Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
4. till hvars betäckande för tillfället Collegium väl anticipationsvis begagnat en motsvarande summa af 1840 års anslag till Bevärings-manskapets vapenöfningar,, men nu funnit sig i nödvändighet att denna försträckning till serskild ersättning i underdånighet uppgifva, enär Collegium derförutan icke kunde liqvidera 1840 års mötes- och marsch-kostnader, hvilka till hufvudsaklig del blifvit ur Landt-Ränterien af under händer egande Stats-medel förskjutne;, har E. K. M., uti Nådig Proposition till Rikets Sländers Stats-Utskott den 9 sisth.
November, då, enligt hvad Upplyst blifvit, till betäckande af ifrågavarande under året 1839, af ofvan uppgifna orsaker uppstådda brist, någon tillökning hvarken å de af Rikets Ständer till Bevärings-manskapets vapenöfningar beviljade anslag oeh de derå åren 1836 och 1837 uppkomna, men numera använda, besparingar, eller å Tredje Hufvud-Titeln i allmänhet finnes att disponera, saint med fästadt afseende å de under E. K. M:s Regering och förnämligast sedan sista Riksmöte uppkomna betydliga tillgångar, behagat i Nåder föreslå, det Rikets Ständer, inseende oundvikligheten af ifrågavarande brist samt 520 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse , N.o 23o. angelägenheten att genom densammas betäckande befria Krigs-Collegium ur den betänkliga föilägenhet, hvari Collegium, vid fullgörandet af 1840 års betalningsförbindelser, sig för det närvarande befunne, måtte åt Riksgälds-Contoiret uppdraga att till Stats-Contoiret, emot skeende behörig redovisning, utbetala ifrågavarande Stals-bristsumma 22,389 R:dr 19 sk. 4 rst. 13:co, såsom fyllnads-anslag till 1839 års vapenöfningar med Bevärings-manskapet, så vida Rikets Ständer icke skulle finna lämpligare att nämnde summa på nästkommande års anslag anvisa, eller ock på de blifvande anslagen för åren 1841, 1842 och 1843, utbetalningen af densamma fördela.
Rikets Ständer hafva denna fråga i öfvervägande tagit; och då Rikets Ständer, som enligt flere deras redan fattade beslut, ansett den nya Stats-regleringen icke böra belastas med godtgörandet af sådane brister, som i följd af anordningar utöfver tillgång under den förflutna tiden uppkommit, funnit det vara så mycket mera angeläget, att, i afseende på anslaget till Bevärings-manskapets vapenöfningar, enahanda förhållande må komma att ega rum, som berörde anslag, hvilket hittills varit bestämdt till en viss årlig summa på Stat, hädanefter kommer att blifva ett förslags-anslag, med begränsning endast af tiden för Beväringens sammandragning; hafva på grund häraf och enär granskningen af den redovisning, som hör afgifvas, rörande tillkomsten af den utaf E. K. M. uppgifne, under år 1839 å meranämnde anslag uppkomna brist, 22,389 R;Jr 19 sk. 4 rst.
B:co icke lämpligen kan eller bör företagas annorlunda, än på en gång och i sammanhang med revisionen af Stats-verkets räkenskaper i allmänhet för berörde år, Rikets Ständer, med öfverlemnande till deras näst sammanträdande Revisorer att öfver tillkomsten af ifrågavarande brist sig yttra, medgilvit, att densamma emedlertid må af öfverskolten å Stats-verkets inkomster för berörde år godtgöras.
Hvilket, til) svar å E. K. M:s i ämnet aflåtna Nådiga Proposition, Rikets Ständer härigenom få i underdånighet meddela.
Expeditions-Utskottets Förslag till tind.
Skrifvelsej N.o 23 r. 527 N:o 231.
Uppläst och godkandt hos Ridd. och Adeln den 6 Fehr. 1841- Preste-Ståndet den 10 — — Borgare-Ständet den 10 — — Bonde-Ståndet den la — —> Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ifrågaställd förlängning af det Pantiåne-inrättningen i Stockholm, beviljade låne-understöd af allmänna medel. (Stals-Utsk.
Ull. N:o 405.) S. A. K.
Med anledning af Öfver-Ståthållare-Embelets derom i underdånighet gjorde hemställan, har E. K. M., uti Nådig Proposition af den 17 October sisth år, behagat föreslå, alt Rikels Ständer, för vidmagthållandet af den här i hufvudstaden, i f. d.
General-Assistance-Contoirets ställe, inrättade Pantlåne-anstalt, måtte medgifva, att det utaf Riksgälds-Contoirets medel, entrepreneuren af denna inrättning, under 10 år, eller till och med den 1 Juni 1842, beviljade låne-understöd af 100,000 H: 1 r må, under ytterligare 10 års tid, få af honom innehafvas och begagnas; hvarjemte E. K.. M. till Rikels Ständers pröfning öfverlemnat, huruvida icke, såsom ett medel att tillvägabringa nedsättning af räntan å eller algiflerne för de från inrättningen utgående lån, fortfarande räntefrihet för lånebidraget må ega ruin.
M. sålunda behagat i Nåder föreslå hafva Rikets Ständer i Öfvervägande tagit; och då, enligt hvad Rikets Ständer varit i tillfälle att inhemta, ifrågavarande låne-inrätlnings utlånta capital i senare tider betydligen ti11 vext, samt dess ökade anlitande och lilltagan le inkomster synas gifva grundad anledning till den förmodan, att inrättningens framlida bestånd bör blifva oberoende af det fiån det allmännas sida i och för dess uppkomst och första utveckling meddelade låne-biträde, hafva Rikets Ständer funnit sig icke ega skäl bifalla E. K. M:s Nådiga Proposition angående ifrågavarande låne-fonds fortsatta begagnande under den af E. K. M. i Nåder föreslagna liderymd; men då denna fonds dragande ur rörelsen och återbetalande till RiksgäldsContoiret vid den snart inträffande tidpunkt Rikets Ständer är 1829 föreskrefvo, möjligen skulle, innan Pantlåne-inrättningeu hunnit än vidare utveckla 5^8 Expedit ion s-Utskoltcls Förslag lill imd.
Skr ijvelse ^ AT.o a3i‘. och förkofra sig, komma att förorsaka en för hufvudstadens obemedlade invånare högst känbar minskning i omförmäldte af den allmänt påräknade och förut begagnade lånetillgång; så och enär, för låne-rörelsens jemna och oafbrutna vidmaglhållaude, en lämplig öfvergång från den hittills åtnjutna räntefriheten för oftaberörde förlags-capital till återbetalnings-skyldighelen af detsammas hela belopp torde böra inrättningen beredas, hafva, med afseende dessutom å den föga betydliga förlust, som härigenom kan komma att det allmänna tillskyndas, Rikets Ständer beslutat, att denna låne-fond af 100,000 R:dr må, emot fortfarande af den derför nu ställda säkerhet och emot vilkor af Pantlåne-iniättningens oafbrutna bedrifvande, enligt de för densamma fastställde grunder, få af entrepreneuren af denna inrättning, under ytterligare fem års tid, räknad från den 1 Juni 1842, begagnas, dock med skyldighet för honom att för detta låne-biträde under sagde tid till RiksgäldsConloiret årligen inbetala den ränta af 3 procent, som Öfver Ståthållare-Embetet, för den händelse, att fortfarande räntefrihet icke kunde beviljas, i underdånighet föreslagit.
Hvilket, till svar å E. K. M:s Högstberörde Nådiga Proposition, Rikets Stunder härigenom få i underdånighet meddela, framhärdande &c.
Stockholm den 13 Februari 1841.
N:o 232. Expeditions-Utskoltcts Förslag till und.
Skrifvelse, N;0 232.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adelö den 6 Febr. 1841* Preste-Ståndet den io — — Borgare-Ståndet den to — — Bonde-Ståndet den i3 — — Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, i anledning af väckt fråga om ett Lag-stadgande, som berättigar fordrings-egare att hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande erhålla sä kallade promotorial i lagsokningsmål.
N:o 159 och Mern.
N:o 173.) S. A. K.
Hos Rikets Ständer har till betragtande förekommit, att, ehuru, i följd af åldrigt bruk, den utväg till vinnande af laga handräckning varit fordringsesare i allmänhet öppen att, genom så kallade promotorial af E. K. M.s Befallningshafvande i det Län, hvarest fordrings-egaren har sitt hemvist, få lagsökningshandlingar fortställde till E. K. M:s Befallningshafvande i det Län, der "äldenären bor, hvarföre ock lösen för promotorial från Öfver-Stålhållare-Embetets Canzli och Lands-Canzlien blifvit så väl i den nu gällande, som i äldre expeditions-taxor upptagen och bestämd rättighet att dylika promotorial erhålla likväl icke finnes i Författningarne stadgad, och äfven lärer blifvit i senare tider vid några Lands-Canzlier förnekad eller ifrågaställd; och då Rikets Ständer, anse, att afskaffandet af detta bruk skulle hafva högst menligt inflytande på credit-väsendet i allmänhet och bereda många olägenheter, helst i vårt land offentlige advocater eller sakförare med embetsmanna-ansvar, till enskildes tjenst, ej finnas, och ifrågavarande ärendes anförtroende åt okände enskilde personer är förknippadt ej allenast med dryga kostnader, utan äfven med våda och osäkerhet, hafva Rikets Ständer, på dessa skäl, för deras del beslutat och få hos E. K.
M. underdånigst anhålla om utfärdande af en Författning, innefattande följande föreskrift:
Vill borgenär utsöka fordran hos gäldenär, som har sitt hemvist utom det
Län, der borgenären bor, ege han att till Konungens Befallningshafvande i samma
Län ingifva sin till Konungens Befallningshafvande i det Län, der gäldenären vistas, ställda ansökning, med dertill hörande handlingar; och Dih. till R.
St. Prat. 1841. 10 Sami. 1 Afd. 67 53o Expedit ions-Utskottets
För stag till und.
Skrifvelse, IS: o 2 33- aligge Konungens Befallningshafvande i förstberörde
Län att öfversända ansökningen och handlingarne till Konungens Befallningshafvande i det andra Länet, hvilken sistnämnde har alt, sedan gäidenären blifvit börd och målet vederbörligen till afgörande beredt, sitt utslag meddela och till förstbemälde Befallningshafvande insända, för alt borgenären, emot lösen, tillställas, äfvensom att, uppå borgenärens i enahanda ordning skeende ansökning och derest fordringen är utmätningsgild, låta utslaget till verkställighet befordra och derefter de indrifne medlen till samma Befallningshafvande insända, för att till borgenären, emot vederbörligt qvilto, öfverlemnas.
Borgenär vare alltid, så framt hans ansökning skall till någon åtgärd föranleda, pligtig att förskjuta b vad, som till bestridande af nödige kostnader i målet erfordras; äfvensom expeditions-hafvanden vid det Lands-Canzli, hvilket ombesörjer utslagets verkställighet, må ega att derför såsom arfvode sig tillgodo beräkna en half för hundrade af det, som indrifves.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 10 Febr. 1841.
Preste-Ståndet den 10 — — Borgare-Ståndet den 10 — — Bonde-Ståndet den i3 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förtydligande af 1 Cap. 2 S- Straff •‘Balken och Kongl. Brefvet den ä5 September tyyy.
Bet. N:o 66, Uti.
N:o 126 och Mern.
Efter att hafva, för deras del, beslutat en så beskaffad förklaring af 1 Cap. 2 §. Straff-Balken och Kongl. Brefvet den 25 September 1777, att ej Expeditions-Utskottets Förslag till lind.
Skrifvelse, N:o 233.
531 någon må häktas för brott mot 5 Cap. 1 §.
Missgernings-B dken förr, än efter det Konungen förklarat undersökningen böra fortgå, anmälde Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 12 Maj 1835, detta deras beslut, och liar E. K. M,, vid underdånig föredragning häraf, i Nåder ansett den så lunda a flå t na underdåniga skiifvelsen böra läggas till handlingarne.
Med fästad uppmärksamhet å hvad uti ofvanomförmäldta underdåniga skrifvelse förekommit, och enär, den åsigt, angående nyttan och hehofvet af ett lagsla.dgande uti ifrågavarande afseende, hvilken å förra Riksdagen hos Rikets Ständer gjorde sig gällande, desto hellre delas af Rikets nu församlade Ständer, sorn, då det åberopade Kongl. Brefvet innefattar ett undantag från den för brottmål i allmänhet gällande rättegångs-orduing, skulle, i händelse häktande för angifna brolt emot 5 Cap. 1 Missgernings-Balken sker, innan Kongl. Majit, enligt meranämnde Kongl. Bref, beslutat målets nedläggande eller ransakningens fortfarande, deraf jemväl blifva en följd, att, då Kongl.
Majit anbefaller undersökningens fortsättning, den tilltalade kommer att föremålets slutliga pröfning hållas i fängelse en längre tid, än som erfordrats, derest undantaget ej funnits; hafva Rikets Ständer godtfunnit, för sin del, besluta, att, genom utfärdande Författning, varder, såsom ett af Kongl. Brefvet den 25 September 1777 föranledt undantag från allmänna lagens stadgande i 1 Cap. 2 §.
Straff-Balken, förordnadt, det ej någon må häktas för brott emot 5 Cap. 1 §.
Missgernings-Balken, förr än efter det Kongl. Majit förklarat undersökningen böra fortgå.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 13 Februari 1841. 53a / Expeditions-Vtskottels
Skrifvelse, IV-o 234- N:o 234.
Uppläst och godkändt hos Pudd. och Adeln den 6 Fehr. 1841•
Pieste-Ståndet den 10 — — Borgare-Ståndet den 10 — — Bonde-Ståndet den [3 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående föreskrifter, afseende på Gesällers kringvandrande.
N:o 22.) S. A. K.
Med fästad uppmärksamhet på de flere menliga följder, hvilka från Gesällers kringvandrande härflyta, hafva Rikets Ständer funnit, hurusom den frihet, Skrå-ordningen medgifvit Gesäller, att obehindradt af bestämda arbetstider söka och antaga arbete, hvarmed egentliga afsigteu varit alt bereda deras egen förkofran i arbetsskicklighet samt spridandet deraf, blifvit i hög grad missbrukad och urartat till verkligt sjelfsvåld.
Detta missbruk bör likväl ej helt och hållet läggas Skrå-ordningen till last, enär densamma innehåller åtskilliga föreskrifter alt förekomma så kallad spatsergång samt godtycklig uppsägning å Gesällernes sida, hvilka dock icke blifvit noga iagttagna.
Det förekommer nemligen sannolikt, att mästare mången gång funnit uträkning dervid att hålla sina arbetare på så rörlig fot, som möjligt, hvarigenom tätare ombyten och ömsesidig osäkerhet, till mehn för handtverkeriens uppkomst och idkarnes önskvärda stadga, inrotat sig.
De häraf uppkomne förderfliga olägenheterne för hela samhället ligga nu i Öppen dag och hafva blifvit allmänt öfverklagade i hela Riket.
Sådane äro: det förhållande, att arbetsföre
Gesäller kringvandra landet hela åratal, utan att någorstädes hafva blifvit använde i arbete; att de esomoftast hvarken blifvit i mantal antecknade eller fullgjort Beväringsskyldigheten; att de icke sällan besvära Rikets invånare med hellande, under hot och pockande; samt att de merendels, sedan arbetskraft och helsa under sådant kringströfvande blifvit förspilde, på ålderdomen falla barmhertighets-anstalterue till last, eller ock någon gång, efter det lättjan och okynnet tagit öfverhanden, öka antalet af uppenbara eller hemliga förbrytare.
De förslag, hvilka Ridderskapet och Adeln samt Preste- och Bonde-stånden, vid 1823 års Riksdag, äfvensom Borgare-Ståndet vid 1830 års Riksdag, Expedit ions-Vtikollets Förslag till lind.
Skrifvelse}
N:o 234- uppgjorde till ordning för handtverkerien, och hvilka Commerce-Collegiurn sedermera år 1836 utarbetat, innehålla lill afhjelpande af förenämnde olägenheter atskillige stadganden, dem Rikets Ständer nu tagit i öfvervägande.
Då emedlertid den åsigt icke synes vara antaglig, att Gesäller böra ställas under Tjenstehjons-stadgan, hvarigenom de mera bemedlade classerne möjligen skulle afskräckas ifrån alt egna sina söner åt de industiella yrkena, samt den mera' utbildade arbetsskickligheten underkastas allt för stort tvång och beroende, helst icke eller den i lag bestämda legotiden torde med mästares och gesällers ömsesidiga belåtenhet instämma, hafva Rikets Ständer varit betänkte på annan föreskrift härutinnan, samt mera omfattande stadganden, hvilka Rikets
Ständer trott sig hufvudsakligen finna uti det af serskilde Commitlerade lör fattigvårdens reglerande, i fråga om gesällers kringvandring, framlagda och Rikets Sländer Nådigst meddeldla underdåniga förslag.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt och under åberopande af de sakrikt utvecklade motiven till ofvanberörde Commilterades förslag, få Rikets Sländer hos E. K. M. i underdånighet anhålla om utfärdande af en allmän Författning, hvarigenom åtskilige förhållanden, mästare och gesäller emellan, samt i afseende på de sistnämndes skyldigheter, kunde bestämmas, stödjande sig på följande hufvudgrunder: a) att gesäll bör arbeta hos mästare eller vid fabrik eller manufacturverk minst 3:ne månader, oheräknadt 14 dagars pröfvotid, efter hvars förlopp contract skall uppsättas, med en månads ömsesidig uppsägning före ailly Llningsdagen, som, lika med antagningen, icke bestämmes till vissa årstider: b) att contract må kunna upprättas äfven för längre lid, med samma uppsägningstid; c) att, derest uppsägning icke å någondera sidan, eger rum, conlractet anses prolongeradt för ytterligare tre månader; d) att gesäll, som vistats inom Riket, men icke kan styrka, att han under senast fortgångna sex månaders tid varit stadd i arbete hos Mästare eller Idkare, skall, derest laga förfall ej kan styrkas, anses och behandlas såsom lösdrifvare; e) att gesäll, som tredskas alt emot vanlig arbetslön emottaga honom erbjudet arbete hos Mästare eller Idkare, skall på lika sätt behandlas; att på samma sätt med honom förfares, om han ej kan styrka, att han vid senast förrättad mantalsskrifning blifvit behörigen anmäld, äfvensom alt han, så vida han är Beväringsskyldig, vid Bevärings-mönstring sig inställt, hvarom bevis bör i vandringsboken antecknas; 534 Expeditions-Utskottets Förslag till tind.
Skrijvtlse, N-'o 2-3^. g) att gesäll alltid skall vara försedd med Prestbetyg och Sundhets-bevis da lian reser; samt slutligen Ii) skall ega rätt att begagua gästgifvare-skjuls.
Derjemte hafva Rikets Ständer ansett till ändamålet mest ledande, otn för resande gesäller serskilda så kallade vandringsböcker kunde inrättas, i likhet med hvad flerstädes i fremmande länder med framgång är vordet foreskrifvet, uppställde, enligt nedanståendeForrnulaire och tillika innehållande nedan stadgade reglor, om hvilkas fastställande och kungörande till efterlefnad Rikets Ständer likaledes få till E. K.
M. framföra deras underdåniga önskan.
F o r mul aire.
Första sidan:
Pass- eller vandrings-bok, innehållande .... sidor, och utfärdad för ....
Gesällen vid afresa från Andra sidan:
Innehafvarens Födelseort, Ålder, Längd, Ansigte, Hår, Panna, Ögonbryn, Ögon, Näsa, Kinder, Mund, Tänder, Haka, Serskilda kännemärke.
Egenhändiga namnteckning.
Inriehafvaren Tredje sidan:
. har erhållit denna vandringsbok efter af - Exptditions-JJtshottets Förslag till tind.
Skrifvelse j N:o a34- 535 lemnande af de i nedanstående efterrättelser föreskrifna betyg, och har att ställa sig nämnde efterrättelser till noggrann åtlydnad.
IN1 den ..... 18 , . N. N. (Stämpel) l:o.
Gesäll, infödd eller utlänning, som inom Sverige utlärt, eller såsom gesäll arbetat och önskar resa till annan ort, åligger att uttaga vandringsbok vid första resans anträdande. 2:o.
Vandringsboken, som gäller för hela den tid, en gesäll här i landet befinner sig på resan, är gesällens enda pass.
Med resande gesäll, som saknar vandringsbok, förfares såsom med annan passlös resande. 3:o.
Till vandringsboks erhållande inställer sig gesällen hos Magistraten i den stad, hvarifrån resan anträdes, uppgifve ort, dit han vill färdas, och aflemne afsked från den Mästare, Fabrikör eller Manufacturist, hos hvilken han utlärt eller sist arbetat, innehållande följande intyganden: l:o Att Gesällen är nykter och i öfrigt af oklanderligt uppförande; 2:o
Att han hos afskedels utgifvare är skuldfri och från honom ledig att annorstädes söka arbete; 3:o
Att han eger 6 R:dr 32 sk.
B:co, jemte nödiga kläder, samt linne till minst 3:ne ombyten.
Dessa betyg böra i afskedsgifvarens närvaro bestyrkas af Embetets Ålderman eller Societetens Hufvudman, eller, der sådane ej finnas, af annan borgare.
Till gesäll, som icke kan framte de här ofvan omnämnda intyg, må vandringsbok ej utgifvas. 5:o.
Samma dag, gesäll aflemnat ofvannämnde betyg, eller sist påföljande söcknedag, eger han att emot lösen, som ej får öfverstiga 32 sk.
B:co, hos Magistraten utbekomma vandringsboken, bunden i varagtigt band, och för - 53 G Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 23-f. sedd nied de deri antydde upplysningar.
Vid bokens emottagande teckne lian inför den myndighet, som densamma utfärdat, sitt namn på antydt ställe i boken. 6:0.
Resan anträdes ofördröjligen och fortsattes utan onödigt uppehåll den kortaste vägen till lands eller sjöss, efter den resandes eget val. 7:o.
De, hvilka det, enligt Lag och Författningar, tillkommer att hafva uppsigt på resande, ega att af resande gesäll fordra vandringsbokens uppvisande. 8:0.
Vid genomresande af Stad, inställe sig gesäll hos Magistraten samt der Embete eller Societet linnes hos Åldermannen eller Hufvudmannen, och uppvise vandringsboken till påteckning.
I händelse af vederbörandes frånvaro ege gesäll alt få sådan påteckning hos Gästgifvaren. 9:o.
På den ort, dit resan, vid vandringsbokens uttagande eller vid ny resas anträdande, blifvit bestämd, uppvise gesällen boken inom tjugufyra timmar efter ankomsten, i stad bos Magistrat, på landet hos Pastor eller KronoJretjent, och intyge de uppvisningsdagen.
Först när detta skett, ege gesäll att söke arbete, och hans aftal om arbete giltighet.
Tid dertill ege lian fyra dagar efter bokens uppvisande. 10:o.
Finner eller antager gesäll icke arbete på den ort, dit resan blifvit bestämd, inom den i nästföregående punkt dertill lemnade tid, anmäle sig du genast till vandringsbokens påtecknande för resa till annan ort. ll:o.
Kan gesäll erhålla arbete på någon annan ort, än den, dit hans resa, enligt vandringsbqken, är bestämd, ege han att sådant antaga, sedan behörig anteckuing, enligt 9:de punkten, föregått. 12:o. Expcditions-UtskoUets Förslag till und.
Skrifvelsej N:0 2 34 537 12:o.
Fabriksegare eller annan å landet bosatt och dertill berättigad person, som i arbete antager en Gesäll, bör, senast inom åtta dagar derefter, göra anmälan derom hos Pastor och närmaste Kronobetjent, samt antagandet genast anteckna i Gesällens vandringsbok. 13:o När resande Gesäll träder i arbete, aflemne han alltid sin vandringsbok, emot qvitto, om så åstundas, åt den, som honom i arbete tager.
Efter arbetstidens slut ege han alt genast återfå vandringsboken, hvari den, som hans arbete begagnat, anteckne, huru länge Gesällen hos honom arbetat, samt huru han sig derunder förhållit. 14:o.
Då Gesäll arbetat på någon ort och vill derifrån afresa, bör han inställa sig hos Magistraten i stad , eller hos vederbörande Kronobetjent på landet, försedd med de betyg, som, enligt tredje punkten, erfordras för vandringsboks erhållande, och blifve hans afsigt, jemte bestämmelseorten, kostnadsfritt antecknad i vandringsboken.
Denna anteckning gäller såsom pass för ny resa. 15:o.
Allt tiggeri vare resande Gesäll strängligen förbjudet; men skulle han det oagtadt tillåta sig sådant, ege den, af hvilken han tigger, att fordra vandringsboken och deruti förhållandet anteckna.
Vid en sådan anteckning bör den, som gör densamma, tydligen utsätta namn och yrke samt stället och dagen, då tiggeriet skedde. 16:o.
Med resande Gesäll, som tigger, förfare ortens Myndigheter i öfrigt, enligt gällande Författningar mot tiggeri. 17:o. Blifver
Gesäll för andra gången beträdd med tiggeri, då fråntages honom vandringsboken af vederbörande Myndighet i stad och på landet, och behandlas han derefter såsom lösdrifvare.
Prot. 1841. 10 Sami. 1 Afä.. 68 538 Expeditions-Utskottets Forslag till tind.
Skrifvelse, N.-o 234- 18:o.
Alla i vandringsboken tecknade intyg böra, för alt anses giltiga, vara egenhändigt underskrifna och alla Embets-m yndighelers bekräftas med Embetets sigill (svartstärnpel).
De i dylika betyg förekommande numertal gälla endast, då de utskrifvas med bokstäfver. 19:o, Förfalskningar i vandringsbok straffas, enligt allmän Lag, såsom annat förfalskningsbrott. 20iO.
Vill Gesäll, efter återkomsten till den stad, der lian sin vandringsbok uttagit, återbekomma de vid samma tillfälle aflemnade betyg, vare det honom icke förvägradt, sedan betygen blifvit öfverkorsade och i vandringsboken antecknats, att lian dem återfått. 21:0.
Blifver vandringsbok så fullskrifven, att endast sista sidan återstår, ege iiiriehafvaren att anmäla sig om utbekommande af en ny hos närmaste Magistrat, som å den gamla bokens sista sida intyge, att ny bok blifvit utfärdad, och och å den nyas första oskrifna eller otryckta sida, att boken utgör foi tsättning af en äldre, samt, i begge, dagen, då förnyelsen egt rum.
Den gamla boken annulieras medelst est tvärstreck öfver hvarje sida. 22:o Gesäll, som rest på sitt yrke och vill blifva Mästare, bör vid ansökningen derom bifoga alla sina vandringsböcker; och ege vederbörande att vid profning af skälen för ansökningen äfven fästa afseende på vandringsböckernas innehåll.
Expedit iöns-ClIskottets Forslag till und.
Skrifvelse lY.-o 235. 539 N:o 235.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Allein den 6 Fehr 1841 •