Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M e d frikostig hand strödde hon omkring sig vackra tillfällighetsdikter, m e n t o g a l d r i g n å g o n s i n s j ä l f v a r a på s i n p e n n a s a l s t e r, t y m e d a l l s i n r i k a be- g å f n i n g var h o n i h ö g grad anspråkslös o c h slog alltid bort saken m e d n å g o t hu- moristiskt skämt, när hon uppmanades att samla hvad h o n nedskrifvit.
D e s e n a s t e T å r e n af s i n l e f n a d vista- des fru L i n c k på resor i f r ä m m a n d e län- der, m e n p å s i s t a t i d e n b ö r j a d e h o n allt- m e r l ä n g s t a efter h e m l a n d e t för att där få framlefva sina återstående dagar.
Denna, sommar tillbragte hon i Schweitz, i Lu- cerns natursköna onigifning.
m e n till- k ä n n a g a f i bref till s i n a v ä n n e r, a t t h o n d ä r i f r å n s k u l l e af r e s a till S v e r i g e.
I ett af dessa tillägger h o n: » visserligen har min läkare afrådt m i g från den långa resan, m e n j a g k ä n n e r m i g så m y c k e t bättre o c h k a n ej l ä n g r e m o t s t å m i n l ä n g t a n — j a g vill dö i d e t kära Sverige! » H o n h e m k o m i m e d l e t af .augusti d e t t a år, m e n t r ä f f a d e s r e d a n i s l u t e t af s a m m a m å n a d i S t o c k h o l m af e t t s l a g a n f a l l, s o m nedlade h e n n e på den sjukbädd, som skulle blifva h e n n e s sista.
Efter ett par förnyade anfall, inslumrade h o n d e n 9 dennes på m o r g o n e n stilla och fridfullt i d e n e v i g a s ö m n e n, ö m t v å r d a d af t r o g n a vänner.
Öfver sin efterlämnade förmögenhet har d e n b o r t g å n g n a bestämt på ett sätt, som hedrar hennes minne.
Sedan hon frikostigt sörjt för sina närmaste har hon s t ä l l t e j mindi * e ä n 6 7, 0 0 0 k r o n o r till Göteborgs läkaresällskaps förfogande att g e n o m d e t s a m m a a n v ä n d a s för välgören- hetsinrätt-ningar i Göteborg, A. K — m.
Efter R o b e r t H a m e r l i n g af " Malin K.- » stunder, Jlyktiga och korta.
• Då ' lifvet log med vänligt hopp, I åren ej för alltid borta, Fast snabbi som floden var ert lopp: Jag minns det minsta som fått smycka Mitt lif och hvad mitt hjärta vann,.
Den gyllne tråd af stilla lycka, Som Nornan huldrikt åt mig spann.
Jag minns hvar vrå, dit jag fått ställa De trötta fjät och hcila mig.
Den läskande och rena källa, Därur jag drack på mödans stig.
Och hvarje.
blommas doft, som förde En hälsning, som till hjärtat gick, Och hvarje fågels sång jag hörde, Hvaraf jag tröst och vår fröjd fick.
Jag tacksamt minns hvar man som sade Ett godt och trofast ord till mig, ' Hvart öga som er stråle hade Af kärlek öm och innerlig.
Så inom mig får evigt lefva Allt hvad en gång mig hugnat har, Och kärleksandar om mig sväfva, Hvars kyssar jag i flykten tar.
Mitt bröst en säker tillflykt blifvit För allt, som gjort mitt lif så rikt.
Djupt in i själen jag det skrifvit: Ett trolldomsord i eldskrift likt Men intet tungomål beskrifver Den värld af under natten ter.
Då slöjan sakta lyftad.
blifver Från tusen bilder, dem jag ser.
1893 Omt lockande förbi de smyga Min tjusta blick, ej mera skymd, Och varma känslor med dem flyga Upp i min hågkomsts himlarymd: Då allt jag minnes, som fått smycka Mitt lif och hvad mitt hjärta vann, Den gyllne tråd af stilla lycka, Som Nornan huldrikl åt mig spann.
Vara döttrars hemgift ".
§ m seden, att bruden af egna medel bör anskaffa uppsättningen till det nya hem- met oeh dessutom äfven medföra en större eller mindre penningsumma som hem- gift till brudgummen, har en engelsk skrift- ställare nyligen uttalat sig på följande sätt: » Jag förstår inte, att detta ej är mycket mot- bjudande för männen.
I England för den unge maken sin brud till det genom hans me- del iordningställda boet.
Den litet bemedlade spar ofta i åratal för att komma därhän, men i alla händelser är engelsmannen i allmänhet för stolt för att vilja gifta sig för pengar. » 1 detta ogillande ligger mycken sanning.
Icke blott den till åren komna, utan äfven den unga generationen blir i vår tid allt mera materiel i sin uppfattning af äktenskapet.
Om man skulle bokföra de yttranden, som dagli- gen höras inom vår unga herrvärld, skulle man häpna öfver den blandning af krass ego- ism, bornerad ensidighet, raffinerad njutnings- lystnad och materiel lifsåskådning, som däri röjer sig.
Faller talet på en vacker flicka, hvars älskvärda person gör ett angenämt in- tryck, genast lyder törsta frågan: » Har hon pengar?
— Hur mycket får hon? » etc.
Man må icke tänka, att detta blott förekommer bland köpmans- och handtverksklassen eller öfverhufvud bland yrkesidkare, för hvilka pen- ningfrågan ofta blir en plågsam nödvändighet.
Nej, man får lika ofta höra dylika yttranden af ämbetsmän och lärde, af hvilka vi med hän- syn till deras bildningsgrad likväl vore be- rättigade att vänta en ideellare åskådning.
Om den betydande kontingent, som det militära ståndet lämnar till denna arme af hemgift- sökare, vilja vi helst icke yttra oss.
Men vår allt nivellerande tid sanktionerar ofta bruk, som från sedlig ståndpunkt äro ett verkligt ofog.
logen röst har mod att uttala sig högt däremot.
Ingen flicka har ett rent och stolt hjärtas mod att fråga sig själf: » Kan jag högakta den man, som svär mig kärlek och förklarar för sina kamrater, att han icke skulle gifta sig med mig, om jag icke finge så och sä många tusen i hemgift. » — Man rycker på axlarne, man nedtystar den bättre känslan och repeterar som en inlärd lexa den gamla frasen, som vill gälla som ursäkt för lågheten i ett dylikt handligssätt: » Han kan inte annat, han måste ha en rik hustru! » Ja, tyvärr måste mången ung man säga sig detta, men hvad han förlorar i själfaktning väger ofta mycket tungt emot honom.
Hans bättre jag råkar i ett erbarmligt beroendj, och mången lefnadslycka har redan strandat därpå.
Men hvarpå beror då vår tids materiella riktning?
Om vi vilja vara ärliga och nämna * Bedaktionen har oafkortadt lämnat den ärade insändarinnan ordet öfver detta tidsenliga tema.
Då kanske många af våra läsarinnor endast med vissa inskränkningar vilja gå in på författarinnans åsikter, inbjuda vi dem till meningsutbyte och skola gärna lämna plats för insändare, så långt utrymmet tillåter.
IDUN barnet vid dess rätta namn, måste vi på denna fråga svara: » Därpå att vår ungdom uppfost- ras för anspråksfullt, att våra unga flickor och gossar icke vänjas till klok sparsamhet och förnöjsamhet. » I början af vårt århundrade ansågs en ung man af den borgerliga medelklassen » förmö- gen », om han hade en årlig inkomst af 1 5 0 0 — 2 0 0 0 kronor och behöfde icke fråga efter, om hans utvalda medförde 1 2 -, 2 0 - eller 4 0, 0 0 0 kronor i hemgift.
Man började anspråkslöst, möblerade ett hvardagsrum, en sängkammare samt köket och höll sig därvid inom de för hvarje stånd uppdragna gränserna.
Hörde brudgummen till lärare-, ämbetsmans- eller det lägre köpmansståndet, hade han oftast af egna besparingar under sin ungkarlstid skaffat sig ett klaver eller ett skrifbord.
Öfver detta var man mycket lycklig — enfin, man var belå- ten och » lät sig nöjas ».
363 kans hemgift må bli den enda äkta och sanna, att den icke blott må bestå af penningar och ägodelar, utan hufvudsakligast af hushållsaktig- het, glädje i arbetet och den enkelhet i sinnet, som för äktenskapet borga det bästa välståndet.
Må denna hemgift vara alla våra döttrar beskärd!
Då skall frågandet efter penningar alltmera träda i bakgrunden, då skall i famil- jen sinnet för en stilla, förnöjd lycka skattas allt högre.
Måtte alla mödrar sträfva efter att genom förnuftig uppfostran framkalla denna nya ljusning på familjelyckans himmel.
£ D.
Handledning i konsten att göra vers.
j [| e t är alldeles nödvändigt för en ung 3^1 flicka n u för tiden att kunna skrifva vers.
T y för det första bör hon ej vara sämre än de svärmiska ynglingarne, hvilka alla äro virtuoser på » luta » och » lyra&gt;.&gt;, och för det andra — behöfver j a g spörja?
- — finns det en mer passande sysselsättning för ett ljust, poetiskt väsen än att i välljuds- rika strofer tolka blyga drömmars himmelska harmoni?
Och i våra dagar, i uppfinningarnas tids- ålder, har verskonsten genom flere förbättrin- gar blifvit en så lättlärd konst, att hvem som helst bör kunna tillegna sig den, — alldeles som det finnes musikinstrument, på hvilka man endast behöfver röra en vef för att framtrolla de härligaste melodier.
E n af dessa den nyare tidens uppfinningar är den orimmade versen.
Men vänta!
J a g får väl lof att gå i ordning.
D e t vore min mening att här meddela dem af Iduns yngre läsarinnor, som ännu icke lärt sig tygla pegasen, några lättfattade regler för versskrifningens numera ganska enkla konst.
Men först några definitioner, som B k o l a hjälpa till att klara begreppen.
Versen består af form eller versmått och Det vore i högsta grad önskvärdt om alla innehåll.
Man behöfver bara tänka på, hur mödrar ville göra till sin uppgift att från de- våfflor gräddas, för att förstå hvad härmed Våffeljärnet är versmåttet, rutorna ras spädaste år uppfostra sina barn i enkel- menas.
Gjuter man n u smet i vers- het, anspråkslöshet och sparsamhet.
Bland äro versfötterna.
våra unga flickor finnas ännu många, som äro måttet och värmer våffeljärnet öfver känslans enkelt och sparsamt uppfostrade, och en man, eld, så är poemet snart gräddadt med både H a r ni förstått m i g?
som väljer en sådan hustru, behöfver ej fråga form och innehåll.
efter någon stor hemgift, ty hustruns egen- J a g antydde, att metern är sammansatt af skaper äro honom en borgen för ett angenämt versfötter, så kallade, därför att det är dem hem och tillräckliga inkomster.
Däremot äro I som versen har att halta på.
I slutet af ra- våra unga män icke vana vid att spara, de derna, som böra vara kortare än sidan är flesta veta alls icke hvad spara vill säga.
bred, satte man förr alltid något som benämn- Många unga män kunde, långt innan de tänka des rim — till skilnad från prosans pryd- på att gifta sig, ärligen lägga af en liten nad, som kall.
s » reson ».
N u för tiden rim- summa, som blefve grunden till en framtida mar man ogärna mer än hvarannan rad eller förmögenhet, att senare användas till barnens hvar tredje eller när det faller en in och upppfostran o. s. v. Äfven på detta område inte blir för besvärligt.
är exempel uppfostran.
E n ung man, hvars D e t är — korteligen uttryckt — samman- mor för honom varit en förebild i äkta kvinn- fattningen af den nyare tidens storartade lig enkelhet, i flit och omsorg, skall vid valet framsteg på versfabrikationens område att af hustru i första rummet lägga vikt vid dessa | man numera ej behöfver vara särdeles noga egenskaper.
Eder, mödrar, tillkommer det att!
med formen, blott man tillser, a t t innehållet uppfostra edra söner lika sparsamt som edra blir tillräckligt tunt.
döttrar; eder tillkommer det att göra klart för N å g o t innehåll måste man emellertid ha, sonen, att en enkel flicka, som ej medför nå- och det lilla som behöfs hämtar man dels gon betydande hemgift vid giftermålet, likväl kan I ur sin egen rika känslovärld, dels ur goda vara en bättra ledsagarinna genom lifvet äa en I poemböcker af äldre eller nyare skalder.
rik docka, hvars anspråksfulla väsen och ovana Största svårigheten med att skrifva poesi vid nyttig verksamhet kunna komma att be- brukar vara att få en bra början.
S å länge reda maken många bekymmersamma dagar.
Å papperet ligger alldeles blankt framför en, andra sidan boren I äfven sörja för, att flic- ger det inga ingifvelser.
Men har m a n blott Så är icke våra dagars sed.
D e t allra största felet hos vår moderna ungdom består däri, alt bland hundra brudpar nittionio icke fatta hvad som anstår deras stånd och deras lefnadsställning.
Alla vilja högre upp, och detta är klippan, på hvilken mången äkten- skapslycka strandat.
Det ofta hörda uttrycket » efter sitt stånd » är icke liktydigt med: efter våra enkla för- hållanden, — åhnej, det är tvärtom täckman- teln för högmod och dåraktig fåfänga.
» Efter sitt stånd » kallar den obetydlige ämbetsman- nen en våning på minst fem rum, ty utan » salong » eller » matsal » kan man ju ej vara; » efter sitt stånd » kallar köpmannen ett l y - sande möblemang, emedan detta tyder på väl- stånd och skaffar honom kredit; — » efter sitt stånd » säger den fattiga präst- eller officers- änkan, då hon låter sy sin dotter en brud- dräkt af hvit atlas med spetsslöja och släp, som blir använd en gång och så får gulna i skåpet; för de penningar, som denna kostat, kunde man köpt två varma vinterklädningar, hvilka gjort årslång praktisk tjänst '.
Alla dessa dårskaper begås under förevändningen af att man måste » lefva efter sitt stånd ».
Det skulle föra för långt att anföra ännu flere exempel.
IDUN 364 tecknat ex. ned, hvad O farväl!
poemet eller Dröm got liknande, och kittla i — skall heta så ljuft!
genast börjar skulle med och det vilja är klia genom som helst D e t kan ändå ofta med tanke rekommendera framgång användts en och kommer början, ännu att lägga på förmaksbord.
som alltjämt » Dik- Regeln är är » disig ».
löfverk » af Af såsom iyder: vill: Börja När med — ordet och Då — eller om dra så på en stund ni poetiska migej.
Möbler sig fåtal dekorationer: ros, lilja, viol, Bland linden, björken användas svårigheter bland fåglarne.
Örnen är icke modern nu som förr, men låter sig bra sätter man bara komma hvitt! » nu ju uppenbarligen inflika:) diga och ett nytt när, åtföljdt por, för att efter därpå börja med af sol och vår och sip- ett par strofer i den med någon variation fiskljusen.
Bland » låt » stilen afsluta: tättingarne Iduns julklappsbasar Duktygsband.
För småflickor att skänka sin mamma.
P ä ett 2 cm.
bredt och 20 cm.
långt » k o n g r e s s b a n d » b r o d e r a s ett e n k e l t k o r s s t y g n s - m ö n s t e r i rödt.
N ä r detta är gjordt, sys brode- riet f a s t m e d s m å fina e f t e r s t y n g p å e t t r ö d t si- d e n - eller h a l f s i d e n b a n d (allt efter s o m j u l k a s s a n tillåter).
D e s s a b r o d e r a d e b a n d f i n n a s i T y s k l a n d i h v a r j e v ä l o r d n a d t l i n n e s k å p för a t t s a m m a n b i n d a d e o l i k a d u s s i n e n s e r v i e t t e r o c h b o r d d u k a r.
De t a g a sig m y c k e t b r a u t o c h l ä m p a s i g u t m ä r k t s o m j u l a r b e t e för s m å t ö s e r.
E n a n n a n p r y d n a d för l i n n e s k å p e t ä r o ä f v e n d e på linnestramalj s y d d a b å r d e r n a.
De g ö r a s 12 cm.
breda, s y s m e d korsstygnsmönster, fransas ut nedtill och fästas m e d knappspik.
D e s s a hyll- b å r d e r k u n n a äfven g ö r a s s å l u n d a: Man tager ett s t y c k e lärft s å s t o r t, a t t d e t t ä c k e r h e l a h y l l a n, o c h h ä n g e r n e d 10 c m.
öfver d e n.
Den d e l e n, som betäcker hyllan, prydes antingen m e d ett b r o d e r i t v ä r s öfver b r e d d e n e l l e r m e d e t t s p r å k, och den n e d h ä n g a n d e kanten languetteras m e d groft r ö d t b r o d e r g a r n i s t o r a u d d a r Usa.
S o f f ö f v e r k a s t med a u t o g r a f e r.
E n för g i f v a r i n - n a n föga a r b e t s a m, m e n e g e n d o m l i g o c h till e n u n g flicka m y c k e t l ä m p l i g j u l k l a p p t o r d e f ö l j a n d e vara: M a n a n s k a t i a r e t t s t y c k e k l ä d e öfver h e l a b r e d d e n (cirka 6 0 c m.
blir lagom d å klädet ä r 135 cm.
bredt), helst svart, pikerar u t det p å alla sidor och sätter ytterst i kanten, endast s ä långt i n s o m p i k e r i n g e n, e n l j u s — t. e x.
s m u l t r o n f ä r - gad — äfvenledes utpikerad klädesremsa; d e n n a fastsys m e d en kjedjestygnsrand vid det svarta.
S e d a n b e h ö f v e r m a n e n d a s t a n s k a f f a silken i a l l a k u l ö r e r o c h a l l a s o r t e r för a t t p r e s e n t e n s k a l l v a r a färdig.
M e n i n g e n ä r n ä m l i g e n, a t t m o t t a g a r i n n a n skall låta s i n a s i n a v ä n n e r skrifva s i n a n a m n - t e c k n i n g a r p å k l ä d e t o c h s e d a n själf s y u t d e m i silke m e d stjälkstygn; det b ö r skrifvas kors och t v ä r s öfver d e t o c h j u m e r a f u l l t e c k n a d t d e t ä r, dess större blir naturligtvis värdet.
är U g g l a n s » klä ' då » kråkorna » i borde kanten Insekter kunna, likasom kräldjur och åter- stående Mot djurfamiljer, fiskarne saklöst opoetiska, d. v. 8.
inte vi, utan pas, det inte blir något Nu ber lämnas åsido.
varna vi såsom varande absolut jag få ge fiskarne!
Hop- missförstånd.
mina unga läsarinnor ven, finkan, allt trasten.
svalan som med hafva och ärlan, men vingar notam.
vj i sparf- djur dufvan, är minsann ingen lätt sig att passa för in användning i poesi, och dem på rätta ställena.
Gör därför så som alla förståndiga och verk- samma er, skalder och skaldinnor h a gjort före välj er en älsklingsblomma lingsfågel, viol kan älsk- en drillande lärka, och håll er se- Bry er inte om några andra!
slita på dem i åratal, och de skola ej förlora sin Ett och en en lilja och en trast eller en b l y g och Ni framför försedda såsom i poesien erkända- Det lämpa förstå sig andra vi ad sak att hålla reda på alla djur och blommor, dan till dem!
(Passeres) fraicheur.
annat på sätt är att alldeles icke några artbestämningar, inlåta utan helt en- kelt bara ta en fågel i största allmänhet och en blomma utan namn.
D e t är nästan allra poetiskaste.
ver lag, de sistnämnda dock endast i förbin- måste man ha, om det skall bli en något så delse med sköna och förtrollande när hygglig Däggdjuren hållning.
gen under fjärilarne rosor.
lämna mycket litet poetisk be- Lejon och tigrar duga, likaså var- benämningen ulf.
Springarn hästen) är i hög grad användbar, (
G n ä g g a bör han sas, använda dem till, de kunna användas på frå- mångahanda Man kan till exempel för ro skull söm om man hade en långt, till blomman a l l a däggande djur är skall gar ni.
han Af fågel lyrik.
man helst l å t a bli, hvaremot ingenting hindrar att » vreuskas ».
E n b l o m m a och en det öf- eldig och stolt och frustar.
Ocli snigeln k r y p e r öfver dittVeii stig.
Då t ä n k e r j a g, o T h e o d o r, p å d i g!
höken oanvändbar om natten.
göken, svanen och måsen samt förträfflig, — gör god effekt i vissa höststämningar, Bland har i en hast fått två hela strofer fär- omedelbart roffåglarne för att främsta rummet att erinra oss lärkau, nämna man kan till som orm vraken och Då t ä n k e r j a g p å d i g, o T h e o d o r!
är oss populär och gladan l i k a så ock ufvens (H ä r blir det nu lämpligt att Metoden hålla mindre N ä r ufvarna i b e r g e t s s k r e f v a, t j u t a Och s t o r m e n rasar v i l d t o e h åskan g å r Och r e g n e t v å l d s a m t s m a t t r a r p å m i n r u t a, borta, men gas I n o m djurriket har poesien gjort eröfringar användas, likaså falken, hvaremot — fortsät- vara förekomma ofta, censionsexemplar.
och granen.
aftonvinden g e n o m l u n d e n susar v i k e n s böljor l ä g g a sig till r o skogen m ä k t i g s o m en h a r p a b r u s a r m å n e n stiger öfver ö d e m o, och helst » Bockar » ganska benämningen furan.
lika strof:) poemböcker ett råd, som jag försäkrar är förtjänt att ta- hufvudsakligeu (Där förgät- träden välja vi före- eken, i också skulle försvinna ur herrar kritikers re- endast ett borde nog kunna den, vinden och kinden.
nog och har där- att osökt rimma både på lin- S k a l l tallen förekomma så får hon gå under allt möjligt som försiggår i naturen — i den ter i nästa göras stycke syrener, konvaljer och Blåklint här stilen När Och Och Och sig in man få in ett oftare än som sker, men erbjuder med ungefär: Kan lämpar reseda, sippor, trädesvis Den eller gardiner.
blommor ni skall se, att ni besparar er mången stund till förtjänsten » sila » pränt », så skämmer det inte versen.
vid rimmandet.
på er kallelse.
dock hinden det mest poetiska böra och däruppå någonting i » sirlig så ofantligt enkel och lätt lärd, men följ den, af missmod och tvifvel ett mycket bra ord i poesi, Dagrar eke ».
» pergament » därpå j a g användes af riktiga poeter, som ge ut ter » » Däfven » det nog vara ganska motigt, innan man gång, t. likaså hjärnvindlarne och kännas, om det ville bli poesi af.
i — eller nå- 1893 långt borta.
Och låt » vän », som vore då kan man säga ungefär så här: Puts-askar.
Om h e r r n i h u s e t ä r rökare, sam- g a r n o c h k a n t n i n g af j a p a n s k g u l d t r å d n å g o t v a c - l a s s n a r t e t t s t ö r r e a n t a l lika c i g a r r l å d o r.
På k e r t m ö n s t e r.
D e t t a b a n d s k a l l v a r a s å långt s o m l o c k e t af d e s s a eller, o m m a n s å vill, p å e n af h e l a y t t r e k a n t e n af d e t t i l l k l i p p t a k l ä d e t.
Sedan sidorna klistras hvitt papper, på hvilket skrifves b a n d e t f o d r a t s o c h blifvit f ö r s e d t m e d k o r d o n g m e d l ä s l i g a b o k s t ä f v e r: Kopparputs.
Innehåll: 2 eller b o l l f r a n s, s y s d e t m e d e l s k a s t s ö m fast k r i n g yllelappar, sand, brilliantin.
Silfcerputs.
Inne- klädet, s ä a t t det bildar en nedfallande r a m kring håll: 1 par h a n d s k a r, 1 silfverborste, 1 sämsk- bordsskifvan.
skinn, 1 linnelapp, 1 silfvertvål.
Messingspuls.
I Innehåll: 1 par handskar, 1 messingsborste, 1 ask Siden-näsduk.
M a n k ö p e r c r é m e f ä r g a d t eller p u t s p o m a d a, 1 llaska m e s s i n g s v a t t e n, 2 yllelappar.
hvitt siden (om m a n t a r lika mycket s o m sidenet Fönsterputs.
I n n e h å l l: 1 t v å l, s. k. r ö d p a s t a, 1 ä r b r e d t, r ä c k e r d e t till 4 små b a l - n ä s d u k a r), r i - l i n n e t r a s a, 1 s ä m s k s k i n n, en liten s v a m p, hvilket tar u p p u d d a r rundt o m det stycke, m a n ä m n a r ä r a l l t s o m h e h ö f s till t v ä t t n i n g af h u r m å n g a till n ä s d u k e n, o c h l a n g u e t t e r a r d e t m e d t v ä t t - s i l k e i f ö n s t e r s o m h e l s t.
Skoputs.
Innehåll: 1 blank- gult.
l j u s b l å t t, r o s a eller n å g o n a n n a n färg, h e l s t smörjsask, 1 putsborste, t blankborste.
Alla i stil m e d t o i l e t t e n d e n s k a l l a n v ä n d a s till.
I e n a dessa s m å s a k e r böra naturligtvis finnas i a s k a r n e, h ö r n e t b r o d e r a r m a n e n b l o m m a t. e x.
i l i l a s, o c h v e t j a g af e r f a r e n h e t a t t d e t ä r e n m y c k e t violer m e d gröna blad, och bör kanten då vara k ä r k o m m e n p r e s e n t för u n g a f r u a r eller f ä s t m ö r, a n t i n g e n lilas-färgad eller g r ö n.
E t t m o n o g r a m, e m e d a n d e s s a p r o s a i s k a s k u r s a k e r n ä s t a n alltid e l l e r ä n n u h e l l r e e n k r o n a, o m m a n b e s t å r sig g l ö m m a s vid b o s ä t t n i n g e n Gredelin.
m e d s å d a n, i g u l d g u l t ä r m y c k e t v a c k e r t till e n g u l d g u l l a n g u e t t; k a n för r e s t e n v a r i e r a s h u r s o m Ryggdyna till s t o l a r.
N å g o t s o m n u ä r m y c - h e l s t.
D e s s a bli m y c k e t b i l l i g a r e o c h v a c k r a r e ä n m o d e r n t, m e n ä n n u ej h u n n i t b l i f v a s å a l l m ä n t dem m a n köper färdiga.
k ä n d t, ä r b r o d e r a d e r y g g a r till s t o l a r.
D e s s a a n - S m å mattor.
P å h v i t t l i n n e eller n å g o t a n n a t v ä n d a s h e l s t p å m a t s a l s s t o l a r m e d f l ä t a d e rot- h v i t t t y g u p p r i t a s e n p e n s é e eller v a l l m o 1 5 å 2 0 tingsryggar o c h förfärdigas p å följande sätt: P å c m.
b r e d o c h u n g e f ä r lika h ö g.
Därefter s y s r u n d t ett s t y c k e y l l e s t r a m a l j s å s t o r t, a t t d e t t ä c k e r o m a l l a y t t e r k o n t u r e r m e d e n fin l a n g u e t t i d e n själfva r o t t i n g e n, s y s m e d k o r s s t y n g n å g o t l ä m p - l j u s a s t e n y a n s e n af d e n b l o m m a m a n v a l t.
Blom- ligt m ö n s t e r, h e l s t i f o r n n o r d i s k stil.
P å b å d a l å n g - b l a d e n fyllas n u m e d g l e s c h a t t é r s ö m m e d iakt- sidorna om broderiet anbringas en 5 cm.
bred t a g a n d e af att m a n t a r d e n m ö r k a s t e n y a n s e n p l y s c h r e m s a, hvarefter det h e l a v a d d e r a s lätt o c h n ä r m a s t fröhuset, s o m b ö r v a r a gult i p e n s é e n och f o d r a s m e d y l l e c l o t h.
E n s n o d d i b r o d e r i e t s fär- g r ö n t i vallmoD, o c h g ö r m a n d e m för r e s t e n s ä ger o m g e r d y n a n.
E n l i k a d a n s n o d d f ä s t e s i d y - n a t u r t r o g n a s o m möjligt.