Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Otvifvelaktig! borde Staten här komma emellan och erkänna sin förbindelse alt, om icke med större, dock med lika stor beredvillighet öppna tillfälle till undervisning och bildning för dem, lika väl som för deras jemnåriga, hvilka vöre nog lyckliga att hafva alla sina sinnens fulla bruk, och delta så mycket heldre, som enskilda föräldrar, vare sig bättre eller sämre lottade, här icke förmådde uppfylla sina förbindelser mot sina barn ; Och har, på grund af ofvan anförda förhållanden, anhållits, att Rikets Ständer, till afhjelpande af bristen på undervisningsanstalter för döfstumma, måtte i underdånighet hemställa, det Kongl. Maj:t, sedan undersökning skett och kostnadsförslag blifvit uppgjordt samt andra för målets behöriga utredande nödiga åtgärder vidtagna, täcktes till Rikets härnäst sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition om inrättande på lämpligt ställe, på Statens bekostnad, af ytterligare ett institut för döfstumma, vid hvilket både sådana, som söre i tillfälle att kunna betala, kunde intagas, och äfven ett icke alltför ringa antal friplalser funnes för sådana fattiga döfstumma barn, hvilka icke vore i stånd att erlägga någon afgift.
1 underdånig skrifvelse den 20 Augusti 1851 anhöllo Rikets Ständer, att Kongl. Maj: t täcktes taga i nådigt öfvervägande, huru de genom folkundervisningen åsyftade välgerningar jemväl kunde utsträckas till de i hela landet till ej obetydligt antal kringspridda döfstumma och blinda samt, derest sådant funnes lämpligt, åt de föreståndare för folkskolelärare-seminarierna, som kunde linnas villiga att vid Institutet för döfstumma och blinda söka vinna kännedom om de derstädes begagnade undervisningsmelhoder, såsom understöd till kursens genomgående vid institutet låta utdela stipendier af de för folkundervisningens befrämjande anslagna medel, äfvensom i öfrigt nådigst vidtaga de åtgärder, sorn för ändamålets vinnande kunde erfordras; hvarefter Kongl.
Maj:t. som. efter vederbörandes hörande, fann det af Rikets Ständer sålunda åsyftade ändamål icke kunna på annat säll vinnas, än att särskilda institut inrättades, vid nästpåföljande 1853—1854 årens riksdag i ti fider föreslog, att, för uppförande af byggnader till ett institut för döfstumma i någon af rikets landsorter samt delsammas bringande Expeditions-(J/skotte fs Förslag tili underd.
Skrifvelse, N:o 83. 9 brinnande i verksamhet och underhållande under år 1857, en summa af 20,000 R:dr måtte till Kongl. Maj:ts disposition anvisas; men denna nådiga Proposition vann ej Rikets Ständers bifall.
Vid 1856—1858 årens riksdag väcktes ånyo fråga om samma behols afhielpande, dock utan alt leda till dermed åsylladt mål.
Ehuru således intet af berörda förslag vid föregående riksdagar kunnat genomföras, och med erkännande deraf, att genom det nuvarande enda institutets utvidgande tillfälle blifvit beredt lör eli något större antal elever, än förr, att begagna sig af institutet, anse Rikets Ständer likväl, att det magtpåliggande behofvet, som ännu på långt när icke blifvit alhjelpt, ej längre kan lemnäs utan vidare afseende.
Del skäl, som vid de nyssnämnda riksdagarne, då frågan varit å bane, anlörts emot anläggning i landsorten af ett nytt institut för döfstumma, nemligen alt ett enda institut i ändamålsenligt och väl vårdadt skick vore att föredraga framför flera dylika, ofullständigt ordnade, för hvilkas tillvägabringande, utom den betydliga kostnaden, ett binder mötte genom bristen på lärare — med den speciela undervisningsskyldighet, som för ändamålet erfordrades, synes Rikets Ständer vara giltigt endast i det fall, att det nuvarande institutet vore af det utrymme, att det kunde intaga alla dem, som der söka vinna inträde.
Delta är likväl ännu icke fallet; och den omständigheten, att skickliga lärare ej skola finnas till den ifrågasatta läroanstalten, utgör, enligt Rikets Ständers tanke, en så mycket kraftigare anmaning att ej längre dröja med vidtagandet af tidsenliga och lämpliga åtgärder till bristernas af hjelpande.
Under åberopande i öfrigt af hvad här ofvan blifvit i ämnet framstäldt, samt enär den ifrågasatta anstalten torde böra omfatta ej mindre blinda än döfstumma, men Rikets
Ständer deremot ej kunna tillstyrka att ytterligare utvidga den redan befintliga anstalten lill ett omfång, som otvifvelaktig! skulle försvåra förvaltningen och lägga hinder i vägen för en lämplig undervisningsmethod, lå Rikets Ständer alltså i underdånighet anhålla, det E. K. Maj:t täcktes, efter behörig undersökning och vederbörandes hörande, till Rikets härnäst sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition om inrättande å lämpligt ställe och på Statens bekostnad af ytterligare eli institut för döfstumma och blinda.
Slockholm den 11 April 1863. flik. lill li.
Pral. 1862 f 1863. 10 Sami. 1 A/d. 5 Höft. 2 10 Expedit iöns- Uiska Hets Förslag lill anderd.
Skri/velse, A: o 84.
HiO $4.
Preslc-Slåndel den 11 — — Borgare-Ståndet den 11 — — Bonde-Ståndet den 11 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Jörändrade föreskrifter för vinnande af inträde i Konungens Kansli och de förvaltande verken.
(Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Belänkande K:o 101.) S. A. K.
IIos Rikets Sländer har, — med erinran om viglon deraf att de, sorn skola handhafva Stålens förvaltning, ega så väl insigt i de positiva rätts-reglornas betydelse och sammanhang, som äfven kännedom af samhällets ekonomiska utveckling och af de allmänna lagars natur, på hvilka denna beror, — uppmärksamheten fästats å en ofullständighet i den lagstiftning, sorn för närvarande förefinnes i afseende på pröfningarne för inträdet i Statens Ijenst.
Hvar och en, som ville egna sig ål domarekallet, måste nemligen underkasta sig en pröfning i kännedom af landels lagar och företrädesvis af den civila och kriminela lagstiftningen samt rättegångsordningen; men den, som egnade sig ål den administrativa embetsmannabana!! och ville söka inträde i Konungens Kansli eller i något af de förvaltande verken, behöfde icke inhemta någon kännedom af den lagstiftning, han komme att tillämpa.
Detta vore en följd deraf, att den s. k. kansliexamen, hvilken gifver rättighet alt anställas inom alla delar af statsförvaltningen, hufvudsakligen omfattar endast vissa humanistiska kunskapsgrenar, hvilka kunde ega betydelse såsom förberedande för en embets-examen, men ingalunda motsvarade de fordringar, man med rälla gjorde på denna embets-examen sjelf.
Och har af sådan anledning föreslagits, alt en pröfning skulle fastställas såsom vilkor för inträdet i Konungens Kansli och de förvaltande verken, samt att denna pröfning skulle omfatta dels national-ekonomiens grundläror, dels vissa delar af lagstiftningen, hufvudsakligen statsrätten, den administrativa rätten och grunddragen af den civila lagstiftningen.
Skrifvelse, N:o 84. 11 Att Staten väl sörjt för en grundlig embelsinannabildning i en gren af offentlig verksamhet, men alldeles icke i en annan, anse Rikets Ständer vara i hög grad olämpligt.
Kännedomen af rikets administrativa och ekonomiska lagstiftning är tvifvelsutan för en embetsman så oundgänglig, att han bör genom grundläggande studier hafva förvärfvat sig bekantskap med denna lagstiftning, innan han begynner uföfn ingeri af sin verksamhet.
Kunskapen om nalional-ekonomiens grundsanningar, — om de läror, som sprida ljus öfver de stora frågorna om rälta grundvalarne för ett folks välstånd —, kan ock svårligen umbäras af den, som är kallad att utöfva inflytande på landets ekonomiska förhållanden och deras utveckling.
En helt annan uppfattning af dessa förhållanden, en klarare insigt i lagarnes inbördes sammanhang, en större säkerhet vid deras tillämpning skulle ofelbart vinnas af den unge embetsmannen, om han i dessa ämnen egde erforderliga, förberedande studier.
Också synas de författningar, hvilka ligga till grund för embetspröfningarnes inrättning i vårt land, utgå från den förutsättning, att den kännedom af lagstiftningen, utan hvilken en verklig embelsmannabildning icke kan finnas, är erforderlig icke mindre för dem, som egna sin tjenst åt den egentliga statsförvaltningen, än lör blifvande domare.
[ Kongl.
Förordningen den 10 Mars 1749 heter det, alt ”de af den studerande ungdomen, som tänka att framdeles varda befordrade till sysslor, hvarvid kunskap fordras om lag och rätt, skola förpliglas alt icke taga afsked från akademien utan erhållet vederbörligt vittnesbörd, att de ega tillräcklig insigt i lagfarenheten, särdeles i de delar deraf, som förnämligast höra till det ämne, hvaruti de sig föresatt att tjena det allmänna"; och i Kongl Förordningen den 9 Mars 1750 förklaras, att "den under den 10 Mars nästlidet år gifna författning om de studerande, som ärna sig in i rättegångsverken, bör icke allenast noga verkställas, hvad dessa särskildt beträffar, utan ock sträcka sig till dem, som lämpat sin håg att tjena vid de andra Regeringens civila grenar”.
Under tidernas lopp hafva emellertid förhållandena utvecklat sig så, att under det den rent juridiska pröIningen eller examen för inträde i rikets rättegångsverk blifvit allt mera utbildad och omfattande, bar pröfningen för inträdet i Konungens Kansli och de förvaltande verken bibehållits i så inskränkt omfång, all den antingen endast omlällat några rent humanistiska ämnen i förening med kännedom af grundlagarne, eller ock dessa nyssnämnda kunskapsgrenar jemte en summarisk öfversigt af den civila lagstiftningen.
Alhjelpandet af ett sådant missförhållande synes Rikets Ständer vara af stort behof påkalladt.
En grundlig embelsinannabildning, aldrig mera behöflig än i våra dagar, dä så stora förändringar försiggå pä alla samhällslifvets områden, måste genom åtgärder i denna syftning verksamt befrämjas.
Rikets Ständer, som jemväl inhemlal, att förslag i förevarande ämne blifvit afgifna i sammanhang med utarbetande af nu gällande statuter för rikets universiteter, men att dessa förslag ännu icke ledi. till slutlig åtgärd, hafva, på nu anlörda skäl funnit sig böra understödja ofvan omförmälda framställning.
Behofvet af en mera grundlig och utbredd kännedom af landels lagstiftning gör sig med hvar dag mera gällande.
Vid sådant förhållande och då det skulle vara mindre lämpligt alt af den blifvande administrative tjenstemannen fordra samma omfattande kunskap i den civila lagstiftningens alla grenar, som för inträdet i rättegångsverken bör inhemtas, synes den föreslagna åtgärdens behöflighet vara till fullo ådagalagd.
Och Rikets Ständer, som icke funnit sig böra ingå i pröfning af de enskilda bestämmelser, som i detta afseende skulle komma all stadgas, få, på grund häraf, hos E. K.
Majit i underdånighet hemställa, del E. K.
Majit täcktes låta meddela sådana föreskrifter, som för in - 12 Expert tiona- Utskottets FÖra/ciy till un derå.
Skrifvelse, S;o SS. trädet i Konungens Kansli och de förvaltande verken stadga såsom vilkor en pröfning i nalional-ekonomi och i de delar af lagstiftningen, sorn finnas för ändamålet behöfliga.
NiO 85.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 6 Maj 1863.
Presle-Slåndet den 9 — — Borgare-Ståndet den 9 — — Bonde-Ståndet den 16 — — Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, i fråga om upplåtelse till Wenersborgs stad af en Kronan tillhörig tomt derstädes.
(Slats-Utskoltets Utlåtande N:o 93.) S. A. K.
Af en från E. K. Maj:t under den 6 nästlidne Februari lill Rikets Ständer aflåten nådig Proposition hafva Rikets Ständer inhemta!, att, sedan Tullförvaltaren G. S.
Karström hos Drätselkammaren i staden Wenersborg anmält behofvet af annan lokal för tullkammare samt våg- och packhus derstädes i stället för den nuvarande, hvilken vore för ändamålet otillräcklig och mindre lämplig samt i sådant hänseende hemställt, att staden måtte söka alt af en, Landshöfdingen i Elfsborgs län anslagen, tomt i qvarteret Blomman fä köpa eller arrendera å vestra delen, som vore obebvggd, en i alla afseenden tjenlig plats utmed hamnen för uppförande af andra tullkammarelägenheler; så, och efter det Drätselkammaren förklarat sig anse 100 fot i längd och 50 fot i bredd, eller 50 qvadratstänger, al tomterna Aris 416 och 417 i nämnda qvarter, böra från Kongl. Majit och Kronan för ändamålet inköpas, helst några andra fjenligä tomtplatser icke funnes att tillgå, hade, efter stadens innevånares hörande och å deras vägnar, Magistraten i Wenersborg hos E. K.
Majit i underdånighet anhållit om nådigt tillstånd att få inköpa ifrågavarande tomtdelar.
Fxpeditions* Utskottets Förslag till underd, Skrifvelse, *V:o 85. 13 Sedan uti in fordrade underdåniga yttranden dels Landshöfdingen i länet, Grefve Eric Sparre, tillstyrkt, att ansökningen måtte beviljas, emot det, att Wenersborgs stad erlade en årlig afgift af 50 eller 75 R:dr lill Landshöfdingen, dels ock Öfver-Intendents-embelel, jemte tillstyrkande af bifall till ansökningen, alternativt föreslagit tomternas försäljning lill staden mot en köpeskilling al 1,500 R:dr, hvarå nuvarande Lan Ishöfdingen skulle under sin tjenstetid af Statsverket erhålla 5 procent om året eller 75 R:dr, så hade Landshöfdinge-embetet algifvit underdånigt utlåtande i ämnet saint dervid tillika öfverlemnal åtskilliga handlingar, hvaraf inhemtades: att vid verkställd besigtning befunnits, det tomterna N:ris 416 och 417, hvilka uppgifvits tillhöra Kongl. Maj-.t och Kronan, i stället egdes af enskilde personer, som derå uppfört byggnader, men all i samma rote, eller den 4:de i qvarteret Rlomman, vore belägen en lill Landshöfdingens disposition anslagen tomt N:o 414, utgörande i längd 84 och i bredd '25 alnar, eller tillsammans 2,100 qvadralalnar, hvaraf ^V-delar * öster, 72 fot i längd och 50 fot i bredd, gränsade lill Residensgatan samt vore hebygd med stall och för öfrigt inrättad lill vedgård, hvadan Landshöfdingen förklarat sig icke kunna utan skada för den bebyggda delen aflåta mer än vestra delen, eller Jf-delar af tomten, gränsande intill Hamngatan, och hvilken tomtdel, endast omgärdad med plank och obebyggd, innehölle 96 fot i längd och 50 fot i bredd, tillsammans 1,200 qvadralalnar eller 48 qvadratslänger; att stadens innevånare enhälligt yttrat den önskan, hvari Magistraten jemväl instämt, alt åtkomma sistnämnda tomtdel, — hvilken med inhägnad värderats till högst 1,500 R:dr R:mt, — efter den sålunda gjorda uppskattningen, dock helst genom köp, hvarmedelst staden kunde på en gång vinna full eganderätt dertill; samt att Landshöfdinge-embetet tillstyrkt, att staden måtte komma i besittning af samma tomtdel emot en årlig afgäld af 75 ll:dr.
Med förmälan, ali tomten N:o 414 om ‘2,100 qvadratalnar blifvit inköpt den 13 Mars 1837 mot en köpeskilling af 202 R:dr 10 sk. 8 rst.
B:ko i ändamål att användas lill uthusbyggnader lör Landshöfdingeresidenset i Wenersborg, å hvilket köp lastebref erhållits den 23 derpå följande Oktober, hade E. K. Maj:ts och Rikets Kammarkollegium, — med hänsigt ej mindre till ändamålet, för hvilket platsen erfordrades, än äfven dertill, att hela tomten icke kostat Staten mer an förberörda 202 R:dr 10 sk. 8 rst.
B:ko, hvadan på den andel deraf om 1,200 qvadratalnar, som till lokal för tullkammare behöldes och icke vore för Landshöfdingeresidenset nödig, icke belöpte mycket mera än 100 R.dr samma mynt af köpeskillingen, — i underdånighet hemställt, om icke platsen mätte till staden Wenersborg utan afgift upplåtas, eller, för den händelse detta icke skulle vinna nådigt bifall, till staden försäljas för den summa af 1,500 R:dr R:ml, hvartill den blifvit i värde uppskattad; äfvensom att ersättning mätte bestämmas för nuvarande Landshöfdingen i Elfsborgs län alt af honom, så länge han embetet innehade, tillgodonjutas med 75 R:dr R:mt årligen, utgörande 5 procent al berörda uppskaltningsvärde, men hvilken ersättning, såsom icke i Landshöfdmgelönen oberäknad, borde vid hans afgång från embetet upphöra; Och har E. K. Maj:t, med afseende derå, att den vestra obebygda delen af den Kronan tillhöriga och till Landshöfdingens i Elfsborgs län disposition upplåtna tomten, N:o 414, i qvarteret Blomman inom Wenersborgs stad vore hvarken för bemälde embetsman, som för egen räkning hittills uthyrt densamma åt enskilde personer, eller för något Kronans behof erforderlig, men dess förvärfvande deremot vore af vigt för staden, som derigenom kontme alt erhålla passande vid hamnen belägen plats tili uppförande af en utaf behofvet påkallad nybyggnad för tullkammare samt väg- och pack - 14 Expeditions-Utskottets fr tirsta!) till underd.
Skrifvelse, fri: o 85. hus, föreslagit, att nämnda tomtdel, innehållande en areal af 48 qvadratstänger, måtte till Wenersborgs stad för all framtid öfverlålas mot en årlig afgäld till Landshöfdingen i länet af 75 R:dr R:mt.
I sammanhang med förevarande nådiga Proposition hafva Rikets Ständer jemväl till pröfning förehaft en hos Rikets Ständer gjord framställning, att merberörda upplåtelse finge ske utan annan eller vidare afgift, än att staden Wenersborg till nuvarande Landshöfdingen i Elfsborgs län, så länge lian berörda embete innehade, utbetalade räntan å tomtens uppskattningsvärde med 75 R:dr R:mt, till stöd hvarför åberopats Kammar-kollegii tillstyrkan, alt tomten måtte utan någon ersättning (ill staden öfverlätas, hvilket förfaringssätt, enligt förmenande, vore med billighet förenadt, om i betraktande toges, dels alt hela tomten blifvit af staden såld till Kronan för den ringa köpeskillingen af 202 R:dr 10 sk. 8 rst.
B:ko; dels att ifrågavarande del deraf icke vore för Landshöfdingen behöflig; dels ock alt tomldelens nuvarande högre värde uppkommit derigenom, att staden låtit der nedanför med betydliga kostnader anlägga en hamnbrygga för sjötrafikens behof.
Hvad sålunda blifvit föreslaget och framstäldt hafva Rikets Ständer tagit i öfvervägande, samt dervid funnit skäligt, att dä ifrågavarande lägenhet icke för något Kronans behof erfordras, men deremot erbjuder en särdeles lämplig plats för uppförande af tullkammare samt våg- och packhus i Wenersborg, densamma må till nämnda stad upplåtas; och enär, i fråga om vilkoren lör öfverlåtelsen, lägenheten, enligt hvad Kammar-kollegium upplyst, uti inköp kostat Kongl. Maj:t och Kronan allenast omkring 100 R:dr B:ko, halva Rikets Ständer ansett berörda tomtdel billigtvis böra till staden öfverlålas på de i sistomförmälda framställning föreslagna vilkor.
Hemställande Rikets Ständer alltså i underdånighet, att ifrågavarande del af tomten N:o 414, om 48 qvadratstänger, uti qvarteret Blomman i Wenersborgs stad, må till staden öfverlålas mot det, att staden förbinder sig att uti ersättning derför åt nuvarande
Landshöfdingen i Elfsborgs län under hans tjenstetid årligen utgifva ett belopp af 75 R:dr R:mt.
Stockholm den 10 Maj 1863. Expeditions-Utskottets Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o 86. 15 N:o 86.
Uppläst och godkändl hos Ridd. och Adeln den G Maj 1863.
Preate-Ståndct den 9 — — Borgare-Slåndet den 9 — — Bonde-Siåndet den IG — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående sådan förändring i de förvaltande verkens i Stockholm arbetsordningar, att de större utgifterne derstädes komme att bestridas genom anvisningar ä Kongl. Räntekammaren.
N:o 20.) S. A. K. Sedan Rikets Ständers år 1860 församlade Revisorer uti sin angående Statsverkets med flere fonders tillstånd och förvaltning afgifna berättelse uttalat den åsigt, att en bland orsakerne till den svårighet, som på sednare tiden yppat sig för E. K.
Moj:ts och Rikets Stats-konlor att kunna fullgöra sina utbetalningar, borde sökas dels deruti, att Statsverket för sina utgifter nödgades hålla kontant kassa, icke blott i hvarje ränteri, ulan ock i de flera Embetsverk inom hufvudstaden, åt hvilka förvaltningen af särskilda delar utaf de till Stalsregleringeu hörande medel blifvit öfverlemnad, och dels deri, alt cirkulationen af de till Statsverket hörande penningar i allmänhet vore allt för trög och långsam; samt Revisorerne, till afhjelpande af denna olägenhet, föreslagit, bland annat, att de förvaltande verken i allmänhet icke behöfde hafva om händer några kontanta penningar, men deremot borde ega rättighet att för sina utgifter, inom vissa begränsade belopp, utfärda invisningär, ställda på Kongl.
Räntekammaren, och hvilka der genast mot kontant blefve infriade, har, med anledning af della förslag, — hvilket uti afgilVet utlåtande Stats-kontoret, ehuru erkännande detsammas fördelar i visst afseende äfvensom vigtighet en af den (ill grund derför liggande princip, likväl på anförda skäl afstyrkt —, särskild framställning i enahanda syltning nu blifvit hos Rikets Ständer gjord.
Uti omförmälda underdåniga utlåtande hade Stats-konlorel, bland annat, anfört, att under de sednare åren, till följd af inträffad brist i slatsinkomsterne, icke sällan händt att Stats-kontoret varit förhindradt att genast anordna de af vederbörande förvaltande verk äskade medel och derföre, efter kommunikation med samma verk, be - 16 Expeditions-Utsknttets Förslag till anderd.
Skrifvelse, N:o 86. redt sig uppskof med utbetalningarne, utan att, Stats-kontoret veterligen, någon skada derigenom skett den eller dem, hvilka egt att hos de förvaltande verken utbekomma penningarne, emedan dessa verk, efter vunnen kännedom om de tider då medlen kunnat erhållas, derefter lämpat sina liqvider; men att, om åter, såsom nu blifvit föreslaget, de förvaltande verken skulle ega att för hvarje utgift utfärda en invisning pä Räntekammaren, kunde, vid tillfällen, då brist i stats-inkomslerna minskat rörelsekapitalet, möjligen inträffa, att Statskontoret, som ändock måste hafva rättigheten att pröfva, huruvida lillgångarne på det hela medgåfve att genast utbetala beloppet samtidigt med andra för handen varande angelägna utgifter, funne sig urståndsalt att infria en dylik invisning.
Dessutom skulle det väckta förslaget, i fall del antoges, medföra en ansenlig tillvext i Slals-kontorets göromål och till följd deraf behof af större arbetspersonal, hvarigenom Staten finge vidkännas kostnader, hvilka förmodades komma att vida öfverstiga dem, som tilläfventyrs genom indragning af någon tjenst i ett eller annat af de öfriga embetsverken kunde Staten besparas.
Sådant ansågs uppenbart, när i betraktande toges att Statskontoret bade att från de andra förvaltande verken, för hvarje, äfven den ringaste, utgift emottaga en invisning, och att denna, innan den finge af Räntekammaren infrias, skulle först anmälas hos Stats-kontoret, som måste ega kännedom om hvarje utgift, samt, innan undersökningar och behöriga annotationer skett, ej kunde invisningen till inlösen godkänna; och, hvad särskildt beträffade Räntekammaren, hvarest för de ständiga utbetalningarne kontanta penningar i summor af hundra tusentals Riksdaler alltid borde finnas och täta inventeringar i följd deraf mäste ske, skulle den nuvarande personalen icke på långt när blifva för de ökade göromälens behöriga handhafvande tillräcklig.
Rikets Ständer hafva ej genom de af Stats-kontoret sålunda anförda betänkligheter funnit sig öfvertygade att förslaget bör ölvergifvas.
De fördelar, Stats-kontoret tillerkänt den ifrågasatta förändringen, hafva Rikets
Ständer ansett tillräckligt stora att påkalla en allvarlig undersökning, huruvida ej de med samma förändring förknippade olägenheter skulle kunna undanrödjas, eller åtminstone i den mån lörminskas att fördelarne dock blefve de öfvervägande.
Härvid har det förefallit Rikets Ständer, som borde någon annan omedelbar pröfning och granskning af de kollegiala Embelsverkens i Stockholm anvisningar å Statskontoret ej blifva i sistnämnda Embetsverk af behofvet påkallad, än blott den, som erfordras till kontrollerande alt anvisningen verkligen blifvit af det ifrågakomma förvaltande verket utfärdad, en granskning, hvilken torde kunna genast vid anvisningens företeende verkställas af samme tjensteman sorn anvisningens belopp utbetalar; ty de embetsverk, som nu äro betrodde att från Stats-kontoret reqvirera större penningesummor, för att dem sedermera i enlighet med fastställda stater använda, lära väl älven böra af Statsverket tilltros att ej uti sina anvisningar å Statskontoret öfverskrida dessa staters belopp; ett öfversluidande för öfrigt så blottsläldt för skyndsam upptäckt och förknippadt med så stor våda för den felaktige att detsamma knappast kan anses möjligt.
Den minskning förändringen torde kunna åstadkomma såväl i antalet af särskilde kassörer vid de förvaltande verken, som i fråga om framtida beloppen af de löner, hvilka behöfde utgå till sådane kassörer, som bibehölles, men finge sina göromål och sin ansvarighet i betydlig mån begränsade, torde äfven kunna någorlunda motsvara kostnaden för tillökad personal, såväl inom Kongl. Räntekammaren, som för kontrollen å densamma.