Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit för sådant ändamål äskade summa icke förekommit, får Stats-Utskottet, som dock anser lämpligare och i afseende på bokföringen ändamålsenligare, att denna summa anvisas i egenskap af särskildt anslag än såsom kreditiv, helst någon framtida liqvid derför icke lärer vara att motse, alltså tillstyrka, att Rikets
Ständer må anvisa å Riksgälds-kontoret ett anslag utan återbetalnings-skyldighet af Tjugu tusen R:dr R:mt, för att, enligt Kongl. Majits nådiga disposition, i mån af behof och emot behörig redovisning, användas till bestridande af kostnaderna för anskaffningen och förvarandet af de vid General-landtmäterikontoret äfvensom
Provins-landtmäteri-kontoren erforderliga likare och modeller m. m.
Stockholm den 15 Januari 1858. 4 Stats-Utskottets Utlåtande JYl 223.
Utlåtande, angående bestridande af kostnaderna för vatten-afledningars företagande å Komminister-boställen.
Ehuru genom Kongl. Förordningen den 6 Juli 1849 stadgats på hvad sätt de kostnader komme att ersättas, som boställshafvare finge vidkännas för boställenas andelar i företagna vatten-aflednings-arbeten, skulle dock, enligt hvad Lektor Sondén, uti en inom Preste-ståndet väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion, erinrat, de i sådant hänseende meddelade stadganden icke vara tillämpliga å de förhållanden, som merändels förekomme i fråga om dylika företags verkställande å den komminister-boställen tillhörande jord, enär dessa boställens med ringa löner försedda innehafvare i allmänhet saknade erforderligt kapital till förskjutande af de kostnader, för hvilka, enligt berörde förordning, ersättningen borde på en tid af högst 20 år fördelas; hvadan obemedlade Komministrar, som icke vågade ådraga sig den med ett föreslaget vattenaflednings-företag förenade skuldsättning, vanligtvis skulle vara nödsakade afsäga sig deltagandet i ett sådant arbete, oafsedt den högst behöfliga förbättring, som boställs-lägenheten derigenom skulle vinna
Det ankomme visserligen på Kongl. Maj:t att till understöd för dylika arbetens företagande bevilja anslag af allmänna medel, der sådant funnes nödigt; men då det icke vore att förvänta, det vederbörande auktoriteter, som dessförinnan borde yttra sig i frågan, och hvilka egentligen måste taga i betraktande det allmännas rätt och fördel, skulle fästa synnerligt afseende å den förbättring, som genom ett sådant företag bereddes uti en tjenstemans alltför ringa vilkor; så hände icke sällan att tillfället till denna förbättring lemnades obegagnadt.
Motionären har derföre till sagde ändamåls vinnande föreslagit, att då innehafvare af komminister-boställe, utom afkastningen af bostället, icke egde Stats-Utskottets Utlåtande JM 223. 5 egde 4-5 tunnor spanmål i årlig lön, samt låneunderstöd utaf allmänna medel ansåges erforderligt för öfrige deltagare i samma vattenaflednings-arbete, eller då sådant företag eljest vore af den beskaffenhet, att kostnaderna för komminister-boställes innehafvares deltagande deruti öfverstege dennes tillgångar, dessa kostnader måtte af statsmedlen bestridas.
På sätt ofvanbemälte motionär erinrat, har, till betryggande af boställshafvares ersättning för de kostnader, han måste vidkännas vid deltagandet i vattenaftappningseller sjösänknings-arbeten, genom den af motionären åberopade Kongl, förordning blifvit stadgadt, att de vid dylika fall uppkommande kostnader för ej mindre vattenafledningens verkställande än den derigenom vunna eller förbättrade jordens inhägnande m. m., skola fördelas till godtgörande under vissa år; hvarjemte samma förordning i dess 2 § innehåller, att när sådant företag skall verkställas, men boställets innehafvare icke vill deruti på stadgade vilkor deltaga, derom skall genom vederbörande embetsmyndighet göras underdånig anmälan hos Kongl. Majit; hvarefter i hvarje fall kommer att särskilt i nåder pröfvas och föreskrifvas hvilken åtgärd uti ifrågavarande hänseende bör, med iakttagande af det allmännas rätt och fördel, ega rum.
Då de i högstberörde förordning meddelade stadganden synas både ändamålsenliga och äfven vid förekommande frågor om vattenledningar å komministers-boställen tillfyllestgörande, har Stats-Utskottet, som anser hvarken behöfligt eller lämpligt att genom utfärdade särskilda föreskrifter varder stadgadt huru vid dylika företags verkställande å nämnde boställen tillhörande jord skall förfaras, icke funnit anledning förorda det af motionären derom framställda förslag; utan får hemställa, att hans) i sådant afseende gjorda framställning icke må till någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda Stockholm den 45 Januari 4858. lith. till R.
St. Prat. 1850—1858. 4 Sami. 1 Afd. 4 Band. 7 Haft. 2 STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 4858.
S*at$-Utskottets Utlåtande M 224. i N:o 224.
Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Jan. 1858, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga om upplåtelse af vissa Calmar f. d. fästning tillhörande lägenheter dels åt Calmar domkyrka med full egande rätt och dels ål
Calmar stad för åstadkommande af ny begrafningsplats. (I. A.) Genom remiss från Borgare-ståndet är till Stats-Utskottets handläggning öfverlemnad en af Herr A. H.
Frick väckt motion, deruti anföres, hurusom Calmar domkyrka, uppförd emot slutet af 17:de århundradet, med skäl gjorde anspråk på att räknas bland fäderneslandets skönaste tempelbyggnader, men detta vackra arf från en tid af utmärkt konstskicklighet och storartade företag likväl måst vidkännas menliga följder deraf att man icke mäktat förläna erforderliga medel för kyrkans framtida underhåll.
Det sålunda redan från begynnelsen grundlagda missförhållande mellan behof och tillgångar hade för denna kyrka blifvit med tiden allt mera kännbart, i samma mån som byggnads-stilens sydländska prydlighet visade sig icke hafva nog förmåga att motstå det oblida klimatets inverkningar.
Genom lån och sammanskott sökte man visserligen under en längre tid att vidmakthålla byggnaden, hvilken äfven af eldsvådor tagit skada, men efter ofta förnyade reparationer hade den dock för några decennier sedan kommit i det skick, att den syntes vara nära sin undergång, om icke snar och betydlig hjelp kunde beredas.
Domkyrko-rådets ordförande fann sig då uppmanad att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att de jordar och lägenheter, som tillhörde Calmar f. d. fästning, måtte domkyrkan såsom fond för hennes underhållande till everldelig ego skänkas och upplåtas.
I samma syftning
4 Sami. 1 Afd. 4 Band. 8 Haft. 1 Stats-Utskottets Utlåtande M 224. hade jemväl Chefen för Kongl. Ingeniör-korpsen vid afgifvande af ritning och kostnadsförslag till demolering af Calmar f. d. fästning, den 7 Mars 1825, hos Kongl. Kngs-kollegium hemställt, att alla till fästningen hörande jordlägenheter, med undantag af sjölinierna, lilla Grimskär och Kronön, måtte till domkyrkan, emot vissa vilkor, för alltid öfverlåtas.
Majit täcktes derefter, i nådigt
Bref af den 21 Februari 1826, förordna, att några af förre Kommendanten i Calmar disponerade jordlägenheter äfvensom intägten af höskörden å vallarne kring staden skulle på föreskrifne tider utarrenderas samt arrendet tills vidare användas till domkyrkans underhåll.
Med detta understöd, som under de följande åren uppgick till ungefär 63 tunnor spanmål och 200 R:dr B:ko årligen, blef det möjligt, icke att bestrida kostnaden för då oundvikliga reparationer, men väl att amortera och förränta ett för ändamålet af Rikets Ständer år 1830 beviljadt lån, 16,666 R:dr 32 sk.
Lånevilkoren kändes dock i längden tryckande för kyrko-kassan, och ännu mera skulle detta blifvit förhållandet, sedan Kongl. Majit den I5:de Februari 184-1 funnit för godt i nåder föreskrifva att, i anseende till 4:de hufvud-titelns inskränkta tillgångar, de till domkyrkan förut anslagne arrende-inkomsterna skulle, med början af påföljande året, till Landt-försvaret återgå.
Förnyad underdånig ansökning gjordes derföre om ytterligare beviljande af omförmälda förmån för domkyrkan, i anledning hvaraf Kongl. Majit, genom nådigt Bref till Krigs-kollegium den 11 Oktober 1841, förklarade att, sorn Calmar domkyrka vore i saknad af sådana betydliga donationer i jord eller spanmål, som af Rikets öfriga och äldre domkyrkor innehafvas, och således svårligen kunde af staden ensamt underhållas, eller genom stadsboernas tillskott allena tillgångar beredas till betalande af förberörda lån, Kongl.
Majit, med fästadt afseende derå, att samma lån varit afsedt att återbetalas hufvudsakligen med de år 1826 domkyrkan upplåtne inkomster af fästningsjorden, ville af gunst och nåd tillåta, att af sammanlagda inkomsten af f. d. fästningens lägenheter, hvilka till Krigs-kollegium borde ingå, 500 Ridr Banko årligen, motsvarande hälften af hvad till ränta och amortering af lånet skulle erläggas, finge från och med 1842 års början och intill påföljande riksdag eller till och med året 1845 Calmar domkyrka såsom understöd tillgodokomma; och har Kongl. Majit, genom nådigt Bref till domkapitlet i Calmar den 27 Augusti 1844, på skedd underdånig framställning, i nåder medgifvit, att domkyrkan finge fortfarande åtnjuta berörde understöd till 1855 års slut.
Under uttalande af den åsigt att Calmar domkyrka, såsom en af byggnadskonstens skönare företeelser, vore förtjent af Statens omvårdnad, då sådan icke annorlunda kunde i erforderlig mån erhållas, hafva Rikets Ständer, på grund af samma åsigt och med afseende derpå att denna kyrka, som var amnad till begagnande äfven af den i Calmar förlagda Amiralitets-församlingen, blifvit uppförd till en storlek och prydlighet, vida öfvérstigande stadens innevånares behof och underhåilsförmåga, Stats-Ötskottets Utlåtande M 224. 3 uti underdånig skrifvelse den 1 April 1848 anhållit, att Kongl. Majit täcktes taga i nådigt öfvervägande, huruvida icke för någon längre tid eller intilldess kyrkans i Rikets Ständers Bank erhållna lån blifvit till fullo guldet, fästmngs-lägenheterna vid Calmar, hvaraf hela inkomsten vore för domkyrkan behöflig, kunde till dess disposition öfverlåtas och att Kongl. Majit i sådant fall behagade nådig proposition i ämnet till Rikets Ständer afgifva. — Sedan Kongl. Krigs-kollegium, efter härå erhållen remiss, upplyst, att af ifrågavarande jordskylds- och tomtöres-medel, som, med inberäkning af kyrkans anslag, utgjorde ungefär 1,260 Ridr årligen, arfvoden och aflöningsersättningar tid efter annan blifvit beviljade åt de vid Ingeniör-korpsen anställde civile tjenstemän och betjente, behagade Kongl.
Majit, uti nådig proposition den 28 December 1850, föreslå Rikets Ständer att, derest erforderliga medel anvisades till bestridande af nyssberörde utgifter, hvarom särskild framställning blifvit gjord i propositionen om Stats-verkets tillstånd och behof, Rikets Ständer jemväl måtte medgifva, att fästnings-Iägenheterne vid Calmar finge till domkyrkan derstädes öfverlåtas, intill dess det i Banken erhållna lånet blifvit till fullo betaldt.
Men som Rikets Ständer icke funno skäl bevilja det i förstnämnda hänseende äskade anslag, kom frågan om fästnings-lägenheternas upplåtande till domkyrkan att förfalla, på sätt Rikets Ständer i skrifvelse den 20:de Augusti 1851 hos Kongl. Majit i underdånighet anmält.
Denna för domkyrkan maktpåliggande fråga blef således genom sitt till fälliga sammanhang med andra förhållanden beröfvad förmånen att komma under hufvudsaklig pröfning, en förmån, som för domkyrkan synts vara så mycket mera lofvande, som begge statsmakterna redan gifvit tillkänna deras gemensamma mening, att domkyrkan borde tillsvidare komma i åtnjutande af f. d. fästningens hela qvarlåtenskap.
Att anslaget icke skulle utgå för längre tid än till dess kyrkans lån i Rikets Ständers Bank blifvit till fullo betaldt, grundade sig tvifvelsutan på den förutsättning, det kyrkan, efter denna tidpunkt, skulle blifva i tillfälle att med egna tillgångar betrygga sitt underhåll, men att denna förutsättning icke med någon säkerhet kunde antagas, hade erfarenheten visat; ty oaktadt den större och mera genomgripande reparation, sorn för några decennier sedan verkställdes, och fastän reparationskostnaderne år 1854 uppgingo till 1,464 Ridr Biko, vore kyrkan för närvarande i det skick, att hon för sitt framtida bestånd fordrade betydliga förbättringar, och i betraktande af kyrkans konstruktion och byggnadsämne, hade man anledning befara, att underhålls-kostnaden framdeles skulle ökas hastigare och i högre grad, än tiden i vanliga fall gjorde det erforderligt.
Afsigten att åt domkyrkan bereda ett någorlunda betryggande understöd syntes således icke kunna vinnas, utan att understödet lemnäs för all framtid; och en sådan utsträckning, utöfver hvad hittills blifvit medgifvet, skulle, enligt hvad motionären vidare anfört, icke heller öfverstiga billighetens gräns.
Enligt 1854 års räkenskaper utgjorde arrende-afgifterna för fästningslägenhe - 4 Ståts-Utskottets Utlåtande JM 224. terna, inberäknadt hvad domkyrkan, till följd af äldre medgifvanden, deraf åtnjöt, 1,081 R:dr B:ko, hvilken summa, om den komme domkyrkan allt framgent tillgodo, icke motsvarade fördelen af de räntefria lån, andra behöfvande kyrkor, hvar förslg, erhållit.
Statens uppoffring syntes således jemförelsevis härigenom icke blifva särdeles stor och den blefve ännu mindre, om man tänkte på framtiden, ty i ofvannämnda summa inginge ett belopp af ungefär 300 R:dr B:ko årligen för höskörden på vallarne samt hyresmedel för åtskilliga uti desamma befintliga hvalf, smedjor, källare och andra lägenheter, hvaraf inkomsten icke kunde påräknas för längre framtid än vallen och murarne komme att ega bestånd.
— Genom General-ordres af den 26 Januari 1822, befallde Kongl. Maj:t, att Calmar f. d fästning skulle demoleras.
Sedan ritning och kostnads-förslag härtill uppgjorts, blef väl verkställigheten, genom förut åberopade Kongl. Bref den 21 Februari 1846, tils vidare inställd, men det kunde icke förnekas, att tidens och förgängelsens dom förr eller sednare skulle för störa de i vallen inmurade föråldrade lägenheterna och sålunda tillintetgöra Statens deraf förväntade inkomst.
För domkyrkan åter inträffade härvid det lyckliga förhållande, att inkomsten äfven af dessa lägenheter kunde för framtiden bibehållas oförminskad om de till kyrkan öfverlemnades, med tillåtelse att på annor hand få öfverflytta eganderätten emot årlig afgäld af den summa, som för närvarande utgör dessa lägenheters afkastning.
En sådan öfverlåtelse kunde med största lämplighet ske till Calmar stad, för hvilken, med afseende på en högst behöflig tillökning i dess utrymme, fördelen af vallarnes och dertill hörande lägenheters rasering i sjelfva verket vore större än af deras bibehållande, och som derföre vore benägen att, med afseende jemväl å kyrkans behof, på förenämnde vilkor öfvertaga ifrågavarande lägenheter.
En icke mindre fördel skulle tillskyndas staden, om den, efter sin önskan, på enahanda vilkor kunde förvärfva egande-rätt till sådane vid inkörsvägen eller i dess närmaste grannskap belägne, fästningen tillhörige jordstycken, hvilka, till följd af den ökade trafiken, mindre väl egnade sig till fortfarande! utarrendering såsom åker och äng, men deremot såsom öppna platser skulle lemna ett lika behöflig!, som passande utrymme för den med hvarje år stigande trädvaruhandeln och annan kommerciel beröring med ortens allmoge.
För sådant ändamål vore de stycken, som å stadens karta finnas betecknade med 114 hälften, 114 a, 115 a, 116, 251—256 särdeles lämpliga.
Öfriga delar af fästnings-jordarne, som å kartan upptagas under
Nås 109 a —X,267, lofvade deremot att bereda kyrkan den största vinsten, — genom att allt framgent, såsom hittills, på vissa år till den mestbjudande utarrenderas.
Från denna utarrendering vore likväl för Calmar stad, med dertill hörande slotts- och landsförsamlingar, ett undantag af några tunnland af högsta behof påkalladt.
Med bifall till Kongl Majits derom gjorda nådiga proposition hade Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 29 Juli 1851 , för sin del, medgifvit, att 3:ne Kongl.
Majit och Kronan tillhöriga åkerlyckor
(M 110, Stats-Utskottets Utlåtande M 224. 5 1 1 1, 112) (ingo användas till utvidgning af den för Calmar stad och berörde församlingar gemensamma begrafningsplats, sorn befunnits för ändamålet otillräcklig.
Men för möjligheten att kunna bringa dessa åkerlyckor i omedelbart sammanhang med den gamla kyrkogården och sålunda kunna använda dem till den afsedda utvidgningen, erfordrades att hus och byggnader, som hafva sin plats å den del af lyckorna, som ligger närmast kyrkogården, skulle kunna genom köp eller på annat sätt undanskaffas och sedermera den väg undanrödjas, som, mellan kyrkogården och lyckorna, leder till berörde jemte andra åbyggnader i gamla staden.
Ett oförmodadt hinder hade dock yppat sig deri, att husegarne, som funnits obenägne att aflåta sina boningar, icke heller kunnat tvingas till afflyttning, då de, vid undersökning inför domstol, visat sig hafva fastebref på tomtplatserne.
Att, detta oaktadt, använda åkerlvckorna till gamla kyrkogårdens utvidgning skulle, under sådane omständigheter, medföra det mindre vanliga och äfven mindre lagenliga förhållande, att, då Kongl. Cirkulärbrefvet af den 18 Oktober 1845 föreskrifver, att kyrkogårdar, så vidt ske kan, skola anläggas utom städer och byar, här deremot vissa till gamla staden hörande gårdar, med dertill ledande väg, skulle komma att ligga inuti sjelfva kyrkogården.
Till undvikande af dessa olägenheter hade församlingarne frångått planen att utvidga gamla kyrkogården och i stället beslutat anlägga en ny.
I stadens granskap funnes likväl icke något till ny begrafningsplats passande område, utom den såkallade Skansjorden, tillhörande den fordna fästningen; och det vore derföre högst önskvärdt, att några tunnland deraf eller den del, som å särskild karta förslagsvis blifvit till kyrkogård afritad, måtte till detta ändamål blifva upplåten, samt att upplåtelsen, i likhet med hvad förut i enahanda fall egt rum, må kostnadsfritt kunna medgifvas.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, har motionären anhållit, att Rikets Ständer måttej, för sin del, besluta: 1:0 att, med undantag af Calmar slott, med dertill hörande vall och graf, Grimskär, samt den till begrafningsplats föreslagna del af Skansjorden, alla öfriga Calmar f. d. fästning tillhörande vallar, jordar och lägenheter, må till Calmar domkyrka med full eganderätt för everldliga tider anslås och upplåtas, dock med tillåtelse att till Calmar stad öfverlåta eganderätten såväl till de staden omgifvande vallar , med deri befintliga eller dertill hörande lägenheter, som ock de mindre jordstycken, hvilka å upprättad karta betecknas med N:is 114 hälften, 114 a, 115 a, 116, 251 till och med 256, allt emot årlig afgäld till domkyrkan af så stort belopp i spanmål eller penningar, som för närvarande utgör dessa lägenheters afkastning; och 2:o att af den så kallade Skansjorden må till Calmar stads- samt slotts- och lands-föfsamlingar, för anläggning af ny begrafningsplats, kostnadsfritt upplåtas 6 tunnland 25,6 kappland, enligt å förenämnda karta utstakad plan. 6 Stats-Utslwttets Utlåtande M 224.
Derjemte och för den händelse att detta förslag ej skulle hos Rikets Ständer vinna bifall, har motionären alternativt hemställt, att samtliga ofvannämnda lägenheter måtte med full eganderätt upplåtas åt Calmar stad, emot förbindelse att till Kongl. Maj:t och Kronan årligen allt framgent erlägga de afgifter, som derför nu utgöras och ingå till Kongl.
Krigs-kollegii Fortifikations-afdelning, i hvilket afseende motionären vidare anförtj att då staden vore instängd inom de trånga gränsorna af en med vallar och fästningsverk kringgärdad holme, denna omständighet utgjorde ett af de förnämsta hindren emot ett fullständigt tillgodogörande af de flere derstädes befintliga lokala förmåner, genom hvilkas ändamålsenliga begagnande staden under några få tiotal af år nära nog fördubblat ej allenast sin handels- och sjöfarts-rörelse, utan äfven i jemnbredd dermed sin folkmängd, uppgående för närvarande till omkring 7,000 personer, i följd hvaraf staden ock började allt mer och mer lida af bristande utrymme både för erforderliga byggnadsplatser och för en tilltagande handelsrörelse; anhållande motionären tillika, att som domkyrkan härigenom skulle förlora icke obetydligt af sina inkomster, hvarigenom dess redan förut bekymmersamma ekonomiska ställning måste blifva ännu mer försvårad, Rikets Ständer måtte, till betäckande af denna förlust och till nödig hjelp vid domkyrkans underhåll, bevilja densamma ett fortfarande årligt anslag af 1,500 R:dr R:mt
Af de uti motionen åberopade handlingar har Utskottet inhemtat, bland annat, att Domkyrko-rådet i Calmar i Maj månad år 1855 hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit måtte till Rikets näst sammanträdande
Ständer aflåta nådig framställning af enahanda innehåll, som motionärens härofvan först omförmälda förslag, samt tillika i underdånighet hemställt, dels att, till undvikande af de hinder, som ny utarrendering af Skansjorden och öfriga lägenheter på vissa bestämda år kunde lägga i vägen för deras användande till omförmälda ändamål, Kongl. Majit måtte i nåder medgifva att med utarrenderingen finge anstå, intilldess hufvudfrågan blifvit i nåder pröfvad och afgjord, dock med förbindelse för Domkyrkorådet att under tiden ansvara för de arrende-afgifter, som af lägenheterna utginge, samt dels att den genom nådiga Brefvet den 27 Augusti 1844 Calmar domkyrka medgifna rättighet att af fästnings-lägenheternas afkastning årligen uppbära 500 Ridr Biko måtte ytterligare förlängas för vissa år eller intilldess den i underdånighet väckta frågan om samtliga dessa lägenheters öfverlåtande till domkyrkan kommit under nådig pröfning.
Denna ansökning förordades till alla delar af Kongl. Majits Befallningshafvande i länet; äfvensom Kongl. Krigs-kollegium och Chefen för Ingeniörkorpsen, i ämnet hörde, hufvudsakligen tillstyrkte bifall till det väckta förslaget, dock med det förbehåll, att 4:de hufvud-titeln, som genom utarrenderingen af berörde fästnings vallar och lägenheter hade en årlig inkomst af omkring 1,050 Ridr Biko, derför erhölle fullt motsvarande ersättning.
— Vid ärendets föredragning den 23 Oktober samma år behagade Kongl. Majit i nåder bifalla såväl hvad sökanderne Stats-Utshottets Utlåtande Jt?
224. 7 hemställt i afseende å inställandet tills vidare af lägenheternas utarrendering för längre tid, som ock att ofvannämnde belopp af 500 Ridr utaf fästnings-lägenheternas årliga afkastning finge fortfarande intill 1857 års utgång af domkyrkan uppbäras; hvaremot Kongl. Majit, i afseende å hufvudfrågan eller den för dom kyrkan samt Calmar stad sökta upplåtelsen af ifrågavarande lägenheter, anbefallde Kongl. Majits
Befallningshafvande äfvensom
Domkyrko-rådet att inkomma med åtskilliga nödiga ansedda upplysningar, angående förhållandet med domkyrkans inkomster
Och utgifter samt anledningen till det yppade behofvet af ny begrafningsplats för staden; — och har Kongl. Majit, sedan de sålunda infordrade uppgifterna blifvit under loppet af sistlidet år afgifna. låtit i nåder öfverlemna alla handlingarne i målet till Stats-Utskoltet, för att vid behandling af den hos Rikets Ständer i detta ämne gjorda framställning komma under öfvervägande.
Nyssnämnde af Kongl. Majlis Befallningshafvande och Domkyrko-rådet sednast afgifna yttranden i denna fråga utvisa, bland annat, att kyrkan för närvarande med en skuld af 6,141 Ridr 40 sk. 1 rist. och en kapital-behållning af endast 3,563 Ridr 27 sk. 7 rist., befunne sig i det tillstånd, att den dels nu genast och dels inom få år tarfvade till sitt iståndsättande utgifter till sammanräknadt belopp af 13,200 Ridr; och när dertill lades den del af kyrkans skuld, hvartill kassan icke lemnade tillgång, så uppkomme den betydliga summan af omkring 16,000 Ridr Banko, som utgjorde domkyrkans behof för närmaste åren, men genom hvars fyllande, om medel dertill funnes, kyrkans ekonomiska ställning likväl icke blefve på ett tillfredsställande sätt betryggad, enär kyrkans byggnadssätt och beskaffenheten af de materiaher, hvaraf den är uppförd, göra för ali framtid behöfligt att använda icke obetydliga belopp till detta dyrbara tempels vidmakthållande.