Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bidrag iinmade jag lof17a från tvenne friuitinanierspennoï (din och min) sbsom per- manenta medarbetare och dessiitom ~ i l l e jag försöka skaffa extra bidrag.
Nåväl, hvad säger vill d / i om mina iijerfva planer.
mina vidtsväfvande fantasier ?&gt; " Först iiihngrr, hr senare iiieddel~de mig fattarinnan.
Sophie, att Iion var för-
n Detta var uppslaget till Tidskrift för hemmet P.
Huru detta ä~nne sedan monopoliserade vår korrespondans, h11ri1 pianer uppgjordes och förkastades, huru svårigheter upptornade sig och nästan bortskymde mhlet, bvartill vi strafvade, huru hela förslaget för en tid iippgafs, emedan vi blefvo förekomna af en annan pi~blikation, som dock visade sig af efemer karakter, huni vi åter iipptogo det, huru vi därför förmådde intressera vhra närniaste, så att de till och med ägnade det sin medver- kan, ehi~ru de i förstone skalrat p&amp; hufvidet d&amp;&amp;t, huru v;.
lyckades genom sliriftväxling i alla vgderstreck samla ett tusental preiiurneranter, .utan att redaktrisernas anonymitet röjdes, - allt detta kan endast i korthet antydas.
En af Sophies käraste ungdomsdrömmar hade varit att en gång kunna utgifva en tidslzrift för goda öfi.ei.sattningar, P dar möjligen ett och annat sjalfständigt stycke heniiigen kunde in- sriiugglas.
Hånet öfver en livinlig, litterär verksamhet och fruktan för spenlriniiet blåstrumpa^ nar dock ännu sk förhärskande, att hon aldrig vågade att för någon utom den allra närmaste liretsen yppa sådana tankarr.
Men i den mån hon lyckades befria sig från de konventionella spindeltrådar, som omsnärjt lleniies ande, axt te hennes mod och s,j alfförtroende, och den tidskrift, till hvilken hon m6 utlcastat planen, afs ' åg ~) kvin~~ails höj ande i moraliskt, i1itellektue1.t och socialt hänseende B, sasom.
det hette i dess program.
Första &amp; rg&amp;ngen af B Tidskrift för 11.emmet r utkom zkonymt under loppet af år IS59 och fylldes helt och 11hllet af redak- triserna själfva.
Som båda voro utomordentligt räddtt ' för offent- ligheten, var det denna anonymitet, som gaf dem mod att oför- stalldt uttala tankar, &amp; sikter och önsl~ern&amp;l, hvilka de visst ej annars vggat frandägga ini ör allmänheten.
b e t gjorde dein ock stort nöje, att, okanda af världen, iq~pfånga loford, som uttalades om tidskriften, eller att i mjugg skratta åt aniniirk- ningar och kritilier, ställda till dem själfva,, utan att lrland~a- ren anade deras identitet. '
Litteratiirhlad för damer, livars prograni var uppgjordt efter samim gammaldags.
tm-flign.
recept, som fordom ansf~igs lnmpligt för .tillfredsst %l- landet af kviuiians intellektuela behof.
Att detta dock ej passade för de krsf, som redou nu Börjat vakna: hos lieune, visade sig diirraf, att clen upp- hörde med 6: te iliimret.
Sophie ägnade sig nu med lif och sjal å t arbetet for tid- skriften, hvilket hon betraktade som sitt lefhadsmål, och allt under det hon vinnlade sig om dess bestånd oeh framgång, vann hon själf i kraft och sjalftillit.
Hennes synkrets vidgades, hennes åsikter erhöllo mera sj alfsttindighet och fasthet, och den nya verksamheten tillf ?edsställde de kraf, som länge blifvit undertryckta.
E n resa, som Sophie 1861 i min mans och mitt sällskap företog till delar af Tyskland, Frai~krike, England, Skottland och Irland blef äfven af ganska stor betydelse för hennes ut- veckling, och hon hemfarde från den väckelser och intryck, som sedermera omsattes i handling.
Denna resa fick en helt annan karakter än den föregei- ende, t y under det gemensamma arbetet i tidskriften hade vi fått.
allvarligare och mer djupghende intressen, och vi önskade nu i utlandet studera de hågor, som s&amp; mycket sysselsatte v h a tankar och pennor.
I Tyskland var den s. k. k v h o f i å - gan s&amp; godt som okänd, om ock äfven där en och annan en- staka röst hade höjt sig att förorda kvinnans rätt till grund- ligare kunskaper och utvidgad verkningskrets.
E n stidaii hade vi upptäckt i Luise Buchner, som i sitt arbete » Die Frauen und ihr Berufs uttalat sig i nämnda syfte.
Vi ville darför uppsöka förfat$minnan under vårt vistande i Darmstadt, men hade ej lyckan att finna henne i staden.
I Frankrike var än mindre att hemta för vårt ändamålj.
t y fanns där någon kvinnoemancipation, så tillhurde den sna- rare den missriktning däraf, hvilken af Fredrika Bremer be- nämndes » den falska,.
Rikt begiIfiade kvinnor, med öga och hjärta öppna för samhällets brister och daraf härflytande li- danden, hade visserligen äfven där g f i i t upphof till välgören- hets- och uppfostringsanstalier, sasom t. ex. m: me Xarie Pape- Carg entier8, känd genom sina Salles d ' asile r (smkbarnsskolor för fattiga barn), men nagot samarbete för höjandet af kvin- nans ställning existerade ej.
Helt annorlunda var förhållandet i England.
Genom den förtj änstfulla tidskriften english Woman ' s Journab, som af oss ifrigt studerades, kände vi, att en M i g rörelse dä.r phgick af " En uppsats af Esselde » Tidskrift för hemmets.
med denna öfverskrift förekommer i 5: te Arg.
med ändamål att höja och förbättra kvinnans ställning, kanske särsl$.dt med afseende på att förskaffa henne ett inbringande arbete.
I London uppsökte ~i ockss % de båda.
redaktriserna för nämnda tidskrift, +ss Bessie.
Rayner Parkes och miss.
Emily Paithfiill; den senare var.
dessutom föreståndarinna, för ett bok- tryckeri.
med uteslutande k~inliga sättare, det första i sitt slag i England.
P&amp; grund af deras anvisningar togo vi känne- dom om åtskilligt a f .det, som blifvit gjordt af 2 the Society for promoting the employment af Women., för att underlätta kvinnors bemödanden att erliålla ' arbetsförtjänst.
Däribland hkgkommer jag upprättandet af ett, Register.
för att sam-.
manföra arbetssökande och arbetsgifvare, Needle Women ' s Home, med uppgift att bereda hem och tillfälle till arbetsförtjänst å t sömmerskor, och Law-Copying Office (renskrifningsb yrå).
Vi besökte äfven ett nyligen inrättadt Ladies ' Reading-Room (läsrum för damer).
Alla dessa anstalter buro dock vittne om, att de befnnno sig i första stadiet &amp; f sin tillvaro och i ganska anspr&amp;kslösa villkor.
De nämnda damerna uppmanade oss lifligt att ej far- summa ett möte af den s. k.
%National Association for the promotion of social Science *, som i medlet af Augusti skulle äga rum i Dublin; och där äfven de ämnade komma tillstädes.
S&amp; mycket hellre fö1; jde vi denna anvisning, som därtill enclnst behöfdes en liten omkastning i vår resplan, och vi intraffade.
följaktligen i Dublin till kongressens öppnande.
Vi bevistade densamma under särdeles gynnsamma - förhållanden, i anled- ning af en introduktion som vi ' medfört till den framstaende läkaren och arkeologen, d: r, sedermera sir William V i l d e och hans beg&amp;fva; de maka, livilken under pseudonymen r ~ ~ e r a n z a.
uppträdt såsom skaldinna och hvnrs sånger särsliildt äro an- märkningsvärda ' genom den glödande patriotism, som genomgår dem.
I deras gästfria hem fingo vi också tillfälle a t t göra bekantskap med många af de utmärkta.
personligheter, som närvoro vid kongressen.
Det var för oss en ' alldeles ny erfarenhet att åhora de föredrag och diskussioner, som förekommo vid de särskilda sektionerna af kongressen, hvilken hade till president den 83- årige lord Brougham.
Särskildt var det en ovanlig företeelse ' att se damer uppträda inför en samling af flera hundra per- soner, hålla föredrag, och deltaga med herrarne i diskussioner, l
om samhällsviktiga fdgor.
Därtill kom, att de kvinnor, som shlunda hade mod att bryta med gamla fördomar, likval bibe- hö110 sin kvinliga blygsamhet och värdighet, under det de lade i dagen god sakkännedom och klar uppfattning samt dews framställning iitmarlrte sig för klarhet och bidande bevisning.
Man kan lätt första, a t t alit detta gaf oss beliriiftelse på den &amp; sikt, T?
redan bildat oss om hos kvinnaii slumrande krafter, hvilka endast väntade p&amp; sitt » sesam.
öppna dig!, för a t t gara sig gällande.
E n manlig referent af ni6tets fijrliandlingar sgger härom: s den stora slrickligliet och fyndighet, livanneci t. ex. miss Carpenter, misi Parkes och miss Tnining q p t o g o och besvarade gjorda invändningar emot deras fiainstallda hsikter, skulle hafva gjort heder ht mingeii vid parlamentariska öf- ningar van talare s.
I sitt hälsnin.gsta1 till kongressen hade ockstt lord Broug- ham yttrat, a t t d e t var ett af de vackraste tecknen p&amp; civili- sationens makt a t t omskapa gamla föril (lïade förhhllaiiden, att kvinnans både ratt och plikt a t t deltaga i det sociala arbetet för inre samhällsreformer Iilifi~it af den a l h 8 m a meniiigeii &amp; t erkändas.
Ord, sadana som dessa?
giifio en kraftig imp~~lla vart arbete för den nppgift vi förelagt oss och starkte r i r t mod a t t fortgå på den redan inslagna banan.
Uppfriskade till sinnet 0c.h riktade med en Iiel del nya ideer a t t bearbeta, återgingo I+ med mer lif och lust än 11 % gonsin till arbetet för tidskriften.
S. L-d sager sjiilf härom: SNU fwst hade jag funnit en verksamhet.
som tog ~uina basta krafter i anspråk, och, retande mig arbeta med min moder ..: gillande och i samklang med min virn, kände jag mig lycklig såsom aldrig förr.
Denna lycka hlef a1111~ rikare, (K jag hade glädjen a t t komma i nära beröring iiiecl Fredrika Breiner, ocbh a f ' umgänget med henne fick jag eemttaga intryck.
som skola följa mig genom W e t.
Afilen niigra unga, intelligenta flickor h a h a slutit sig till mig, och det inflytande jag utöffar på deni bidrager ock till min lycka.
s Men under det ticiskriften sökte uppfostra kviiinan och uppmuntra henne, att, bortläggande (len passira roll i nam- hället, som länge varit hennes, till medniänniskors biista och ' för alhannyttiga värf använda de krifter, som ej togos i an- sprhk för närmare plikter, kände Sopliie sig allt allrarligare ma-nad a t t sjalf deltaga i ett sildant arbete.
Första yttringen
däraf var stiftandet af Sö9zdags- och aftonskolor .för arbets7cZnssens döttrar (1862).
Hon motiverar själf dessas tillkomst i de vackra.
orden: ratt bryta en ny väg mellan öfverfiödets och armodets döttrar och bringa dem att lära känna, tjäna och älska hvtrr- andra, se där den tanke, som ligger till grund för dessa skolor)), hvilka förekomma i en uppsats i 8: de årg.
Hennes förmåga att intressera.
andra för sina ideer och frammana diigliga med- arbeterskor.
visade sig redan nii, t y hon lyckades samla omkring sig en hel stab af unga,.
bildade fickor, hvilka med nit och ifver åtog0 sig lärarinnekallet i flere af ' Stockholms försam- lingar.
Vidare inrättades, för ' beredande af arbetsförtj änst å t bil.- dade kvinnor, By-692, för ~wzs7mif~zing och öfversuttning (1863), hvilken sed.
flere år kan sägas hafva en betryggad tillvaro.
Den lifliga uppmärksamliet, som fralnkallades i hela den civiliserade världen af M. Dunants broschyr .Un souvenir de Solferino »: torde äniin vara i friskt niinne.
Reslirifningen på de gräsligheter, slagfältet företer efter en batalj, föranledde, som inan vet, samnian~allandet af den första internationella sj ~~kvårdskongresse~~ i Genkve (1863).
D: r Sven Sköldberg, som deltog i dess förhancll.ingar, nfgaf diiröfver en redogörelse, hvil- ken lifligt anslog Sophie och föranledde henne att med den diidkraftiga ent~~siasni, som iitnlarkte henne, d % en ny ide fick insteg i hennes sinne, gifva form &amp; t tanken att bilda en sjuk- vårdsfbrening i Sverige.
I ett referat af d: r Sköldbergs berät- telse, som %terfinnes i tidskriftens 6: te häfte, uttalar hon så- l ~ ~ i i d sin a åsikt och sina önskningar: F ö r vår del, ehuru varmt intresserade för ~enkverkon~ressens.
storartade förslag och öf- vertygade, att Sverige f~timcleles skall lc~mna ansluta sig där.
till, yrka vi dock ifrigt pa, att vi ej nia ' gå » öfver ån efter vattens, ej utom våra egna gränser uppsöka 1.iclanden o&amp; olyckor att afhjälpa, innan vi beslutit oss för att i första rninmet lin- dra dem, som mer än en gång hotat och i en kanske föga dägseii fraintid kiiniia drabba oss själfva, Hvad vi skulle vilja förorda ar därföre: l: o en på fosterländsk grund byggd frivillig sj~&amp;vårdsförening för vår egen arme och frivilliga va- penstyrka, 2: o ett knslntande af denna förening till den stora internationella B.
De första öfverläggningarnst i denna angelägenhet ägde rum 1864 i Sophies hem och Bevistades, iitom af tidskriftens, '.
begge redaktriser, af generalmajor Ridebeek och d: r O. Lem- chen.
31an kan således saga, att det vas t7iir första fiöet ned- lades till den filialafdelning för Sverige af den internationella förening, som under namn af %Röda Korsets nu fått en så be- tydlig utsträckning och åtnjuter så stors anseende.
Hon ifracle från början för kvinnans ande1 i sji~k \ ~Brdsföreningens verksani- het, och det var genom hennes bemedling, som fröken Emmy Rappe, Sveriges första teoretiskt och praktiskt utbildade sjuk- vårdarinna, sattes i tillfälle a t t i S: t Thomas Iiospital i London genom&amp; e11 undervisningskurs v i c l .the Sightingale Iiistitiitioii for Training of Nurses~ *.
Enligt af Sophie utkastad plan och under medverkan id åtskilliga för sa-ken intresserade personer, öppnadrs 1866 ett.
Läsrum för damer, h-dket (I&amp; endiist hade till aiidimiil a t t bereda äfven obemedlade kvinnor tillfälle att på lediga stnnder taga kännedom om företeelserna inom det litterära området.
Som den sökte tillhandahiilla sina läsarinnor goda utländska tidskrifter, af hvilka en del erhöllos till lhns, iittrj-&amp;tes iif ' eii af ~tskilliga herrar en önskan a t t 95, tilltriide till liisriimmet.
Detta beviljades shlund&amp;, a t t herrar och damer skulle f&amp; besfika det alternativt.
Men, som ett sådant förorclnancie snart visade sig ohållbart, togs steget u t och den nu betydligt iiDmdgade Lc %sesalongen står samtidigt öppen för bada könen.
Detta ge- nomdrefs likväl ej utan motst5nd fsån flera af styrelsens med- lemmar, bland dem Sophie, som frnktade, a t t det sålunda åt d a fritt b e d j ade tillträdet s k d l e kunna missbrukas.
, Under alla dessa å r n, säger S.
L-d., fortgick Tidskrift för hemmet, upptagande, så vidt utrymmet det inedgn.f?
alla tidens nya fr&amp;gor, som varit af djupare betydelse föi.
k~innitn, och medverkande i sin mån till deras lösning samt sarskildt arbetande p&amp; a t t bereda kvinnan för ett ratt b d af de nya rättigheter, som tillerlrändes henne %.
Såsom redan blifvit nämndt, lyckades iiet redaktriserna a t t bibehålla sin anonymitet under föruta och delvis äfven im- der andra årgången af Tidskrift för hemmet, hvilka bada lit- kommo på redaktionens eget förlag.
Det var first i den a n c h Brgången, uppsatserna blefvo signerade, men för att mystifiera " Se hlrom vidare 8: de arg.
T. f. H.
alhänheten varierades signaturerna.
Sophie begagnade sig, utom af pseudonymerna Essetde, h '.
L-d, A, S. '
äfven af Reader och.
t Småningom tillkommo dock flere verkliga och framstående medarbetare, bland dem Fredrika Bremer, Emnnd G a m a l, Tekla G ö s, L. Dietrichson, Fredrika Runeberg m. fl.
Åtskilligit andra.
insända bidrag härrörande från frinntimmerspennor, tarf- vade likväl betydlig omarbetning, hvilbet vanligen kom på min lott att verkställa.
Till den 3: dje arg.
erbjöd sig herr Adolf Bonnier att öf- vertap förlaget, men då de ekonomiska fördelarne ej visade sig motsvara förväntningen, öfverlät han det med den 4: de utan svårighet till d: r Esaias Edqvist i Upsala, dit tryckningen då förlades under de %ra år, han kvarstod såsom.
tidskriftens för- läggare.
Vi arbetade b&amp;da under denna tid troget och mången, gång rätt sträfsamt för att motsvara tidsliriftens syfte, ' men re- daktionsarbetet försvårades betydligt däraf.
att redaktriserna 1 7 0 ~ 0 så l %ngt åtskilda, särdeles under en tid, då järnvagskommn- nikation äiinu ej existerade mellan hnfvnd- och universitets- staden.
Detta blef &amp; n kännbarare, il&amp; meningsskilj aktigheter iippstodo., hvillcs.
endast k~mde f~rinedlas genom pennan, llagot, som alltid lätt frmkallar missförstånd.
Den skriftväxling, som följde däraf utgjorde, s&amp; .att saga,, les faux fraiss i redak- tionsarbetet, och yar både tidsödande samt mången gång mindre behaglig.
Till svårigheterna koin äfven den, att Soplzie,.
sedan en artikel redan var uppsatt på tryckeriet, önskade så många förändringar och tillägg däri, att ombrytning mhste ske, .hvi&amp;et väckte missnoje Iios v&amp;r gamle sättare, som d&amp; yttrade: %fröken tänker oni så måaga ghnger !D Då, enligt Sophies önskan, med 8: de.
h g.
tryckningssorten återflyttades till Stockholm och redaktionen själf öfvertog för- laget, anshg jag tillfället lämpligt att utträda ur redaktionen.
P&amp; enträgna böner, så väl af ~ o p h i e som af våra närmaste, förmåddes jag dock att sttång&amp; mitt beslut, och kvarstannade som medredalitris under de +v&amp; följande årgångarne.
Men, som de reda11 antydda.stötestenarne likväl ej kunde undanrödjas, lämnade jag med 9: de årgångens slut redaktionen för att endast kvarstå såsom tillfällig medarbetare.
Det förstås lätt, att ett, '
sådant steg äfven för mig kändes ganska @ ikostande, t y tid- skriften var ju ähen mila andes barn, och hade jag då anat min 1869 skedda flyttning till Stockholm, torde det ej Iiafva blifvit taget.
Så som förhåJlandena nu gestaltat sig, a n s Q jag, att Sophie, som fick den drygaste andelen af arhetet, ilfl-en borde äga bestämmanderätten.
Förändringen gick så q - c k e t l attart darigenom, a t t tillståndsbeviset for tidskriftens irtgifwmde, p i min bestamda begäran, uttagits endast i Sophies namn - jag hade liksom en förkänsla af, att hon.
slntligeii s l d l e bli den enbart styrande.
Ned 10: de arg.
inträdde den iitviilgning af tidslrrifteiis syfte, a t t den, som förut rarit tillägnad den ste) isIia hiiiiian.
hädanefter ville uppträda som målsman för nordens kvinnor.
Den sökte därför afben medverkan af norska och danska för- fattare för att dymedelst bättre kunna utsträcka sitt inflytande till brödralanderim.
Det är af ganska stort intresse a t t genom stiidiet af de tio första årgångame af 2 Tidskrift för hemmet!
), iakttaga.
1iiii.11 Sophies författarskap antog en allt bestämdare hillning och huru, i deii m&amp;n hon pröfvade sina krafter, hon blef medl-eten om sin öfverlägsenhet.
Den försynthet, den fruktan a t t skjuta öfver målet, som röjde sig i hennes tidigme nppsatser, rörande samhällsviktiga fi&amp;gor, veko mer och mer undan, och hon h m - stod småningom sasom fdcämpe fiir h ~ ~ a som d vid den tiden anshgs för den vidsträcktaste uppfattning af k~innails medbor- gerliga rätt och plikt.
Hvad hon a t t hörja med framställt si- som önsEem&amp;l, antog efter hand formen af berattigade anspriik, och hennes stil hyddades ej sällan af en fin, men skarp ironi, d&amp; hon drog i härnad mot hl-ad hon axsåg skom förhldrade förd0ma.r.
I de ledande artiklarne förfaktade Sophie med öfvertygel- sens hela värme och med god bevisföring kviniians ratt att deltaga i samhällsarbetet i min af ' krafter och förrniga.
Noii framhöll, haru på skilda områden, r h i n n a n behöfrer arbetet och arbetet behöfrer lt~innans och betonade h a e n förlust upp- sthr för samhället därigenom, att i brist på användning sk många goda krafter lämnas a t t furslöas och förrosts.
Ej blott.
a t t hon sjalf hade en silllspord rikedom p&amp; ideer, hvililka hon bladde i ord och afven ofta i handling, hvarje nytt uppslag till
vidgande af kvinnans verksamhetskrets eller rättigheter, erhöll i henne en talangfull och oförfärad målsman.
Hon var dock ej blind för de vådor, som .kulina uppstå genom en missriktad.
Irvinnoemancipation, genom den Lilrställighet könen emellan, som kan oskära den kvinliga renheten.
tiilde ej någon fläck, något lyte på ' d&amp; kvinnoideal, hon tänkt sig, och tog därför till valspråk redr rika Bremers yttrande: .det är den sanna e~nancipationen, som skall skydda oss för den falska ».
Ibland de uppsatser af S. L-d, som ådrogo sig en val- förtjai~t uppmärksamhet, voro de, som karakteriserade vissa fram- stående författare, mest genom väl valda och sanmanförda ut- drag af deras arbeten.
I dessa studier gjorde sig Sophies för- måga af kombinering och gr~~ppering väl gällande, och de kunde vara a t t rekommendera äfven å t var tids mera kritiska och br8dmogna ungdom såsom en instr~&amp;tiv och intressant läsning, ägnad att skärpa tanken och sofra omdömet.
Sålunda behand- lade hon Maca~~lay, Geijer, Pascal, Charlotte Bronte m. fl.
E n artikelserie, kallad, några tidsbilder från- 17: de år- .huiidradetr, där förf.
)) p % liäfdens och folksiigneiis grnnd vill teckna några historiskt kända kmakterer, grupperade kring en af den tidens märkvärdigaste kvinnor » (Margareta Asche- berg), visade stor talang äfven i den berättande genren.
Denna serie blef dock tyvärr alclrig fullboïclad.
Under den ofta återkom.innnde r~~briken, » Vår lektvm, länmade S.
L- d ailvisiiiilgar p % goda böcker.
Detta stundom i förening med utdrag ur de författares arbeten, på hvillia hon särskilclt ville fasta sina lasarinnors uppmä,rksainhet.
Å t biografien inrymdes i tidskriften en aktad plats.
Båda re~lalit~iserna vinnlade sig om a t t göra sinn Iiisarianor bekanta med kvinnor, som utmärkt sig i en eller annan riktning.
DB man, under spai~andet efter lämpliga subj ekter, träffade p&amp; scenslca livi~liior, hvilkas lifsgärning manade til.1 beundran, tack- samhet och efterföljd, kände man sig särskildt belåten.
Så ihågkom S. L-d, att lim i sin iingdom smman- träffat med ni&amp;larinnan.
Sophie Adlersparre, banbryterskan för kvi~inan.
på konstens oi~wåde, Iivilket hittills, på få unclantag när, varit en fridlyst helgedom för genus femininunz.
Tanken att teckna denna i mer an ett afseende franistående kviiiiias lif ocli sträfvanden, anslog Sopliie lifligt.
och för att erhålla
de materialier, som voro behöfliga, tillskref hon härom konst- närinnans bror, kommendör Axel Adlersparre.
Han blef genast tilltalad af Sophies förslag och intagen af hennes behagliga och originella brefstil, samt svarade pä ett tillmötesgående sätt och skickade en packe bref och dagboks - anteckningar.
Af detta rikliga material formade Sophie en helgjuten bild af den rikt utrustade konstnarimaiis inre och yttre lif, dänid åtlydande den uppmaning, som Atföljt siind- ningen: sanningen framför allt.
Hon skildrade sfiluiida ej blott den banbrytande mZdarinnans liainp mot de fördomar och hinder.
som mötte vid hvarje steg a.f hennes framträngande pH koiist- närsbanan, utan ock en kampaiide sj iils lehadssaga.
Hon teck- nade med fin uppfattning de m h g a öfvergangar, h~ilku.
af deii något öfi~ermodiga, på sin liraf t trotsande unga flickan, Iivars valspråk var: en Adterspar~e gör 71cnd h. Ci71, smiqningom danade en tkligt lidande k-rinna, en ödmjnk kristen, hvars käraste lefhadsmål uttalades i bönen: 8 Gode fader!
Låt mig blifva till något gagn för nian- niskorna!
Lat mig kunna draga dem till dig!, Biografien, som genomgh fyra häften i 5 t e ovli k t e Hr- gångarne, 1863-64, blef af djupt ingripande \ ibt fGr föifatts- rinnans fianitid.
Den beundran kommendör Adlersparre att Iiörja med fattat för den honom så kam, systerns Iiegiifraile l) iograf, ut \ - ecklades under &amp; rens lopp, sedan han nirrmare lart kanna lieme, till eu verklig kärlek för den adla och högsinnade kl&lt;iinaii.
Varm fosterla.ndsran som ha.n \ - ar, ifrare fiir sainhalls- reformer, mäktig af entusiasm för allt, som auslog lians im- pulsiva sinne, hänfördes han af att i S. L-d i mhiiga afsrni- den finna w sj alsfrande.
Den rilj ehaftige maiiiien, fi,r Iidken systerns valspråk ej heller torde hufra lyarit framiiiaude, 1yc- kades också slutligen att ööferniiina 8.
L -- ds tveka.~i att Lttgtgi sig nya, för henne hittills alldeles främmande plikter, ej blott sasom maka, utan af17en sisom moder i t feni lmm, li14lka A. ägde från ett fiegkende gifte.
Xeii haii fick m 1~uilsIi) r- vandt i Sophies eget hjärta, som Iiittills l-arit tiiiiiligm ~ I J P - rördt af kärlekeii, och afveii hon lärde im känna att kviiiiiiins skönaste lott dock ytterst bestbr i att iilska och alslias.
hiiier lig och ömsesidig tillgifvenhet och liögakt.uing, metlkiiiish för de stora uppgifter, - för hvilka makame Ii \ - m 119 sitt bill \ - er- ' '
kade, gjorde deras äktenskap ' rikt p&amp; lyclca och intressen, och det val.- den sn~ärtsainmaste pröf~iingen i S. L-ds lif, då, det 1879 upplöstes af döden.