Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Behofvet af en bättre kreaturs-race inses temmeligen allmänt, och man erkänner äfven nödvändigheten af att väl föda sin boskap, hvarföre gräsodlingen tilltagit och ingår ofta till och med i torparens brukning.
På herregårdarne finnas väl större och bättre kreatur än de hos allmogen, och flere possessionater hafva varit måne om både att förskaffa sig en god boskap samt att föda och hålla den väl; men eljest söker man "äfven här, eller vid herregårdarne, att hafva högsta möjliga antalet af kreatur, och måste alltså ofta mer hushålla med fodertillgången än för dem kan vara nyttigt.
Den allmännaste hornboskapen består sannolikt af flere blandade racer; men en bestämd finnes i de norra skogstrakterne, hvilken race är kullig eller utan horn med små välbildade kroppar.
Korna af denna race mjölka val i förhållande till den föda, som dem bestås. 12 Till hornboskapens föt bättrande bar för några år sedan en förening bildat sig, hvars forsta afsigt var att i provinsen inrätta ett stam-holländeri; men denna plan frångicks snart, i anseende till de stora svårigheter dervid mötte, och föreningen inskränkte s;g till att till orten förskaffa några tjurar af korthornsraee, hvilka till possessionater utlemnades.
Någon följd af denna åtgärd har ännu icke kunnat visa sig.
Sviukreaturen underhållas bättre än hornboskapen, och goda racer al dessa djur hafva åtskillige gånger från England till provinsen inkommit.
Få rafvel 11 är åter icke i godt skick.
De allmännaste fåren äro små och missbildade samt gifva ringa ull.
Den genom Hushållnings-Sällskapets föisorg för längre tid sedan lill
Länet in förska fia de Norr sk-Spanska race, hvilken troligtvis ursprungligen varit Inlantado, är för det mästa bortblandad och dess goda egenskaper torde svårligen någonstädes mera här i orten igenfinnas.
Hästarne inom provinsen, hvilka troligen hafva samma ursprung som den berömda Norrska hästracen, äro icke stora, men starka och ihärdiga och födas väl, för att kunna begagnas till de tunga körslor, hvarmed bonden nästan ständigt, då hans arbete icke behöfves vid jordbruket, är sysselsatt för brukens och bergverkens räkning.
Någon förödande boskapssjuka har under det sista qvinqvennium icke varit i Länet gångbar.
Skabbsmitta visar sig väl understundom både bland boskapen och hästarne, men icke till den grad som fordom, hvilket synes utmärka att en bättre vård eller behandling af kreaturen iakttages.
För provinsens behof äro ladugårds-produkterna til 1 räck lige, men föga, om något, afsättes deraf till andra orter, ehuru förhållandet borde vara annorlunda, i hänseende till det stora antal kreatur, som i Wermland finnes. Skogar."
I allmänhet har någon bättre hushållning med skogarne, än den från ålder vanliga, icke blifvit under de sista fem åren antagen.
Man fortfar att svedja på sådan mark, der återväxten är alltför långsam, och utsläpper dervid ej sällan skogseld, hvarigenom stora trakter ödeläggas.
Vid skogsafbrukning äger föga urval rum, ulan träd fällas ofta, som blifva liggande på stället till förruttnelse, och återplantering kommer aldrig i fråga.
Det oaktadt finnes ännu skog i provinsen icke blott till eget behof och kolning för bruken, utan jemväl till afsalu, och betydliga partier trädvaror aflåtas årligen härifrån till export på utrikes orter j men skogarna äro redan 13 mycket medtagne, och ehuru de lyckligtvis icke så lätt kunna utödas i en provins, sorn anses innesluta omkring 1,920,000 geometriska tunneland skogbärande mark, har dock minskning i tillgången på del gröfre timmer, hvaraf plankor till export försågas, redan under många år visat sig.
Af trädvaruhandeln har Skogsägaren vanligen haft minsta vinsten i betalningen for skogen, men för arbetet vid upphuggningen och utdrifningen af timret har han, så väl som andre talrike arbetare, förvärfvat sig vida betydligare inkomster.
Ett nytt stängselsätt, hvarigenom skog besparas, är för några år sedan af en nitisk Landthushållare Assessoren och Riddaren Roman uppgifvet, och har det blifvit i åtskillige orter, men icke allmänt antaget.
I anseende till skogstillgången har man här i Länet ännu icke haft behof af bränntorf, men att sådan härstädes på flere ställen finnes bar man erfarit vid undersökningar, som lid efter annan vaiil anställde, i afseende å tillämnade odlingar.
De bearbetade jernraalms-grufvorne inom Tabergs, Nordmarks, Age, Ormbergs, Finnshy Hebergs, Persbergs, Långbans och Kroppa grufvefält af Philipstads Bergslag hafva under de sista fern åren lemnat följande malmtillgång, då nedannämde antal arbetare varit för malm-uppfordringen begagnade, nemligen: Bruten Malm.
Plock- °ch Vaskmalm.
Ar 1838 59,800 T;or. 25,239 T:or. 646 arbetare.
„ 1839 51,253 „ 27,161 „ 522 „ 1840 54,812 „ 29,641 „ 562 ,,1841 65,630 „ 26,782 „ 610 „ 1842 62,454 „ 34,807 „ 545 Summa 293,949 T:or. 143,630 Tror. 2,8ö5 arbetare. eller i årligt medeltal 58,789 „ 28,726 „ 577 „ Härvid anmärkes, att med bruten malm förstås sådan, som genast efter uppfordring utur grufvan och efter undergången saffring, är säljbar vara, hvaremot plock- och vask-malm är den, som genom skrädning, plockning och vaskning ur antingen malmhalligt berg eller gamla varphopar blifvit vunnen.
Under åren 1781 till och med 1787, då Werm ländsk a grufvornas af - 14 kastning anses hafva varit högst, hesteg den sig i årligt medeltal till 68,899 tunnor bruten mahn.
När nu till de sista fem årens medel-afkastning 58,789 tunnor samma slags malm lägges medelbeloppet 28,726 tinor af den derunder jemväl vunna plock- och vask-malm, hvilka 28,726 tunnor kunna, i det lägsta beräkrradt, anses motsvara 15,211 tunnor bruten mahn, så har hela den årliga malmfångsten under sistnämde tid utgjort 74,000 tunnor bruten malm och följaktligen med något mer än 5,000 l:r öfverstigit den högsta förut kända malm-uppfordring.
De grufvor som lemnat den mesta malmen hafva varit i första rummet Tabergs, dernäst Nordmarks grufvor samt Kran, Hage, Jordåskärrs och Storgrufvorne vid Persberget, hvilka nu uppräknade gifvit öfver-|-delar af hela malmqvantiteten.
Beträffande ulsigterna för framtiden, så äro de störst i Tabergs och Persbergs Krangrufvorna, men deremot har ett under 1842 timadt ras i Persbergs
Storgrufva för en längre tid förminskat malmfångsten från denna förut så vinstgifvande grufva.
Långbans grufvefält, sora i mer än 130 år lemnat en lika rik som godartad malm, synnerligen tjenlig till ståljerns-beredning, har under de sista 20 åren oupphörligen aftagit i malm-afkastning och gifver för närvarande knappt 2,000 tunnor, med föga hopp om förökad afkastning i en kommande tid.
Både för grufve-hushållningens ordnande och för nya malm-anledningars upptäckande hafva Långbans Grufve-intressenter gjort betydliga uppoffringar, och då malmen derifrån äger den godhet och det företräde vid beredning af ett jern, egnadt för stål-tillverkning, att högst få malmsorter inom riket kunna dermed jemföras, vore det särdeles önskvärdt att intressenternes förLjenstfulla bemödande kröntes med framgång.
Af de i sednare tider upptagne grufvor synas få gifva förhoppning om sådan malmafkastning, som åtskiliige äldre under sekler lemnat.
Fredriksbergs- och Lindbergshage-grufvorne äro de enda nya malm-upptäckter, under sistlörflutne 20 åren, som afkastat något betydligt och som lofva att dermed fortfara, hvaremot af flere hundrade inmutningar, som årligen verkställas, olta ingen enda blifver med årslångt arbete belagd.
Malmpriset har under sednare åren varit 3 R:dr å 3 R:dr 16 sk.
Banko för tunnan bruten malm, hvilken tunna håller 2 Sk#
Tackjernsvigt eller 52 L#
Uppgiften på arbets-personalen vid grufvorna kan icke vara fullt til 1- förlitlig, då många af de upptagne arbetarne endast en del af året bedrifva gruf-arbete, deremot andre till stort antal, i synnerhet qvinnor och barn, under sommaren sysselsättas med malmplockning och vaskning, utan att vara såsom ständige arbetare beräknade. 15
Af sjömalm har under de ifrågavarande åren obetydliga qvantiteter blifvit upptagne, och är denna malm endast vid Lyreds, Lennartsfors och Sunnemo hyttor till en del gjutgods begagnad.
Taclijenis-tillverkningen drifves uti ljuguålta masugnar eller hyttor, belägn e inom den egentliga Bergslagen, uti fyra hyttor tillhörige Uddeholms Bolag och belägne dels i Bergslagen och dels inom Elfdahls härad, uti Lyreds hylta i Gunnarskog socken och Lennartsfors hytta i Trankils socken; men blåsning.har icke varit på en gång uti alla dessa anställd, utan har den årligen under sista qvinqvennium ägt rum i minst 29 och högst 3i hyttor.
Förhållandet med tackjerns-tillverkningen under berörde lid har varit följande; År 1838 ....
„ 1839 ....
„ 1840 ....
„ 1841 ....
„ 1842 ....
Blnsnings- dygn.
Fri-dygn.
Tillverknings- belopp.
Tionde Tackjern.
Arbetare. 4,266. 22 t. 4,348. 2. 4,348.14 4,154.
_ 4,256. e. 143. 319.231. 117. 9. 345. 7. 330.20.
SkM. m u SkU. 2». u. ~y 14 2 9 6 192 186 186 198 192 61,674 74,505 77,171 86,454 90,348 25 15 12 18 8 17 10 5 2,747 2,613 2,826 2,696 2,682 12 6 22 12 16 Suni ma 21,373. 20 t. 1,256. ii t. 390,154 20 — 13,566 18 — 954 eller i årligt me- deltal .... 4,274. 18 f 251. 7. 78,030 24 16 2,713 8 16 190 Att ett större antal fridygn äro upptagne för åren 1839, 1841 och 1842 härrör deraf, att deri blifvit inräknade blåsnings-dygnen vid Lyreds hytta, som ännu åtnjuter frihetsår, hvartill kommer för sista året den omständighet, att fridygnens antal blifvit i allmänhet ökadt från 3 till 8 på hvarje blåsning.
Förestående uppgift visar, att tackjerns-tillverkningen under ifrågavarande fem åren oafbrutet tilltagit, så alt den det sista af dessa år uppgått till vid pass 28,000 Sk# mer än det första.
Af hela tillverkningsbeloppet, som utgjort i medeltal för år 78,030 Sk# 24 L# 16 #, hafva de Uddeholms bolag tillhörande 4 hyttor åstadkommit omkring 20,000 Sk# årligen; en följd af de derstädes införde förbättringar i processen samt den omsorgs - 16 fullaste uppmärksamhet vid allt, som på handteringens utveckling kunnat hafva iflytande.
Jemför man malm-uppfordringen och lackjerns-tillverkningen, så enär till produktion af 1 Sk# tackjern anses åtgå 1 tunna malm, som öfverhufvud häller 50 procent och väger 2 Sktt, skulle till de producerade 78,000 Skepp, tackjern hafva blifvit använde 78,000 tunnor malm, inen malm-tillgången är endast upptagen till 74,000 tunnor, och har denna skillnaad otvifvelaktigt uppkommit genom en för låg beräkning vid plock och vask-malmens reducerande till bruten malm.
De mekaniska förbättringarne vid tackjerns-blåsningen hafva hufvudsakligen bestått i anskaffandet af starkare och bättre biås-machiner, varmapparater för blästerns upphettande och på några ställen rostugnar.
Att sådant medfört stor fördel synes bäst deraf, att blåsningsdygnens antal förblifva nära oforändradt, under det tillverkningen betydligen ökat sig; och att tackjerns-tilIverkaren under de ifrågavarande åren med ett medel-försäljningspris af 8 R:dr 16 sk.
Banko för Skeppundet, haft vinst på sin vara, kan lika litet betviflas, som att en ännu större behållning stadnat hos grufägaren, då malmpriset Varit 3 R:dr till 3 R:dr 16 sk. samma mynt för bruten malm.
Kol-åtgången för tackjerns-blåsningen torde väl icke kunna antagas högre än till 12 tunnor för Skeppundet, i följd varaf årliga kol-konsumtionen bestigit sig till 78,000 läster, men denna qvantitet kunna dock
Bergslagens skogar sannolkt icke i framtiden lemna, hvarföre kolbesparing, genom förbättringar i rostugns-methoden, är nödvändig, så vida den höga tackjernsproduktionen skall hädanefter kunna fortfara.
Den vid tackjerns-tillverkningen angifne arbets-personal utgöres endast af de ständige bytte-arbetarne, men kolning och malmforsling till hyttorne sysselsätter åter allmoge och arbetare från många socknar.
Vid de fleste hyttor bedrifves ännu malmbokningen för hand, och hvarigenom ett stort antal personer under blåsningarne erhålla en icke obetydlig förtjenst; dock öro desse arbetare i orten boende och hafva vanligen derjemte andra yrken.
Gjuterier äro endast inrättade vid Lyreds, Sunnemo och Lennartsfors hyttor, vid hvilka 2:ne sistnämnde mekaniska verkstäder för machiners borrning och svarfning blifvit i gång satte; men smärre gjutningar, äfvensom tillverk - tillverkning af kakelugnar och grytor äger rum vid de flesta hyttor; och har gjutgods-tillverkningen, som blifvit inberäknad i summan af tillverkadt tackjern, utgjort under hvarje af åren 1838 och 1839 omkring 1,500 skepp., 1840 endast 861 skepp, samt 1841 och 1842 föga mer än 1,200 skeppund årligen.
Af hyttorne inom Bergslagen ägas 8 st. uteslutande af ståndspersoner och af de öfrige 20 innehafvas 8 ||||| äfven af ståndspersoner, hvaremot ** äsWä hyttor besittas af 207 bergsmän.
Uti 14 af dessa 20 hyttor äro ståndspersoner till förenämnde delar intressenter och endast 6 hyttor finnas ensamt i bergsmäns ägo.
Sedan år 1809, då det blef tillåtet för hvem som helst att innehafva bergmans-egendom, har bergsmansståndet inom Philipstads Bergslag minskat sig med omkring 36 procent, och det synes otvifvelaktigt, att i den mån, som för tackjerns-tillverkningens ändamålsenliga bedrifvande veltenskapliga insigter blifva behöfliga, och hvilket nu allt mer och mer visar sig, i samma mån måste denna tillverkning upphöra att vara en folknäring.
Dessutom hafva bergsmännen, med få undantag, måst köpa malmen till höga priser och icke förmått drifva sin handtering utan kostsamma förlag, hvarföre densamma för dem varit mindre lönande än som kunnat förväntas, i anseende till de höga tackjernspriser, hvilka under sednast förflutue 20 åren varit gällande.
Härigenom har ock skuldsättning tillkommit, som bidragit
Lill bergsmans-egendomarnes öfverlålande till ståndspersoner; och då ägarne af bruk för stångjernssmide allt mer och mer inse behofvet af egen tack jerns-tillgång, som sätter dem i tillfälle alt icke allenast lemna sin produkt till lägsta pris, utan äfven till en bestämd och likartad qvalitet, hvilket allt är omöjligt med ett köpe-tackjern, upphandladt på sätt som nu sker, så förete sig alla anledningar att bergsmans-ståndet med tiden kommer här i provinsen att försvinna.
Stäng- och ärnnesjerns-smidetj hvaruppå nu mera någon åtskillnad icke göres, idkas inom Länet vid 242 härdar, hvarförutan 22 härdar, med ett smides-belopp af 10,900 Sk#, äro inom provinsen privilegierade, men för hvilka anstånd med uppbyggandet blifvit på längre eller kortare tid af Eders Kongl. Maj:t i Nåder beviljad.
Da privilegierade stång- och ämnesjerns-smidet och det tillverkade så beskaffade jernet utgjorde här i Länet Femårs-berättelse Jr. Wermlands Lätt. 3 18 Privilegierade Smi- des-beloppet, Ham- marskatten inbe- räknad.
Uppgifven Stung- och Ämnesjerns- tillverkning.
SkU. M. u. sm.
J2å. få.
År 1838 . . • » 108,611 3 10 93,255 7 17 1839 . . » • 128,167 12 16 112,973 4 5 1840 . . * • 130,619 10 10 111,257 5 10 1841 . . • * 132,324 13 10 112,415 — — 1842 . . • • 131,271 13 1 121,725 5 2 hvaraf Summa årliga medeltalet är 551,626 110,325 2 4 14 HD 5 Och bestiger sig hammarskatten för alla dessa fem årens effektiva smiders till sammanräknade 7,674 Sk# 9 L# f #.
Tillverkningen bar sålunda under berörde år blifvit oafbrutet ökad, ända dertill att den det sista året utgjorde 28,470 Sk# mer än det första, hvilket ägt rum, oaktadt stångjernet sedan 1839 alltjemt fallit i pris och afsättningen blifvit med hvarje är trögare.
Understundom bar man hort påstås att större frihet i jernhandteringen erfordrades för dess framgång och utveckling; men då inom loppet af 20 år det privilegierade smidet i provinsen blifvit ökadt med omkring 45,000 Sk#, fördelta på dels nja verk, dels -—-delar af de gamla verkstäderna, och nu åter klagan förspöi jes deröfver att smides-pi ivitegierna så lätt vunnits, torde man icke meri skäl kunna säga, att bandteringen bindande stadgar vållat det bekymmersamma tillstånd, hvari den befinner sig.
Den allmänna öfvertygelsen synes deremot vara, att öfverflöd på jern i verldsmarknaden, genom en i andra länder jemväl högt drifven till verkning , förorsakat den ofördelaktiga konjunktur, som för afsättning af denna vara uppstått här i landet, och utan tvifvel äger denna öfvertygelse sin grund; men hvad Wermlands-jernet angår, torde andra omständigheter äfven hafva något bidragit att nedtrycka priset derpå.
Så länge nemligen tackjernshandeln icke var fri, förbrukades inom Länet endast sådant jern, tillverkadt af malm från Wermlands grufvor, och detta godartade tackjern kunde på den vanliga but- eller bryt-smides-melhoden mycket väl tillgodo - göras, men sedan tackjernshandeln frigafs, infördes lill Wermland ett sämre tackjern från Nya Kopparberget.
Efter hvad ofvanstående uppgifter visa, liar tackjerns-tillverkningen i Länet icke motsvarat stångjerns-produktionen, afven med beräkning af det så kallade öfverjernet eller skillnaden emellan tackjerns- och stångjerns-vigterne, utan en brist i tackjerns-tillgången förefunnits, som med tackjern från andra orter måst fyllas.
Med behandlingen af det främmande lackjernet var åter smeden icke bekant, och följden blef produktens försämring der det begagnades.
Smedens aflöning har äfven vavit så ställd, att han endast ägt intresse af en hög tillverkning, åstadkommen med en ringa kolqvantitet.
En annan omständighet är den, att bruksägaren sällan i tid haft eller förskaffat sig kännedom om beskaffenheten af det jern, sorn för tillfället varit bäst afsättligt, så att han derefter kunnat rätta sitt smide.
Bemödandet att förbättra sin tillverkning bar dock nu blifvit temligen allmänt hos bruksägarne, och vid åtskilige af de Wermländska jernverken är i detta afseende redan mycket tillgjordt.
Vid Lesjöfors bruk i Fernebo härad har sålunda, under ledning af brukets kunnige och för handteringen nitiske Disponent, Lancashire-smides-methoden blifvit oafbrutet i flera år använd och till den fullkomlighet drifven, att ett särdeles godt, jemntochför stålberedning passande jern vunnits.
Derstädes är äfven anlagd en stålugn, en gjutståls-tillverkning och en filfabrik samt införd en förbättrad skogshushållning.
Vid Uddeholms-verken har också produktionen stigit ej allenast i mängd, utan äfven i godhet, och äro derstädes förbättrade arbetsmethoder antagne.
Manufaktursmidet har under de sista fem åren ökat sig till nära fyra gånger mer än hvad det förut utgjort och uppgår nu för år i medeltal till 13,443 Skepp. 1 L# 12 #, bestående hufvudsakligast af stål och spik»
De tillförene här i orten drifne tillverkningar af svartsmiden äro nu mera nästan inställde.
Uti föreslående uppgifter om tackjerns-blåsningen jemte stäng- och ämnesjerns- samt manufaktur-smidena äro icke inbegripne tillverkningarne vid Gustafströms masugn och hammare, då desse verk, ehuru liggande inota Wermland, utgöra ett särskildt distrikt, tillhörande det inom Örebro Län belägna Hellefors jernverk, hvarmed de hafva gemensamma privilegier och gemensam hammarskatt. 20 Vid Jansbrolmlts Kopparverkj beläget i Gräsmarks socken af Jösse härad, hafva hlåsningar varit anställde åren 1838, 1839 och 1841, hvilka blåsningar lemnat 27 Skepp, garkoppar.
De grufvor, hvarifrån malmen härtill varit hemtad, äro belägne i Gunnarskogs sockan af samma härad, och ehuruväl fyndigheten i dem något tilltagit, äro utsigterna föga lofvande.
Till bergsrörelsen torde äfven böra räknas Tyksmarks Tälgstensbrott i Nordmarks härad, der grytor och hvarjehanda käril förfärdigas i den mån afsättningen föranleder; och Glafva Skiffer-brott i Gilibergs härad, hvarest brytes takskiffer, som med god vinst för yttras.
Uti det berg, som innehåller skiffern, är arbete till densaminas brytning på 3:ne särskilta ställen företaget, hvarföre 3:ne skifferbrott blifvit i tabellen upptagne, såsom i Wermland befintlige.
Bruk ock öfriga Näringars hvilka icke höra till bergsrörelsen.
Salu- och lego-sågar hafva under det sista qvinqvennium blifvit ökade med 3:ne, så alt numera inom länet linnas 130 dylika verk, vid hvilka högst betydliga partier plankor och jemväl bräder årligen försågas och afsändas till Götheborg för att till utskeppning afyltras.
Sågverken förses med timmer dels från provinsens skogar och dels från Norrige.
De 3:ne första åren af omförmälte tid har' sågrörelsen bedrifvits med mindre fördel än de 2:ne sista, då stigande priser och en tilltagande afsättning gjort rörelsen mera lönande och liflig.
Den utgör- för orten en vigtig och inkomstgifvande näring, i synnerhet betragtad i sin helhet eller tillsammans med timmer-utdrifningen, samt bidrager otvifvelaktigt för det närvarande, med sin gynnsamma gång, att mildra verkan af den ofördelaktiga ställning, hvari jernhandteringen råkat.
Af de 2:ne Klädesfabriker, som äro inrättade på landet i provinsen, har den ena icke varit i gång under de ifrågavarande åren, men den andra eller Edsvalla fabrik, inom Nors socken och Grums härad belägen, har jemte det mekaniska ullspinneri, som i förening dermed drifves, sysselsatt 40 till 80 arbetare, och åstadkommit en tillverkning i värde af 34,000 lill 41,000 R:dr för år.
Tillverkningarne vid de fem färgerier, som i Länet finnas och hvaraf 3:ne under sednare åren tillkommit, hafva bestigit sig i värde år 1841 tili 10,249 R:dr och år 1842 till 5,900 R.dr. Gullsby pappersbruk i Jösse härad, det enda bruk af detta slag, som i Länet är aniagdt, har med 17 till 19 arbetare årligen lillv.erkat papper för 5 till 8,000 R:dr.
Liljedahls glasbruk i Grums härad och Sölje glasbruk i Gilibergs härad hafva under den tid hvarom fråga är, hållits i jemn gång, det förra med 75 till 114 och det senare med 20 arbetare; varande årliga tillverkningarnes värden i medeltal uppgifne vid Liljedahl till 34,900 R:dr och vid Sölje till 20,700 R:dr; men Emteruds glasbruk i Jösse härad är endast år 1838 drifvet, då derstädes tillverkades glasvaror till ett värde af 3,800 R:dr.
Sju garfveriet’ för beredning af läder på engelska sättet finnas i Länet, af hvilka fem under de sista fem åren tillkommit.
Tillverkuingarnes värden äro endast kände för 2:ne af dessa inrättningar och hafva utgjort tillsam mans från 4,700 till 5,253 K:dr årligen.
Ett tobaksspinneri i Jösse härad har under den ifrågavarande tiden icke varit i gång.
De allmännaste och mest lönande binäringar äro kolning oell körslor lör bergslagen och bruken, hvilka körslor bestå förnämligast i forslande af spannemål och andra förnödenheter från landsbygden och städerna till bergslagen och bruken, af tackjern från bergslagen till brulen samt af jern och trädvaror från bruken och sågverken till lastageplatsen.
Man har väl anmärkt att jordbruket eftersattes och lider genom dessa körslor i det att bonden af dem ej sällan hindras från arbete vid jorden i rät ter lid, och använder på hästen, under bortovaro med densamma från hemmet, sin bästa fodertillgång; men häremot förekommer dels att körslorne verkställas till större delen vintertiden, dels alt många om icke mängden af de bönder, som dermed sysselsättas, besitta så små och svaga hemmansdelar att de svårligen af jordbruket ensamt skulle kunna för sig och sina hushåll hemta en nödtorftig bergning, utan hafva ett ovilkorligt behof af biförtjenster, dels ock att om äfven jordbruket skulle i någon mån lida af det omnämnde forslingsarbetetj hvilket likväl icke kan med visshet antagas, tillfaller åter deraf en säkerligen mera afsevärd nytta andre provinsens vigtiga näringar, nemligen jernhandteringen och sågrörelsen, hvilka, berölvade ett sådant biträde, ej skulle kunna med framgång idkas. 22 En annan ganska inkomstgifvande binäring äger allmogen i Fryksdahl» härads nedre tingslag och öfra delen af Kihls härad uti arbetsförtjernsten genom timring, snickring och nyplöjning, hvarmed denna allmoge tillhandagar icke blott i provinsen der byggnader och odlingar företagas ulan ock i flere andra delar af riket, dit arbetare från nämnde orter till stort antal årligen utvandra.
Äfven angående desse utvandringar är det sagdt, att de ske på bekostnad af Wermlands jordbruk, men Länet har god tillgång på arbetare och de utvandrande, qvarhållne i sin hemort året om, skulle åter med sin förvärfvade arbetsfärdighet der allt för litet gagna sig och andra.
Erkännas bör dock att allmogen icke vinner i sedlighet, genom berörde utvandringar, och att en ej ringa del af derunder samlade arbetspenningar efter hemkomsten snart bortslösas.
Af sjöfart på Wenern, men ännu mera af båtfart på provinsens vattendrag för varutransporter och af timmerflottning, hemtar en del arbetsfolk förtjenster till sitt uppehälle.