Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riket åtgärder äro vidtagna för nya Filial-bankers inrättande, hvaraf kan slutas, det benägenheten alt bilda sådana Banker är i starkt tilltagande.
Obestridligt är ock alt en utsträckning af Filialbanks—systemet skulle medföra både allmän och enskild nytta; ty för den Bank, som verkar inom en trängre krets, underlättas alltid tillfället all uppsamla ofruktbara kapitaler i orten, hvilka eljest icke skulle komma allmänna rörelsen till gagn; en sådan Bank bör jemväl, genom den nära kännedom dess styrelse eger eiler kan sig förvärfva om de lånsökandes ekonomiska ställning och affärsförhållanden, bättre än en Bank-förvaltning med vidsträckt låne—distrikt skydda sig mot förluster på sin utlåning, och den enskilde kan endast genom alt hafva Banken i sitt granskap draga fullkomlig nytta af den rörelse, Banken bedrifver.
Utskottet anser derföre att, lill befordrande af Filial-bankers uppkomst, en betydligare summa nu bör anvisas, och detta så mycket heldre, som, utom det att sådant lärer hafva varit Rikets Ständers afsigt vid beslutet att endast 1,500,000 R:dr Riksmynt af Banko-vinsten skall under tiden intill nästa Riksdag till Riksgälds-kontoret aflenmas, Banken för närvarande är i tillfälle att för ändamålet anslå erforderlige medel utan tillökning i dess sedelansvarighet och således jemväl utan behof af särskilda åtgärder till förstärkning af den metalliska kassan — ett förhållande, väl värdt alt besinnas då den betänklighet, som mot Filial-banks-systemets ytterligare utsträckning med fog kan framställas, synes ligga just i svårigheten för Riksbanken att, utan ökad sedelansvarighet, kunna förlägga alla sådana uppkommande Banker.
Med afseende ä de olika former af lån och kreditiv, hvari dylik försträckning från Riks-banken utgår, får Utskottet fästa uppmärksamhet derå, att lånet skall inom viss tid till hela sitt belopp från Riks-banken uttagas, hvarefter denna åtnju'er sin derför påräknade ränte-afkomst oafkortad.
Men, hvad kreditiven åter angår, eger det missförhållande rum, alt, enär de derå ultagne summor i allmänhet blifvit skyndsamt beläckta medelst insättning af medel å vederbörande Filial-banks räkning, Riksbanken, som beräknar ränta å de lyftade beloppen Först från deri dag lyftningen skett, hittills lillgodokommit jemförelsevis ringa inkomst å berörde del af försträckningen.
Denna omständighet, men ännu mera olämpligheten deraf, alt Riks - Banko-Utskollets Betänkande N:o 37. 69 bankon af sina medel till kreditiv åt
Filial-banker afsätter större summa, än som för ändamålet i verkligheten erfordras, hvilket öfverskott, nu undandraget allmänna rörelsen, eljest kunde på annan väg komma densamma till godo, har gifvit Utskottet anledning alt taga under öfvervägande, huruvida icke utgifningen af Filial-bankernes kreditiv skulle kunna ordnas så, att både Bankens fördel och allmänna rörelsens bebo f på bättre och ändamålsenligare sätt än hittills må befrämjas.
Utskottet har redan yttrat den åsigt, att sä väl lån som kreditiv skulle från Bankens reserv-fond utgå.
Åberopande hvad ofvan blifvit yttradt om angelägenheten alt söka befordra Filial-bankers uppkomst, håller Utskottet före att til! lån åt dylika Banker bör afses en summa på det hela af 7,000,000 R:dr Riksmynt och att således utöfver de såsom lån åt Filial-banker redan disponerade 2,319,000 R:dr böra dertill få användas ytterligare 4,681,000 R:dr samma mynt.
Dessa sistnämnda medel skulle likväl icke från reserv-fonden anordnas förr än i den mån de blefve tillgängliga och fullmäktige med afseende å Bankens säkerhet funne reserv-fondens ställning medgifva medlens användande för ändamålet, hvarefter de till lån åt Filial-banker sålunda anslagna belopp, såsom tillhörande den derför bestämda fond af högst 7,000,000
R:dr, borde upphöra att utgöra andel af reserv-fonden.
Till beredande åter af den med kreditivens utgifvande åsyftade vigliga förändring har Utskottet ansett sig höra föreslå, att någon viss fond till kreditiv åt Filial-banker icke må afsätta s, utan alla dylika kreditiv beviljas från reserv-fonden, och att vid beräkning af befintlig tillgång inom densamma må antagas att, under vanliga förhållanden, högst hälften af sammanräknade beloppet af samtlige åt Filial-banker anvisade kreditiv kan blifva på en gång lyltad.
I stöd af nyssnämnda åsigt böra äfven de 1,131,000 R:dr Riksmynt, somför närvarande äro såsom kreditiv åt Filial-banker anvisade, till reserv-fonden öfverflyttas för att efter enahanda grunder disponeras.
Med ändamålet af denna fond synes jemväl öfverensstämma, att dit må ingå icke allenast all inflytande vinst på'Bankens rörelse, utan äfven de i Bankens särskilda låne-rörelsegrenar oanvända medel, som Fullmäktige, enligt den i 140 § af nu gällande Banko-reglemente dem tillagde rättighet, ega att, när behof deraf göres, anvisa tili annat än ursprungligen afsedt föremål; vid hvilken rättighet Fullmäktige, enligt hvad Utskottet redan yttrat vid dess i början af detta Betänkande gjorda hemställan om uteslutande ur Reglementet af berörda §, skulle bibehållas, under fortsatt iakttagande af hittills gällande förbud mot medels öfverflyltande lill fastighets-låne-fonden och allmänna diskont-fonden.
Och har Utskottet för öfrigt, vid uppgörande af det förslag i fråga om reserv-fondens användande, som Utskottet här nedan framställer, utgått från den synpunkt, alt Fullmäktige skulle ega att än öka och än minska behållningen å denna fond, allt efter som Fullmäktige, med afseende både å Bankens egen mer eller mindre tryggade ställning och ä penn inge-förhållandena i allmänhet, kunna finna vara behöflig! och gagneligt. 70 Banko-Utskottets Betänkande N:o 37.
På grund af hvad nu anfördt blifvit, hemställer Utskottet dels att, i stället för Usta punkten af 4 mern. i Banko-reglementets 182 §, målte meddelas denna föreskrift: 52:o.
Utöfver de till lån åt Filialbanker redan disponerade “2,310,000 R:dr, ega Fullmäktige att dertill använda 4,681,000 R:dr, hvilka från Bankens Reserv-fond anordnas, på sätt punkten 55 innehåller.
Såsom fond till län åt Filialbanker må sålunda anvisas högst 7,000,000 R:dr.
För de kreditiv åter, som ärö elier varda Filialbanker beviljade, afsältes ingen bestämd fond, utan förfares med lifgifvande af dylika kreditiv såsom i punkten 55 föreskrifves. och dels att följande stadgande måtte i utfärdande Banko-reglemente få intagas angående 55:o.
Bankens Reserv-fond.
Sedan, enligt Rikets Ständers beslut vid innevarande riksdag, följande summor dels redan blifvit i Banken reserverade, dels komma alt från Bankens låne- och kreditiv—rörelse indragas, nemligen: a) af Bankens intill 1856 års slut upplupna behållna vinst 2,856,992: 80. b) det belopp af Bankens vid 1856 års slut såsom utelöpande bokförda transport sedlar på 5 R:dr och derutöfver samt sedlar på 3 och 2 R:dr med dubbla och enkla blad, sorn skall från beräkningen af Bankens sedelstock uteslutas och såsom en Bankens vinst upptagas . c) den till skiftes- och odlings-Iån af sedda fond d) det till Fahlu bergslag och Spar bankerna i riket anvisade kreditiv .... e) genom innehållning å fonden till beläning af fast egendom å landet .... 552,995: 77. 120,000: — 300,000: — 975,000: — Transport 4,584,988: 57. Banko-Utskottets Betänkande N:o 37.
Ti Transport 4.584,988: 57, f) dito å fonden till belåning af fast egendom i städerna gJ dito å Kongl. Kommers-kollegii kreditiv h) dito å fonden till utlåning med omsättningsrätt , i) af de 1,500,000 R:dr Banko eller 1,950,000 R:dr Riksmynt, hvilka, vid 1853— 1854 årens riksdag afsatta till försträckning åt Filialbanker, som kunde bildas i ändamål att ersätta uppbörd Privatbank, blifvit vid innevarande riksmöte, såsom tillfällig förstärkning till fonden för diskontering och utlåning i och för handel och näringar samt till kassa-kreditiv åt enskilda personer öfverlemnade, böra från Handels- och Närings-diskont-fonden efter hand och i den mån allmänna rörelsen det medgifver återtagas 1,875,000: —. ll:dr R:mt 7,959,988: 57; så komma de af dessa summor, sorn redan äro tillgängliga, och de öfriga i den mån de till Banken ingå, att sammanföras till en gemensam fond, benämnd Bankens Reserv-fond.
Till denna fond skola derjemte öfverföras de belopp af tillsammans 1,131,000 R:dr, som för närvarande äro såsom kreditiv åt Filialbanker anvisade, äfvensom all, från och med 1857 års början, influten och vidare inflytande vinst å Bankens rörelse; hvarförutan Fullmäktige berättigas att, då någon del af Fastighets-låne-fonden, Handels- och Närings-diskont-fonden samt Allmänna Diskont-fonden befinnes obegagnad, öfverflytta de icke använda medlen till ifrågavarande Reserv-fond. med förbindelse för Fullmäktige alt dessa medel återställa, då de varda för det ursprungliga ändamålet erforderliga.
Reserv-fonden må, i den mån medel blifva tillgängliga och Fullmäktige, med afseende å Bankens säkerhet, finna Reserv-fondens ställning det medgifva, af Fullmäktige användas dels till lån åt
Filialbanker till det belopp punkten 52 bestämmer; kommande sålunda meddelad låne-försträekning att icke v idare utgöra del af Reserv-fonden; 150,000: — 450,000: — 900,000: — n Banko-Utskottets Betänkande N.o 37. dels till kreditiv åt Filialbanker, sora redan äro eller kunna varda inrättade, hvarvid må antagas att under vanliga förhållanden högst hälften af total-summan af de åt samtliga Filialbanker beviljade kreditiv kan blifva på en gång lyflad; dels till infriande af de assignationer, Diskont-verkens direktioner enligt punkten 25 kunna komma att å Reserv-fon den utfärda, och dels slutligen, — i den mån allmänna rörelsen sådant påkallar ■— til! förstärkande af Handels- och Närings-diskont-fonden samt til! inköp af sådana räntebärande papper, som i § (184) af Banko-reglementet omförmålas, allt under iakttagande deraf, att det i Reglementets (116) § stadgade maximum för Bankens sedelstock ej må öfverskridas.
Förbehållande sig Utskottet, i händelse denna framställning af Rikets Ständer gillas, att framdeles få afgifva yttrande om och i hvad mån ändring af nu gällande föreskrifter angående sedelstockens beräkning må, i följd af stadgandet om Bankens Reserv-fond, blifva af nöden.
Stockholm den 29 Maj 1857, STOCKHOLM, tryckt hos N. Marcds, 1857.
Hör till Banko-Vlskollels Betänkande N:o 37. 1 /} es erta tioner: Af Herr Riks-Archivarien Nordström: »Det är isynnerhet mot följande punkter i Utskottets förslag jag anhåller få anmäla min reservation:
Mot 10:de punkten, der räntan å fastighetslånen bibehålies vid 4 procent, under det den å lån inom andra grenar af låne-rörelsen höjes till 5, och inom Handels- och Närings-diskonten till och med, efter omständigheterna, från 4 till 6 procent.
Om ock den omedelbara fastighets-belåningen, så litet öfverensstämmande med Riks-bankens ändamål den än är, och, noga räknadt, icke heller synnerligen fördelaktig för låntagaren, tillsvidare måste tolereras, torde dock giltiga skäl cj finnas att serskildt gynna densamma genom lägre ränta, helst, då inom alla grenar af låne-rörelsen tillräcklig säkerhet utgör ett hufvudvilkor för låns beviljande, den uti fastighetens inteckning här bestående säkerheten icke gerna kan sägas utmärka fastighets-lånen framför andra.
Räntan borde således äfven här kunna höjas till 5 procent.
För öfrigt kan jag ej underlåta att anmärka den respektabla massa af onödiga kontroller, Utskottet ännu ansett vid fastighetsbelåningen böra bibehållas, ehuru på det högsta må betviflas, huruvida de utöfva annan verkan, än onödigt bråk för de lånsökande och vederbörande embetsmän i Banken, utan gagn för erforderlig säkerhet; mot 30 punkten-.
Beträffande denna punkt hade den förberedande afdelningen inom Utskottet föreslagit, att äfven vexlar, dragna i Svenskt mynt af utländsk man på inländsk trassat, måtte kunna i Banken diskonteras, derest de voro af trassaten accepterade och åtminstone en af endossenterne tillika var inländsk man.
För dessa vexlar skulle sålunda två inländska gäldenärer funnits att hålla sig till, i fall af behof.
Detta förslag har likväl af Utskottet in pleno icke blifvit godkändt, ehuru dess antagande obestridligen skulle hafva möjliggjort en jemnare vexel-verkan emellan införsels- och utförsels-handeln och, såsom en följd deraf, i sin mån allägsnat eller minskat be hofvet att med silfver betala importen.
En inländsk exportör skulle uti en sådan vexel, derest den vore i Banken diskontabel, kunna beredvilligare än eljest emot^taga betalning för sin export, och den inländska importören på denna väg, utan Bih. lill 11.
Brot. 1856 # 1857. 6 Sami. 1 Afd. 17 Höft. 1 a
Hör till Banko-Utskottets Betänkande N:o 37 remiss, afbörda sig sina för sin import ådragna skulder till utlandet, saint sålunda, allena genom operationer inrikes, en afliqvidering af utländsk skuld mot. utländsk fordran blifva möjlig, som, utbildad i större skala, icke kunde annat än för beståndet af Bankens silfverfond vara helsosam.
Afven för vexelsummans inkassering skulle Banken genom en sådan diskont-operation icke blifva utsatt för större äfventyr, än vid diskontering af inhemska vexlar, enär både acceptant och endossent uti förutsatta fall skulle vara inländske män.
Jag reserverar mig alltså, på anförda skäl, mot det slut hvaruti Utskottet i frågan stannat; 58 och 59 punkterna.
Såsom redan medgifvet är i fråga om uttagning på öppnad upp- och afskrifnings-räkning borde äfven vid uttagning på kreditiv icke blott invisningar utan ock vexlar få begagnas.
Ett sådant medgifvande skulle, efter mitt omdöme, icke i ringaste mån inverka på Bankens rätt och bästa, men deremot lemna kreditiv-innehafvaren större frihet att, vid assignering på sitt kreditiv i Banken, lämpa sig efter de omständigheter, som vid det assigneringen föranledande aftalet kunde göra den ena eller andra formen för assigneringen mera gagnelig för emottngaren.
Den möjliga invändningen häremot, att i fråga om upp- och afskrifnings-räkning saldo-egaren sjelf insatt penningarne, då deremot i fråga om kreditiv saldo-egarcn får disponera öfver dem såsom försträckning, kan med skäl icke här sägas ega någon verklig betydelse.
Med lika rätt, man bör efter sitt godtfinnande få disponera öfver sina egna penningar, dem man på uppoch afskrifnings-räkning insatt, med samma rätt bör man ock få disponera öfver sådana sina egna penningar, dem man, till följd af träffadt aftal och mot behörig, i enlighet dermed ställd, säkerhet betingat sig och är berättigad att lyfta såsom försträckning, vare sig då i form af bestämdt lån eller i form af kreditiv; ty hvar man känner, att i följd af försträcknings-aftalet det försträckta öfvergår till låntagarens lagliga egendom.
På vexel-cirkulationens utvidgande skulle dessutom ock ett sådant medgifvande utöfva nyttig inverkan, och något i sakförhållandet grundadt skäl för afstyrkande deraf torde alltså svårligen kunna framställas.
Beträffande formen för invisningar, som för assignering på upp- och afskrifnings-räkning få begagnas, är uti 39:de punkten, mom. c sagdt, att de skola vara »handskri/na»; men för likhetens skull borde ock här den närmare bestämning af begreppet »handskrifna invisningar» intagas, som uti 38:de punkten 1 fråga om kreditiv förekommer, nemligen, att dermed förstås sådana, »å hvilka summan, datum och alla personers namn äro handskrifna.»
Uti 42:a punkten, rörande filial-banker, föreslås att, der så behof gjordes, det för sedelstocken fastställda maximum må, i fråga om ersättande i vissa fall af instälda privat-banker, ökas med 3,800,000 riksdaler riksmynt.
Uti 182 § 2 mom. af nu gällande reglemente är en sådan tillökning medgifven endast till 2,500,000 riksdaler banko, eller 3,750,000 riksdaler riksmynt, och ehuru skil - II ur lill Banko-Ulskollelt Betänkande N:o 37. 3 nadcn, 50,000 riksdaler riksmynt, icke är betydlig, synes den likväl så mycket mindre förtjent af bifall, som, utom det att den uti intet afseende kan sägas vara behöflig’, denna tillökning innefattar början till en verklig rubbning af det bestämda förhållandet emellan sedelstocken och den metalliska kassan; en rubbning, hvars af inga tvingande omständigheter här påkallade medgifvande dessutom måste anses så mycket mer öfverraskande, som Utskottet nyss förut, då fråga var om högst ett par månaders uppskof med inbetalningen af Riksgälds-kontorets kreditiv i Banken, afstyrkte bifall dertill hufvudsakligen på den grund, att af uppskofvet någon obetydlig rubbning i beräkningen af sedelstockens förhållande till metalliska valutan för någon tid skulle följt. 47:de och 4S:de punkterna utvisa, huruledes Utskottet tänkt sig och vill upprätthålla filial-bankernas förhållande till Riks-banken.
De beteckna derigenom ock den sanna karakteren af dessa banker.
Riks-banken vill understödja dem genom lån och kreditiv till ett visst belopp mot 5 procent (dock nu så, att på kreditivet, ehvad det blifvit begagnadt eller icke, alltid en procent skall erläggas), men filial-bankerna skola deremot vara beröfvade rättigheten att vid diskontering, utlåning, beviljande af kreditiv m. m. beräkna sig till godo mer än 5 procent uti deras transaktioner med allmänheten, äfven om förhållandena uppstegrade räntan inom landet till högsta laga maximum, och utan afseende på, om det lån eller det kreditiv, en filial-bank från Riks-banken emottagit, utgör blott en större eller mindre del af hvad densamma högst kunde erhålla.
Detta förhållande, så mycket mer anmärkningsvärdt, som Utskottet nu (och i sjelfva verket på goda skäl) vill berättiga sjelfva Riks-banken att på lån från Handels- och Näringsdiskonten beräkna till och med 6 procents ränta, ingick icke uti det system för filial-bankers bildande, hvarefter dessa först organiserades, utan blef först vid nästföregående Riksdag beslutadt, och efter mitt omdöme hafva filial-bankerna derigenom blifvit uti sin rörelse underkastade ett tvång, som icke kan sägas vara statsekonomiskt nyttigt.
Må räntan på deras från Riks-banken erhållna lån och kreditiv höjas, om så nödigt pröfvas, men må de ock på andra sidan få ega all den frihet vid bedrifvandet af sin rörelse, som lag medgifver. o a punkten.
Under det Utskottet, efter hvad nyss är anmärkt, velat på ett nog eget sätt lägga band på filial-bankernas fria verksamhet äfven i fråga om deras egna penning-medel, har det pä en annan sida velat högeligen gynna dem, då det föreslår, att 7 millioner R:dr R:mt skola reserveras ensamt till direkta lån för filial-banker och att dessutom till kreditiv för dem skall anordnas hvad som erfordras.
Större delen af dessa lån, äfvensom kreditiven, äro ämnade att utgå från Bankens reservfond, som äfven nu skulle bildas och — upptagande den indragna fonden för skiftes- och odlingslån, indragningen på fonden för fastighets-belåningen, indragningen på omsättningsfonden, indragningen på manufak - 4 Idur lill Banko-UUkollels Betänkande N:o 37. turfonden, det indragna kreditivet för Fahlu bergslag, bankens behållna vinst, de 1,300,000 Riksdaler Banko, som vid riksdagens början öfverlätos till understöd för Handels- och Näringsdiskonten, beloppet af den inom linien förda sedelfonden m. m.—är beräknad att uppgå till en summa af omkring 7.959,988 Riksdaler Riksmynt, men kan icke förr än efter år 1860 till fulla siffran uppnå detta belopp, emedan de föreslagna indragningarne icke förr kunna till fullo inflyta.
Till nuvarande filialbanker är allaredan såsom län utlemnadt ett belopp af 2,319,000 R:dr R:mt; hvadan de nya låneanslagen för filialbanker alltså skulle upptaga återstoden af förenämnde 7 millioner, eller 4,681,000 R:dr R:mt, och då detta sistnämnda belopp skulle få, der tillgång finnes, genast utgå såsom lån, och alltså, enligt reglementet, hälften deraf, eller 2,340,500 R:dr R:mt såsom kreditiv, blefve deraf en följd, att det totalbelopp, som tillsammans såsom län och kreditiv, enligt Utskottets förslag, skulle kunna, till och med före år 1860, för blifvande filialbanker utanordnas, kunde uppgå till 7,021,500 R:dr R:mt, och hvarvid ännu bör anmärkas, att hvad som kunde beviljas allena såsom kreditiv deruti icke är inberäknade Utskottet antager väl i sitt betänkande, att »under vanliga förhållanden högst hälften af de åt samtliga filialbanker beviljade kreditiv kan blifva på en gång lyftad»; men på hvilken grund Utskottet antager detta, lemnäs utan närmare förklaring.
Af allt detta följer emellertid, att om Utskottets nuvarande förslag godkännes, den s. k.
Reservfonden skulle kunna, till förmån för filialbanker, nära nog helt och hållet förlora sin rätta bestämmelse att blifva en fond, hvarmed den så vigtiga Handels- och Näringsdiskontens tillgångar efter behof kunde fyllas och derjemte sedelstocken, efter omständigheterna, regleras.
Att hela detta förhållande vore i behof af förnyad pröfning inom Utskottet innan det af Rikets Ständer definitift afgöres, torde alltså vara uppenbart.» Af Herr Doktor Sandberg: »Att Banken är till för Landets skull och derföre heter Riks-bank är en sanning, som väl icke lärer förnekas.
Dess 2:ne hufvudsakliga ändamål äro fördenskull l:o att upprätthålla myntvärdet oförändradt och 2:o att biträda Lånebehöfvande med understöd.
Om det förra af dessa ändamål är man nu mera ense, men i afseende på det sednare äro meningarne delade.
Hvad som ej kan förnekas är, att Banken måste genom vinsten på lånerörelse skaffa sig medel både att betala förvaltningen och att betäcka de kostnader som erfordras för realisationens upprätthållande, eljest skulle allt detta bestridas omedelbarligen genom Statsanslag.
Men då Riks-bankens ändamål äfven är att med låneunderstöd emot fullgod säkerhet befordra handelns och alla nyttiga näringars uppkomst och förkofran, så har man förr ansett det vara Rikets
Ständers både rättighet och pligt att efter samvetsgrann pröfning fördela de fonder, Banken kunde utlåna, på ett Hör Ull Banko-Utskottets Betänkande N:0 37. 5 sådant sätt att alla betydligare näringsgrenar i mån af deras behof måtte kunna med lån understödjas.
Således afsattes lånefonder till understöd åt Jordbruket, Bergshandteringen, Manufakturerna och Handeln, och man stadgade sådana vilkor för alla dessa låneförsträckningar, att Banken hade både säkerhet och vinst af sitt lånebiträde och låntagaren hade derjemte af sitt lån både en verklig hjelp och en ej obetydlig fördel.
Till förlag för hvarje lånegren bestämdes ett- visst belopp, men om brist uppstod i den ena och öfverflöd i en annan, så egde BankoStyrelsen att öfverflytta medlen dit der de för tillfället behöfdes, men de skulle sedan återställas till den lånegren för hvilken de ursprungligen blifvit afsedde, så snart behof der uppstod.
Härigenom kunde 2:ne ändamål uppnås, nemligen först att icke brist uppstod på ett håll och öfverflöd på ett annat utan medlen användes alltid der de bäst behöfdes och för det andra kunde härigenom den olägenheten förekoinmas, att de affärsgrenar, som behöfde och kunde begagna de största lånen, icke fingo uppsluka de fleste tillgångarne så att obetydligt återstod för dem som behöfde mindre lån, hvilka väl ändå utgjorde flertalet af de lånesökande.
Nu deremot har man öfvergifvit dessa åsigter såsom föråldrade och börjat beträda en annan väg, den man kallar bankmessig.
Men för att icke allt för tvärt stöta dessa gamla åsigter för hufvudet, har man väl ännu tillsvidare afsatt fonder till fastighets belåning, till utlåning emot revers med borgen, till manufakturerna m. m., men likväl årligen förminskat dessa fonder så att de blifva allt mer otillräckliga för sitt afsedda ändamål.
Och allt hvad som kan dragas ifrån dessa mindre lånegrenar skall sammanföras uti en nyskapad stor så kallad Reservfond, hvilken, jemte den stora Handels-och Närings-Diskonten, skall förse större affärsmän samt de enskilda penninge-associationerna med den rikligaste tillgång till allt hvad som önskas uti låne- och kreditiv-väg.
Och för att föröka dessa rikliga tillgångar skola medlen nu dragas ifrån de fonder, der de som behöfva mindre lån förr kunna få hjelp, men nu antingen afvisas eller måste vänta uti 2 å 3 månader.
Såsom skäl dertill anföras dels ömhet för Banken att den icke skall betungas med bestyret om de många små lånen, som äro besvärliga att handhafva, dels att den större industriens och handelns utvidgning företrädesvis gagnar landet och kommer äfven medelbarligen den mindre rörelsen till godo.
Då jag för min del icke kan betrakta sakerna på samma sätt, utan förhållandet förekommer mig något annorlunda, så torde det tillåtas att anföra mina betänkligheter emot de af Utskottets pluralitet föreslagna förändringar.