Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är ett erkändt faktum — ett ganska märkligt sådant — att den reformerta kyrkan alltid visat sig af mera praktisk natur än den lutherska samt haft sin styrka i välgörande företag och inrättningar.
Detta har visat sig äfven i Sverige på så sätt, att flera af den franska församlingens prester i Stockholm hafva, ehuru främlingar och endast mera tillfälligt bosatta här gått i spetsen för praktiska barm- härtigketsvärk.
Så t. ex. grundade, om jag ej misstager mig, pastor Röhrich » missionen bland lapparna » och pastor Testuz federationen; pastor Bach har hos oss förvärkligat idéen om en uattasyl för stackars fattiga husvilla kvinnor af alla åldrar.
Helt säkert hade han redan under sitt vis- tande i Paris lärt känna dessa inrättningar; den första nattasylen inrättades nämligen där 1878 och efter mönster af de londonska » hou- seless poor wards ».
Snart uppstodo flera så- dana både för män och kvinnor.
Under de två första åren lämnades i dessa nattlogis åt öfver 200,000 människor.
Sedan hafva » muni- cipalasyler » blifvit uppförda i alla de fattiga kvarteren, där hvar och en som ser natten komma utan att ha tak öfver hufvudet, kan anmäla sig och gratis fä en säng och ett mål mat samt, om han eller hon är därtill värdig och behöfvande, får komma igen tre aftnar å rad.
Dessa franska asyler hafva, som sagdt, tjänat pastor Bach till törebild, och tanken att stifta en sådaD för kvinnor fick han af följande till- dragelse.
I början af februari 1884 kastade sig en ung kvinna i Norrström, men i samma ögon- blick hon höll på att sjunka räddades hon af några fiskare och fördes sedan just till fröken Nordvallj som upptog henne i sitt härbärge.
Den stackars kvinnan hade, fattig, öfvergifven och hemlös som hon var, i förtviflan beslutat att förkorta sitt lif.
Fröken Nordvall önskade varmt att kunna göra något äfven för de olyckliga kvinnor, som hon ej kunde emottaga i härbärget, men hennes ekonomiska vilkor tilläto ej detta; hela hennes grundkapital till härbärget hade ju varit 300 kr.!
En medlem af reformerta kyrkan hade emel- lertid intresserat pastor Bach för dessa kvin- nors öde, hvilka i Stockholm ofta sakna tak öfver hufvudet och ej äga medel att förtjäna pengar till kostnaden för ett nattlogis.
Pastor Bach fördes tillsammans med fröken Nordvall, och då den förre åtog sig att åvägabringa de nödiga medlen, beslöto de båda att grunda en nattasyl.
Pastor Bach räknade bland sina åhörare ej få af den » högsta soeieteten », han förstod att intressera dessa för sitt syfte; han sparade sig bvarken tid eller möda, och hans varma nit och lifliga framställning förmådde öppna börs och plånbok.
Han erhöll ej endast en summa af 2,500 kr.
till bestridande af de första utgifterna vid asylens bildande, utan också för- säkran om årliga bidrag till asylens underhåll.
Ea början var således gjord om ock i mycket ringa skala, och innan februari månads slut var asylen öppnad.
Då pastor Bach 1885 återvände till Frankrike öfverlämnade han ledningen af asylen åt en styrelse af sex personer.
Asylens nuvarande ledare och egentlige styresman är kaptenen vid Ufregementets dragonkår, J. Lagercrantz, hvil- ken själf deltager i asylens värksamhet genom att öfvervaka vissa delar af densamma samt genom att inlägga sin personlighet i att med öfvertygelsens ord oeh framför allt med klok handling söka lindra nöd, mätta de hungriga, skaffa de husvilla tak och skydd samt hos dem åter väcka en smula hopp om och tro på det 255 goda i lifvet o c h på Guds kärlek o c h barm- härtighet.
— H a n är ett lefvande vittnesbörd o m sanningen af den gamle, kärnsunde Luthers o r d: » g o d a, fromma gärningar göra aldrig en god, from m a n; men en god from man gör goda gärningar, ti (Forts.) Husmoderlig almanack.
Denna manad är den viktigaste för » syltning » och » inläggning » af naturens olika alster.
I synnerhet i år har husmodern ej kunnat undangöra mycket un- der juli månad, emedan solvärme för bärs och träd- gårdsalsters mognad saknats.
Just den 1 augusti blifver äfven kräftfångst tillåten ocb således möjlig- het att inlägga och förvara kräftstjärtar för vintern.
Vid uppköp af kräftor bör man försöka att få så många honor som möjligt, hvilka s e D a r e lätt igen- kännas af den bredare stjärtbildningeu, samt däri- genom att abdominalfötterna (det par stjärtfötter som sitta närmast framkroppen) äro outbildade.
Afven bör man gifva noga akt på att inga döda kräftor erhållas: sådana lukta illa efter kokningen och visa sig då hafva raka, ej krökta stjärtar, äro skadliga för hälsan och kunna skämma hela förrådet.
Vik- tigt är därför ock, att raan så skyndsamt som möj- ligt tager ihop med inläggningen och förberedelserna därtill.
Hälst sköljas kräftorna emellan två såll; en- dast om de äro betäckti med gyttja o. d. måste borsten tagas till hjälp.
Under tiden bringas vattnet i brygghuspannan i kokning, hvarefter kräftorna iläggas • — dock blott så många på en gång, att de väl rymmas under vattenytan.
Tillräckligt med salt, dill och kummin (det senare i en liten påse) till- sättes.
På det att vattnet ej må upphöra att koka och därigenom vålla kräftorna en långsam och grym död, bör man hålla i beredskap flere glödande järn, hvilka doppas i kitteln strax efter kräftornas flagg- ning.
En vackrare röd färg åstadkommes tillika genom detta förfaringssätt, Efter ungefär en kvarts timme upptagas kräftorna; dock böra de hälst kall- na i spadet och därefter läggas i såll för vattnets afrinnande.
Till rensningen begagnas små kräft- knifvar.
Bärvin- och likörberedning i hemmet rekommende- ras åt alla husmödrar *.
Fruktvin lär befrias från syra genom att lägga i detsamma en ren påse, innehållande en god del rödlöksfrön.
Man fortfar därmed tills dess medlet gjort åsyftad verkan.
— V i göra ofta den erfarenheten, att de på våra konservburkar klist- rade ettiketterna, som utvisa burkarnas innehåll, snart lossna.
Ett bra bindeämne för papper på zink är löksaft.
Den lilla zinkytan, som behöfs för lap- pen, bestrykes först med sodalut och sedan med lök- saft, h varpå etiketten påstrykes, och skall då visa sig sitta säkert fast.
— Om vanliga gummerade rem- sor fuktas med ättika i stället för vatten blifva de mera hållbara.
Vill man skrifva med bläck på själfva burken måste man förut gnida den med krita.
Saft- buteljer kunna i stället för med påklistradt p3pper mera praktiskt förses med en pappremsa, bunden vid halsen, Mögelbildning pä etiketter i fuktiga källare förekom- mes, om man kokar det därtill bestämda klistret med boraxlösning i stället för med vatten.
— Flugor af- hållas från möbler och oljemålningar, om man tvät- tar dessa flere gånger med lökvatten (vatten, hvari råa lökar ett par dagar legat).
Svampinsamling (kan- tareller, fjällskifiingar m.
Nypon samlas till torkning.
I trädgården bortplockas kålmask, i synnerhet bort- tvättar man dess ägg.
— • Fruktträd kunna nu oku- leras samt gödslas.
Fröinsamlingen börjar och allt frö förvaras på torra ställen med noga uppgift om dess ålder.
Lökstänglar knäckas eller nedtrampas på marken; kålplantor m. m. kapas på nytt.
I slu- tet af månaden klippas trädgårdshäckar.
Skulle po- tatissjuka visa sig genom svarta fläckar på bladen, bör blasten genast afskäras.
Vill man roa sig med inskriptioner eller mono- gram på äpplen och päron, så klipper man ut de förra af fint papper och klistrar dem på den på trä- det sittande halfmogna frukten, man väljer sådan, som man vet få vacker röd färg.
Det skyddade stället förblifver då ljust.
* Jfr Hjälpredan 1892, sid, 106.
1891, sid. 123, 127, 136 och
r DUN 256 Ur notisboken.
Den första damvelocipedf ' öreningen i Sve- rige konstituerades i lördags afton å Grindstugan under namnet Dambicycle-klubben (D.
Att intresset för velocipedåkningen är stort bevisas bäst däraf att 16 damer genast ingingo i klubben.
Styrelsen består af ordförande fröken Augusta Wik- ström, vice ordförande fru Anna Janzon, sekreterare fröken Malla Budbeck, skattmästare fröken Hedvig Gyllenhaal, öfningsledare fröken Gertrud Ekengren.
Klubbens öfningar pågå dagligen kl. ' js7 —! / a9 f. m.
Nytt barnhem.
Hemmet för sådana sjuka barn inom Maria församling, som ej kunna få till- räcklig omvårdnad i sina egna hem, har som bekant hittills varit inrymdt i en förhyrd lokal i huset n:r 132 vid Hornsgatan, där man till och med saknat sådana bekvämligheter som vattenledning.
Tack vare den d o D a t i o n enkefru Lindberg inom Öster- malms församling i lifstiden gjorde till hemmet, är det nu emellertid i stånd att bygga sig ett eget hus, till hvilket efter uppgjorda ritningar grundläggnings- arbetena blifvit påbörjade.
Det nya hemmet, som skall bli färdigt till hösten, blir beläget på den öppna, hittills obebyggda platsen midt emot det nuvarande och kommer att omgifvas med en liten trädgård, på det där måtte bli så landtiigt som möjligt och man m å slippa att företaga besvärliga landsflyttningar med de sjuka barnen, såsom man hittills fått göra.
Föres ' åndarinnan blir den s a m m a som nu, en f. d. folkskolelärarinna, som helt och hållet offrat sig för den goda saken.
Inom de andra hufvudstadsförsamlingarna torde äfven inom den närmaste framtiden dylika sjukhem komma att upprättas.
Sarah Sernhardt kommer till Stockholm i höst, enligt hvad det meddelas till utländska tid- ningar.
Om en månad börjar den bekanta stora konst- närinnan en ny turné, som omfattar Schweiz, Hol- land och Belgien, Danmark, Sverge och Norge, Kyss- land, Österrike och Italien.
* Fredskonferensen i Bern.
För någon tid sedan meddelades, att den internationella fredskon- gressen (bestående af fredsvänner i allmänhet) skall sammanträda i augusti i Bern.
Några dagar där- efter sammanträder äfven den interparlamentariska fredskonferensen, bestående endast af riksdagsmän.
Denna fredskonferens sammanträder den 29 augusti och fortfar i 3 dagar.
Därvid förekommer till be- handling: Meddelanden och förslag angående en internatio- nell skiljedomstol.
Fredens garanterande genom förening af Europas stater.
Organisation af en beständig centralbyrå och af ett generalsekretariat.
Motioner böra vara inlämnade senast den 20 au- gusti.
De, som ämna deltaga i konferensen, böra så skyndsamt som möjligt uppgifva sina namn och adresser, antingen direkt till konferensens president, d:r Gobat, Bern, Schweiz, eller till sekreteraren för den svenska parlamentariska fredskommitén, d:r E.
J. Ekman, Stockholm.
F a m i l j e n på Ännedal.
(Forts.) Unga frun var så gemen och gudsinnerligt rar — hon höll sig aldrig för hög till att tala med dem och hälsa vänligt, hon höll till och med en stackars fattigstugumma för folk — Gud signe henne.
» God kväll, mor Kerstin, hur är det med gik- ten?
Stackare, är den lika svår, då skall jag skicka upp litet linement.
Tack för att hon öpp- nade grinden åt oss.
Nej, kära mor Kerstin, stå inte och nig så oupphörligt, tänk på sina gamla Sparsamma ben, jag vet nog ändå, hur väl hon vill mig, » o c h så med en vacker nick och vanligen en slant i gummans hand for hon sin väg.
» Hjärtandes, skulle jag inte niga för henne, så förtjänte jag inte te lefva, » och mor Kerstin såg den framätilande vagnen genom en dimma, som den nötta bruna tröjärmen torkade bort.
Fredagen den 11 oktober 1889.
B yrå: Tidningen kostar Drottninggatan 48, en tr. endast 1 krona för qvartalei Annonspris: 25 öre pr petitrad (
Utländska annonser 00 ure ruden.
Utg-ifning-stid: Redaktör och utgifvare: Prenumeration sker h v a r j e helgfri fredag.
Infaller helgdag på fredagen, ut- I landsorten: a postanstalterna.
I Stockholm: hos redaktionen, i bok- Träffas å byrån kl. 10 — 11.
eller A l l m.
Men h v e m?
H v e m representerar Alla.
alla?
Th. jag måste naturligtvis snart nog sätta henne in i hennes sysslor. » Ett råd af fru Haraldsson.
» Naturligtvis, men ' andligen ' kan ni ju Meddeladt Iduns läsarinnor genom Avc.
ändå sluta främlingen i famn. » » Jag hoppas det, men frågan är, om äf- JM / TJ) U har jag beslutit ta en barnfröken i ven hon vill sluta sig till mig, då det kom- " M^ * * &gt; huset; men, vet fru Haraldsson, att mer an på att fastställa hennes dagliga göro- sedan saken blifvit afgjord, har jag allt fått mål.
Och hvad kan jag egentligen kräfva af en del att tänka på, och nu, då jag händelse- henne, utan att såra och utan att — pjoska vis träffar er här på ångbåten, måste ni höra bort henne och sjelfva saken?
Jag förstår mina bekymmer. » nämligen, att dennas framgång beror på, huru » Det är väl eljes meningen, kära fru V i l - vi, sam först upptaga tanken, föra den fram berg, att den unga, bildade qvinna, som vill i lifvet. » åtaga sig vården om barnen, skulle befria er » Känner ni eder blifvande hjelparinna? » från en del af edra bekymmer.
Men s e ' här » Nej, tyvärr; det är en sak, som blifvit är plats på soffan; sitt ner, så få vi spraka förmedlad genom väns vänners vän; jag vet om saken! » blott, att det är en bildad flicka af särdeles En lätt dimma låg likt ett flor öfver haf- god familj, hon är tjugusju år gammal, och vet, i hvilket solen sjönk som en röd strål- hon har bedt mig kalla henne du genast, på lös skifva; ingenting, utom vågornas sakta det hon ej måtte komma att känna sig främ- sqvalp mot ångarens skrof och propellerns mande.
Skall jag så genast be henne säga taktmessiga arbete, störde tystnaden på det du till mig? » rymliga akterdäcket, der passagerarne sutto » Det är ju ingalunda nödvändigt, då ni i dåsig ro och hängde öfver böcker och tid- dels är husmor, dels äfven äldre än hon.
Edert hjertliga du skall säkert göra henne » Kära fru Haraldsson », började fru Vil- varm om hjertat, på samma gång som det berg, då de två damerna kommit i ro på ingifver henne en känsla af, att hon har fått soffan bakom aktersalongens vägg, » ni får ej ett stöd, en auktoritet att hålla sig till, un- ta illa upp, då jag så här förutsätter, att ni der det hon gör sig husvan.
Senare ordnar delar » Aves » och » Hois » åsigter om barn- sig frågan om tilltalsordet er emellan rent af af vården. » sig sjelf samt blir det naturliga uttrycket för » Ni vet ju, att jag är af samma tanke som det innerliga förhållande, hvilket genom bar- nens vård och uppfostran måste uppstå er de rörande denna angelägenhet. » » Ja, men författarinnor och författare se emellan. » ofta en sak i fågelperspektiv, tjusas af taf- » Så har jag äfven tänkt mig det.
Men lan, som ligger nedanför dem, men bry sig så kommer det — handgripliga.
Jag har ju ej om detaljerna — » en flicka om fem och ett hälft år, en tre- » H-m! » årig gosse och nu lilla Elly, som jag just » Men vi husmödrar måste tänka på hvarje rest från på ett par dagar, emedan hon skall detalj af en sak, som rör hemlifvet.
Ser ni, vänjas från bröstet — min syster är för till- jag ämnar visserligen bjuda min ' barnfröken ' fället i mitt hem — hvad skall nu min med- stora famnen och det, så att säga, både le- hjelperska — jag tycker ej om titeln barn- kamligen och andligen; men lekamligen kan fröken!
— företaga sig med dem? » jag ju ej bara stå och omfamna henne, utan » Det samma som alla barnvårderskor, det: lådorna samt å tidningskontoren.
är klart; eljes blefve hushållet ju betungadt med flere medlemmar än under ' baroflicks- tiden ', och det är ej meningen. » » Alltså menar ni, att fröken Astrid von Helm — så heter hon — skall lära lilla Elly gå samt bära henne på armen, när så behöfs? » » Ja, naturligtvis, när ni nämligen ej sjelf förbehåller er rättigheten att syssla med Ki- lan.
Men jag känner händelsevis fröken von Helms närmaste vänner och vet äfven, att hon försökt lära sig grunderna för en förnuftig barnvård, och till denna hör, att barn ej allt för mycket sitta på vårderskans arm.
När de ej sofva, ha de små det mycket beqvä- mare på en madrass eller god matta på golf- vet, som ni j u v e t » » Men skall hon då draga eller skjuta barnvagnen ute i promenaden bland folkvim- let?
Kommer det ej att genera henne? » » Jag tror, att detta skulle ännu mera ge- nera lilla Elly och hennes syskon, ty en myc- ket besökt promenadplats är sannerligen ej något passande ställe för barn.
Astrid kom- mer helt säkert att uppsöka mera stilla och mera lämpliga platser, der hennes små skydds- lingar få leka och andas ren luft i ro och fred för en mängd vuxna personers tanklösa nyfikenhet, anmärkningar och pladder.
Barn leka bäst med barn. » » Det är sant, och jag tror, att jag sjelf följer med Astrid och småherrskapet de för- sta dagarne åtminstone. » » Det förstås, att ni gör, och får ni bara en gång smak på att se barn leka under förnuftig tillsyn, tar ni nog ofta er den fri- heten att följa med Astrid och småttingarne.
Kanske ni till och med stundom ber henne öfvertaga er del af de husliga bestyren, me- dan ni drar ut med dem ensam; så der na- turlig kan man ju bli, då man tager en sak på rätta sättet. » » Men så måltiderna.
Äldsta plantan, Sig- rid, har börjat att sitta vid vårt bord bred-
Idun u t k o m m e r I h u f v u d i t a d e n hvarje h e l g f r i f r e d a g o c h k o t t a r f ö r e t t qvartal endast I krona, postarvodet Inberäknadt.
— vid mig; men Gustaf äter i barnkammaren, och lillan får ju matas; hur skall det då ställas till, så Astrid sjelf får mat på hygg- ligt sätt? » » Jag antager, att lille Gustaf får enkel, sund barnmat, och att den del af er dagliga kost, som passar för de små, är så pass ti- digt färdig, att Astrid i lugn och ro kan ge både Gustaf och lillan deras mål, innan den öfriga familjen sätter sig till bords och hon sjelf behöfver infinna sig hos er i matsalen. » » Gustaf är bråkig och vill ha sin vilja fram; eljes skriker han vildt, och då blir min man ur lynne; derför måste jag alltid, under våra måltider, låta en af pigorna kom- ma in i barnkammaren och roa honom, så han ej skall väsnas och väcka lillan. » » Kanske gossen brukar slänga sig på golf- vet, skrika och stampa, när han ej får allt, som han vill ha det? » » Jo-o, just så, och det vill jag ej, att min man skall märka.
— Gösta tål säkert ej kroppsaga, han är så spädlemmad och fin. » (Slut i nästa n:r.)
* $ * I |~ \ i i k i I U U IN t i d n i n g e n I n n e h å l l e r nästan u t e s l u t a n d e o r i g i n a l b i d r a g.
— U p p g i f å n ä r m a s t e p o s t a n s t a l t n a m n o c h a d r e s s s a m t e r l ä g g e n k r o n a, så er- Den forna örtagården vardt vildaste skog, igenom brustna hvalfoen vårsolen log, och gröna mossan smög sig öfver korgolfvets häll, och fåglarne der sjöngo från morgon till qväll.
De bygde ä hvilken de sjöngo ett vårens sina nästen kring glömd sarkofag, mästarhänder mejslat blida drag; rundt om grafven i rosornas doft reqviem öfver multnande stoft.
Och trädens kronor skugga drottningens lägerstad, som göms, när hösten kommer, af gulnade blad, tills vårvind sopar bort dem och strålande sol nr töande drifva väcker sippa och viol.
Granris.
S k i s s af E.
U. an blir alltid så vemodigt stämd, när man ser granrisets mörka grönska sticka af mot de grå gatstenarne; det är ju också en sorgens symbol.
De hvita lakanen för fönstren, de svartklädda menniskorna och — granriset säga oss alltid, att den grymme liemannen åter skördat ett offer.
Requieseat!
* d &gt;eh unga drottningen på sotsäng lion låg; men genom öppna fönstren hon vårgrönskan såg: der lyste äppelblommen, der doftade lind, och heta linnet smektes af örlagårdsvind.
Med magra fingrar knöt hon af väpling en krans: om ängarna hon drömde i majdagens glans, om skogen, ack, den svala, som susade mörk med röda nyponsnåren mellan fura och björk.
Ty mer än kungaborgens glänsande ståt hon älskade dock skogens mossiga stråt; der älskade hon vandra ofta, dagen lång, lyssnande till suset och fuglarnes säng.
Solen, en blek höstsol, kastade sina svaga strålar genom det öppna fönstret och lyste på en svart kista, som stod på ett par stolar midt på golfvet.
Det var en sådan der van- lig svartmålad kista, som de fattige måste skänka sina döde.
Den inströmmande friska luften och doften af granriset, hvarmed golfvet var beströdt, blandade sig på ett egendomligt sätt med den qväljande liklukten.
Der följde hennes blickar dagrarnes lek.
Men sjunket lyste ögat, och kinden var blek, och snart hon ej förmådde att vandra dit ut, och sven som tärna visste, alt det led mot slut.
Den döde var en helt ung man.
Allhär- jaren hade ej förmått utplåna de sista spåren af en skönhet, som en gång måtte hafva varit af mindre vanligt slag.
Frid låg öfver de bleka dragen, ett mildt leende krusade läppar- Och konungen han trädde i kammaren in.
ne, och en lock af det mörkbruna håret hade Hon log och sade: » Sätt dig, käraste vännen min; och tack för år som flyktat, för kronan som du gaf; — liksom gäckande smugit sig ned i pannan.
men ack!
jag vill ej läggas i stenmurad graf!
I handen höll han en liten bukett — de sista höstblommorna från den lilla trädgården der » Det är så kallt dernere, jag älskar sol och vår utanför.
I dag skulle han begrafvas.
Ännu och vill, alt fåglarne sjunga requiem kring min bår.
en sista blick skulle hans närmaste få kasta Hvad bålar namnet ristas i gyllene skrift i på det så kära ansigtet — och s e d a n.
Nej, lofva mig att reda i skogen min griftl skola träden skugga drottningens lägerstad, som göms, när hösten kommer, af gulnade blad, tills vårvind sopar bort dem och strålande sol ur töande drifva väcker sippa och violh) — Och konungen han kysste den bleknande mund; och trötta ögon sjönko tillhopa i blund.
Igenom öppna fönstret doftade lind, och den dödas änne smektes af örtagårdsvind.
Men konungen han glömde hennes sista ord: i skumma borgkapellet hon vigdes till jord, och blystöpt kista sänktes i stensarkofag, å hvilken mästarhänder mejslat ut hennes drag.
Der och och och låg hon blek genom målad munkarne de rökverksångor i marmor; och orgelen ljöd, ruta föll qvällsolens glöd, sjöngo både messa och psalm, fylde koret med qvalm.
— Der låg hon blek i marmor.
Men tiden den giek, och sekel följde sekel i vexlande skick.
Den stolta kungaborgen sjönk i ruin, och öfver ödcmnrar klängde murgrön och vin.
* Ur den i dagarne utkomna: andra dikter af Edvard Fredin.
Vår Daniel och Det var tre qvinnor, som här mist det käraste de egt: sonen, brodern, den trolofvade.
Han var så ung, så lefnadsglad och full af förhoppningar.
Snart skulle de ha förenats för lifvet, de unga tu.
Hvilka luftslott hade de ej byggt, huru lyckliga skulle de ej blifvit allesammans!
Hans lycka var ju äfven mo- derns och systerns.
Han var så tålig, så hoppfull under sin sjukdom.
» A c k jag blir snart frisk », sade han ofta, och så jollrade han som ett barn med fästmön, om huru de skulle ha det i sitt blifvande hem, om huru det rummet och det skulle vara inredt, huru han skulle längta hem till henne från det långa och ansträngande dagsarbetet på kontoret, huru hon skulle sitta bredvid honom med sitt handarbete, när han om aftnarne sysslade vid skrifbordet eller läste högt ur någon god bok.
Men den smygande febern tog allt mera på de sista krafterna, och en afton just i sol- nedgången somnade han in med hufvudet i hennes knä och med modern och systern vid sin sida, somnade den sista långa sömnen.
Nu stodo de der, de tre.
Solstrålarne lekte på hans ansigte.
Hade ej den svarta kistan, svepningen och de andra sorgliga dödsattri- buten påmint om den dystra verkligheten, skulle man detta ögonblick ha kunnat tro, att han ännu lefde, att de trötta ögonlocken slutit sig i en mild stärkande slummer.
Med osäkra steg går den gamla till kistan och sjunker ned bredvid den, omfattande sonens kalla händer med sina.
Hejdlöst strömma tårarne utför de fårade kinderna, och snyft- ningar skaka hennes kropp.
» Min gosse! ...
mitt kära älskade barn! » hviskar hon gång på gång, och snyftningarna bli allt mer kon- vulsiviska.
På en stol vid dörren har systern sjunkit ner, slapt hänga hennes armar ut- efter sidorna, och de af mörka ringar omgifna ögonen stirra på det bleka ansigtet i kistan.
Tårar vägra att längre skänka henne lisa.
Och hon, hvars enda lycka, hvars hela lif han varit, står der med upprätt hufvud, men med marmorbleka drag och stela, onaturligt lysande ögon.
Med släpande steg går hon fram till kistan, lägger sin hand på hans kalla panna, och så trycker hon häftigt en kyss på de stela, blå läpparne.
» Kom moder!
K o m syster! » hviskar h o n.
D e följa.
Ännu en blick.
Farväl ... för e v i g t.
I dörren möta de två svartklädda karlar, som af gammal vana anlagt det stereotypt sorgsna ansigtsuttryck, som hör till deras yrke.
D e skola spika fast locket.
Klockorna i kyrkan började ringa.
— Och så strödde de granris utanför porten.
R o s o r n a s ' vinter vård.