Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Prof. 1865 Sr 1866. 11 Sami. 4 Afd. 61 482 Motioner i Bonde-Ståndet 1863.
N:o 323. störtas individen med ens i den beklagansvärdaste belägenhet, ofta dragande en mängd af sina godtrogna vänner och gynnare med sig i förderfvet.
Orsaken härtill kan man nästan uteslutande spåra uti lättheten att lefva på andras bekostnad.
Hade den ruinerade mannen från början varit anvisad att lefva efter sina egna tillgångar, så skulle han sannolikt på längden stått sig ganska bra och måhända samlat ett öfverskott åt sina barn.
Undersöker man närmare skälen för bibehållande af det olycksbringande borgenssystemet, så skall man, utan ringaste svårighet, finna att detta system alls icke är af behofvet påkalladt.
Det vigtigaste skälet för detta system påstås vara, att mången mindre bemedlad industri-idkare oftast derigenom kan erhålla den hjelp som för hans yrkes bedrifvande kan vara af nöden.
Detta skäl är dock mera inbilladt än verkligt; ty har en sådan person en eller flere vänner som vilja gynna honom, så kunna desse vänner lika gerna på egna namn skaffa ett lån för att bispringa den behöfvande med kontanta penningar, som att skrifva borgen lika som för egen skuld, enligt det nu allmännast gällande formulär.
Härmed vinnes åtminstone den fördelen att man icke låter den ingångna transaktionen falla i glömska, hvilket ofta inträffat med ingångna löftesförbindelser.
En annan invändning, mot borgenssystemets afskaffande kommer sannolikt att bestå deruti, att dylik säkerhet allmänneligen fordras utaf arrendatorer på Kronans och enskildes egendomar.
Denna invändning gendrifves dock lätteligen dermed, att jordegare njuta förmånsrätt uti gröda och inventarier vid arrenderad egendom, kunnande denna förmånsrätt numera fördelaktigare anlitas sedan stadganden i nya Förmånsrättsförordningen samt Konkurslagen influtit, dels om viss tid för giltighet af panträtt i utmätt egendom, dels ock om återgåugstalan; hvadan jordegares förmånsrätt numera är bättre betryggad än medelst borgensförbindelser.
Den svåraste invändningen kommer sannolikt att bestå deruti, att alla offentliga penniugeverk hafva baserat sin lånerörelse hufvudsakligen på borgenssystemet; men om man blott frigör sig från den fördom, som alstrats af en mångårig slentrian i berörda afseende, skall man utan svårighet jemväl öfvervinna betänkligheterna i detta hänseende.
Man skall härvid finna, att det icke kan vara stort större risk att på tre namn, å särskilda lånedokumenter, utlåna 3,000 R:dr än att mot tre namn å ett enda dokument lemna enahanda summa; ty erfarenheten gifver nu vid handen att oftast ett enda kändt namn på en lånehandling betingar lånets bifall samt att vederhäftighetsbevis rätt ofta meddelas då utgifvareu känner den eria af de tre gäldenärerne fullt solid.
Händer det härvid någon gång att den verificerande misstagit sig om denne, såsom fullt solid ansedde, persons verkliga vederhäftighet; så löper låneanstalton fara att förlora tro i stället för ett tusende Riksdaler, ty do tvänne medgäldenärerne skulle, hvar för sig, aldrig kunnat få vederhäftighetsbetyg, derest icke den tredje personen haft sitt namn på handlingen.
Men om man än skulle nödgas medgifva att utlåning på ett i stället för tre namn, under öfvergångsperioden, skulle medföra en eller annan förlust för de allmänna låneanstalterna; så torde, å en annan sida, böra tagas i betraktande de stora fördelar som genom borgenssystemets afskaffande kunna påräknas för såväl det allmännas som det enskildas bästa, och ifall fördelarne skulle befinnas öfverväga olägenheterna; så torde en reform i detta afseende vara förtjent af lagstiftarens uppmärksamhet.
Personer, som efter egna föräldrar och svärföräldrar ärft 25 å 30 tusen Riksdaler i fastigheter eller lösören, gå och gälla allmänneligen såsom välbergade Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
483 och solida män.
De inrätta sin hushållning och sina barns uppfostran med fästadt afseende på den afkastning de kunna beräkna af sina arfsmedel och sin verksamhet.
De åtnjuta ofta, om icke obegränsad, åtminstone en högt uppdrifven kredit i allmänna affärslifvet.
De äro hjelpsamma emot vänner och grannar samt göra dessa don tjernsten att lemna sitt namn under den ena borgensförbindelsen efter den andra.
De prisas härföre, såsom humane och hjelpsamma, under de: andre, deras lika gynnade gelikar, stämplas såsom ogene och ohjelpsamma; men en vacker dag inträffar, att den eller de, som åtnjutit deras hjelp med borgen, blifva oförmögne att sjelfva honorera sina egna förbindelser och slutligen blir förlägenheten så stor, att den som solid ansedde mannen nödgas afträda sin egendom till konkurs, och härvid företer sig den sorgliga vissheten att mannen genom lättsinnigt ingångna löftesförbindelser förstört hela sin ärfda eller förvärfda egendom och ofta icke kan gälda mera än en högst obetydlig del af de bevakade förbindelserna.
Denna skildring är icke tagen ur inbillningen utan den är ett bedröfligt faktum inom åtskilliga provinser inom landet och icke minst den ort jao- tillhör.
Då nu en person, i de omständigheter jag härutinnan skildrat, sällan röner någon svårighet, att få ett lånedokumeut verificeradt; så visar sig häraf huru illusorisk en slik solidité i sjelfva verket är.
Funnes deremot icke något borgenssystem, så skulle ett vederhäftighetsbetyg vara af en exaktare egenskap, och en person, som väl vårdade och hushållade med sin egendom, skulle jemväl i sjelfva verket vara solid, då man egde visshet om att hans välstånd icke vore undermineradt af utelöpande borgensförbindelser.
Med ett ord, lättheten att beräkna en persons verkliga affärsställning, skulle vara möjlig, derest borgenssystemet vore afskafladt i vårt land.
En annan fördel, af icke mindre vigt, skulle ifrågavarande reform jemväl medföra.
Vi känna något hvar, och dagliga erfarenheten bekräftar denna sanning, att då en person numera nödgas, till sina borgenärers förnöjande, afträda sin egendom, så äro oftast en mängd andra personer, genom ingångna borgensförbindelser, så djupt invecklade uti cessionantens affärer, att flera konkurser blifva en nödvändig följd af den förra.
På detta sätt kan man understundom beräkna att minst tre konkurser inträffa samtidigt och dessa tre, i hvar sin ordning, orsaka andra nio, allt till följd af det onaturliga borgenssystemet.
En gvnsammare tid än den närvarande kan icke väljas för borttagande af detta olycksbringande system, ty genom alla de olyckor, som redan inträffat och sannolikt ännu icke upphört, har någon besinning inträdt; man börjar redan något mera tänka på de möjliga följderna af att utlemna sitt namn som borgen, det anses åtminstone icke allmänt för hjertlöshet att vägra en slik påskrift, hvarmed öfvergången skulle göras mindre svår-, ifall reformen snart kunde genomföras.
En utaf de mest i ögonen fallande olägenheterna, som uppkomma genom borgenssystemet, och deraf mångdublade konkurser, är det allmänna prisfallet å isynnerhet fastigheterna på landet.
Detta prisfall får icke, såsom någon torde föreställa sig, uteslutande tillskrifvas hvarken de svindlande spekulationer, som alstrades af den öfverflödiga penningetillgången för tio år sedan eller det minskade priset på jordbrukets alster, utan detta prisfall betingas, till hufvudsakligaste delen, genom den ovanliga mängd af fastigheter, som blifva utbjudna till följd af de mångfaldiga konkurser, som samtidigt i orterna inträffa.
•184 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
Så länge det äfventyrliga borgenssystemet fortfar, kunna dessutom icke några inteckningar belånas, ty det besvär som åtföljer granskningen af dylika handligar, tarfvas icke vid mottagandet af löftesförbindelser, hvilka dessutom, på sednare tid, ensamme kunna användas vid beting om högre ränta och, sålänge bysättningslagen qvarstår, har sin förnämsta säkerhet derigenom att en hårdhändt långifvare vet sig kunna beröfva sina offer deras personliga frihet eller bringa dem till konkurs.
I anledning häraf och då uppenbart är att borgenssystemet här i landet, i tidernas längd, skall undergräfva hela landets välstånd, vågar jag föreslå, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta, att allt hvad gällande lag och författningar stadga i afseende på borgen för annan mans gäld, måtte, efter loppet af viss tid från den dag nådig författning derom utfärdas, upphöra att vara gällande.
Skulle deremot Rikets
Ständer finna några så giltiga hinder möta detta mitt förslag att Rikets Ständer finna betänkligt, att på en gång taga steget fullt ut, så tager jas- mig friheten såsom ett alternativ föreslå, att Rikets Ständer ville besluta det tillägg till nu gällande förmånsrättsförordning, att vid konkurs hafva de af gäldenär ingångna borgensförbindelser förmånsrätt näst efter gäldenärens egna skulder.
Stockholm den 15 November 1865. (.. A. Larsson, från Östergötlands län.
No 326*.
Af Carl Anders Larsson från Östergötlands län, om ändring af stadgandena angående inteckning af och rätt till betalning för förlag sf'or dr an.
Uti underdånig skrifvelse den 20 Oktober 1860, intagen bland ExpeditionsUtskottets skrifvelse!’ under N:o 174, hafva samtlige Riks-Stånden beslutat utfär - Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
485 dandet af en författning angående underpant i lös egendom af den lydelse, som nämnda skrifvelse innehåller.
Maj:t har sedermera, uti nådig skrifvelse till Rikets Ständer N:o 34 af den 21 Oktober 1862, tillkännagifvit att Kongl. Maj:t ansåg det af Ständerne uppgjorda förslag icke kunna, af anförda orsaker, vinna Kongl. Maj:ts nådiga fastställelse.
Då bebofvet af förlagslån i nästan alla slags yrken allt mer och mer förspörjes, så vore det af icke oväsendtlig vigt, jemväl för jordbruksidkaren, att kunna erbjuda säkerhet för det förlagslån, hvaraf han kunde finna sig i behof.
Komme en lag om dylik underpant till stånd, så är det icke otroligt att detta skulle i ganska betydlig mån hämma det allt mera öfverhandtagande borgenssystemet, hvilket under närvarande tryckta penningeställning är grundorsaken till de flesta egendomsafträden som inträffa.
En god del af de farhågor Kongl.
Maj:t hyst emot Ständcrnes förra förslag är redan undanröjd genom nya Konkurslagen och Eörmånsrättsförordningen.
Sålunda är numera förvarad alla borgenärers lika rätt, derigenom att konkurs sökes inom viss tid efter skedd pantförskrifning eller utmätning å gäldbunden mans egendom.
Det återstår förty icke andra hinder mot förslaget än dem Kongl. Maj:t i Sin nådiga Skrifvelse hufvudsakligen framhållit eller den ofullständiga sakrätt som 5 § innehåller.
Då härtill kommer att motion blifvit väckt af Anders Persson från Christianstads län, om upphäfvande af Kongl.
Förordningen om lösöreköp af den 20 November 1845; vågar jag vördsammast föreslå: att Rikets Ständer ville med upphäfvande af hvad om förlagsfordringars intecknande och betalningsrätt nu är genom särskilda författningar stadgadt, förordna, i likhet med hvad Rikets Ständer förut på 1859 års riksdag beslutat; dock med iakttagande af de rättelser, hvartill Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse gifver anledning.
Som denna sak förut varit af Lag-Utskottet behandlad, utbeder jag mig remiss å denna motion till nämnda Utskott.
Stockholm den 15 November 1865. C. A. Larsson, från Östergötlands län. 48(3 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
\:o 33?. ^4/ Carl Auders Larsson från Östergötlands län, om. ändring af gällande jöreskrifter, angående lossning och omlastning af tullfria råvaror.
En stor olägenhet, för industri-idkare, som hafva sina fabriker inne i landet, uppkommer deraf, att, från utlandet införskrifva råämnen, äfven sådana som äro tullfria, skola lossas och omlastas vid de på kusterna befintliga tullkammare, hvarigenom stora kostnader och förluster drabba fabrikanterne utan att det allmänna derpå skördar någon fördel.
Dessa olägenheter kunde afhjelpas på det sätt, att Tullstyrelsen egde, på sätt redan nu för vissa fall eger rum, meddela nödiga föreskrifter om den kontroll, som vore att iakttaga, då någon välkänd fabriksegare önskade lossa tullfria råämnen vid kanalstation eller annan hamn, der tullkammare saknas; man kunde t. ex. vinna ändamålet dermed att tullkammaren förseglade lasten och medsände nödig tullbevakning, som kontrollerade allastningen på iossningsorten, emot behörig ersättning af lastemottagaren.
I anledning häraf vågar jag föreslå: att Ständerne ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes, efter Generaltullstyrelsens hörande, meddela sådana ändringar i Seglationsordningen, hvarigenom fabrikanter eller industriidkare kunde undvika lossning och omlastning af tullfria råämnen förr än lasten vore på destinationsorten.
Stockholm den 15 November 1865. C. A. Larsson, från Östergötlands län.
N:o 328. 487 X o 32$.
Af Sven Nilsson från Christianstads län, om förhöjning af det uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof äskade anslag till understöd åt undervisningsanstalter för döfstumma och blinda.
Vid sistlidne riksdag beslutade Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t, efter behörig undersökning och vederbörandes hörande, till Rikets dernäst sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition om inrättande å lämpligt ställe på Statens bekostnad af ytterligare ett institut för döfstumma och blinda, hvilket haft till följd att utlåtande blifvit iufordradt från direktionen för allmänna institutet för döfstumma och blinda; och har direktionen i underdånighet anfört, att direktionen delade Rikets Ständers åsigt om ytterligare anstalter för döfstummas undervisning, men i fråga om dessa anstalters beskaffenhet och undervisningens ordnande voro af annan mening än Rikets Ständer.
Direktionen har ansett att nuvarande allmänna institutet för blinda och döfstumma skulle förblifva en centralanstalt, hvaruti ett större antal barn kunde erhålla undervisning och vård och der äfven kunde utbildas duglige lärare för undervisning i mindre skolor på landet, samt, på anförda skäl i underdånighet hemställt att Kongl. Majit måtte af Rikets
Ständer äska ett årligt anslag af 30,000
R:dr att, efter nådig pröfning, användas till vård och undervisning af elever vid mindre skolor för döfstumma.
Majit har ock i sin nådiga Proposition om
Statsverkets tillstånd och behof äskat anslag till understöd för anstalter af sådan beskaffenhet, men begärt endast 15,000 Ridr.
Samhället har näppeligen någon heligare pligt att uppfylla, än att sörja för desse olycklige och efter yttersta förmåga mildra deras bittra öde, så att de ej måtte uppvexa i okunnighet, beröfvade alla utvägar att komma i åtnjutande af icke allenast andeligt ljus utan äfven mensklig kunskap och bildning, genom hvilken dem kan beredas tillfälle att försörja sig sjelfva.
Och är denna samhällets pligt så mycket mera oafvislig som föräldrar och målsmän, äfven om de hafva tillgångar, stå rådlösa vid denna uppfostran om det allmänna ej understödjer inrättningar, der den kan verkställas.
Den enskilda välgörenheten, som stundom döljer sig, men ofta yttrar sig, har sörjt för undervisningen i några skolor inom landet för en del af desse vanlottade, men dermed har Staten icke fullgjort sin skyldighet att icke låta någon af dem sakna undervisning och vård.
Emedan det af Kongl. Majit äskade beloppet antagligen är otillräckligt för detta ändamål och då besparing otvifvelaktigt kan göras annorstädes, som mer än 488 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 329. motsvarar beloppets höjande till hvad direktionen för allmänna institutet för blinda och döfstumma föreslagit, så vill jag vördsamt föreslå: att Rikets Ständer, i stället för det af Kongl. Maj:t i nåder äskade belopp, anslå 30,000 R:dr att, efter nådig pröfning af Kongl. Maj:t, användas till understöd för undervisningsanstalter åt döfstumma och blinda.
Af Sven Nilsson från Christianstads län, om anslag till uppförande af nödiga, byggnader åt elementarläroverket i Christianstad.
Vid sistlidne riksdag begärdes understöd för om- eller tillbyggnad af byggnaderna vid högre elementarläroverket i Christianstad.
Stats-Utskottet utlät sig härom, att det “för närvarande ansåg sig sakna skäl att motionärernes framställning till Kikets Ständers bifall förorda14, och motiverade detta afstyrkande hufvudsakligen med ett erkännande att, ehuru behofvet af utvidgning var verkligt, den ej för närmaste framtiden syntes oafvislig.
Qm något erkändt behof är oafvisligt, så torde behofvet af utrymme vid ett läroverk vara det, och då sådant icke finnes vid Christianstads högre elementarläroverk, utan dertill måste förhyras flera särskilda lokaler, hvilka helt naturligt, hvarken till inredning eller beskaffenhet, kunna motsvara ändamålet ; så lärer det väl medgifvas, att detta läroverks förseende med tillräckliga och ändamålsenliga byggnader är ett af de aldra mest oafvisliga behof.
Om Christianstad mägtat fylla detta behof, så hade det af detta samhälle, som visat sig icke rygga för stora uppoffringar då de väl användas, otvifvelaktigt redan blifvit fyldt; men viljan att göra, hvad godt och nyttigt är, ser sig alltför ofta begränsad af brist på förmåga dertill.
Att så måste vara förhållandet för Christianstad uti detta fall, lärer hvar man finna, som erinrar sig de olyckor, hvilka i sednare tider öfvergått detta samhälle.
Sålunda förstördes omkring j:del af staden genom eldsvåda år 1847, från hvilken staden ännu har betydande skulder, och tio år sednare, eller år 1857, Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
489 härjades samhället af koleran, hvarigenom ej allenast ytterligare penningeskuld tillkom, utan en skuld eller rättare en skyldighet, som ej kan "lätt beräknas, men som ännu tyngande qvarstår; jag menar skyldigheten att försörja och uppfostra de många, hvilkas stöd genom farsoten blifvit dem undanryckta.
Utom de genom dessa händelser, hvilka det ej stått i mensklig förmåga att undvika, åsamkade skulder, har Christianstad för erhållande af bibana från Statens södra_ stambana och att dymedelst blifva i tillfälle att förbättra sin ekonomiska ställning, måst ytterligare skuldsätta sig högst betydligt.
Alla dessa omständigheter tillsammans göra det omöjligt för staden Christianstad att än vidare öka sina skulder med beräknade 109,539 R:dr till uppförande af högst nödiga läroverksbyggnader, och är det af denna anledning samt med hopp att Rikets
Ständer skola finna nödvändigheten att lemna sådant understöd, att de omkostnader
Staten drager för lärares aflönande må blifva i möjligaste måtto fruktbärande, som jag vördsamt föreslår, att Rikets Ständer anslå 70,000 R:dr som bidrag till bvggnaders uppförande åt högre elementarläroverket i Christianstad.
Sven Nilsson, från Christianstads län. N o 380.
Af Sven Nilsson från Christianstads län, om anslag för sänkning af lfÖsjön i IVHlands härad af nämnda län.
Vid många förflutna riksdagar hafva representanterna för Willands härad i Christianstads län begärt understöd af allmänna medel för sänkning af den i nämnda härad belägna Ifösjön, hvarigenom strandegarne icke allenast erhöllo betydande landvinningar, utan fingo sina omkring sjön belägna sanka egor förvandlade till bördiga åkrar.
Kostnaden för detta företag är, enligt hos Kongl. Styrelsen för vägoch vattenbyggnader befintliga handlingar, beräknad till 82,509 R:dr 75 öre R:mt.
IS65 & 1866. 11 Sami. 4 Afd. 62 490 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
Hufvudsakliga anledningen, hvarför det ej lyckats bereda desse strandegare understöd för ifrågavarande, ej mindre för det allmänna än för dem, nyttiga företag, har bestått deri, att strandegarne, såsom kan inhemtas af det på Beckaskog den lO Juni 1844 gifna utlåtande, ej vid den undersökning, som då försiggått, låtit upptaga "den jord, som genom sänkningen blefve brukbar och nu är under vatten" utan endast de “sanka egorna" till 678 tunnland 28 kappland och jemväl beräknat förbättringen af denna areal så lågt, att den ökade spanmålsafkastningen blifvit uppskattad till endast 19 tunnor 15 kappar årligen.
Dessa uppgifter och beräkningar hafva nemligen föranledt väg- och vattenbyggnadsstyrelsen att, uti afgifna förslag, uppföra det endast i andra klassen bland likartade företag.
Sedan strandegarne erhållit upplysning om anledningen till deras missöde i denna angelägenhet, hafva de, under loppet af år 1863, låtit verkställa ytterligare undersökning, hvarigenom utrönts att genom sjösänkningen kan en areal -af 889 tunnland 28 kappland förbättras till — ehuru lågt beräknadt — ett värde af 254,532 R:dr, hvarförutan vinnes en areal af 974 tunnland 5 kappland, som icke är upptagen i nyssnämnda värde.
Ehuru dessa undersökningshandlingar under förlidne sommar blifvit inlemnade till Konungens Befallningshafvande i Christianstads län, för öfversändande till vägoch vatten byggnadsstyrelsen, och jemväl, enligt erhållen underrättelse, lemnats på posten den 28 sistlidne Augusti, så hafva de hittills icke kommit styrelsen tillhanda, hvaraf följt, att dess till Kongl. Majit nu afgifna underdåniga utlåtande, rörande detta företag, icke kan vara gynnsammare än de föregående.
Men då handlingarne med tillhörande karta omöjligen kunna hafva försvunnit på vägen mellan myndigheterna, utan måste återfås, så betviflar jag ingalunda, att de skola blifva tillgängliga, då frågan förekommer till behandling i Stats-Utskottet, dit denna motion torde remitteras.
Då jag sålunda är satt i tillfälle att ådagalägga den stora fördel detta vattenaftappningsföretag kan bereda det allmänna och de af dryga onera, såsom rustning och arbetsskyldighet, hårdt betungade strandegarne, och då desse omöjligen, utan understöd af Staten, kunna bringa arbetet till utförande, tvekar jag ej att förnya begäran om sådant understöd och vill alltså vördsamt hos Rikets Ständer föreslå, att 54,000 R:dr, utgörande ej fullt två tredjedelar af ofvanstående kostnadssumma, beviljas såsom lån på billiga vilkor för sänkning af Ifösjön i i Willands härad och Christianstads län.
Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles; och vill jag besörja att dit inkomma nödiga handlingar för ärendets pröfning.
x Sven Nilsson, från Christianstads län.
N:o 331. 491 N:o 331 Af Josef Smedberg från Elfsborgs län, att återstoden af det för sänkning och upprensning af Lidaån vid sistlidna riksdag beviljade lönebidrag matte pa en gang få lyftas under år 1867, m. m.
Ständer för sänkning och upprensning af Lidaån i Westergötland beviljat ett låneunderstöd af 126,000 R:dr under de för dylika statsbidrag i allmänhet stadgade grunder, med förklarande, att af det beviljade lånebeloppet under innevarande statsregleringsperiod endast finge lyftas 46,000 R:dr och återstoden 80,000 R:dr under den nästpåföljande, samt Kongl. Maj:t i nåder godkändt den för arbetets utförande uppgjorda plan, äfvensom det om utförandet med väg- och vatten byggnadsstyrelsen upprättade kontrakt, så har den af intressenterne i detta arbete utsedda direktion lyftat det för innevarande statsregleringsperiod bestämda belopp emot utfärdande af förbindelse, enligt af Riksgälds-kontoret meddeladt formulär, hvari den åtagit sig, “att efter tre års förlopp från slutet af det år, under hvilket första delen af lånet bekommits, årligen till Riksgälds-kontoret eller ordres betala åtta procent å den lyftade lånesumman, hvaraf ränta godtgöres efter fem procent för hundra å det obetalda kapitalbeloppet samt det öfriga utgör afbetalning derå.“
Fullgörandet af detta åtagande, som utan tvifvel grundar sig på Rikets Ständers beslut, möter, vid det förhållande, att låneunderstödet nu icke till mera än |:del utbekommits, och att till följd deraf arbetet icke kan fullgöras inom de tre år, som medlen räntefritt innehafvas, oöfvervinnerliga svårigheter.
Då arbetet inom denna tid blott kan fullbordas till en ringa del af den längd ån bör upprensas, helst det i förhållande till kostnadsförslaget ringa låneunderstödet icke medgaf arbetets forcerande, då de af intressenterna annorledes sammanbragta medel åtgingo till de betydliga expropriationskostnaderna, materialiers anskaffande, m. m., så är det icke möjligt att förr än det återstående lånebeloppet får lyftas och arbetet fullbordas, verkställa den uppmätning och taxering af den genom rensningen vunna mark, som måste läggas till grund för bestämmandet af den andel i ränte- och amorteringsliqviden, som rätteligen bör drabba hvarje jordegare, helst dessa äro boende i åtta särskilda socknar och till och med två särskilda län.
Om intressenterne, hvilka bo i en af de fattigaste delarne af riket, nu i förtid och innan frukter kunna skördas af detta arbete, hvartill de måst använda sin yttersta skärf, erlägga ränta och amortering å låneunderstödet, skulle ytterligare ut - Motioner i Bonde-Ståndet 1365.