Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Rätten stämning på egare och andre, som uppgifvas i saken hafva del.
Rätten föranstalte jemväl, att, till underrättelse för möjligen varande okände eller icke uppgifne rällsegare, tiden för ärendets företagande varder, så väl från predikstolen i den sockens kyrka, der fastigheten är belägen, som ock genom allmänna Tidningarne, kungjord trenne gånger, sista gången minst fjorton dagar före den dag, hvilken till sakens företagande är utsatt.
Jordens eller lägenhetens egare, då han höres, vare skyldig att hos Räften, i ändamål af instämning, uppgifva den, som, i anseende till nyttjande-rätt, med honom del i saken häfver, vid äfventyr, som i § 25 stadgas.
Hos Rätten skall jemväl företes bevis derom, huruvida jorden eller lägenheten är med inteckning besvärad; och egen parterna alt, innan Nämnden sättes, i laga ordning sin talan, i fråga om ersättningens belopp, utföra. § 3- Till serskilda Nämnden skall hvardera parten föreslå sex och Rätten nämna tre i orten boende män, af hvilka, sedan de blifvit af Domstol ojäfvige förklarade, tre ibland de af vederparten föreslagne och en ibland de af Rätten nämnde personer böra af hvardera parten, utan anförde skäl, uteslutas.
De sju, som så utsedde blifvit, skola Nämnden utgöra. §4.
Äro å någondera sidan flere, som del i saken hafva, och kunna de ej sämjas om förslaget; gifve hvardera upp en man till nämnden: går ej antalet då till sex; gifven de ytterligare upp en hvardera.
Går antalet öfver sex; varde det genom lottning minskadt.
Sämjas de . ej, hvilka bland dem, som å andra sidan föreslås, eller hvilken ibland de utaf Rätten nämnde må uteslutas; varde ock då sådant genom lottning utrönt. § 5.
Uteblifver part, utan förfall, då han till val af Nämnd kallad varit; gore Rätten förslag i hans ställe; och varde genom lottning utrönt, hvilka i Nämnden ingå skola bland dem, som å andra sidan föreslås: samma lag vare, der part drager sig eljest undan att val till Nämnd göra.
Finnes annan, den der del i saken häfver med honom, som uteblifvit eller sig undandragit; vara det val, som af den förre göres, för båda gällande. § 6.
Expeditions~Utskollet$ Förslag till und.
Skrifvelse, ZV.o tg£. § 6.
Jäf emot den, som till Ledamot i serskilda Nämnden utses, aro: om ivan ej fyllt tjugufem år: om han slår under annans målsmansskap eller under någondera partens husbondevälde: om han såsom allmän enabets- eller tjensteman under någondera partens förmansskap lyder: om han är med någondera parten i den skyldskap eller svågerlag, som, enligt 13 Cap. Rältegångs-Balken, ulgör jäf emot Domare: om han sjelf, eller någon, som med honom i sådant skyldskaps- eller svågerlagsförhållande är, eger i saken del, eller kan någon synnerlig nytta eller skada deraf vänta: om lian med nådera parten uppenbar ovän är eller i oafgjord delo ligger: om han begått liroLt, som vanfrejd medförer.
Domaren i den rätt, der Nämnden sättes, må ej till Ledamot i samma Nämnd inväljas. § 7. Komma parterne å ömse sidor öfverens om val af serskild Nämnd; då skall den utgöras af de män, som valde blifvit, utan att så förfares, som i § 3 stadgadt är.
Paterne egen, i thy fall, äfven att större eller mindre, dock alltid ojemnt, antal till Nämnd välja. § 8.
De män, som till Nämnd valde blifvit, skola af Rätten kallas att å viss dag sig infinna, der de ej genast tillstädes äro; och vardén vid kallelsen erinrade om den påföljd för förfallolöst uteblifvande, hvarom i § 9 stadgas. § 9.
Den, som bor längre bort, än fyra mil från det ställe, der Rätten sitter, eller är öfver sextio år gammal, vare ej skyldig att i serskild Nämnd deltaga.
Ej må eljest någon, som till serskild Nämnd kallad varder, draga sig utan laga förfall det förtroende undan.
Sker det, och vilja ej parterne annan i hans ställe antaga, eller åsämjas de ej om nytt val, efter thy i § 10 sägs; bafve Rätten makt genom vite tillhålla den uteblifne alt sig infinna; ersätte ock han de kostnader, sorn för Rätten, parterne och de öfriga i Nämnden af uppehållet vållas. § 10.
Finnes någon, som kallad varder, af laga förfall hindrad att i NämnBih, till R.
Fröt. 184S. to Sami. t dfd. 07 53a Expeditions-Ulskottets Förslag till urul.
Skrifvelsej N.o 194• den sitta; gifve det Rätten tillkänna.
Är han bland dem, som parterne valt, gifve den part, som honom föreslagit, upp 2:ne andre i hans ställe, och uteslute vederparten en af dem; är han af Rätten utsedd, namne
Rätten andra, bland hvilka parterne utesluta en hvardera, efter ihy i § 3 sägs. § H.
Nämnd tillstädeskommit, skall den inför Rätten denna ed svärja: ”Jag lofvar och svär vid Gud och Hans Heliga Evangelium, att ”jag utan väld och mannamån, efter milt bästa förstånd och samvete, skall ”den pröfning verkställa, hvartill jag nu kallad blifvit; så sant mig Gud ”hjelpe till lif och själ.” § 12.
Nu är ed svuren, som i § 11 sägs; då skall Domhafvande!! eller Rättens Ordförande underrätta Nämnden om det ämne, som i fråga är, och om hvad till Nämndens pröfning hörer; lemne ock till Nämnden de handlingar, parterne ingifvit.
Sedan träde
Nämnden tillsamman, välje inom sig en Ordförande och öfverlägge, inom lykta dörrar, om det beslut, som fattas skall. § 13.
Nämnden uppskatte i penningar, så väl jorden eller lägenheten, efter dess rätta värde för egaren, som ock serskildt den skada, annan än egaren, genom jordens eller lägenhetens afstående lider, allt med afseende på tiden för afttädandet och med uttryckligt tillägg af den förhöjning, hvarmed, enlig § 1, ersättningen utgå bör.
Är fråga om flera lägenheter, sorn tillhöra serskilda egare; varde ersättningen bestämd serskildt för hvardera. § 14.
Skulle blott en del af lägenhet vara nödig för allmänt ändamål, och lägenheten, genom afskiljande af denna del, blifva för egaren eller innehafvaren onyttig, bor hela lägenheten, enligt nu bestämda grunder, lösas, der egaren det äskar.
Lag samma vare, om en del af jord aflrädas bör, och återstoden ej; uppgår till besutenhet.
I dessa frågor meddele Rätten beslut, innan Nämnden sättes, och må klagan öfver det beslut föras i den ordning; 25 Gap. 5 § Rättegångs-Ralken stadgar. § 15.
Har egare, efter väckt fråga om jords eller lägenhets afträdande, i up - Expedilions-V(skottets Förslag till und.
Skrifvelset IV.-o 1Q4' 53 i penbar afsigt alt öka jordens eller lägenhetens värde, derå nedlagt kostnader, naå desamma ej lagas i beräkning vid ersättningens bestämmande. § 16- Anser Nämnden nödigt att, innan hufvudsakligt beslut fallas, parterne ytterligare böra, närmare underrättelser i saken infordra, eller syn hålla, ege der rätt lill. § I?.
Hvad de fleste i Nämnden säga, gäfle för Nämndens beslut. § 18.
Då Nämndens beslut fattadt är, läte Ordföranden det upptecknas och af Nämnden underskrifvas, och lemne det sedan till Rätten, eller på landet till Dnuhafvanden.
Ej skall dervid kungöras, huru Nämnden inom sig röstat, ej heller skola skälen för beslutet uppgifvas. § 19- Sedan Nämndens beslut så aflemnadt är, som i § 18 sägs, late Rätten det i sitt Protocoll införas, och meddele det parterne i laglig ordning, § 20.
Ilvad Nämnden beslutat, skall till efterrälterrättelse lända.
Ej må i Nämndens beslut ändring någorstädes sökas; dock ege ej Nämnden att sätta ut värdet lägre, än ersättningsskyldig medgifvit; och der så hända skulle, att Nämnden höjde ersättningsbeloppet utöfver hvad ersättningstagande yrkat, gäfle ej heller beslutet för mera än äskadt varit, så vida ej jorden eller lägenheten är besvärad med inteckning, öfversligande den fordrade summan; i hvilket fall Nämnden må, utan afseende på ersätlningstagandes anspråk, utsätta löseskillingen så högt, som den finnes, enligt här ofvan stadgade grunder, böra uppgå. § 21.
Vill egare af jorden eller lägenheten klaga deröfver, att han icke varit i målet stämd, eller vill annan klaga på den grund, att ärendet icke blifvit, enligt § 2, från Predikstolen eller genom allmänna Tidningarne rätteligen kungjordt, eller vill någon klaga öfver Rättens pröfning af jäf emot den, som i Nämnden sutit, eller påstår någon eljest, att vid Nämndens sät - 53a Expeditions-Utskollets Forslag till tmd.
Skrifvelse> N.-o iq4- tande ej så tillgått, som nu föreskrifvet är; den talan må, sedan Nämndens Beslut är, efter § 19, parterne rneddeladt, i Hof-Rätten föras, genom Besvär, inom den tid, som i 25 Cap. 5 § Rättegångs-Balken sägs.
Varder den talan giliad, föi fal le all verkan af Nämndens beslut, så vidt det klagandens Tätt rörer, och förordne Hof-Rätten, att Nämnd anjo sättas skall.
Ej inå llof-Rätten till pröfning upptaga jäf, som icke vid Under-Rätten yppadt varit, då Nämnden sattes.
Öfver Hof-RäUeus beslut må klagan föras, i den ordning, 30 Cap. 18 § Rättegångs-Balken föreskrifver. § 22.
Var part från Rätten borta, när Nämnden valdes, och vill han sedan visa, att han då hade laga förfall, och att han ej kunde gifva det Rätten tillkänna, stånde honom fritt att, inom en månad derefter, å sin vederpart till samma
Rätt utlaga stämning; gitter han, sedan så stämdt är, bevisningen fullgöra, förfalle Nämndens beslut, så vidt det på kärandens rätt verkar, och låte Rätten Nämnd ånyo väljas. § 23.
Skulle någon, som i serskild Nämnd sulit, vilja betalning derför taga, då må han hos Rätten det anmäla, och lägge Rätten honom till så mycket, som emot hans verkliga kostnad för den förrättning svara kan.
Den ersättning skall gäldas, på sätt i § 28 föreskrifves. § 24.
Efter det, genom träffad öfveranskommelse eller serskilda Nämndens, på sätt i § 19 sägs, parterne meddelade beslut, ersättningsbeloppet bestämdt blifvit, vare dén, som användandet yrkat, skyldig att, inom den för afträdandet bestämda tid, beloppet till ersättningstaganden utgifva.
Är jord eller lägenhet, som afträdas skall, intccknad, varde ersättningsbeloppet, inom förrberörde tid, nedsatt i Ränteriet hos Konungens Befallningshafvande, som kungör sådant vederbörande ersätlningstagande och inteckningsegare, samt liqvid dem emellan sedermera i laga ordning uppgör.
Finnes härvid ersättningsbeloppet vara fastställdt genom öfverenskommelse emellan den ersättningslagande och den, som ersättningen gifvit, och förmenar inteckningsegaren värdet hafva blifvit för lågt beräknadt, vare denne berättigad att, der ej full liqvid för hans fordran honom lemnäs, äska jordens uppskattning af Nämnd i den ordning, förut i denna lag är vordet stadgadt; dock gånge beslutet om jordens afträdande icke dess mindre i verkställighet; och Expeditions-Utskoltets Förslag till und Skrifvelse, N-o ig4‘ 535 skall, så snart belalning eller nedsättning af behörigen öfverenskommet eller fastställdt ersättningsbelopp inom stadgad tid skett, vederbörande hafva rättighet alt, ulan hinder af talan, som efter 21 och 22 §§ föras kan, jorden eller lägenheten genast tillträda.
Fördröjes utöfver den här ofvan nämnda tid betalningen, då skall, i händelse någon till ersättning berättigad det yrkar, frågan om inlösande af hans rätt vara lör den gången förfallen och ankomma på ny pröfning. § 25.
Tvista egare, inteckningshafvare eller andra om bättre rätt till hvad såsom ersättning eller belalning är vordet bestämdt att utgå, derom må talan serskildt i laga ordning utföras.
Uppstår dervid hos Rätten fråga om lyftning; ege Rätten derom förordna, efter thy skäligt pröfvas.
Skulle sådan tvist yppa sig i sammanhang med frågan om skadeståndets bestämmande, må den ej uppehålla slut i denna fråga, utan varde hänvist till serskildt utförande; och ege för thy Rätten, der så erfordras, vid val af Nämnd, göra förslag i de tvistandes ställe, på sätt i § 5 sagdt är.
Har egare underlåtit att hos Rätten, såsom 5 2 bjuder, i ändamål af instämning, uppgifva den, som i anseende lill nyttjande-rätt med honom del i saken häfver; vare egaren skyldig att, efter Rättens bepröfvande, hålla sådan medpart skadeslös, dock utan den förhöjning, hvarom ofvan stadgas. 5 26.
Den, till hvilken jord, på sätt omförmäldt blifvit, är vorden afträdd, hvaruti en eller flere inteckningar finnas, till hvilkas gäldande ersättningen icke förslår, ege, sedan ersättningen blifvit å behörig ort nedsatt, för intckningarnes dödande anmäla sig, med bevis om fullgjord betalning jemte gravationsbevis, hos Domaren i den ort, der jorden är belägen; hvarefter denne åligger att, genom anslag å Rättens dörr och kungörelse, hvilken genom sökandens försorg bör tre gånger införas i allmänna Tidningarne, kalla och förelägga de inteckningshafvare, som antingen alldeles icke, eller endast till någon del, fått sine inteckningar utur ersättningsbeloppet guldne, att, i stad, inom en månad från den dag, kungörelsen i Tidningarne sista gången finnes införd, och å landet vid det Ting, som först infaller, sedan en månad från sista kungörelsedagen förflutit, hos
Domstolen anmäla, huruvida något kan vara att påminna deremot, att den afträdda jorden eller lägenheten från inteckning befrias; börande domstolen, ehvad inteckningshafvarne då begagna rättigheten att varda hörde, eller icke, och jemväl 532 £ Ejcpedilions-Utskotuts Förslag till und Skrijvelse, N;o t04- utan hinder deraf, att original-in'eckr,ingshandlingarne icke uppvisas, angående inleckningarnes dödande sig utlåta. § 27.
Varder, på grund af denna författning, jord eller lägenhet styckad, och uppstår fråga, om och i hvad mån grundränta eller andra allmänna skyldigheter böra vidlåda den afl rädda eller qvarvarande delen ; gånge med pröfningen deraf, efter hvad om skattläggning i allmänhet stadgadt finnes. § 28.
Ali undersöknings- och rättegångskostnad, som förorsakas af väckt fråga om jords eller lägenhets användande för ofvanberörde allmänna ändamål, skall den, hvilken användandet begär, ensamt vidkännas.
Tvist härom skall at Rätten pröfvas. § 29.
Om ändring eller utrifning af vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling, är serskildt stadgadt.
Med anmälan härom, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att, derest Rikets Ständers här ofvan intagna förslag skulle af E. K.
M:t i Nåder gillas, E. K. M., vid utfärdande af Författning härom, måtte täckas serskildt i Nåder meddela de närmare föreskrifter, angående hithörande ärendens behandling, hvilka finnas vara af behofvet påkallade.
\ Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 15 Maj 1845.
Expeditions-ULskottels Förslag till und.
Skrifvelse, If.o IQS. 535 N:o 195.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den s3 Maj 1845.
Preste-Ståndet den i4 — — Borgare-Ståndet den i4 — — Bonde-iitåndet den i5 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, om förändrad ordning för lagsökningsmäls behandling i vissa fall.
(Lag-Uisk.
Bet., N:o 76 och Uti., N:o 105).
U [_ S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit anfördt, att anledningarne till den allmänt försporda klagan öfver tryckande kostnader i lagsökningsmål väl blifvit lill en tiel afhjelpte genom den af Kongl. Maj:t, uppå Rikets sednast församlade Ständers förslag, den 10 Juni 1841 utfärdade författning, sora stadgar, alt i u'sökningsraål, der fråga är om fordringsanspråk, som härleda sig från inrop af varor på offentlig auction och är grundadt på ordentligen fördt auctions-protocoll, E. K. M:s Befallningshafvande eger meddela villkorlig utmätnings-resolution, att verkställas utan vidare utslag, så vidt krafvet vid lagsökningshandlingarnes comraunicerande erkännes; men att ännu återstode, för vinnande af berörde ändamål, en utväg, nemligen den, om E. K. M:s Befallningshafvande och Öfver-executorer ålades att, derest sökande i en skrift, på grund af samma auctions-protocoll, begär handräckning emot serskilde personer, för samtlige lagsökte meddela en enda så beskaffad resolution, som den omförmälda; och då Rikets Ständer ansett sådant ej kunna medföra olägenhenhet eller vara olämpligt, utan fast heldre skola leda till lättnad och minskade kostnader för så väl sökande som sökte, hafva Rikets Ständer, som dock anse flere personer ej böra i samma resolution inbegripas, än de som äro boende inom samma fögderi elter stad, för sin del beslutat utfärdande af en författning, hvarigenom stadgas, att om uti en skrift hos Konungens Befallningshafvande utmätning sökes å flere inom samma fögderi eller i stad boende personer för sei skilda fordringar, som härledas från inrop af varor å en och samma auction, samt sökanden i öfrigt iagttagit hvad som fordras för erhållande af sådan villkorlig utmätnings-resoluliou, som omförmäles i Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841, 536 Expeditions-Utskollets Förslag till und.
Skrifvelsej N.o ig6.
Konungens Befallningshafvande har att meddela en enda så beskaffad resolution å alla dem, å hvilka utmätning sökes.
Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den l3
Maj 1S45.
Preste-Ståndet den i4 — — Borgare-Ståndet den i4 — — Bonde-Ståndet den i5 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse om förändring af 2/f Cap. 8 <$* Missgernings-Balken, i afseende på ansvaret för demj som i oträngdt mål och af vredesmode drager och begagnar vapen.
(Lag-Utsk:s Bet., N:o 46 och Uti,, N:o 106). S. A. K.
Vid pröfning af hos Rikets Ständer gjorda framställningar om skärpning i ansvaret för den, som i oträngdt mål och af vredesmod drager och begagnar vapen, har det fästat Rikets Ständers uppmärksamhet, hurusom, sedan det i 24 Cap. 8 § Missgernings-Balken är vordet stadgadt, att, ora någon, oträngd, af vredesmode drager knif eller svärd, spänner bössa eller reser annat vapen åt annan, stinger, hugger, slår eller skjuter åt honom, och det råkar annan, så att han får död deraf, då skall han straffas som för annat vilja dråp, samt att, om skada ej sker, han endast skall böta tjugu daler; så har genom Kongl. Brefvet den 20 September 1786 blifvit för kla - EypeAitions-UlskotleU Förslug lill uncl Skrifvelse j N.o 196. 537 klaradt, ot! då skada tillfogas, utan att död följer, bor, enär tvenne brott sammanstöta, hvartdera beläggas med del i lagen utsatta straff, samt att således, då böter för lyten, sår oell blånader ega runi, och det tillika inträffar, att knif eller svärd drages, den brottslige jemväl skall serskildt böta de i denna händelse bestämda tjugu daler, hvaraf alltså sig visar, att hotelsen med knif eller annat vapen blifvit af lagstiftaren ansedd lika brottslig, som vapnets begagnande till ulöfvande af våld; och om det emedlertid, å ena sidan, icke kati förnekas, att berörde hotelse vittnar om ett öfverdådigt och våldsamt lynne, och följaglligen ej allenast af sådan orsak, utan ock i anseende till den våda, som för andra dermed är förenad, krafvel' näpst, lärer likväl, å den andra, icke kunna bestrid as, att den, som begagnar knif eller annat vapen emot annan och dermed tillfogar skada, ådagalägger en större brottslighet i viljan, ett mera våldsamt och tygellöst lynne, en högre grad af vildsinthet, än den förre, och således äfven gör sig förtjent af ett strängare straff, än denne, äfvensom att, med afseende å ej mindre gerningens berörde brottsliga beskaffenhet, än äfven de vådligare följder för den våldförde, som deraf kunna härflyta, skärpning i det nu bestämda straffet är af behofvet påkallad.
Rikets Ständer hafva visserligen dragit i betänkande, huruvida lagstiftningen bör för det närvarande vidtaga någon serskild ätgärd för afhjelpande af detta behof eller icke, enär förslag lill ny Ciiminal-lag är under pröfning; men, då sednare tiders erfarenhet ådagalagt, hurusom våldsamheter emot person, utöfvade med knif eller andra Jifsfai liga vapen, i fruktansvärd grad tilltagit, och då den personliga säkerheten kräfver förändring af ett lagstadgande, som, afsedt för dess betryggande, uppenbarligen härutinnan visat sig overksamt, anse Rikets Ständer den förändring, som stundens behof i förevarande hänseende påkallar, ej böra uppskjutas.
Då Rikets Ständer, som på dessa skäl, biträda yrkandet om skärpning i straffet för den, som emot annan brukar knif eiler annat lifsfarligt vapen, sökt att utfinna ett ändamålsenligt och emot greningen svarande straff, hafva Rikets Ständer ej kunnat förbise, huruledes ett enda ovillkorligen bestämdt straff för alla de fall, då omförmälde brott begås, ingalunda kunde uppfylla rättvisans fordran; i följd hvaraf Rikets Ständer ansett straffbestämmelsen uti förevarande hänseende böra gifvas sådan utsträckning, att det åt Domaren öfverlemnas att, inom vissa bestämda gränsor, efter omständigheterne pröfva hvad straff, som bör ådömas för den begångne förbrytelsen; hvadan Rikets Ständer, som icke anse någon skärpning af ansvaret för hotelse med knif eller annat vapen Bih. till R.
Prof. 184S. 10 Sami. 1 Afd. 68 558 Expeditions-Utskoltcts Förslag till tind.
Skri/velse, N.o för närvarande böra ega rum, för sin del beslutat utfärdande af en Förfallfattning, hvarigenom, med upphäfvande af Kongl. Brefvet den 20 September 1786, stadgas:
Drager eller reser någon, oträngd, af vredestnode knif, svärd eller annat lifsfarligt vapen, och gör annan dermed skada, såsom lyte, sår eller blånad, bote för skadan serskildt enlig lag, och straffes för bruk af lifsfarligt vapen, antingen med böter från och med Sexton Riksdaler Trettiotvå skill ingar till och med Trettiotre Riksdaler Sex'on skillingar Banco, till treskiftes, eller med arbete å fästning eller corrections-inräIlning från och med tre till och med sex månader, eftersom gerningen är till.
Uppläst och godkändt hos Ridd och Adeln den i3 Maj >845.
Preste-Ståndet den l4 — — Borgare- Ståndelden i4 — — Bonde-Ståndet den i5 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej angående ändring i vissa Tull förjattningar. Besv.-, Lag- samt Allm.
Besv:s- och Ekon.-Utsk:us Bet., N:o 3, Uti.
N;o 7 och Mern.
N:o 9> S. A, K. Rikets Ständer hafva under pröfning förebaft gjorda framställningar om ändring uti åtskilliga delar af Kongl. Förordningen till förekommande af oloflig införsel och utförsel af varor den 22 December 1841, äfvensom i Kongl. Stadgan om hvad vid sjöfart inrikes orter emellan iugttagas hörsamt F.xpetUlions-U t skol tet 3 Förslag till und.
Skrifvelse, IV. o tQj. 539 ofii inrikes tullförpassning oell bevakning, af den 15 Maj 1843; och hvad först angår Högstberörde Nådiga Förordning, hafva Rikets Ständer, i afseende å den deri bestämda visitations-rätlen, ansett att, till vinnande af fullständigare controller emot öfverträdelse!1 af bestämmelserna uti tulltaxan, ej allenast rättigheten för vederbörande tjenstemän och betjente att anställa undersökning elter olofligen infördt gods må kunna utvidgas, utan äfven, i händelse vid anställd sådan undersökning, olofligen infördt gods icke anträffas, nedsättning i derför nu gällande ansvarsbestämmelser ega rum, utan alt det skydd, den enskilde medborgaren eger att af det allmänna påräkna, derigenom blifva i någon nion åsidosatt; i öfverensstämmelse med hvilka åsigter Rikets Ständer få bos E. K. M. i underdånighet anhålla om följande förändringar i omförmälda Nådiga Förordning: § 34.
Undersökning efter olofligen infördt gods må å alla de ställen och lägenheter, sorn uti 32 och 33 §§ uppräknas, kunna anställas af Kronofogde, Tullkammare-föreståndare, Kustchef, Tullfiscal och Fabriks-ombudman, samt å de ställen, som uti 1, 2 och 3 momenten i 32 § omförmälas, jemväl af länsman och lands- eller stadsfiscal, hvar inom sitt tjenstgörings-district, och i öfrigt så väl inom som utom detsamma af sådana personer, som för serskilda tillfällen af General-Tullstyrelsen dertill förordnas.
Dylik undersökning må ock af Tullkam mare-förnståndare, Kustchef och Tull (isca
I anställas utom districtet å de i 32 § samt sednare momentet af 33 § uppräknade ställen.
Behörighet till undersöknings verkställande skall, då sådant äskas, styrkas medelst uppvisande af tjenste-fulimagt, förordnande eller tjenslelecken.
När behörig person — — — —> må uppehållas. § 38.
Har behörig man gjort undersökning uti salubodar och bodkammare, eller andra rum, der varor bevisligen till salu hållas, eller der varuförsäljning förut under samma innehafvares tid bevisligen skett; böle, derest olofligen infördt gods vid sådan undersökning ej finnes, ifrån fem till femtio Riksdaler.
Har han gjort undersökning på de öfriga i 32 § och sista mom. af 33 § tillåtna ställen, utan att något olofligen infördt gods dervid blifvit upptakt; bote ifrån tre Riksdaler sexton skillingar till tretton Riksdaler sexton skillingar, allt Banco.
Har han försummat — — — till tre månader. 5jo Expeditions-U shotietS Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o iQf. § 39.