Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
afgå m e d Adolf * full- Hellander.
Hvad det var.
Skiss för Idun nf Sophie Linge.
vad var ' det?
Jag stod vid mitt skrifbord och, nästan utan nade vi jag upp just att t ä n k a d ä r p å, ö p p - almanackan vid nu maj, voro blick.
som den låg där.
månad i inne, och bland D e t var en Jag en fortfor Den hvilken siffrorna förnimmelse bundet med reda för åtta.
att af stirra på den och att någonting var den, men kunde föregående för- mig hvad.
jag försökte till af n å g o n d u n k e l s k r i f t p å m i t t m i n n e s tafla, att men bo- Förtretad gång jag att v i d det hastiga ljuset läsa var ej tillräckligt drape- andra många utställningar lutade hufvudet därtill.
besluten Att börja småningom med framträdde d u n k l a bilder, hvilka efter h a n d blefvo kla- rare o c h redigare.
J a g ser m i g själf, h a l f l i g g a n d e vårgrönskan klädda sluttningen i ljus klädning flickor att försvara sin rangplats sippor i skärpet.
n e s f ö r n ä m s t a utställningsföremål blir en del i händerna, fast det kaos, men och helt visst k o m m e r h o n äfven vid denna Hen- snabb däröfver satte j a g m i g v i d bordet, prismedaljer m e d glans.
ej göra hade B l i x t p å b l i x t flög i g e n o m m i n h j ä r n a o c h stickning, stoppning, lappning o c h märkning.
skolsalen v a r a i full sysselsättning m e d h a n d - och inne.
en åldring, m e n lika som bordet, äfven kvinnor, tänka att lugnets bör vara M a n är ä f v e n b e t ä n k t p å a t t l å t a e n m ä n g d ur folkskolan p å utställningen o c h i ett när man be- och läckraste Fröken Brnnson har vunnit vid inför sådant konstarbete, isynnerhet var d e n åter s o m har i är mönster N å g r a ä r o s y s s e l s a t t a m e d fina o c h d y r b a r a a l l v a r, s k a l l n o g finna s t o r t med ebenholts, pinsback, Den h ä r f ö g a eller i n t e t, m e n kan den stora skifvan att ej så lätt gifva tappt.
blick för lifvets som utställningen ä r o i g å n g, s k ö t t a af u n g a r ö d k i n d a d e e l e v e r.
finner under af e t t m a g n i f i k t s a l o n g s b o r d ning, där ofta trettio väfstolar på en har sinne för lyx, romaner o c h än m e d för- konstmöbel, e n f u l l s t ä n d i g m o d e l l s a m l i n g af b a r n a r b e t e n.
endast Med viljekraft år i f u l l v e r k - historiska » Karl Blink » m e n väggar och b o r d blifva öfverfyllda m e d som och där var det en s o m särskildt fängslade min läsarinnor se något Johanna första Sljernslröm.
väcka en y r k e s m a n s afund.
Fru Stjernström b e a k t a n s v ä r d t i k v i n n l i g h u s s l ö j d, så s t a n n a fröken skilda tusenkonstnärinna själsspänstighet pseudonymen föll tigt konstnärligt arbete.
vackra blekinge- A l l t är p r ä k t i g t, r i k - på att i samhet hela dagen, än vid skrifbordet m e d W e n t z e l l lära vara d e e n d a i vårt land s o m den ett b e s ö k i fröken B r u n s o n s v ä l b e k a n t a väf- fullstän- Loiisic är h o n t r o t s s i n a s j u t t i o f e m Fröknarna Lind och och flickan i hemortsdräkt.
n å g r a af d e ä r a d e l ä s a r i n n o r n a r e d a n g j o r t agremanger, fru sällsynt K Här kan m a n äfven få skåda den hurtiga dalkullan rönt ordnas.
dess Här får m a n praktiska k o m m e r här att få se ett med Det som anordna skola skolrum på utställningen!
a t t i sitt s l a g konstskickligheten Man Dockor m. och Wentzell, Lind utställningen k o m m e r digt flätning, färgning m.
H ä r k o m m a s ä k e r t alla s m å ledning och öfverinseende den ifrågavarande att Här elever den utställningen, s o m lofvar ställning i handarbetet i n o m folkskolan en egen paviljong.
s n ä l l a flickor a t t f å s t o r a, g l a d a ö g o n.
att det hafva af s k o l a n s s k i c k l i g a s t e H v a d för n å g o t?
har och att nämna pröfvande framför ningen en Munka-Ljungby kommer bedja alets bearbetning, bekant den, hvilken m a n i första hand undervis- i särskildt jag pas att samtliga anmälda som tacka för den framgång Hon få konstskicklighet skall att åt-kådliggöra a r b e t s m e t o d e n m e d materi- Vilja Slöjdinspektrisen synnerligen för så o c h v ä r d allas v ö r d n a d s f u l l a b e u n d r a n.
stor sommarsäson- d å v a r a af som utställning komma prinsessa.
för undervisningen b ö r enligt n ä m n - Målet kan halmflätningsskola, skapat sig ett själfständigt s y s t e m.
Visserligen s. i Det den andra länder, m e n detta husslöjden u p p e i vår- och hattfrågan.
fart u n d e r d e t v å sista årtiondena.
Ja, d e n och med midt sällsynt rummet äfven g a g n att få t a g a i betraktande i vårt d e n hållit sig u p p e o c h Nu, H ä r blir e n att tilldraga sig lärt T y v ä r r är u n d e r v i s n i n g e n i såsom i har hvad barnet fortlefver husslöjd oaktadt och att säkert k o m m a en områden, skola.
föremål funnos j u icke att disponera.
Gustafva främst lärarinnor Bremerförbimdet tvehågset, på utställningsföremål.
annat 500 omgifven Stockholmspaviljongen möter oss, bland mycket än hafva utgått ur hennes på den i af e n ä n g s - backe, och bredvid m i g en annan u n g hatten, ty det och m e d e n b u k e t t af flicka blå- H o n h a r l a g t af s i g h a l m - är en ganska varm dag
IDUN 100 — och hennes vanligt ljnsa hår lyser ljusare i solskenet.
ligger bredvid E n stor präktig oss, vaktande korg vi medfört, än hund d e n lilla m a t - v ä g e n n e d till t å g e t s k a f f a d e en påse konfekt s a m t en bukett konvaljer: hon tyckte o m båda och hvilken han burit hela vägen.
Ehuru de trakter tåget ganska vackra, var jag Luften att Under mig ä r full a f e n s å d a n jag aldrig framför oss, drillande förr erfarit öfver öfver tande hängen något sådant; fälten, kretsa ut sin v å r f r ö j d toner, vårstämning, tet m e d jublande i min väska fina dof- kunde och backarne prunka i liflig f ä r g p r a k t af b l å t t, h v i t t o c h gult.
ådrorna, och jag tycker att fick ej mig bodde voro allt f ö r o t å l i g bok jag medfört o c k s å ligga orörd, t y läsa till ningshus innanför s o m l e d d e u t till e n l i t e n v e r a n d a, o c h s l o g upp dem i behof m å l e t o c h j a g frå- p å vid gafvel, af m e r a » Kom, » narne, hon och jag, mer.
Vi hafva arbetat tillsammans, Agda glädje och bekymmer, sorg, utpekades m e r a g l ä d j e förr, n u » Jag kan inte gråta, » tillade hon, all v ä r l d e n i m i n f a m n, m e n för mig, och det var m e d hjärtklappning jag vill inte gråta, så att A g d a i jag öppnade k ä n n e r sig så lycklig n u s a m t n ö j d och tar ruskar » Ar min väninna o m henne med det inte axlarne all k r a f t, härligt ropande: att lefva, Agda? » H o n var m e r a stillsam än ' jag, men hen- nes svar öfverraskade » Jo, men sådana mig dock: lifvet så h ä r l i g t, att m a n e j f u l l t k a n n j u t a d ä r a f.
» » D e t var en sällsam paradox, kära A g d a, » Jag menar, af v e m o d en därmed? » att det ligger ett lätt förkänsla af a t t d e ä r o allt f ö r vara — sköna länge. » som om hon där såge ting för m i g osynligt^och säger jag.
» Vet irra ofattligt.
du att mig den t a n k e n, att om jag nu bör- du fram till ingången och invid förstugubron gick emellan stod en syrenbuske D e t var en behaglig liten b o s t a d, åtminstone d e n n a t i d af Nej, lefde Atos igenkänd genom ocb före den för- visade att j a g mig Sedan sprang han be- in i förstugan, som att anmäla om Denna var på s a m m a gång tambur, och af dem utan t a g i t af m i g med o c k s å är m e d att i n t e m a m m a här. » V i ä t a s j ä l f v a o c h vi m a t a A t o s; v i p r a t a, händerna fulla oss h e m.
med af tagit emot bjudande mig rum, som välkomnade blicken i A g d a s blå hvilar d e n lätta öfver slöja hennes vår- där j a g Atos Men vaknade ur m i n a d r ö m m a r, skrifbordet tycktes Jag bodde greps o c h såg på sprang klockan.
af tillsammans med en allt betvingande på hennes födelsedag, och i hennes sällskap g a m l a kära Såsom vår varit ej stått så in- trefliga det minnen.
vanligtvis bref växling, mässan hvilken går armar, sedan hon d o c k först sorgfälligt slu- s i g?
U t a n att s ä g a e t t o r d » Tant, » strax så hade efter skils- afta- och tryckte mig sig.
frågade jag.
har händt, är d e t.
är d e t n å g o n t i n g m e d Ä g d a?
O, j a g är s å bedröfvad! » Hon drog kramade mig » Och bredvid sig på en tog m i n a händer mellan sina och dem i du till s i s t, ner själsångest.
vet ingenting, » » v e t inte, att m i n hviskade flicka, hon mitt enda git, o c h u n d e r d e t sista året h a d e v i u t b y t t lilla b a r n, l i g g e r d ä r i n n e o c h v ä n t a r p å d ö - endast den?
par bref.
P å hela våren hade jag ingenting hört från A g d a samt ej ler skrifvit till henne, men nu skulle hel- jag k o m m a själf för att bevisa, det m i n v ä n s k a p ej dött Om ut.
öfver hennes skälmaktiga sättet » Gissa, h v e m Och högt hals.
hon af blomma, gamla fråga: det skulle glädje ögon och på det svara ljuf skulle och se fin, henne, en bruten r e d a n till h ä l f t e n en jag skakade s o m af k ö l d.
Var längtan förde mig med att skrika min hen med för att d u k o m Det är s å l j u f t — att ett till vara att brista i gråt k u n d e j a g ej tala, du — för den skugga fyra härliga år hand.
s e d a n — - i dagen af v e m o d s f u l l jag igenom — aning med — minns har i dag på morgonen den lefvat ä n n u en g å n g, o c h d å måste hit kände — måste hit för att dig. » nes torra läppar — soliga » Men bli du ett väntade afsked.
lycklig.
Det så Men är ensam, ej, att det skulle vet du, jag är endast då j a g det att så mamma är borta, s o m oroar mig. » Under den det j a g ännu låg på k n ä vid bäd- och höll hennes händer i mina, föll h o n i e n lätt s l u m m e r.
Jag lösgjorde mig sakta och följde mor ut i det yttre hennes rummet.
H o n tänkte på m i g m e d m a t och dryck, m e n j a g k u n d e knappast förtära någonting.
D e t svåraste var d o c k när det blef tid att bryta upp samt säga A g d a ett farväl för alltid.
såg, smärta, hur strök jag sakta kämpade min de äro tvänne mig, ning att — samma de båda där ofvan.
ljöd som Och skola och det blommor, rot.
mot hand » N ä s t k ä r l e k e n är v ä n s k a p — » Farväl, » n e j, h e n n e s l u n g o r äro förtärda, d e t e n b l e k reflex f r å n f o r n a stunder.
upp| f r å n hit.
» Ä r allt h o p p u t e, k a n h o n e j t i l l f r i s k n a?
» » Ack hviskade du?
» det så skulle återse h e n n e, var det därför m i n bli.
slå a r m a r n e o m sin Hon D e t gick en rysning g e n o m mina lemmar s t a m m a d e j a g.
Jag visste h v a d svaret skulle är! » samt du lilla emot » tack skogsbacken ängel. » och jag tre t i m m a r k u n d e j a g vara f r a m m e, skulle s m y g a m i g p å h e n n e, sätta m i n a hän- der O, kysste, den hand, s o m matt räcktes min, » » Minns blir » hvad mig.
liljekon- Ett l e e n d e lekte ett ö g o n b l i c k öfver hen- e m o t m i g m e d utsträckta m i g i sin f a m n samt behärska e n d a s t k y s s a o c h åter k y s s a h e n n e s öppnades.
tit d ö r r e n b a k o m hon att hågkommen. » träffa soffa, h o n till, v a r g a n s k a liflig, s m å n i n g o m ett » Vännen j a g att j a g med sade mig.
» Ja, under sidodörr och krafsade m e d tassen sin l ä n g t a n att få träffa h e n n e, n u, j u s t i d a g upplifva täcket en konvulsiviskt intill mor.
på s i t t s p e c i e l l a b e s k y d d, t y h a n g i c k f r a m till g i c k, e n l i g t t i d t a b e l l e n, e t t t å g till d e n s t a d, nu valjerna Rädd i det stora det resultat att d e n g e n a s t lyckades födelsedag.
dock vilja taga m i g slöt Agda knä vid sängen, lade mig.
E j m e r ä n tio, o c h k l o c k a n strax efter elfva där på min n u k o m in, fanns heller ingen kvinna, som k o m från föll människa, Var det A g d a s m o r denna bleka, sorgsna Jag men Jag tonfall, det henne, » D å j a g k o m in, var j a g knappast m i g själf • handen.
och dörrarne öppna.
stan- glädje.
upp i var d e t t y s t, s o m o m skola H o n kan ej rifva sönder som huset M e n hela tiden ögon.
vemod, mina blommor I ändå förbereda ömt ö f v e r p l a g g e n, s m ö g j a g m i g in b l o m m o r, som vi nar den fjärrskådande af ä n n u h a träffat n å g o n skall mäktig, o b e b o d t, m e n i så fall skulle A t o s ej hafva vi s t r o f v a o m k r i n g b l a n d b u s k a r n e o c h p l o c k a föra att d e t är h o n, » när j a g öppnar dörren, får d u k o m m a.
» jag, stod på glänt, och sedan och kommit. » genomskinliga mig.
gång, k ä n d e e n så b r i n n a n d e l ä n g t a n att f å träffa var att vifta p å svansen samt en henne. » » Jag var ännu » Ja, » svarade jag, » d e t var n o g därför, j a g året.
ännu!
Han g n ä l l a af v ä l b e h a g.
kat » J a, d e t är b a r a s k a d a Sist därför Vägen » O, hvilken m ä n g d rara saker tant har ploc- nen.
» det henne? » » N e j, det var j u därför du k o m hit.
ett par rabatter, k a n t a d e m e d v å r b l o m m o r, En mun- att uppröra att tillägger riktigt i t a n t, a t t h o n vill s e m i g, att ej kommer du vä t v å d ö r r a r l e d d e d ä r i f r å n till s ä r s k i l d a r u m.
ner åt oss, d e t v a t t n a s Kan gråta? » dig del korgen.
hennes änglavingar.
träffa af din f ö d e l s e d a g här, alldeles för oss själfva, » och öppnar locket på på » Tror I det senare fal- m e d nästa tåg, sviken och misslynt.
det varit hans mening jag bly se h e n n e, u t a n att vända skäftig sådan g o d idé att tillbringa en som i morse talte h o n o m, att h o n önskade ser u t s o m » En Hon att g å till s i n f r ä l s a r e, o c h m i n a t å r a r s k u l l e f a l l a blott k u n d e k o m i n a in i huset, m e n j a r att k ä n n a m i g riktigt hungrig, o c h A t o s o m h a n ville bli kvitt sin k o r g.
» » och ser d e t.
v o r o de ej p å platsen, återstod blott att åter- sta s o m m ö t t e m i g jag de nå- let finge j a g v ä l d å a f v a k t a d e r a s h e m k o m s t, någon- » L å t oss då n j u t a odeladt, m e d a n de va- ra, » slog k u n d e v a r a b o r t r e s t a eller p å i knopp.
O c h h o n låter s i n b l i c k d r ö m m a n d e ut i fjärran, nu dit.
g o n utflykt för dagen, synnerligast s o m väd- flor öfver våra renaste njutningar för att kunna Först möjligen som ledde ret var strålande vackert.
här stunder är hvad menar du egentligen grinden där delat sorg. » j a g vill sluta stället hen- skall aldrig sitta envå- en plantering vore där i hörnet var favoritplats, hon där gata, hon sade h o n och drog m i g m e d sig, Ett litet gult den som om luft.
» h ä r h a v i s u t t i t u n d e r d e stilla s o m m a r a f t - nes sin m o r.
hopp. » H o n r e s t e s i g, g i c k f r a m till g l a s d ö r r a r n a, heller.
fram med n e j, d e t gif s intet upptog mig där- Den Ä n d t l i g e n v o r o vi v i d gade J a g k ä n n e r h u r b l o d e t lifiigare~ ä n v a n l i g t pulserar g e n o m jag k r o p p s k o n s t i t u t i o n, allt h a r s a m v e r k a t.
H o p p, delarne.
passerade dock min barndomsvän till allt f ö r m y c k e t.
i skära, jag lilje- att k u n n a beundra d e m.
D e t blifvande m ö - lärkorna, oss svaja björkarnas 1897 få min sade: skönaste springa jag tänker sin fullkom- Till dess — farväl! » det ännu i mina öron, när j a g v i d g r i n d e n v i n k a d e e t t s i s t a a f s k e d till har gått så fort, så sorgligt fort.
E n sträng Agdas förkylning, h v i s k a t i m i t t ö r a: » O, o m d u k a n, så k o m anlag inom släkten, ömtålig mor, hvilken djupt upprörd hade
IDUN 1897 till m i g o m e t t år i d a g, s å s k o l a v i t i l l - s a m m a n s fira A g d a s f ö d e l s e d a g m e d a t t tala o m h e n n e När d e t gäller h e n n e, h a f v a vi m y c k e t g e m e n s a m t.
» Farväl, farväl för alltid!
A t o s f ö l j d e m i g ä n d a till t å g e t m e d m i n väska, o c h d e t sista j a g såg, när vi rullade ut ur banhallen, var hans viftande svans och hans sorgsna ögon.
Guvernanterna och hemmen.
Kära U n g d o m s v ä n!
H u r u edert utlåtande o m våra guvernanters » skrifklåda » i Idun n:r 11 gladde m i g!
Ni har därmed påpekat ett förhållande, som för länge sedan borde framdragits i ljuset och skärskå- dats — jag menar det falska förhållande,, som i månget h e m existerar emellan familjen o c h den unga lärarinnan; ty de — h e m m e n — äro ej alltid utan skuld, de heller!
Eller hur tror ni, kära Ungdomsvän, det skall kännas för den unga flickan, s o m m e d ifver och nit tillträder sitt kall, att få en eller flere elever så totalt bortskämda g e n o m ett klemigt uppfost- riugssystem, att all hennes m ö d a blir förspilld.
Någon myndighet äger h o n icke rätt till att ut öfva öfver eleven, ty då sådant försökes, heter det t. ex.: » V å r a barn ha alltid förr varit så snälla o c h lydiga att aga behöfves e j.
V i hålla därför icke orättvist m e d dem, m e n de v o r o så klena, när de v o r o små, att vi skola vara för- siktiga m e d dem. » När sådant o c h mer dylikt kan framställas inför barnen i lärarinnans när- varo — hvilken aktning skall barnen få för henne och h o n å sin sida för föräldrarne?
Men icke b ö r heller lärarinnan, såsom ni så klart påpe- kade, klandra familjens förhållanden i öfrigt så- som mathållning o c h dylikt, ty h o n b ö r » ta seden dit h o n kommit. » Men o m h o n i sin b e k y m m e r s a m m a belägen- het förtror sig åt en eller flere sanna vänner, som h o n vet att hon kan fullt lita till — det bör ej upptagas som utspridande af » onda rykten » eller skvaller.
O m föräldrarne i stället för att girigt upptaga allt skvaller, s o m barnen i sitt oförstånd tuta i deras öron från lektionstimmarne, — o m de i stället, säger jag, personligen gjorde sig un- derrättade, hvarför deras barn blefvo tillrättavi- sade af lärarinnan, hvilken stor tjänst de skulle göi-a sig själfva o c h sina barn samt den stackars lärarinnan, som de så hårdt döma!
O m hon utom- hus vågar yttra sig om sin ställning — det är förfärligt, tycker hennes herrskap, m e n samma herrskap kan likafullt d ö m a henne af ett oför- ståndigt barns skvaller, j a, till o c h m e d förnedra sig därhän att lyssna utanför skoldörren samt af tjänarinnan utlocka » h v a ' fröken sa ' », då denna förra var inne h o s henne för att städa.
Så- dant låter otroligt, men är faktiskt sant, ty jag känner h e m där sådana förhållanden existera.
H u r u djupt dylika personer nedsätta sig i sina tjänares ögon, begripa de visst e j själfva, m e n de borde ej heller glömma ordspråket som säger: » Ingen är stor i sin kammartjänares ögon. » O m h e m m e n bättre uppfyllde de löften, som gifvas lärarinnorna o m » ett verkligt h e m », o m » medlemskap af familjen » e t c, s o m det så vackert står i mången annons, så skulle o c k lärarinnan m e d gladare hjärta uppfylla sina skyldigheter.
Och hvilka fordringar ställa ej många fruar på sina barns guvernant; h o n skall kunna mångt o c h mycket, s o m ej tillhör hennes lärarekall, o c h de glömma oftast bort, att h o n kan beböfva en ledig stund, dels för en välbehöflig hvila, dels för att förbereda sig till k o m m a n d e lektioner o c h att underhålla sin garderob.
Och ändock skäm- mas de ej för att gifva den bildade flickan, som kan så o c h så m y c k e t o c h får uträtta så mycket, en så obetydlig lön att mången stadsjungfru ej skulle vilja emottaga den.
Och det kan hända, att lärarinnan ej står ut m e d detta tunga, glädjelösa lif utan klagan; m e n klaga får h o n e j, lika litet s o m tillrättavisa bar- nen, o c h i uppbrusande vrede kan då frun af- skeda henne kanske midt i en termin, utan att rättvist taga i eftertanke, o m h o n har någonstä- des att komma, där hon under tiden kan söka sig en n y anställning.
H u r mången stackars flicka är ej beroende af sin plats; m e n för den skull b ö r h o n väl ej låta sitt personliga värde trampas under fötterna!
Och det kan ock hända, att samma stackars flicka g e n o m ödets olyckliga skiekeiser erhåller 101 flere dylika platser efter hvarandra m e d kanske lika snöpligt slut, o c h då finnas alltid de framme, som fälla d o m e n öfver henne, att h o n » ingen- stans kan vara kvar o c h att hennes anseende på detta vis lider. » Men o m samma personer m e d egna ö g o n o c h öron sett alla hennes ärliga bemödanden o c h orättvisa lidanden, månne de icke i sitt innersta måste erkänna, att h o n har rätten på sin sida, o m de ändock ej våga annat än påstå motsatsen m e d läpparne » för världens skull », — j o, helt säkert!
Det finnes så många h e m, där man kan åter- finna sådana taflor som dem ni, kära ungdoms- vän, o c h jag nu låtit upprulla, att det är sorgligt att tänka sig det i vår » upplysta » tid.
Men ära o c h välsignelse öfver de hem, som ärligt infria sina löften m o t de unga lärarin- norna o m hem o c h vänskap och s o m se i lära- rinnan något mer än tjänaren.
T y där icke för- äldrar o c h lärarinnor kunna samverka vid barnens uppfostran, där blir aldrig någon frukt som bär välsignelse.
En annan ungdomsvän.
ßaroalekai *.
För M u n af Erny.
Ber.)
Beslutsamt kastade j a g hela leksaksskrä- pet på elden.
Från och m e d n u skulle vi vara spartanska i våra seder, kalla förnufts- m ä n n i s k o r, s o m lefde m i d t u p p e i en rå verklighets sunda, kroppsstärkande arbete, o c h allt h v a d f a n t a s i o c h b a r n s l i g t p j o l l e r hette skulle för evigt b a n n l y s a s — hvaraf k a s s a n e j h e l l e r s k u l l e f a r a illa I D å Fanny m e d min hustru k o m h e m från en p r o m e n a d, hade j a g redan på tung- spetsen: » Inga promenader vidare!
Ungen skall g ö r a n y t t a!
» Men då barnet k o m f r a m till m i g f ö r a t t b l i f v a k y s s t o c h p l a d d r a o m likt o c h olikt, h a d e j a g inte hjärta att n e k a h e n n e d e t t a lilla n ö j e; s e d a n s k u l l e n o g det stränga allvarets tid k o m m a.
M e n d e t g i c k inte efter beräkning.
Då F a n n y upptäckte, att leksakerna fattades, s t ä l l d e h o n e f t e r b ä s t a f ö r m å g a till e n s t o r och hjärtslitande scen, och m i n hustru blef i en hast ytterst högtidlig, då j a g m e d d e - lade henne mitt spartanska beslut.
Den där hödtidligheten har n å g o t alldeles o e m o t - ståndligt hos sig, s o m kan b r i n g a d e n m o - digaste m a n att t a p p a k o n c e p t e r n a.
N o g af, j a g fick l o f v a a t t s k a f f a n y a leksaker.
M e n s o m d e t icke k u n d e bli fråga o m n å g o t å t e r u p p l i f v a n d e af e t t m o t d e n praktiska t i d s a n d a n s t r i d a n d e slöseri, v a r löftet onekligen ganska obetänksamt.
D å rann i mitt sinne den gamle m a n n e n s visdomsord: » d e bästa leksakerna fås för ingenting, » och tack vare den inspiration, s o m s t u n d o m infinner sig i kritiska ö g o n - blick, gick j a g strax ut i trädgården och samlade ihop en knippa kvistar.
Jag förde d e m in i b a r n k a m m a r e n, och F a n n y betrak- t a d e d e m först m e d ett visst föraktfullt misstroende, m e n då j a g tyst och synbar- l i g e n d j u p t i n t r e s s e r a d b ö r j a d e t ä l j a af d e m i kortare o c h längre stumpar, blef h o n n y - fiken, o c h d å j a g u n d e r s a m m a h e m l i g h e t s - fulla tystnad klistrade än kulörta pappers- lappar än bomullstappar vid d e m, tindrade h e n n e s ö g o n af s p ä n d t i n t r e s s e, o c h h o n k u n d e ej hålla sig längre.
» H v a d är d e t f ö r n å g o t, p a p p a?
» » J o, d å — d e t är n å g o t a l l d e l e s och m y c k e t roligt. » nytt S å u t n ä m n d e j a g e n s t u m p till h ö k o c h o c h n å g r a a n d r a till d u f v o r, e n till v a r g o c h d e ö f r i g a till får.
S e d a n d e n tiden roa vi oss ' alldeles ut- märkt m e d nästan bara sådana leksaker, s o m » fås för ingenting », och då vi äro s o m bäst i farten, h ä n d e r det, att m i n hustru för en s t u n d m å s t e hålla inne m e d arbetet v i d s y m a s k i n e n för att alldeles o e m o t s t å n d - ligt deltaga i vår munterhet.
Uppriktigt får j a g e r k ä n n a, ats j a g själf skrattar lika m y c k e t af h j ä r t a n s lust s o m F a n n y, o c h j a g t r o r, a t t d e t är j u s t d e n n a o m s t ä n d i g - het, som gör de n y a leksakerna ovärderliga i hennes ögon. » H v a d här ofvan berättats, utgör j u s t enl i l l u s t r a t i o n till d e t, s o m s a g t s o m l e k s a - kernas » ideella v ä r d e », o c h anvisar tillika I d e t v i d s t r ä c k t a s t e fält för anskaffandet af verkligt roande leksaker.