Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o. 25. såsom sådant få fortfara, får jag, på nu anförda skal, vördsamt anhålla, att Rikets Höglofliga Stander måtte besluta, det Hudiksvalls högre elemenlar-läroverh, från och med början af nästkommande slatsregleringsperiod, utvidgas till ett högre fullständigt elementarläroverk, och att för sådant ändamål anslag för en lektor i klassiska språk vid nämnda läroverk från och med samma lid varder af statsmedel beviljadt; anhållande jag vördsammast om remiss af denna min motion till Höglofliga StatsUtskottet.
St&ckholm den I \
November 4865.
Af Herr von Snorring, Erik Oscar, om beviljande af ett anslag å 100,000 B:dr lill Norrlands kustförsvar.
Då jag nu går att inför Höglofliga Ridderskapet och Adeln väcka ett förslag rörande Norrlands kustförsvar, eller rättare anslag till detsamma, beder jag att få förutskicka några ord i afseende på tvänne omständigheter, hvilka gjort mig tveksam innan jag, efter moget öfvervägande, beslutat mig härtill.
Den ena är att ett bifall till mitt förslag erfordrar penninge-uppoffringar å nationens sida, och jag anser det vara hvarje representants skyldighet att endast i oundgängligen nödvändiga fall taga Statens tillgångar i anspråk.
Den andra omständigheten är, att man måhända kan tycka att, då fråga är om landets försvar, Regeringen, genom vederbörande departeraenter och embetsverk, är bäst i tillfälle både att bedöma hvad som härutinnan göres behof och huru försvaret bör ordnas.
Hvad först anslagsfrågan vidkommer, så hörer detta fall till ett af dem, der en uppoffring af medel är oundgängligen nödvändig, ty här är fråga om att förebygga det icke Norrland, denna med materialer till framtida rikedom och blomstring så rikt utrustade landsträcka, fortfarande skall ligga öppen och obefästad, utsatt för att, vid hvarje fredsbrott, blifva ett rof för fiendtliga härjningar.
Jemför man också alla de uppoffringar, som Staten gjort för Sveriges medlersta och södra provinser med dem, som Motioner hos Eidderskapet och Adeln 1865.
N:o 25. 57 som hittills blifvit gjorda för Norrland, så visar sig att denna del af vårt fädernesland med fog kan hafva anspråk på Statens medverkan till hvad sorn måste göras för dess framtida utveckling och trygghet, och må det då tillåtas den, hvilken så lifligt och upprigtigt som motionären intresserar sig för Norrland och dess idoga, trofasta och kärnfulla befolkning, att vädja till Höglofliga Ridderskapet och Adeln och Rikets Höglofliga Ständer i en för denna del af fäderneslandet så vigtig fråga.
Må detta också tjena som ett af de skäl, hvarföre jag, oaktadt jag villigt och tacksamt erkänner den nuvarande Regeringens omtanka för rikets alla provinsers behof och krigsstvrelsens tillgöranden för alla rikets innevånares trygghet, dock dristar att i denna sak, som redan genom styrelsens försorg blifvit bragt å bane och af densamma understödd och befrämjad, vända mig till Rikets Höglofliga Ständer i fråga om medel till det Norrländska kustförsvarets snara åvägabringande.
I det, af den i nåder förordnade landtförsvars-komité den 12
Maj detta år afgifna, underdåniga betänkande yttras, att komiléen ansett sig för närvarande sakna skäl att tillstyrka några befästningar vid Gefle, Carlshamn och Landskrona, enär komitéen icke ville splittra befästningsanslagen.
Majit har icke eller i Sin nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof till nu församlade
Ständer föreslagit några befästningar vid nämnda ställen.
Endast i och för fortsättande eller fullbordande af befästningarne vid Carlsborg, Carlskrona och inloppet lill Stockholm hafva anslag nu blifvit begärda.
Det är också helt naturligt, att dessa vidsträckta befästningsarbeten i första rummet måste göras färdiga.
Det anslag, som erfordras till fältförskansningars uppförande på en eller annan punkt vid inloppen till åtskilliga af de Norrländska hamnarne kan deremot anses afse mera enstaka fall och således icke böra inblandas med anslagen till de större befästningar, hvarom den Kongl Propositionen handlar.
På samma sätt böra icke eller dessa Norrländska fältförskansningar förblandas med de större och betydande fältverk, hvilka i krig kunna ifrågakomma att uppföras och hvartill fullständiga förslag under fred böra vara beredda — ett arbete, som, hörande till sjelfva försvarsplanerna, lärer åligga Generalstaben att i samråd med Ingeniör-korpsen taga om band och underställa Kongl. Maj:ts nådiga pröfning.
Nu ifrågavarande fältförskansningar skulle på sin höjd kunna betraktas som en i fronten af den fästning, hvilken på operationslmien till Jemtland sannolikt kominer att med tiden anläggas, långt framskjuten kedja af detacherade skansar.
Min vördsamma framställning går ut på att skaffa stödjepunkter åt det rörliga försvaret i Norrland, hvilket vid ett blifvande krig med all säkerhet kommer att till stor del öfvertagas af de Norrländska skarpskyttarne, hvilka förbundit sig att gemensamt försvara hvarandras hemtrakter.
Vid ett sådant försvar af den egna härden torde de frivilliga skarpskyttekorpserne komma att blifva af den allrastörsta nytta, icke minst derföre atti genom deras Bih. till R.
Prot. 1865 & 1866. 11 Sami. 1 Afd. 8 58 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N-.o 25. öfvertagande af lokalförsvaret, den reguliera arméen kan få användas på andra vigtiga punkter, der det är nödvändigt att hafva en större styrka samlad.
Staden Sundsvall med närmaste trakten deromkring torde, exempelvis, till sitt försvar kunna disponera en styrka af frivilliga försvarare, uppgående till 800 beväpnade krigare och Hudiksvall 4 till 500.
Ifrågavarande fältförskansningar skulle också tjena till skydd för de stängseliinier, vare sig af minor eller timmerflottor, som vid ett utbrytande krig torde böra läggas i inloppen till de hamnar, hvilka skola skyddas, äfvensom till att förekomma eller åtminstone försvåra upprepandet af sådana fiendtliga iandstigningar med en band full manskap, hvilka utan att möta motstånd, så ofta förekommit på kusterna af Östersjön.
Det lefver ännu i friskt minne huru, under sednaste kriget mellan Westmagterna och Ryssland, båtar med endast ett dussin eller ett tjugotal engelsmän i, rodde in i de finska hamnarne samt brände och härjade; och hvad den norrländska kusten beträffar, så beböfver jag endast erinra om följande data och fakta: år 1714 i September månad brändes
Umeå stad; år 1716 plundrades kusten omkring Osthammar och Öregrund; år 1719 uppbrändes Norrtelje och kusten deromkring härjades; år 1720 (i slutet af Juli månad) sköflades trakten omkring Umeå, hvilken stad då ånyo totalt uppbrändes; år 1721 (i Maj och Juni månader) brändes städerna Söderhamn, Hudiksvall, Sundsvall, Hernösand och Piteå.
Fiendtliga fartyg visade sig då äfven utanför Gefle; »men som försvarsanstalterna derstädes befunnos i godt skick,» såsom orden lyda hos en historieskrifvare, »så aflägsnade de fiendtliga fartygen sig derifrån.»
En folksägen går ock att staden Hudiksvall, vid ett likartadt tillfälle, skonades från en fiendtlig påhelsning, emedan vid inloppet till nämnda stad, en mil från densamma, nära Delångers-åns utlopp, ett batteri, bestyckadt med ett par mindre kanoner, blifvit öppfördt på en udde, som ännu i dag kallas »batteri-udden», och der tydliga spår efter ett litet fältverk ännu synes.
Detta har jag anfört, för att visa att äfven mindre befästningar, genom sin moraliska inverkan, kunna vara till stor nytta.
Det är icke eller min mening att vid inloppen till de Norrländska hamnarne skola anläggas några större befästningar, endast fältförskansningar, uppförda af bjelkar och jord, eller s. k. blindermgar, hvilka, tillräckliga att skydda kanonerna och deras servis, kunna åstadkommas för en jemförelsevis ringa kostnad, synnerligen i en sådan trakt som Norrland, der riklig tillgång på skog finnes.
Jag skulle också föreställa mig, att, vid dessa i allmänhet icke serdeles breda inlopp, till bestyckningen af de ifrågavarande befästningarne vore tillräckligt att använda 4,1 tums refflade tackjernskanoner med spetsprojektiler.
Vid de bredare inloppen torde 5,63 tums refflade kanoner vara tillräckliga.
Jag har här vidrört frågan om befästningarnes beskaffenhet och bestyckning endast i akt och mening att påpeka, att de torde kunna göras hilliga och icke i den Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
59 mening, som skulle jag tilltro mig hvarken att föreslå hurudana de böra vara eller att uppgifva bestämda kostnader för desamma.
Summans storlek är också här af jemförelsevis underordnad vigt; hufvudsaken är, enligt mitt förmenande, att frågan så mycket som möjligt hålles vid lif och att sådana mått och steg vidtagas, att Norrlands kuster blifva försedda med kanoner, hvilka böra gifva vigt åt det försvar, som man väntar af Norrlands härdade, krigsduglige söner och hvilkas karakter jag tillräckligt känner för att veta, att de i farans stund skola manhaftigt sköta de vapen man lemnar dem och på ett hedrande sätt försvara ett älskadt fosterland.
För att ytterligare styrka behöfligheten och nödvändigheten af ett kustförsvar i Norrland, vill jag ur landtförsvars-komitéens förr nämnda underdåniga betänkande hafva äran citera följande yttrande, som förekommer å pag. 32 i första bandet: »Yid ett allvarligt anfall mot rikets midt, måste, för att icke sprida våra kraf»ter, Norrland till en betydlig del öfverlemnas åt sitt eget försvar.
Det är då af vigt, »att der hafva en fast Ort, till säkerhet för militärförråd, till stöd för de försvarande »trupperna, och man kan tillägga till uppmuntran för den befolkning, af hvilken vid nett krig stora uppoffringar fordras och hvilken bör se, all riket under fred gör hvad »möjligt är att bereda denna landsorts försvar och icke vill alldeles öfverlemna den nät krigets första skiften.»
Såsom ett bevis på de upplag, hvilka finnas att skydda i de Norrländska hamnarne, vill jag här endast exempelvis nämna att, enligt hvad mig är specielt bekant, invid Sundsvall och de derintill närmast belägna hamnar och lastageplatser finnas i medeltal liggande så stora lager af bjelkar och plankor, att dessa, tillsammans med dervarande ångsågar och öfriga etablissementer, kunna uppskattas till ett värde af minst 6,600,000 R:dr R:mt, hvartill kommer värdet af det minsta antal fartyg, som samtidigt befinnes inne vid nämnda platser och hvilket, lågt beräknadt, stiger till 3,000,000 R:dr R;mt; lägges härtill ytterligare cirka två och en half millioner
R:dr som utgöra brandförsäkringsvärdet å de af staden Sundsvalls byggnader, hvilka äro försäkrade i Städernas Allmänna Brandstods-bolag och i Seandia, så fås ett sammanlagdt belopp af tolf millioner etthundratusen (12,100,000) R:dr R.mt, För Hudiksvall, hvars folkmängd utgör omkring 3,000 innevånare, eller endast cirka | af staden Sundsvalls, uppgå de likartade summorna tillsammans till tre millioner ('3,000,000) R:dr, deri dock ej är inberäknadt värdet af den från denna stad inåt landet sig sträckande jernbana med bangård i Hudiksvall, materiel, m. m.
Till dem, som måhända invända att Norrlands innevånare sjelfve böra bekosta sitt försvar, får jag hemställa huruvida det är billigt, att de, som på kusten äro mest utsatte för en inkräktande fiende, icke allenast skola kläda skott vid anfall af densamme, medan längre in i landet belägna orter äro skonade från anfall och plundringar, utan att innevånarne derstädes också ensamme skola betala omkostnaderna för de åtgärder, som vidtagas för att afvända faran icke allenast från dem sjelfve, utan äfven från deras af ett tryggare läge gynnade landsmän. 60 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
De båda kommunerna Hudiksvall och Sundsvall hafva visserligen, i sina till Kongl. Majit ingifna underdåniga ansökningar, förklarat sig villige till de uppoffringar, som sjöförsvarskomitéens bär nedan nämnda utlåtande omnämner och lära icke heller vilja undandraga sig desamma; men då hvad utaf dessa kommuner kan åstadkommas i penningeväg torde blifva otillräckligt till att bringa de omnämnda lörsvarsanstalterna i fullt ändamålsenligt skick, kan det icke anses obilligt hegardt, att Staten, med hänsigt till det allniänt-nytliga ändamål, som åsyftas, skall mellankomma.
I det underdåniga betänkande, sorn de af Kongl.
Majit i nåder förordnade komiterade till utarbetande af förslag till ett tidsenligt ordnande af rikets sjöförsvar, den 23 Maj 1862 ingåfvo, yttras, sid. 47, Om enskilda kommuners medverkan till kust/örsvarel: »Komitéen tror att vårt kustförsvar äfven skulle kunna vinna ett icke oväsendtligt biträde af den enskilda fosterlandskänslan, derest den alltmera allmänblifna ötvertygelsen om nödvändigheten af att hvarje vapenför man i sin pnån söker göra sig skicklig alt medverka till fäderneslandets försvar samt hågen att derför göra uppoffringar er holle en ändamålsenlig rigtmng.
Komitéen har fördenskull ansett det icke vara olämpligt att taga dessa förhållanden i beräkning, för att söka, åtminstone till någon del, fylla de luckor i kustförsvaret, som i hvarje efter yåra allmänna tillgångar beräknad plan derför ej kunna undvikas.
Ansenliga sträckor af .sveriges kuster sakna nemligen allt annat försvar än det rörliga, hvilket svårligen kan erhålla den utsträckning, att det skulle kunna skydda alla punkter, som kunna hotas af en, äfven ringa, fiendtlig styrka; men af flera skäl och ej minst i följd af svårigheten att bestämma ett mindre antal punkter af särskild vigt samt omöjligheten att utsträcka åtgärden till alla sådana, som någon gång kunna deraf blifva i behof, har komitéen icke funnit sig böra för detta ändamål föreslå nya befästningar att af Slaten utföras, utan endjsf trott sig böra förorda åtgärder, som, jemte det de skulle i sin mån befordra det afserlda ändamålet, tillika skulle gifva en bestämdare rigtmng åt den enskilda fosterlandskänslan, och hemställer alltså att, om någon menighet skulle önska till sitt försvar O O , , mot fiendlliga anfall på egen bekostnad anlägga och med erforderlig servis förse ett eller annat försvarsverk, sådant icke allenast mätte medgifvas, under vilkor att anlägg ningen skedde efter grunder, som i militäriskt hänseende af Kongl. Majit funnits lämpliga, och med iakttagande af vederbörandes i detta afseende meddelade föreskrifter, utan äfven ledning för arbetets utförande samt nödig bestyckning och ammunition af Staten kostnadsfritt lemnäs, äfvensom undantagsvis, när ändamålet och behofvet af Kongl. Majit finnas sådant påkalla, möjligen äfven något understöd till anläggningens verkställande.»
Med anledning af detta utlåtande af sjöförsvarskomitéen och sedan Sundsvalls och Hudiksvalls frivilliga skarpskyttar (öi k larat sig villige att åtaga sig serveringen af de kanoner, som kunde komma alt placeras vid inloppen till nämnda städer, ingingo stadsfullmägtige i dessa båda städer, sommaren år 1864, med underdåniga ansökningar i ämnet till Kongl.
Majit, hvarpå Kongl. Majit anbefalde
Chefen för mgeniör-korpsen Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 26. 61 att gå i författning om terrängförhållandenas undersökande vid inloppen till Hudiksvall och Sundsvall, uppgöra förslag till dessa inlopps försättande i försvarsbart skick samt dermed till Kongl. Majit inkomma.
Dessa undersökningar hafva innevarande år blifvit verkställda.
Men på det att nödiga medel icke må saknas såväl till dessa befästningar som ock till de undersökningar och befästningar, hvilka möjligen snart nog kunna ifrågakomma vid inloppen till andra Norrländska hamnar, får jag, med stöd af hvad jag haft äran anföra, vördsamt föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer behagade till Kongl. Majits disposition ställa ett anslag af 100,000 (etthundralusen) R:dr R:mt, för att, hufvudsakligen på de af sjöförsvarskomiléen år 1862 uppgifna grunder och på de vilkor Kongl. Majit kan komma att föreskrifva, användas icke allenast till försät tande i försvarsbart skick af inloppen till städerna Hudiksvall och Sundsvall, utan ock, så långt medlen räcka, till det Norrländska kusl/örsvaret i allmänhet.
Af Herr von Knorring, Erik Oscar, om beviljande af eli låneunderstöd å 295,000
R:dr för fortsättning af Hudiksvall — Fors sa-jernv äg en till sjön Dellen.
Vid 1856—1857 årens riksdag beviljade Rikets Ständer för anläggning af jernväg emellan hafsviken vid Hudiksval! och Dellsjöarnes vattendrag vid Forssa kyrka ett låneunderstöd af 370,000 R:dr R:mt mot fyra procent ränta och en procent årlig kapital-afbetalning.
Denna jernväg, sora genast efter Rikets Ständers ofvannämnda beslut sattes i verket samt fullbordades och afsynades år 1860, ställdes i förbindelse med en af numera aflidne Baron P. Å.
Kostnaden för jernvägsanläggningen uppgick vid jernvägens afsynmg till 624,000 R.dr, hvarlörutan sedermera betydliga kostnader måst göras för utvidgning af stationernas om - 62 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N-.o 26. rådén och upplagsplatser, inköp af vändbord och lyftkranar, anskaffande af en ångbåt jemte ångbåtsstation med kaj och magasiner vid sjön Dellen, m. m., uppgående till öfver -100,000 R:dr.
Brutto-inkomsten af jernvägen uppgick år 1860 till 75,458 R:dr, » 1861 » 78,401 » .. 1862 » 81,490 » » 1863 » 101,617 » samt » 1864 » 94,186 ».
Passagerare, som begagnat jernvägen, uppgingo första året till 9,6 15; andra året 14,263; tredje året 14,669; fjerde året 16,669; och femte året till 19,931 personer.
Passagerarnes antal å denna jernväg har sålunda på de fem åren mer än fördubblats, men skulle hafva ökats ännu mer, derest, icke ett par för person-trafiken serdeles missgynnande förhållanden hindrade mängden af vägfarande att begagna sig af jernvägen.
En af dessa ofördelaktiga omständigheter är, att jernvägen, der den afslutas vid Forssa kyrka, icke träffar någon allmän landsväg, utan endast en sockenväg, afsides belägen från den allmänna landsvägen; och det andra och ännu mera ofördelaktiga förhållandet består deruti, att då jernvägen med sitt till tiden bestämda och hastiga lopp slutar vid Forssa kyrka, kommunikationsleden sedermera fortsättes vesterut på ofvanberörda kanal med tvänne, på olika ställen af kanalen, belägna slussar, efter hvars passerande den ändtligen obehindradt fortgår på de in i landet belägna sjöarne Södra och Norra Dellen.
Nyssnämnda kanal är nemligen farbar endast för helt små och högst fyra fot djupgående ångbåtar och pråmar, och de två slussarne i kanalen hafva lika anspråkslösa dimensioner, blott och bart tillräckliga för att rymma, för hvarje slussning, endast en liten ångbåt elier en pråm i sender.
För att nu kunna befordra den rätt betydliga varutrafiken å kommunikationsleden måste ångbåtarne ständigt hafva i släp med sig minst en, men oftast flera pråmar; och som blott en och en af dessa små farkoster i sender kan inrymmas i slussarne, och det dertill ofta händer, och hvilket icke lär kunna förebyggas, att två ångbåtar, hvardera med flera pråmar, mötas vid slussarne och uppehålla hvarandra i flera, stundom i hela fem timmar, så framstår tydligt, dels huru litet belåtna och betjenade lör sina egna personer landets innebyggare kunna vara att färdas på denna så beskaffade, af sjö, kanal och jernväg bestående kommunikationsled, dels hvilken stor olägenhet det är för den snabba jernvägstrafiken att vara afbruten, innan den nått sitt mål, Dellstranden, och att vara fastlänkad med och beroende af den till tiden oftast obestämda och tröea kanalfarten.
Dessa till sin natur så olika kontrahenter, O jernvägen och kanalen, kunna i längden icke med fördel hålla tillsammans.
Antingen måste kanalen med sin hinderliga slussning öfvergifvas och jernvägen få framsträckas till sjöarne med sitt rymliga och fria vatten, eller också skall jernvägen, nutidens yppersta, tidsbesparande kommunikationsanstalt samtidigt med orten, som anlagt och behöfver densamma, lida och förhindras i sin utveckling af det tidsödande fortskaff - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 26. 63 ningssättet på kanalen.
En särskild olägenhet med kanalen är också den, att kanalen fryser en månad tidigare hvarje vinter, än Dellsjöarne, hvarigenom trafiken på kommunikationsleden måste afbrytas en månad tidigare än hvad händelsen skulle vara, om jernvägen gick ända fram till Dellstranden; och härutaf följer, att jernvägen årligen förlorar en månads trafik, och landets innebyggare afstängas en månad tidigare ifrån kommunikationsleden.
Redan de första åren af jernvägens verksamhet erfor man dessa olägenheter af kanalen, och detta föranledde ett antal aktie-egare att begära extra bolagsstämma för att öfverlägga och besluta, hvilka åtgärder borde företagas, för att få jernvägen utsträckt till sjön Södra Dellens strand, och i följd hvaraf, i öfverensstämmelse med föreskriften i reglementet för jernvägsbolaget, extra bolagsstämma blef utlyst samt hölls den 18 Juni 1862, hvarefter ärendet ånyo, enligt reglementets föreskrift, upptogs till definitivt afgörande på den näst derefter infallande ordinarie bolagsstämman den 28 Juni samma år, och hvarvid ett så öfvervägande antal aktie-egare röstade för jernvägens utsträckning till Dellstranden, att beslutet derom för bolagets del, enligt hvad reglementet stadgar, blef fattadt.
Utlörandet af detta beslut skulle dock, enligt hvad bolagsstämmoprotokollet innehåller, vara beroende af huruvida bolaget kunde få upplåna de erforderliga medlen till billig ränta och lämpliga återbetalningsvilkor.
Bolaget har genom sin direktion sökt att på enskild väg skaffa sig de erforderliga medlen, men för de lån, bolaget kunnat erhålla, har begärts all för hög ränta och sådana vilkor i öfrigt fordrats, att bolaget icke funnit dem antagliga.
Det är af sådan orsak, som jernvägsbolaget nu önskar få saken anmäld hos Rikets Ständer, under förhoppning att Rikets Ständer vilja understödja ett allmän-gagneligt företag, hvaruppå en vidsträckt landsorts framåtskridande och framtida utveckling i väsendtlig grad beror.
Det för ifrågavarande jernvägsutsträckning af Löjtnanten, f. d. Ingeniören vid Gefle—Dala jernväg Gustaf Lilliehöök uppgjorda kostnadsförslag, som omfattar endast sielfva banutsträckningen med station vid Näsviken (vid Dellens strand), uppeår till R:dr R:mt 317,000. men derjemte fordras: för den förökade trafik, sora är att emotse, då banan blir utsträckt till
Dellstranden, ett ytterligare lokomotiv (med sex hjul) R:dr 35,500. 30 nya lastvagnar å 1,250 R:dr stycket » 37,500. 2 passagerare-vagnar å 5,000 » 10,000. 83.000. samt till en mekanisk reparationsverkstad . 40,000. utgörande sålunda hela kostnaden tillsammans ......
R:dr R:mt 440,000.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra och för öfrigt hänvisande till det kostnadsförslag, den karta och de handlingar, sorn representanten för Hudiksvalls stad inom Yällofliga Borgare-Ståndet, Herr Häradshöfdingen Staaff till Stats-Utskottet lärer afgifva i samma ämne, får jag vördsamt föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer, till fortsättande af Hudiksvall—Forssa-jernvägen 64 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 27. till sjön Dellen, behagade, på möjligast billiga ränte- och amorteringsvilkor, bevilja ett låneunderstöd, stort 295,000 R:dr R:mt, utgörande ungefärligen
J af kostnaden för ifrågavarande jernbaneförlängning.
Stockholm den \ \ November 1865.
Knorring, N:o 27.
Af Herr Liljenstolpe, Axel Fredrik, angående sparbankeränt'ans höjande till 5| procent, m. m.
Då sparbankerna äro att anses såsom quasi-offentliga inrättningar; och dessa, af enskild välvilja för de fattigare samhällsklassernas bästa egentligen grundade, välgörande anstalter finnas spridda öfver hela riket, torde deras verksamhet och bestämmelserna för densamma kunna, ja til! och med böra blifva föremål för Rikets Höglofliga Ständers uppmärksamhet och bedömande.