Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Tvärtom framstår det klart för mig, att sådant måste i längden gagna hela samhället, genom de större krafter, den vidsträcktare odling, den allmänna trefnad, det framkallar.
Men jag erkänner gerna, att, med vårt närvarande skatteväsende och vårt ännu bibehållna ekonomiska system, måste hemmansklyfningen behandlas med nödig varsamhet och en noggrannhet, som icke låter ännu väl förena sig med en fullkomligt fri dispositionsrätt af jordegendom.
Deremot kan och hör afsöndring af jord, så vidt möjligt, befordras till all frihet och lättnad, samt den en gång vunna besittningsrätten på det omsorgsfullaste i lag betryggas.
Det är för detta ändamål, som jag vågar anhålla, att Rikets Ständer måtte taga saken under mogen pröfning och återremittera utlåtandet; utbedjande jag mig, att få föreslå följande förändrade redaktion af några delar utaf ”Kongl, förordningen den 19 December 1827 om hemmansklyfning och afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman: 2 Kap. 3 §.
Lägenhet, som från hemman afsöndras för alltid under full eganderätt, efter hvad i 1 S tillåtet är, skall i Gefleborgs, Wester-Norrlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län innehålla minst fyra, samt i öfriga delar af riket minst två tunnland duglig jord.
Lägenhet, som afsöndras under besittning på viss tid, efter hvad i 1 § sägs, skall innehålla minst ett halft tunnland.
Sådan lägenhet skall till sina afskiljd lott. 4 §.
Å lägenhet, som — — — belöper.
Afhandling, hvarigenom jord från hemman för alltid söndrad blifvit, skall ingifvas till Vår Befallningshafvande, som den öfverenskomna afgälden pröfvar och, der den tillräcklig är, fastställer; afhandling om afsöndring af jord, på viss tid, skall ingifvas till Häradsrätt, åtföljd af sockennämndens bevis öfver afsöndringens vidd och läge, samt den öfverenskomna afgälden.
Häradsrätten ege, att, derest afhandlingen öfverensstämmer med här stadgade grunder, densamma uti rättens intecknings-protokoll införa. 6 §.
(Början utgår och blifver) Klyfves lägenhet, som — återvinna.
Lag- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 14. 21
Vid besittningsrättens slut återfaller lägenheten till hemmanet— lösa vill.”
Af riksdagsfullmäktige!) Johan Johanson från Orebro län. som förklarat sig instämma uti den af Hr Sundblad yttrade mening.
Af riksdagsfullmäktigen Ola Mänsson från Christianstads län: ”Mot detta betänkande nedlägger jag min reservation.
För så vidt de väckta motionerna afsett förändring i 2 kap. 3 § af Kongl. Maj:ts nådiga förordning den 19 December 1827, i fråga om afsöndring af jord och lägenheter från hemman, kan jag icke dela de åsigter, pluraliteten inom Utskottet här ofvan uttalat.
Jag anser lika, med motionärerne, att den vidsträcktare rättighet för jordafsöndring, som är beviljad inom ett visst afstånd från städer och köpingar, må meddelas inom hela riket.
Denna rättighet är icke allenast genom handels- och närings-friheten af behofvet påkallad, utan den måste äfven, ur statsekonomisk, moralisk och politisk synpunkt betraktad, förr eller sednare medgifvas.
Ett af de medel, som i stor mån skall motverka de betänkliga följderna af staltorpare-svstemet, är den sjelfständighet, det oberoende, som genom afsöndringen beredes den mindre bemedlade arbetaren.
Också har ingen olägenhet, inga skadliga verkningar försports genom den nära städer och köpingar medgifna afsöndrings-principen, ehuru många af dessa icke äro att anse för annat än jordbrukande byar.
Alla menniskor födas icke till lyckan och välmågan, alla äro icke i tillfälle att ärfva eller förvärfva sig större kapitaler; men arbete och idoghet äro också ett kapital, som kan göra sig gällande, om tillfälle lemnäs dertill.
Lagstiftare, medgif då den mindre bemedlade hans anspråkslösa, hans billiga begäran att för sitt, i sitt anletes svett förvärfvade, lilla kapital förvärfva sig ett eget hem, en oberoende ställning; och du skall i honom vinna icke en person, som mera hatar samhället, utan en varm anhängare af den lagliga ordningen, af eganderättens helgd.
Var fullt öfvertygad, att den, som under skydd af lag eger litet, är lika rädd om sitt lilla, som millionären om sitt.
Jag är af egen erfarenhet innerligt öfvertygad, att innehafvare af dylika lägenheter stå i allmänhet långt framför stattorparen och backstugusittaren; de äro flitige arbetare, hos hvilka trefnad och ordning, så väl inom, som utom hus, nästan alltid trädas.
Tanken att ega ett eget hus, en egen torfva, en bostad åt sig och sin familj, upplyfter själen och stärker arbetaren nog att af ett träget arbete skada sig kapitaler för sin och de sinas bergning. 22 Lag- och Ekonomi- Utskottens Betänkande, N:o 14, Vill man deremot icke medgifva en rättighet, den ingen med godt samvete kan förneka, så måste den fattigare befolkningen uteslutande skapas till stattorpare och backstugusittare.
Hvad har då samhället att påräkna af denna massa menniskor?
de äro och förblifva slafvar, beroende af sina herrars nycker, hos hvilka de måste uppoffra sina krafter mot en ringa dagspenning, medan deras familjer i nöd och elände uppfödas för brotten, eller falla fattigvården till last.
Jag hyser derjemte den fasta öfvertygelse, att en väl ordnad afsöndringsprincip, som visserligen i olika län kan erfordra olika bestämmelser, uti väsendtlig mån skall motverka hemmanens klyfning i oändlighet, och att en billig eftergift af det förmynderskap, staten tagit sig öfver den enskilde individens enskilda egendom, i förening med det oberoende, den sjelfständighetskänsla, som derigenom kan beredas det obemedlade slägtct, skall mer än något annat medel i verlden rycka vapnen ur kommunismens och socialismens händer.
Dessa vapen hvila ytterst i den damm af tillbakaskjutna samhällsmedlemmar, som, om ett sådant förhållande fortfar, till sä väl egen som samhällets olycka går öfver sina bräddar och nedbryter sina dammbyggnader.
Då jag nu i korthet redogjort för de motiver, som föranledt mig att tillhöra minoriteten inom Utskottet, öfvergår jag att med några ord besvara de anmärkningar, som blifvit gjorda mot afsöndringsprincipen.
Sådant, säger man, skulle medföra icke allenast osäkerhet för staten i påräknade inkomster, utan äfven i stor mån försvaga hemmanen: men vid en närmare eftertanke torde denna anmärkning förfalla.
Minoriteten har endast så till vida biträdt motionärernes åsig ter, att afsöndring måtte tillåtas inom hela riket till samma rymd, som nära stad eller köping, eller åtminstone till minst ett tunneland från hemman på viss tid.
Då nu stadgandena i förordningen, att ieke öfver en tiondedel utan serskildt tillstånd får frän hemman afsöndras, att lägenheten skall åsättas afgift i förhållande till stamhemmanets hela onus, att samma lägenhet efter den bestämda lidens förlopp återfaller till hemmanet utan ersättning eller lösen, att lägenheten icke får öfverlåtas pä annor man utan hemrnansegarens tillstånd, komma att qvarstå och förblifva gällande; så kan jag sannerligen icke inse de vådor, som från detta håll blifvit påpekade.
Staten förlorar intet, den håller sig till stamhemmanet, hemmanet förlorar intet, det får motsvarande afgift af lägenheten.
Ytterligare har anförts, att den mindre bemedlade icke är utestängd från att förvärfva sig en andel efter 1827 års förordning.
Må vi likväl icke förglömma, att 4 å 6 tunnland duglig jord i våra tider hafva ett icke obetydligt värde, som den arbetande klas - Lag- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 14. 23 sen med en ringa lön eller dagspenning icke alltid kan anskaffa.
Denna omständighet har också ledt derhän, att 1827 års förordning i de flesta fall aldrig blifvit efterlefd eller kunnat efterlefvas.
Lagstiftaren, som från en riktig grund så ofta åberopar eganderättens helgd, må ock här taga denna i betraktande.
Eganderätten förnärmas genom den rättighet, innehafvaren af stamhemmanet tillerkännes, att med ett af lag skyddadt våld drifva arbetarne med familj från dess af rätter egare förvärfvade lägenhet, derföre att denne icke förmått att köpa eller kunnat till salu erhålla en areal, i enlighet med förordningen.
Om 1827 års jordafsöndrings-förordning vore sådan, att den inom alla delar af riket kunde efterlefvas, så skulle mycket godt beredas samhället; men der, hvarest stattorpuresystemet, näringslöshet och bristande arbetsförtjenst, tillsammans med den allmänt gängse seden, att hvarje jordegare anser sig oförhindrad, att, när som helst, upplåta en liten plats till backstuga, mot några riksdaler eller motsvarande dagsverken, der skall landet öfversvämmas af en befolkning, som måste förorsaka bekymmer.
De, som hysa farhåga för verkningarna af 1827 års förordning och en vidsträck tare jordafsöndring, tro sig deri finna en anledning till proletärens och den mindre bemedlade folkmängdens förökande.
Jag hänvisar i detta fall till Tabell-kommissionens sednasle statistiska uppgifter.
Nativiteten från 1775 till och med 1780 var 2 procent större, än emellan 1835 och 1840, likasom mellan 1820 å 1825 nativitetsprocenten uppgick till 18,04 eller nära 2 procent mer än emellan 1840 å 1845; må man således icke vidare påstå, att folkökningen befordras genom jordafsöndringen, härom skall man blifva än ytterligare öfvertygad, om någon vill göra sig den mödan, att genomse de sednaste femårsberättelserna, och jemföra dem med Tabell-kommissionens; det visar sig då, att folkökningen icke inom de särskilda länen tilltagit i förhållande till ett mindre eller större antal afsöndrade lägenheter.
I öfrigt får man af femårsberättelserna erfara, att med högst lå undantag i de län, der de fleste afsöndringarna äro, befinnes det minsta antalet backstugor, och tvärtom; det visar sig deraf, att folket har ett behof att bosätta sig.
Och då jag föredrar lägenhetsinnehafvare framför backstugusittare, stattorpare och inhyseshjon, så får jag af anförda skäl hemställa till Rikets Ständer, att, med ogillande nf betänkandet i denna del, 3 § i 2 kap. af Kongl. Maj:ts nådiga förordning den 19 December 1S27, i fråga om jordafsöndring, måtte erhålla följande förändrade lydelse: 24 Lag- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 14. 3 §.
Lägenhet, som från hemman afsöndras, efter hvad i 1 § tillåtet är, skall i Gefleborgs, Wester-Norrlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens
Län innehålla minst sex, samt i öfriga delar af riket minst fyra tunnland duglig jord; dock må från hemman, beläget inom en mil från Stockholm och Götheborg samt städerna af första och andra klasserna, och inom en half mil från öfrige städer samt köpingar, allt från städernas och köpingarnas staket räknadt, sådan lägenhet af minst ett halft tunnland och i öfriga delar af riket minst ett tunnland, under besittning på Tiss tid, som i 1 § sägs, kunna afsöndras.
Lägenheten etc. etc.” Af Riksdagsfullmäktigen Jöns Månsson från Malmöhus län, med tillkänriagifvande, att han instämmer uti Ola Månssons serskilda yttrande.
Bes v. och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 15.
I Alik. lill Exp. lilsk. d. 21 Juni 1851, kl. 6 e. m.
Betänkande, i anledning af anmärkningar emot förslag till ändringar och tillägg u/i, samt förklaringar öfoer Kongl. Maj:ts Nådiga Stadga om Skif tesner kel i Riket den 4 Maj 1827 och Kongl, kungörelsen den 9 Juni 1832.
I detta ämne hafva under innevarande riksmöte motioner blifvit väckte: hos Häglof.
Ridderskapet och Adeln: l:o af Herr von Knorring, R. G. K. 2:o af Herr Ribbing, A. och hos Hedervärda Bondeståndet:
Bro af Johan Persson och Lars Mattsson frän Upsala län, hvilkas anförande foranledt yttranden af Ola Månsson från Christianstads län och Anders Eriksson från Elfsborgs län, deruti Arwid Arwidsson och Efraim Larsson från sistnämnde län, Jöns Månsson från Malmöhus län och Anders Gustafsson från Östergöthlands län instämt; 4:o af Johan Lekberg från Örebro län, med hvilken Jöns Erik Eriksson Irån samma län, Gabriel Andersson och Efraim Larsson från Elfsborgs län, Petter Pettersson frän Jönköpings län, Gustaf Berg från Skaraborgs län, Nils Magnusson från Kalmar län, Per Hansson från Gefleborgs län och Jacob Lind bg från Gottlands län sig förenat; 5:o af Per Bengtsson från Kalmar län; Gro af Lars Rasmusson från Götheborgs- och Bohus län; 7:o af Anders Persson från Östergöthlands län; 8:o af Pehr Hansson från Wermlands län; Öro af Nils Andersson frän Christianstads län; Bil,, till B. Sf.s Prof. 1850 & 1851. 7 Sami. 2 Afd.
Hä/t.
I 2 IjO(j- samt Allm.
Besv. ock Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 15. 10:o af Herman Öbom från Norrbottens lån, som afgifvit tvänne serskilde memorial; 11:0 af Anders Gustafsson från Östergöthlands län; 12:o af P. Byström från Jemtlands län; 13:o af A. IV.
Svartling från Östergöthlands län; 14:o af Tobias Lind från Götheborgs- och Bonus län.
Dessa memorial och anföranden, hvilka blifvit till behandling remitterade, de tvänne förstnämnda till Lag-utskottet och de öfrige till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet, hafva Utskotten, som funnit desamma ega med hvarandra en så nära gemenskap, alt de icke borde vid behandlingen åtskiljas, gemensamt och i ett sammanhang handlagt; och få Utskotten, med tillkännagifvande häraf, utlåtande öfver berörde memorial och anföranden härmed vördsammast afgifva.
Vid den sorgfälliga granskning, Utskotten egnat motionärernes framställningar, hafva Utskotten hufvudsakligen inhemtat, alt, jemte det de fleste motionärcrne väckl mer eller mindre omfattande förslag till ändringar, jemkningar och tillägg uti eller förklaringar öfver Kongl. Maj:ts nådiga stadga om Skiftesverket i riket den 4 Maj 1827 och Kongl, kungörelsen den 9 Juni 1832, en motionär, riksdagsfullmäktigen A. IV.
Svartling från Östergöthlands län, dels afgifvit ett utförligen motiveradt förslag till ändringar uti en mängd af de i omförmälde författningar förekommande stadganden, till stöd för hvilket förslag motionären derjemte i åtskilliga delar åberopat en detsamma bifogad tryckt skrift, innefattande en underdånig framställning i ämnet, sorn, enligt motionärens uppgift, skall blifvit redan år 1840 af södra Sveriges landtmäteri-förening till Kongl.
Maj:t ingifven: dels såsom sin motion åberopat ett af Öfverdirektören vid landtmäteriet i riket, under den 17 September sistlidne år, upprättadt och till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning öfverlemnadt förslag till ej mindre förste landtmätare-ljensternas reorganisation och förändring af nu gällande grund för meddelande af förordnanden till {andlmäteri-förrätfningar, i hvilka afseenden motion blifvit väckl jemväl af riksdags-fulimäktigen Anders Gustafsson från Östergöthlands län, än äfven till de ändringar i skiftes-stadgan och landtmäteri-instruklionen, hvartill samma förslag ansetts föranleda, äfvensom
Svartling tillika fästat uppmärksamhet på en hans förslag bilagd skriftlig afhandling kallad ”öfversigt af rätlegångssättct i skiftesmSl”, dels ock slutligen uti det till Hedervärda Bondeståndet ingifna memorial, deruti remiss af motionärens merberörde förslag blifvit begärd, yrkat, att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj:t framställa behofvet af 1827 års Skiftesstadgas omarbetande, samt anhålla, att till gruud för cn sådan omarbetning mätte läggas Lag- samt Allm.
Best. och Ekon. - Utskottens Betänkande, N:o 15. 3 de asigter, som innefattades uti motionärens förslag samt öfriga i ämnet inkomna motioner, oell liar bemälde motionär, lill stöd för yrkandet 0111 Skiftes-stadgans omarbetande, anfört följande: ”att brister förefinnas uti nämnde på hela landet in flytelserika lagstadganden, likasom att behofvet påkallar ändamålsenliga förändringar oell tillägg i desamma, vore motionärens enskilda på facta grundade öfvertygelse, och torde icke kunna bestridas af någon, som om jordens fördelning och laga skiften i allmänhet eger någon närmare kännedom, äfven om man blott besinnar, att den emot en allt mera stigande upplysning redan gammal vordne 1827 års Skiftesstadga, skulle med sin tillkomst pä en gäng innefatta alla då såsom användbara afsedda delar af förut gällande Stor- och Enskifles-förordningar, hvarigenom alltså hanell, att mycket blifvit i densamma, med thy åtföljande Landlmäteri-instruktion, inrymdt, sorn under tiden befunnits vara olämpligt, men ändock efter bok slafven såsom
Lag mäste noga iakttagas och följas”.
Innan Utskotten företaga granskning af de framställda förslagen till ändringar i Skiftes-stadgan, få Utskotten, i anledning af Riksdagsfullmäktige Svartlings och Anders Gustafssons nu omförmälda motioner, afgifva följande serskilda yttranden.
Det af Riksdagsfullmäktige!!
Svartling i ofvanberörda måtto framkastade klander mot Kongl. Skiftes-stadgan, såsom skulle densamma innefatta åtskilliga deruti frän förut gällande Stor- och Enskiftes-författningar inrymde föråldrade föreskrifter, hvilka vid en stigande upplysning skola befunnits olämpliga, finna Utskotten desloheldre obefogadt, som detsamma ingalunda kan anses grundadt på de anmärkningar, hvilka blifvit framställda såsom skäl för de af motionären föreslagna förändringar.
Dessa anmärkningar afse nemligen hufvudsakligen sådana ämnen, angående hvilka uti Stor- och Enskiftes-författningarne stadganden antingen icke förcfunnits eller ock varit af bell olika innehåll med de nu gällande 5 i hvilket afseende må nämnas de i Skiftes-stadgan förekommande föreskrifterna om gode mäns utväljande och tillkallande, om gode männens rösträttighet, om häfdebeskrifnings upprättande, om sättet för rågångstvisters anhängiggörande, 0111 serskild gradering al inrösnings- oell afrösningsjord, om underställning hos egodelningsrätt i fråga om skifteslotternas antal, om rättegångsordningen i skiftesmål samt slutligen den omständighet, att egograderingen, som enligt Stor- och EnskifteslÖrfattningarne skulle vara fastställd innan skiftet verkställdes, i Skiftes-stadgan blifvit undantagen från de frågor, hvilka före skiftes fullbordande skola afgöras.
Dä de förutsättningar, hvarpå klandret blifvit grundadt, således befinnas innefatta uppenbara misstag, och den kännedom flera af Utskotteus ledamöter af egen erfarenhet inhemtal om
Skiftes-stadgans lämplighet och de välgörande verkningar dess tillämpande medfört till 4 Lag- samt Allm.
Besa. och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 15. jordbrukets förkofran i Rikets serskilda landsorter, vunnit bekräftelse genom det erkännande af berörde förhållande, som de liesta öfriga motionärers framställningar innehålla, saint, enligt Utskottens omdöme, nämnde stadga är med sådan redighet uppställd och deruti afhandlade ämnen med sådan noggranhet från hvarandra afskiljda, att förändringar, der sådana linnas af nöden, kunna, utan behof af författningens omarbetande, deruti vidtagas, finna Utskotten motionärens framställning om be hofe c t af Skiftes-stadgans omarbetande icke förtjena afseende.
Enär så väl Öfver-direktörens lör Landtmäteriel, utaf bemälde motionär åberopade underdåniga förslag, i hvad det angår förändrad organisation af förste Landtmätare-tjensterna, sorn jemväl den del af Riksdagsfullmäktige!!
Anders Gustafssons motion, som rörer samma ämne, alser ändring af stadgande!) i nu gällande instruktion för Landtmäteriet i riket, hafva Utskotten icke ansett lämpligt att företaga förslagen härutinnan lill granskning i sammanhang med de mot Skiftes-stadgan framställda anmärkningar, utan komma 1 Iskotten att derom afgifva serskildt utlåtande; hvaremot förslaget om förändring af grunden för meddelande al förordnanden till Laiidtmäteri-förrättningar, som alser inskränkning i den, enligt Skiltes-stadgan, jordegare tillkommande rättighet att till Landlmäleri-förrätlnings verkställande erhålla den Landtmätare de begära, nu blifvit af Utskotten pröfvad, pa sätt här nedan vid 2:dra Kapitlet 1 §. förmäles; men då Riksdagsfullmäktige!!
Svartling icke påyrkat antagande af de i ofvanberörda afhandling angående rättegångsordningen i skiftesmål förekommande förslag, hafva Utskotten ansett samina förslag icke böra till pröfning upptagas.
Utskotten öfvergå nu till redogörelse lör de mot serskilda föreskrifter i Skiftes-stadgan gjorda anmärkningar, dervid Utskotten anse, till vinnande af ordning och redighet vid .granskningen, lämpligt att serskildt för hvarje §. i stadgan upptaga alla deremot förekommande anmärkningar, beledsagade omedelbart derefter af Utskottens deröfver afgifna yttranden; varande anmärkt och yrkadt, i fråga om 2 Iiap. 1 ^ af A. IV.
Svartling, som, med åberopande af Öfver-direktörens vid Landtmäteriet ofvanhorörde underdåniga framställning, yrkat, alt Rikets Ständer matte antaga nedannämnda deruti förekommande förslag.
Öfver-dir,ektören hade anmärkt, att betydliga olägenheter uppkonune genom nu gällande sätt att meddela förordnanden till landunäteiiförrättningar, grundadt å Lag- samt Allm.
Besa. neli Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 15. 5 föreskriften i 2 kap. 1 § af Kongl. Skiftes-stadgan, alt jordegare icke må vägras att till landtmäteri-förrällning erhålla den landtmätare de begära, der hinder deremot icke möler.
Enligt Ofver-direktörens åsigt, skulle emot denna föreskrift ej något vara att erinra, om meningen dermed vore, att förordnande ej må vägras, då förrättningen ensamt rörer den eller dem, hvilka densamma begära $ men enär samina föreskrift blifvit förstådd och tillämpad på det sätt, att sökande jordegare icke förvägras att, der laga hinder icke möler, till landtmäteri-förrälluing erhålla den landtmätare han begär, äfven om sökanden vore den minste jordegare i ett skifteslag och öfrige delegare önskade fri annan landtmätare förordnad, hade den, enligt hvad erfarenheten ådagalagt, gifvit anledning till eller åtminstone underlättat högst skamliga och skadliga, fastän sällan bevisiiga, öfverenskommelser émellan mindre grannlaga eller ock fattige jordegare och landtmätare, då de sistnämnde velat genom köpslagande förskaffa sig förordnanden lill skiftens förrättande.
Derföre och på det hvarje i behörig ordning tillsatt landtmätare, när han är oförvitlig och skicklig, ma, i sin egenskap af tjensteman, vara förvissad att blifva använd i sitt yrke och således göras oberoende af jordegare^ behag, hade Öfverdirektören ansett jordegare, endast då förrättningen honom ensam rörer, böra erhålla förordnande för den landtmätare, som af honom begäres, men att förrättningen, när den angår llere än sökanden, bör uppdragas den landtmätare, som, enligt hos Konungens befallningshafvande förda anteckningar, är dertill i lur, och för öfrigt ej af redan erhållna remisser sä sysselsatt, att ytterligare göromål ej kunna honom anförtros ; och hade Ofver-direktören, pä grund af hvad han sålunda anfört, föreslagit, att 2 kap. 1 § i Skiftes-stadgan, sådan den lyder i Kongl, kungörelsen den 9 Juni 1832, mätte erhålla följande förändrade lydelse: ”Ansökning 0111 förordnande för landtmätare till förrättande af laga skifte eller annan landtmäleri-förrättning skall inlemnas till Kongl. Maj:ts befallningshafvande; och biiägges dervid, då laga skifte är i fråga, en förteckning på hemmanen i skifleslagct, deras natur och egare samt de sednares vistelseort.
Majlis befallningshafvande utförde genast det begärda förordnandet.
Ej må sådant förordnande annan landtmätare meddelas, äu den, som, enligt hvad serskildt är foreskrifvet, eger landtmäterigöromål på eget ansvar förrätta.
Jordegare må i öfrigt icke vägras att till landtmäteri-förrättning, när denna honom eller deni ensamt rörer, erhålla den landtmätare, de begära; men landtmäleri-förrättningar, dervid ändras, än sökändernas, rätt ur i fråga, skola, när laga hinder icke möler, efter Lur, serskildt hvad beträffar laga skiften och serskildt alla andra förrättningar, pä landtmätarne fördelas; 6 Latz- samt Allm.