérna för ärendets behandlande redan äro gifna, det lärer ungefär med andra ord vilja säga att taga parternas anförande i öfvervägande» sedan utslaget redan fallit. 2:0
Den af Beredningen i allmänhet antagna princip, att minska allt hvad minskas kan.
Lärotiden för Handtvei kerierna, skall i längden, om den vinner vederbörlig sanction, blifva både för Staten och H&ndtverkeriertia af de menligaste följder.
Den skall locka oerfarna ynglingar, in uti entrepriser, som de ej kunna fullfölja, då mari vål känner huru retande för mångas sinnen den lätta utsigten att snart blifva sin egen, alltid varit.
Den skall bilda en Näringsdass af slarfvar och nybörjare, utan erfarenhet oell stadga, som strax efter 20 år börja egna rörelse, för att långt förr 5n vid 30 vara afsigkomna , och sorn sedermera» efter att hafva frustrerade allmänheten på arbetet och LiigVishontlS Betånhtindttt, xxv. och det albrunna på utskylderna, antingen förfalla i utsväfningar, liderlighet och armod, med Fat» tigförsörjoiogs-anstalterna blott i perspectiv, eller ock nödgas sluta sned det sorn. en näringsidkare blott bor till en början göra, nemligen att gifva sig i andras bröd och tjenst, 3:0
Att föreskrifva Handtverk :Gesållernas stådslande p° haif-år med penningar och deras sättande under TjenstebjonsStadgan , år en åtgärd som ehuru utgången ur den lefvande principen att bi» behålla ordning och förekomma oordentlighet in» om Handtver kerierna, likväl vid närmare skärskådande lärer frönas temligen olämplig.
Di den gör Gesällerna (som måste ega konstfärdighet, arbetsvana och någon stadga, samt i flere afseCsdemäro att ansa såsom sjelfståndiga personer) till rent af drängar, nedsätter den i samma män hela den Nå» ringsidkande Classen, sorn alla måste borja med att vara Gesäller, och sorn ifrån denna egenskap directe förflyttas til! den af Mästare* och med deci samma till frie Medborgare i samhället och Ledamöter af ett Lagstiftande och representerande RiksStånd. 4:0
Att alldeles inga Läro-år behöfva? för idkandet af Handel, utan att hela Handeisyrkets tuöfning och detaljer kunna inf,emfas genom läsning och utvecklas uti en genomgången examen; år i rsin öfvertygelse ett rent förhastande, sora La^Utskoltets Betänkanden. B|.
Eetänkanden, lunde komma att leda till obehagliga följder.
Det lärer knappast finnas en enda Handlande af något värde och erfarenhet, som icke känner och medgifver, huru stor skillnaden år emellan en tbeoretisk kännedom och en practisk vana, samt huru fullkomligt otillräcklig uti all handel och vandel denna förra år, då den senare saknas.
En Handlandé, ehuru beläst, skall, om han saknar all vana vid yrkets utöfning, stanna i beständig ovisshet om hvad parti han bör taga, samt blottställa sig för beständiga olägenheter och förluster.
På alla dessa skäl, hvartill utan tvifvel ännu flere kunde läggas j får jag vördsamligen hemställa , om icke hela Betänkandet må varda till Beredningen återremmitteradt.
Slutligen bör jag hafva åran nämna, att jag nu yttrat mig icke såsom Fabrikant, utan såsom Nåringsidkande i allmänhet, med erfarenhet af de menliga följder, ett succesivt efterskänkande af Handtverks- och HandelsReglementernas föreskrifter, om det beständigt får fortgå, slutligen skall ådraga BorgareStåndet och hela Staten.
I det yrke jag valt för min verkningsförmåga, Fabriksväsendet, år redan Näringsfriheten till dea grad obegränsad, att hvar och en som kan skrifva sitt namn under en ansökning och mågtar lösa ett ProtocollsUtdrag i CommerceCollegium , blir Fabrikör hvad dag han vill, i Stad och på Landet, utan afseende på hurudan person han eljest år: en 1 LaglJtskottets Betånknnden'.
xxvii. anstalt, hvars följder jag, ibland annat, haft tillfälle i egenskap af Taxeringsman utröna, i anseende till de beständiga afkortningar och afskrifningar af Kronoutskylder, som oupphörligen för Manufacturister och Fabrikanter måste beviljas.
Stockholm den 6 Maj 1323.
Herr Möller: Höglofl.
Beredningen säger sig uti sitt Betänkande åsyfta frihet uti Näringarna, utan sjelfsvåld.
Man har långe talat om införandet af denna frihet, likasom den hittills icke funnits.
Må då den stiga fram, som kan såga, att han blifvit vågrad att, på ordentlig våg, ingå uti Nåringarne.