Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De år, då utländsk Spannmål icke behöfves, synes exporternes värde kunna antagas åtminstone såsom fullt svarande emot imporiernes, Byggnader och öfrige anstalter för Quarantaines-Jnrättningen på Känsö hafva blifvit efter fastställd plan fullbordade, så att denna in* rättning är fullkomligen svarande, emot sitt an* damål, Sedan inhemsk erfarenhet ådagalagt förde* larne af Ångfartyg , lill vinnande af skyndsam och till tid bestämd sjötransport, samt flere sådane fartyg blilvit inom Riket byggda och med machineri försedda, har Kongl, Majit låtit vidtaga anstalter att för postfarten emellan Ystad och Stralsund begagna Ångfartyg, och i sådant afseende ,med Kongl- Preussiska Regeringen aislutat en särskild Convention, sorn har till föremål, att öfver Stralsund bereda en lika skyndsam, men mindre dyr postgång på Hamburg och öfrige orter å Continenten, än den nuvarande, Förnyade Taxor hafva blifvit utfärdade för Brefvexlingen på Continenten lifver Ystad och Stralsund och på England , samt porto förhöjdt för bref till Danmark - Konungens Nåd, lierdttelse, 71 Med afseende å den tunga och de flere olägenheter, som skyldigheten att föra posterne öfver Ålands haf förorsakade Skatte-Allmogen i Veddö Socken, har Kongl. Majit under vissa vilkor befriat nämnde Allmoge från denna skyldighet, och förordnat att ifrågavarande postföring skall hädanefter af Postverket öfvertagas och af de i Roslagen förlagde Båtsmans Cornpagnier bestridas, i sammanhang hvarmed en ny Taxa för passagerare-afgiften öfver Ålands haf blifvit fastställd.
Kongl- Majit, som enligt Rikets Ständers vid sista Riksdag yttrade underdåniga önskan anbefallt utgifvandet af underrättelser om såkallade Spar-Banker, har sedermera med tillfredsställelse erfarit, att sådane välgörande inrättningar blifvit stiftade, icke blott i Stockholm och Götheborg, utan ock i flere andra orter af Riket; att de med hvar dag vinna stadga och utvidgning samt lofva det nyttigaste inflytande på de fattigare folk-klassernes trefnad och moralitet.
Kongl Majit gör Sig försäkrad , att Rikets Ständer, genom deras eniga medverkan till främjande af Fäderneslandets vigtiga angelägenheter, gifva en ny vigt åt det förtroende hvarmed en faderlig och välviljande Regering alltid skall gå Nationens Ombuds rättmätiga önskningar till mötes.
G. af Wellerstedt-, fA Betänkande om Fattigvården i Riket.
N:o 2, Utdrag af Protocollet öfver Ecclesiastik■&
Ärender, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rudet på Stockholms Slott den £> fattuarii 1823. ' -U Närvarande: Deras Excellencer: Justitie Stats-N2iir\is^er Herr Grefve Gyllenborg. ?tat8»Räuen Herr Grefve Rosenbladl Herr Grefve Fleming.
Hans Excellence Hcf-Canzleren Herr Grels. of Wetterstedt. Stats-Råden, Deras Excellencer:- Herr Grefve Cederström.
Herr Grefve Mörner, Stats-Rådet Grefve Löwenhjelm.
Förste ExpeJitio.ns - Secreterare!! von Fritif ftnereutz.
Förste Expeditlgns-Secreteraren von Pein* jentreutz anmälte i underdånighets ! 7:0,*
Den till utarbetande af plan för en förbättrad fattigvård i Riket af Kongl- Majit, uppå; Riksens Ständers underdåniga anhållan, förord-, nade Comtnitéå i underdånighet afgifna Betänkande, i detta ämne, jemte förslag till en allmän stadga fjäs fattigvården och tiggeri§rnes hämmande.. jBetHnkande om Fattigvården i Rikell 73 Innan Koni.
Maj:t ingick ntl någon granskning och pröfning af ifrågavarande förslag, ville Kongl. Majit, med anledning af Riksens Ständers vid 1809 och 1810 årens Riksdag gjorde underdåniga anhållan, i Nåder hafva till Rikets nu snart församlade Ständer öfverlemnat det, af tillförordnade Cornmiterade, uti förevarande afseende» utarbetade förslag, jemte dervid fogade underdåniga betänkande, för att deröfver till Kongl* Majit med underdånigt yttrande inkomma, Ex Protocollo C, A. Baekman.
Betänkande om Fattigvården i Riket.
JRdksens
Ständer, som räknat den allmänna Fattigvården bland skyldigheter, hvilka medgifva förbindande föreskrifter till allmänt iakttagande och gemensamt syftemål, men under öfvervägande af de i detta ämne utkomne författningar och deras verkan, ansett Fattigvården här i Riket tarfva en närmare öfversigt och allmännare granskning, innan några grunder för en bättre ordning deruti kunna utfinnas och kraftigare utvägar för verkställigheten vidtagas, hafva genom Skrifvelse den 24 November 1809 hoa Kongl. Majit i underdånighet anhållit, det en Committé måtte i nåder utses, hvilken finge sig uppdragit, att ofördröjeligen ingå i undersökning, om alla särskilde Faitig-Inrättningar i Riket så väl på Landet sora i Städerna, ; med noga uppmärksamhet huru vida några enskildta husljålls^. nstalter hade Tiggefiers okande till följd, och 74 Betänkande om Fattigvården i Riket. hvilken Committé, »edan den inhemtat alla de upplysningar och underrättelser, sorn för en allmän fattig-reglering erfordrades, så att den till arbete oförmögne måtte beredas nödig tillgång till lifsuppehälle, och den åter, som eger någon arbetsförmåga, sättas i nödvändighet att densamma använda och ej onödigtvis blifva en börda för Samhället, borde, med Kongl. Maj:ts Nådiga tillstånd, vid nästinfallande Lagtima Riksdag till Riksens Ständer afgifva en ordentlig Plan till Fattig-Imättningarne i Riket, för att tjena till efterrättelse vid de Författningar, som sedermera kunde, för hvarje särskildt ställe eller i allmänhet finnas lämplige; hvarjemte Riksens Ständer uti underdånige skrifvelse^ den 18 Januarii och 24 April 1810, föreslagit åtkillige dels ändringar och tillägg i Kongl.
Kungörelsen den 5 December 1788, angående gränsorna emellan Församlingarne vid frågor om skyldigheten till Fattiges försörjande, dels ock andra Stadganden i afseende på vården om fattiga Barn så väl sorn Fattigvården i allmänhet, samt anhållit, att de tillförne utkomne Författningar emot tiggerier måtte skärpas och på det allvarsammaste handhafvas.
Med anledning häraf, har Kongl, Maj:t under den i4:de Junii 18*0, i Nåder förordnat den af Riksens Ständer begärde Commité samt dertill utnämnt Ledamöter dels i Hufvudstaden och dels i Landsorterne, med rättighet för de sednare att, när de härstädes vistades, i öfver-- läggningarne deltaga, äfvensom Kongl.
Maj t i nåder tillåtit Commitéen att kalla flera Ledamö>. ter sig till biträde.
Betänkande om Fattigvården i Riket. 75 Commitéen, som, för att börja sitt arbete, trott sig böra afvakta hvad Riksens Ständer vid Urtima Riksdagen i Orebro år 1 810, kunde pröfva nödigt att i sina ofvannämnda Skrifvelser ändra eller tillägga, har derefter genom Cirkulär-Bref den 7 December samma år anmodat Kongl. Majus Befallningshafvande i Rikets alla Län att, i samråd ined vederbörande Consistorier, de nödige ansedde upplysningar och underrättelser meddela samt sina egna Utlåtanden i ämnet afgifva; Och har Commitéen sedermera erhållit dessa utlåtanden under loppet afåren 1811, 1812, 1813, 1814 och 1815, men de sednaste år 1819 samt det sista i Mars månad nästlidet år 1820, Sedan Commitéen sålunda blifvit satt i tillfälle att fullgöra hvad Riksens Ständer önskat och Kongl, Maj:t i nåder befallt, får den, efter granskning af alla inkomne Handlingar och behörigt öfvervägande af detta vigtiga ämne i hela dess vidd, nu deröfver afgifva dess Betänkande; Och, då det på förmågan till de fattiges försörjande har ett betydligt inflytande, att fattigdomen så mycket möjligt är förekommes och de Fattiges antal såmedelst förminskas, samt i detta ämne följaktligen äfven ingår frågan om medel och utvägar, som till ett sådant ändamål kunna bidraga, tror Commitéen det icke vara olämpligt att här till en början söka kortiigen, och så vidt sig göra låter, utreda huru fattigdomen här i Riket ifrån äldre tider tillkommit, huru den sedermera tillväxt, samt hvilka åtgärder Styrelsen till de Fattiges försörjande och Tiggeriers hämmande tid efter annan vidtagit. 7 5 'Betänkande om Fattigvården i Riket'.
Sveriges förste
Inbyggares naturliga enfaldj stränga och obeqvama lefnad, obegränsade frihet och falska begrepp om ära gjorde all fattigdom då för tiden, om icke alldeles okänd, åtminstone lätt att afböja.
När hvar och en utan hinder leunde försörja sig huru han helst ville och dertill ofta blott genom kropps-styrkan bereda sig medel; när den, sorn fann sig ledsen vid verlden eller onyttig till ytterligare lefnad, kunde Utan fruktan och skam afhända sig lifvet; och när man älskade mer en hederlig ansedd död, än en usel lefnad, samt afskydde en onyttig ock sjuklig ålderdom ; så följde af detta allt, att hvar och en förskaffade tarflig bergning åt sig sjelf och de sina, så länge hälsa och krafter tiiläto, och att den, sorn icke längre kunde försörja sig sjelf ändade sitt lif.
När vidare å ena sidan åtminstone fattige och nödlidande föräldrar hada den gryrnma rättigheten att utsätta och bortkasta sina nyfudde Barn, men det ock å den andra ansågs för en heder och såsom bevis af den största vänskap att få emottaga andras Barn till uppfostran, skulle fattigdomen äfven härigenom på ena eller andra sättet förekommas eiler lindrås.
Också verkade folkets sparsamma lefnadssätt, dess afsky för lättja och fruktan för fattigdom, att detsamma ännu i Oiof Skötkonungs tid vid slutet af loide århundradet i allmänhet var välmående, lättingar sällsynte, tiggare obekante; och den af ålder eller sjukdom vanföre vårdades af sin slägt, sora räknade sig till skarn allt främmande understöd
Om man än viii anse den berättelsen öfverdrifven att, när i förste hukomne Christn® Betänkande örn Fattigvården i Riket'. 77 [Läraren Ansgarii tid uti g.-de århundradet, Enkan Frideberg genom Testamente ålagt sin Dotter att gifva sin egendom efter sin död till de fattige och denna velat sådant efterkomma, inge fattige funnits här i Landet, utan Dottern måst resa utrikes med den förvandlade egendomen och der fullgöra sin Moders yttersta vilja, är det likväl utom all tvifvel, att. när de Christne Lärare upphöjt gifmildheten emot de fattige och allmosors nödvändighet till saligheten, hafva de förste Christne varit i förlägenhet vid utöfjiingen af denna förtjenst.
Beklagligen lärer således fattigdomens e* gentliga grundläggning bär i Riket få räknas ifrån Christendomens införande och det dervid hos det lättrogna folket inplantade falska begrepp om goda verk och gerningar, särdeles efter den förste Christne Konungen Olof Skötkonungs tid, men isynnerhet ifrån Konung Frik den Heliges blinda nit, vid medlet af i2'.te århundradet, uti efterdömen af en oinskränkt gifrnildhet emot de fattige, hvarigenom Landet uppfylldes med onyttige lättingar och late liggare, sorn alltsedan icke kunnat utrotas.
Den jemväl af honom medelst allmän
Lag stadgade, men af sjelfva Påfven Alexander den tredje inskränkte, friheten att gifva all sin egendom i själsagift till Kyrkor och Kloster; de fördelar, man inbillades förvärfva sig i andelig måtto så väl på detta satt, som genom frikostighet emot Prester och Munkar, Allmosor, fåfäng och vidskeplig Gudstjenst, Pelegrimsfärder, samt flere andre tidödande, lika enfaldig® och på de Andeliges sida lika egennyttige, ti 11- »tallningar; och de föraktliga missbruk, att Him; 7 8 Betänkande om Fattigvården i Riket. melen och det Eviga Lifvet, Syndernas förlåtelse, Helgonens böner och förtjenster, samt de
Andeliges öfverloppsgerningar såldes för penningar; Allt detta kunde icke annat än verka, att både egendom och arbetstid onyttigt bortslösades, folkmängden minskades, jordbruk och andra näringar försummades, idogheten tjväfdes, lättjan gjordes till en förtjenst, med en ofta ymnigare utkomst än för arbetsamhet och flit, och fattigdomen prisad och belönt, utbreddes allmänneligen.
Sålunda gtundlagde, hafva lättjan och fattigdomen sedermera oupphörligen tillväxt, utan att intill Konung Gustaf deri Förstes tid eller i6:de århundradet några verksamma åtgärder finnas deremot vidtagne, Det är äfven lätt att inse huru föga dermed kunnat Uträttas, när Lärarne till och med vågat påstå, att en sjelfvillig fattigdom Voro bevis af Gudsfruktan och Vägen till Saligbeten; Och, må hända har denna falska
Lära bidragit till den obarmhertighet, som sluteligc-n inemot nämnde århundrade stundom visades de verkligen fattige, sjuke och nödlidande.
Allt sedan Reformationen har Väl Styrelsen efter hand blifvit allt mer oell mer betänkt på lättjans och Tiggeriernes hämmande; men fattigdomen, på ofvannämnde sätt en gång börjad och ' utbredd, har ej lika lätt kunnat häfvas; och, se- , dan den gräniösa och illa beiäknade gifmildheten sagtat sig, hafva Styrelsens åtgärder hufvudsakligast varit rigtade att genom tvångslagar bereda de fattige bergning, befordra uppbyggande af Fattighus och stadga skyldigheterna till de fattiges vårdande, ehuru den derunder äfven ge - Betänkand* om Fattigvården i Riket.
79 nom allmänna Arbets-inrättningar sökt del* forss lättjefulla och sjelfsvåldige tiggare med arbete och dels straffa dem för sitt okynne.
Bland orsaker, som för öfrigt i sednare tider dels i allmänhet och dels på särskilda orter i mer och mindre mån bidragit till fattighopens förökande, tror Cornmitéen, med ledning äfven af de underrättelser Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Consistorierne meddelat, kunna räknas: en Veklig och illa vårdad uppfostran; en tilltagande yppighet och öfverflöd, hvaraf de högre folkklasserne lemnat de lägre, Föräldrar sina Barn och Husbondfolk sina tjenare skadliga efterdömen; ett omättligt bruk af Bränvin, särdeles befordradt genom en stundom öfver höfvan utvidgad Bränvinsbrätining; en utsträckt hemmansklyfning , som ledt till alltför tidiga giftermål utan. säker utkomst, och som, när Föräldrar i siri lifstid upplåtit styckade Hemmansdelar åt sina Barn, med vissa för sig sjelfva betingade undantag, ofta bragt både de förre och de sednare i fattigdom; ett gränslöst ökadt antal af Backstufvor, ulan tillräcklig jord for Aboernes bergning, hvarpå särskildt i Halland finnas de märkliga bevis, att Backstufvorna uti Tvååckers Församling, hvilka år 1738 blott utgjort erne, intill år 1815 blifvit ökade till 300, och att i Onsala Pastorat de i Rackstufvor boende personer med hustrur och barn, sorn icke gagna jordbruket, vid sistnämnde tid uppgäit till omkring ^.del af Pastoratets hela folknummer; ett talare ombyte af Aboer på Frälsehemman och Torp, hvarvid de afträdande, oftast utfattige, fallit Fattigvården till last; krig och fältsjukor, som bortta - 6 o Betänkande om Fattigvården i Rike ii git manskap , hvilkas efterlemnade Enkor ock Barn saknat utvägar till sin bergning; Krigsmäns permitterande och afskedande utan säkra tillgångar eller medel, hvarigenom de kunnat försörja sig med hustrur och barn; en allt mer och mer tilltagande lösaktighet och oloflig sammanlefnad utom äktenskapet, med ett deraf betydeligen ökadt antal oäkta barn; särskildt för Dalarne och Halland Allmogens utvandringar till arbete på andra orter med försummande af eget jordbruk, samt i Halland en mindre fruktbar jordmån, som ansetts gifva rik skörd med «j:te och 6:te kornet, men på vissa lemnat blott 2:dra och 3:dje, och på några en ännu mindre afkastning; för Halland och Bohuslän , och må hända till en del äfven för andra Landskap, förlusten af sillfisket, som i flere års tid sysselsatt flere tusende arbetande händer; särskildt för Norrbotten det sednaste kriget med Ryssland jemte 1810 och 1812 årens svåra missväxter;
samt slutligen i allmänhet brist på tillräckliga näringsmedel; vållad i en icke ringa mån, dels af begäret efter utländska tillverkningar, deras tillförsel och deras af Gårdfarihandeln underlät-* tade kringspridande bland de lägre folkklasserne, hvarmedelst inhemska tillverkningar och följaku ligen äfven den inhemska arbetsförtjensten blif.» vit minskade eller hindrade, dels ock genom för-» lusten af den betydliga arbetstillgång som nyssnämnde folklasser vintertiden egt, mankönet uti tröskning och qvinkönet uti spånad, men hvilken det införda bruket af mechaniska trösk - och epinn-machiner nu mera till stor del dem beröf - Betähkande om Fattigvården i Riketi 8 i Vatj och hvaraf, enär ej heller någon annan sysselsättning på denna tid af året varit dem tillgänglig, följt, att tidén blifvit lättjefullt och syssellöst använd samt det redan förut högt stigna sédeforderfvet såmedelst ännu mer tilltagit.
Och härtill må jemväl läggas, att svenska folkets fordna styrka, härdighet; arbetsamhet och munterhet hos det närvarande slägtet i allmänhet saknas, samt att nu för tiden hos de mindre lyckligt lottade folkklasserne råder en nedslagenhet i lynnet och en särdeles bekymmerslöshet för deras bärgning, hvilken bekymmerslöshec torde få tillskrif—
Vas så väl den förut omtalda brist på tillräckliga näringsmedel och den deraf ökade svårighet att förskaffa sig äfven den knappaste Utkomst, men ännu mer att bereda sig någon tillgång för framtiden och ålderdomen, sorn ock, må hända, Fattigförsörjnings-Inrättningarnes eller enskilda välgörares stundom allt för vidt utsträckta understöd, utan urskiljning om personers verkliga behof eller förmåga att genom arbete bereda sig uppehälle, samt den lätthet desse dymedelst egt att, äfven Utan egen omtanka, sådant erhålla.
Öedari i Rikets äldsta lagar finnas Stadganflen, som i ett eller annat afseende kunna hafVa gemenskap med fattigvården.
Uplands-Lagen i 21 Flocken, äf jorde-Balken, Sudermänna-Lagen i 17, Veätmanna-Lagen i 41» 42, 43, Helsingé-Lageö i 13 Flocken, samt sedermera den allmänna Länds-Lagen i 31 Kapitlet och Stads-Eagen i 15 Kapitlet af samma Bihang lill Rikt-St.
V-ita Sami.
TglS.' 6 8 a Betänkande om Fattigvården i Riket.
Balk föreskrifva Barns eller Franders skyldig-* het att föda och uppehålla Föräldrar eller slägtingar vid inträffande ålderdom eller sjuklighet. Gottlands-Lagen i 56 Kap. 2 §.
VestgöthaLagen i Fornämi-Balken 12 Flocken 8 §* T>ahle-Lagen i Byggninga Balken 63 Punkten, Konung Birgers Stadga den 3 Mars 1303.
Lands-Lagen i Byggninga-Balken 15 Kap. 5 §.
Stads-Lagen i samma Balk 21 Kap. 4 §. och Calmare Recess år 1474 hafva synbarligen haft för afsigt att förmå sysellöst folk att träda i tjenst.
Att dessa Lagar och Författningar likväl icke medfört någon hufvudsaklig verkan till lättjans och fattigdomens hämmande, bevises tillräckligen af det förut här ofvanföre beskrifna tillståndet
Under de århundraden, då de utgåfvos.
De första kände författningar, hvarigenom Tiggerier inskränkas, äro Vesterås-Ordinantia år 1527, och Vesterås - Stadga år 1528, hvilka innehålla, att Fogdarne skulle taga vara på Städare och Tiggare, samt icke tillstädja dem att gå och ljuga, att MuDkar, sorn hade Ränta, icke finge tigga, och att Tigge-Munkar icke fingo vara ute från klostret längre än fem veckor sommartiden och fem veckor vintertiden.
Regementsforrnen i Vestergöthland den g April 1540 förmår, att de fattige, sjuke och förlamade i Hospitalen skulle njuta all deras ränta och rättigheter, men att inga kring landet löpande Husbondlöse personer skulle lidas, u— tan antastas och allvarsameligen befrågas. _ Genom Kongl, Plakatet till samtelige allmogen i IKstings-Marknad den J Februarii 1541 hvar - Betänkand« om Fattigvården i Riket. 83 xiti anföres huru deras Barn merendels uppföddes i sjelfsvåld, laster och brött, så att de hvarken räddes Gud, Öfverhet eller Föräldrar, utan lefde såsom oskäliga djur, uppmanas allmogen derför att sätta en del af Barnen i scholan eller till Handtverk i Städerne: — och acta Ecclesiastica utgifna år 1554, fastställa 40 marks böter för den, som inhyste Landstrykare utom anmälan hos Pastor eller Öfverhétens Befallningsman.
Till hämmande af den oaktsamhet och vanskötsel, som Föräldrar håde uti sina Barns uppförandei och särdeles dert lättja, som desse ärfde af "Föräldrårne sjelf ve, stadgar sedermera Kongl. Påbudet den 28 Februarii 1625 särskildt för Jönköpings Stad, att aile
Borgare derstädes borde genast vid 7 års ålder sätta siné Gossebarn i Scholan, Handel eller Handt vet k, vid äfventyr af 10 Dalers Böter el ler kroppsstraff för hvarje månad dét försummades, samt att den Yngling, sorn vid 16 års ålder icke antingen Vore så vidt med siria Studier kommen; att man örn honom kunde göra sig något visst hopp, eller ock stöde uti lärdom af ett redligt Handtverk, skulle förlora tredjedelen af sitt arf.
Uti åtskilliga dels Riksens Råds och dels kongl. Majus Resolutioner, pä Presterskapets Besvär årén 1632 —1638 föfdrdnäs, ätt tiggeri af knécktar
Och båtsmän ej skulle lidås utan afskaffas, tnéri att rätte tiggare bördd hålla sig inom Stiften; Omsider är under den 28 Februarii 16 la Utfärdad Kongl. Majus Ordning och Stadga, huru förhållas skall med tiggare rith fattige, söm rätt allmosa behöfva, sarfit ined landstrykare ofch lät - 84 Betänkande ofn Fattigvården i Riket. tingar.
Denna Stadga, sorn lågt första grundell till alla sednare i dessa ämnen utkomna Författningar, innehåller hufvudsakligen: att uti de Hospital, som af Kongl. Majit och Kronan i alla Rikets landskap bekostades, skulle intagas först de med sjukdom af ålder eller annan Jifs-skröplighet besvärade, hvilka hvarken sjelfve förmådde uppehålla sig eller hade slägtingar, som ville eller kunde göra dem bistånd, och dernäst ursinnige och besatte menniskor, samt slutligen de med smittosamma sjukdomar behäftade: att för hvar och en, som intogs, borde erläggas till Hospitalet 20 Daler hvitt mynt antingen af honom sjelf eller af dess slägt och förvandter, eller, i brist deraf, genom Staden eller Socknen , der han bodde: att Hospitalshjon skulle ärfvas af Hospitalet, och detta träda i all hans arfsrätt, nar han vardt bjuden arfvingarne att underhålla och desse en gång sagt honom ifrån sig eller han blifvit intagen i Hospitalet, — dock deras lösnings- och börds-rätt till hans fasta jord förbehållen inom laga tid: att barn , som voro ■^färdige och utan stort lyte, eller som hade sådana lyten, att de framdeles kunde nära sig med handtverk, icke skulle intagas i Hospitalen, utan borde vid späd ålder, om de ej hade tillräckligt arf till sin bärgning, eller slägt, som vårdade dem, upptuktas i Barnhuset (inrättadt i Stockholm 1Ö37) eller, der sådant ej linnes, annorlunda på Stadens bekostnad eller genom samlad hjelp, men vid 8 års ålder sättas i handtverk eller tjenst, oeh icke tillstädjas att tigga på landet eller i Städerne, för sig sjelfve eller med andre: att, om någon på landet afled i så stor Betänkande om Fattigvården i Riket. 85 fattigdom ] att barnen ej fingo något arf, eller slägten eller andre ej ville vårda dem , skulle Kyrkoherden med Sexmännen tillse, det skötsel dem lemnades tills de kunde nära sig: att förutan ofvannämnde Hospital, borde vid Kyrkorne i Städerna och på landet uppbyggas någre stugor, hvarest Församlingarnes fattige, 60m för ålder och sjukdom icke kunde med arbete tillfyllest nära sig, finge inflytta samt af Staden eller Socknen njuta allmosor och försörjas, men icke gå kring landet eller i Städerna och tigga: att, när för någon skälig orsak en eller annan något utlopp till tiggeri vore att förunna och efterlåta,
borde skälen noga öfvervägas, samt tiggarepasset ställas på viss tid och ort inom Prosteriet eller, vid större behof, inom Stiftet, men icke vidare: att, om någre lemlastade tiggare funnos annorlunda fara omkring och söka allmosor, skulle de förvisas till hemorterna, samt, der de sådant icke efterkommo, antastas och sättas några dagar eller veckor i fängelse, hvilket straff borde skärpas om de det icke aktade: men att alla vaganter och landstrykare, som icke för bevislig kroppssjukdom och bräcklighet skull, utan betagne af lättja och orklöshet, drogo landet omkring och besvärade med tiggeri, skulle gripas och föras till nästa Slott att der arbeta i jern.
Den 11 Junii 1650 har den år 1637 i Stockholm gjorde Barnhus-Inrättning blifvit stadfästad till fördel för fattige Fader- och Moderlösa barn, hvilka der skulle hållas till nyttige handtverk och näringar; och ett särskildt Privilegium på allehanda handtverk för Barnhuset är sedermera utfädadt den 37 Julii 1666. 86 Betänkande om Fattigvården i Riket.
Påbudet den 4 December 1650 stadgar, att Fattig-bössor skulle inrättas i Konungen?
Cancelli och Collegier, der hvar och en boide erlägga någon afgift efter behag vid erhållande af acter eller bref, hvaraf något beneficiurn kunde flyta.
Brefvet till Borgmästare och Råd 4 Stockholm örn gatutiggeriets afskaffande den 9 December 1650, Kongl.
Förordningen om tiggare och allmosehjon derstädes den 4 April 1663, samt Kongl. Brefvet till alla Guvernörer och Landshöfdingar den 11 April 1663 påbjuda egentligen efterlefnad af tiggare-ordningen-, men det sistnämnda tillägger i synnerhet, alt vid Sjöhamnarne inge tiggare fingo intagas i farkostarne och til!