Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
A. his1u " a 3r en stlndig kamp emellan och 3 ' ensklighctcns ögonblicket segra alltid de seilare, men i Ilngden alllid idferna.
id&amp;, inlrtrrrrrn; f8r Ernitio CDII~IW.
Kr ett folk star i begrepp bilda och framarbcla nlgol nyn.
Kr del en iicksamhctspligt all IYgga mhkc till de förtjcnsler del gamla, som nu skall skridlggas.
verkligen har hafl.
Genom lit1 uppfylla dennn pligl, belryggnr nian sig bas1 emot dc1 öfierilningcos felgrepp n11 borikisla just del, som n (idvlndig1 m8ste bei.aras.
0.11 k ' nsnims AWstn.
Samskolor.
ragan om samfald undervisning för gossar och flickor ar r icke ny; i Amerika och England har den varit ifrigt debat- terad och afven praktiskt pröfvad genom läroanstalter i stor skala, sarskildt i det förstnämnda landet.
Iios oss var det, om vi ej niisstaga oss, fröken Anna Hjerta (nu fru Retzius), soni vid ett skolmöte första gången framhöll fördelayne af skolor för flickor och gossar samfaldt.
Enstaka försök att förverkliga denna idé hafva iinder senaste år gjorts sZvil i Sverige som i Finland ocli Norge.
Vid 1885 års riksdag förekom ett förslag om flickors tillträde till dc högsta klasserna af statens läroverk.
Under debatten Iiarom yttrade I-lr Hedin, nit stuten hnrrdiude klokast och biist: i nfscende SR walp&lt;i snkm som pb pe,rnUtg / rignn,.
genoin nit bcrcdn tiflh~Ydf fiir Pickor tif / nffa dc statens fä~overk; hviiku icke rïro fullt i,pl&gt;tagnn nf farjwzgar.
(Se Fr. Br.
F: s meddelande, N: o 3).
Detta förslag har saminc man nu.
' iter- upptagit i förändrad forni, i dct lian helt nyss, under piglende riksdag, framlagt en motion 0912 de nlhanira p~~fngogicrnas och fiirovcrRnrr Öppnn~tde for pinliga eImer.
Frågan om samunder- visning har sålunda blifvit en fråga för dagcn, hvilket ger Dagiiy en osökt anledning att upptaga Smnet.
I den tillfälliga, begränsade formen af Hr Hedins fjolars förslag torde de flesta vänner af flicksl; oleundervisningen, hvilka kanna dc svarigheter, som möta uppsattandet af en god flick- skola i niiiidrc kommuncr, utan tvekan helsa samskolan val- kommen.
Sasom genonigående faststald princip för hela ung- domens uppfostran torde deremot sainundervisningsid6cn annu böra med mycken varsamhet behandlas, under lugnt öfver- vägande af dess b5de fördelar ocli faror, sanit med noggrann pröfning af dc sirskilda aiiordnirigar skolan, grundad på denna princip, kan komma att krafva.
Vi skola säkert mer an en gång få anledning att från denna sida upptaga idden till skärskådande.
Har leiiina vi under tiden med nöje ordet åt en absolut saniskolevan, ehuru vi ej obetingadt kunna instämma i alla lians entusiastiska uttalanden.
Redx Dqny.
114 Fr9gan om gossars och flickors gemensamma undervisning samman- hänger p9 det innerligaste med qvinnofrågan i sin helhet, ja hon ut- gör rent af en integrerande del af densamma, sa att ej gerna någon kan intressera sig för den senare, utan att äfven följa den förra med deltagande.
Ty vill man omdana ett menskligt förhiillande, m b t c man fram- för allt se till, hvarifrSn detta härleder sig och vid detsammas rot b ö j a sin reformatoriska verksamhet.
Men allt menskligt gar med sina rötter tillbaka till barndomen.
Under densamnia u t s b vanligen de onda eller goda frön, hvars frukter vi ej säilan skönja först i mognare ar.
Förgäfves vore derföre att arbeta pS likställighet mellan könen, p9 att St qvinnan förnäriva lika rätt som mannen till utveckling, sjelfstandighet, sjelff6rvarf och del i mensklighetens stora kulturarbete, om man icke b6rjar med barnen.
Hade man derföre kunnat g1 i rätt ordning rid lösningen d qvinnofr&amp;gan, borde man egentligen just hafva börjat med att ar- beta för sainuna2rwis~ung orlr samuppfostran.
Gossen och flickan p i sin moders knX drömma ej om de konst- gjorda skiljemurar.
hvilka en i vissa afseenden p i orätt spar kommen civilisation skall meilan dem timra allt högre och högre för hvarje % de lefva.
Det är tyvärr endast i barnkammaren nej, icke ens der, annat än under de allra första aren som man slipper att höra talas om denna 9tskiinad.
Det dröjer ej m h g a Sr, innan gossen och flickan lärt sig, att de tillhöra olika slagten med skilda vägar, skild undervisning, skild behandling.
Hvad som är godt, rätt och passande för den ena är ej alltid godt, rätt och passande för den andra.
Gossen skall göras sa manlig, s 1 positiv som möjligt, flickan sa qvinlig, d. ä. sil negativ som ske kan.
Och s9 fuljer man i allt de tvenne häfdvunna recepten för bildandet af manliga och qvinliga karaktärer, glömmande att högt Lifvcr bada dessa ideal st81 det gemen- - - samma, det sant m t n s 4 f ~ a.
Förgafves stretar moder natur emot.
Hon gifver det ena mennisko- barnet ett aktivt, det andra ett passivt skaplynne enligt helt andra grunder ?in könsbestämningens mera oväsentliga princip.
För henne gäller i de flesta afseenden induiden, ej könet.
Hon lägger stundom den forskande tanken.
den kraftfulla viljan i flickans sj81, det veka, drömmande sinnet i gossens hag.
Men för föräldrar och uppfostrare betyder detta vanli en s i föga &gt;Tänk icke sa mycket, tala icke d ifrigt., säger man t!
flickan.
' B~vad 51 detta för oqvinliga resonne- manger, hvad angSr det dig, en ung flicka, hum dessa ting hänga samman - eller icke samman?
Sköt du dina skalor och din sömnad, det der angar dig ej *.
Men till brodern heter det: Hvilken omanlig pojke; hvilken odaga, hvilken drummel!
Skall du sitta inne och hala din mor i förklädesbandet l Ut med dig och lek och sliss med de andra pojkarne !.
.Och sa vUdf6res naturen i inbillning.
att man dermed lyder naturen.
Det är tid.
att denna irring upphör och indiurilen kommer till sin rätt.
Hvilken fond af kraft förspilles ej under de häfdvunna för- söken att stöpa hvardera könet i hvar sin form.
Menskligheten har -
115 t. ex. ej längre rad att med dryga kostnader tubba och tvinga fram till högre studier den stora skara af ynglingar, som ej vilja eller duga att studera och deremot tillbakahalla .och hindra den kanske lika stora skaran af unga qvinnor, som brinna af kunskapstörst.
Samhäilet förlorar mycket p i ett sildant förfaringssätt, ty alla snedvridna för: hilllanden hämna sig.
Och sant säger M.me d e Stael: ~Efterliknandet är ett slags död, emedan det beröfvar hvar och en dess af naturen gifna sätt att vara till .. Deriöre ' fair &amp; y!
* Vi begära intet annat.
ivla nian ej missförstil oss!
\ ' i mena visst ej, att hos mannen är oförmilgan, hos qvinnan förmagan.
Vi förbise ingalunda könens olika skaplynne.
Vi ha alldeles klart för oss, att f. n. atminstone är mannen i allmiinhet mera anlagd för klokhet och styrka, qvinnan mera för innerlighet och värme.
Och v&amp; sträfvan är ej att fa dessa anlag utbytta.
T y hvad vore val dermed vunnet?
Vi fordra blott ' jag upprepar det - * fair play&gt; -- plats, utrymme för den unga kraften.
L&amp; zilkor att uiucckla sig nti, lika fn ' Ret, somna f u n t h m!
Först dil dessa erhallits, kunna vi vedervaga en bestämning med af- seende 8 hvad soni r r mannens eller qvinnans sanna natur.
N u uct - Ji,&lt;JtI det g!
Lagg tvenne lika frön i jorden; men nedmylla det ena i en kruka och ställ den i ett källarhvalf och plantera det andra i Guds fria natur, p i en i allo gunstig plats.
Och kom sedan och klaga öfver att de plantor, som uppskjutit ur dessa frön, hlifvit sil olika, att den ena blifvit färglös, svag och förkrympt, under det att den andra I~lifvit stark och kraftfull.
Mn SS gör man.
Först sedan ett par generationer förgatt efter det att qvinnofiagan vunnit sin slutliga Iös- ning, torde man vara berättigad att definiera orden # mannens och qvinnans nnhlrs.
Nu är denna ofta alls ej n k o n matur., utan mer eller mindre en konstprodukt.
Annii ett missförsthl vilja vi förebygga.
Ma man ej tro, att vi glömt att uppfostran har till mal ej blott att utveckla naturen, utan ock att leda, forma och tukta densamma.
Vir ifver för individua- litetens utveckling gilr ej derhän, att vi vilja lata de onda anlagen frodas, sa väl som d e goda, I5ta ogräset växa jemte hvetet.
Vi p&amp; st$ blott, att i n M är en tfigd for qvinnan, som e j ocksa är det fdr mannen, intet en synd fdr henne, som e j mksd ur dct fdr honom.
Eller bör ej mannen lika sa väl som qvinnan fostras till att blifva mild, fördragsam, blygsam, renhjertad och from?
Bör ej qvinnan s h ä l som mannen h a h a sinne för rätt, blifva sann, öppen.
kraftfull, modig, företagsam?
Och just dcrfdre att könens skaplynnen härvid äro nilgot oliba, böra d e uppfostras tillsammans och uppfostras / ika iör att hjc@a harandra.
Man klagar t. ex. ö h e r huru ogvinliga och r5a flickorna skola blifva genom den ifragasatta samuppfostran.
Man erkänner silledes, a n det nuvarande systemet gör gossarne oborstade och raa.
Men lat oss d3 för all del f5 samskolor, nu ej langre endast för flickomis skull, utan lika mycket för gossarncs.
Dock hvem blir det väl, som i framtiden kommer att lida under den ej sil sällan förekommande man- liga raheten, on1 ej just qvinnan, hustrun, barnen?
Mil flickan
- derföre gerna under trogna lärares och lärarinnors skydd och bi- halla till godo med en r k e lekkamrat i ungdomen, blott stand detta hjelper henne att undgH en ra man i framtiden l M8 man ej skygga för att lata qvinnan börja sin r8le som sedernas förmildrerska redan i ungdomen!
Ty erlarenheten har visat, att det qvinliga ele- mentets dämpande och tyglande inflytande aldrig.
vare sig i samsko- lorna eller i umgängslifvet, förnekat sig, der det fått göra sig gällande.
Men ej blott gossarne skulle vinna pa denna samuppfostran; flickorna skulle derigenom, 8 sin sida, förlora en del af sin flärdfullhet och ytlighet samt få ett sannare och hurtigare väsen.
Ty s&amp; nära äro mannens och qvinnans öden med hvarandra förbundna, att hvarje rätt- visa, hvarje verklig förmån, som beviljas slägtets ena hälfi, med kraften af en oemotst~ndlig naturlag ocksi kommer det andra till godo.
Samundenrisningens motstandare framh8lla vanligen tucnne faror såsom öfverhängande, derest flickor och gossar skulle komma att g1 i samma skola: a h moraIish farm och / anzu för i i ~ u c m n s t r ~ i n g.
I afseende de ungas scdl&amp;hct fmktar man det värsta.
Hvilka kärleksintriger skola ej spinnas, säger man.
Kurtis, hemliga möten, hemlig brefvexling, bradrnogenhet, förhastade förlofningar, m. m. anser man skola blifva en gifven följd af samundervisningen.
Men har da icke samundervisning redan faktiskt existerat i vart land, jag vet ej hum länge, utan att man hört talas om alla de der förskräckliga följderna?
Eller skulle det endast vara fol&amp;ts ban, man uran skada för deras moralitet kan tillha arbeta tillsammans?
Skulle det vara farligare att Iita de s. k. bättre klassernas ungdom uppfostras och undervisas gemensamt?
Borde ej tviirtom dessa vara mera skyddade för alla faror af denna art, till följd af den närmare omvardnad de atnjuta i hemmet?
Nej, lflngt ifran att samskolorna skulle öka farorna i moraliskt aheende, är det jurt i scdigkttns namn vi y r h på &amp; nna reform.
När gossar och flickor tidigt vänjas att van tillsammans i ar- bete och hvarföre ej afven i lek; när ynglingen och jungfrun €8 fritt täfla med hrarandra i allvarliga studier; när de f9 lära känna hvarangas förmaga och skaplynne; när de ej längre blifva för hvar- andra det hemligt fmktade, hemligt atradda.
obekanta, mystiska nigot, som sätter deras fantasi i verksamhet och omtöcknar deras omdömes- förrniga; när de ej mera ffi höra: aakta dig.
här är en fara., sil snart någon af det motsatta könet nalkas, utan man lärt sig se hvar- andra med vakna, nyktra ögon: sa skall ett stort steg till ett naturligare, enklare, sannare förhallande mellan könen och dermed till mensklig- hetens sedlighet och lycka vara taget.
Samuppfostran har lika som hela qvinnofrigan icke ringare innebörd än detta.
~ n n u i vara dagar hör man ej sällan den unge mannen med en odräglig sjelfgodhet, med ett förakt, han ej ens alltid vårdar sig om att dölja, tala om quinnan såsom ett 1- uiiscndr, shom ej p9 langt när egande samma intelligens och andliga duglighet som han sjelf, skapelsens herre.
Och denna ingrodda föreställning är en af de aldra djupaste grunderna till den daliga behandling hustrun sedan sa ona i hemmet får erfara Mannen hör fran tidigaste ar talas om - a - -
" 7 - sin öfverl ?igsenhet och qvinnans underlägsenhet och ett s i ljufligt badskap ananiniar nian gerna helst alla sqhälleliga anordningar tjena till att inskärpa detsamma.
Men lat niannen i 1) arndomen ha setat pi % samma skolbänk som flick.an; l i t hononi ha iitt anstränga sig .dagligen och stundligen för att ej Ilta sig öfverglänsas af de qvinliga kamraterna, och det der öfvcrlägsna föraktet skall, det tro vi, fa litet svårt att s l i rot.
A&amp;- - ninpn fJr y u i n ~ s&amp;all ~ ~ blifuu ~ ~ cn af samsRo1anr sk8nartt frubler.
Ynglingen skall Ilörja bemöta den unga qvinnnan, kanske med nagot mindre fjeskig artighet, dertill är minnet af kamratskapet ännu för farskt, men med m e n .vrr&amp; / &amp; hdgahfnirg.
Han skall Iära sig att i henne se sin Iibe, skall gtira mera för an vinna hennes aktning och hada skola Iära att bedöma hvarandra mera efter det verkliga mennisko- värdet, än som nu htifviidsakligen sker efter yttre fördelar, såsom skön- het och rikedom.
Och de unga skola.
när kärleken dem emellan vaknat, pS ilen solida grunden nf verklig kännedom af och aktning för hvarandres karaktärer uppbygga en äktenskaplig lycka, varaktigare och djupare 311 deii nn vanliga.
Kommer d faran för öfueranstrunymitg till kropp och själ.
Qvinnnn kan ej täfla med mannen i fraga om kunskapsförvärf, säger mnn; hon är ej anlagd ilerför, hon skall spränga sig pk försöket.
Endast qfarrnhtfr kan afgöra detla, och hon visar.
att dessa far- hagor äro öfverdrifna.
Vi hänvisa i detta afseende närmast till en artikel i Aftonbladet, n: o 7 2 h för i ar: istudiers inverkan pd flickors helsas, hvari nied klara sifferuppgifter visas.
ratt studierna i stället att f ö r s h r a flickors helsa, tyckas ha vaiit välgörande för densamma .. Af 705 tillfragai.de amerikanska flickor ha 79 procent uppgifvit, .att d c efter sliitnde stiidier vor0 vid förträIiiig helsa *, ehuru detta inga- lunda r3 allin; int var fallet, d5 de bfjrjnile dem.
Och uppgifter friri anilrn hall 11ekrSfta detsamma.
Iler qvinnan fatt.
göra försöket.
har hon saerles lyckats.
Hon har ej i n k o t afseende blifvit efter sina manliga kamrater.
Hvar och en, som nndervisat bada könen, vet ock.
att flickan snarare star framför 311 eiier gossen i snabb upp- fattning och framför allt i ifver, flit och hag för studierna.
Kanske har flickans fysiska kraft ursprungligen varit mindre än gossens.
men hon har p i de farligaste stadierna, i skc~laiis högre klasser, hushällat biittre derined.
Ilet qrantum lifsmod och nerfkraft, som ynglingen nnderstundom, särileles vid högskolorna, nedlagt i glaset, bonslösat vid spelbordet eller i de nattliga orgierna, har den unga.qvinnan vanligen sparat ihop att ilermed fylla de luckor i arhetet, som hennes ringare kroppskraft kunde ha latit uppkomma.
Och för ufrigt klagas det ej lika mycket öfver gossars öfver- ansträngning som öfver flickors?
Det skall väl komma bada tillgodo, n&amp; de väntade stora reformerna i undervisningsvilsendet genomföras som skola göra läroverket ej blott till en skola för universiteten.
utan fur Itfutt.
Och vi hoppas, att de modifikationer i undervisningsplanen, som mrlrtr göras, om principen om samundervisning blir erkänd.
skola leda till fördel för ej blott flickan, utan äfven gossen.
118 G3 vi nu an betrakta särakildt förbållandena i virt land, s3 fram- ställer sig ännu en synpunkt, dm ckonon * rh.
I ett fattigt land som Sverige, eger denna sida af saken synnerlig vigt och kommer väl ock troligen att blifva den, hvilken p3 andra kammarens majoritet kommer att visa sig ega största Ofvertalningsförmågan, d i det gäller an bi- falla eller förkasta Herr Hedins motion.
Man brukar anse det som en otur, d i man i en familj får minga döttrar, och det är tydligt, att s i länge staten endast sörjer för gossarnes uppfostran, är dena nr ekonomisk synpunkt visserligen fallet Hum skall icke t. ex. den stackars underordnade tjenstemannen med 4 h 5 flickor sucka och vindas öfver sitt olycksöde, d3 antingen hälften af hela hans irslön skall g3 i t att hilla dem i en högre flickskola eller de stackars barnen få blifva utan grundligare undervisning och låta sig nöja med att p i bildningens stege stå niigra pinnar lagre än deras far och mor och umgängesvanner.
Under tiden sänder hans medbroder i embetet, med sanima lön som han.
sina 4 i 5 gossar nästan afgiftsfritt i statens skolor.
Och i sinom tid ser han dem ha fri väg öppen för sig hrart som helst i lifvet, ja till statens högsta platser, om de duga derfor.
Ar &amp; nu rättnisa?
Och dock finnas, som vi alla veta, har och der i landet goss-skolor med nigra f i lärjungar, hvilka hvardera kosta staten jemförelsevis enorma summor, under det att flickskolan p i samma ort kanske d u k r under i striden för sin existens.
eller 3tminaone misslyckas i sitt be- mödande att hilla undervisningen nigorlunda i jemnhöjd med den, som kan bestis i goss-skolan.
Men ha vi rid till ett sidant slöseri i dessa bistra tider?
Ty ville nigon göra sig det besväret, an räkna ut, huru minga tusen kronor 3rligen skulle inbesparas i terminsafgiiter för flickorna genom att lita dem fylla biinkame i de goss-akolor, der tomma sådana finnas, skulle de saken visa sig vara icke s3 W. S i orimliga förhillanden tarfva andring.
Och vi boppas, att det steg till en ny sakernas ordning, som Hem Hedins motion innebär, mine blifva uttaget.
Visserligen har man en m g d hänsyn att taga, d i den princip, vi förordat, skall praktiskt tillämpas.
Bland annat anse vi, att samskolan bör ha bilde qvinlig och manlig ltimepersonal, hvarjemte qvinnor böra deltaga i skolrådet; men i alla dessa detaljer kunna vi ej nu inga.
Vi ha blott velat framställa saken i sin all- manlighet och framhålla de hufvudgmnder, som synas oss tala för samundervisningens införande.
C0ryFden.l.
Srnilprat fril " Köpenhamn.
i har iiiitt löfte att 19 höra ilagot on1 Kielland.
I Stavanger högt uppe i Norge lefver en högt ansedd han- delssPgt, soni hiir namnet Kielland!
För en del 3.1 sedan var konsul Zettlitz Kielland denna slSgts hufvudnian och en slags env5ldsherskare i denna rika stad, hvars inner5nare silgo upp till honom soin undersharne i ett tyskt smil- furstend6me till sin monark.
Han regerade och styrde med en lika fast som mild hand, och hans grstfria hus var i flere iin ett atbeende likt ett litet hol, till hvilket det a n d g s som en 813 att bli inbjuden.
Om - och huru - inom denna kanske iiiigot patriarkaliska inonarki en republikansk filiai bildade sig under tidernas lopp, iir icke hiir alltnog, miirkvardign krafter rörde sig inom det stället att beriitta Kielhndska hciniiiet, och den d f g kom, d 3 ett af husets Sldre barn, en dotter, drog ut i verldeii for att med eget, sjelfstriidigt arbete skaiia sie en oberoende ställnine " i lifvet.
Hon blef millarinna och har bosa; sig i Paris.
Och sa sonen.
Alexander Lanee Iiielland.
hvars mor liksom hans farmor rar dotter 3f en framst6end % prest.
~ &amp; i r l i ~ t v i skulle s han g3 samnia viig som slägten, bli niecenat och stor nian p8 snmnia omride som fadern, det merkantila.
Ilet gick utinarkt.
Han gifte sig vid tjugotre 81s alder och blef egare till ert statligt tegelbruk.
Nu fullstSndigt * grand seigneurr lefde han bland d e menniskor och som medlem af den krets han senare sa masterligt skulle skildra, den rika börsaristokratien.
Tidi- gare hade han ju i Kristiania som student och juridisk kandidat hafl tilliUle att lefva sig in i hufvudstadens akadeniiska och byriikratiska verld.
i) fverallt, dit han koni, observerad och firad.
intog han stiin- digt en iörsta plats som bal-lejon.
Deu unge vackre och eleganta bruksegaren blrf naturligtvis ofantligt uppburen af alla d e unga flickor, som koinmo inom hans horiïont, och ehum ingeii da kunde ana hans framtida storhet, stod hans bild likviil.
oiiistri ?lad af en skinande gloria i en hop flickhjertan.
Men, som sagdt, han gifte sig snart nied en ung och vacker qvinna, hvilken 9gdc alla d e egenskq~er, som kunna ftingsla en nian och göra ett hem behagligt.
Efter nigra ars lif i hemmet blef honom dock * stugan för tr9ng *, och han beslöt att * se verldens.
Han flyttade med hustru och barn till Köpenhamn, och slog sig ner der för att vara med om det vaknare lif han trodde sig finna i Danmarks vackra hufvudstad.
Efter n5eot ars vistande har eick det Kielland.
som det.
ear - ~ mangen, den- der tror sig befinna - sig midt i ~ u r o ~; a d, a han i ö r sitt första intag i Köpenhamn.
Han silg, att han misstagit sig.
- ~~.
- Och det kerstod inte annat an att taga steget * till reridenw fiillt ut.
Han reste till Paris, Europas huf~udstad.
Denna g h g var det intet misstag mer.
I den landsandan fins det nemligen en mark- vardig jordrndn, bördig för odlandet af alla möjliga örter, hade ogräs och hvete.
Tegelfabrikurcn frhi Sta \ .aiiger han s5dde ut sitt korn och kom hem med vinst - en skappa af ädel skörd.
Det var visserligen bara en liten bok, till det yttre helt obetydlig, den bar titeln .Nove- letter * och sig ut som böcker am mest, men - det rar intet mer eller minllre an en nifistares arbete, en bit fin och akta konst, som uppenbaradc sig häri.
Boken koni ut, upplaga efter upplaga, och medan hela den lite- rara norden solade sig i gladjen öfver denna vackra morgonrodnad för norsk diktning, skrefs aGarinan et Worse~, en roman.
soni med sina ur Kiellands narniaste krets hemtade urtyper, an ytterligare stad- Eiste sin mastares rykte.
Icke ett $r efter den tid fiman Alexander I .. Kielland upphört att finnas till talade m h g a i det bildade Skandinavien, da det blef fraga om nordisk diktkonst i ett andedrag om de fyra store: Ibsen, Hjörnson, Lie och Kielland.
Firman * Gaman et Morsca hade gjort namnet odödligt, den nye profeten hade sagt ord, som kommit mangen att bafva.
och Norges rykte spieds genoni honom i allt Vitare kretsar, längre och Iiiiigre bon utom norden.
Norges natur och folk, SH som de blihit skildrade af Kielland, attraherade.
och gaf icke liten fan at turistströmmen, hvilken alltmer riktats at de höga tjallen; hans berättelser, öfversatta pa franska, tyska och engelska, spredo ett egendomligt och nytt intresse öfver lifvet rlemppe, och fr8n vester tillströmmatle en del resande, enkom fur att se det lund, som frambringat Kiellands typer.
Och med hvilken förtjusning lästes h m icke i Sverige och Fin- land!
Hans talents smidighet och elegans, formens fullandade skön- het och finess gaf det skildrade ston behag, pa samma gang innehallet alltid innebar nagot vigtigt inlagg i striden föt ratt och sanning, i kampen mot srngsinne, lumpenhet och synd, on1 det ock mhte erkriinas, att han ej siillan slog öfver malet och i ifvern att öfva rattvisa till fönnan för &gt;de sinar, blef orittvis mot ade stora .. Satirikern stod Wn början M i g rustad.
Med slipad stilett gjorde Kielland sina utfall, inattde säkert p % samhallssiren och opererade har och der, hvar han ansag det af nöden, alldeles kiinslolös for om det gjorde ondt, bara han kunde hoppas p8 battring efterit.
An stack han som en skicklig kirurg sin sond in i örat som ej hörde, rii i ögat som ej sag.
Lidandet hos de förtryckta i samhället viickte hans varmaste sympati, fattigdomen hvilken han ansag som ett sa ston ondt, rörde honom djupt.
Kon pil hvarandra följde sa n a p mindre arbeten: S r a scenen?
* Nya novclethr., romanen * Arbeidr / olk, julbetittelsen .Elsc *, .To nmlctter fm Danmarka och ~Skipprr Morse,, den kanske förtriifligaste af alla hans arbeten, h m i han med öherlägsen kraft behandlar Norges religiösa ~Pckelseperiod i slutet af förra och början af detta frhundrade.
121 Antltligen ntkoni f r 1883 romanen .Gift * och dess fortsattning * Fortunas.
Under ett frs tid intet.
Viil nnderriittade pfst3, att till varen ett störrc arbete iitkomtner af den alltjenit flitige, nu trettisju- frige arbetaren - -; med trovärdigaste min försäkrar han likväl sjalf, att han sagt sitt sista ord.
att han pnrtr5tterat slut pa hela sin by, och att hans fastn I~esliit ar att Idi.
postniastare eller tulll~etjent i Stavanger.
Han sjelf, ja!
Ett sjrlf i ytterligaste motsats till hvad man föreställer sig efter att I~loir ha klint hoi~oin som författare.
En figur statlig och putsad soni en festligt flaggprydd skonert p3 insegling i hamn en vacker söiidngst~iorgon, ljus och skinande, med ögon som pilar och en qvick niitii, soni gerna ler.