Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utur Ekonomi-Utskottets förenämnde Betänkande N:o 108, torde Utskottet få upprepa följande yttrande, hvilket, efter Utskottets mening, har sin giltighet äfven i afseende på nu gällande medicinai-taxa: »Om ifrågavarande taxa, som, »efter hvad till Utskottet blifvit uppgifvet, är den lägsta, som något land eger, »än medför en större vinst för apothekarne i en del af rikets städer, der inedi»kaments-försäljningen uppgår till höga belopp, så lärer den deremot vara tem»ligen knapp för andra apothek, som hafva mindre försäljning och äro belägna »i det inre af landet, samt följaktligen belastade med högre omkostnader för »frakter och assuranser m. m.; och skulle en nedsättning i taxan ofelbart komma att »hota dessas bestånd.
Derföre och så vida ej olika taxor skola antagas för de »olika apotheken, torde den medelväg böra bibehållas, som för jemkning af »dessa olika förhållanden blifvit följd vid bestämmande af medikaments-priserne »uti nuvarande taxa.»
Med åberopande af hvad sålunda blifvit anfördt och då grunderna för prisbestämningarne icke vid utfärdande af nuvarande medicinal-taxa undergått någon förändring, samt der, såsom för laborations-kostnaderna, en förhöjning i taxan egt rum, denna betingats af kända förhållanden, hvilka gjort en högre ersättning än förut erhållits, för apothekarne verkligen behöflig, hemställer Utskottet, att motionen i hvad den angår en underdånig anhållan om nedsättning i medicinal-taxan, icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Vidkommande härefter frågan om apotheks-privilegiernas afskaffande, har Utskottet inhemtat, att Kongl. Majit, i anledning af Rikets Ständers ofvanomförmälda, vid riksdagen 1850—51 aflåtna underdåniga skrifvelse, genom nådig Remiss af den 22 December 1851, infordrat Kongl. Sundhets-kollegii utlåtande i ämnet.
Uti detta utlåtande, som afgafs den 22 December 1852, frångår Kongl.
Sundhets-kollegium sin förut yttrade mening och biträder åsigtcn att pri - G Allm. ISesv.- och Ekon.-Ulskollels Betänkande N:o 162. vilegii-handelns afskaffande vöre en för apotheks-yrket nyttig åtgärd, hvarpå Kollegium, efter framställning af skälen för denna åsigt, yttrar: »Då Kollegium ”alltså icke kan undgå att i allmänhet erkänna nyttan af privilegii-handelns af»skaffande, bör Kollegium likväl, i fråga om denna åtgärds nödvändighet, i underdånighet uttala den öfvertygelse, att densamma icke under närvarande förhållanden utgör ett oundgängligt vilkor för yrkets upprätthållande eller förbättrande till det allmännas båtnad.
Stegringen af priset på apotheks-privilegierna »synes under de sednare åren hafva saktat sig; apotheks-innehafvarne, i al 1- » mänhet burgne, utan att kunna anses hafva oskäliga fördelar af yrket, sköta i »allmänhet detta med rättskaffens omtanka och den vetenskapliga bildningen hos »dess idkare, främjad genom undervisningen vid Pharmaceutiska institutet, för»säkrar åt apothekarne ökad t förtroende och anseende, samt bereder dem nya »utvägar att, genom användande af sina kunskaper i teknisk riktning, gagna »det allmänna och förbättra egen ekonomisk ställning: med ett ord, apotheks»väsendet i Sverige, sådant det är. torde kunna anses fullt jemförligt med andra »länders och öfverträffar tvifvelsutan det i flera biand dem.
»De fördelar, hvilka af privilegii-handelns successiva afskaffande skulle här»flyta, kunde alltså till en början icke synnerligen inverka till förbättrande af »det skick, hvari apotheksväsendet sig befinner, utan vore det först i en framtid, »som den för det allmänna och yrket dermed förenade nytta kunde komma att »spörjas.»
I fortsättningen af sitt utlåtande hemställer Kollegium om icke Kongl. Maj:t skulle täckas preliminärt till nådig pröfning och afgörande företaga frågan, »litt »ruvida ett apotheks-privilegium är att betrakta såsom innehafvarens obestridliga »egendom, öfver hvilken han, såsom öfver allt annat välfånget gods sitt, eger »att fritt disponera, eller om den hittills medgifna handeln med apotheks-privi»legierna, såsom saknande stöd i lag och författningar, må anses såsom ett to»lereradt missbruk, hvilket Staten eger rätt att inskränka eller förbjuda, då så »beftnnes nyttigt,» hvarefter Kollegium vidare yttrar: »Skulle Eders Kongl. »Maj:t dervid i nåder erkänna det först framställda alternativet eller innehafva»rens eganderätt till privilegiet, så blifver det ock deraf en följd, att något af»skaffande af privilegii-handeln hvarken nu eller framdeles kan ifrågakomma, utan »apotheks-innehafvarnes medgifvande eller godtgörelse, äfvensom att den nu väckta »Iräga måste anses förfallen, enär största delen af apotheks-innehafvarne för»klarat sig icke villige att derpå ingå, hvaremot, om det sednare alternativet i »nåder varder gilladt och Eders Kongl.
Maj:t i öfrigt linner handeln med apo»theks-privilegierna böra afskaffas, Kollegium torde erhålla nådig befallning att »afgifva underdånigt förslag till nödige föreskrifter med hänsyn till detta ända»måls vinnande på lämpligaste sätt och så att nuvarande apotheks-innehafvare Allni. IScsv.- och Ekon.-Utskottets Ilclänkandc N:o t (12. 7 »derigenom icke tillskyndas cn för dem och yrket menlig rubbning i deras ekonomiska ställning.» Slutligen yttrar Sundhets-kollegium, i afseende på det af Rikets Ständer förordade förslag till apotheks-privilegii-handelns successiva afskaffande, att, så enkelt detta förslag än vore, detsamma dock, så i enkelhet som .ändamålsenlighet, syntes öfverträffadt af ett annat, framstäldt af egaren till ett bland de betydligaste apotheken i riket, hvilken, med erkännande af nyttan för yrket af privilegii-handelns upphörande, ansett detta lämpligast och utan att någon derigenom komme att lida, kunna ernås om Kongl. Majit i nåder förklarade »all »hittills bruklig och medgifven rätt till försäljning af apotheks-privilegier upp»häfven med femtionde året efter det, då författningen härom utfärdades.» Sedan Sundhets-kollegii omförmälde utlåtande inkom lärer någon vidare åtgärd i frågan icke blifvit vidtagen, utan densamma fortfarande vara på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning beroende.
Emellertid har, efter hvad Utskottet inhemtat, vid utfärdande i sednare tider af nådiga privilegier å nya apotheks-anläggningar, städse blifvit iakttaget, att dessa uttryckligen ställas endast på den person, som efter Sundhets-kollegii förslag dertill blifvit nämnd, och således utan rättighet för honom att det erhållna privilegiet å annan person öfverlåta.
Sådane apothek finnas redan till ett antal af tjugo och de komma än vidare att ökas i samma mån de nybildade provincial-liikaretjensterne tillsättas eller af andra anledningar nya apothek komma att anläggas.
Om den nådiga afsigten med detta förfarande skulle vara att innan frågan om upphäfvande af apotheks-privilegiérna till slutlig pröfning företages, söka erhålla någon erfarenhet huruvida dylika ej privilegierade apothek i lika mån eller bättre än de privilegierade uppfylla ändamålet och gagna det allmänna, så torde härtill desto mera skäl förefinnas, som de försök, hvilka i Preussen, der apotheksväsendet anses vara ganska väl ordnadt, skett för att utbyta de privilegierade apotheken mot personliga, icke skola visat goda resultater och derföre ock efter någon tid måst öfvergifvas.
Då den af motionären väckta fråga om apotheks-privilegiernas upphäfvande emellertid redan är, till följd af framställning från Rikets Ständer, på Kongl. Majits pröfning beroende och under den tid, som förflutit sedan nyssberörde framställning gjordes, icke några nya apotheks-privilegier, som kunna af innehafvaren på annan öfverlåtas, blifvit utfärdade, samt nödigt torde vara att, innan frågan slutligen afgöres, vinna någon erfarenhet, huruvida de så kallade personliga apotheken ega företräde för de privilegierade eller icke, hemställer Utskottet, att motionen, i hvad den rörer afskaffandet af apotheks-prilegierna, icke må anses för närvarande böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
8 Allm. llesv.- neli Elcon.-Vlskollels Betänkande N:o IG3 II t: ser va tion: af Herr Ridderstad och Riksdags-fullmägtigen Georg Nyqvist.
Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Sept. 1800, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af' väckt motion om skyldighet för egare af utjordar eller andra lägenheter utan åsatt hemmantal att deltaga i allmänna onera.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har Hedervärda Bonde-Ståndet remitterat ett memorial af Riksdags-fullmägtigen N. F.
Andersson från Östergötland, deruti anföres, att det icke vore med fullkomlig rättvisa förenligt, att den mängd utjordar och andra lägenheter, utan åsatt mantal, som funnes inom vårt land, njöte befrielse från nästan alla slags kommunala besvär och utskylder, som hårdt tryckte den öfriga jorden.
Då flere lägenheter funnos, hvilka i godhet kunde jemföras med halfva eller hela eller till och med två eller tre mantal, föresloge motionären att, till åstadkommande af en jemnare och rättvisare fördelning af sådana bördor, hvaraf den ene jordbrukaren så väl som den andre hemtade lika gagn, alla utjordar och andra lägenheter, hvilka sakna åsatt hemmantal, måtte förklaras skyldige att, i förhållande till sitt taxeringsvärde, jemfördt med medeltalet af taxeringsvärdet å hemmanen inom häradet eller socknen, deltaga i allmänna onera, såsom väghållning, skjutsskyldighet, byggande af kyrka, skolhus, klockareboställe, fattighus, tingshus och häradshäkte m. fl., äfvensom aflöning till skollärare och underhåll af de fattige.
Utjordar kallas egentligen de egor ett hemman kan hafva inom annan bys rågång och hvilka kunna bestå än i viss egolott, än i bestämd andel i alla byns egor.
Allm. lie sv - och Ekon.-Ulskolteis Ihlänl:anile iV:o 163. 9 egor.
Under tidens fortgång hafva de ofta blifvit frånskiljda det hemman de ursprungligen tillhört och fått särskild ränta sig åsatt.
Den befrielse från vissa jorden åliggande besvär, hvilka dessa utjordar åtnjuta, lärer väl således härleda sig derifrån att de varit inbegripne under det hemmans besvär och utskylder. till hvilket utjorden från början hört.
Det visar sig ock, bland annat, af Kongl. Resolutionerne på allmogens besvär den 29 Juni 1752, § 55, och den 29 November 1756, § 47, huruledes från särskilda landsorter yrkanden blifvit fram ställde om åtgärder till förekommande deraf att ej utjordar hemmanen fråntogos och tillerkändes särskilda egare, medan hemmansegarne fortfarande fingo för deni erlägga ränta.
Vid sådant förhållande torde det vara ganska tvifvelaktigt huruvida ej de ifrågavarande onera verkligen utgöras äfven för utjordarne, om än de utgå af de hemman, till hvilka dessa fordom hört.
De lägenheter åter, hvilka, efter sednare författningar, äro från hemman afsöndrade, utan att hafva fått särskildt hemmantal sig åsatt, inbegripas under hemmanets utskylder och kunna sålt - des icke derutöfver påläggas särskilda åligganden.
I öfrigt förekommer, att då motionären bland skyldigheter, från hvilka utjordar och särskilda lägenheter skulle vara befriade, äfven upptager fattigförsörjningen, synes detta icke öfverensstämma med Kongl.
Förordningen om fattigvården i riket den 13 Juli 1853, jemförd med Kongl. Förordningen om sockenstämmor i riket den 29 Augusti 1843.
Deremot visar Kongl. Brefvet den 10 Oktober 1793, att skattlagde utjordar äro fria från väghållning, kyrko- och prestegårdsbyggnader.
Då emellertid förhållandet med utjordarne icke kan efter någon allmän, för hela landet gällande regel bedömas, utan för särskilda orter och tilläfventyrs ofta för särskilda fall i samina ort torde befinnas olika, synes det Utskottet, som då frågan gäller kommunala utskylder och besvär, lämpligast vore att åt de kommunalmyndigheter, hvilka snart torde komma att träda i verksamhet, öfverlemna att efter hvarje orts olika förhållanden söka rättvist ordna äfven utjordars och lägenheters deltagande i allmänna bördor; hvarföre Utskottet hemställer, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Hill. lill It.
Prut tS39 tj 1860. 8 Sami. 33 Uuft. 3 10 Allm. Besv.- och Ekon.-Uiskoltcls Betänkande N:o 164. JM: o 164.
Betänkande, i anledning af väckt motion om utarbetande af en allmän sundhetslära för att pä allmän bekostnad tryckas och utdelas. Frän Höglolliga Ridderskapet och Adeln har till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet blifvit remitterad en utaf Herr af Georgii, Evert, väckt motion, att, för bibringande af bättre insigter och upplysning rörande sanitära förhållanden samt i syfte att söka afhjelpa de olycksbringande följderna af den stora massans af folket okunnighet rörande nämnde förhållanden, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit anhålla, det Kongl. Majit behagade låta anbefalla Sundhetskollegium att i sammandrag utarbeta en lättfattlig allmän sundhetslära, med särskildt fästadt afseende på de båda könen och deras olika yrken och sysselsättningar i lifvet, hvilket arbete derefter, tryckt på Statens bekostnad, borde kostnadsfritt utdelas i alla skolor inom riket, både till gossar och flickor, med föreskrift för hvarje lärjunge att inhemta kännedom om nämnde sundhetslära, hvilken följaktligen skulle ingå bland antalet af de offentliga läroböckerna.
Då läroböcker, i den syftning motionären angifvit, redan längre tid funnits genom enskild försorg utarbetade och genom trycket tillgängliga, saint, beträffande motionärens förslag att sundhetsläran skulle upptagas bland läroämnena vid rikets samtlige skolor, en dylik åtgärd desto mindre lärer vara lämplig, som i allmänhet läroämnena vid skolorna icke torde böra utan synnerligt behof, mera än hittills skett, ökas, och i allt fall iakttagandet af de föreskrifter, hvilka af sund - Allm. lies v.- och Ekon.-Vtskoltcts lielänkandc A:o i63.
IL hotsläran skulle inhemtas, ytterst blir hufvudsakligen beroende af hvar och ens ställning, yrke eller tillgångar, hemställer Utskottet, alt någon Rikets
Ständers åtgärd icke må i anledning af motionen vidtagas.
Betänkande, i anledning af vackt motion om åläggande för de em betsverk, hvilkas förvaltning och räkenskaper granskas af Rikets Ständers Revisorer, att till dessa lemna uppgifter på de förvaltningsfrågor, rörande hvilka skiljaktiga meningar morn verkets styrelse förekommit.
I memorial, som Välloflig» Borgare-Ståndet remitterat till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, har Herr {Vallenberg, A. O., anfört, att anmärkt blifvit det statsrevisionerna förlorat mycket af deras betydelse.
Orsakerna dertill voro många, kanske främst deribland publicitetens utvecklade verksamhet och vaksamhet.
Den ena som den andra offentliga rätten och pligten att utöfva en gran skande uppmärksamhet, blefve till sin följd preventiv i samma mån, som den uppfyllde sin bestämmelse och såvida härigenom anmärknings-anledningar mer och mer sparsamt erbjöde sig, och vore detta skälet till det minskade intresse, med hvilket statsrevisionerna omfattades, så hade man visserligen ej skäl att deröfver klaga.
Men om ock, å ena sidan, villigt finge erkännas, att både förvaltningsföreskrifter och bemödandet att dem efterlefva under ett halft sekel gjort 12 Allm.
ISesv.- och Ekon.-Utslcollels Betänkande N:o 163. betydliga framsteg, borde likväl ej heller, å andra sidan, förbises, att med den stigande samhällsutvecklingen föremålen för statsrevisionerna vunnit en tillvext i omfång och mångfald, som mer och mer uteslöte möjligheten af en allt genomgående granskning.
Att. icke nämna räkenskapernas siffergranskning, åt hvilken endast genom missförstånd statsrevisionerna kunnat egna sitt till tiden mycket begränsade arbete, återstode derutöfver af redogörelsen för Statsverkets förvaltning sä oändligt mycket, att. det omöjligen kunde medhinnas att med granskande uppmärksamhet genomgå allt.
Det syntes följaktligen angeläget att. vidtaga åtgärder, hvarigenom åt Rikets Ständers Revisorer kunde beredas tillfälle att inhemta kännedom om statsförvaltningsfrågor, sotn särskildt förtjenade deras uppmärksamhet.
Såsom en dylik åtgärd ville motionären föreslå, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anhålla, det hvarje embetsverk, hvars förvaltning och räkenskaper voro underkastade granskning af Rikets Ständers Revisorer, måtte åläggas att vid hvarje års räkenskaper foga förteckning öfver de förvaltningsfrågor, om hvilka inom embetsverkets styrelse olika meningar under året kunde hafva förekommit, jemte hänvisning till de protokoll, i hvilka de skiljaktiga meningarne igenfunnos. Genom ett sådant förfarande, hvilket hade sin motsvarighet i nu gällande föreskrifter om bifogande till högre myndighet af de skiljaktiga yttranden, hvilka vid en frågas behandling förekommit, skulle, enligt, motionärens tanke, Rikets Ständers Revisorer erfara de svåraste brister i all förvaltning eller sådana, som härflöte antingen af otydlighet i författningarne eller af godtycklighet vid deras tillämpning, och i båda fallen påkallade Revisorernes åtgärd.
Det vore nemligen icke i regeln antagligt, att en fullt tydlig och bestämd föreskrift framkallade skiljaktiga meningar, eller att sådana uteblefvo der godtycket ville träda i lagbudens ställe.
Och äfven i de fall, der skiljaktiga meningar af annan grund nppstode, torde väl i allmänhet kunna förutsättas, att den omhandlade frågan egt någon större betydelse, förtjent af statsrevisionens uppmärksamhet.
Det lärer icke kunna bestridas, att Rikets Ständers Revisorer svårligen kunna medhinna att, jemte granskning af de digra räkenskaper, som dem föreläggas, fullständigt genomgå förvaltningsverkens vidlyftiga protokoller, hvilka sednare icke en gång, med undantag blott af Stats-kontorets, skola till Revisorerne öfverlemnas, så framt desse ej derom göra särskild framställning.
Då så är förhållandet, måste det antingen öfverlemnas åt tillfälligheten, huruvida Revisorerne komma att taga kännedom om de delar af protokollen, hvilka företrädesvis äro deraf förtjente, »
Iler oek någon åtgärd vidtagas, för att åt dessa delar af handlingarne rikta Revisorernes särskilda uppmärksamhet.
Det torde icke böra förnekas, att, så framt man önskar det statsrevisionerne skola fortfarande uppfylla det genom dem åsyftade ändamål, sistnämnde förfarande måste tillerkännas ett afgjordt företräde.
Vid sådant förhållande återstår egentligen att pröfva, huruvida nyssberörde syftemål Allm.
IScsv.- och Ekon.-Ulshotlcls Betänkande iV.-o lös. 13 skulle, genom bifall till motionärens förslag, uppnås eller åtminstone väsendtligen befrämjas.
I afseende härå torde det vara uppenbart, att i samma mån statsrevisionerna befinnas uppfylla hvad i främsta rummet med dem varit åsyftadt, nemligen förekommandet af missbruk och öfverträdclser af tydliga föreskrifter, dessa revisioner skulle inskränka sig till en nästan endast negativ verksamhet, derest de icke sökte att inom den för dem utstakade verkningskrets, att öfverse och granska Statsverkets och Rikets Ständers Verks tillstånd, styrelse och förvaltning, fortgå från anmärkande af sådana fel i förvaltningen, som härflyta från förbiseende af gifna föreskrifter, till dem, hvilka tilläfventyrs hafva sin grund i mindre tydliga eller mindre välberäknade stadganden.
Dessa förhållanden visa sig vanligen genom skiljaktiga meningar om författningarnes rätta förstånd emellan dem, åt hvilka deras tillämpning är anförtrodd, och i detta afseende, kan det icke annat än för Rikets Ständers Revisorer vara af vigt att erhålla en ledning för kännedomen om hvilka författningar sålunda föranledt stridiga tolkningar och möjligen till och med mot hvarandra stridande beslut rörande deras tillämpning.
Då dessutom den föreslagna åtgärden synes vara lätt verkställbar och icke böra för vederbörande tjenstemän medföra synnerligt besvär, får Utskottet, på dessa och de af motionären i öfrigt anförda grunder, vördsamt hemställa, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täcktes i nåder föreskrifva, att hvarje Statens embetsverk, hvars förvaltning och räkenskaper granskas af Rikets Ständers Revisorer, skall vid hvarje års räkenskap foga förteckning öfver de förvaltningsfrågor, i hvilka under året olika meningar inom embetsverkets Styrelse förekommit, jemte hänvisning till de protokoll, deruti de skiljaktiga meningarne igenfinnas.
Stockholm den 30 Augusti 1860. 14 Allm. liesv.- och Ekon.-ilskottets Uttänkande N:o 166.
A:o 166.
Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Sept. 18G0, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om förändrade stadganden rörande det afdrag, .sorn. då embels- eller tjensteman erhåller tjenstledighet, bör ä lönen ske.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har från Höglofliga Ridderskapet och Adeln erhållit remiss å en af Herr Grefve von Seth, Bror, väckt motion, att enär de genom Kongl.
Brefvet den 23 Februari 1858 meddelade föreskrifter rörande det afdrag å lönebeloppet, som embet.s- eller tjensteman under tjenstledighet, eller då han eljest vore hindrad att sin tjenst utöfva, borde vidkännas, i vissa fall skulle leda till verklig orättvisa, hvilken likväl syntes kunna afhjelpas om åt Regeringen eller vederbörande embetsverk, som kände personerne och deras ställning, lemnades öppet att i hvarje fall pröfva om, vid ledighet för sjukdom, afdrag borde ske och i sådant fall huru stort, omförmälde stadganden måtte förändras derhän, att embets- eller tjensteman skulle vid tjenstledighet, som erhölles för enskilda angelägenheter, till vikarien afstå högst en tredjedel, minst en fjerdedel af samtlige tjensten åtföljande löneinkomster, och att vid styrkt sjukdomsförfall eller då tjenstledighet, på grund af läkarebetyg, erhölles för helsans vårdande, Kongl. Maj:t eller vederbörande embetsverk egde att pröfva om något och huru mycket borde af den sjuke till vikarien eller till Verkets disposition afstås, utan att dock i något fall mera än en tredjedel af löneinkomsterna skulle kunna sysslans innehafvare beröfvas.
Alim. 11 c sv.- och Ekon.-Ulskollels Betänkande S:o 167. 15 Af Stats-Utskottets vid denna riksdag afgifna Utlåtande N:o 48 inhemtas, att nämnda Utskott, vid pröfning af Kongl. Maj:ts nådigst framställda förslag, beträffande de vilkor, som vid löneregleringen borde för civile ernbets- och tjenstemän bestämmas, väl hemställt om godkännande af Kongl.
Maj:ts förslag sa vidt detsamma innehölle att en fjerdedel af lönen vore det högsta afdrag, som vid tjenstledighet finge ske, men derjemte föreslagit den ändring i Kongl. Maj:t,s förslag, att vid sjukdomsförfall det skulle på Kongl. Maj:t bero att, när bevekande omständigheter sig förete, i nåder pröfva och bestämma om löneafdraget må utgå' med något mindre belopp än en fjerdedel eller helt och hållet efter gifvas; och har Utskottets förslag i dessa delar blifvit af Rikets Ständer godkända.
Då sålunda den i motionen väckta fråga redan är af Rikets Ständer vid denna riksdag pröfvad och afgjord, lärer någon Rikets Ständers åtgärd icke kunna i anledning af förevarande motion vidtagas.
JV:o 167.
Ank. till Exp.-Utsk. den i Sept. 1860, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af vackt motion rörande befordringsviisendet för civile tjenstemän.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har från Höglofliga Ridderskapet och Adeln fått emottaga remiss å en af Herr Grefve von Seth, Bror, väckt motion, deruti anföres, att i en tid, då ärendena i alla embetsverk ökades och då Regeringen sjelf öfverhopades al göromål utaf mångfaldig art, måste det vara af 1« Allm. Uesv.- och Ekon.-Ctskotlets Betänkande N:o 167. största vigt att tillse, att. de civile enibetsniännen räckte till för ärendenas handläggning, helst Rikets
Ständer i allmänhet icke torde finnas beredvillige att anvisa löner åt flere embetsman, än redan funnos.
Ett medel funnes emellertid, genom hvilket, i förening med anständiga löner, det kunde blifva möjligt att med samma antal einbetsmän väl, skyndsamt och säkert handlägga ett ökadt, kanske fördubbladt antal af mål, och detta medei vore att vid befordringar antaga såsom regel, att civilister ensamt och uteslutande erhölle civila embeten, med undantag endast för vissa Stats-råds-poster, President-embetet i Krigs-kollegium, Landshöfdingen på Gottland och kanske några andra, hvarjemte genom författning borde stadgas, att till civila embeten, utom Stats-råd och Ministrar å utrikes ort, ingen kunde utnämnas utan efter egen skriftlig ansökning, föranledd af kungörelse i Posttidningen, på sätt nu egde ruin med Hofrätts-assessors-sysslor, landtstatstjenster och i allmänhet befattningar i trotjenaregraden.
Efter tio år skulle på detta sätt, till fromma för landet och folket, den civila embetsmannakorpsen vara upphjelpt, synnerligast om tillika föreskrefves något strängare ernbetsexamina, åtminstone för kameralisterna.