Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Örn anslag till förbättrande af häst- och fårafveln i Jemtlands län.
Jemtlands vigtigare behof är det af en förbättrad boskaps-, kästoeh fårafvel.
Hvad boskapen angår, så är val, sedan det stamholländeri af Ayshire-djur sorn för ett par år sedan uppsattes, nu blifvit till annat län öfverflytta dt, efter det raeen visat sig för Jemtland mindre lämplig, behofvet för handen af ett nytt stamholländeri, hvilket torde böra genom urval bland landets egna djur uppsättas, men då Kongl. Maj:t i Dess nyss afgifna nådiga Proposition om Statsverkets behof, uppå Landtbruks-akademiens underdåniga framställning, äskat anslag till sådana stamholländerier för Norrland, sä påkallar frågan derom ingen enskild framställning.
Jemtlands afvel af arbetshästar har haft och har vä! ännu ett godt rykte om sig.
Intresset för densamma är ock bland allmogen mera allmänt, än i de flesta af rikets öfriga landskap, men det är dock naturligt, att i ett land, der jordbruket icke ännu nått större utveckling än uti ifrågavararande provins och der större jordegendomar, för så vidt storleken mätes af odlingen, icke finnas, jordegaren icke mägtar underkasta sig den uppoffring, sorn anskaffande af för afveln fullt lämpliga hingstar betingar.
Det synes derföre, till vidmagthållande och utbildande af Jemtlands för jordbruket. väl passande häsfrace, vara nödigt att genom allmän försorg fullgoda beskälare uppköpas och å lämpliga ställen i landet stationeras under vilkor, som betryggar såväl deras ändamålsenliga vård och skötsel, sorn ock allmänhetens i orten gagn af dem för stobetäckning.
Gagnet af en sådan åtgärd skall dock icke inskränka sig till denna provins, utan skall sä mycket säkrare till andra orter spridas, som Jemtlänningen af ålder idkat handel med hästar, af hvilka han årligen tillförer andra landsorter ett icke obetydligt antal.
Väl har jag mig bekant, att fråga om allmänna åtgärder för hästafvelns förbättring, till vinnande af goda arbetshästar i alla delar af landet, blif - Motioner i Preste-Ståndet 1865.
139 vit vid ett allmänt landtbruksmöte väckt, och framställningen härom af Landtbruks^ akademien understödd: men att Kongl. Maj:t, då åtgärder i sådant syfte på sina ställen redan kunnat af hushåliningssällskaperna eller genom enskildas försorg vidtagas, icke funnit frågan i dess föreslagna utsträckning för det närvarande böra föranleda äskande af det betydliga anslagsbelopp, som härtill skulle erfordras.
Men då jag, med kännedom härom, dock vågar vördsamt påkalla Rikets Ständers uppmärksamhet på Jemtlands behof i detta afseende, sker det i förhoppning, att mcranämnda provins skall anses vara ibland dem, hvarest företrädesvis en sådan åtgärd af omständigheterna påkallas.
Jemtlandshästen har väl redan tillvunnit sig ett godt rykte för styrka, uthållighet, oömhet och lättföddhet, hvilka egenskaper göra honom såsom arbetshäst begärlig; och den framställning, som, efter hvad nämndt är, nyligen utgjort föremål för Kongl.
Maj:ts pröfning, afsäg just att taga bättre vara på Norrlands för landtbruket passande hästrace och göra den landet till godo.
Men långt ifrån att i denna omständighet se ett skäl för att sätta Jemtland tillbaka för andra, i afseende å arbetshästar mindre väl lottade orter, synes mig fastheldre, och intilldess omständigheterna kunna föranleda några allmänna åtgärder till hästafvelns förbättring, den provins redan nu förtjena att med en sådan åtgärd gynnas, hvarest nämnda afvel med ett allmänt intresse omfattas, hvarest passande betesmarker ymnigt förefinnas, hvarest hästen framför andra husdjur med omsorg uppfödes och vårdas, hvarifrån hästhandeln redan tagit väg åt andra orter, och hvarest det alltså ligger så mycket större vigt uppå, att den inhemska racens goda egenskaper icke försämras genom bristen på några goda och för ändamålet passande afvelsdjur, hvilka det dock för den mindre jordbrukaren och andra finnas icke i Jemtland — möter svårigheter att anskaffa, liksom en sådan åtgärd äfven öfverstiger Jemtlands hushållningssällskaps krafter.
Fårafveln i Jemtland står icke högt, och detta är så mycket mer att beklaga, som landet erbjuder rika utvägar för framfödandet af detta djurslag, utan synnerligt intrång på öfriga kreatursstocken, och som produktionen af ull och kött, om blott en för landet passande fårrace biefve införd, skulle gifva en väl behöflig förstärkning åt landets export, dess husslöjd och dess fabriksnäring.
Af får finnas väl inom provinsen olika slag, men de äro med alltför enstaka undantag icke af god beskaffenhet, hvarken i ena elier andra hänseendet.
Uppmärksamheten har deremot blifvit rigtad på den Skottska s. k. ”Blaekface"-racen, hvilken, efter samstämmiga omdömen af dem, som känna naturen både af Jemtland och af denna fårrace, skall vara för detta land företrädesvis lämplig.
Jag Iemnar detta derhän, men antager såsom gifvet, att en för ifrågavarande provins fullt passande fårrace lätteligen står att finna, liksom ock att det, till befrämjande af insteg och 140 Motioner i Preste-Slåndet 1865.
N:o 59. spridning i landet af en sådan race, skulle vara af väsendtligt gagn, om mindre stammar häraf kunde på några få, dertill lämpliga ställen, utstationeras.
Då jag sålunda antager det vara af synnerlig vigt för jordbrukets och landets förkofran, att åtgärder vidtagas för anskaffande och spridning af en för Jemtland passande färrace; då de åtgärder, som af Staten till fårafvelns förbättring vidtagits, och den hjelp, som till följd häraf för sådant ändamål äfven står enskilda orter till huds, icke kan lända Jemtland ti il gagn, alldenstund de racer, öfver hvilka Staten för närvarande disponerar, icke torde vara för nämnda provins passande; då likvisst detta landskaps beskaffenhet ger en stor betydelse ät fårafvelns förbättring derstädes, och då den enskilda eller kommunala omtanken, hvilken under andra förhållanden väl skulle, .unna umbära Statens mellankomst för ett sådant behof, dock i Jemtland torde framför de flesta andra orter påkalla och förtjena en sådan hjelp, vågar jag vördsamt hemställa, att äfven fårafvelns förbättring i sagda landskap måtte i någon mån genom anslag af allmänna medel befrämjas.
Pä grund af hvad jag sålunda i ena och andra afseendet haft äran framställa, utbeder jag mig Rikets Ständers gunstbenägna och välvilliga uppmärksamhet för följande motion, att till Kongl. Maj:ts disposition må anvisas: dels 5,000 R:dr till uppköp af fyra stycken hingstar, hvilka, till befrämjande af en god afvel af arbetshästar, böra stationeras å lämpliga ställen i Jemtlands iän, för att till stobetäckning användas; dels ock 5,000 R:dr till uppköp af tackor och baggar af en för Jemtland passande race, att till fårafvelns förbättring likaledes uppsättas ä passande ställen i samma län; allt på sätt samt under de vilkor och kontroller, som Kongl. Maj:t. för de afsedda ändamålens vinnande kan finna för godt att i nåder bestämma.
Om remiss till Stats-Utskottet af denna motion får jag anhålla.
Motioner i Preste-Ståndet 4865.
N:o 60. 141 \:o 60.
Af Biskop Sandberg:
Om ökadt andag till [olkskolelärare-seminarierna.
Till seminarierna för folkskollärares och lärarinnors bildande anslogo
Rikets sednast församlade Ständer 65,000 R:dr R:mt.
Dessa medel voro beräknade att användas till sex dylika anstalter, nemligen fem för manliga och ett för qvinliga lärjungar.
Då antalet manliga lärjungar vid seminarierna, den tid beslutet fattades, utgjorde emellan 300 och 400, och 100 lärjungar beräknades kunna vid hvarje seminarium med framgång undervisas, ansågos fem seminarier för sådana lärjungar kunna motsvara behofvet, äfven om lärjungarnes antal, i anseende till lärokursens ökade längd, koinme att stiga till 500; och då de qvinliga lärjungarnes antal i hela riket ej uppgick till mer än omkring 60, syntes ett seminarium för dessa tillsvidare göra tillfyllest.
Förhållandena hafva emellertid hastigt förändrat sig.
Redan då Kongl. Maj:ts Kungörelse angående seminariernas organisation den 22 April 1864 utfärdades, ansågos två seminarier för t[vinliga och sex för manliga elever vara af behofvet påkallade, så mycket mer, som det i Norrland förlagda, hvars lärjungar ännu icke öfverstigit 28, alltid måste komma att öfvertaga en ganska obetydlig del af det för hela riket beräknade antalet.
Otillräckligheten både af den beviljade anslagssumman och af det bestämda antalet seminarier har sedermera blifvit ännu ytterligare ådagalagd.
Fastän alla för manliga lärjungar inrättade seminarier hittills icke hunnit blifva fullständigt ordnade, utgör likväl redan under innevarande läsetermin dessa lärjungars antal i hela riket 592.
Då härtill komma 149 qvinliga lärjungar vid seminarierna istockholm och Skara samt de ännu icke indragna i Strengnäs och Calmar, beiinnes antalet af samtliga seminaristerne för närvarande uppgå till 741, eller ungefärligen dubbelt emot det, som förefanns, då Rikets Ständers underdåniga skrifvelse i ämnet afläts, och nära femtio procent öfver det högsta antal, Ständerne, vid bestämmandet af anslagssumman, beräknat.
På grund häraf och af den tillökning i utgifter af mångfaldigt slag, som blifvit en följd af dessa förändrade förhållanden, har ock Kongl. Maj:t af Rikets nu församlade
Ständer äskat en förhöjning i anslaget för seminarierna till ett belopp af 15,000 R:dr R:mt.
Men skall väl denna förhöjning blifva för ändamålet tillräcklig?
Jag vågar betvifla detta, såvida något mer åsyftas än att, blott i afseende på lärarekrafter» lokaler, undervisningsmateriel och andra nödiga hjelpmedel försätta i fullgodt skick 142 Motioner i Presie-Sl tndel 4865.
N:o 60. de seminarier, som enligt ofvan anförda Kongl.
Kungörelse böra ombesörja ifrågavarande undervisning.
Det antagandet torde icke sakna skäl, att den nådiga Propositionen hufvudsakligen afsett denna redan beslutade organisation.
Föredraganden för ecklesiastik-ärenden synes ock i det bifogade Statsråds-protokollet genom ordet ”minst” framför den uppgifna siffran hafva velat fästa Kongl. Maj:ts och Ständernes uppmärsamhet på önskvärdheten af ett ännu högre belopp än siffran angifver, såvida alla behof uti den omhandlade vigtiga angelägenheten skola nöjaktigt kunna fyllas.
Och att åtminstone ett stort behof, utom de nyss uppräknade och närmast afsedda, redan förefinnes, är alldeles uppenbart.
Den åberopad.e
Kungörelsen upptager för rikets vestra provinser från gränsen af Dalarne och Nerike ned till Skåne endast ett seminarium för manliga lärjungar, nemligen det i Göteborg förlagda, vid hvilket under nu pågående läsetermin 115 lärjungar äro inskrifna.
Att detta antal inom mycket kort tid skulle komma att ansenligt ökas, om den uppgjorda anordningen verkligen blefve genomförd, är lätt att förutse, då i sådant fall provinserna Wermland, Westergötland, Dalsland, Bohuslän och Halland med en sammanräknad folkmängd af 1,122,595 innevånare komme att förse det nämnda seminariet med sina skollärareämnen.
Carlstads seminarium har för närvarande omkring 60 lärjungar.
Tänker man sig nu denna läroanstalt nästkommande höst indragen, sä skulle vid Göteborgs seminarium ined den tillökning, som i sådant fall helt naturligt vore att från Waernlund förvänta, lärjungeantalet med nästa läseårs början utan tvifvel uppgå till aldraminst 180 lärjungar.
Ingen må föreställa sig, att man under dessa förhållanden skulle kunna bereda någon minskning i detta öfverdrifna antal genom att hänvisa t. ex. någon del af Halländningarne till Lund och af Westgötarne till Wexiö; ty seminarium på förra stället räknar redan 117 och det på sednare, fastän ännu icke fullständigt ordnadt, 76 lärjungar.
Häraf torde alltså vara klart, att, då såväl Rikets Ständer som Kongl. Majit på goda grunder förklarat ungefärligen 100 vara det högsta antal lärjungar, som vid hvarje bildningsanstalt för blifvande folkskolelärare kan med framgång undervisas, ett seminarium för de vestra provinserna, utom det i Göteborg inrättade, är af högsta behof påkalladt.
Majit, har ock redan erkänt detta behof, dä Högstdensamme meddelat
Domkapitlet i Carlstad tillåtelse att under innevarande läsetermin inskrif va nya elever vid dervarande seminarium och följaktligen dermed tillkännagifva, att denna anstalt måste tillsvidare bibehållas.
Men skall den bibehållas eller till annan lämplig plats i rikets vestra del förläggas, så böra ju äfven de medel anslås, förutan hvilka den ej kan komma att motsvara sin bestämmelse och tidens kraf.
Med ledning af sednast församlade Ständers beräkning och af den i Kongl. Ecklesiastik-dcpartementet uppgjorda utgiftsstat för seminarierna, får jag derföre vördsamt föreslå, att den af Kongl. Majit äskade anslagssumma 15,000R:dr, till seminarierna för folkskolelärares bildande, af Rikets Ständei höje* till 25,000 R:dt Runt, Motioner i Preste-Ståndet 1865.
148 på det att utöfver det i Kongl. Kungörelsen den 22 April 1864 bestämda antalet af dylika bildningsanstalter en fullständig sådan på tjenlig plats i rikets vestra del må kunna inrättas.
Anhålles om remiss af denna min motion till Höglofliga Stats-Utskottet.
A N.
IV:o 61, Af Biskop Sondberg!
Orri lön åt en t. f. Lektor vid Carlstads högre elementarläroverk.
I Kongl. Maj:ts till Rikets nu församlade Ständer aflätna nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof föreslås, utom anslag till nya elementarläroverk, löner till icke mindre än 45 nya iärarebestäilningar vid åtskilliga äldre.
En sådan förstärkning af den ordinarie lärarepersonalen säges i bifogade Statsrådsprotokollet för den 18 sistlidne Oktober vara högeligen af behofvet påkallad, då lärjungarnes antal vid ifrågavarande läroverk under den sist förflutna tiden betydligt tillvuxit, och det myckna användandet af ofta ombytta extra lärare, som deraf blifvit en nödvändig följd, icke kunnat undgå att menligt inverka på undervisningen.
När nu — anmärker Herr Föredraganden — denna olägenhet bör afhjelpas på sätt förslaget är, så torde dervid tillika böra tagas i betraktande, att, då en tillökning i lärareantalet skall ske, denna får ega rum med afseende icke blott på den lägre graden af lärare, utan äfven på den högre eller lektorerna.
”Tillgången på den större undervisningsskicklighet, sorn för de högre klasserna är afsedd, skulle eljest i förhållande till det hela komma att försvagas”.
Jag anhåller att få åberopa dessa ord till förmån för högre elementarläroverket i Carlstad, icke med afsigt att begära anslag till någon ny lärarebefattning vid detta läroverk, utan för att gifva stöd åt en, såsom mig synes, mycket billigare önskan, att alla de på ordinarie stat derstädes för länge sedan uppförda gamla tjensterna måtte blifva med vederbörlig lön försedda.
En af lektorsbefattningarne är för obestämd framtid beröfvad denna förmån.
Då nemligen Lektorn, Doktor J. M. Malmstedt genom Kongl. Mnj:ts Bref den 14 Oktober 1864 erhöll nådigt afsked, förunnades honom rättighet att bibehålla hela sin lön och förordnades, att, så länge 144 Motioner i Preste-~Ståndet 1865.
N%o 62. han och hans rättsinnehafvare ega densamma uppbära, den af honom innehafda tjensten skall skötas af extra lärare, aflöna»! med arfvode enligt Kongl. Brefvet den 25 November 1858.
Under många år före Doktor Malmstedts afskedstagande hade på samma sätt hans tjensteåligganden varit bestridda af vikarier, dels för ordinariens sjuklighets skull och del af andra orsaker.
Läroverket, som deraf fått vidkännas stora olägenheter, hyste den förhoppningen, att, sedan Malmstedt verkligen afgått från sin befattning, dessa olägenheter skulle komma att upphöra.
Men tyvärr har så icke skett.
Under det sednast tilländagångna läseåret hafva ej mindre än tre särskilda lärare fått sig emellan fördela den undervisningsskyldighet, som är fästad vid det lediga lektoratet, och hädanefter kan lika litet som hittills någon fullt duglig man qvarhållas vid ett förordnande af så osäker beskaffenhet och med en så ringa aflöning, som nu omförmälda.
Då härtill kommer, att ifrågavarande läroverk, som är det enda fullständiga inom Carlstads vidsträckta och folkrika stift, visst icke kan räknas till de lyckligt lottade, för hvilka möjligtvis en lucka i den högre afdelningen lärarepersonal är föga kännbar, och jag i egenskap af erforus hvarken vill eller kan taga på mitt ansvar någon ytterligare fortsättning af den anmärkta bristfälligheten, nödgas jag för hennes afhjelpande vördsamt föreslå, att Rikets Ständer bevilja två tusen R:dr årligen såsom lön till en lektor vid Carlstads högre elementarläroverk för den tid Doktor J. M. Malmstedt och hans rättsinnehafvare ega att uppbära de löneförmåner, som åt förste lektorn vid samma läroverk äro på stat anslagna.
Denna motion torde blifva till Höglofliga Stats-Utskottet ölverlemnad.
Stockholm den 15 November 1865. A. N.
Af Biskop Sundberg t
Angående anslag ock lån till läroverksbyggnad » Carlstad.
I den dubbla egenskapen af riksdagsman och eforus för högre elementarläroverket i Carlstad anhåller jag vördsammast att få underställa Rikets Ständers välvilliga bepröfvande nedan andragna och nämnda läroverk rörande ärende.
Redan Motioner i Preste-Ståndet 4865.
N:o 62 145 Redan en längre tid har läroverkets skolhus varit för sitt ändamål otillräckligt och förhyrda lokaler i särskilda delar af staden blifvit anlitade för att i någon mån afhjelpa denna olägenhet.
Då nu emellertid den 2 sistlidne
Juli nästan hela staden blifvit genom vådeld ödelagd, och då läroverket dervid förlorat, utom det för undervisningens behof samt vaktmästarebostad, m. m., inköpta gamla s. k. hospitalshuset, äfven den till undervisning i ritning upplåtna, rymliga gymnastiklokalen, hvarigenom bristen på nödigt utrymme för lärjungarnes undervisning och öfningar måste inom kort tid blifva af en betänklig beskaffenhet, alldenstund nyssnämnda utväg, att genom förhyrda lokaler ersätta denna brist, icke åtminstone på en längre tid vidare står öppen, så anser jag mig pligtig att på detta förhållande fästa Ständernes uppmärksamhet, på det att ifrågavarande betänkliga brist mätte genom deras benägna åtgärd med det snaraste blifva afhulpen.
Nyssnämnda af bemälda brand skonade läroverkshus är till rymmande af det under vanliga förhållanden inskrifna lärjungeantalet icke blott, såsom det redan en längre tid visat sig, otillräckligt, utan äfven, i dess närvarande skick, för sitt ändamål rent af otjenligt, enär ungefär halfva antalet af de deruti befintliga rummen äro till undervisningslokaler alldeles odugliga.
Samma hus, som under åren 1754— 1759 uppfördes med väggar af mer än en alns tjocka gråstensrr.urar, är nu öfver hundrade år gammalt..
Af dess åtta, i nedre våningen belägna rum voro endast fem ursprungligen bestämda till undervisningsrum, nemligen ett till gymnasii auditorium och fyra till läsrum för skolan.
Af de öfriga tre voro tvä ämnade till boningsrum åt vaktmästaren och det tredje, till kök åt observatorn.
Emellertid hafva med anledning af det alltmer vexande antalet af lärjungar samt på grund af förändringar i undervisningsväsendet., som gjort större utrymme nödvändigt, alla dessa rum, utom ett, som befunnits i berörda hänseende obrukbart, vid undervisningen måst användas, och måste det. äfven ske framgent så länge nöden tvingar; men säkert är, att otjenligare undervisnings-lokaler än nämnda kök och tvänne vaktmästarerum näppeligen torde vid något af rikets läroverk kunna uppvisas.
För att icke vidröra deras i öfrigt bristfälliga skick, vill jag endast antyda, att de såsom undervisningsrum äro alltför små och mörka, sä att det både för lärare och lärjungar måste kännas högst besvärligt och tryckande att under 36 veckor om året dagligen der tillbringa sex timmar.
Också finnes om deras orenlighet i sanitärt, hänseende blott en mening.
Men äfven med våningens fem öfriga och för undervisning ursprungligen afsedda rum är förhållandet icke synnerligen bättre.
Visserligen äro de ej obetydligt, rymligare, men äro dock så mörka och låga, att de med afseende på det stora antal lärjungar, som der måste under normala förhållanden inrymmas, svårligen kunna motsvara ens de billigaste anspråk på ett någorlunda ändamålsenligt lärorum i våra dagar.
I öfra våningen, som ursprungligen var bestämd till prestmötessal, konsistoriiBih. till B.
Brot. 1365 & 1366. 11 Sami. 2 Åfd. 19 146 Motioner i Preste-Slåndet 1865.
N:o 62■ rum med förmak, bibliotheksrum, naturaliekabinett och bostad åt observatorn, äro endast fyra rum temligen tjenliga till undervisningslokaler.
Alla hafva de likväl under den sist förflutna tiden varit dertill begagnade.
Samtliga äro de, liksom rummen i nedra våningen, obeqvämt och ändamålsvidrigt inredda.
Härtill kommer såsom en ytterligare brist, att, efter hvad redan blifvit antydt, läroverket alldeles saknar gymnastik- och ritlokal samt att prestmötessalen såsom gemensamt samlings- och bönerum för ungdomen är otillräcklig, då den ej har skäligt utrymme för mer än högst 200 personer.
Att Carlstads högre elementarläroverk, hvarest lärjungarnes antal med hvarje termin under de sednare åren betydligt förökats och sistlidne vårtermin uppgick till 326, icke gerna kan under sådana förhållanden på ett nöjaktigt sätt lösa sin uppgift och hålla jemna steg med öfriga, i nämnda hänseende bättre lottade läroverk, är lätt att inse.
Skall derföre det uppvexande slägtet inom ett folkrikt stift ej fortfarande sättas tillbaka i jemförelse med det, som på andra orter får sin bildning, så måste utan dröjsmål de anmärkta olägenheterna undanrödjas.
Fullt tillfredsställande kan detta under nuvarande omständigheter blott ske på ett sätt; ty då det gamla s. k. gymnasiinusets beskaffenhet är sådan, som jag här beskrifvit, torde vara klart, att detta hus icke utan alltför stora kostnader kan ändras och tillbyggas, så att deraf blefve ett äfven för framtiden tillräckligen rymligt och ändamålsenligt läroverkshus.
Tillbyggnad har dessutom genom den nya tomtregleringen för staden, i fall densamma vinner Kongl. Majrts stadfästelse, blifvit snart sagdt omöjliggjord.
Återstår alltså endast uppförande af ett nytt läroverkshus, hvartill efter stadens senaste brand en förträfflig, fri och öppen plats finnes i närheten af det gamla huset emellan Kungs- och Tingvalla-gatorna.
Lyckligtvis är detta ensamt antagliga förslag äfven det billigaste.
Godkännes det, vinnes dessutom den väsendtliga fördelen, att undervisningen kan ostörd fortsättas i det gamla lärohusef, tills det nya hinner blifva fullfärdigt.
Det förra skulle sedan, efter min och läroverks-kollegiets åsigt, användas till följande alldeles nödvändiga ändamål, för hvilka efter oftanämnda brand lokaler saknas, nemligen: 1) till förvaring för läroverkets naturalie- och fornminnes-samlingar, hvilka båda ganska rika och dyrbara samlingar, dels af välvilja skänkta och dels med stora uppoffringar samlade af nitisk lärare, nu af brist på utrymme icke kunna vederbörligen vårdas, emedan det s. k. museum dagligen måste till undervisningsrum åt minst två afdelningar upplåtas; 2) till förvaring för instrumenter och apparater för undervisning i fysik och kemi samt till ett mindre laboratorium.
Af brist på utrymme kan ny, för undervisning i nämnda vetenskaper nödvändig materiel i stället för den gamla, i det så Motioner i Preste-Ståndet 1865.
147 kallade hospitalshuset förvarade och vid branden förstörda, tillsvidare icke anskaffas; 3) lill bostad för läroverkets och konsistorii vaktmästare, som för eldning, städning, öppnande och stängande af dörrar, m. m., nödvändigt måste bo antingen uti eller i grannskapet af läroverkshuset, och dertill äro de tre ofvannämnda, till vaktmästarebostad och kök ursprungligen afsedda rummen användbara; 4) lill rum för
Domkapitlets sessioner och arkiv, m. m.
Denna embetsmyndighet har nemligen full rätt att dertill taga det gamla så kallade gymnasiihuset i anspråk.
Redan den invid vestra grenen af Clarelfven åren 1661— 1664 uppförda skolbyggnaden inrymde nemligen, utom två rum för gymnasium, tre för trivialskolan och ett arrestrum, äfven ett konsistoriirum samt prestmötessal, m. m.; och hvad nuvarande läroverkshus i detta hänseende angår, så bestyrkes af tillgängliga handlingar, att det efter stadens brand 1752 blifvit uppfördt lika mycket för stiftsstyrelsens och presterskapets som för läroverkets räkning; 5) till förvaringsrum för läroverkets boksamling, hvilken, likaledes i brist på lämplig lokal, befinner sig i ett skick, som är långt ifrån tillfredsställande.