Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
(Stats-Ulskoltels Utlåtande N:o 126.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit anfördt, hurusom Hennes Majit Drottning Christina, genom särskilda afhandlingar den 26 April och 9 Maj 1653, alhändl sig och Sveriges Krona 357/j i Hallands län belägna hemman, hvilka tillegnades Holländske handlanden Adrian Tripp, hans hustru, barn och arfvingar till everldelig ego saint allodialt och okonditioneradt frälse, emot af Tripp försträckte 89,733 R:dr 26 öre 13-J penningar silfvermynt, dock ined förbehåll, att Kronan egde att, när så lagligt och ”behagligt" vore, hemmanen mot nämnda belopp återlösa, äfvensom att skatteganden skulle vid sin rätt då och framdeles varda oförkränkt bibehållen.
Efter det Reduktions-kommissionen under åren 1687 och 1688 af dessa hemman lill Kronan åter indragit 159 mantal, hade de Trippska godsen, rom fortfarande voro äterlösen underkastade, utgjort 198^ hemman, af hvilka 39-JJ mantal arffallit till Svensk man samt sedermera förbli fv i t i Svenske mäns ego och, efter all hafva gått flera händer emellan, med enahanda rätt, som vanliga frälsehemman ega, nu tillhöra dels åboerne sjelfve dels andre frälsegodsegare i Halland; hvaremot de återstående 159j mantalen ännu disponerades af Tripps utrikes vistande arfvingar.
I anledning af en vid 1809 års riksdag väckt (råga om inlösen af de Trippska godsen och efter Rikets Ständers uti underdånig skrifvelse derom framställda begäran, allat Kongl. Majit lill Rikets år 1823 lörsamlade Ständer nådig Proposition i ämnet, deruti Kongl. Majit föreslog, att, jemte det
Kronan afsade sig sin lösningsrätt lill de hemman, som innehades af Svenske män, Rikets Ständer ville besluta, huruvida talan borde väckas om inlösen för Kronans räkning af de öfriga Trippska hemmanen; och sedan Rikets Ständer, som i afseende å de förra hemmanen voro af samma tanke som Kongl. Majit, beträffande de sednare inhemlat att löseskillingen derför, beräknad efter samma grund som 1653 års köpesumma, uppginge till omkring 79,500
Ridr i silfver och att räntorna derå efter den till 1819 års taxering lemnade upp gift utgjorde 3,494 Ridr 13 skill. 2 rst.
Banko, hvaremot högsta beloppet, som Kronan för kronohemmanens skattelösen kunde i ersätlningsväg påräkna, vore 25,000 Ridr 4 sistnämnda mynt, beslöts att hos Kongl.
Majit begära, att Trippska arfvingarne klefve hörde, huruvida de kunde finnas benägna all emot nedsatt löseskilling afstå deras rätt lill godsen.
Dä emellertid, enligt livad inhemtas af Kongl. Majlis Skrifvelse till Rikets Sländer den 19 November 1828, Trippska arfvingarne uti löseskilling för hemmanen fordrat icke mindre an 86,625 R:dr i silfver, ä hvilket belopp de årliga räntorna af hemmanen icke fullt motsvarade 2 procent, ansågo Rikets Ständer vid 1828 års riksdag frågan om hemmanens ålerlösen från nämnde arfvingar böra, i anseende till de dermed förknippade betydliga uppoffringar, tills vidare hvila.
Sedermera hade uti en vid 1853—1854 årens riksdag väckt motion föreslagits, att
Kronan måtte afsäga sig sin lösningsrätt lill de Trippska hemmanen, eller ock att de af dessa hemman, som fortfarande befunnos i Trippska arfvingarnes hand. och hvilka hemmans antal uppgafs då utgöra allenast 27^1 mantal, blefve för Kronan återlöste, men enär vid uppkomna tvister olika tydningar angående beskaffenheten af ölverlåtelsen till Adrian Tripp vid domstolarne egt rum i så måtto, att densamma än förklarats endast innefatta förpantning med frälsemannarätt, än betraktats såsom försäljning under full eganderält, samt pröfningen häraf, hvilken dittills endast uti enstaka fall egt rum och icke omfattat
Trippska arfvingarnes rätt i förhållande till Kronan, tillhörde domaremagtens åtgörande, hade Rikets
Ständer ansett denna fråga icke vara af beskaffenhet alt böra utgöra föremål för Rikets Ständers pröfning.
Efter denna redogörelse för frågans historiska del, hvarom vidare inhemtas uti Kongl. Majits ofvanomförmälda Proposition och skrifvelse, har vidare blifvit anfördt, att flere åboer å de Trippska hemmanen hos Kongl. Maj:t gjort ansökning i enahanda syfte, som motionären vid 1853—1854 årens riksdag, hvilken ansökning likväl blifvit af Kammar-kollegium afslvrkt hufvudsakligen af det skäl, att Kronans rätt till ålerlösen vore nu mera än förr tvistig, sedan förbehållet derom icke blifvit inom den i Kongl. Förordningen den 6 Februari 1849 stadgade tid i vederbörlig ordning iniecknadt; hvartill komme att Trippska arfvingarne begagnat sig af den genom Kongl. Brefvet den 23 April 1833 medgifna rätt att godset till Svenske män försälja; och då Kronan genom nämnda underlåtenhet måste anses hafva förlorat sin rätt lill hemmanens återlösande, hvilket i allt fall mot de Trippska arfvingarne icke ansetts kunna åvägabringas utan uppoffringar, som vida öfverstege de fördelar, som Kronan kunde deraf förvänta; då vidare, hvad anginge de hemman, som efter år 1823 kommit i Svenske mäns ego, något skäl icke förefunnes, att dessa fortfarande skulle vara underkastade lösningsanspråk mera, än de 39j^:dels mantal, som derförinnan förvärfvals och blifvit från berörda anspråk Irikallade; och dä flera olägenheter lörekomme till följd af det obestämda förhållandet i afseende å lösningsrätten till hemmanen; har hos Rikets Ständer nu blifvit hemstäldt, det Rikets Ständer mätte till E. K.
Majit öfverlemna alt, derest E. K.
Majit sfi funne för godt, förständiga vederbörande derom, att i afseende å de Trippska hemmanen i Halland något lösningsanspråk från Kronans sida hädanefter icke komme att väckas; hvaremot den rätt, som Kronan ännu kunde ega till inlösen af ifrågavarande hemman, finge af deras nuvarande egare eller innehafvare för egen räkning begagnas, om de dertill funne sig belögade.
Enär, på sätt anlördt blifvit, Kronans rätt till ålerlösen af de Trippska hemmanen numera kan ifrågasättas, sedan Kronan försummat alt inom 1850 års slut genom inteckning i hemmanen förvara sitt derom i köpeafbandlingarne gjorda förbehåll, hafva Rikets Ständer, vidkommande de hemman, som fortfarande disponeras af Adrian Tripps utrikes boende arfvingar, funnit sig icke kunna på hemmansinnehafvarne öfverlåta en rättighet, som endast är tvifvelaktig och hvars begagnande lätteligen kunde föranleda till ovissa rättegångar med nämnde arfvingar.
Deremot och dä såväl Kongl.
Majit som Expeditions-Utskottets Forsla«• till anderd.
Skrifvelse, A7.-o ///.
5 Rikets Ständer, vid 1823 års riksdag, funnit innehafvarne af Trippska hemman, som forenämnda år kommit i Svenske mäns hand, böra af sådan orsak förblifva i sin besittning orubbade, så all (Vågan om berörda hemmans inlösen af Kronan finge helt och hållet förfalla, hafva Rikets
Ständer funnit giltigt skäl vara för handen att nu medgifva enahanda förmån i afseende å de hemman, som med all den rätt, Trippska arf vingarne dertill egt, sedermera öfvergått till Svensk man; hvarför, i motsats mot hvad som eger rum i fråga om de förstnämnda hemmanen, hindel' icke eller möter af Kronans t vi f velak tiga lösningsrätt, dä, genom ett dylikt beslut med hänsyn til! nu ifrågavarande hemman, tredje mans räll icke beröres.
På grund häraf och då härtill kommer, alt begagnandet af Kronans möjliga lösningsrätt sannolikt icke skulle erbjuda Kronan någon fördel, hafva Rikets Ständer prölvat skäligt för sin del förklara, att något anspråk att få till Kronan återlösa dem af de s. k.
Trippska hemmanen i Halland, hvartill Svenske män redan vunnit eller framdeles kunna förvärfva all den Trippska arf vingarne, enligt köpeafhandlingarne den 26 April och den 9 Maj 1653, tillkommande rätt, hädanefter icke må å Kronans vägnar väckas.
Hvilket Rikets Ständer härmed få i underdånighet tillkännagifva; framhärdande etc Stockholm den 25 Juli 1863.
Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adelil den 25 Juli 1865.
Presle-Slåndet deri 25 — — Borgare Ståndet den 25 — — Bonde-Ståndet den 25 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående beviljadt statsanslag till uppförande af en ny byggnad för Svenska Slöjdföreningens skola i hufvudstaden.
("Stats-Utskottets Memorial N:o 129.) S. A. K.
I sammanhang med pröfningen af öfriga till Rikets Ständer hänskjutna frågor, tillhörande regleringen af utgifterna under Riks-slatens sjette Hufvudtitel, hafva Rikets Ständer, med bifall till E. K. Maj-.ts uti särskild nådig Proposition af den 6 sistlidne
Feb ruari derom framställda förslag, funnit godt dels medgifva, att Landlbruks-akademiens nuvarande tomt med åbyggnader må utbytas emot den af Teknologiska institutet hittills begagnade fasta egendom, under iakttagande af de vilkor, som i E. K. Maj:ts nådiga Proposition uppgifvits, dels ock beviljat en summa af 300,000 Riksdaler till ut - 6 Expeditions- Utskottets Förslag till undmi.
Skrifvelse, N:u 112. gående från Riksgälds-kontoret med en tredjedel, eller 100,000 R:dr, under hvartdera a( åren 1864, 1865 och 1866, för att, tillika med det af Stockholms stad utlofvade bidrag och de medel, Styrelsen för Svenska Slöjdföreningens i Stockholm söndags- och altonskola lörmält sig dessutom ega att härtill disponera, användas till uppförande ä Akademiens tomt af en ny byggnad för Slöjdföreningens skola, deri lokaler jemväl böra beredas för allmänna industri-expositioner, för utställning af landtbruksredskap och modeller samt lör ett geologiskt museum.
Hvilket Rikets Ständer ansett sig böra utan afvaklan på slutliga afgörandet utaf samtliga med 6:te Hufvudtiteln sammanhängande anslagsfrågor, hos E. K.
Majit i underdånighet anmäla, enär, enligt hvad Rikets Ständer inhemta!, angeläget lärer vara att, på det nödiga förberedande åtgärder ofördröjligen må kunna vidtagas för omförmälda byggnadsarbetes påbörjande omedelbart efter nästa års ingång, vederbörande, så fort ske kan, erhålla kännedom, om Rikets Ständers före nämn da beslut.
Stockholm den 25 Juli 1863. %:0 119.
Uppläst och godkändt luis Ridd. och Adeln den US .luli 1863.
Presle-Slåndet den 85 — — Borgare-Ståndet den 85 — — Rnrwip-Sl ånHpf Hpi» Q.S — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, orri tillägg uti 15 § af Kongl Kungörelsen den 13 November 1800, angående den allmänna beväringen.
Stats-, Lag- och Ekon.-Utsk.
Ret. N:o 31.) 8. A. K.
Uti till Rikets Ständer aflåten Proposition af den 24 Oktober sistlidet år har E. K.
Majit, i ändamål alt lifva den fosterländska anda, som framkallat del frivilliga skarpskytteväsendet, samt pä det att fäderneslandet derigenom måtte vinna en stridbar manlig befolkning, på samma gång lättnad gåfves denna befolkning och möjligen förminskning i Statens utgifter kunde uppkomma, i nåder föreslagit följande tillägg i 15 § al Kongl. Kungörelsen angående den allmänna beväringen af den 13 November 1800:
Skri [veise. l\: o 413 ■ 7 4.
När beväringsskyldig, som, bland allmänna beväringsmanskapet inmönstras, är aktiv medlem af frivillig skarpskytte-föréning och företer skriftligt betyg, undertecknad! af Ölverbefälhafvaren för den korps, han tillhör, jemte en af chefen för närmaste regemente eller korps i arméen tillförordnad, i tjenst varande officer, derom att den beväringsskvldige under minst ett år deltagit i skarpskytte-korpsens öfningar, utförda i öfverensstämmelse med det för arméen gällande exercis-reglemente, och eger den färdighet i vapenföring, marsch och manöver, som motsvarar läraktig beväringskarls efter lörsta årets möte, samt derjemte förvärfva! den skjutfärdighet, som i miilskjutningsinstruktion är för rekryt i arméen bestämd såsom vilkor lor approbation till soldal, må sådan beväringsskyldig befrias från deltagande i lörsta årets vapenöfning med den allmänna beväringen."
Majit jemväl föreslagit, att den officer, som för pröfning af beväringsskyldige skarpskyttars vapenfärdighet blifvit, på ofvannämnda sätt, ur arméen utsedd alt inställa sig på skarpskytte-korps’ öfningsfält, må ega att åtnjuta reseersättning och aflöning efter gällande rese-reglemente, samt att denna kostnad må godlgöras utaf 4:de
Hufvudtitelns anslag till rese- och traklamenlspenningar.
Majit sålunda behagat i nåder föreslå hafva Rikets Ständer funnit godt bifalla; hvilket Rikets Ständer härmed få i underdånighet tillkännagifva; framhärdande etc.
Stockholm den 25 Juli 18G3.
N:» 113.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln deri 25 Juli isfi.v. Presle-Slåndet deri 25 — — Borgare-Ståndet den 25 — — Bonde-Ståndet den 25 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af beslutadt upphörande af Riksbankens fastighetslånerörelse.
(Banko-Ulsk.
N:o 33 samt Bet.
N:o 35, punkten 21:o.) S. A. K.
Sedan, med afseende å de flera väsendlliga fördelar, hvilka skulle beredas Rikets Ständers Bank, derest den del af dess kapital, hvilken nu är lästad i utlåning på lång återbetalning, gjordes mera rörlig, Rikets Ständer vid innevarande riksdag dets beslutat, att den i Rikets Ständers Bank på grund af 143 och 144 §§:ne i Banko-reglementet 8 Fxpedilions-U Isko llels Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o 7-Z4. af den 30 Oktober 1860, nu bedrifna lånerörelse mot pant af inteckningar i egendom på landel samt bus och jord i städerna skall med 1864 års utgång upphöra, dels ock åt
Bankofullmägtige uppdragit att inleda och afslula aftal med allmänna hypoteksbanken om öfvertagande af Bankens fordringar mot pant af inteckning i fastighet på landet, under vilkor att läntagarne tillgodonjuta den dem tillförsäkrade rätt och att Banken erhåller hypothekshankens obligationer lill belopp samt med ränta och förfallotid, som genom öfverenskommelse mellan Bankofullmägtige och hypoteksbanken kan varda bestämd; Sä, och då Bikets Ständer, i öfverensstämmelse härmed, för sin del jemväl beslutat, att Kongl. Förordningen den 26 April 1861, angående en allmän hypoteksbank, skall erhålla ett tillägg af följande lydelse: "hypoteksbanken eger alt med Bikets Släu”ders Bank sluta aftal om öfvertagande af sistnämnda Banks fordringar mot pant al inteckning i faslighet på landel, under vilkor att läntagarne tillgodonjuta den dem till"försäkrade rätt och alt Banken erhåller hypothekshankens obligationer till belopp samt ”med ränta och förfallotid, som genom öfverenskommelse emellan Bankofullmägtige "och hypoteksbanken kan varda bestämdt." — — — —; få Bikets Ständer hos E. K.
Majt i underdånighet anhålla, del E. K.
Bikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 25 Juli 1863.
JViO 114.
Presle-Slåndel den 25 — — Borgare Ståndet den 25 — — Bonde-Ståndet den 25 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af framställda förslag, angående bestämmande af viss tid för doms af kunnande i Rådstufvurätt.
(Lag-Utskottets Utlåtande N:o 40.) S. A. K.
Sedan, genom Kongl. Förordningen af den 18 April 1849, 2:dra mom. af 24 Kap. 5 § Bättegångs-Balken erhållit följande förändrade lydelse: Expedilions-Utsliottels Förslag lill anderd.
Skrifvelse, N:o lid. 9 "I Rådstufvu-Rätt böra parlerne vid middagstimma dagen förut stämmas genom anslag å rättens dörr att dom å tid iöresatt afhöra; dock må Rådstufvurätt genast och utan anslag dom muntligen eller skriftligen kungöra, der saken af ringa värde är"; har, med åberopande dels deraf, att nyssnämnda föreskrifter om stämning å parter genom anslag för att afhöra dom ganska ofta ledde lill onödigt dröjsmål med rättegångs afgörande, och dels af den besparing af eljest illa använd tid, som vunnes, om parterne undginge att efterse anslag å rättens dörr, Rikets Ständers Justilie-Ombudsman uti sin till innevarande riksdag algifna embetsberättelse (sidan 108) föreslagit, att nämnda sladganden borde ändras till likhet med dem, som gällde för underdomstolarne på landet, och att derjemte mätte föreskrifvas, att i Rådstufvurätt icke finge med doms utgilvande dröja längre än tre, högst sex veckor ifrån den dag, parterne öfverlemna! saken lill afgörande.
Härförutan har hos Rikets Ständer särskildt blifvit yrkad den ändring i anförda lagrum, att stadsdomslolarne skulle vara skyldige, när mål öfverlemnades till afgörande, för parlerne uppgifva bestämd dag, dä dom komnif alt afkunnas, samt att såsom längsta tiden härtill måtte stadgas tre månader, så vida ej hufvudsakligt beslut genast afkunnades.
Rikets Ständer anse det icke kunna bestridas , att lagens föreskrift om afkunnande af Rådstufvurätts dom efter anslag, för parterne medför flerfaldiga olägenheter, beslående dels i den tidsförlust, part får vidkännas genom nödvändigheten att nästan dagligen i Rätten efterse, om anslag i det på Rättens pröfning beroende mål, hvari parten har del, ännu blifvit ulfärdadl, dels deri, ali parten genom en ganska ringa, ofia ofrivillig underlåtenhet härutinnan äfventyrar att försitta tid att emot domen anmäla missnöje, och dels i det dröjsmål, som, enligt hvad erfarenheten gilver vid handen, stundom under ganska lång tid, vid Rådstufvurätt lörelöper med afgörande af sådana mål, deri dom skall efter anslag afsägas.
Alt denna föreskrift jemväl af domstolarne sjellve betraktas såsom icke till fyllestgörande visar sig deraf, att de ändå ofta utsätta dag för doms meddelande och i annat fall låta särskildt underrätta parterne om tiden derför, ehuru just sistnämnda bruk skulle, då det icke grundar sig på något lagbud, kunna lätteligen föranleda dertill, att, om det vid något tillfälle åsidosattes, parten förlorade sina fatalier.
Dock lärer en sådan förändring svårligen verkställas genom tillämpning för Rådstufvurätt af de för Häradsrätterna i förevarande hänseende gällande stadganden, hvilka, oberäknade åtskilliga bestämmelser i afseende å expeditioners utlemnande, inskränka sig till föreskriften i 24 Kap. 5 § Rättegångs-Ralken, att i Häradsrätt skall dom offentligen afsägas, så snart den färdig är.
Lämpligt synes deremot vara, om förändringen sker, på sätt hos Rikets Ständer blifvit föreslaget, sä att Rådstufvurätt ålägges att, när mål af parlerne öfverlemnas till afgörande och dom ej genast afkunnas, för dem uppgifva viss dag, dä sådant kommer att ske; i öfverensstämmelse med hvilket förslag Rikets Ständer jemväl för sin del anse den i 2:dra Mom. befintliga skil nad emellan behandlingen af de saker, som äro af ringa välde och andra, böra försvinna, så att det må vara domstolen obetaget att, om de sistnämnda äro af sådan beskaffenhet, att domstolen icke behöfver taga dem under vidare öfvervägande, desamma genast afgöra.
Sl. Prot. 1862 Sf 1863. 10 Sami. 1 A/d. 7 Höft. 2 10 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, I\:o 114.
Deremot hafva Rikets
Ständer funnit betänkligt att i lagen utsätta någon viss tid, hvarinom dom alltid skall afkunnas.
Skulle sådan utsättas, måste den tagas ganska rymlig, på det icke Rådstugurätten må, då flere vigtiga mai och ärenden på en gång förekomma, blifva nödsakad att antingen åsidosätta den gifna föreskriften eller ock afgöra sakerne ulan alt hafva baft tillfälle att deråt egna den sorglälliga granskning, som erfordras för att komma till en klar insigt om hvad slutet bör blifva.
Bestämmes åter tid, på sätt nu blifvit sagdt, är att befara, att den utsatta längsta tiden, äfven om den i de flesta läll i sjelfva verket vore mycket öfverflödig, likväl merändels blefve äfven den kortaste, inom hvilken dom komme alt meddelas.
Rätlre förefaller det då Rikets
Ständer vara att lemna domstolen sjelf öppet att vid sakens öfverlemnande till pröfning, med afseende å så väl densammas vidlyftighet som miingden af öfriga på domstolen beroende ärenden, bestämma den tid, då parterne hafva att afhöra dom; och öro Rikets Ständer förvissade, att i sådan händelse tiden i allmänhet icke skulle bestämmas annorlunda än i lörhällande till det verkliga beholvet, enär domstolen icke torde vilja inför parterne erkänna sig behöfva använda någon längre tid på utarbetandet af en mera enkel sak, och domstolen dessutom, derest liden för doms meddelande blefve för långt framskjuten, blottställde sig för laga ansvar.
På grund af hvad sålunda blifvit aufördt, hafva Rikets Ständer för sin del beslutat en författning af följande innehåll:
"Med upphäfvande af 2:dra Momentet af 24:de Kapitlet 5 § Rättegångs-Ralken, sådant detta lagrum blifvit förändradt genom Kongl.
Förordningen den 18 April 1849, förordnas, att samma moment skall erhålla följande lydelse: “I Rådstufvurätt skall genast, efter det saken blifvit utförd, antingen dom afsägas, eller ock viss tid lillkännagifvas, då parterne ega komma tillstädes för att afhöra dom.” Rikets Ständer framhärda etc.
Eacpeditions-Utshotlets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 415. 11 No 115.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 25 Juli 1863.
Preste Ståndet den 25 —• — Borgare Slåndel den 25 — — Bonde-Ståndet den 25 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående dels åtgärder för tilloägqfringande af ett för de tre Skandinaviska rikena gemensamt matt-, mai-, vigt- och myntsystem, dels ock sammanfattande i en enda förordning af alla nu giillande stadganden om mått och vigter samt deras justering och arfvodet härför.
N.o 71 och Ull. N:o 109.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit anfördi, hurusom, då den nära handelsberöring, i hvilken de Skandinaviska länderna kommit, vid flera tillfällen visat olägenheterna af skiljaktiga bestämmelser inom de särskilda rikena, en stor vinst skulle beredas genom införande af ett för dem gemensamt system för mått, vigt och mynt, men alt, då intetdera af rikena i detta afseende egde något system, så fullständigt, alt dess antagande af de öfriga skäligen kunde ifrågasättas, lämpligast syntes vara att genom föregående utredning inhemta, hvilket system kunde hafva största sannolikhet all vinna bilall i samtliga de skandinaviska länderna:
Och hafva Rikets Ständer, med anledning häraf och i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad i sådant afseende blifvit hos Rikets Ständer hemstäldt, funnit sig böra hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla, det E. K.
Maj:t, efter genom sakkunnige män verkställd undersökning och utredning, täcktes i nåder vidtaga de åtgärder, som kunna leda (ill antagande i de tre
Skandinaviska rikena af ett gemensamt system för mått, mål, vigt och mynt.
Derjemte har hos Rikets Ständer blifvit anfördt, hurusom det för den stora allmänheten vöre af särdeles vigt, att i en enda författning hafva tillgängliga alla de stadgande!), som angå mått och vigter och deras justering, men att, efter antagandet af ett nytt system i nämnda afseende och utfärdandet af Kongl. Stadgan den 31 Januari 1855 och Instruktionen af samma dag för justerare af mått och vigter, dessa förord - 12 Expeditions-Utskottets
Föi'slng lill underd.
Skrifvelse, N.-o 116. ningar hvilka icke skulle gälla till efterrättelse förr än från oell med den 1 Januari 1863, dock redan i många stycken genom särskilda författningar och Kongl. Bref blifvit ändrade; och då, i följd häraf, för allmänheten molte stora svårigheter alt göra sig förtrogen med alla dessa nya förhållanden, hvilka vöre af stort inflytande på all slags handel och rörelse, och del vore a( vigt att få dessa svårigheter sä snart som möjligt undanröjda, har blifvit föreslaget, att Rikets Ständer mätte hos E. K. Maj:t anhålla om utlärdande af en enda förordning om mått och vigter samt deras justering och arfvodet härlöf, i hvilken författning, med upphäfvande af allt hvad hittills blifvit i dessa ämnen föreskrifvet, alla erforderliga stadganden skulle meddelas.
Rikets Ständer hafva funnit detta förslag förtjent af uppmärksamhet.
Det måste nemligen medgifvas, att vid ändring af förhållanden, vid hvilka allmänna begreppet sedan längre tid vant sig och då härvid tillämpas nya grunder för de sålunda ändrade bestämmelserna, svårighet möter och någon lid erfordras lör allmänheten alt göra sig förtrogen med dessa nya förhållanden.
Denna svårighet ökas ärtnu mer, om de till efterrättelse ländande föreskrifterna, hvilka elta behöfva rådfrågas och tillämpas, måste sökas uti många olika författningar.
Ifrågavarande stadganden, allt efter hvar och ens olika lelnadsställning, för- allmänheten särdeles vigliga, höra ej heller lemna anledning till någon tvetydighet i afseende pä de mer och mindre stränga bestämmelserna om ansvar lör öfverträdelse af löreskrillerna.
— Rikets Ständer hafva derföre, med anledning al det framställda förslaget, funnit sig böra hos E K.
Majit i underdånighet anhålla, det E. K. Maj:t täcktes låta uti en förordning sammanfatta alla nu gällande stadganden om mätt och vigter samt deras justering och arfvodet härför.
Ko 116.
Uppläst och godkändl hos Ridd. och Adeln den 19 Aug. 1863.