Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
ä Erik kom till baka till sitt verksam- hetsfält igen efter sin resa söderut, var det som om han lemnat det bästa af sin arbetshåg qvar der nere i Småland.
Det hörde icke till hans vanor att midt i brinnande bråd- ska falla i tankar öfver de enklaste saker, som den obetydligaste handtlangare hade reda på, eller att stå vid ritbrädet och mekaniskt fylla den ena papperslappen efter den andra med krumelurer, initialer oeh slängar.
Och hans glada humör var också borta.
Han som eljes alltid brukade ha ett uppkryande skämt till hands under arbetet — hans godmodigt lustiga infall voro kända som det bästa pådrifnings- medel, när någon stod och latade sig, och ver- kade kraftigare ' än de strängaste förmaningar —, han, som var själen oeh glädjen i de öfriga ingeniörernas och kontorsherrarnes punschsam- qväm, fast än han sjelf som en inbiten absolu- tist aldrig drack annat än bilinervatten —, han hade inga flera roliga historier att förtälja, han satt tyst och såg frånvarande ut.
Och förkla- ringen hittade man genast der man i sådana fall brukar söka den: » Allas vår Jerker är kär! » Ja, Erik var kär, det viste han sjelf, innan någon sagt det, ty han var en föga invecklad natur och hade icke svårt att komma till rätta med sig sjelf.
Han hade, allt sedan han blef fullväxt, ständigt varit så upptagen af arbete, att han ej haft en minut ledig att förälska sig på; men under de båda resdagarna hade allt sammansvurit sig emot honom — sysslolöshet, vårluft och vårsol och hans ostörda påtuman- hand med den täcka, okonstlade, kärnfriska ungmön, björkdoft och vågsvalp —; allt sam- verkade för att göra honom riktigt mottaglig för de kringsväfvande kärleksbacillerna.
Och nu var han ohjelpligt fast, så illa kär, som han med sitt pojkaktiga förakt föt » qvinnfolk » aldrig trott sig kunna bli.
Det yttrade sig hufvudsakligast i en ständig, sugande, enerverande saknad efter Ingrid.
Han som icke var fäst vid någon i verlden med starkare ömhetsband och som alltid varit van att vara sig sjelf nog, gick i flera dagar och kände sig rent husvill och redlös, utan håll- punkt och lifsnerv, bara derför att han ej längre hade den der lilla romaneska brunögda tösen vid sin sida.
Han viste icke, huru lyck- lig han varit under de der dagarna, förr än de redan voro förbi, oeh han hade aldrig trott, att man skulle kunna så hastigt vänja sig in i lyekan och att den kunde lemna en sådan omätlig tomhet efter sig.
Till och med arbetet hade förlorat sin lockelse för honom, och han förstod nu mycket väl hvad han aldrig förr förstått, huru det kunde finnas menniskor, som voro liknöjda för sina pligter.
Men detta sjukliga tillstånd räckte endast några dagar.
Just då det nått sin höjd och han redan funderade på att gifva arbete och pligter på båten och rymma ner till Stockholm hals öfver hufvud, vaknade hans gamla energi ur sin dvala, skakade af sig alla drömmar och ropade till honom: Hvarför hänger du läpp, Jerker "?
Jag tror, du har blifvit bortbytt!
Du är kär — än se ' n?
Laga att flickan blir din, det är alltihop!
Har du glömt din devis^ » Hugg i! » Och han högg i.
Det vill säga, han satte alla krafter i. rörelse för att skaffa sig den plats han under sin sista Stockholmsresa fått spaning pä.
Han skref bref till höger och venster, han som hatade brefskrifning värst af allt i verlden näst bränvin och tévattenspladder; han låg i arbetet från morgon till qväll för att kunna sluta det ett par veckor tidigare och bli så mycket förr ledig att resa ner till Stock- holm oeh slå det stora slaget.
Ty han egde det lyckliga förtroende till sig sjelf och till ödet, att han aldrig misströstade om möjligheten att uppnå det mål han en gång satt sig före.
Han hade hittills haft för stor framgång i alla sina företag för att icke ta det som en gifven sak, att det alltid skulle gå precist som han önskade.
Och i detta särskilda fall voro ju alla omständigheter så gynnande.
Ingrid var ännu så ung, hon kunde icke gerna ha fört med sig något annat tycke der nerifrån, det hade tydligt hörts på hela hennes sätt att tala och resonera under de dagar de varit till- sammans.
Och nu satt hon ju der i en undan- gömd vrå hos faster Henrika, der hon aldrig såg en skymt af någon ungherre; hon kunde icke.
ha varit bättre förvarad åt honom, om hon suttit inspärrad i ett nunnekloster.
Och hvarför skulle hon icke älska honom så gerna som en annan?
Om han riktigt ansträngde sig?
Kärlek väcker genkärlek i ett ungt, oer- faret sinne, så pass mycket förstod han af det der konstiga kapitlet.
Och det var ieke möj- ligt annat än att ett godt stycke arbete redan vore undangjordt, tack vare det fria, okonstlade umgänge de haft med hvarandra under res- dagarna, då de ju som genom en tyst överens- kommelse vrängt ut och in på sina hjertan och visat hvarandra minsta skrymsla deraf.
Under inga förhållanden kunde de så väl ha lärt känna och förstå hvarandra som under dessa korta, herrliga dagar, då ingen dum konvenans oeh inga baktankar stått hindrande mellan dem.
Och att de passade ypperligt för hvarandra, det var lika säkert som att hon kände sig dragen till honom, fast än kan hända omedvetet.
Det behöfdes endast, att hon kom att tänka på saken; och hvem vet, kanske var det med henne som med honom, kanske hade skils- messan äfven gifvit henne klarhet rörande rätta arten af hennes känslor för honom?
Hon gick kanske der nere i Stockholm och tänkte på honom?
Ja, hvad skulle hon annars tänka på?
Nu dök samma tanke, som redan vid af- skedet ett ögonblick snuddat vid honom, åter upp i hans hufvud.
Tänk, om faster skulle gå stad och förvrida hufvudet på henne, göra henne till läserska?
Nej, dertill vore Ingrid bestämdt alldeles för frisk och klok.
Men den der böjelsen för romantisk öfverdrift, som han funnit hos henne, kunde inte den möjligen göra jordmånen mottaglig för fasters bearbetningar,
i fall gumman kom på den idéen att värfva sig en proselyt?
Han trodde icke precis, att det hörde till fasters vanor, åtminstone hade hon aldrig gjort något försök med honom; men kanske hon skulle bli mindre grannlaga mot en uug flicka, som hon så der dagligen fick inom hörhåll?
Det retade honom, att han icke under resan tagit reda på, huru Ingrid hade det med det der religiösa.
Allt möjligt hade de talat om, men icke det.
Att Ingrid ej fört det på tal, berodde kanske på, att detta ej var någonting som specielt intresserade henne?
Sjelf lemnade han, praktiskt anlagd som han var, omsorgen om de öfversinliga tingen helt och hållet å sido.
Dogmer, religiösa spörsmål, frågan om hvad man bör tro eller icke tro, allt sådant betraktade han som någonting all- deles utom hans sfer och hans kompetens, ungefär som harmonilära eller arkeologi eller numismatik; det kunde vara mycket aktnings- värdt och äfven intressant — för andra, för dem, som voro anlagda åt det hållet och valt det till sin uppgift, men han hade hvarken tid eller förmåga att sysselsätta sig dermed.
Han hade nog af religionens etiska sida.
Om han alltid bemödade sig att lefva sä, att han stälde sitt samvete till freds, så frågade han sedan icke efter, hvad detta samvete egentligen var och huru det rätteligen skulle definieras, om det var » Guds röst » inom honom eller hvad det var.
Att göra sig sjelf och alla rätt och att ställa så bra som möjligt för sig och de medmenniskor han kom i beröring med, det ansåg han vara lifvets enda mål, och om det fans något annat lif än det timliga, så tyckte han, att han genom att samvetsgrant fylla denna sin jordiska lifsuppgift borde ha planerat gan- ska bra för sig äfven för detta lif numro två.
Det passade derför icke alls i stycke för honom, om han skulle återfinna Ingrid som religiös svärmerska.
Han hoppades nog, trygg som vanligt,, att han, om de komme tillsam- mans, skulle kunna bringa henne på surtdare och förnuftigare idéer, men det skulle i alla fall vara förspild möda och tid, ett onödigt fördröjande af deras lycka.
Riktigt lugn kunde han icke vara.
Det var alldeles nödvändigt att ge Ingrid något att tänka på, som kunde motverka fasterns bearbetningar i fall dessa redan voro i gång.
Han satte sig derför ner och skref sitt bref till Ingrid, och han kunde så mycket lugnare göra det, som underhandlingarna om platsen i Stockholm ar- tade sig väl, Nu, fastergumma, tänkte han, lär du väl vara oskadliggjord till en tid — och skulle motgiftet inte vara sä starkt, som jag beräknat, så kommer jag ju sjelf snart!
Det var icke utan, att han i tysthet väntat sig ett svar på sin skrifvelse, fast än han icke direkt begärt det.
Naturligtvis icke ett be- stämdt jaord men i alla fall några uppmun- trande rader, antingen från Ingrid sjelf eller fastern.
Ty att den senare skulle ställa sig på hans sida oeh af alla krafter arbeta för giftermålet, det räknade han alldeles säkert på.
Hon höll ju så mycket af honom, hade alltid bistått honom efter bästa förmåga, då det var något han ville, och att gifta bort sina brors- söner är ju alla ogifta gamla fastrars käraste uppgift här i lifvet.
Det var endast af pligt- känsla han gjort hvad på honom ankom för att draga fastern in i förtroendet, men nu efteråt kom han under fund med, att det också var ett litet diplomatiskt mästerdrag.
Rörd och tacksam öfver att ej ha blifvit hållen utan- för, skulle gumman ännu ifrigare arbeta till hans förmon.
Men den ena veckan efter den andra gick, och intet bref kom.
Då vardt han till sist otålig, dref på arbetet, så att han blef färdig dermed förr än beräknadt var, packade ihop, höll ett afskedsföredrag i brukets på hans initiativ bildade nykterhetsför- ening och reste till Stockholm för att göra upp om platsen och sedan gå till Götgatan och sjelf hemta svar på sitt bref.
Fast det gjorde honom ondt att skiljas från sina vänner och i synnerhet från arbetarne der uppe, hade han aldrig varit så glad, som då han satt i kupén och tåget rullade bort med honom.
» Jerker ser ut som han skulle sta ' och fria! » hade en af ingeniörerna sagt, och det ordet följde honom till vägs.
Ja, visst skulle han sta ' och fria!
Han skrattade högt för sig sjelf, då han tänkte på det, och de öfriga passagerarne trodde visst, att den abso- lutisten ingeniör Berner tagit sig en tår för mycket.
Under hela den långa resan räckte hans feststämning — men så var det också den ljusa, den leende framtiden hans tankar kretsade omkring.
Framtiden — det var någon- ting riktigt genomgående festligt, någonting snar- likt deras båtfärd på Bysjön, idel solsken och blå luft, kraftiga årtag oeh allvarsord, upprik- tighet och innerlig sämja — och två i båten!
Han visste icke riktigt, hvad poesi var, men han trodde, att det borde vara någonting ditåt.
De skulle bo någonstädes på Kungsholmen eller åt Atlas till, der de hade kroppsarbetar- nes idoga lif omkring sig oeh lika nära till landet som långt till Drottninggatans och Vester- långgatans närd.
Tre stora, ljusa rum, jung- frukammare och kök skulle de ha, ingen grann- låtssalong, men ett ordentligt rum åt pigan.
Och det skulle bli ett mönsterpar och ett mön- Våra barn.
tillgifna tjenare i n ä m n v ä r d g r a d sä- kerligen förminskas.
Elisif.
Vid tandspricknlngen lida d e flesta barn m y c k e t.
L i n d r i n g i det o n d a erhålles, o m m a n ofta i n g n i d e r deras tandkött m e d h o n u n g.
D e n i v å r tid så öfverflödande till- g å n g e n p å läsning till billigt pris l o c kar m å n g a tjenare att k ö p a o c h på m e l l a n s t u n d e r läsa sådana b ö c k e r, h v i l - kas i n n e h å l l ofta g ö r d e m o b e r ä k n e l i g skada, ty b å d e sinne o c h tankar blifva deraf u p p t a g n a o c h o r e n a d e.
Derför b o r d e en h v a r h u s m o d e r se till, att d e b ö c k e r eller tidningar, s o m hen- nes tjenare läsa, äro af ett g o d t, sed- ligt innehåll.
O m tjenare, m e r a ä n h v a d nu i a l l m ä n h e t är fallet, finge se, att m a n intresserade sig för o c h tänkte på deras väl, skulle den n u så ofta h ö r d a klagan öfver bri.-t p å pålitliga, sterlif!
Aldrig något gagnlöst gnabb om skräp, aldrig några småaktiga ingrepp i hvarandras tanke- och handlingsfrihet, fullt förtroende och fullt erkännande af den andres vederhäftighet.
Intet förmynderskap å någondera sidan, inga reglementen, inga maktspråk: » Sådan är jag derför måste du vara så med! » Men en sådan kärlek, god ' vänner!
— förstås, utan all sen- timentalitet och allt pjosk — en sådan der kärlek, som liknar det nya cement han upp- funnit och skulle ta patent på: det blir star- kare och olösligare, ju äldre det blir — tem- peraturvexlingar och hvardagssläpets nötning — ingenting biter derpå, det fäster bara hårdare!
Och så det skulle komma att skrattas i de der tre rummen — ja, hvarför inte ända ut i jungfrukammaren, hon var ju menniska, pige- schen också, och kunde behöfva lufta lungorna ibland.
Men deremellan skulle det knogas och det efter ordning ändå, och med allting skulle de hjelpas åt, hon skulle sätta fason på hans broschyrer i arbetarefrågan, för han var allt litet bortkommen med det der knåpgörat att skrifva; tankarna skulle han bestå, om hon släppte till formen.
Oeh så skulle de försöka göra så mycket nytta som möjligt, och när den ena hade riktigt bra, så vore det den andra, som skulle känna tillfredsställelsen.
På det sättet skulle de lefva fram hela sitt lif liksom hand i hand, och om de någon gång blefve skilda åt, skulle det ändå gå som en osynlig telefontråd mellan dem, som deras tankar skulle färdas på.
Ett mönsterpar, jaha vet ni hvad det vill säga, gubbar oeh gummor?
Han såg sig så stolt omkring i kupén, som om hans medpassagerare kunnat höra hans tysta tankar.
Han var så glittrande glad, att han knappast märkte, huru fort resan giek, och innan han visste ordet af, var han i Stockholm.
Nu skulle han visserligen, enligt sin på för- hand uppgjorda plan, allra först gå till sina direktörer och göra allting klart om platsen, innan han grep sig an med det andra; men då han kom ut ur hotell W6 port, vederbör- ligen mättad och tillsnyggad, var det, som om något slags märkvärdig jordmagnetism dragit honom åt söder, och några få minuter derefter klef han med stora steg uppför Götgatsbacken.
Men då han strax derpå kom ner från fa- stern, var han lång i synen; ingen hade varit hemma.
Han gick in på ett konditori snedt emot för att invänta sina fruntimmers hem- komst.
(Forts.J.
m ö j l i g t hällas p å flaskorna.
Derefter häller m a n i halsen ett h v a r f s t r ö s o c - k e r af e n t u m s t j o c k l e k.
F l a s k a n k o r - kas o c h d o p p a s ä n n u v a r m i e n b l a n d - n i n g af harz o c h v a x.
W — a W. Brödsoppa.
3 qvarter groft, rifvet rågbröd kokas m e d 7 qvarter vatten i en qvarts t i m m e, afredes m e d potatis- mjöl.
N å g o t v i n eller söt saft samt litet s o c k e r tillsättes; ätes m e d g r ä d d - skum.
E n n ä r a n d e o c h förträfflig rätt.
Mört kött erhålles o m m a n 2 å 3 t i m m a r före s l a g t n i n g e n g e r kreaturet in: / q v a r t e r ättika, / qvarter brän- v i n, 1 skedblad salpeter o c h 2 s k e d - b l a d salt.
Krämkokning.
D e t h ä n d e r i b l a n d, att, då m a n v i d saftkräms k o k n i n g a n v ä n - der endast potatismjöl, k r ä m e n visar sig vara seg o c h ej g e r n a vill l o s s n a irån s e r v e r i n g s s k e d e n.
F ö r att h i n d r a detta l ä g g e r m a n u n d e r k o k n i n g e n en bit s m ö r i k r ä m e n — så m y c k e t s o m en b ö n a är tillräckligt.
Enkelt sätt att tillreda g r ö n s o p p a.
2 m o r ö t t e r o c h en liten b i t selleri skäras s ö n d e r i ej allt för s m å bitar o c h frä- sas till s a m m a n m e d s m ö r o c h litet mjöl samt spädas m e d b u l j o n g.
Der- efter låter m a n s o p p a n k o k a, tills röt- terna b l i m j u k a.
S e d a n slås till bul- j o n g e n ett p a r m a t s k e d a r sherry.
S o p - p a n serveras m e d fiskfärstärningar.
Elin F. Saftkokning.
F ö r att u n d v i k a m ö g e l - b i l d n i n g anbefalles följande m e d e l: F ö r det första måste saften så v a r m s o m 1 1 2 2 Matlagning-.
Rätt för s m ö r g å s b o r d e t.
Färskt k o - kadt o x -, får- eller k a l f k ö t t (det senare nästan bäst) skares fint eller h a c k a s.
T i l l 1 d e l k ö t t tages 2 delar potatis, s k u r e n i tärningar s å s o m till sillsallad.
D e t t a lägges i en s t e k p a n n a att till s a m m a n s m e d salt, p e p p a r o c h finhac- kad l ö k efter s m a k b r y n a s uti s m ö r.
N ä r d e t är väl g e n o m s t e k t slås / qvarter gräddmjölk på, det hela o m - röres o c h är så färdigt att serveras.
— D e n n a e n k l a rätt har v u n n i t bifall af det m a s k u l i n a k ö n e t.
Gunhilda.
1 2 Bästa sättet ait förlora ägg.
I v a n - liga kaffekoppar slås n å g r a d r o p p a r v a t t e n; i hvarje k o p p slås forsigtigt ett ä g g.
K o p p a r n e nedsättas i k o k a n d e vatten, h v a r v i d n o g a tillses, att vatt- n e t ej k o k a r i n i k o p p a r n e.
Aggen k o k a s, tills h v i t a n stadgat sig, d å d e lossas m e d skaftet a f e n s k e d o c h u p p - tagas samt öfverföras derefter p å an- rättningsfatt t. Hilda.
God och prydlig efterrätt.
Till hvarje
VI vilja särskild t fasta uppmärksamheten pä Iduns lämplighet för plats- sökande och platsutbjudande annonsorer, äfvensom för alla öfriga slags S A N D G R E N, ä g g h v i t a tagas t v ä n n e m a t s k e d a r strö- s o c k e r samt n å g o t m i n d r e än e n s k e d sura l i n g o n.
D e t t a v i s p a s m e d stål- v i s p i kalll r u m tills det h ö j e r sig- L ä g g e s u p p i f o r m af torn o c h garne- ras m e d n å g o n sorts b a k e l s e.
W — a annonser som beröra familjekretsen.
Regeringsgatan 6, L a g e r a f d e b ä s t a U R grädde på mjölken » (se I d u n d e n 2 mars), tackar p å det bjertligaste der- för.
J a g får n u d u b b e l t så m y c k e t g r ä d d e s o m förut, hvarfijr j a g ej kan underlåta att p å detta sätt gifva m i n t a c k s a m h e t till k ä n n a.
A, Margareta.
Detta är ytterst envist.
För- sök emellertid det medel, som tillrådts Lisa 21 är i n:o 7 (jfr svar till N.
v. B. i N:o 14!).
Eiram.
Fruktan för kräfta är ogrundad.
Möjligen vore massage af nytta.
Säkrast är att inhemta räd af läkare, som har tillfälle att undersöka er svulst.
Plågorna äro visst icke gränslösa.
Nej: d:r W.
be- handlar ej dylika sjukdomar.
Vänd er till en specialist i underlifssjuMomar.
Nej, men verkan är väl ej stor?
W. 1 Syltning.
Att sylta melon.
M o g n a meloner skalas o c h skäras i aflånga bitar, k o k a s hastigt u p p i k o k a n d e vatten o c h l ä g g a s sedan p å rent l i n n e att afrinna.
U n d e r tiden k o k a s en lag a f s o c k e r i lika v i g t m e d m e l o n e n, litet v a t t e n o c h så m y c k e t v i n ä t t i k a, att d e t blir en söt- sur b r y t n i n g.
S k u m m a s väl.
Derefter i l ä g g e s m e l o n e n att k o k a o c h s k u m m a s tills d e n b l i r klar.
Begagnas s o m sallad.
A. Konjaksplommon.
T i l l 1 k a n n a p l o m - mon tagas 7 skalp, s o c k e r; näi p l o m - monen äro k o k t a i sockerlagen u p p - tagas d e o c h 1 s t o p fin k o n j a k hälles uti, hvarefter h v a r t p l o m m o n l ä g g e s i g r y t a n, o m s k a k a s v ä l m e n får ej k o k a.
Förvaras i glasburkar.
Inläggning af kryddsill.
2 * / t j o g stor inmatssill galas o c h l ä g g e s u n d e r 1 2 t i m m a r i 1 k a n n a g o d ättika, h v a r - efter d e n u p p t a g e s o c h afstrykes s a m t n e d l ä g g e s i ett l ä m p l i g t kärl hvarftals med 2 ort sönderbrutna lagerbärsblad och följande k r y d d o r väl s a m m a n b l a n - d a d e: 1 s k a l p, groft salt, 1 s k a l p, fint salt, 3 o r t salpeter, 3 o r t k r o s s a d e n e j - l i k o r, 3 o r t m å l e n starkpeppar, 3 o r t s p a n s k h u m l e o c h 2 o r t r ö d sandels.
S e d a n ett l o c k p å l a g t s utsattes sillen för l i n d r i g p r e s s n i n g o c h förvaras p å så sätt u n d e r 5 a 6 v e c k o r, hvarefter den är färdig till a n v ä n d n i n g.
S ä r d e l e s lämplig sommarbeklädnad för ö m t å l i g a fötter är s t r u m p o r, s t i c k a d e af regarn.
D e hafva dess u t o m d e n fördelen framför b o m u l l s - o c h ullstrum- por att se fina o c h b e h a g l i g a ut.
S y n - n e r l i g e n v a c k r a o c h g l ä n s a n d e blifva de, o m m a n stickar d e m af regarn, h o p t v i n n a d t m e d isgarn.
Hilja.
Tag 3 gånger dagligen 3 piller af: Pilulce ferratce Blandii och fortsätt dermed inemot fyra veckor.
Blir er mage trög, bör ni samtidigt dricka något lösande vatten (t. ex. Marienbader) ett dricksglas hvarje mor- gon, — Er hudåkomma mäste ni något när- mare beskrifva för att vi skola kunna gifva er ett råd.
i&gt;Uogdab&gt;.
N:O 1 9.
8 lod vax lägges i bitar i ett stop kallt vatten att koka.
I detta vaxvatten vi- spas siktadt kornmjöl och kokas som en tunn gröt.
Då den är aflyftad, slås deruti för 6 a 8 öre tjock terpentin, hvarefter den omröres väl.
När den kallnat, strykes den med han- den eller en borste mycket jemt på den afviga sidan af tyget, som sedan torkas i luften, stänkes med vatten och manglas på rätsidan.
Försök detta och jag tror, att Ni skall bli nöjd med resultatet.
A — n M — k.
Medel att desinficiera fuktiga källare, i h v i l k a m ö g e l b i l d a s.
M a n tager 1 — 2 k i l o g r a m k o k s a l t, l ä g g e r d e t i ett djupt stenkärl o c h ö f v e r g j u t e r det, sedan m a n väl stängt alla d ö r r a r o c h g l u g g a r s a m t tillslutit alla kärl, m e d / „ liter k o n - c e n t r e r a d e n g e l s k svafvelsyra (till 1 k i - l o g r a m k o k s a l t), hvarefter m a n hastigt aflägsnar sig för att i n t e q v ä f v a s o c h 1 H:t 2 2.
Den, som arbetar med husliga sysslor, kan ej alltid ha hvita och prydliga händer, men hon kan alltid bjuda en mjuk: ett ett- - Ctt^ — ctt — ttt cO: 2 A — a.
Att förvara rökta skinkor för mask.
Då fläsket skall r ö k a s, tar m a n fint stött s t a r k p e p p a r o c h s t r ö r p å i n s i d a n af fläsket o c h g n i d e r väl i n d e n m e d handen.
F l ä s k e t b ö r r ö k a s så kallt som möjligt.
D å d e t fått h ä n g a en tid p å en luftig v i n d o c h t i d e n är i n n e, att d e s. k.
s p y f i u g o r n a k o m m a, skall m a n d e s s f ö r i n n a n k n y t a en påse om h v a r j e s t y c k e fläsk o c h b i n d a v ä l till u p p e v i d.
S e n o g a efter, att ej n å - got hål finnes, d e r d e s m å flugorna k u n n a tränga s i g i n, t y äfven d e l ä g g a ägg.
Sent på qvällarne under somma- r e n b ö r m a n taga af p å s a r n e o c h låta fläsket få luft.
D e n s k i n k a n m a n skär u t a f skall o m k n y t a s u n d e r m e l l a n t i d e r n a.
V ä f v e n till päsarna b ö r ej v a r a allt för tät.
Grädd- eller aptitost.
S u r eller t j o c k m j ö l k slås i e n kittel, s o m ställes öfver e l d e n o c h får stå, till dess ostmasban samlat sig.
D e n u p p t a g e s då m e d ett durchslag, kramas väl o c h lägges i en o s t f o r m s a m t ställes i p r e s s, så att vasslan afrinner.
O s t e n rifves sedan p å ett rifjern, slås i ett träkärl o c h ar- betas ofta, till dess h o n l ö s e r sig o c h 1 blir degartad.
D e r p å i r ö r e s / 2 skalp, s m ä l t s m ö r o c h ostfärg efter b e h a g.
E n v ä l skurad kittel sättes p å e l d e n, o s t m a s s a n slås, tillika m e d så m y c k e t g r ä d d e att h o n låter a r b e t a sig, deri o c h u p p l ä g g e s, d å h o n v u n n i t tillräck- lig s e g h e t, i f o r m a r, h v i l k a ställas att s v a l n a i ett kallt, dragfritt r u m.
Då ostarna svalnat, u p p s t j e l p a s d e o c h få i ett mindre kyligt rum långsamt kallna.
V i d a n d r a u p p v ä r m n i n g e n an- vändes träkol.
• — U n d e r t e c k n a d, s o m följt rådet af » B.
a f S.
» a n g å e n d e » att få t j o c k 1 T^Z^TT- — ' ^ I d i m s!
BEDJAS ANNONSAFDELNINGENS RED.
BEFORDRAR BÄRA SOM VID BAST NINGAR RÄKNA ANNONSENS AR ATT V I D ELLER FULL RAD.
MEDDELAT FRIMÄRKEN, 8 ENÄR ÄR HVAR HVARJE TILL RED.
NAMN BIFOGA OCH EN SVAR, ANNONSÖR, O. ADRESS.
HQVID KAN SJELF RÄKNAS 8 7 STAFVELSER S O M QVINLIGA VERLD, ~C03 — eop- BE- 9 RADER; — Man kan repa sidenlapparne och karda dem, så blifva de lätta och behagliga till stopphing i täcken, nattrockar och andra persedlar.
" Visserligen fordras en mängd, men spar man blir det snart nog tillräckligt för ofvanståeude bchof.
Äfven kan man göra små rynkade blad af passande färger och an- vända i stället för broderier.
Jag känner en 76-årig gammal fru, som på detta sistnämnda sätt förfärdigar de charmantaste mattor, soff- kuddar och dylikt.
SOM 8 2 STAF- BÄSTA ANNONSERAS ANNONSTIDNING!
BÄST I IDUN!