Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För att sopa igen spåren efter hennes fars försnillningar samt för att tillfredsställa den själlösa hustruns.
alla nycker och fordringar, har den af kärlek förblindade mannen dragit olyckan öfver sig.
- Den faller föga tungt öfver herzne, ty hon var -.
Ben stackars oskyldig engel med ett par värnlösa barns; der- för måste hon oinhuldas.
- Hur ofta har jag ej sett denna uengela leende och koketterande promenera förbi fangelset i sailskap med sina manliga och qvinliga beundrare, medan hennes fingne man tryckte sitt ansigte intill fangelsegallret, girigt uppfhgande hvmje.
skymt af henne, soni han afgudade!
Och nar hon så någon gång under de första åren kom för att tala med mannen, huru pinade hon honom ej genom beskrifningar öfver sina &gt;oförskylda, lidanden, sina försakelser, sina bekymmer öfver att barnen skulle f8 se fadern i fangdragt och - s5 hade hon sjelf ingen fin kappa, ingen modern hatt, - o, så olycklig han gjort henne!
Pi detta satt afyressade hon den bedragne mannen största delen af hans i fangelset förvarfvade arbetsförtjenst; men d&amp; han bad henne laga det fina linne, som han hade tillatelse att sjelf aiiskafi, d i ne- kade hon fången denna tjenst och beskärmade sig inför mig öfver hans .oförsynthet att begära sådant af henne, den förorattatle.
h i l u en tjensteman, dömd för ungefar sanima brott och med en ung fru till den grad maklig, att hon tillbringade hela hans fangelse- tid i fullkomlig overksamhet, om man nämligen ej raknar det sall- skapslif, hon så flitigt idkade.
Man berömde henne mycket för hennes trofasthet mot den straffade maken, som i allt var en låg karaktär, men i sjelfva verket hade hon en stor fördel vid detta, bland annat derför, att hans familj tipptagit henne, och hon kunde vänta, att han efter förloppet af sin fenxlriga strafilid skulle sättas i stand att försörja henne.
Orsaken till hans brott hade varit den inest vanliga: eu ohejdad fåfanga, en vansinnig lys och njutningslusta hos dem båda.
Der är ytterligare en man ur s. k. bildade klasserna; han gr dömd för en blodig våldshandling mot sin hustru, en qvinna, som tycktes rent af ha funnit ett nöje uti att drifva hans våidsamma lynne till utbrott.
Har ar en köpman, ruinerad af en fal älskarinna;.
der en dråpare, soni slagit sin i hemlighet gynnade rival till döds.
Vilja vi så efterforska medhjelparne till den eller den tjufvens eller mördarens djerfva brott inom fangelset, så finna vi dem bland den skara qvinliga roffoglar, som, oaktadt all befälets vaksamhet, står i ständig förbindelse med de farligaste förbrytarne.
Må ingen undra ', att jag vid niinnet af detta rika ' galleri, ur hvilket jag blott framdragit några få bilder, ej kan tillmäta moral- statistikens siffror iiagon afgörande betydelse.
Man behöfver dock ingalunda kanna en mängd stramngars en- skilda lif för att komna till den öfvertygelsen, att qviiinans relativa oansvarighet och tillbakadragna ställning visst icke skydda henne för fall, men val för det straff, som borde följa på brottet.
För den, som vill se förhållandena sidana soni de verkligen äro, blir det klart, att det just ar qvinnans verkliga eller stundom litsade okunnighet om det allmänna lifvet, hennes vana att endast verka indirekt och välta allt ansvar på mannen, som skapar inaliga af de laster och brott, hvilka n u.
i så beklagansvärd grad flacka vårt folk.
- Att här finnas vissa synder och brott, i hvilka båda könen iiro lika skyldiga, men der qvzizvtan nlletaa får lida straff, veta vi ju alla; men detta får ej hindra oss från att se och erkänna den sanningen, att hon i inånga andra fall går fri, då hon borde dela den af lagen dömde manlige förbrytarens straff.
Det är af lika stor vigt för den uppväxande flickan, so111 för gossen, att rättskänsla och sjelfansvarighet s % inplantas i deras hjer- tan, att de, hvilken stallning i verlden de an koinnia att intaga, ni&amp; kanna sig lika förpligtigade att soni sedliga menniskor stödja hvarandra i en gemensam kamp mot frestelserna, vare sig att dessa fralnträda mot dem inom det stilla hemmet eller ute i det rörliga, brusande samhallslifvet.
Karolass allt för dystra skildring af en lärarinnas skol- och hemlif, hennes pligter och försakelser, offentliggjordes i Dagnys aprilhäfte, verkade den en viss förstämning, hvilken somliga af oss liirarinnor behöll0 för oss sjelfva, andra åter i bref till red: n uttalade.
lofvade dervid, att en fortsatt- ning vore att vänta, som komine att blifva ett motstycke till artikeln sSkollif In.
Och vänta fingo vi.
Häfte efter häfte har utkommit, men vid en blick på inne- hiillsförteckningen har ständigt var viintan blifvit besviken.
upptäcktes SS helt nyligen nedanstaende lilla skin, hvilken undertecknad tager sig friheten insända till red: n.
Från en sida sedt, ar den lilla teckningen ju visserligen en motbild till ~Skollif b; likväl säger den på langt nar icke hvad som kunde sagas i detta ämne, och det iir endast under nfbidan att .Carolas i en ej alltför aflagsen framtid ville infria sitt löfte, som jag fritt från tyskan åter- gifvit densamma.
Det är en kall och ruskig dag på senhösten.
Klockan slog just nu fem, och skymningen börjar inträda.
Frusen ilar jag framit de gator, som leda från skolan till mitt hem.
Snart står jag framför min egen dörr, nyckeln vrides om, dörren öppnas och - hvilken mild fläkt strömmar mig ej till mötes f r h det lilla rummet!
Var det verkligen s % dystert och kyligt derute på gatan?
Hur kan det d3 blifva mig s % varmt om hjertat vid återinträdet i mitt rum?
Snart star den lilla tekitteln öfver spritlagan, och trött sjunker jag ned i hvilstolen i den halfmörka vrån.
Annu förnimmes i hufvud och sinne efterdyningar af dagsarbetet; de tunga ögonlocken slutas, och ovilkorligen draga dagens minnen förbi min själ.
Alla minnen!
Nej, endast de glada, de ljusa!
Hvad af mörker som mött mig, det a r glömdt.
Ar det val rätt att hafva ett så ensidigt minne?
Jag vet det ej; jag vet blott, att det gör mig lycklig, och hvad som bidrager till sann lycka, kan väl ej vara helt och hallet förkastlig:.
Tekitteln börjar ett sakta sjungande.
Jag hör ännu en gång min rundkindade lille Hans fråga med en röst som ögonblickets all- var gör nästan ohörbar:?
) Hvad hette di % Adam i tillnamn?
:: Leende &amp; r jag mer vatten på tekitteln; nu ar ocksa Hans redan försvunnen och jag ser framför mig de två små flickorna från förmiddagsrasten i dag.
Elsa knäpper just på ryggen hardt samman sina sm % händer.
Marie går gråtande åt höger, under det Elsa helt trotsigt vänder sig å t andra sidan.
Tillfälligtvis går jag förbi, och kan icke undgri att fästa uppmärksamhet vid händelsen, då ju denna uppenbart är er, orsak till bedröfvelse för den ena parten.
Jag stannar alltså fram- för Elsa, som tummar sitt förkläde och vänder det an på ett hal!, a n p % ett annat, betraktande mig, i början nagot häpet, inen sedan helt modigt, liksom niedveten af sin fulla rätt.
~Hvarför gråter Marie?
:), Jag skulle räcka henne handen pa, att vi äro t a nner.
: ~, Och hvarför ville du inte göra det ?^, Jo derför - derför att jag anda i morgon blir ond p ?i henne igen.
B, Vet du det redan nu ?^ &gt;iTa!
Jag blir alltid retad på henne.
Och när jag nu vet det redan gå förhand, kan jag ju icke gifva henne handen på, att vi äro vanner.9 Hvilken gyllene ärlighet och sanningskärlek!
Hvilken samvets- ömhet i sjelfva det oskickliga beteendet!
Nu sl %r jag i mitt te.
Jag erinrar mig härvid huru i dag cn liten klok, ljuslockig flicka nedskrifvit hvad ännu ingen af vara skrift- ställare vågat sig p %: historien om sin egen födelse.
Pa en till- skrynklad papperslapp som fallit ur barnets ficka, läser jag följande berättelse: DI Miinchen Knöbelstrasse n: r I 2 bor herr direktören.
Han har två söner och en dotter.
En af sönerna heter Ludvig, en Hans och den lilla dottern Anna.
Anna var endast sex &amp; r gammai.
Anna var ett älskligt och godt barn.
Anna var mycket vacker.
Det var just vgr.
Då satt Anna i trädgården.
Der flög en stork förbi.
Då ropade Anna högt: stork, skaffa mig en liten syster!
Nästa mor- gon lag en syster i bädden.
Anna var mycket förviinad ..
Och ännu en gång draga de förbi mig i tankarna, alla de kara, små barnen, s % som de vid skoltimmarnas slut togo afsked af mig.
Huru stralande betraktade mig ej den minst skickliga i klassen, eme- dan hon i dag för första gången skrifvit ett godt tema och i följd deraf erhallit ett berömmande ord!
Huru hvart och ett af de små menniskobarnen har sina behag och sina egendomligheter!
Och huru ser jag ej i allas ögon nagonting glansa, som säger att de halla af mig, till och med de som blifva tillrättavisade, de som ofta blifva straffade!
De öfverströmmande känslorna drifva mig till pianot; med stilla fröjd slår jag an några ackorder och småsjunger dertill:, O, kunde jag med tusen stämmors ljud Lofsjunga dig, min skapare och Gud!
0, kunde jag utur milt hjertas grund Dig prisa för hvar lycklig lifveis stund !^ Allt tätare blir skymningens slöja;.
tunga regndroppar sia mot fönsterrutorna.
Jag sjunker åter ned i min beqväma hvilstol och ser mig belatet omkring inoni mina fyra vaggar.
Allt hvad har finnes har jag nied egen kraft förvarfvat, med eget arbete vunnit, eller har det blifvit ordnadt af kara händer.
Och jag fröjdar mig öfver hvarje sak, som om den hade blifvit mig en god van.
Vid det af murgrönsrankor omgifna fönstret är min käraste plats.
Der står mitt sybord.
Ej eger jag ofta en ledig stund att tillbringa der, men när s % sker, ar det alltid under .en viss feststämning.
Huru uthviladt blir icke sinnet medan händerna syssla med lappning eller stoppning!
I hörnet der, vinkar mig mitt skrifbord.
Der star bilden af den ädle man, hvars heliga nit för ungdomens uppfostran först tände hos niig kärleken till mitt kall.
Ofta när jag vid mitt skrifbord förbe- reder mig till den kommande dagens arbete, betraktar jag denna bild frågande: P A detta ~ riktigt?, Tyckas då de allvarsamma ögonen svara ja, är jag tillfredsstald med mitt arbete.
Nu en tyst fråga till dig, kara läsarinna!
Eger icke också du derhemma i ditt skrifbord en hemlighetsfull låda, hvari de tankar hvila, hvilka ' röra det käraste af hvad lifvet gifvit dig?
13u nickar med ett hemligt försthd och vill liksom jag ogerna pladdra derom.
, Går ni ofta p % teatern?, frågade mig nyligen en vanlig dam.
, Sällan.
Jag är tyvärr icke stark nog att vara uppe länge om aftnarna och att ända sedan kunna arbeta friskt andra dagen,, svarade jag.
&gt;Ni har då icke sett senaste uppförandet af der Nibelungenring?
Verkligen icke!
Ah, det är ju barbariskt,, brummade hon.
Jag gjorde en undfallande bugning och tänkte med hemlig fröjd p % det nya porträttet af drottning Luise som jag köpt och latit in- fatta i ram jiist för de pengar, hvilka annars stgått till teaterbiljetten.
Nu prydes mitt rum af den adla qvinnans bild, och ingen dag för- går, under hvilken jag icke deraf finner mig styrkt till pligttroget arbete.
Stormen skakar fönstren just som den der karnavals-natten, då en af mina bekanta inbjöd mig till bal.
Jag stannade hemma.
Dagen derpi infann hon sig för att öfverhopa mig med förebraelser och locka mig till anger.
Jag lyssnade uppmärksamt på skildringarna af all prakt och glädje.
~Hvarför kom du ej ?&gt; frågade hon harmsen.
, Emedan jag icke ville&gt;, svarade jag dröjande.
s o c h hvarför ville du icke?
Du vet nog att jag mycket gerna velat låna dig pengar till din toalett,, förmenade hon i mildare ton.
, Pengar felades mig ej den gången,^ försäkrade jag.
Vid en niisstrogen blick fran min gäst, öppnade jag skåpet der mitt nya linneförrad låg och sade smaskrattande i det jag visade p % mina rikedomar:, Här äro pengarna för halen.
a Försonade skildes vi åt.
Nu ljuda aftonklockorna.
Huru högtidligt dampad tränger sig icke deras klang hit in i min kara fristad, hvarest nu hvardags- bestyrens flod aftager, hvarest allt som kan störa själens harmoni dör bort och tiger.
O huru arm, huru beklagansvärd ar ej den, hvilken ingen liten vra eger, som han kan kalla sin egen, som han kan pryda med.
sina idoga händers arbete, och dit han kan draga sig tillbaka fr %n menuiskovimlet.
, Välj det stilla lifvet i hemmet hellre än nöjenas och förströel- sernas döfvande larm!
Först då blir dit inhemsk i din boning och ej en tillfällig gäst derinne,, säger en vis författare.
Dock, nog nu med eftersinnande och pladder.
Lampan tändes; h n u ett par timmars allvarligt arbete, och de trötta lemmarna sträcka sig på den mjuka, sjelfförtjenade bädden, händerna knäppas, och med en tacksägelse till Gud för mitt fridfulla hem, samt bönen sgif också alla andra hvad som blifvit mig beskardt~, insomnar jag ljuft.
Januari 1887. en ärade red: n önskar höra något om Albertine-saken.
Son; hennes korrespondent läst boken och följt striden, skall hon här tillmötesgA denna önskan.
Albertine ar en berättelse af m %laren Krogh.
Den handlar om en tarflig ung flicka, hvars fantasi, uppskrämd af en systers öde och mattad med stygga föreställningar, rör sig blott kring ett enda före- mal: den förnedrande framtid, som hon med skräck emotser, och som vänner och grannar p % förhand utpekat för henne samt sedlighets- polisen redan utsett %t henne blott p % grund af, att hon ar sin systers syster.
Ett tomt sjalslif, lusten att kläda sig grann och räknas till de fina, samt olusten till arbete slappar viljan, och någon motstands- kraft sattes aldrig i fråga.
Efter en liten kärlekshistoria i all ärbarhet
med en fin herre, nog förståndig att varna och skiljas vid henne då han ej kunde gifta sig med henne, blir hon ännu liknöjdare för sina närmaste och olämplig för sitt stånd.
Slutligen låter hon, med ec för läsaren fast otrolig dumhet, inbilla sig af en polisman, att hon redan står under polisens iippsigt och miste lyda honom, hvilket leder till att hon af honom förderfvas och ohjelpligt inkastas i den prostitutionens afgrund, för hvilken hon alltid fasat.
Såsom sa ofta .i den moderna novellen, är det alltså för den fallna clvinnan, soni läsarens sympati tages i anspråk; men niedan Dostojewski och Guy de Maupassant, dessa de fallna qvinnornas svurna riddare, vilja öfvertyga oss, att en qvinna ar lika god, ja bättre sedan hon prisgifvit sig, göres hon i Kroghs bok utan skuld till sitt fall och sin derur framgående fräckhet.
Skulden blir sedlighetspolisens.
Detta står i samband med våra lokala förhallanden.
Redan länge har uppmärksamheten fastats vid det ohyggliga och orättfärdiga i den lagbetryggade osedligheten och sarskildt dess påföljd, att nämligen de, hvilka skulle öfva det förmenta sedlighetsskyddet, förderfvas och i sin ordning sjelfva förderfva, sålunda utbredande det onda de skulle hämma.
Kroghs bok kom som en val underrättad mans bekraftelse på denna misstanke och mottogs som ett värdefullt inlägg i saken.
Beslaget, som skedde först sedan? /, af iipplagan salts, verkade som en reklam för boken och den blef nu last i långt vidare kretsar an eljest varit fallet.
Protester i alla former hafva haglat öfver beslaglaggningen.
Statsministern har, med anledning af en sadan protest, lofvat .. att prostitutions-saken skulle komma iiiider regeringens behandling.
Afven qvinnor hafva, såsom ni känner, tagit ifrig del i protesterna, dertill drifna af varm öfvertygelse.
I min tanke har dock deras entiisiasni förledt dem att öfverskatta boken i estetiskt så val som i moraliskt hänseende, Utrymmet tillåter icke att närmare ingå p % detta spörjsrnål, hvilket ju ocksa beror af deil individiiela uppfattningen.
Jag vill blott af fru Antonie Lachens varmhjertade uttalande i Dagsposten framhålla ett påstående, som synes mig innehålla niissvisningar.
Hon säger naml.
att sådana mödrar som Albertines mor smaa forbande os, dannede nmdre, naar vor blufcerdighet ikke kan tillade o; at lcese hvad deres d ~ t r e maa gennemgaa af den dannede klasses mcends.
För det första har alltså bildade mödrar sldana man till söner, hvilket knappast kan göra dem ointresserade i saken.
För det andra ar det deras oskyldiga döttrar, som afventyra att f&amp; sådana man till makar.
Saken ar den: vi bl$va alla merl ' inh-esserade när det guller att bekä ?~$n det onda, $6 det att det e j md drabba oss alla.
Bjarnson har i en liten skarp artikel (Dagbl.
14 jan.)
utsagt hvad många tanka, i det han uppmanar att taga den sak, som Kroglis bok afhandlar, under behandling, men se faran i dess helhet, icke stanna p % halfva vägen.
Behofier sarl2funtlet skydd, s8 911å det skydh s&amp; mot min så val som mot pvim~or.
Först d % kan moralen vinna en verklig seger.
Det * nar till htet aitt börja med slapl) het och exalterad ?nedömkan i för- hc ?lZnnde t a pvinnai.
Riitffiirnlkheten skdl fö ?fw-~i: lika sfi-iirzgt mot dem bido.
Och han har ratt.
Fran Fredri ka-Bremer-Förbundet.
tyrelsen har haft den glädjen att genom fru S.
- Idlersparre få mottaga nedanstaende frikostiga gåfvor, att användas för förbundet och dess tidskrift: Af fru Fredrika Limnell 400 kronor; Af en gifvare, som vill vara oiiämd, 7 0 0 kronor.
Från och med februari ininad kommer förbundets byri att tisdagar och fredagar kl. 5-8 e. m. hållas öppen s k o m läsrum för förbundets medlemmar.
Tidningar och tidskrifter blifva der tillgängliga.
För att tillmötesgh en från flera orter i Skåne itttal.lac1 önskan har en filial af förbundet bildats i Malmö.
Föreståntlariiina ar fröken Mathilda Silow.
- Ett ganska stort antal personer har till förbundet framstalt för- frågningar angående dess sjukkassa.
Kmellertid hafva endast 96 af de 150 personer, hvilka erfordras för att kassan må.
kunna komnia i gång, antecknat sig som ledamöter.
Vi stalla derför härmed en kraftig uppmaning till alla qvinnor, hvilka nu eller framdeles niaste lefva af sitt eget eller de sinas arbete, att de måtte begagna det tillfalle som här bjudes, att under helsans dagar försäkra sig mot det betryck och elände, som följer p i en kikad sjukdom.
Slutligen erinra vi oni fördelen af att i tidiga år ingå som ledamot i kassan, enär afgiften då för all framtid blir lägre.
DAGNY TIDSKRIFT FOR SOCIALA OCH LITERARA INTRESSEN.
Inledning till en diskussion pá Nya Idun.
E t t bref frbn 1810 om Carl Johan som kronprins.
Ama Wohienberg.
Till första April.
Edmund GammaZ.
Lina, Nordvall.
X. Sjukvard och Helsov9lïd.
En handbok utarbetad af flera liikare under redaktion af D: r C. Wallis och D: r F. W. Wzsrfvinge.
N. Stookholmstyper förr och nu af Claes Lundin.
Dr iigtreformföre ?ingen.
E. S-n.
Kvinnans aktenskaps&amp;lder.
Meddelande frin Fredrika-Bremer-Förbundet.
Hvarjehanda i kvinnofr&amp;pn.
- Förbundets medlemmar kr.
{För För icke medlemmar, l 4900. pris pr irgt~ng:
Till redaktionen insända bocker: T. Hamma~gren, Om vArs svensks stlngfiiglar.
Ifiy- dahl, Kokkonsten som vetenskap och konst.
- Hawiet H.
3L ' obimott, The new pandoral - I. Undset, Fra Akershus til Akropolis.
-- Ellen Fries, MBrkvärdiga kvinnor, 4: e och 5: e h.
- George Eliot V .., Qvarnen vid Floss, I del.
Schack, Er kvindessgen i det rettc spor?
Till redaktionen Insänd periodisk literatur: - Ny Svensk tidskrift, nr 1.
Pedagogisk tidskrift, nr 2.
- Läsning for hemmet, nr 1.
- Förr och nu, nr 3.
- - - Tidskrift för folkundervisningen, nr 1.
- - Svensk lgraretidning, nr 8 -- 1 1.
- Idiin, nr 1-1 1.
- Helsovannen, nr 1-6.
- Jordemodern, nr 1-3.
- Sedlighetsvh~nen, nr 2.
- Slöjdundervisningsb1adet, nr R.
- Verdandi, nr 1, 2.
- Svensk bokhandelstidning, nr 1-11.
- Nya bolrhandels- tidningen, nr 7-1 1.
- De svenska lendsmZblsn, nr 3 ' 7, 38.
Ny- laende, nr 2-5.
- Kvinden og Samfundet, HIP 2.
- Hvad vi vil, nr 4-6.
- Hemmet och samhikllet, nr 2, 3.
- Koti j a Yhteiskmta nr 2.
English woman ' s review, nr 2.
-- Women ' s suffrage journal, nr 3.
- Womans journal nr 6-9.
Das 3Ingazin far die Litteratur des In- und Auslandes, nr 7- 1 1.
- Deutsche EIausfrauenzeitung, nr ' i- l l. Neue Bahnen, nr 4, 5.
- La citoyeane, rr.
150, 155.
-- - - - - A Fredrika-Bremer-Förbundets byrå, Stockholm, finnas anmiilda knnliga arhe tssijkiiiide sás~iii: 1ekt.ioiis- gifvare i språk, svenska iirniien?
musik?
uáng, ritning och målning, handarbe t en in.
in., srewka och ri tliinilska l ii- rarinnor för hem och skolor, kontaors- och skrifhitriideii, husförest~ndarinnor, sallskap och bitriiden i hem, förc- laserskor, gymnaster, sjuksköterskor m.
Jag såg dig le i döden, fast Zapparnes s7ctir72et svann och brännande feberglödelizl i somnande blicken brann.
Oc72 när dina ögon lycktes att nzer ej s7cåda Gzcds dag, ett solva~rnt skimmer mig tycktes bestrala bleknade drag.
Var det wzå7&amp;da en stri9nnta af soli ' jus som lifvet gaf, du uti dödens timma tog med till din dunkla graf?
Var det kanske ock en 7zägring, en återspegling fast svag a f evighetsljusets f ägring, som lyste i dina drag?
Jag kunde ej härpå svara, jag 7can det ej 78elZer nu.
Men lyc7cZig den nzdste vara, som slumrar in liksonz du.
Inledning till en diskussion i Nya Idun.
Vid Nya Iduns E ' ebruarimöte antogs till diskussionsämne för följan- de sammantriide: hvad ar tidens största lyte och tidens största fötrjanst med afseende å kvinnans stabihing S.
Då vid Iduns senaste sammankomst en stor majoritet, uttalade sig för det diskussionsamne som i dag föreligger, var detta beslut mahända en mer eller mindre medveten.
följd af det referat öfver Bellamys bok, till hvilket man nyss.
fönit lyssnat.
I det ideella framtidsperspektiv som der upp- rullades, med dess måaga glansande bilder, fanns det en, oklart belyst, icke utförd, knappt skisserad.
I en annan me- ning ' 8n med det bekanta fransyska uttrycket kan man afven här fraga: est la femme? "
Hvarför har den varm- hjärtade författaren icke velat saga oss hur han tänkt sig- hennes stiillning i den framtidsvärld hans fantasi skapat ?.
Eller har det icke lyckats honom att f&amp; det klart för sig hur den svAra fragan skall lösas?
Och den är icke lätt, kvinnofragan, detta sena begrepp i historien, som i sin tur förr eller senare måste blifvn en öfvervunnen standpunkt.
Likasom kast- och klasskilnaden måste äfven könsskilnaden upphöra att blifva bestämmande i fraga om allmänt mänskliga rättigheter.
Tyvärr har dock ännu i afseende pk kvinnans stallning, v %r tid icke blott ett,.
utan så många lyten att man stannar bokstafligen i valet och kvalet, då man skall säga sin mening om hvilket som ar det största.
Äsigterna maste ju dessutom vara olika hos olika individer; den ena önskar eller saknar ett, den andra något annat.
" Den vet bäst hvar skon klämmer som har den pån eller riittare, " var och en bar sin börda, " ty om tack vare drägtföreningar och bättre fysiologiska insigter, en klämmande sko snart blott finnes som skådeobjekt i ett antikvitetsmuseum, så bli vi dock i det hela aldrig kvitt lifvets mangahanda.
vedermödor.
- Om vi nu vilja börja med tidens största lyte, så kunna vi kasta om frågan på följande sätt: hvilka förhallanden med afseende på kvinnans stallning ar det som främst böra förbättras, som mest högljudt påkalla reformer?
och svaret kan icke gärna bli mer an ett: det ar.
i kvinnans arbete och vilkoren dervid.
som ändring kräfves, men arbete taget i dess mest vidsträckta bemärkelse, E n furstinna i sitt slott kan vara en arbeterska och en god ar-
beterska lika väl som den halfsvultna fabriksflickan, den myndiga herrgårdsfrun lika väl som den triilande torpar- hustrun.
Arbetet ar ju människans välsignelse och hennes förbannelse, kan vara den basta glädje och den tyngsta börda, kan lyfta den ena och krossa den andra.
Detta galler lika för bhda könen, för mannen som för kvinnan.
Men det som icke är lika ar vilkoren, utbildningen, förutsättningen att göra ett godt arbete, att lyckas efter sina gåfvors matt.
För mannen finnes bättre rustningar?
bättre vapen, och om afven han ofta får stå en hård dust för att vinna och försvara sin plats i lifskampen, s&amp; är detta dock för kvinnan ojämförligt mycket svhrare.
Det som gifves gossen som hans rätt, som regel, det skänkes flickan som en gifva, som undantag.
Yr- kesskolor, studiestipendier, reseunderstöd, utsigter till befor- dran, möjligheter till själfförvärf, för alla dessa hjälpande, stödjande, framj ande insatser under mannens utvecklings tid, finnas endast få motsvarigheter då det gäller kvinnan.
Om det nu häremot invandes, att de flesta kvinnor stanna inom nhemmets stilla värld " som det så vackert heter, och således hafva för sig utstakad en vag, som icke ligger jämsides med mannens, hvarför de icke heller lida intrhng af att nödgas löpa på samma vädjobana, illa " handicappedn som de äro, s&amp; for OSS denna invändning till en annan sida af saken.