Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kronolänsmännens förseende med fullmagter å sina tjenster, af Hedervärda Bonde-Ståndet återremitterad; men som Betänkandet är vordet i dessa delar af öfriga Riks-Stånden bifallet, kunna återremisserne icke till vidare behandling af ärendet föranleda.
Allmänna Besvära- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JYi 81. 1 N:o 81.
Ank. till Exp.-Utsk. den i Maj 1860, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om befrielse för Sockne-pr esler från skyldigheten alt åtfölja döds fångar till afrättsplatsen.
Uti en inom Högvördiga Preste-Ståndet väckt samt till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motion har Komministern Malmborg anfört, alt, då genom i sednare tider vidtagne lagstiftnings-åtgärder vore bättre sörjdt, än fordom, för fångars religionsundervisning och själavård, i det numera vid hvarje fängelse funnes för nämnde ändamål anställd en särskild predikant, församlingarnes presterskap, som, enligt Kongl. Resolutionen på presterskapets besvär den 22 Oktober 1723, fått sig ålagdt att beledsaga dödsfånge till afrättsplatsen, syntes böra från detta åliggande befrias.
Yäl hade Kongl. Majit i dess nådiga Cirkulär den 17 Augusti 1833 förklarat sig icke anse skäl då vara för handen, att medgifva en sådan befrielse, men enär genom samma nådiga Cirkulär stadgats skyldighet för fångpredikanten, af hvilken den lifdömde erhållit sin sista och mången gång kanske enda beredelse för ett kommande lif, att äfven följa honom till afrättsplatsen, syntes i allt fall icke något vara för brottslingens bästa i förevarande hänseende från samhällets sida försummadt, helst det dessutom icke finge förvägras dödsfånge, att under fängelsetiden få samtala med hvilken själasörjare han ville påkalla.
Om, till följd af föreskriften i omförmälde cirkulär, dödsfången komme att till afrättsplatsen åtföljas af två prestman, kunde detta, efter motionärens lanke, äfven anses strida mot rådande åsigter om aflägsnande af pomp och ståt från afrättningar.
Derjemte förekomme att, om ifrågavarande i 1723 års Kongl. Resolution föreskrifna åliggande skulle tillhöra pastor i den församling, hvarest Bih. till B.
Prot. 1859 å 1860. 8 Sami. 18 Haft. » 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 81. dödsfånge sist varit mantalsskrifven, kunde, under närvarande förhållanden, lätt inträffa, att en pastor klefve, för fullgörande af denna sin skyldighet, nödsakad att från ett aflägse hem, till stor olägenhet för församlingen och med icke ringa kostnad för honom sjelf, företaga en längre resa till afrättningsorten.
Tillhörde åter omförmälde åliggande den församlings lärare, inom hvars socken-territorium brottet blifvit begånget, då måste ofta hända, att en prest, som aldrig haft att räkna den lifdömde bland sina åhörare, finge det i allmänhet åtminstone föga hugneliga uppdraget att åtfölja honom till afrättsplatsen. -—
På dessa grunder och då, enligt motionärens Öfvertygelse, den tröst, ett bekymradt samvete behöfde, och hvilken icke finge detsamma undanhållas, vore att hemta af Guds ord och ej af den, som ordet frambure, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att, sedan fångpredikanter numera fått sig ålagdt att till döden bereda lifdömde, sockenpresterne måtte befrias från skyldigheten att följa dödsfånge till afrättsplats, såvida de icke. då dödsfånge sådant af dem begärt och icke genom anförda skäl låtit sig förmås att från samma begäran afstå, funne sig dertill af sitt samvete förpligtade.
I afseende å det af motionären åberopade Kongl. Cirkulär den 17 Augusti 1833 får Utskottet upplysa, att, enligt detsammas innehåll, Kongl. Majit, utan upphäfvande af den genom 13 § i Kongl. Resolutionen på presterskapets besvär den 22 Oktober 1723 gifna allmänna föreskrift, att lifsfånge bör till afrättsplatsen åtföljas af presterskapet i den socken, hvarest brottet är begånget, likväl funnit nödigt särskildt i nåder stadga, att Kongl. Majits Befallningshafvande bör, då lifsfånge det hos honom uttryckligen begär, meddela fångpredikant förordnande att fången till afrättsplatsen ledsaga, mot åtnjutande af traktamente och resepenningar efter rese-reglementet.
Häraf inhemtas således att förenämnda åliggande icke, såsom motionären antagit, i allmänhet tillhör fångpredikant, utan att detsamma endast är vilkorligt och beroende deraf, huruvida den lifdömde särskildt uttryckt sin önskan af hans närvaro vid afrältningen.
Att emellertid fångpredikanten eller den prestman, som vid häktet, der fången förvarats, besörjer själavården, också i de flesta fall är den person, af hvilken den lifdömde helst emottager andelig vederqvickelse i sina sista stunder och som i följd häraf är företrädesvis lämplig att äfven åtfölja honom till afrättsplatsen. anser Utskottet utom allt tvifvel.
Till ett sådant antagande föranleder nemligen så väl den noggranna omsorg, som från samhällets sida lakttages för uppsökande och användande till dylika tjenster af män, hvilka för det svåra kallet besitta erforderliga egenskaper af nit och skicklighet samt dessas, under deras tjensteutöfning, vunna särskilda erfarenhet om sättet för fångars själavård, som ock i synnerhet dödsfångens egen ställning.
Under fängelsetiden, då den lifdömde brottslingen, skiljd från alla inflytelser, som kunna förtaga verkan af samvetets röst. uteslutande är lemnad åt sig sjelf, att i ensamhet påminna sig felstegen och förvillelserna under det lif, han snart skall lemna, måste, om någonsin, denna röst göra sig gällande och behofvet Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande J\s 81. 3 of försoning väckas Naturligt är, alt, under sådana förhållanden, en med omförmälda egenskaper utrustad prestman, som dagligen är tillstädes för att meddela fången den vägledning och tröst i kristendomens sanningar, denne kan åslunda, bör, såsom hans själasörjare under beredelseliden, framför andra vinna hans förtroende och kärlek, samt, af sudan anledning, jemväl blifva den, från hvars mun han i dödsstunden helst vill höra de tröstens ord uttalas, som stärka hans mod och lifva hans hopp för evigheten.
Då, i öfverensstämmelse med nyss uttryckta åsigt, fångpredikant eller den prest, som beredt tången till döden, bör genom lag få sig ålagdt att följa honom till afrältsplatsen, torde ock nämnda skyld ghet för presterskapet i den församling, inom hvars område brottet blifvit begånget, icke böra jemte en lagstiftning i omlörmälda syftning lämpligen bibehållas.
Utom det att, med afseende å förändrade tidsförhållanden, derpå motionären jemväl i sin framställning hänsyftat, antagas måste, att numera den brottslige i många fall icke tillhör, eller under någon större del af sin lefnad tillhört, den församling, der brottet skett, och följaktligen alls icke eller föga stått med dess själasörjare i beröring, har äfven ett ytterligare skäl, det nemligen, som hemtats derifrån, att omförmälda presterskap, såsom närmast intill afrättsplatsen boende, vore lättast att tillgå och hvilket skäl kunnat till bibehållande af ifrågavarande föreskrift i sin mån inverka, numera förlorat sin hufvudsakliga giltighet.
Cirkuläret den 30 Augusti '1859 förklaras nemligen, bland annat, att dödsstraff må, derest afrättsplatsen för den ort, hvarest brottet blifvit begånget, är aflägsen från häktet, hvari den dömde förvaras, efter Konungens Befallningshafvandes förordnande verkställas å annan närmare belägen afrättsplats.
På grund af hvad här ofvan blifvit af Utskottet anfördt, får Utskottet således, med anledning af motionen, vördsamt tillstyrka: att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om utfärdande af en författning, hvarigenom sockneprests skyldighet att åtfölja dödsfånge till afrättsplatsen öfverflyttades till fångpredikanten eller den prestman, som beredt fången till döden.
Stockholm den 30 April <860.
4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 82, N:o 82.
Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Maj 1860, kl. 11 f. ra.
Betänkande, i anledning af väckte motioner, dels angående Rolehållares skyldighet att inställa sig vid Generalmönstring, dels om rättighet för Rote- och Rusthållare att, utan all inblandning aj Officerare, med Soldat, Hussar eller Båtsman afsluta knektekontrakt m. m.
I dessa ämnen hafva lill Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet blifvit remitterade motioner, väckte hos Högloft Ridderskapet och Adeln, samt Hedervärda Bonde-Ståndet, 4:o af Friherre af Schmidt, C. J. G., som anfört alt Kongl. Maj:ts nådiga Instruktion, hvarefter de till Generalmönstrings förrättande vid Kongl.
Flottans särskilda korpser förordnade hafva att sig i underdånighet rälta, gifven den 1 I September 4 841, innehåller uti 4 mom.
12 § ett åläggande vid vite för rotehållarne att inställa sig vid Generalmönstring, antingen numret är vakant, effektivt eller båtsmannen bortkommenderad.
Denna föreskrift, som qvarstår sedan äldsta tiden af Båtsmans-rotehållets tillvaro oell möjligen då var af behofvet påkallad, enär rotens och Båtsmannens ömsesidiga rättigheter och skyldigheter icke voro så bestämda, sorn nu ar händelsen, och då tvister dessa parter emellan vid mönstringen lättare kunde ofgöras än nu torde vara fallet, har motionären ansett böra upphäfvas, helst man derigenom icke blott skulle förkorta eller förenkla mönstrings-förrättningen, utan äfven följderna af densamma.
Nu måste dervid en noggrann förteckning upprättas på frånvarande rotehållare och denna sedan öfverlemnas till Kongl. Amiralitets-krigsmanskassan, hyars Styrelse vidare hos vederbörande Konungens Befallningshafvande begär Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ul skol tets Betänkande M 82. böternas uttagande, hvilket verkställande åter fordrar mycket skrifvande och mycken tidspillan, ofta af mera värde än hela bötesbeloppet, sorn i medeltal åren 1852—1856 till kassan influtit med 146 R:dr 75 öre R:mt årligen, hvaruti möjligen ingått böter för andra försummelser, i hvilket fall nu ifrågavarande aro så mycket tattare att ersätta.
Med anledning häraf har motionären ansett sig böra föreslå: att Rikets Ständer ville dels till Kongl. Majit ingå med underdånig anhållan om förändring af ofvannämnde föreskrift i den syftning motionen innehåller, dels för sin del besluta den erforderliga ersättningen till Kongl. Amiralitets-krigsmanskassan af Statsverkets tillgångar för den inkomst, kassan derigenom förlorar. 2:0 af Riksdags-fullmägtigen C. J. Svensén från Calmar län, med hvilken Nils Magnus Pellersson från samma län sig förenat, som velat fästa uppmärksamheten på nödvändigheten af att afhjelpa de olägenheter befälets inblandande i rotehållarens uppgörande af kontrakt med soldaten, helst dessa, enligt motionärens förmenande, ej allenast icke öfverensstämma med de grunder, på hvilka Svenska folket åtagit sig roteringsskyldigheten, utan äfven äro oförenliga med den innersta tanke, på hvilken Indelningsverket hvilar; och har för ärendets belysning blifvit andraget att, ehuru genom Kongl. Brefvet den 15 Januari 1684 det är medgifvet allmogen att för roten — soldat-, hussar- eller båtsmansrote — sjelf anskaffa sig dugliga karlar och ackordera med dem i det bästa de kunna, utan det ringaste tvång eller förfång af Officerare, och att Officerarne allvarligen förbjudes att påtvinga dem någon mot deras vilja; och alt, i anledning af åtskilliga Riksdags-fullmägtiges klagan vid 1810 års riksdag, att Officerarne skolat obehörigen blandat sig uti legoafhandlingar rotebönder och rekryter emellan, Kongl. Majit, som då funnit att denna inblandning icke varit någon annan än den, att Kompani-chefen, vid antagandet af ny soldat, fordrat alt ett skriftligt legokontrakt borde företes och detta förfarande vore lagenligt, icke kunnat vid de underdåniga besvären fästa något afseende; samt att — i anledning af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 6 Februari 1841 »att olagligen förhöjda prestationer skola inom flera delar af riket ega rum vid roteringens utgörande» — Krigs-kollegium, i infordradt underdånigt utlåtande den 4 Juni samma år, upplyst, att, såvidt de hos Kollegium förvarade handlingar utvisade, emellan åren 1830—1841 »hvarken blifvit uppgifvet eller öfverklagadt att befälet vid indelta regementena sökt tillegna sig något inflytande i afseende på de emellan rust- och rotehållare, å ena, samt deras ryttare eller soldater, å andra sidan, afslutade kontrakt», samt att den understundom förda klagan »dels att knektelegan vore för högt uppdrifven, dels att anspråk göras på större löneförmåner och stundom på torpens besittning eller annan bostad efter afskedstagande!»,
men att Kollegium ansåge dessa olägenheter »svårligen kunna afhjelpas genom några allmänna föreskrifter, helst Knekte-(Lego-)kontraktets ingående är en frivillig handling, och således på rust- och rotehållarne sjelfve ankomme att bevilja eller afslå de anspråk, som å andra sidan framställas» så inträffar likväl oftast, att, då roten anskaffat karl och med honom afslutat kontrakt, Officern, Kompani - 6 Allmänna Besvärs- ock Ekonomi-Utskottets Betänkande M 82. eiler Sqvadrons-chefen, förkastar antingen karlen eller kontraktet eller båda tillika, förordar en annan karl eller lemnar formulär till ett annat kontrakt (i ordställningen vanligen lika med det kasserade, men med löneförhöjning till 50 procent öfver hvad öfverenskommet varit).
Slutligen hafva såsom anmärkningsvärda olägenheter blifvit öfverklagade: dels, att då vid laga skifte en flyttning eller utbytning af knektetorp ifrågakommer, kan väl sådant icke förnekas, men eljest lägger sig »befälet» deremot; kan emellertid en flyttning af torpet icke undvikas, så tillstädeskommer vid förrättningen någon beordrad Under-officer, som från början till slut vidhåller att torpet ovilkorligen skall på sin nya plan förläggas i lika godt skick, som på den gamla, om än läget och godheten på sistnämnde ställe är nära nog jern förligt med rotehållarens eget hemman; dels att stadgandet, som innefattas i Kongl. Maj:ts nådiga Instruktion den 18 December 1681, § 9, och den 18 Augusti 1684, § 7, derom att alla rotemästare skola sig vid mönstringarne inställa, vid 6 mark silfvermynts bot, är både olämpligt och för rusthållarne särdeles betungande, då derigenom mången gång resor på öfver 20 mil måste företagas, utan ringaste nytta för kostnad och tidspillan.
Under åberopande af allt detta, äfvensom af knektekontrakterna för Calmar regemente den 26 Februari 1686 och för Jönköpings regemente den 13
Maj 1685 samt kontraktet för Tjusts och Smålands båtsmans-kompanier i Calmar län den 23 Maj 1690, har motionären, med derjemte fästadt afseende på hurusom det är af synnerlig vigt, för såväl rotehållarne och soldaten som för befälet, att i berörde hänseenden hafva speciela stadganden till efterrättelser, samt enär de hos Krigs-kollegium »förvarade handlingar» icke tjena till ledning öfver nu ifrågasatta olägenheter, föreslagit: Att Rikets Ständer ville till Kongl. Majit aflåta underdånig skrifvelse med framställning om behofvet af tydliga föreskrifter i de omförmälda frågorna och med begäran att Kongl. Majit täcktes i nåder besluta: 1:o att vid knektars — vare sig soldaters, bussarers eller båtsmäns — tillsättande, befälet förbjudes att i något afse ende lägga hinder i vägen för rust- eller rotehållaren att med karlen öfverenskomma och uppgöra såväl om lönevilkoren, som eljest bäst han gitter, eller att annorledes inblanda sig i detta bestyr, då nemligen visadt är att karlen är välfrejdad, frisk och inom den föreskrifna åldern samt, i fråga om soldat, att han innehar erforderlig längd; 2:o att när rotehållaren beslutar flyttning eller utbrytning af knektetorp på sina egor. då roten är vakant, eller öfverenskommelse med den tjenande soldaten är träffad eller ock då laga skifte å egorne verkställes, det må vara honom tillåtet, ulan afseende å det gamla torpets storlek och godhet, att lemna detsamma på nya planen, i enlighet med hvad knekte- eller båtsmans-kontraktet derom bestämmer; 3:o att det må vara rotehållare obetaget, att från mönstring uteblifva och att de anmärkningar, som emot honom möjligen kunna förekomma, böra skriftligen honom delgifvas med tillåtelse alt deröfver jemväl afgifva skriftlig förklaring, i fall han ej vill godkänna anmärkningen.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-lJt skottets Betänkande M 82.
7 Enär uti Generalmönstrings-instruktionerna vid indelta regementena till fot, samt indelta kavalleri-regementena, af den 16 November 1819, icke något stadgande af böter för rotehållares uteblifvande från generalmönstringen finnes intaget, synes billigheten fordra att äfven rust- och rotehållare för båtsmän måtte blifva befriade från de böter, hvilka, för dylik försummelse, äro, i Generalmönstrings-instruktionen med Kongl.
Flottans särskilda korpser, den I I September 1841, dem ålagda; och då till stöd för denna åsigt kan åberopas, att Kongl. Majit redan genom nådig Skrifvelse till Förvaltningen af Sjö-ärendena den 16
Maj 1827, i anledning af Dess Befallningshafvandes 'i Calmar län anmälan om flere rusthållares i Södra Möre härad pliktfällande för uteblifvande från 1826 års generalmönstring, täckts förklara, det den rust- eller rotehållare, som genom befullmäktigadt ombud vid generalmönstring sig infinner, icke skall vara underkastad de i Kongl. Brefvet den 11 Februari 1744 och 1819 års Generalmönstrings-instruktion med flottornas samtlige sjötrupper för uteblifvande stadgade böter, finner Utskottet, helst detta nådiga förklarande, såsom tillkommet genom underdånig anmälan om ett särskildt fall, icke synes hafva föranledt till någon allmännare tillämpning, sig böra tillstyrka hvad i Friherre af Schmidts motions Usta moment, samt i Riksdags-fullmägtigen Svenséns motions 3:dje punkt blifvit föreslaget, eller att Rikets Ständer måtte i underdånighet hos Kongl. Majit anhålla om upphäfvande af det i 4 momentet 12 § af Kongl. Majits nådiga Instruktion af den 11 September 1841, hvarefter de till generalmönstringars förrättande med Kongl. Flot tans särskilda korpser förordnado hafva att sig i underdånighet rätta, stadgade vite för rust- eller rotehållare, som antingen uteblifver från generalmönstring, eller kommer sedan numret är uppropadt, eller ditsänder sådan fullmägtig, som icke kan gifva nöjaktigt besked.
Hvad beträffar den i 2:dra momentet af Friherre af Schmidts motion ifråga satta ersättningen utaf Statsverkets tillgångar till Amiralitets-krigsmanskassan för den inkomst, nämnde kassa skulle blifva beröfvad, i händelse att det stadgade vitet för rust- och rotehållare vid Kongl. Flottans särskilda korpser, som uteblifver från generalmönstring, skulle komma att upphäfvas, anser Utskottet, att då, enligt hvad upplyst blifvit, detta bötesbelopp årligen uppgår till en högst obetydlig summa och det således för Amiralitets-krigsmanskassan icke kan medföra någon särdeles förlust om den skulle blifva i saknad af berörde inkomst, sig böra hemställa, att Friherre af Schmidts motion i detta afseende icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
I afseende å Riksdags-fullmägtigen Svenséns motion, Usta punkten, om nödvändigheten af att befälet måtte förbjudas att, på något sätt, inblanda sig i de af - 8 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 82. tal, som träffas emellan rust- oell rotehållare samt rekryter; så, enär Rikets Ständer tillförene, med anledning af en likartad motion, i underdånig skrifvelse anhållit om rättelse i berörde afseende, utan att detta ansetts böra föranleda lill någon Kon^i.
Maj.ts åtgärd, emedan, enligt Kongl.
Krigs-kollegii uppgift, några sådana klagomål hvarken vid generalmönstringar eller eljest skola blifvit anförde, och då det för öfrigt beror på rust- och rotehållare att i laga ordning öfverklaga dylika missbruk, der de möjligen kunna ega rum, finner Utskottet sig böra hemställa, att hvad Svensén i 'lista punkten föreslagit, eller att befälet måtte förbjudas att inblanda sig uti uppgörelse af knekte-kontrakt, icke bör till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Hvad slutligen vidkommer Svenséns, i 2:dra punkten, väckta förslag, att det må vara rotehållare tillåtet att vid flyttning af soldattorp få, utan afseende å det gamla torpets storlek och godhet, lemna detsamma på nya planen i enlighet med hvad knekte- eller båtsmans-kontraktet derom bestämmer, synes ett så beskaffadt allmänt påbud hvarken vara lämpligt eller nödigt, enär, om ryttaren, soldaten eller båtsmannen redan, enligt emellan honom och roten upprättadt kontrakt, emottagit ett torp, detsamma till lika godhet bör honom tillsynas örn genom laga skifte eller annan beslutad flyttning nytt torp skall soldaten tilldelas; hvaremot, om under vakanstid dylik flyttning af torp kommer att ega rum, detsamma bör till storlek och godhet tillsynas i öfverensstämmelse med förut utfärdade nådigst fastställde knektekontrakter; hafva återigen inkräktningar af soldater eller båtsmän vid deras boställen blifvit gjorda eller göras sådana utöfver det om i knekte-kontrakten och förordnin garne bestås, har Kongl, Maj:ts nådiga Resolution på allmogens besvär, den 28 Juni 1731, uti 5:te punkten föreskrifvit, alt det tillhörde Kongl.
Majrts Befallningshafvande att då någorstädes klagan öfver obehöriga inkräktningar fördes, sedan nödig undersökning föregått, i hvarje fall, efter förhållandet och omständigheterna, sig deröfver utlåta; och då för öfrigt, enligt Kongl. Förordningen den 3 Mars 1807, ryttareoch soldat-torp, beläget på ett hemmans egor, kan flyttas på hvilket annat i rustningen eller roten deltagande hemmans utmark, som bästa lägenheten dertill eger, finner Utskottet sig böra hemställa, att hvad Svensén i 2:dra punkten föreslagit, rörande soldattorps flyttning, icke må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande .t? 83. 9 N:o 83.
Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Maj 1860, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om uppskof med tillämpandet af Kongl. Kungörelsen den 15 Juli 1859, angående laga skiftens verkställande på Gotland.
Denna motion har blifvit inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt af Olof Lagergren från Gotlands län, som anfört, att då i början af förenämnda år Gotlands läns Hushållnings-sällskap beslöt att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om tillämpning af Kongl.
Skiftes-stadgan den 4 Maj 1827 jemväl för Gotland, detta beslut fattades utan att
Gotlands allmoge lemnats tillfälle att i frågan yttra sin mening.
Hade sådant skett, skulle utan tvifvel den i följd af nämnda beslut gjorda underdåniga framställning uteblifvit.
Ty aldrig hade i någon sak en menighet varit så allmänt ense som den Gotländska allmogen i fråga om olämpligheten af den förändring i förhandenvarande förhållanden, hvilken för omförmälda underdåniga framställning gjordes till föremål.
Också skyndade Gotländska allmogen att, så snart Hushållnings-sälIskapets beslut blifvit kändt, uti en genom särskilde deputerade till Kongl Majit ingifven skrift, aflägga sin protest emot detsamma.
Dock blef Hushållnings-sällskapets mening den i striden segrande, enär, genom utfärdandet af ofvan omförmälda Kongl Kungörelsen den 15 Juli 1859, dess underdåniga framställning i hufvudsaken bifölls.
Om än villigt måste erkännas, att i denna författning eftergifter blifvit gjorda med hänsyn till de förhållanden, som vore egendomliga för Gotland, vidhöllo dock motionären och hans kommittenter Bih. till R.
Prof. 1859 å 1860. 8 Sami, 18 Haft. 2 10 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-DIskoltets Betänkande M 83. fortfarande den åsigt, att Skiftes-stadgan, äfven med de modifikationer deruti, hvilka genom berörda författning blifvit föreskrifna, vore i allmänhet för provinsen otjenlig, samt dess tillämpning derstädes, så framt den enskildes rätt dervid skulle behörigen iakttagas, overkställbar.