Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» Bra! » hörde hon honom ropa, då han for förbi henne för att gripa fast i rorpinnen, och hon tyckte, att det lilla ordet gaf henne nerver af stål och muskler af järn.
Så blef allting ett virrvarr för henne och hela hen- nes medvetande var samladt i detta enda att pressa ned och öfvervinna seglet, som ville fånga vind och slita sig från henne.
Det hven och dånade öfver henne, och haglen smattrade som småsten mot snäckans bord- gångar.
Sjön jagade och hann dem, fastän snäckan tycktes flyga för sin enda vinge, focken.
Skur på skur slog in öfver relin- garna oeh sköljde hennes hufvud och rygg, och när hon vågade se bakut, mötte hon alltid lotsens blickar, som med ett underligt, blandadt uttryck af ångest, beundran och okufligt mod hvilade på benne.
Af fyrtor- net och fastlandet syntes ej en skymt — de voro nu alldeles ensamma — bortslitna i en rasande ursinnig hagelby från hela världen, kämpande tillsammans för räddning, beroende till det yttersta af hvarandra, som om de pröfvats tillsammans i hela sitt lif och aldrig vuxit upp och lefvat under skilda förhållan- den — han, den oförskräckte, simple sjöman- nen, oeh hon » med det förstörda nervsyste- met » och kanske lika mycket mod som han, blott det blefve pröfvadt.
Snäckan tog riktiga skutt öfver vattnet, som om hon för- stått, att det gällde hennes räddning att hinna undan dess väldiga makter, hvilka alla, alla utan en enda afvikning, sökte få kasta sig öfver henne, fylla henne, kväfva, krossa och slå henne i smulor för att sedan fara i väg med bitarne och vräka dem långt upp på någon klippig strand och skölja ner dem igen för att gång på gång göra om detsam- ma.
Men snäckan tycktes tröttna och den till det yttersta spända, skålformiga focken orkade icke slita henne med sig, ty fastän lotsen arbetade till det yttersta med öskaret, var hon nästan halffyld med vatten, som for i en tung massa fram och åter under tofterna och tvang henne till klumpiga vaggande rö- relser som en druckens — och flickan, som låg där på bottnen, genomvåt, kände huru sjö efter sjö slog öfver henne — men ännu friskade hagelskuren, ty denna evighet hade varat en- dast en kort stund, och vattnet i båten tyck- tes koka på sin yta.
(Forts.) Att imitera glasmålning.
Litet hvar af fduns läsarinnor h a r troligen sett och äfven önskat sig ett eller flere par af de vackra, nu så moderna jalusierna af imiterad glasmålning.
Som dessa dock ställa sig väl dyra cirka 10 ä 12 kr.
paret, så vore det kanske väb kommet att få veta, huru man själf, för jämförel " sevis ringa kostnad, på egen hand kan göra dylika.
De billigaste göras af s. k. kalkerduk, som kan köpas i hvarje färg- och pappershandel; den spännes på ramar med fötter så slätt som möjligt.
1 stället för kalkerduk, kan användas mattsli- pade glas, som visserligen äro något dyrare, men ock bättre.
Ramarne få lof att vara något olika för fast- sättning af duken eller glaset.
I förra fallet måste ramen göras dubbel, så att.
duken spännes på den ena delen, och den andra skrufvas fast så, att spikningen döljes.
I sednare fallet göres fals för glaset, hvarefter en list spikas eller skrufvas fast för att hålla glaset; hur detta lämpligast göres, förstår nog snickaren eller den, som gör ramarne.
Nu skrides till själfva målningen.
De färger, som användas, måste vara transpa- renta, d. v. s. genomskinliga, bäst äro sådana tubfärger, som artister använda.
Här följer förteckning på transparenta färger: Gula: Terra de Sienna, Gummi Gutta.
Röda: Karminlack, Caput mortuum, Krapplack.
Bruna: Kasselbrunt, Mumie, Van Dykbrunt, Bränd Terra de Sienna.
Blå färger: Berliner eller Pariserblått.
Gröna: Spanskt grönt Vert malakit, Grön lack.
Soart till konturering: Bensvart.
För att få färgerna att torka användes Zerotin, dock mycket litet; att förtunna dem ter- pentin och linoljefernissa.
Af ofvanstående färger behöfvas dock icke alla; om man så vill, kan en af hvar kulör vara nog.
Det är att märka: 1.
Glaset själf bildar den hvita färgen; vill man göra den matta ytan alldeles klar, användes damarlack, som är ganska vackert till schatteringar.
Ju tunnare färgerna hållas, j u ljusare blifva de; på så sätt kan erhållas en massa nyanser.
Målningen kan gå till på tvänne sätt, det för- sta för hand, det andra med så k. schabloner, d. ä. genomskurna papper, som läggas på glaset, hvarefter med en schablonpensel, doppad i litet färg, stötes eller borstas på papperet, då mönstret erhålles skarpt och vackert på glaset.
Det förra eller handmålningen har dock större värde.
Schabloner köpas färdiga i färghandeln, där penslar och färger äfven köpas.
Skall man måla för hand, kalkeras mönstret med s. k. blåpapper, som nog hvar och en kän- ner till, hvarefter man med fina hårpenslar läg- ger mönstret i olika färger, så omvexlande som möjligt.
Planscher med glasmålningar finnas i Tekniska skolans bibliotek i Stockholm, som är tillgängligt för alla gratis, söndagar 10 — 11, måndag, tors- dag ochfredag 7 — 9, samt lördag " • / £ 1 — / 3.
Vill man hafva annat än ornament i midtel- fältet och icke själf kan måla figurer elller blom- mor, finnas s. k. transportbilder, transparenta (ej med guld) i färghandeln i stort urval.
Dessa sät- tas fast på så sätt, att bilden bestrykes tunnt med damarlack, som får torka något; därefter lägges den på glaset och fasttryckes väl; baksidan fuk- tas med vatten, hvarefter man försiktigt kan af- draga papperet, då bilden stannar på glaset.
Dessa glasmålningar äro, om de ulföras nog- grant, utomordentligt vackra, starka och jämförel- sevis billiga samt lämpa sig väl till presenter.
Hela fönster kunna naturligtvis göras på samma sätt.
När glasen äro färdiga och torra, kan man, för att göra illusionen fullständig, i kanterna mellan mönstren, klistra smala remsor silfverpapper, .som imitera blyinfattningen.
1 2 Smånotiser från kvinnovärlden.
En framgångsrik lymfakur.
Den af alla våra läsarinnor kända, begåfvade unga sångerskan, fru Georgina Sommelius-Bottero, gästade, som vi godt minnas, förliden sommar och höst sitt fosterland.
Då hade dock sjukdomen lagt sin tunga hand på henne, och när den bistra nordanvintern stod för dörren, måste hon flytta till mildare klimat.
Hon reste jämte sin man direkt från Stockholm till San Eemo, där hon oförtöfvadt begynte under- kasta sig den Kochska läkemetoden.
Enligt hvad hon nu själf skrifvit i bref hit, lär hon befinna sig synnerligen väl efter denna behandling.
Hon erhåller dagligen injektioner och känner sig hvarje gång allt bättre däraf.
Frikostig gifvarinna.
Den i Nyköping ny- ligen aflidna enkefru friherrinnan Zafira Westring, född Löwen, har i sitt testamente anslagit 12,000 kr.
till en fond, benämnd » Löwenska grundfonden ».
Från denna fond komma årligen att utgå 6 pensioner å 100 kr.
hvardera till behöfvande enkor eller döttrar efter tjänstemän eller andra ståndspersoner, som till- hört Nyköpings län.
Runtuna sockens fattigkassa har genom samma testamente erhållit 3,000 kr.
De Jiögre flickskolorna äro föremål för sär- skild uppmärksamhet i årets statsverksproposition.
I en utförlig historik redogöres för statens ställ- ning till dessa skolor alltifrån 1862, då de först er- höllo understöd af allmänna medel.
1885 års komité för undersökning af tillståndet vid dessa bildnings- anstalter afgaf redan i början af 1F88 sitt betänkan- de, hvilket innehöll ganska viktiga reformförslag.
De myndigheter, som haft att yttra sig öfver komi- téns betänkande, ha emellertid gjort en mängd an- märkningar mot de framlagda förslagen, och med an- ledning däraf vill ecklesiastikministern ej nu fram- lägga något förslag till definitivt ordnande af den högre kvinliga undervisningen, ehuru behofvet af ett sådant synes trängande.
För att ej bereda ytterligare svårigheter för frågans slutliga lösning är det emellertid nödvändigt, att något göres för att hjälpa de högre flickskolorna i dessa ekonomiska trångmål.
Och i detta syfte be- gäres i statsverkspropositionen, att anslaget till dessa skolor höjes från 70,000 till 100,000.
Kvinnorna i skolråden.
Sedan i Helsing- borgs skolråd nyvalda grefvinnan Amelie Cederström afsagt sig detta uppdrag, är Piteå det enda samhälle, som har två kvinliga ledamöter i skorådet, enär se- naste kyrkostämma där invalde till ledamot af skol- rådet fru Emma Hultgren och till hennes suppleant fru Emma Engman.
Hyllade lärarinnor.
Katarina församlings lärare- och lärarinnekår hade den 16 dennes i källaren Pelikans festvåning anordnat en anslående fest för lärarinnan fröken Sigrid Strandberg och in- struktrisen i kvinlig slöjd fru Edla Gustafsson, hvilka båda då tillhört lärarekåren vid församlingens skola i 25 år.
Förste läraren d:r B. Hanseli utbragte skålen för jubilarerna, till hvilka äfven lämpliga verser hade skrifvits, oeh som i öfrigt hyllades rikligt med blommor.
Fjärde symfonikonserten gafs i lör- dags och torde kunna anses som den hittills för- nämsta under spelåret.
Programmet var synnerligen värdefullt och utförandet under hr Nerudas ledning i allmänhet förträffligt.
Programmet inleddes med N. W. Gades berömda c-moll-symfoni som en skyl- dig minnesgärd åt den nyligen bortgångne framstå- ende tonsättaren samt afslutades med ytterligare en symfoni — b-dur — af Beethoven.
Erhöllo båda dessa ett synnerligen godt utförande, så gäller detta i ännu högre grad om Haydns kända tema med variationer ur den s. k. kejsarkvartetten.
Det entusiastiska bi- fallet efter detta nummer innebar tydligen en begä- ran om ett omtagande af stycket — något som dock ej egde rum.
En fullkomlig nyhet på programmet och tillika en synnerligen intressant sådan var hr Tor Aulins konsert (a-moll) för viofin och orkester, där violinstämman rent af på ett mästerligt sätt utfördes af den unge tonsättaren själf.
H r A. har genom detta verk dokumenterat sig ej blott som en framstående virtuos, utan " ock som en mycket lof- vande tonsättare.
Om ock den nu utförda violin- konserten företer en och annan reminiscens, så liar den dock på samma gång att uppvisa så mycket i
själfständigt beträffande såväl uppfinning och motiv som behandling och utförande, att man har rätt att i hr Aulin se en skapande talang af betydenhet för framtiden.
Den unge konstnären helsades efter det briljanta och eldiga utförandet af konsertens sista sats — allegrot — med de lifligaste applåder och flere in- ropningar.
Måndagens föreställning inleddes med ett kortare konsertprogram, hvarvid man hade nöjet återhöra fröken Frida Sehytle, den danska violinälfvan.
Detta visade sig verkligen vare en bekantskap synnerligen värd att förnya.
Fröken S. har nu afslutat sina studier vid Paris ' konversatorium, hvars högsta pris hon eröfrat.
Hon har ock sedan sitt sista uppträ- dande härstädes nått en betydligt större säkerhet, på samma gång som hennes spel blifvit mjukare samt mera nyanseradt och karaktäristiskt.
Hennes utfö- rande af Max Bruchs violinkonsert (g-moll) var allt- igenom godt, om man ock möjligen skulle önskat, att tonen stundom varit något bredare.
Högre sätta vi hennes utförande af Sarasates Ziguenarvisor, hvil- ka erhöllo ett alltigenom briljant utförande.
Den sista måste ock efter upprepade energiska applåder från den entusiasmerade publiken omtagas.
I tisdags gafs för fullsatt salong och under lifligt bifall Shakespeares dramatiska dikt » En midsom- marnattsdröm » med musik af Mendelsson-Bartholdy.
Vi hinna i detta nummer endast meddela rollbesätt- ningen, som var följande: Puck fru Ellen Hartman, Theseus hr Sellergren, Hippolyta fröken Almati, Egeus hr Strömberg, Her- mia fru Lotten Dorsch, Lysander hr Johanson, De- metrius hr Törnquist, Helena fru Heintz, Oberon hr Strandberg, Titania fröken Brandt, Kvitten hr Rundberg, Spole hr Olsson, Fog hr Edberg, Flöjt hr Henrikson, Snut hr Dorff, Magerman hr Brö- derman.
Uti den af Sigurd Lund komponerade bal- letten dansa fröknarna Kuhn och Hjorth samt bal- lettkåren.
Dramatiska teatern har med upptagandet af Vic- tor Hugos storslagna skådespel » Buy Bias » tagit ett steg, som länder dess direktion till största berömmel- se.
Ej som skulle utförandet vara alldeles utan vank och brist, hvilket ju vore obilligt begärdt vid en scen, där det stora skådespelet så länge legat nere.
Men det visar god vilja att återupptaga en konst- art, som borde vara bofast vid landets första dra- matiska scen.
Och att döma af de fullsatta hus, som hvarje afton med synbart intresse följt dramats fem akter, tyckes teaterdirektionen dess bättre kunna räkna på stöd hos publiken vid återuppodlandet af det stora skådespelet.
Strängt taget torde väl » Buy Bias » egentligen ej kunna räknas hit.
De trenne sista akterna äro dertill alltför uppstyltade och ona- turliga, de uppträdande personerna äro mera mario- netter än menniskor.
Visst är emellertid, att talrika bättre representanter för det stora skådespelet varit införlifvade med vår främsta talscens spellista.
Hvad nu utförandet af » Buy Bias » beträffar, är det på det hela taget öfverraskande godt.
Den kvin- liga hufvudrollen, drottning Maria, utföres af fröken Anna Zetterberg, hvilken som bekant nyligen hem- kommit efter en längre studietid i utlandet.
Hennes spel har att uppvisa många fint utförda detaljer och måste i sin helhet betraktas som en prestation af framstående värde, präglad af sann känsla och poesi.
Vi erinra särskildt om brefscenen inför madonnabil- den i andra akten samt mötet med Buy Bias i tredje aktens rådssal.
Bland de manliga rollinnehafvarne är det endast hrr Hillberg och Personne, som hålla måttet.
H r Hillbergs lugna och säkra framställning af den hämdlystne och hänsynslöse don Salluste är af yp- perlig verkan.
Ej mindre karaktäriskt och förträff- ligt är hr Personnes utförande af don Cesars roll.
Den lustige, godmodige och oförbätterlige äfventyra- ren hade näppeligen kunnat få en bättre represen- tant.
— Titelrollen, Buy Bias, innehafves af hr Pal- me.
Hans framställning af denne uppkomling med det varma och älskande hjärtat är, såsom ofta är fallet med hr Palmes prestationer, mycket ojämn.
Väl sagda och lyckligt gjorda scener omvexla med tafatta gester och deklamatoriska anföranden.
I sin helhet är prestationen dock ganska sevärd.
— Bland birollerna torde böra framhållas hr Envall som don Guritan och hr Hedlund i en betjäntroll.
Iscensätt- ningen, gjord af hr Hillberg, är i alla afseenden högst förträfflig.
Skådespelet går som helhet betrak- tadt berömvärdt och torde få anses som en god bör- jan.
Ingen borde försumma att taga det i betrak- tande.
Svenska teatern har ånyo med sitt senaste program bevisat, att dess resurser med den nu befintliga skå- despelarpersonalen och regien ingalunda äro begrän- sade till blott farsen, utslyrselpjäserna och det bor- gerliga skådespelet, utan ganska lyckligt förslå äfven inför den moderna tragedien.
Paul Lindaus vSkug- gom kunna visserligen icke räknas bland de ypper- ligare alstren inom denna sistnämnda kategori, därtill vidlådes det i allt för hög grad af äkta tysk senti- mentalitet och reminiscenser från en med allt skäl nu- mera omodern, uppstyltad och trögrodd romantik, men det gifver dock hufvudrollernas innehafvare till- fälle att inom en bred ram utveckla en individuel konst.
Fru Hvasser-Engelbreeht hade ock som Edith Miihlberg begagnat detta tillfälle att gifva ett vackert prof af intensiv karaktäristik.
Och det kan uteslu- ande skrifvas på författarens skuld, om hennes fram- ställning, som i öfrigt allt igenom verkade kraftfull och personlig, i fjärde akten slog öfver gränsen till det nypertragiska.
Det var redan ett mästerstycke, att hon här räddade rollen från det oafsiktligt ko- miska.
Hon sekunderades väl af sin man, hr Engel- breeht, i baron von Bruchens gestalt.
H r E. synes vara på god väg att komma ifrån den benägenhet till deklamation, som emellanåt stört hans spel, och hvil- ken ej minst vid detta tillfälle kunde ha erbjudit fre- stelser.
Fru Gardt samt herr Zachrison och JRanfi gjorde hvar för sig goda bifigurer.
Särskildt måste hr Zachrisons sortie i andra akten betecknas som ypperlig.
Troligt är nog likväl, att » Skuggor » komma att glida ganska snabbt öfver Svenska teaterns reperto- arlista.
Den är för larmoyante för en publik, som, när den icke får skratta hysteriskt, åtminstone vill uppskakas mera till nerverna än till hjärtat.
Naivi- teten är borta, och vi ha vant oss att gråta med torra ögon.
Filharmoniska symfoniorkesterns konsert är uppskju- ten till om måndag.
Programmet är synnerligen godt.
Bland biträdande må nämnas fröken Selma Ek och hr Filip Försten, hvilken senare nyss hem- kommit från utlandet.
B e r ä t t e l s e för I d u n af Mathilda Lönnberg.
(Forts.) •ans plan var nu att söka fördröja saken till något längre fram på hösten, men då kunde mfim det icke undgås.
Man måste gifva upp sta- ten, och barnen fingo lof att göra sig urarfva.
Gunnar egde några tusen, som han fått i fadder- gåfva af sin farbror.
Det vore nog för att be- trygga hans studier, och sedan kunde han j u sörja för sig själf.
A t Julia hade han fått löfte om plats i banken, och de andra barnen — ja, de voro j u inte vuxna.
TIDSKRIFT FOR SOCIALA OCH LITERARA IllTRESSEtl.
UTOIFVEN AF FEMTE HAFTET.
P. Fullot, Madame Caroline De: Barrau De Muratel.
1) omenico Mucry-Coweale.
(Poem).
L., Om kvinnans underordnade sta.llning.
3daund Ga91mu1, Tjuguirsfesten i Stockholms första hushHllsskols.
Kvinnorna och tradg8rdsskötseln.
Fr&amp;n riksdagen.
Fredrika-~rcr,aer-För bundets vzeddelanden.
Hvarjehanda i Kvinnofragan.
Fredrilca-Brenter-Förbzcndets berättelse fiir 1889.
A. K-dt, Pris pr argang: Förbundets medlemmar kr.
{För För icke medlemmar 4,oo.
Torshags Hushållsskola.
Ny kurs börjar under oföriindrad ledning nastkom- nlande Augusti manad.
Ny, rymlig och för ilildarnålet fullt liin~plig lokal 3S@rsa~za&amp;s 3aezrreg&amp;s&amp; vac- kert och sunclt belagen iliira h y jernvagss tation, en mil från Norrköping.
Upplysningar lemnas i Stockholm tt Fredrika-Bremer-Förbundets byra samt i Norrköping af Doktorinnan H. Haglund, som afven mottager anmälningar.
Allmänna Lifförsakringsbolaget hade vid 1889 års utgång - efter B år 5 n-haders verksamhet - 9,085 personer lifförsäkrade för 7,360,600 kronor, hvartill kom- ina Iifralitor och kapitalförsiikringar.
Dei ?na franigang liir vasentligen bero derpå, att bolaget mera gynnar sina försiikringstagare, 5n aktieegarne.
Fruntimmersförsakringar lemnas p5 I ~ ~ ~ m vilkpr.
ana I Stockholm verkstiillas liiknreunder- sökningar för lifförs5ikring af cloktor Karolina Widerström; i lands- orten 11G vederbörande huslakarc anlitas.
Genast börjande lifrantor äro hos Allrniinna Lifförsakringsbolaget ungefar lika billiga för kvinnor, som flertalet andra bolags vilkor för nian.
Det hr icke n&amp;gon biografisk redogörelse, utan helt enkelt niigra blad, som jag känner behof af att egna i t minnet af denna adla kvinna.
Jag hoppas helt visst, att man senare kommer att skanka oss en fullstandig lefnadsteckning.
Den skulle vara oss alla nyttig.
Sanningen att saga blir denna uppgift sv8rlöst.
M: me de Barrau hade SA val lyckats att lefva for andra och att glömma sig sjalf, att det var sv8rt att intranga i det inre af hennes verksamhet och hennes innersta tankar.
Hennes dörr stod öppen för alla slags lidanden och för alla olyckliga, hennes sinne var öppet för alla tidens frhgor; men hon ' lefde och handlade i siidan fullkomlig glömska af sig sjalf, att, om man fann det helt naturligt att beratta henne alla sina bekymmer, gjorde man sig samvete af att begara det minsta förtroende rörande hennes eget lif.
Hon hade i det Nya Testamentet last Jesu ord till den rike mapnen: " 581; allt det du hafver och gif de fattiga ", och detta ord hade blifvit hennes lifs dolda valspriik.
Man skall kanske langre fram kunna afgöra, till hvilka ytterligheter detta behof af försakelse drifvit henne.
Af fruktan att skada hennes kara minne, vill jag icke dröja vid vissa detaljer.
Hon hade gifvit allt, hon hade gifvit sig sjalf, och offrets storlek kunde icke p&amp; ett battre satt motsvaras, an genom den ansprAkslöshet, hvarmed det utfördes.
" Det &amp; r ett helgon utom kyrkann, hllrde jag en dag sagas.
Detta uttryck föreföll mig betecknande.
Det lif af sjelfförsrrkelse, som M: me de Barrau förde, var helt visst genomtrangdt af Evangelii anda; likväl lefde hon utanför alla kyrkliga samfund.
Jag beklagar för henne sjalf den isolering, livaruti hon fortsatte att lefva, ty hon bör hafva lidit deraf; jag beklagar det annu mera för vira kyrkors skull.
DA det ar de ytligt sinnade, som öfvergifva vAra tempel, hafva vi m&amp;- handa skal att tanka, att det a r vart allvar som förjagar dem; men d&amp; det gäller ett lif, helt och hillet egnadt At Guds och manniskors tjanst, a r det vAr pligt att ödmjuka oss och att fraga oss sjalfva om det icke ar vAr liknöjda kristendom, som bar det största ansvaret.
Ett helgon utom kyrkan .. icke endast p8 grund af den stall- ning hon intog i afseende p&amp; kyrkosamfunden, men i synnerhet med anledning af den slrskilda priigel, hvaraf hennes verksamhet stämplades.
I afseende p&amp; andlighet, finnes annu mycket kvar af den katol- ska uppfattningen.
Allt för mAnga hiilla p&amp; en fullkomligt negativ andlighet, till största delen bestAende af förakt för den jordiska till-.
varon och en langtan att undfly densamma; en andlighet, som livilar g&amp; en skarp skilnad mellan det andliga och det v&amp;rldsliga, och som förstör tillvarons enhet; mycken uppoffring och för resten mycken för- dom; ett medlidande utan gränser far de olyckligaste och brottsligast^, en ytterlig stränghet mot de mlnniskor, hvilkas rastlösa intelligeus icke kan antaga de fastslagna trossatserna; en öfverdrifven iipphöjelse af valgörenheten, ett förakt för tanken, ibland till och med för stam- vetets röst.
N I val, detta ideal har haft sin tid!
VAr tid begar nagonting annat, och det anstir icke oss, Kristi efterföljare och Beformationens söner, att beklaga oss deröfver.
Den &amp; dia kvinna, som vi begrilta, bemödade sig att förverkliga detta ideal, evangeliskt och protestantiskt i högsta bemarkelse, ett ideal i alla punkter öfverensstämmande med vArt tidehvwrfs berättigade fordringar.
I hvarje ögonblick af sitt lif, later hon den för tillfiillet tran- gande pligten afgöra shvY1 faltet för, som arten af hennes verksamhet.
Hon lagger hela sitt hjärta i utöfningen af sitt verk; hon arbetar efter basta samvete och basta försthd.
Nyss gift, hanger hon sig vid sidan af sina pligter som maka A t skötseln af en gammal och sjuklig sltigtinge; hon blifver sjukskö- terska, och under flere %r kanner denna unga kvinns icke till andra förströelser an dem, som hennes allvarliga sysselsiittning medför.
San- n i o g n att saga &amp; r den riktade vluinns, &amp; t hvilken hou egnar alle dessa omsorger, en kvinna af ovanlig begafning och sailsynt gudsfruk- tan.
I detta sjukrum läser man mycket och sysselsateer sig med de mest upphöjda amnen.
Sent kom moderskapet med sina fröjder och sina pligter.
No- derskanslan vaknar, och gifver sig tillkanna i kanslan af ansvarets hela vidd.
F&amp; kvinnor hafva haft en s&amp; hög tanke om uppfostran som Madame de Brarrau.
Hon ansag den som en vetenskap grundad pa gifna principer, som en konst, hvilken icke förvärfvas annat iiit genom kloka och ihallande anstrangningar.
Under de Ialnga &amp; r, som hon tillbringade p&amp; den fredliga tillflyktsorten Uontagnet, egnade hon sig uteslutande At sina sysselsattningar s&amp;som uppfostrarinua, fritt un- dersökande de mest örntaliga problem, och med den stora oförskriickthet, som alstras af sanningstorst och aktning för m&amp;nuiskosjllen, vagde hon alla svhigheter, oupphörligt latande praktik och teori rtixlra med Iivarandra.
Och hurudan var icke h e n n ~ s praktik!
Jag hörde häromdagen niigon som sett henne sid verket omtala de mi-irkvardiga frukterna $E
hennes kall som uppfostrarinna.
I ordets sannaste mening moder, ville hon icke vara en egoistisk moder; vid sidan af sin egen familj samlade hon under sitt gastfria tak en skara fosterbarn, hvilka allt efter omstan- digheterna aflöste hvarandra.
Hennes egna barn &amp; ro icke de enda, som välsigna hennes minne.
Flere ynglingar och unga flickor hafva, tack vare hennes karlek och omsorg, blifvit nyttige m8n och framstiende kvinnor.
J u mer hon begrundade uppfostringsfrilgan, desto tydligare framstod för henne moderns roll.
D&amp; barnets plats förbises, a r afven hvil- moderns utan betydelse.
S i snart det blir friga om barnet uppstir p&amp; samma gAng ket i alla htlndelser framtiden tillhör frigan om moderns stallning.
Det ä r omöjligt att lösa den förra, utan att i hela dess omfAug h a h a klargjort för sig kvinnofrhgan.