Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Un'nä påräkna lika understöd, som förslaget med ga f, i fall dess hemman innehades af flere personer.
Såsom grund för BancoUtskottefs tillstyrkan härutinnan, åberopas icke allenast Lånefondens, särdeles i början, föga betydliga belopp, i förhållande till ökade
Och utsträckta föremål för dess användande, utan ännu mera erfarenheten af de förluster, Soffi redan drabbat och utan tvifvel ytterligare komiss att tillskyndas Banquen på dess förut skedda utlåningar i dylik väg; och torde det under båda dessa synpunkter finnas lika billigt, sorn nödvändigt, Bihang till R-iis.Si. Pfot. 18x3 434 Bqnc&TJiskottets Betäntandau att lånesumman till en person, i enlighet med Utskottets förslag, inskränkes. 2) Atskillige : RiksdagsFullixiägtige från Hallands
Uän hafva yrkat, att bränning borda fn inberäknas i kostnadsförslagen för Odlingslåns erhållande, och det på den grund, att Bränningsmethoden i deras hembygd" vore b?.» de'förmånlig och användbar.
Utskottet vill ingalunda bestrida, att skil j■aktiglieter emelian olika landsorter i hvarjehanda hänseenden förete sig, hvilka, så vidt ske kan, e] böra lemnäs utan afseende.
Men vid ett allmänt låxtean.slag af denna beskaffen^ het, mäste generella grunder nödvändigt följas, äfven om ett annat localförhållande derigenom skulle sätta» åsido, och Utskottet kan ej medgifva ätt brantling vid odlingar i allmänhet är af den egenskap, att den öfver hela Riket bör få komma i beräkning vid odliugslåns beviljande.
Vid Art. 5.
Ått den läntagare, sorn en gårig i vederbörlig ordning visat odlingen vara fullbordad, hör sedermera, oaktadt lånebeloppet ej blifvit fullt inbetaldt, vara fri fran skyldighet, att vidare anskaffa och till Banquen insända årliga bevis genom SccknestämmoProtocoll, hvilken åtgärd, enär vidare odlingsarbete icke åter. star, endast anses medföra onödigt besvär, utan att vara på något sätt behöflig.
Utskottet kan ej frångå den tanka, föreslagna controllerne öfver odlingars full* Éanco-Vts^öitéti Betänkämfcrt: 4gr,. fofjande, . hvilka Utskottet -emeliertiif, såsom förslaget utvisar, ansett böra helt och hållet stadna i orten, och ej i någon måtto tillhöra BancoFörvaitningen, torde vara behöflige, för att lemna någon -slags säkerhet, att åtminsto» 4 ne större delen af Ödlingslån ej helt och hållet förfela deras ändamål, och erfarenheten a£ det förflutna har, äfven t detta afseende,, tjenst till ledning för Utskottets åsigter.
Jemte det BancoUtskottet nu i korthet ■utvecklat de skäl, sorn föranlåta Utskottet att utan förändring Förblifva vid dess afgifna förslag; får Utskottet Vördsamt anmäla,, att sani» ma förslag, enligt ingångne ProtocollsITtdrag af den 32 och 25 November, blifvit af Högloll.
Prest» Ståndet och Väilofl BorgareStändet giiladt; hvarvid dock. den skiljaktighet företer sig, att Vallöf!. BorgareStändet antagit de sednare alternativen i i Artikelns 7, 8 och 9 §, saint i 4 Artikelns 1 och 3 §., saint följ*, ak tel igen ansett förslaget om Kongl. Handt» bruks
Academi ens befattning med Odlingslån,, böra helt och hållet förfalla.
På grund af hvad ofvan blifvit anferdfy och med afseende på de inom Hederv.
BondeStåndet framställde anmärkningar i samma ämne, får Utskottet vördsamt hemställa, om icke, tili vinnande af ett bestämt resultat, antingen Väilofl.
Borgare- eller Hederv.
Bon» deStåndet skulle vilja förena sigh det bifall» ds öfrige Kespective Stånden identia de! utan inskränkning lern na t till Utskottets i dess Be* 43&
Banco-XJtsiottets Bttänlanilen . tänkande gjorde framställning, heldst Kongl, Landt bruksAcadem iens medverkan, på föreslå* get sätt, derest den kom ine att ega runi, ehvad deremot
För öfrigt må fintias alt erinra, ej tyckes kunna medföra någon olägenhet eller kostnad för de lånsökande; och om åter Kgl. Acadetnien ej finnér sig deruti kunna ingå, följden då blifver antagandet af de föreskrift ter Vallöf!. Borgare- och Hederv.
BondeStån» deri nu på förhand velat hafva tillämpat.
Bör den möjliga händelse, att Vällofl.
BotgareStåndet, oaktadt hvad Utskottet nu anti ragit, ej frångår sitt redan fattade beslut, och att Hederv.
BondeStåndet deruti instämmer, hvarigenom tvänne Stånd skulle statina emot rvänne i den fråga, huruvida Kongl. LandtbruksAcademien bör fega befattning med lånens reparation eller icke; finner XJtskottet ej annat!
Utväg, än att häröfver särskildt afgöra?, i deri ordning ‘73 §.
Riksdagsordningen föreskrifver, ■och anser Utskottet, lill tidens vinnande, sig böra, under den förutsättning att iitgångeil skulle blifva sådan, till Rikets Ständers gillande föreslå följande voteringsproposition:
Den, sorn bifaller, i öfverensstämmelse med hvad BancoUtsköttet uti dess Betänkande N.o 77 tillstyrkt, att Rikets Ständer till Kongl. Majit i Underdånighet öfverlemna förslaget, med anmälan, att RedaCtions-färändringar, såsom alternativer, linnas bifogade vid d'e punkter, sorn i någon måtto röra Kongl.
LandtbruksAcademien, för den möjliga händelse, att Kongl. Majit i Nåder funne Kongl. Aca» Banco- Utskottets Betänk an den. demien ej höra med en. dylil; extra befattning besväras, voterar Ja ; Pen det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, förfaller all fråga om Kongl. LandtbruksAcademiens befattning med Odlingslån, och den, såsom alternativ föreslagne redaction af §- §.
7 , S och 9 Art. 1, samt §. §. 1 och ?
Art. 2 uti Utskottets förslag, antages.
Hvad Utskottet sålunda anfört och hemställt, öfverlemnas vördsamt till de RespectU V® Ståndens vidare bepröfvande.
Stockholm den 5 December 18a 3.
Ankom den i0 Dec. 1823.
Fijrnyadt
Utlåtande i anledning af tvätta ne RiksStänds anmärkningar vid Utskottets Betänkande No 81, angående förändring uti nu gällande beläningssätt och beläningsvärde å guld och silfver i Ranquen.
33ancoUtskottets nyssberörde Betänkande, sorn af Högv.
BorgareStånden blifvit gilladt, är från Höglofl.
BondeStlndet den 438 Banco-Ulsfatiets 1'ciänkanitm och 29 November återremitterade, på grund: af gjorde anmärkningar,, af hufyudsakligt inne-- Jiail, gom följer: Inom Högloft» lii ider skåpet och Adeln: Au Utskottet antingen icke skall riktigt hafva uppfattat idéen af Herr Hjertås motion, elier ock blifvit afledt ifrån att göra det, genom Cornmissana tets och pluralitetens af Herrar BancoFullmägtige, nog inskränkta åsigt af ämnet: att hvad sorn blifvit nämnde orri svåaigheterne och äfventyret af beläning på plantsar och utländska myntsorter lämpligen bordt Jieroiigt hållas, ty om Banquens befattning med guld och silfver, ansåges vara inskränkt till den sorn tillhör en .Lombard eller Assi' stanceCoritoir, så syntes idéen af en Banque hafva gatt förlorad.
Att, om de möjligen menliga verkningarre af den föreslagna anstalten skulle kun.' ma förebyggas, fördeiarne, som genom en sadan vidsträcktare beläning vunnes, vore ganska betydliga; bestående deruti: att capitaler som ligga obrukbara kunna derigenom göras fruktbara; att fastighetsegare kunna derigenom ingå i skuldförbindelser till capitaiister i andra länder; att den. så högst falska ideen, att iVexehBanquen skall gratis betjena dera sorn vilja begagna depositions-, assignerings och ves* lings-förruånerns, derigenom skulle kunna förstöras, och Svenska Banquen lika sorn andra dylika inrättningar undfå ersättning för det deri vårdar enskildes dit insatte penningar, och Eanco^ZJtskottets Betänkande»..
439 betjenar dem i deras penntnge transactioner, i stället för att, såsom nu, söka denna ersättning i lånerörelsens avante; att då man, efter nu gällande grunder för VexelBaneorörelsen, ej behöfde något betala, i fall Banquen mot tre femtedelars rabatt eller efter 120 sk. cours, tillät ut- och invexling af silfver, borde ock, ej någon svårighet göras, att tillåta en vexling af sedlar inot silfver a j 16 sk. cours, mot betalning för silfrets vård; att, om hela.' långsvärdet bestämdes till 11a sk. och räntan förhöjdes till 2 procent, vore äfven den olägenhet till största delen färebygd» sota niel mesta skäl kunde åberopas mot förslaget, nemligen : att de handlande, vare sig inrikes eller ■utrikes, som efter behag kunna förvandla sina fonder, än till landets courant mynt, än till verldsmynt eller silfver, derigenom egde en för stor fördel och öfvervigt i jemnförelse med. de handlande, hvilka, i följd af Banquens iråkade ställning icke kunna röra sig med annat än landets courant mynt; att en ny anstalt tif denna beskaffenhet ofelbart skall trygga Natianen i deri förhoppning man gör sig, att realisationen vid en blifvande
Riksdag lomme att verkställas efter den grund af omkring j 20 sk. som snan under loppet af denna Riksdag tänkt sig såsom på en gång billig och nyttig, att den farhåga som nu möter ali realisation, och ali liqvidation af Banquens egna förhållanden, nemligen att man skulle sakna rörelse-) capital, om Banquen minskade beloppet af sina $fdiar, icke mera exist§r*de ttedga enskildes Banco* Utskottets Betärkanikn, tillgångar ingått i allmänna rörelsen utan blefc, ve det derefter likgiltigt, om Ranquen för sine i räntor uppburne sedlar inköpte silfver, eller om rle förstördes; ty då enskilde Credjtorer oell Debitorer uppgjort sina affairer, vare ingen svårighet att uppgöra Ranquens debet och credit.
(Grefve Schwerin).
A11 Sveriges tillstånd är sådant, att ännu, i långliga tider utländsk capitnl-kraft mäste användas, för att riktigt kunna begagna detta, lands mångfaldiga resnuicer; att det således icke är möjligt att komma till någon högre utveckling t välstånd och national' förmögenhet förr, än man åter hlifver i tillfälle begagna utländska capilaler, och genom desses täflan med de inländska, skydda näringarne för hindren af monopoier i förlagsrörelsen t att detta icke står att vinna förr, än Banquen återträder till hvad den i si rv början vart Vexel- och D.eposit Banque; och då det förra icke kan nu. genast ske, det andra ater nu. icke ansetts tjenligt. återstår såsom den enda utväg, hvad nu blifvit föreslaget; nemligen att öppna LäneRanquen på ett sådant sätt, att dess; functioti liknar en DeposilBanqu©, det enda sorn instämmer med redan fattade beslut, och bereder ändamålets ernående för framtiden.
Att vådan af cours-op.erationer kan förekommas genom egna Köpmans omtänksam het, sorn lätteligen kunna arrangera sina utländska creditförhållanden på ett sätt, att icke vexelbehofven på bestämda tider inträffa eller ock, geStom vexeldragning in blanco, förekomma men - Banco-lJtskoitets Belän&anden, 441 Sigheten af hvarje sådan speculaiion; men att man deremot genom förenämnde anstalt kun. de, vänja handen vid metalliska besparingars intagande, hvilket icke vinnes genom det beslutna uppköpet af silfver, utan rätt att detsamma kunna återtaga; att man då kunde erfara huruvida vår handel medgifver dylik» besparingars intagande, och se huru stor kraft mari i sådant afseende för en realisation har att påräkna; samt i sjelfva verket hafva realisationen gjord, innan man behöfde anbefalla den.
(Herr Hjerta.)
Att oin i ett land, som ej hade annat än metalliskt mynt) någon ville föreslå, att blott en viss summa skulle i landet få myntas och sättas i omlopp, så skulle hvar och en anse ett sådant förslag ej endast orimligt utan äfven, örn det kunde verkställas, högst skadligt, emedan det satte en gräns för all idoghet och hämmade alla indnstrieusa företag; lika skadligt, ehuru olyckligtvis mera verkställbart, förmenas ett sådant förslag blifva, då fråga är orri sedelmynt, sorn icke vid förevisning, med klingande mynt, inlöses; till förekommande hvaraf, det vöre af vigt att utfinna medel, hvarigenom penningecapitalet kan efter industriens, ja utskyldernas behof okas, utan att dess värde minskas.
Ett sådant medel kunde visserligen ansea vara, att använda de utsläppta sedlarne på kloka handelsföretag, på jordbruk och näringar, hvarigenom ny valuta skapas för de nya sedlarne; men då sådant ej verkar nog hastigt, och i samma man sorn b§» 44* Banco-Utskottets Brian}anderi’. hofvet plkailar sedlarnes utgifvande, borde äf» ven andre mera direct verkande medel vidtagas, hvartill hörde, ej mindre invexling af silfver mot nya sedlar efter viss cours, än äfven, sedan ett sådant beslut föregått, och cour. seris möjliga fall derigenom blifvit förebyggt, den af Herr Hjerta föreslagne be aning på silfver till I16 sk. för hvarje R:dr, hvarå nå» gon förlust för Banquen under sådana omständigheter ej eller vöre att befara.
(Herr Munch af Rosenschöld.)
Inom Hederii.
BondeStändet > Att den åsigt, som skulle sedelmyntets värde kunna försämras genom nya sedlars utrifvande mot metallisk valuta, vore till sin grund st> mycket mera falsk och oriktig, som sedlarne just fallit, derigenom att de saknat en sådan valuta; om hela verldens guld och silfver på detta sätt insattes i Banquen, vors sådant så mycket. bättre; da valutan, lyftades, inlöste sedlarne, Ranquen befunne sig på samma punkt och hade förtjent en procent på in» sättningen.
Alt farhågan för cours operationer vore af ingen betydenhet; de drifvas i alla fall der handeln och myntförhållandet sådant medi; gifver, och med stora uppoffringar har hittills föga eller intet deremot kunnat uträttas.
Att coursens stegring ej elier har något att betyda; ty jern» och trädvaruegare blifva så mycket bättre betalda för sina produeter* JpcncolItrAöltcts Betänkan den.
'443 och mvnt-represenfativernes ökning hör aliraminst blifva skadlig för BcwideStåndet.
Att allt bekymmer i fråga om denna sak dock vöre öfverflödigt, efter sorn silfver och guld ej tycktes vilja taga vägen åt Sveriges Banque, och så vidare.
(C. F. Berg, Nils Månsson, J.
Longberg m. fl.) Hvad först beträffar ofvan anförde yttrande om en Bancolnrättnings nära förvandtskap med silfvers emottagande, probering rn. m. , får Utskottet endast meddela den upplysning att, sedan den befattning med myntningen för landets behof, sorn vid Svenska Banquens inrättande blef med densamma införlifvad, enligt faltadt beslut ar 1731 derifrån skildes, och öfvertogs af Kongl.
KammarCollegium; så finnes på Banquens Stat efter den tiden ej några mynt- eller silfverproberare, hvaraf ock är en följd, att allt silfver eller guld, sorn ej är med cöntroll-stäm pel fö rsedt, mäste å Kong?.
Myntet omsmältas eller probera®, derest Banquen skall med nödig säkerhet kunna de t samina emottaga.
Såsom skäl hvarföre BancoUtskottet, uti sitt afgifne yttrande öfver Hr Hjertås motion, behandlat densamma under den inskränktare synpunkten af Baricolån på guld och silfver, och ej efter de' vidsträcktare financiella och f?tatsceconornjska åsigter, som uti de nu inkomne anmärkningarna mera tydligt utvecklat sig, anser Utskottet sig böra åberopa den titel och benämning jnotionaireit sjelf åt sitt förslag gif" 444 Banco-Vtskotteis Betiinkanden. ■vit; samt att, då detta förslag blifvit vackt långt efter den bestämda motionstiden, Ut-* skottet äfven deraf haft anledning att betrakta detsamma, endast såsom härledc från det inom Höglofl. Ridderskap»! och.
PrestStåndet lämpligt ansedde, och af de öfrige RiksStånden bifallne tillägg vid x8:de puncten af financeplanen, orri fortfarande beläning på guld och silfverpant, så lydande; ”dock med de ändringar deruti, hvilka, rörande ej mindre beläningssättet än beläningsvärdet å guld och silfver, framdeles vid denna Riksdag kunna bestämmas.”
Och det var då, blott under egenskapen och synpunkten af en, reglementarisk förändring i förut gällande stadgar om Banquerjs utlåning på guld och silfver, som Utskottet fann sig tillständigt att meddela Utlåtande Öfver den väckte frågan.
Sedan deremot n otionairen sjelf nu uti an:
Us ärkningarne förklarat sin egentliga syftning vara att tillvägabringa en slags partiel realisation, ett steg, hvilket likväl efter Utskottets öfvertygelse bordt anses af helt annan och vigtigare art, än att det skulle genom handläggning af endast ett bland de Utskott, sorn utarbetat och föreslagit financeplanen, blifva såsom ett blott apendix till Banco-lane operationerne, helt obemärkt af Rikets Ständer vidtaget och beslutat, så är af denna sakens vändning en följd, att Utskottets riu afgifvande Utlåtande, så till föremål sorn beskaffenhet, måste afvika fran det förära.
Utskottet kan härvid ej undgå, att i möj^ BoncoTJtskoitets Bethnkanden. 44 S Vigaste korthet föra Rikets Höglofl.
Ständer till minnes, huruledes Frågan örn rättighet, att L Banquen insatta och åter utvexla silfver, blifvit af Stats och BancoUtskotten med all sorgfällighet redan vid början af Riksdagen öfverlagd och behandlad, äfven sorn beslut på grund deraf hos RiksStånden fattadt, att utvexling, men ej utvexling af silfver från Bätiquen intill näst» Riksdag skall komma att ega runi; likasom Utskottet vidare anser sig förbundet ådagalägga, aft Herr Hjertås motion så 1 dess ursprungliga, Sorn närmare utveckla, de skick, i sjelfva verket, ehuru under annan benämning och form, innebär och åsyftar rättigheten, att både insätta och åter utvexla silfver; samt följakteiigen, utan afseende på de möjliga partiella fördelatne deraf, bör och måste, såsom stridande mot Rikets Ständers redan tagne beslut, för denna gång förfalla.
Uti Stats- och BancoUtskottens Betänkande Km 32, bilaga Litt B., hafva Utskotten, uti förevarande ämne yttrat, på sätt Bil.
Litt. A, innehåller.
En Ledamot (Herr Stråhle) som härutinnan ej delat Utskottens tanka har, Uti särskildt bifogadt yttrande, till stöd för sin enskilda mening, hufvudsakligen anfört de skäl, sorn uti Bil. .Litt.
B. innefattas.
Sedermera hafva Stats- och BancoUtskotten, uti deras Betänkande N:o 50, i anledning af RiksStåndens inkotnne anmärkningar, ytterligare utredt ämnet, enligt hvad det un» 4^6 BdncoUtskotlcts Éetiinftanäen. der Litt.
C. bilagde tränsurat af berörde Be; tänkande utvisar Då nu Stats- och BanisoXTtskötterss gemensamma åsigtér i berörde hänseenden, blifvit af EiksStånden delade, så att den i slutliga sammandraget af samma Betänkande upptagne första punkt, som innehåller: ”utvexling af verkligt mynt, till inlösen af Rikets Ständers Bancosedlar ina icke nu företagas,” är af samtelige RiksStånden gillad; äfvensom Rikets Ständer, enligt det af Utskotten uppgjorde jemnkningsförslag, godkändt tredje punkten, så lydande: '”det skall vara en och hvar tillåtet, att i Eanquen, emot myntbara metaller, tillvexla sig Bancosedlar, beräknade till det förhållande sorn
ÉancoFuilmägtige för hvarje år efter särskildt föreskrifne grunder bestämma, dock likväl icke under 120 sk. och icke öfver 128 sk,;5;> så synes det Utskottet, sorn det kunde tagas för afgjordt, att någon reglementarisk föreskrift, ledande till rubbning och tipphäfvande af dessa stadgade grunder, icke jmä nu efteråt af Rikets Ständer meddelas.
I '‘Herr Hjertås förslag innefattas likväl påtaglig gen en sådan rubbning; ty skillnaden emellan den af några värde Ledamöter inom RiksStånden yrkade in- och utvexling efter stadgad cours, deposit-iniättni.ng, eller hvad annan benämning som må begagnas, och den af Herr Hjerta föreslagna beläning på silfver eller utländska myntsorter, sam vid anfordra!! kunna lyftas, är, så vidt Utskottet kunnat utröna, ingen annan, .än att det ena kallas de - ibifico-Vtskötteti Betänkändeti. 44/ position, det andra pant, och alt det ena räknas i Specie El:dr, roen det andra i lodtal silfver, reducerade till Riksdaler Specie.
Råda hafva det gemensamt, att silfver-innehafvare!! utom det bevis han öfver silfrets insättning undfår, har att på dagen disponera i BancOsédlar nära fulla värdet af det Silfver han kunnat sig förskaffa, samt åter vid anfordran disponera sitt silfver, så ofta haft finner sig dermed kunna fördelaktigare operera än roed sedlarne.
Af det föregående synes likväl nog klart, att sådant just varit hvad Rikets Ständer genom deras vidtagne beslut velat förekomma; hvarföre Utskottet äfven, utan att ingå i någon vidlyftig pröfning, rörande de fördelar, som (eljest af sjelfva anstalten kunna härflyta, tror feig häraf ega tillräcklig anledning, att vidtagandet deraf vördsamt afstyrka.
Utskottet får, för egen del, endast korteligen, i anledning af anmärkningarne ystra, alt Utskottet ingalunda delar den tanka, som skulle man igenom ifrågavarande anstalt komma 1 tillfälle beräkna den kraft, hvilken för en realisations företagande vore att begagna: tvärtom anser Utskottet just en ibland förslagets betänkligare och vådligare sidor vara den, att en sken-’ har och inbillad rikedom på metalliska fonder, i följd af dess antagande, komme att visa sig, hvilken så lätt kunde för något annat eiler mera, än den egentligen vore, nemligen ett upplag af ädla metaller, alldeles oberoende af landets verkliga penningeställning och resourser, beted t af blotta vinningsbegäret; oph son* 4 4 8 -Banco-Utskottets Betänk anden.
Ian hämla just i den stund, då en deruppå byggd reälisationsplan skulle sättas i verket* forsvunne såsom en dunst, och lernnade intet mera qvar an den procent som för metallernes förvarande lill specu'antens disposition till Folie Banquen, såsom en föga motsvarande tribut för de Vinster den förre, på den bekostnad af penningeväsendets stadga, och talrika Medborgareclassers välstånd och trefnad, förvärfva!.
De fördelär åter, sorn, med åsidosättande af frågan om penningcväsendtetå regler! nS# i andra vägar skulle kunna genom ifrågasatte anstalten beredas för vissa rörelser och näringar, finner Utskottet både möjliga och sannolika; men anser undersökningen derom , ligga för långt utom den gräns, hvilken, ehuru inskränkt i förhållandet till det stora hela, dock blifvit uti den af Rikets Ständer meddelade instrustion, utstakad för Utskottets Verksamhet.
Detta allt underställes vördsamt ftiketä Ständers närmare upplysta bepröfvande.
Trunsumt af Högloft.
Stats- och ÉancdUtskottens Betänkande N:o 2 2, Litt. B. Frågan har äfven uppstått om rättighet för dem, hvilka på förenämnde sätt uti Banque a Banco-Uti-lottets Betänkan den. 449 quen inlemnat silfver, att detsamma, enligt deröfver särskildt förde räkningar, äter utlaga, emot återställande af de Bancosecllar de bekommit; och förenade Utskotten hafva val funnit, tlét en sådan tillåtelse skulle i betydlig mån föröka anledningavne för enskilde, att af den medgifna insättningen i Bartquen sig begagna, och försätta utsigten atjt anstalten icke korn me att förblifva utan ali påföljd, nära en fullkomlig visshet; men å andra sidan har dervid förekommit: att det, under dylika vilkor, insatte guldet eller siifret, hvars återutlemnande när som heldst kunde påfordras, icke vöre att anse annorlunda, än såsom allenast till förvar emottaget under Banquens gamla egenskap af DspositionsBanque, och att således deraf ingalunda kunde påräknas någon verklig förstärkning för Banquens egen fond af reel valuta, genom hvars förbättrade förhållande till massan af dess skuldförbindelser, ett annalkande till möjligheten af dessas fullkomliga uppfyllande genom utvexling af reelt mynt, varit afsedt, att ett sålunda åstadkommet återställande af Banquens ursprungliga functioner såsom DepositionsBanque, utan åtskillnad i gångbarhet eller andra egenskaper, emellan de nya Depositions-Attesterne och de förut gängse Bancosedlarne, hvilka icke anvisa på någon verklig valuta till bestämdt belopp, icke skulle annorlunda bidraga till ett stadigt bibehållande af myntvärdet, och en deraf följand® säkerhet uti enskilde transactioner man och.
Fröt. 1823, 6:te Sami. JV:o 29. 4*>o Bancb^lJtslsttets UttlUikanäen. nian emellan, aji blott till särskild förmån