Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär Comiterade uti de förslag till ordnande af uppbördsverket, som nu underdåuigst afgilvas, utgått ifrån den åsigt, att, för beredande af möjligaste enkelhet, Statens alla inkomster, så vidt ske kan, böra i ett sammanhang med allmänna kronouppbörden uppbäras och till Statsverket inflyta, samt deremot erforderliga anslag derifrån utbetalas, tro
Comiterade denna grundsats jemväl i fråga om arrendena af Statens egendomar böra tillämpas.
I öfverensstämmelse dermed och under åberopande af nyssomförmälde, redan i det föregående afgifna underdåniga yttrande angående sådana boställen, hvilkas arrenden äro till aflöning anvisade, anse derföre Comiterade, att, med undantag endast för de fall, då arrenden måste in na - 112 tura utgöras till serskilda Inrättningar, såsom t. ex. fourage-persedlar till Stuterierne, lämpligast vore, om med utarrendering af alla Statsverket tillhörige, till dylikt användande afsedde egendomar och deraf härllytande arrendeafgifters uppbärande på enahanda sätt förfores.
Deremot och i de fall, då sådana arrenden nu äro till serskilda behof anvisade, borde contanta anslag i stället bestämmas, i hvilket afseende Comiterade blifva i tillfälle att sig vidare yttra uti det underdåniga utlåtande, som afgifves, rörande de till åtskillige Verk och Inrättningar ingående uppbörders öfvertagande af Statsverket; börande Comiterade, till undvikande af missförstånd, underdänigst anmärka, att med nyssberörde framställning icke afses egendomar, som tilläfventyrs utgöra de med egna fonder försedda Allmänna Inrättningars tillhörighet, eller ifrågakommande utarrendering utaf andelar af egendomar, som i öfrigt äro till serskilda behof upplåtna, enär i dylika fall utarrenderingsbestyret måste af vederbörande Förvaltningar handhafvas. 30.
Om besör- Hvad beträffar den nuvarande ordningen för besörjandet af Statsver^erkets^gendo- kets erieildomars utarrendering, så skulle, efter Comiterades tanka, ej mars utarrende- obetydlig förenkling deruti kunna tillvägabringas.
Befattningen dermed, rande- utom i hvad som rörer de indragne boställen, hvilka äro för indelta rege menternes lönefonder utarrenderade, tillhör för närvarande KammarCollegium, som förrättar auktion och utfärdar arrendecontracter, men auktioner verkställas tillika hos Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som för öfrigt skola till KammarCollegii pröfning afgifva förslag till arrendecontracterne samt hafva närmaste bestyret med alla af utarrenderingen föranledda åtgärder, hvilket allt förorsakar ej ringa skriftvexling emellan bemälde Autoriteter.
De dubbla auktionerna medföra likväl icke någon verklig nytta, utan har det fastmera inträffat, att utvägen till anbud uti KammarCollegium, hvilken af de mera aflägse boende endast kan begagnas, då de äro i tillfälle att härstädes förskaffa sig commissionärer, ledt till helt annat resultat, än dermed åsyftats, enär derigenom förminskats tällan, der sådan egentligen bör påräknas eller i orten, der den utbjudne egendomen är belägen.
Comiterade äro ock derföre öfvertygade, att, om utarrenderingen ensamt besörjdes af Eders Kongl. Maj:ts vederbörande
Befallningshafvande och således de serskilda auktionerna uti KammarCollegium upphörde, sådant ingalunda skulle förorsaka någon nedsättning uti arrendeafgifterne.
Ej heller komme delta att förringa Kronans säkerhet, enär densamma hufvudsakligast beror på lokal-autoriteterna, som närmast äro i tillfälle och pligtige att iakttaga och bevaka allt hvad, som för befordrande deraf erfordras, likasom de bäst kunna känna och bedöma hvad af hvarje egendom i förhållande till dess beskaffenhet kan och bör påräknas.
All den kontroll, som å Kammar^ Collegii sida är möjlig, skulle ändock kunna vinnas, allenast det ankomme på Col - 113 legium att bestämma vilkoren för utarrenderingen och Eders Kongl. Maj:ls Befallningshafvande således icke egde att, utan Collegii bifall, antaga andra arrendeanbud, än som dermed öfverensstämde; och vore det, efter Comiterades åsigt, för berörde kontrolls handhafvande tillfyllestgörande, om det ålåge Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att, så snart auktion lör sig gått, om förloppet deraf hos bemälte Gollegium göra anmälan och, i händelse antagligt anbud ej skett, afbida Collegii föreskrift.
På detta sätt skulle likväl göromålen i och lör kronoegendomarnes utarrendering uti KammarCoIlegium till betydligaste delen försvinna och derjemte för Eders Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande i ej ringa mån förminskas.
Comiterade anse sig derföre ega full anledning att en så beskaffad förändring i underdånighet tillstyrka, så att utarrenderingen af alla sådana Kronans egendomar, hvaraf inkomsten bör Statsverket tillflyta, framdeles må komma att, under KammarCollegii öfverinseende, ombesörjas af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, hvar i sitt Län, med skyldighet lör öfrigt att, såsom hittills, vaka deröfver, att arrendatorerne sina åligganden vederbörligen uppfylla.
Deremot tro Comiterade, att i de här förut omförmälde fall, då det arrende, som utgår af någon, hittills genom KammarCollegii försorg utarrenderad egendom måste framgent anvisas till utgörande in natura för serskild Inrättnings behof, lämpligast vore, att den Styrelse, till hvars disposition arrendet sålunda ställes, så framt redovisning för dess förvaltning till Staten afgifves, äfven erhåller befattningen med egendomens utarrendering m. m., hvilket synes vara så mycket ändamålsenligare, som denna Styrelse naturligtvis är mest intresserad för utarrenderingens verkställande emot fördelaktigaste vilkor och jemväl bör närmast tillse, att arrendatorn i alla delar sina skyldigheter behörigen fullgör.
Vidkommande arrendeafgifternes bestämmande, så anse Comitera- 3,J J .?m arrfn" m m deateiiternes bc de, att, derest, på sätt i det föregående är vordet i underdånighet före- räknande, slaget, hemmansräntorna och tionden, äfven om de förra icke blifva i penningar utsatta, komma att utgöras i contant, samt således leverering af ränte- och tiondespanmål in natura icke vidare eger rum, jemväl de Statens inkomster, som bestå af arrenden, böra contant erläggas.
Om derföre arrendena kunde i penningar bestämmas, vore sådant ledande till största enkelhet.
Men, om det likväl anses nödigt, att desamma äfven framgent varda uti persedlar utsatta, tillstyrka Comiterade underdånigst, ej mindre att dertill endast antages spanmål, hvaruti ock de flesta arrenden nu äro bestämda, eller, i händelse hemmansräntorna varda i persedlar beräknade, sådana, som komma att deruti ingå och blifva föremål för markegångssättning, än ock att dessa persedel-arrenden böra liqvideras med penningar efter det för hemmansräntor och tionde gällande medelpris. (Bil. till K. M. Nåd Prof. till R.
St. dr i84y.) 15 114 6:0 Angående Markegångssättningen. 32. g. Äldre Enligt äldre Författningar ålåg det Landshöfdingarne att, sedan stadganden.
Magistraterne i Städerne meddelat attest å de i skatterne ingångne varors rätta värde vid afradstiden, fastställa markegång till rättelse för deras lösande med penningar samt afgöra de tvister, som derom kunde uppkomma emellan de skattskyldige och dem, till hvilka räntorna voro anslagna, i hvilket afseende må åberopas Kongl.
Resolutionerne på Allmogens besvär den 25 September 1675 och 3 Januari 1683, Kongl.
Förordningen och Reglementet den 5 Januari 1684 med deröfver meddelad Förklaring af den 7 April 1685, Landshöfdingelnstruktionerne den 28 Januari 1687 och 16 October 1723 samt KammarCollegii Cirkulär den 20 December 1729.
Resolutionen på Adelns besvär den 12 Juli 1731 stadgades sedermera, att vid markegångstaxornas fastställande borde tvänne af hvart RiksStånd, hälften indelningshafvare och hälften räntegifvare, till Landshöfdingen inkallas för att deröfver höras.
Landshöfdingelnstruktionen af den 4 November 1734 lemnar jemväl härmed öfverensstämmande föreskrift, eller att markegångstaxa årligen borde uppgöras i enlighet med de i Städerne gängse pris, hvartill tvänne af hvarje Stånd, hälften räntegifvare och hälften räntetagare, borde kallas, hvilket ytterligare bekräftades genom Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 17 December 1734, hvaruti för öfrigt dels medgafs, att allmogen skulle ega att, utom nämnde deputerade, insända en fullmägtig ifrån hvarje Härad för att vid markegångssättningen höras, utan att likväl annorlunda deri deltaga, dels stadgades, att, då i fråga om priserna två Stånd stannade emot två, ett medium deraf borde tagas.
Dessutom meddeltes åtskilliga närmare föreskrifter i ämnet genom Kongl.
Resolutionen på Allmogens besvär den 16 Mars 1739, Kongl. Förklaringen den 8 januari 1748, Kongl. Resolutionerne på Allmogens besvär den 29 November 1756 och 17 Augusti 1762 samt Kongl. Brefvet den 7 November 1768 jemte KammarCollegii och StatsContorets derpå grundade Cirkulär af den 7 påföljde December.
Ifrån dessa allmänna stadganden egde likväl undantag rum för Gottland, enligt Kongl. Brefvet den 27 Augusti 1766, som föreskref, att markegången derstädes skulle lämpas till likhet med markegången för angränsande Calmar och Östergöthlands
Län, hvilket likväl upphäfdes genom Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 22 Mars 1770.
Sedermera förordnades genom Kongl. Brefvet den 16 December 1774, kungjordt genom KammarCollegii och StatsContorets Cirkulär den 8 Maj 1775, att Kronofogdarne borde för hvarje Härad uppgifva de vid markegångssättningstiden gängse priser, hvilka jemte Städernes torgpris skulle vid markegångstaxans upprättande tagas i betraktande, hvarvid deputerade egde att icke allenast jemföra de sålunda uppgifna pris med dem, som verkligen voro gängse, utan ock ( 115 hafva afseende på det föregående och löpande årets växt och bergning.
Genom Kongl. Förordningen den 22 Juli 1803, 0 <§. stadgades: att markegångssättningen, som förut skett vid Thomasmässo-tiden, borde företagas i början af November, så att densamma sist inom den 5 i denna månad vore fullbordad, hvarefter de förut föreskrifne och bibehållne prisuppgilternes aflemnande borde jemkas; att, så snart markegångstaxan blifvit upprättad , skulle densamma med första post insändas till KammarCollegium, tillika med uppgift å de pris, hvarpå den grundats, och det vid markegångssättningen hällne protokoll; att Collegium tillhörde att jemföra det ena Länets pris emot andras, der lika förhållanden egde rum, samt derefter pröfva och fastställa hvarje Läns markegångstaxa samt den till Konungens Befallningshafvande öfversända så tidigt, att dess kungörande före Thoma3-dag måtte kunna för sig gå.
Uti nu gällande Regeringsform af den 6 Juni 1809, 75 §. stadgas: ”De årliga Markegångs-Taxorna skola upprättas genom Deputerade af alla Riks-Stånd, ”nämnde på det sätt hvarje
Stånd särskildt för sig föreskrifver; Hvad desse fastställa, tjene till efterlefnad, så vida ej ändring deruti i behörig ordning sökes och ”vinnes.” Uti Kongl. Kungörelsen den 1 October 1810 meddelades derefter, jemte underrättelse om det af hvarje
RiksStånd fattade beslut angående sättet för val af deras deputerade, som skulle vara två af hvarje Stånd, utom BondeStåndet, för hvilket antalet ej var bestämdt, utan finge bero af serskilde öfverenskommelser inom Länen, följande hufvudsakliga föreskrifter: att Landshöfdingarne väl skulle vara deputerades ordförande, men icke ega rösträttighet; att deputerade borde undfå del af de förut vanlige upplysningarne; att, då den genom 1803 års Förordning KammarCollegium tillagde befattning med årliga markegångssättningen upphört, blef, uppå detta med flera skäl, tiden för markegångstaxans upprättande bestämd till sist den 12 December; att stadgandet, det deputerade borde utgöras af hälften räntegifvare och hälften räntetagare, såsom mindre vigtigt och nyttigt, icke behöfde iakttagas; samt att, i händelse vid omröstning, som borde ske ståndsvis, två Stånd stannade emot två, ett medium af de olika priserna borde tagas.
Dessa föreskrifter blefvo sedermera till någon del ändrade genom Kongl. Förordningen den 20 September 1815, som förmår: att, med upphäfvande af det under den 10 September 1812 meddelte stadgande, att Konungens Befallningshafvande borde insända ett exemplar af markegångstaxorna till Justitia;Ombudsmannen, på det att han måtte kunna deruti söka ändring, denna JustitieeOmbudsmannens befattning komme att upphöra; att så snart markegångstaxan blifvit upprättad, vanligt antal exemplar deraf äfvensom protokollet samt de inkomne priskuranterne och den på grund deraf författade uträkning å medelpriserna borde insändas till KammarCollegium, jemte det att taxan i Länets 15* 116 kyrkor kungjordes; att räntegifvare och räntetagare egde att, i då föreskrifven ordning, anföra besvär hos KammarCollegium, likasom enahanda besvärsrätt, å Kronans vägnar, tilikomme KammarCollegii Advokatfiskal; att, med ändring af 1810 års Kungörelse, tiden till markegångssättningen skulle tillbakaflyttas till någon dag i November före den 5 i samma månad, på sätt genom 1803 års Förordning varit stadgadt; att föreskriften, att af deputerade hälften borde vara räntegifvare och hälften räntetagare, i så måtto upplifvades, att den borde verkställas, der det, med iakttagande af de i 1810 års Kungörelse i öfrigt bestämda grunder, läte sig göra; samt att vid sockenstämma inom hvarje församling en eller tvänne personer borde väljas att, jemte Kronofogden, stadga det pris, som för Häradet skulle i priskuranten till markegångssättningen intagas, hvarvid Kronofogden egde att yttra sin tanka om de rätta gångbara priserna och, derest han ej delade socknefullmägtigernes mening, den till Konungens Befallningshafvande anmäla för att vid markegångssältningen komma i öfvervägande; hvarförutan åtskillige speciella stadganden angående dessa förrättningars utförande meddeltes, hvilka Comiterade anse sig icke behöfva här upptaga. 33. g. Förut vack- Frågor om ändring uti de sålunda nu gällande föreskrifterne häfte förslag till för- va väl i sednare tider vid serskilda tillfällen förekommit, men ej blifand'ingar. vit afgjorda ; och må i sådant afseende nämnas följande:
Uti det underdåniga utlåtande, KammarCollegium den 8 December 1828 afgaf rörande räntepersedlarnes förvandling, anfördes äfven, att Collegium ansåg sig böra fästa Kongl. Maj:ts
Nådiga uppmärksamhet å nödvändigheten af en sådan förändring i markegångssättnings-methoden, att någorlunda jemna och billiga priser blefvo stadgade för visst längre tidskifte, t. ex. från Riksdag till Riksdag, derigenom att åt Rikets Ständer öfverlemnades att markegången för hvarje Län reglera.
Rikets Ständer, som erhöllo del af nämnde utlåtande, yttrade derefter i underdånig skrifvelse den 25 Januari 1830 det angeläget vore, att markegångspriserna i hvarje ort bestämdes efter medium af priserna under förutgångne fem år, att gälla icke för år, utan för någon längre tid af t. ex. fem år, och anhöllo att vid nästa Riksdag få emottaga Kongl. Maj:ts
Nådiga proposition om förändrad method för markegångssättningen.
Uti häröfver i Nåder infordradt och den 17 Juni 1830 afgifvet underdånigt utlåtande anförde KammarCollegium hufvudsakligen: att nuvarande förhållandet med markegångssättningen vore högst olämpligt med afseende ej mindre å tiden, då den verkställes, än å de personer, af hvilka och sättet, hvarpå den förrättas, jemte dess resultater, hvadan, och då åtgärden utgjorde en del af den handläggning vid beskattningen, som tillhör Rikets Ständer, Collegium, i enlighet med dess förra utlåtande, trodde lämpligast vara, att markegångstaxor af Rikets Ständer 117 vid hvarje Riksdag blefvo upprättade, i hvilket afseende förslag å de åtgärder, som derföre ansågos af nöden, jemväl afgafs.
Sedan Kongl. Maj:t derefter, i öfverensstämmelse härmed, aflåtit Nådig proposition till Rikets Ständer vid 1834 års Riksdag, förklarade Ständerne uti underdånig skrifvelse den 17 Maj 1835, att de ansågo sig icke böra med markegångssättningen taga omedelbar befattning, men föreslogo deremot följande förändrade bestämmelser: att så beskaffade prisuppgifter, som förut funnos påbjudne, borde frän hvarje Stad och Fögderi algifvas så tidigt, att de inom
December månad hvarje år voro Konungens Befallningshafvande tillhanda— komne; att RiksStåndens deputerade derefter borde verkställa markegångssättningen den 8 Januari hvarje år, hvarvid medium af prisuppgifterne skulle tjena till hufvudsaklig ledning, men, om någon afvikelse derifrån funnes af nöden, skälen dertill uti protokollet noga antecknas; att markegångstaxan genast derefter borde i vanlig ordning utfärdas och kungöras, hvilket sednare borde ske på samma dag uti Länets alla kyrkor, hvarefter besvär öfver markegångssättningen inom fjorton dagar efter kungörandet fingo ingifvas till Konungens Befallningshafvande, som med först afgående post borde dem, jemte eget utlåtande, till KammarCollegii afgörande insända; att Collegii beslut borde meddelas senast åtta dagar efter besvärens ingifvande; samt att i afseende på den ändring i priset å någon markegångspersedel, som Collegium, i följd af besvär, kunde meddela, skulle lända till efterrättelse hvad, Författningarne förut derom stadga.
Uti häröfver aflemnadt underdånigt utlåtande afstyrkle KammarCollegium detta förslag och tillstyrkte deremot följande förändringar i nu gällande stadganden: att uppgifter å gängse varupriser borde aflemnas qvartalsvis först för October, November och December månader näst löre ränte-året och vidare för de 3:ne första qvartalerne af det påföljande, hvilka uppgifter borde tjena deputerade till ledning och rättesnöre vid fastställande af de pris, hvarefter årets räntor kommo att lösas; att markegångssättningen borde förrättas i början af October; att ändringar i markegångspriset borde gälla lika för alla; att Collegii beslut borde icke allenast klaganden i vanlig ordning tillställas, utan ock, på lika sätt som sjelfva taxan, inom hela Länet skyndsamligen kungöras, med rättighet för den missnöjde att inom femton dagar derefter sine, till Kongl. Majit stälde besvär till Konungens Befallningshafvande aflemna, hvarefter desamma borde till KammarCollegium och derifrån till Kongl.
Majit, beledsagade af utlåtanden, insändas.
Något beslut häröfver har icke följt och är sistnämnde utlåtande till Comiterade öfverlemnadt.
Riksdag väcktes frågan å nyo uti motioner af åtskillige riksdagsmän, i anledning hvaraf Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse af den 27 Februari 1841 anhöllo, att, då erfarenheten ådagalagt nödvändigheten deraf, att markegångssättningen framtlyttas till sådan tid, då priserna hunnit blifva mera bestämda och stadgade, än 118 vid den tid, då samma förrättning, enligt nu gällande föreskrifter, skall ega rum, Kongl. Maj:t måtte täckas Nådigt förslag i ämnet till Rikets Ständer framställa.
I anledning häraf undfingo KammarCollegium och StatsContoret
Nådig befallning att höra Konungens Befallningshafvande och öfrige vederbörande samt jemväl i underdånighet inkomma med eget utlåtande, hvilket afgafs den 30 Augusti 1842 och innehåller: att Konungens Befallningshafvande och MarkegångsDeputerade i de fleste Län samt KammarAdvokatFiskalsEmbetet och Collegierne alstyrkt den af Rikets Ständer ifrågasatte framflyttning af markegångssättningen; hvarjemte Collegierne afgifvit förslag till Förordning rörande detta ämne, innefattande följande hufvudsakliga ändringar eller tillägg uti nu gällande stadganden, nemligen: att priskuranter upprättas för Städerne af Magistraten med Stadens Äldste, hvarefter de af Magistraten insändas till Konungens Befallningshafvande, och för Landet å sockenstämmor, derifrån de öfverlemnas till Kronofogden, som afsänder dem till Konungens Befallningshafvande, åtföljde dels af ett för hela Fögderiet upprättadt sammandrag, med utsatt medium, och dels af eget yttrande öfver de uppgifne priserna; att af dessa sålunda till Konungens Befallningshafvande inkomne priskuranter, hvilka för hvarje qvartal afgifvas inom slutet af första veckan i det följande, LandsContoret bör upprätta sammandrag med utsatt medelpris dels för hvarje qvartal, af hvilket sammandrag ett exemplar genast till KammarCollegium insändes, och dels för alla qvartalen gemensamt, att, jemte de speciella priskuranterne, hvarpå det sig grundar, för markegångssättnings-deputerade framläggas; börande vid det sednare sammandragets upprättande iakttagas, att i en kolumn, den första till venster, införes förra årets markegängspris och ytterst till höger lemnäs en kolumn till inskrifvande af de pris, deputerade för året fastställa, äfvensom att, vid bestämmande af medeltalet uti båda sammandragen, altid tages i beräkning det serskilda pris, Magistrat eller Kronofogde ä någon persedel uppgifvit; att deputerade sammanträda emellan den 10 och 15 October hvarje år, dervid ordet föres af Landshöfdingen eller, i händelse af hans frånvaro eller hinder, af LandsKamreraren, och protokollet af LänsBokhållaren, utan rättighet för någon af dem att med deputerade rösta eller lägga hinder i vägen för lättandet af deras beslut, men med skyldighet att göra föreställningar och låta sin mening i protokollet inflyta; att deputerads frånvaro från behörigen utlyst sammanträde icke hindrar förrättningens fortgång; att vid omröstning medium blifver priset, ehvad de olika meni ngarne yttras inom ett Stånd eller emellan alla fyra Stånden; att taxan altid skall afslutas med besvärshänvisning och att vid besvär, som inlemnas å LandsContoret, bör fogas bevis om kungörandet i klagandens hemort;
att öfver Collegii beslut till Kongl. Maj:t stälde underdåniga besvär få ingifvas inom femton dagar 119 af Collegii AdvokatFiskaf och Förvaltande Embetsmyndigheter inom hufvudstaden till Collegium och af annan part till Konungens Befallningshafvande, för att vidare befordras; samt att beslut i markegångsmål gälla till efterrättelse för alla och således äfven för dem, som icke sökt ändring.
Varande berörde förslag, på sätt förut omförmäles, bland de till Comiterade öfverlemnade handlingar.
Riksdag förekom åter detta ämne, hvarvid Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse af den 18 April 1845 anmälte följande af dem fattade beslut, nemligen: l:o att den KammarCollegium tillhörande befattning med markegången hädanefter bör af detta Collegium och StatsContoret gemensamt utöfvas; 2:o att, med ändring af 6 §. i Kongl.
Förordningen den 22 Juli 1803, förhöjning af en utaf deputerade vidtagen prisbestämmelse, der sådan kan ifrågakomma, bör grundas på verkstäld jemförelse emellan priserna så väl inom Länet, som uti nästgränsande Län; 3:o att de förändringar, som uti markegångstaxan slutligen fastställas, skola gälla för så väl kronan som samtlige räntetagare och räntegifvare inom samma mar kegångsdistrikt; 4:o att det i Kongl. Kungörelsen den 22 November 1834 såsom vilkor för räntespanmåls afradsgilda beskaffenhet meddelade stadgande, att nämnde spanmål bör vara väl rensad och strid, må utbytas mot den föreskrift, att dylik spanmål bör vara väl rensad och efter årsvextens beskaffenhet strid; och 5:o att vid de årlige markegångssättningarne deputerade skola till räntegifvares och räntetagares ömsesidiga efterrättelse bestämma den minimivigt, som hvarje sädesslag mäste hålla för att vara afradsgildt, och hvilken i taxorna utsättes, i afseende å verkställigheten hvaraf vidare speciella föreskrifter blifvit af Rikets Ständer föreslagne.
Uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande af den 5 December 1845 hafva KammarCollegium och StatsContoret afstyrkt
Nådigt bifall till Rikets Ständers beslut i första och andra punkterne, men tillstyrkt godkännande af de öfrige, blott med någon obetydlig förändring uti de vid femte punkten föreslagne speciella föreskrifter.
Slutligen förekommer, att, sedan Rikets Ständer, enligt underdånig skrifvelse af den 24 Maj 1845, beslutat, att alla till indelde löntagare med flere anslagne räntor jemte kronotionde borde: till Kronan indragas, och dervid stadgat, huru med beräkning af ersättning derför skulle förfaras, hafva Ständerne, jemlikt nionde punkten af samma skrifvelse, förklarat, att markegång, hvarpå de nya beräkningarne skulle grundas, borde årligen sättas i April månad, med iakttagande, att de under då sist förflutne sex månader i orten gångbara pris dervid tjenade till bestämdt rättesnöre.
Olämpligheten deraf, att, på sätt för närvarande sker, verk- 3^|- ställa markegångssättningen höstetiden, har länge varit insedd. sättning för framtiden. 120
Årets gröda är dä ännu icke aftröskad och således afkastningen icke fullt tillförlitligt känd, hvarjemte någon väsendtligare spanmålshandel vid denna tid icke förekommit och priserna följaktligen icke hunnit stadga sig.