Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti 1734 års oförändrade lag var ock stadgadt, att om den, som vädjat, hade 30 Motioner i Borgare*Ståndet 1865.
N:o 19. tappat i Rådstufvu-rätt, uti tvist om flyttning i eller ur hus, han skulle omant utgifva hvad som dömdt var, hvilket väl icke kunde förstås annorlunda, än att han skulle frånträda lägenheten, i händelse Rådstufvu-rätten sådant beslutat, helst det undantag, som genom 4:de § 26 kap.
Rättegångs-Balken gjorts, torde förr, än Kongl. Förordningen den 18 April 1849 tillämpades, icke hafva ansetts göra någon inskränkning uti hvad föreskrifvits i samma kapitels 2:dra §, jemförd med sista punkten l:sta §, 6 kap. samma Balk.
Men i följd af dessa två sist åberopade §§:s ändring genom 1849 års förordning, uppkom det, ringast sagdt, tvetydiga förhållande, som jag här ofvan uppgifvit.
På grund af hvad jag sålunda anfört, och till afhjelpande af ofvan omförmälda olägenheter, hvilka äfven kunna inträffa på landsbygden, tager jag mig friheten föreslå, l:o att Lag-Utskottet,, som det, jemlikt 33 § Riksdags-ordningen, åligger ”utarbeta de från Rikets Ständérs plena remitterade förslag till stiftande ”af allmän civillag”, måtte föreslå ett detaljeradt stadgande, enligt hvilket, i händelse två eller flere, då fardag inne är, tvista om besittning af en lägenhet, hvilken en af dem ostridigt hyrt och på den grund eger rätt då tillträda, Magistrats Ordförande i stad, så ock Kronofogde å landet, må, då han finner, att de tvistande icke utan större olägenhet kunde afbida domstols beslut, bestämma hvem af de tvistande, som skall lägenheten tillträda, och den innehafva till dess domstol annorlunda förordnat.
Skulle, vid utarbetande af detta förslag, Lag-Utskottet finna, att grundsatsen äfven bör tillämpas i fråga om tjenstehjons rättighet eller skyldighet att flytta i eller ur tjenst, och att således någon ändring i 45:te och 52:dra §§:na Tjenstehjonsstadgan i anledning deraf erfordras; så torde frågan derom af mig äfven i detta afseende få anses härmed väckt, så att icke något hinder mot frågans handläggning i afseende å tjenstehjons flyttning må uppkomma i följd af 2:dra moni. 37:de § Riksdags-ordningen.
Äfven med afseende å hvad jag ofvan anfört, och i synnerhet för den händelse, att Lag-Utskottet finner betänkligt tillstyrka något förslag i den syftning, jag angifvit, får jag föreslå: 2:o att Lag-Utskottet utarbetar ett förslag, enligt hvilket, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Kongl.
Lag-komitéen och Lag-beredningen föreslagit, i 4:de § 33:dje kap. af Rättegångs-Balkens förra del, hvad underrätt dömt i tvist om hyresmans flyttning i eller ur hus, eller om tjenstehjons rättighet eller skyldighet att flytta i eller ur tjenst, så ock då någon af domstol berättigats att af annan njuta försörjning, eller förpligtats ändra eller bättra hus, vattenverk eller dylikt, som uthyrd är, må, utan hinder af hvad i Bättegångs-Balkens 26:te kapitels 2:dra §, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 18 April 1849, verkställas, när underrätten finner, att verkställigheten icke kan utan synnerlig skada uppskjutas.
Och borde underrätten härvid ega att, / äfven utan hinder af hvad stadgats i Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 20. 31 Utsöknings-Balkens 3:dje kapitels 5:te §, sådan den lyder i åberopade förordning, föreskrifva, huruvida den, som söker verkställighet, bör ställa borgen för den skada, som genom beslutets verkställande kan annan tillfogas.
Af Herr Holmqvist, A. Ludvig, angående utvidgning af Arboga Elementarläroverk.
Vid 1859—1860 års riksdag blef Arboga stads skola, som då egde tvenne lärare, uppflyttad på elementarläroverkens stat med frenne lärare.
Med allmän glädje emottogs i hela orten underrättelsen om detta beslut.
Ej blott stadens innevånare, främst de, hvilka önskade en vidsträcktare undervisning för sina barn, och före nämnda tid nödgats sända dem till längre bort liggande högre läroverk, af hvilka Örebro, redan innan den lättade samfärdseln medelst jernväg, upptog större delen, kunde nu på stället erhålla en ändamålsenligare undervisning för sina söner under deras första skolår; äfven de föräldrar i kringliggande orter, som eljest varit nödsakade att sända sina söner direkte till de högre läroverken, insågo med afseende på den alltför stora öfverbefolkning, som råder inom de lägre klasserna af nämnda läroverk, fördelen för deras barn af Arboga läroverks utvidgning med jemnare och måttligt fördeladt antal lärjungar i de olika klasserna.
Till följd häraf ökades ock lärjungarnes antal för hvarje år.
Men dertill har äfven bidragit en annan omständighet af stor vigt, ej mindre för nu nämnda föräldrar än äfven för alla dem, som blott mägtat, hålla sina barn i skola tills deras konfirmationstid.
Redan, némligen innan skolan trädde i verksamhet såsom elementarläroverk, och medan lärjungarne ännu ej voro så många, afgingo lärjungar till femte klassen af högre läroverk, och detta förhållande fortfor äfven sedermera genom lärarnes nit; men då naturligtvis, vid det årligen tillvexande 32 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 20. stora antalet af lärjungar, arbetet vid en så utsträckt undervisning skulle blifva alltför betungande för lärarne, gjordes år 1863, och, sedan medel till aflöning åt en fjerde lärare på enskild väg blifvit beredda, hos Kongl. Majit underdånig framställning i ämnet, på hvilken framställning Kongl.
Majit ock, ”med afseende derå, att staden af egna medel bekostade lön för en fjerde lärare vid läroverket” fann för godt i nåder bifalla att undervisningen vid Arboga läroverk finge utsträckas äfven till fjerde klassens läroämnen.
Att detta var ett allmännare behof och ej endast till stadsboernas nytta, visade sig snart.
Ty från denna tid isynnerhet, och allt efter som förhållandet blef kändt, har tilloppet af lärjungar synbarligen ökats, och det förhållande inträffat, att föräldrar, som haft närmare till — eller, om ej Arboga skola vunnit denna utvidgning, otvifvelaktigt satt sina barn till närmaste högre läroverk, gått densamma förbi och satt sina söner till Arboga skola, för att der beredas till inträde i någon högre klass af det högre läroverket.
Men ej blott för sådane föräldrar, som hafva råd att bekosta sina söners fortsatta studier, har. denna utvidgning af skolan varit fördelaktig; äfven för dem, som ej mägtat hålla sina söner i skola på en aflägsnare ort, men kunnat göra den uppoffringen att hålla dem vid en skola i en uärbelägnare stad, har det visat sig vara al stor vigt, att barnen kunnat få njuta en både till tiden och kunskapsmåttet vidsträcktare undervisning, i det på sednare tider de obemedlade ynglingar, som genomgått skolan och sökt anställning i handel och näringar, med några få undantag, genast och mera beredvilligt än förr, blifvit antagna.
En glädjande företeelse är ock, att den kringboende allmogen, deribland mången afskräckes för de dryga omkostnaderna lör sönernas uppfostran i längre bort belägna städer, numera i mängd sätter sina söner i skolan, der för ett tiotal år man såg högst få af allmogens barn.
Otvifvelaktigt skall under sådana förhållanden lärjungarues antal ytterligare ökas; men äfven om det skulle stadna vid det antal som nu är — skolan räknar nemligen för närvarande ej mindre än åttiosex lärjungar och är således, så vidt jag kunnat utröna, till lärjunge-antalet det största af våra tre-klassiga läroverk — så torde det vara tydligt, att skolan ej kan, och ej bör lemnäs utan den nödvändiga tillökning i lärarekrafter, som jag med med denna min vördsamma motion åsyftar.
Huru länge medel till lärares åflönande på enskild väg kunna beredas, vet något hvar nogsamt, man ej kan beräkna.
Emellertid, och då jag till det redan anförda nämner, att af de åttiosex lärjungarne minsta delen äro från staden, hvilket isynnerhet visat sig vid denna termins början, då af de 21 nyinskrifna, 14 voro från andra orter, blott 7 af stadens barn, så torde jag hafva visat, att, för att ej tala om det förtroende skolan lyckats tillvinna sig o. s. v., ensamt läget och öfriga ortförhållanden göra Arboga elementarläroverk förtjent att hållas uppe.
Att staden, till följd af denna skolans tillvext, måst underkasta sig och ej skytt uppoffringar, anser jag mig kunna och böra i korthet vidröra.
Så har staden, för att bereda större plats för lärjungarnes rörelse i det fria, inköpt en tillgränsande gård, på hvars tomt nytt gymnastikhus nu uppföres • då de hittills begagnade klass - Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 21. 33 klassrummen hafva blifvit otillräckliga, och derföre den nedra våningen af läroverkshuset, som förr var anslagen till boställe åt rektor, måst utrymmas och inredas till klassrum, blir till följd deraf staden, enligt lag. skyldig att i stället bekosta embetsgård åt rektor, eller att, såsom nu sker, i ersättning lemna en dryg årlig hushyra; en utgift, hvilken staden ej behöft vidkännas, om ej skolan blifvit i så hög grad tillitad.
På grund af anförda förhållanden och i stöd af den erfarenhet, jag under de båda föregående riksdagarne haft om Rikets Ständers välvilja för de läroverk, som visat någon större lifaktighet, samt då det skulle medföra en dubbel fördel både för de högre löroverken, med afseende på den alltför stora mängden lärjungar i de lägre klasserna, och för den ort, som ligger omkring de mindre läroverken — om i allmänhet de bland dessa sistnämnda något utvidgades, som hafva en sådan belägenhet, att de kunna mottaga eller verkligen upptaga en del af de ynglingar, som eljest strömma till de närmaste högre läroverkens lägre klasser, får jag härmed vördsamligen begära, att Arboga elementarläroverk måtte utvidgas till fem-klassigt, eller, — om emot förmodan, hufvudfrågan kan anses vara för tidigt väckt, eller för de vigtiga frågor, som denna riksdag föreligga, möjligen denna gång måste skjutas åt sidan — åtminstone genast förses med en eller tvenne nya lärare, att tillsvidare på extra stat upptagas.
Anhållande jag om remiss till Ilöglofliga Stats-Utskottet, dit jag utbeder mig få inkomma med de ytterligare upplysningar, som kunna till stöd för denna min framställning erfordras.
]N:o 21.
Af Herr Gahn, H. P. W., angående låneunderstöd för anläggning af jernväg från Dalkarlsbergs grufvor i Nora socken till sjön Möckeln i Carlskoga bergslag.
Redan länge har ett bättre och billigare kommunikationsmedel så väl för Nora bergslags rika malmtillgångar till Carlskoga och öfriga delar af landet, som för transBih. till R.
Prot. 1865 $ 1866. 11 Sami. 3 A/d. 5 34 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 21. porten af tackjern från dessa orter varit påtänkt och af behofvet högt påkalladt.
Genom den omständigheten att nordvestra stambanan kommer att beröra sjön Möckelns lugnvatten vid Degerfors, skulle ett ännu vidsträcktare fält för afsättning af de naturens rika skatter, som, enligt hvad allmänt kändt är, finnas i de omkring sjön Wickern i Nora socken belägna malmfält, kunna beredas, om endast ett säkert och billigt kommunikationsmedel kunde åstadkommas mellan sjön Wickern i Nora och sjön Möckeln.
Nora bergslags malmuppfordring år 1862 var, enligt Kongl.
Kommers-kollegii underdåniga berättelse, 1,211,355 centner, deraf 1,083,575 centner vid de grufvefält, som ligga invid och i närheten af sjön Wickern.
Huru högt denna uppfordring, i händelse af afsättning, skulle kunna uppbringas, torde svårligen på förhand kunna beräknas, enär tillgångarne på rika och godartade malmer här äro högst betydliga, hvilket allt vitsordas af så väl Landshöfdinge-embetets embetsberättelser, som af alla de bergsembetsmän som varit i orten anställda och af hvarje annan person som derstädes haft bestyr med grufvebrytning.
De svåra transporter hvarmed all malmuppfordring här har att kämpa, göra det emellertid omöjligt att uppdrifva denna för orten vigtiga industri till någon större höjd, helst redan nu, vid den uppfordring som förefinnes, stora malmbehållningar hopa sig vid alla grufvefälten, allt i brist på billiga kommunikationsmedel.
Så t. ex. måste Carlskoga bergslag, som icke har egna grufvor, hemta malmen till sina flesta masugnar från Nora socken på en mycket backig landsväg, eller vintervägar 2, 3 och 4 mils väg.
Man har svårt att tänka sig en tyngre handtering än denna tackjernstillverkning, särdeles under år då sjöar och mossar äro ofarbara, hvilket, kännbart nog, ej sällan inträffat under de sednare åren.
För att afhjelpa denna brist i kommunikations-anstalter hvaraf ifrågavarande orter ännu lida, hafva fullständiga undersökningar åren 1861 och 1863 varit verkställda samt kartor och kostnadsförslager sistnämnda år genom Löjtnanten vid Väg- och Vattenbyggnads-korpsen A. G. Svedelius blifvit upprättade för anläggning af en jernväg för lokomotiv ifrån Dalkarlsbergs grufvelält i Nora socken förbi Wickersvik vid sjön Wickerns södra strand öfver Svartelfven ofvanför Kortfors, förbi Granbergsdalshyttan till Timselfven vid Carlskoga faktori och till dess utlopp i sjön Möckeln, hvarföre kostnadssumman uppgår till 1,115,000 Riksdaler Riksmynt.
Sedermera har ett bolag blifvit bildadt, som redan antagit sina bolagsreglor och beslutat att kontant för denna jernvägs anläggande tillskjuta y3:del af hela kostnadssumman, om 2/3:delar deraf kunde såsom lån af Staten erhållas.
Redan 1858 uppgjordes på Statens och enskildes bekostnad förslag till Svartelfvens kanalisering från Sikfors vid sjön Söreljens norra ända belägna bruk, 5% mil till Kortfors; och då den nu föreslagna jernvägen vid sistnämnda punkt kommer att passera Svartelfven, inses lätt hvilka stora fördelar och hvilken lättnad i transport, som genom densamma skulle komma att beredas så väl för Hellefors som Grythytte Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
35 bergslagers effekter — som för de rika timmerskogar, som finnas utefter hela detta vattendrag, ända från Säfsens socken i Dalarne, der Svartelfven har sitt ursprung.
Stora fördelar skola ock uppstå för bruken inom sydvestra Nerike.
De hemta alla största delen af sitt malmbehof från Nora bergslag — och skulle nu genom denna jernväg i förening med sjötransport öfver Möckeln få detsamma levereradt vid Degerfors, hvarifrån det på nordvestra stambanan skulle föras direkte till bruken.
Såsom ett skäl för nordvestra stambanans dragande öfver Degerfors framhölls ock beständigt under sistförflutna riksdag den betydliga tillförsel som nu föreslagna jernväg skulle tillskynda densamma, bland annat, till följd af just dessa bruks stora behof af Nora bergslags malmer.
Men icke mindre är fördelen för Wermland af en förbindelse med Nora bergslag, hvars rika malmtillgångar utan tvifvel skola på nordvestra stambanan från Degerfors söka sig väg till Christinehamn till ett så billigt pris, att säkerligen många masugns-anläggningar i vestra Wermland skola deraf blifva en följd.
Filipstads bergslag skall ock skörda sin fördel af denna jernväg, enär den sammanbinder sjön Möckeln med Timselfven, från Carlskoga faktori sex mil till Filipstads segelbara vatten, hvarigenom kommunikations-systemet fullbordas efter att hafva satt Nora, Grythytte, Hellefors, Carlskoga och Filipstads bergslager samt Persbergs grufvefält i direkt beröring med nordvestra stambanan vid Degerfors.
Härigenom blifver denna punkt en af de mest framstående vid Statens jernvägar med afseende på den mängd effekter, som der skola sarala sig icke allenast från alla bergslager för att vidare söka exporter, utan ock från Nerikes och Westergötlands sädesproducerande slättbygder, för att förse bergslagen med dess betydliga behof af spanmål och andra lifsförnödenheter.
Med förestående torde ovedersägligen vara visadt det stora gagn och den allmänna nytta som denna jernväg skulle medföra, och för djerft är icke att påstå, det få orter finnas i vårt land, der en 31/! mils jernväg skulle kunna i så hög grad bidraga till dess utveckling och förkofran.
Också visar sig af aktieteckningen med hvilket allmänt intresse detta företag omfattas af personer inom alla samhällsklasser och inom flera aflägsna delar af riket.
Jag vågar derföre vördsamt föreslå, att Rikets Ständer åt det bolag, som åtager sig att bygga en jernväg för lokomotiv från Dalkarlsbergs grufvor i Nora socken till sjön Möckeln, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med det deröfver af Löjtnanten A. G. Svedelius upprättade förslag, ville bevilja ett låneunderstöd af 743,300 Riksdaler Riksmynt, att amorteras genom en årlig inbetalning af fem procent derå, hvaraf skulle beräknas fyra procent ränta å det vid hvarje inbetalning oguldna kapital och återstoden utgöra amortering eller på så billiga vilkor Rikets Ständer kunna finna skäligt, för denna för landets industri så vigtiga anläggning, föreskrifva, samt att räntefrihet under byggnadstiden eller 3:ne år måtte varda medgifven.
De handlingar, ritningar och kostnads - 36 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 22. förslager m. m., som till frågan höra, anhåller jag få till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemna innan frågan der till behandling förekommer.
H. P. W. Gahn. Af Herr BfifgnSD, C, J, om inrättande af lägre Elementarläroverk för flickor.
Det heter i vår yppersta bok: ”När Gud af begynnelsen skapade menniskorna, skapade Han dem man och qvinna”.
Han skapade dem att vara jemngoda i frihet, och åt hvardera gaf
Han ett jemnmått af såväl rättighet som pligt.
Men qvinnans af Gud gifna rätt att vara menniska, att, i sin verksamhetskrets, vara mannens jemnlike — hur långsamt, och ändå hur ofullkomligt, har den icke blifvit förverkligad!
I vårt lands äldsta tider kunde qvinnan ingenting ärfva, ingenting förvärfva, ingenting ega.
Först genom Konung Erik den Heliges i Uplands-lagen bibehållna stadgande tillerkändes den gifta qvinnan rättighet till husfrus heder, till lås och nycklar, till halfva säng och laga treding i boets lösören och aflingegods.
Sedan kom Birger Jarl och värnade med en särskild lag qvinnans frid, och gaf åt döttrar half arfsrätt mot söner.
Och dervid förblef det flera århundraden igenom.
Ännu i 1734 års Svenska lag, vid uppräknandet af dem, hvilka såsom omyndiga skulle anses, ställdes ”jungfrur” uttryckligen jemte ”öfvermagar” och ”vanvettige”, således jemförliga med dessa i afseende på sjelfbestämmande viljefrihet.
Andtligen i våra dagar har den rättvisa skett qvinnan, att hon erhållit lika arfsrätt och lika"giftorätts-del med mannen, och att ogift qvinna vid 25 års ålder blifvit förklarad myndig.
Och än mer: det har blifvit enka, frånskiljd hustru och ogift myndig qvinna tillåtet, att idka hvad handtverk som helst och i öppen salubod all slags minuthandel, äfvensom att få sköta en och annan lägre tjenstebefattning.
N:o 22. 37 Såsom nämndt är: det har i sanning gått långsamt, och ändå ofullkomligt, med erkännandet af qvinnans rätt i det Svenska samfundet.
Hon har väl, sent omsider, fått full arfsrätt till egendomen i den dödes bo; men — hur är det med hennes rätt till de lefvandes förmåner, till samhällets bildnings- och förädlings-anstalter, hvilka för mankönets ungdom äro så mångfaldiga och fullständiga?
Den ogifta qvinnan har, sent omsider, fått rätt att vid viss ålder vara myndig, men har Staten, d. v. s. männen, som i Staten ensamt innehafva magten, väl också träffat mått och steg för att göra henne skicklig till denna frihet, att förbereda, undervisa och dana henne till sjelfständig verksamhet, att bibringa henne de insigter, som fordras för att, till båtnad för henne sjelf, och det hela, kunna utöfva de borgerliga näringsrättigheter, hvarmed hon begåfvats: att, med ett ord, göra henne gagnelig och tillräknelig i den nya verksamhetskrets, i hvilken hon har att täfla med mannen, som der inträder sedan han i offentliga, kostnadsfria eller mycket billiga anstalter förvärfvat sig kunskaper och färdigheter.
Skulle man möjligen icke här kunna anmärka, att Staten har begått hvad sorn i tankeläran plär benämnas ”posterius prius”: det som borde hafva kommit efter, har kommit förut.
Men när nu så engång har skett, låtom oss icke blott hoppas, låtom oss ock arbeta derpå, att det, som borde hafva gått förut, dock omsider skall komma och icke uteblifva, så att genom Statens rättvisa försorg äfven qvinnan, medelst småningom vunnen offentlig delaktighet i undervisning och bildning, skall göras skicklig att kunna bereda sig sin egen lott på jorden.
Med höga anlag är hon ju begåfvad, hon lika mycket som mannen.
Och hon är i sanning alldeles för god att vara blott en overksam prydnad i mannens hus, ett sysslolöst och endast af andras mödor njutande väsende, eller en förr eller sednare förskjuten rodocka och leksak, eller ett stackars försörjnings- och nådehjon, eller, å andra sidan, en med hvardagslifvets obeqvämligare och mindre lönande sysselsättningar öfverhopad, för sitt knappa bröd tungt släpande lastdragerska.
När qvinnan blir — hvad naturen ämnat henne till — maka och moder, hvilken vigtig, hvilken helig del af samfundsarbetet tillhör ej henne?
Enligt den heliga urkundens ord blef hon skapad mannen till en hjelp: de skola med ömsesidig huldhet uppfostra, förbättra och lyckliggöra hvarandra.
Familjen blir då qvinnans verld.
Ur hennes bröst suger framtiden sin kraft och sitt skaplynne; det kommande slägtet vägleder hon vid sin hand!
— Blir hon åter icke gift — och omkring 100,000 Svenska qvinnor kunna icke blifva det, enär det till dem icke finnes ett motsvarande antal männer —; hvarföre utestänga henne från de lifvets banor, der också hon kan blifva duglig, eller från de banor, der just hon kan blifva det — der hon genom sin känslofullhet och mildhet, sin tålighet, sitt ordningssinne, och sin ihärdighet kan blifva en mycket lycklig arbetarinna?
Att samhället på sin ena hälft påkostar så mycket, och på den andra hälften jemförelsevis så litet — månne det icke är en orättvisa?
Man talar så mycket om de privilegierade stånden: månne det icke är tid att också tala något om det privilegierade könet? 38 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Att Staten redan har gjort något för qvinnans undervisning, är mig icke obekant, och jag skall här högaktningsfullt omnämna det.
Folkskolan, för hvars förbättrande de båda Statsmagterna täfla med hvarandra i högsint nitälskan, står öppen äfven för flickor.
För de unga qvinnor, som vilja egna sig åt folkskole-lärarinnans kall, har Staten stiftat ett par seminarier med fri undervisning, och derjemte anslagit stipendier åt medellösa och för flit utmärkta lärjungar derstädes.
Åt dem, som vilja egna sig åt ett högre undervisnings-kall, har Staten beredt fri undervisning i seminariet för bildande af lärarinnor, och har jemte denna anstalt grundlagt en normalskola för flickor.
Åt dem, som vilja egna sig åt musikaliska studier, är fri undervisning beviljad vid Musikaliska Akademien, jemte rättighet att söka orgelnistplatser.
En särskild s. k. mönster-folkskola här i hufvudstaden har blifvit bildad med anslag af allmänna medel.
Och härmed slutar, om jag icke misstager mig, förteckningen på de anstalter, som
Staten berömligen öppnat för qvinnors undervisning, och bland hvilka seminariet för bildande af lärarinnor med särskild glädje och tacksamhet må utmärkas, såsom innbärande i sig ett rikt löfte om kommande stiftelser, som ur dess grund skola uppspira.
Men om vi jemföra denna förteckning med förteckningen på de talrika, i vetandets och den praktiska verksamhetens alla rigtningar och grader för gossar och ynglingar inrättade offentliga läroanstalter — alla dessa lägre och högre elementarläroverk för allmän bildning, alla dessa skolor och instituter för landt- och bergs-bruk, för slöjd och skogsväsende, för navigation, skeppsbyggeri och krigsbildning, för medicin, kirurgi och farmaci m. m., samt de universiela högskolorna; så faller det bjert i ögat att det s. k. starkare könet, enligt forntida rättsbegrepp, tagit för sig och ännu i våra dagar eger vida mer än Irors-lotten i samhällets undervisningsförmåner.
Genom detta qvinnokönets försummande, — hvilken förbundsmagt (den trognaste och starkaste af alla magter) till skapande af sedlig förädling och huslig välsignelse, hvilket kapital af arbetskrafter (de flitigaste och mest uthållande af alla) till lifvad verksamhet och förkofran i så många rigtningar, hafva icke på samma gång blifvit förbisedda och försummade!
Yi komma nu till en vigtig fråga: behöfves det verkligen, öfver folkskolans stadium, andra undervisningsanstalter för flickor än de, som redan förefinnas, och som äro verk af enskild företagsamhet och tillfälliga utkomstförsök, och ställda utom all offentlig kontroll?