Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet med aktning för formerna förenat uppmärksamheten på hvad som försigtigheten och det allmännas väl i sådane fall utan afseende på enskildta förhållanden syntes kräfva, tog Herr Grefven och Ordföranden sig den friheten föreslå Utskottet att så väl i anseende till de redan läste Protocollen som med afseende på alla dem, som framdeles kunna äga en lika rigtning, vid allt som har gemenskap med Ministeriella eller Statens Politiska förhållanden iakttaga samma tystlåtenhet, som om Utskottet af tysthetsed vore bundet.
Utskottets samtlige Herrar Ledamöter gillade enhälligt denna framställning.
Uppå derom af Herr Kammarherren Silverstolpe gjord anmälan beslöt Utskottet att i stöd af 105 § i Reger i n gs-Formen ifrån Herr Baron och Hof-Canzleren inbegära Protocollet, hållet i Stats-Rådet den 17 Mars 1811, då Hans Kongl. Maj:t under Dess sjukdom åt Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen öfverlemnade Rikets Styrelse, Protocollet rörande innevarande Riksdagens flyttning till Örebro och ibland Protocoll, hällne i Ministeriella Arender såsom rörande en allmänt känd händelse, det eller de, hvilka angå öfverläggningen och beslutet om sista Krigsförklaringen emot England.
Ständers Constitutions-Utskott den 9 Maji 1812.
Justerades Protocollen för den 6 och 8 dennes.
Vid det förra af dem anmälte Herr Doctor Wijkman och Assessor Arosenius, att de, som nämnde dag varit frånvarande, nu fullkomligen instämde i hvad Herr Grefven och Ordföranden då yttrat om Stats-Secreteraren Järtas Bilaga B till Mern.
N:o 2. 259 förhållande i den brydsamma ställning
Riket sig befann, då han den 22 Fehruarii 1811 tillstyrkte att utom det mindre Creditivet begagna vissa besparda medel till Krigsomkostnadernas bestridande.
Äfvensom Herr Doctor Wijkman ansåg sig dessutom höra med loford anmärka Föredragandens åtgärd i detta afseende.
Herr Borgmästaren Ullberg anförde: Sedan Högloft.
Utskottet enhälligt förenat sig med det yttrande, som Herr Grefven och Ordföranden samt Herr Kammarherren Silverstolpe afgifvit öfver StatsSecreteraren Järtas betänkande i frågan om utfinnande (af) medel till våra kusters försvar, anhåller jag, att dessa yttranden måtte såsom Utskottets egna få intagas uti den berättelse, som Högloft.
Utskottet kommer att till Riksens Ständer lemna.
Det är icke allenast ett vedermäle af Utskottets bifall åt Herr Stats-Secreterarens aktningsvärda åtgärd, som derigenom ådagalägges, utan ock ett slags offentlig upprättelse emot de ohemula smädelser, som emot denne förtjente Embetsman någon tid ibland Allmänheten varit utspridda, som igenom en sådan förklaring af Utskottet kan meddelas.
Flera Ledamöter instämde härutinnan.
Schönström och Herr Doctor Wijkman voro af samma tanka, dock under vilkor att den sednare meningen om upprättelse mot kringspridde smädelser ej komme att i Utskottets berättelse till Riksens Ständer inflyta.
Åtskilliga Ledamöter trodde, att sådant ej borde sättas i fråga, med hvilka Herr Grefven och Ordföranden sig förenade men betygade den tillfredsställelse, hvarmed han afhört Borgmästare Ullbergs framställning och Utskottets dermed öfverensstämmande tanka.
Herr Lagman Sandberg önskade, att detta särskildta loford åt Stats-Secreteraren Järta ej måtte gifva Stats-Rådets öfriga Ledamöter anledning att tro sig af Utskottet med mindre uppmärksamhet behandlade, då de ej nämndes, ehuru deltagande i samma beslut.
Då flera Ledamöter yttrade detsamma, anförde Herr Grefven och Ordföranden:
Det kan visserligen icke vara någon Ledamots mening att genom ifrågavarande anmälan af Stats-Secreteraren Järtas urskillning och förtjenst om Rikets väl i 260 Riksdagen 1812. ett vigtigt ögonblick förringa någon annans, aldraminst deras, som jemte honom medverkat till det beslut, hvilket föranledt närvarande öfverläggning; men då Stats-Secreterarens betänkande är grunden för Stats-Rådets tillstyrkande, så synes billigt vara, att detta verkliga företräde honom tillerkännes.
Det torde mig alltså tillåtas att göra följande Proposition: Bifaller Högloft. Constitutions-Utskottet, att i dess Allmänna Berättelse till Riksens Ständer om granskningen af Stats-Rådets Protocoll änmäles, hurusom Utskottet ej kunnat undgå att fästa en särdeles uppmärksamhet vid ett af f. d. Stats-Secreteraren Järta den 22 Februarii 1811 gifvet betänkande och Stats-Rådets i anledning deraf yttrade enhälliga mening om utfinnande af medel till Rikets försvar, i en tidepunkt, då andra af Riksens Ständer föreskrifna utvägar dertill ej kunnat begagnas utan uppenbar våda för Statens lugn och anseende, hvarigenom en utmärkt sorgfällighet blifvit ådagalagd att sammanställa Riksens Ständers rätt med brydsamma omständigheters kraf?
Svarades Ja.
Ständers Constitutions-Utskott den 11 Maji 1812.
Det hos Utskottet den 9 i denna månad hållno Protocoll justerades, derefter Herr Öfver-Intendenten Edelcrantz till Protocollet yttrade:
Den tillfredsställelse, jag vid Utskottets sednaste sammankomst kände öfver den rättvisa, som uti en värd Ledamots, Herr Borgmästaren Ullbergs, Proposition gjordes åt en förtjent Embetsmans förhållande, hindrade mig att då anmärka en betänklighet, som vid närmare eftersinnande synts mig möta, icke i anseende till den man eller handling, som då var i fråga, utan emot sjelfva Principen att uti Constitutions- Utskottets berättelser för Riksens Ständer i vissa fall framställa enskildte Bilaga C till Mern.
261 personer eller handlingar såsom förtjente af särskild uppmärksamhet och bifall.
Denna betänklighet har synts mig af så mycken vigt, att jag ansett mig ej kunna undgå underställa den Utskottets pröfning.
Lika angeläget det för Constitutions-Utskottet är att noggrant följa och uppfylla ordalydelsen af Grundlagens föreskrift rörande Utskottets befattning, lika angeläget bör det äfven vara att ej öfverskrida denna föreskrift och att ej sträcka sin befattning utöfver de gränser, som ordalydelsen af Grundlagen bestämdt utstaka.
Riksdags-Ordningens 29 § innehåller rörande Constitutions-Utskottets befattning och skyldighet i afseende på Embetsmäns förhållande och granskningen deraf följande stadgande:
Finner Constitutions-Utskottet af dessa Protocoll skall Utskottet då sådant för Riksens Ständer tillkännagifva.
Något ytterligare förordnande öfver detta ämne har jag ej i Grundlagarne kunnat igenfinna.
Häraf synes i min tanka följa, att endast i det fall någon särskild åtgärd eller anmälan af Utskottet till Riksens Ständer rörande en Embetsman eller handling kan äga rum, då desamma funnits afvika ifrån ofvannäinnde uttryckligen bestämde skyldigheter och föreskrifter, men ej, då de funnits dermed enliga.
Denna följd synes mig äga ett ytterligare stöd uti 90 § i Regerings-Formen, som stadgar, att under Riksens Ständers eller deras Utskotts öfverläggningar och pröfning må icke uti något annat fall eller på något annat sätt, än denna Grundlag bokstafligen föreskrifver, komma frågor om Embetsmäns till- och af sättande, enskilda Medborgares förhållande m. m.
Att hos Riksens Ständer anmäla de fall, då en Embetsman gjort mer än uppfyllt ofvannämnde stora och vigtiga skyldigheter: att iakttaga Rikets sannskyldiga nytta och med oväld, nit, skicklighet och drift utöfva sitt Embete, vore således i min tanka att öfverskrida gränserne af Utskottets genom Grundlagens ordalydelse bestämda befattning och verkningskrets.
Om denna rättighet tillhörde Constitutions-Utskottet, skulle äfven deraf i min tanka ovedersägligen följa den förbindelse att för alla de Embetsmän och Handlingar, som här äro i fråga, utsträcka granskningen ej blott till deras enlighet med 262 Riksdagen 1812.
Lagens föreskrift, utan äfven till hvad grad de äga en större förtjenst än den af uppfyllda skyldigheter: en granskning, som efter hvad jag kan inse Grundlagen ej åsyftat.
Kanske skulle de finnas, som ansågo ett sådant kallande af allmänna uppmärksamheten till vissa personer och handlingar och den deraf följande jemförelse såsom ett indirecte ogillande af andras förhållande eller som ett förringande af andras förtjenst.
Jag vågar ej påstå, att denna följd deraf skulle böra dragas, icke heller uppehålla Utskottet med betraktande af de olägenheter, som deraf kunde följa, om så vore.
Jag tror mig endast böra anmärka, att denna slags granskning möjligen kunde i framtiden leda till personella afseenden, främmande för Utskottets ändamål, samt till stridigheter, vidlyftighet och tidsförlust, hvilka alltid böra undvikas, då det kan ske utan öfverträdelse af bestämda föreskrifter.
Härmed förenade sig Biskopparne Doctor Tingstadius och Doctor Faxe.
Herr Kammarherren Silverstolpe var af samma tanka som Herr Öfver-Intendenten Edel cranz i anseende till de betänkliga följder, som genom Utskottets ifrågavarande yttrande skulle kunna i framtiden äga rum, men förklarade sig icke kunna med Herr Öfver-Intendenten i afseende å prsemisserne i dess dictamen förena.
Herr Lagman Sandberg instämde till alla delar uti hvad Herr Öfver-Intendenten Edelcrantz anfört.
Det kan vara möjligt, att erkänslan för en så förtjent Embetsman som f. d. Stats-Secreteraren Järta fört oss längre, än vid ett närmare eftersinnande det egentligen tillhört Utskottets omdöme, hvarför ock jag till Utskottets Pluralité öfverlemnar att afgöra, hvad afseende förslaget om ett offentligt uttryck af Utskottets gillande af Herr StatsSecreteraren Järtas förhållande, hvilket utlåtande i anseende till följderne synes betänkeligt, må förtjena, men jag håller före, att det blifver det i mindre mon, om man uti den decharge, som genom Utskottets till Riksens Ständer afgående Skrifvelse meddelas Stats-Rådet och Föredraganden, med anförande deraf, att uti ifrågavarande mål, såsom Stats-Secreteraren Järta trott sig kunna förutse, funnits någon anledning till uppmärksamhet, man skulle kunna utan att dermed förnärma Stats-Rådet Bilaga C till Mern.
N:o 2. 263 låta inflyta att Utskottet gillade den skicklighet och det nit, hvarmed Stats-Secreteraren sökt sammanställa Riksens Ständers rätt med hvad då varande omständigheter fordrade.
Herr Regerings-Rådet Hallenstjerna ansåg lika med Herr Grefven och Ordföranden, att om det vore förenligt med Regerings-Formen, att Utskottet efter granskningen af Protocollerne afgåfve ett yttrande till bifall för någon viss sak, förtjente den ifrågavarande det, och kunde jemte Stats-Rådet, som antagit och instämt i tillstyrkandet, Stats-Secréteraren Järta, hvilken uppgifvit och väl utredt förslaget, nämnas, hvarigenom Utskottet ägde tillfälle att offentligen erkänna hans förtjenst, utan att någon derigenom kunde anses förnärmad.
Herr Doctor Wijkman yttrade:
Ehuru lifligt kännande Herr Stats-Secreteraren Järtas värde och benägen att gifva honom ett förtjent loford, måste jag likväl förklara, hvad jag förut i ämnet anfört, på det sätt att det väl må i Constitutions-Utskottets Protocoll förblifva, men finner vid närmare eftersinnande af flere skäl lika med Herr Öfver-Intendenten Edelcrantz, att det icke är lämpligt, att Utskottet meddelar utlåtande öfver en viss person eller handling.
Härmed förenade sig Doctorerne Agrell och Wåhlin.
Herr Borgmästaren Norström trodde, att i händelse fråga är om sättet, huru Utskottets yttrande borde stiliseras, kunde sådant bäst afgöras, då den afgående Expeditionen justeras.
Herr Baron Adlerberg ansåg den Instruction för Utskottet, som igenfinnes i 29 § Riksdags-Ordningen, böra på det noggrannaste följas och med afseende derå förenade sig med de Herrar, som funnit något särskildt utlåtande till Riksens Ständer rörande f. d. Stats-Secreteraren Järta icke tillkomma Utskottet, Herr Grefven och Ordföranden, som ej ville bestrida, att betänkligheterne rörande ifrågavarande utlåtande hade en omisskännelig vigt, framstälde följande Proposition : Finner Constitutions-Utskottet, att något särskildt utlåtande rörande f. d. Stats-Secreteraren Järtas äfvensom Stats-Rådets förhållande i frågan om det mindre Creditivets och de besparda medlens lyftande till bestridande af kostnaderne till Krigets utförande emot
Eng - 264 Riksdagen 1812. land icke må i Utskottets Allmänna Berättelse till Ständerne införas utan endast i Protocollet upptagas?
Hvilken Proposition med enhälligt
Herr Kammarherren Silverstolpe utbad sig, under befarande att ej hafva nog tydligt uttryckt sin ofvan intagna mening, att få förklara densamma sålunda, att han för sin del icke funne, att något särskildt utlåtande till Riksens Ständer angående Herr Stats-Secreteraren Järtas eller Stats-Rådets förhållande vore inconstitutionelt, utan ansåge detsamma blott i afseende på sådana utlåtandens möjliga följder i framtiden endast böra stadna inom Constitutions-Utskottets Protocoll. Herr Doctor Wijkman erinrade, att i ingen händelse något utdrag af förra dagens Protocoll får göras utan tillika med denna dagens, såsom egande med hvarandra ett oskiljaktigt sammanhang.
Bilaga D till Mom.
Ständers Constitutions-Utskott den 22 Maji 1812.
Sedan anmäldt blifvit, att läsningen af de från HofCanzleren meddelade Protocoll öfver Krigs-Ärender vore fulländad, frågade Herr Grefven och Ordföranden, om Utskottet vid dem haft något att anmärka.
Svarades
Men för att låta Utskottets Plenum dela sin egen tillfredsställelse öfver H. K. H. Kron-Prinsens visa och nådiga åtgärder anhöll 3:dje Divisionen, att Protocollen för den 15 October och 17 December 1811 nu måtte få uppläsas, hvilket bifölls och verkstäldes.
Bilaga E till Mein. N:o 2. 265 Bilaga E till Mern.
Ständers Constitutions-Utskott den 4 Junii 1812.
Sedan den Fördelning af Utskottet, som haft sig uppdraget att granska Stats-Rådets Protocoll öfver Ecclesiastique Arender, anmält, att läsningen af desse Protocoll nu vore slutad, framstälde Herr Grefven och Ordföranden den frågan, om vid nämnde Protocoll anledning till någon anmärkning förefallit och, då härtill svarades Nej, beslöts, att Ecclesiastique-Expeditionens Protocoll skulle till Stats-Secreteraren återlemnas.
Herr Regerings-Rådet Hallenstjerna yttrade, att inbindningen vid läsningen af dessa Protocoll endast varit besvärlig, och Herr Assessor Arosenius anmälte, att ehuru han ej ville bestrida Kongl. Maj:ts höga rättighet och StatsSecreterarens behörighet att på Kongl. Maj:ts
Nådiga befallning disponera öfver de i Upsala Bibliothek förvarade Manuscripter, kunde Assessorn dock ej annat än beklaga en förlust, som denna dyrbara samling lidit genom den tillåtelse Polske Adelsmannen Bjernachi erhållit att derifrån bortföra en mängd Polska Historien angående Handlingar, och anhöll Assessorn, det i Protocollet hlefve intagen dess önskan, att bemälte Bjernachi måtte af vederbörande undfå erinran om fullgörande af det vilkor, som vid öfverlemnandet af nämnde Handskrifter blifvit fästadt, att i utbyte mot dem honom skänkte lemna andra Handlingar af vigt för vårt eget Fäderneslands Historia.
Herr Grefven och Ordföranden tillkännagaf, att Protocollen öfver General-Auditeurs-Ärender på Justitise-Fördelningen äfven nu voro slutade, utan att någon anmärkning dervid blifvit gjord.
Herr Friherre Adlerberg omnämnde endast, såsom mindre enligt med formen, att Protocollet öfver GeneralAuditeurs-Ärender för den 13 Febr. 1812, hållet af Protocolls-Secreteraren Bergensköld, vore försedt med Konungens höga underskrift, utan att någon af StatsRåden detsamma undertecknat, och 12 266 Riksdagen 1812.
Herr Doctor Falk, att ett annat Protocoll öfver samma Ärender för den 24 Jan. 1811 ej i de närmast derefter följande blifvit antecknadt hafva undergått justering.
Ständers Constitutions-Utskott den 17 Junii 1812.
Uppå af Herr Grefven och Ordföranden framstäld fråga, om vid de nu till slut läste Protocoll öfver JustitimÄrender någon anmärkning blifvit gjord, svarades dertill Nej. Hvarefter Herr Grefven och Ordföranden gjorde Proposition:
Att sedan Utskottet fullgjort den pligt, detsamma af Regeringslagarne i afseende på de i StatsRådet förde Protocoll varit ålagd, Utskottet uti skrifvelse ' till Riksens Ständer, under öfverlemnande af sin vördsamma förklaring, att det ej finnes någon anledning till anmärkning emot Stats-Rådets Ledamöter, Föredragande eller Konungens Rådgifvare i Commando-mål, anmäler, att det sålunda förrättat den granskning, som enligt 76 § Riksdags-Ordningen och 11 § i den af Riksens Stän• der stadfäste Ansvarighets-Lag för Stats-Rådets Ledamöter, Föredragande och Konungens Rådgifvare i Commando-mål frikallar bemälte Höga Embetsmän från all ansvarighet för deras Embetes utöfning intill den dag, då närvarande Riksdag tagit sin början; hvilken enhälligt bifölls, och skulle expeditionen i enlighet dermed uppsättas.
Memorial Nio 3. 267 N:0 3.
Memorial med förslag till ny redaction af Tryckfrihets-Lagen.
Med anledning, så väl af de af förra Constitutions-Utskottet aflemnade förslag till förändringar uti Tryckfrihets-Lagen som af de, hvilka i Konungens vid denna Riksdag aflåtna Nådiga Proposition innehållas, samt de uti de respective Riks-Stånden gjorde anmärkningar, får Constitutions-Utskottet härmedelst sitt förnyade förslag till Riksens Högloflige Ständers pröfning vördsammeligen öfverlemna.
Då skälen och anledningarne till de nu föreslagne stadganden och förändringar hufvudsakeligen igenfinnas, dels uti förenämnde Konungens Nådiga Proposition, dels uti Constitutions-Utskottets vid förlidne Urtima Riksdag afgifne Betänkande samt de resp.
Riks-Ståndens anmärkningar, återstår endast för närvarande Constitutions-Utskott att till undvikande af ett onödigt upprepande desamma sig härmedelst åberopa och att tillägga att, då Utskottet funnit det de stadganden, hvilka äro ärnade att bestämma skillnaden imellan Tryckfrihetens rätta bruk och dess missbruk samt beskaffenheten af inseendet och bevaknings-anstalterna dervid, kunna beqvämligen skiljas ifrån sjelfva Rättegångs-sättet, har Utskottet, hos hvil - 268 Riksdagen 1812. ket de mest skiljaktiga meningar i afseende på detta sednare uppstått, trott sig böra förslaget dertill uti ett särskildt Betänkande afgifva och får derföre, då i det närvarande upptagas alla de uti de fyra första §§ af Tryckfrihets-Förordningen innefattade och af Utskottet godkände stadganden, uti ett särskildt härhos följande Betänkande öfverlemna dem, hvilka höra till den 5 § af Tryckfrihets-Förordningen, och hvilka endast uppå sjelfva Rättegångssättet och formen af undersökningen deraf hafva afseende.
Orebro den 20 Junii 1812.
På Constitutions-Utskottets vägnar A. G. Mörner. J. A. Tingstadius.
Joli. P. Sandberg.
Anders And-.son Aberg. G. A. Silverstolpe.
Härmed följa 21 bilagor (A—U).
Att, som uti den af Oss, under den 6 Junii 1809 antagne, och af Konung och Ständer faststälde Regerings-Form, Tryckfriheten blifvit Svenska Folket tillerkänd, förmedelst det stadgande i berörde Grundlags 86 §: att med Tryckfrihet hör förstås hvarje Svensk mans rättighet att, utan några af den offentliga Magten i förväg lagde, af Tryckfrihets-Lagen ej föreskrifne, hinder, utgifva Skrifter; att Bilaga A till Mern.
269 sedermera inför laglig
Domstol kunna tilltalas för deras innehåll och att icke, i annat fall, kunna derföre straffas, än om detta innehåll strider emot tydlig
Lag, gifven att bevara allmänt lugn, utan att återhålla allmän upplysning; alltså och med hänsigt till de sålunda föreskrifne ändamål, håfve Wi härmed velat förklara hvar och en fritt och öppet att, med iakttagande af de föreskrifter mot Tryckfrihetens missbruk, hvilka här nedanföre, i öfverensstämmelse med Rikets Allmänna Lag, skola uttryckligen stadgas, i afseende på Statens invärtes lugn och utvärtes säkerhet, samt det Högsta Väsendets, Öfverketens, den enskilde Medborgarens och Sedernas dermed förknippade helgd, sina tankar uttrycka och meddela i alla ämnen, i hvad skrifart som hälst, och ehvad föremålet skulle vara, detta Rike enskildt, eller främmande Länder, ett närvarande tidehvarf eller de förflutne, lefvande personer eller aflidne.
Till följd häraf, och jemte det Wi härmed förpligte alla dem, på hvilka en laglig pröfning af förbrytelser i allmänt tryck ankomma kan, att vara den oskyldiges lagliga värn och beskydd, håfve Wi, till Tryckfrihetens försäkrande på ett sätt, förenligt med ett Borgerligt samhälles och hvarje Medborgares rättmätiga fordringar, velat stadga och förordna följande: § b l:o Alla förut gällande Lagar, Stadganden och föreskrifter, i afseeende på Tryckfriheten eller Bokhandeln, vare härmed upphäfne, och, såsom en följd häraf, äfven alla hittills gifna särskildta Förbud emot utgifvandet af vissa Böcker, Skrifter och Handlingar; skolandes dessa ej kunna åtalas annorlunda, än denna Tryckfrihets-Lag bjuder.
Under ordet Skrift, som i denna Lag nyttjas, skall förstås allt, hvad genom tryck under Allmänhetens ögon lagges.
Med Periodisk Skrift förstås en sådan, som i nummerföljd eller på bestämda tider utgifves. 2:o Någon tryckningen föregående granskning af Skrift, eller något förbud emot tryckning deraf, skall ej äga rum.
Ej skall någon Skrift kunna, före dess utgifvande, Boktryckare, Utgifvare eller Författare affordras, ej heller något för tryckningen eller utgifningen Underligt 270 Riksdagen 1812. inseende öfver Boktryckerier, eller Författare och Utgifvare, vara tillåtit; Läroverken dock deras förra rättighet förbehållen, att öfverse och gilla sådane Afhaudlingar, som skola på deras Lärosalar offentligen försvaras. 3:o Inga Privilegier på Skrifters utgifvande, af hvad form och beskaffenhet de vara må, skola hädanefter behöfvas, utan vare för hvarje Författare eller Förläggare, thy förutan, Utgifnings-rätten af trycket fri, andras redan erhållna uteslutande rätt dock oförkränkt.
På obestämd tid, redan förunnad, gälle endast för dens lifstid, som den erhållit.
Privilegier på Skrifters utgifvande, förlänte till Allmänna Inrättningars understöd, äge ej kraft för längre tid än tjugu år, räknade från denna Lags datum, Kongl. Maj:t dock obetagit att dem, hvarje gång, på högst tjugu år förnya. 4:o Utgifvare af Dagblad eller Periodiska Skrifter anmäle sig, jemte Titeln och Tryckningsorten, hos HofCanzleren, som äger att, så vida Sökanden ej för nesligt brott blifvit dömd, eller förklarad ovärdig föra andras talan, meddela bevis, att intet hinder emot Skriftens utgifvande förekommer. 5:o Privilegier å Boktryckeri skola ej erfordras, utan stånde hvar och en fritt att, utan hinder af någon särskild Författning, äldre Privilegier eller något Boktryckeri-Reglemente, samt utan att vara underkastad någon Skråordning, anlägga sådana Tryckerier, af hvad beskaffenhet eller vidd honom tjenligt synes, uti Stad eller inom ett afstånd derifrån af högst en half mil.
Då ett Boktryckeri sålunda utom Stad anlägges, skola, i alla mål, som Boktryckningen röra, Boktryckare, Arbetare i Tryckeriet, samt der tryckte Skrifters Författare och Utgifvare lyda under Stadens Rätt.
Den ett nytt Boktryckeri inrättar, åligger att sist 30 dagar, innan någon Skrift derifrån utgifves, så väl hos Magistraten i den Stad, hvaruti Boktryckeriet anlägges, eller under hvars domsrätt han såsom Boktryckare skall lyda, som ock hos den Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, under hvars styrelse eller Embetes tillsyn Staden hörer, skriftligen tillkännagifva, att och hvarest han Boktryckeri anlagt.
Uraktlåter någon det, plikte han 100 R:dr, och varde hans förbrytelse i allmänna Tidningarne kungjord.
Utgifves från ett på nu föreskrifne sätt icke behörigen Bilaga A till Mern.
N:o 3. 271 anmäldt Tryckeri någon brottslig Skrift, vare den olaglige Boktryckaren, jemte Författaren, underkastad lika straff och ansvar för Skriftens innehåll och skrifart och håfve sitt Boktryckeri till åklagaren förverkat.
Sedan anläggningen af ett Boktryckeri blifvit till Konungens Befallningshafvande anmäldt, åligge det honom genast, eller med först afgående post, derom underrätta HofCanzleren. ö:o Författare vare ej skyldig att å tryckt Skrift låta sitt namn utsättas.
Ehvad han okänd vara vill eller ej, åligge honom att tillställa Boktryckaren en förseglad sedel, innehållande hans namn och hemvist, med påskrifvet betyg om dessa uppgifters riktighet, af 2:ne på orten väl kände, inom Sverige boende, Svenske Medborgare, hvilka åligge Författare-ansvar, i händelse Skriften inom laga tid åtalas skulle, och Författarens namn och hemvist befunnes oriktigt uppgifne, eller i sedeln saknades, eller ock Författaren, utan laga förfall, från svaromålet utehlefve.
Röjer Boktryckare Författares namn och hemvist, då sådant honom ej af Domaren lagligen ålagdt är, höte 200 R:dr, och varde hans brott kungjordt i allmänna Tidningarne. 7:o