Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kanske s k u l l e ' d e t i n t r e s s e r a I d u n s l ä s a r i n n o r att 1895 h ö r a n å g r a, o m o c k o f u l l s t ä n d i g a d e t a l j e r af h a n s u p p f a t t n i n g af d e n n a i d e a l p e r s o n.
F i e l d i n g s ä g e r, att k v i n n a n i B i r m a är ä l s k a d o c h ä r a d s o m i n g e n k v i n n a p å nå- g o n a n n a n p l a t s p å j o r d e n från h i s t o r i e n s början.
Intet folkslag under solen beviljar k v i n n a n så s t o r frihet s o m b i r m a n e r n a.
G e - n o m g e n e r a t i o n e r är d e r a s k v i n n a fri, från b a r n d o m e n är h o n fri, fri g e n o m f ö d e l s e och uppfostran.
Lagen, religionen och sam- h ä l l s l i f v e t g ö r a h e n n e till m a n n e n s j ä m l i k e.
H o n behöfver ingen förmyndare, utan be- sitter s i t t g o d s m e d full ä g a n d e r ä t t, h v i l k e n h o n b e h å l l e r ä f v e n efter g i f t e m å l e t.
H e n n e s m a k e k a n icke b e m ä k t i g a sig h e n n e s e g e n d o m eller u t ö f v a d e n r i n g a s t e k o n t r o l l d ä r ö f v e r eller ö f v e r h e n n e själf.
Medeltidsriddaren o c h d e n n e s afart n u t i d s r i d d a r e n, s o m d y r - k a k v i n n a n s o m gudinna, m e n behandla h e n n e s o m slafvinna, h a f v a a l d r i g s a t t sin fot i B i r m a.
I n g e n b i r m a n s k f ä s t m a n sjun- ger sin älskades lof o c h förklarar h e n n e v a r a f ö r g o d f ö r d e n n a v ä r l d e n f ö r att, d å h o n blifvit hans hustru, anse h e n n e s o m en nolla.
Religionen varnar icke m a n n e n för k v i n n a n s s n a r o r, m e n i n g e n p å f v e kallar h e n n e heller f ö r » k y r k a n s e n d a h o p p ».
I n - g e n u n d e r h a l t i g l i t t e r a t u r g i f v e r h e n n e fal- s k a f ö r e s t ä l l n i n g a r o m m a n n e n eller värl- d e n, t y h o n h a r alltid h a f t s a m m a a n s e e n - d e s o m n u, s a m m a f r i h e t att f i n n a s i n e g e n p l a t s i v ä r l d e n, u t a n att h å l l a s t i l l b a k a af fördomar.
Ö f v e r s i n a h a n d l i n g a r är h o n e n s a m d o m a r e, k ä n n e r själf g r ä n s e r n a f ö r s i n m a k t o c h b e d ö m e r själf h v a d s o m s k u l l e f l ä c k a h e n n e s ära.
» Trots denna frihet, » säger Fielding, » är ingen kvinna m e r sant k v i n n l i g ä n h o n, ä g e r i n g e n i så h ö g g r a d s o m h o n behag och ljufhet. » I B i r m a s t å alla b a n o r ö p p n a f ö r k v i n - nan.
Gift eller o g i f t h a r h o n n ä s t a n a l l t i d f r å n sitt s j u t t o n d e år n å g o n s y s s e l s ä t t n i n g v i d s i d a n af d e n h u s l i g a.
I d e h ö g r e klas- s e r n a h a r h o n s i n e g e n d o m att f ö r v a l t a, i d e l ä g r e n å g o t y r k e att u t ö f v a eller h a n d e l att s k ö t a.
I B i r m a talas aldrig o m kvinn- l i g a s y s s e l s ä t t n i n g a r eller s å d a n a, från h v i l - k a k v i n n a n är u t e s t ä n g d.
H o n h a r rättig- h e t att f ö r s ö k a s i g p å h v a d h e l s t h o n t r o r s i g ä g a f ö r m å g a att s k ö t a o c h b e h ö f v e r i c k e f r u k t a att k l a n d r a s h ä r f ö r.
V a l e t står h e n n e fritt.
H a r h o n e n v e r k s t a d eller affär, s k ö - t e r h o n d e n själf p å e g e t a n s v a r o c h i e g e t namn.
B u t i k e n är ö p p e n e n d a s t t r e t i m - mar o m dagen, o c h ägarinnan har således r i k l i g t i d att u p p f y l l a s i n a p l i k t e r i h e m - m e t, m o t m a k e o c h b a r n.
H e m m e t är alltid m e d e l p u n k t e n i d e n b i r m a n s k a k v i n n a n s lif, o c h s k u l l e h o n f ö r s u m m a d e t f ö r sitt y r k e, skulle h o n anse sig g ö r a en stor förlust.
S k i l s m ä s s a är i B i r m a tillåten i s t o r ut- sträckning o c h beviljas utan svårighet; m e n F i e l d i n g s ä g e r, att i c k e ett ä k t e n s k a p p å h u n d r a u p p l ö s e s, o c h att h a n i c k e v e t n å g o t e n d a fall af s k i l s m ä s s a, d å ä k t e n s k a p e t är välsignadt m e d barn.
Den birmanska kvinnans yttre verksam- h e t h a r ett s t o r t i n f l y t a n d e p å h e n n e s lif.
H o n får s t ö r r e v y e r, lär s i g m y c k e t, s o m h o n skulle g å miste o m i h e m m e t s trånga krets allena, o c h h o n förvärfvar en fördrag- samhet o c h en storslagenhet, s o m förvåna alla, s o m k o m m a i b e r ö r i n g m e d h e n n e.
H o n lär s i g f r a m f ö r allt att i n s e s i n e g e n styrka o c h sin e g e n svaghet, s a m t hur h o n s k a l l b e g a g n a s i g af d e n f ö r r a o c h ö f v e r - v i n n a d e n senare.
Ilse * Franke.
IDUN Om barnatro och om barnafrid förutan all oro och villa hon hviskar till mig med stämma och lyser med glans så stilla.
till Hon glänser tillika med fagert sken på hembygdens ångar och hagar, där hvarje kulle, hcar tufoa och sten var lekplats i forna dagar.
» Seså, » skrattade brukspatronessan, i det h o n vände sig o m, » suckar du nu igen, kära An- ders! » » Ja vet du, A.nne-Sofie, jag kan inte hjälpa det, » pustade brukspatron.
» Nog tycker jag att vi gamla människor växt ifrån sådant här koli- fej.
När jag sålde Edskvarna o c h gaf efter för din önskan, att vi skulle bosätta oss i Stockholm, så trodde jag i min enfald förstås, att vi gamla barnlösa gråningar skulle få tillbringa våra åter- stående dagar i frid o c h ro, efter allt släp o c h bråk.
Jo, vacket o c k — vi hade väl ej k o m m i t i ordning i höstas i den här grannlåtsvåningen, förr än du började trumma ihop folk.
åh, herre Gud, ett sådant geni du har, Anne-Sofie, att trum- ma i h o p folk! » » Ja, var glad åt det, min gubbe, annars skulle väl mossan växa öfver oss, o c h det har jag åt- minstone inte lust till.
När man suttit hela sitt lif uppe i Bergslagen m e d ett stort hus, med släp från m o r g o n till kväll, så kan man behöfva litet salongslif på gamla dar — isynnerhet då man har råd till det.
eller ha vi inte det, Samma afton uppfördes » På Sicilien » m e d hr k a n s k e?
» Morello s o m Turiddo o c h fröken Oherlsen s o m » Jo, bevars, m e n — o m det är något nöje, det Santuzza.
Den förre visade här liksom i » Pa- är frågan. » jazzo », att han bäst lämpar sig för dylika spelbara •nDet är vår plikt, Anders. » partier, där starka uttrycksmedel behöfva använ- » Jaså, det också!
Mot h v e m, o m jag får fråga? » das.
H a n gaf en förträfflig bild af Turiddo, o m » Mot världen, min vän, o c h.
» han o c k i sången måste stå afgjordt tillbaka för » Vårt eget kött, ja, » mumlade brukspatronen.
hr Ödmann.
Fröken Gherlsens Santuzza hade » Sa ' du något?
— Och så, kära Anders, tycks intet märkligt att uppvisa vare sig i spel eller du glömma, att du har en myndling.
Ella är sång.
Denna roll har här förut haft bättre re vacker, rik, har nyss k o m m i t h e m från pensio- présentantes Åtskilliga slitningar i körerna för- nen i Faris o c h h o n måste ut i världen för att märktes. "
Iscensättningen var n y o c h betydligt kunna göra ett passande parti. » mera tilltalande än förut.
» Och tror du, Anne-Sofie, att en flicka som är vacker, rik o c h därtill g o d o c h förståndig, behöf- ' Södra teatern gaf i tisdags för första gången ver vår hjälp för att få sig en m a n?
Den sa- » Stora M o g u l », operabuffa i 3 akter af Chivot ken drar hon nog försorg o m själf. » och Duru, musiken af E d m u n d Audran.
Hufvud- » Du kanske hörde, att jag sa ' ett passande rollerna innehafvas af fröken Lindzén o c h hr parti. » Klinger.
V i återkomma härtill i nästa nummer.
» Passa mig hit o c h passa mig dit! » Nu bör- Fru Sanderssons till i måndags annonserade kon- jade brukspatron låta ond.
» När en flicka blir kär i en hederlig karl, s o m har guld i hjärtat sert måste inställas på grund af sångerskans opass- och stångjärn i karaktären, så är det ett passande lighet.
parti — det är min religion i den vägen, och den Musikaftnar k o m m a äfven detta år att anordnas tror jag var din också, den tid jag inte hade en af hrr Stenhammar o c h Bäck.
D e varda tre.
V i d aning o m att få ärfva morbror min.
Tänk på den första utföres fransk, vid den andra slavisk din egen ungdom, g u m m a n min, o c h k ö r hög- och v i d den tredje svensk musik.
Abonnements- färdsanden ur bröstet på dig. » biljetter finnas att tillgå i A b r.
Lundquists mu- » Seså, » ropade brukspatronessan, » är jag hög- sikhandel.
färdig nu också! » Eleonora Duse, den framstående skådespelerskan, » Jo, det är just, h v a d du är, Anne-Sofie, lilla.
k o m m e r enligt meddelande från k. operans di- Du börjar svärma för baroner o c h löjtnanter, rektion, att uppträda å k. operan i midten af sedan du k o m till hufvudstaden.
Det heter, be- december.
H e n n e s första uppträdande torde bli vars, att det är för Elias skull, m e n katten vete, den 13 eller 14 december.
Repertoaren omfat- o m det inte är för din egen. » tar » Kameliadamen », » Cavalleria rusticana », » La » Åh, du borde riktigt skämmas, Anders! » locandiera », » Nora », » Claudes hustru » o c h » Hem- Brukspatronessan såg smått rasande o c h för- met ».
lägen ut, m e n hejdade sig, då h o n hörde en dörr till de inre rummen öppnas o c h fraset- af en klädning närma sig.
I dörröppningen till salongen uppenbarade sig Din glans då öfver min lefnad sprid, du strålande barndomsminne!
Och tala om kårlek, om tro och frid alltjämt till hjärta och sinne!
Ur Chrysander.
Drottningens gåfva till Sofiakyrkan i Jönköping af sändes i dagarne till sin bestäm- melseort från hofjuvelerarfirman C.
G. Hallbergs atelier härstädes, där den förfärdigats.
Den stor- artade gåfvan utgöres af en fullständig uppsats kyrksilfver, bestående af kalk, vinkanna, oblat- ask o c h patén.
Denna uppsats har på sin tid väckt stort o c h berättigadt uppseende, då den var exponerad vid Chicagoutställningen, där den äfven vann pris.
Den är hållen i gotisk stil m e d en utomordentligt rik o c h stilenlig ornamentik i drifvet o c h ciseleradt arbete m e d inläggningar af olikfärgad kristall.
Synnerligen praktfull är ut- smyckningen å vinkannan o c h kalken, där äfven den kyrkliga gotikens underliga s3^mbolik kom- mit till sin rätt.
Hvarje pjäs är försedd m e d inskriptionen: » Skänkt af drottning Sofia till Sofiakyrkan i Jönköping 1895 ».
Det hela är ut- fördt i förgyldt silfver o c h utgör tvifvelsutan det yppersta af svensk guldsmedskonst, s o m på länge förfärdigats för kyrkligt ändamål.
Redaktör F. T.
Borg f. M e d denne man, som i förra veckan afled i Helsingborg, har en af de ädlaste förkämparnc för kvinnans rättig- heter i vårt land gått ur tiden.
H v a d hr B o r g i sagda syfte verkat hafva vi redan en gång ut- förligt framhållit (se n:r 9 af Idun för år 1891) och påminna nu endast o m ett par af de vikti- gaste segrarna, s o m han vunnit för kvinnosaken, nämligen kvinnans rätt till inträde i skolråd och fattigvårdsstyrelse samt höjande af kvin- nans äktenskapsålder, hvilka båda riksdagsbeslut nu äro gällande lag.
Ä n d a till det sista tog den ädle o c h varmhjär- tade mannen liflig del i redigeringen af sin tid- 1 7 v f w o JuXLlCl i \ ir \ M a t t o n i c o i fullgod.
er 0k.
m g h i i t e w a; [j M i t a.
l a g r a d sedan i 8 9 i.
v i d Pris kr.
Finnes e n d a s t hos g f ha a e r-i fit f-&lt; Kungl.
operan återupptog i onsdags f. v. Hum- perdincks särdeles vackra o c h intressanta opera » Hans o c h Greta ».
Operan, s o m redan under förra säsongen väckte det lifligaste bifall, har tydligen goda förutsättningar att ganska iänge hålla sig kvar på scenen.
Innehafvarne af de båda titelrollerna äro de samma s o m förut, näm- ligen fröknarna Lindegren o c h Sparrman.
D e gif- va i yttre måtto g o d illusion åt de båda sa- gobarnen o c h sjunga sina partier erkännansvärdt, särskildt den förstnämnda.
Fröken Sparrmanns intonation skulle n o g ock vinna ännu mera i säkerhet, o m höjdtonerna ej forcerades för myc- ket.
— H r Lundqvist är särdeles förträfflig s o m kvastbindaren, o c h hans hustru har i fru Almati- Rundberg fått en bättre representant än förut.
Ny för aftonen var därjämte fröken Thulin, hvil- ken i sandmannens lilla parti visade, att hon förfogar öfver en vacker o c h som det tyckes ovanligt jämnt utbildad stämma.
Fru Strandberg och fröken Frödin utförde s o m förut häxans o c h daggmannens roller.
Häxridten har vunnit mera i illusion än förut.
De kära, vördade drag jag då ser samt kårlek i blickar så blida.
En sådan kårlek ej finner jag mer bland mån ' skor i världen vida.
- t — i Hellander.
^feegern var ändtligen vunnen, influensan drif- t s ^ ven på flykten, det afdomnade sällskapslifvet ® hade fått nytt blod i ådrorna o c h balerna v o r o i full gång.
Manufakturhandlarnes butik- fönster prunkade m e d de präktigaste brokader och lätta, luftiga tyger, draperade i mjuka v e c k framför de elektriska lamporna.
O m aftnarna syntes våningarna här o c h hvar vid de förnäm- ligare platserna rikt upplysta o c h på de snöbe- täckta gatorna ilade täekslädai-ne o m hvarandra.
Man var m e d ett ord midt u p p i vintersäsongens- nöjen.
Den infann sig måhända m y c k e t sent, men dess mera efterlängtad o c h välkommen, icke minst af de danslystna unga damerna.
Äfven brukspatron Perlgrens våning vid Sture- gatan skimrade af ljus från kristallkronorna, o c h en mild, behaglig värme spred _sig genom de modernt .möblerade salongerna.
A n n u v o r o de d o c k fria från gäster, ty klockan var icke ens sju o c h bjudningarne v o r o utfärdade till klockan half åtta, m e n i afvaktan på hvad s o m k o m m a skulle, trippade den lilla korpulenta, m e n rörliga brukspatronessan omkring i rummen för att se, att allt befann sig i behaglig ordning.
Långsamt och m e d trött min följde brukspatronen i sin gemåls farvatten, i det han allt emellanåt drog i frackens framstycken för att få den ihop o m den trinda magen.
Slutligen satte han sig tungt i en ländstol, knäppte i h o p händerna o c h suc- kade.
Dock aldrig en renare glans hon har, än når genom minnena alla på fädernehemmet, på mor och far, dess strålar förklarande falla.
Fanny Skiss af Adolf Kvinnoklnbben sammanträdde till årsmöte den 24 okt.
i sin lokal, Norrlandsgatan 17.
Års- o c h revisionsberättelsen för det nu till- ändagångna åttonde arbetsåret upplästes, hvar- vid full ansvarsfrihet lämnades den åtgående styrelsen.
Enligt årsberättelsen har klubben un- der året, \ vtom den sedvanliga årsfesten för barn och några mindre fester, haft 18 ordinarie sam- kväm, hvarvid diskussion, föredrag eller musik och sällskapsnöjen förekommit.
K l u b b e n s hem- trefliga lokal, s o m m e d sitt bibliotek, piano och tidningar hela dagen står till medlemmarnes dis- position, har varit rätt lifligt besökt.
V i d före- taget val af styrelse blefvo följande styrelsele- damöter utsedda: fröken Hanna Andersson, ord- förande, fröken Ch.
Nyqvist, kassaförvaltare, fru M.
A s p, fröknarna Ch.
Bandelin, A.
Indebetou, H. Sandström, A.
Tibell o c h S. Gumœlius.
Till styrelsesuppleanter utsagos fruarna N. Frölander, A. Grafström o c h Th. Burgman samt fröken A.
Bosling.
Hon talar om jublande fröjd och sång i barndomens soliga tider.
Och uppå dess löjen, lekar och språng en underbar glans hon sprider.
pf za sig.
blid f-i » Ett passande parti.
e e n LU lIlcLFoCtlcl ^ f °™ ^ « " ^^ ?ffi ?^ ^ .. ^^ ".
k. A. Nydahl &amp; C:o Riks- och Allm.
na,yS Stockholm, 8 Sturcplan.
: c3 &amp; 0 o S~i o o ca it eS M.
c3 •, hel Den stig samt lockar - tanken med makt stjärnan är barndomsminnet.
- » » ning, Nyaste Öresunds-Posten.
H a n efterlämnar maka, m e d hvilken han lefvat i det lyckligaste äktenskap, o c h s o m varit h o n o m en förträfflig hjälpreda i n o m hans affär.
Ett mera gästfritt hem än det Borgska torde o c k hafva varit svårt att uppleta.
Erid öfver den bortgångnes m i n n e!
Barndomsminnet \ J) är strålar en stjärna uppå min J&lt;J och lifvar det tröttade sinnet 351 mån 1895
IDUN 352 också en ung dam, Ella själf i full balparyr, o c h vid denna vackra syn slätade sig strax de ej så synnerligen djupa vecken i de gamlas godmodiga ansikten.
Brukspatronen reste sig m e d nästan ungdomlig vigör ur stolen o c h sträckte på sam- ma gång s o m, brukspatronessan bägge händerna m o t den unga flickan.
» Nå, där är h o n ju, det kära barnet, » ljöd det nästan som ur en mun.
» Nå, lilla tant o c h farbror, är jag bra så här för den stora entrén i världslifvet, » ljöd det klin- gande o c h friskt, i det h o n graciöst vände sig ett par hvarf omkring.
Och h o n var också förtjusande, där h o n stod i den rika belysningen, smärt o c h smidig, m e d det välformade, mörklockiga hufvudet mjukt till- bakakastadt, m e d ögonen glänsande af skälmak- tig glädje o c h ett otvunget leende kring den väl- formade munnen.
Den lätta, eleganta baldräk- ten af rosa surah m e d öfverklädning af hvit tyll m e d rosettgarnityr gjorde sitt till att höja beha- get h o s den välformade gestalten.
En doftande tearos i håret utgjorde för öfrigt Elias hela pryd- nad.
» Ja, visst är du bra, m i n lilla flicka, » log bruks- patronessan, » du får lof att låta baron Guldkrona dansa första valsen m e d dig. » » Hvarför just han, hellre än någon annan, lilla tant. » » Det har du rätt i, m i n lilla Ella, dansa du.
dansa m e d h v e m du vill, dansa för dansens skull; det gör man v i d dina år, » ropade brukspatronen muntert.
» Det ämnar jag också, kära tant o c h farbror, och hvarken första eller någon annan dans lof- var jag bort på förhand. » Ella gjorde en paus o c h log något egendom- ligt, i det att en skälmaktig blick spelade under de sänkta ögonlocken öfver till de gamla.
» A h, det var sant, » ropade h o n plötsligt; » före balens början har jag en förfärlig förbry- telse att bekänna för tant o c h farbror. » » H v a d då, kära b a r n?
» Brukspatronens sågo häpna o c h nyfikna ut.
» Jag har — jag har snattat något från er. » » Snattat?
H v a d då m i n lilla Ella? » » Ett af edra bjudningskort till balen. » 1895 » Kära du, hade vi glömt någon af dina flick- bekanta?
O c h du har skickat kort?
Nå, kära barn, det var då för väl! » » Nej, tant lilla, » skrattade Ella, i det h o n slog armarna o m brukspatronessan, » det var ingen af mina flickbekanta, s o m fick kortet.
det var en herre! » » Nå, se det var galant, » utbrast brukspatronen o c h knäppte m e d fingrarne.
» E n herre, » stammade brukspatronessan i hög- sta bestörtning.
» Kära barn, förklara dig.
h v e m är han, hvad heter han, hvarifrån kom- mer h a n?
» » Från Paris, lilla tant.
men tyst, jag hör de första gästerna k o m m a.
Inte ett o r d nu mera, ni ska ' sedan få veta allt, allt.
Tag blott vän- ligt e m o t h o n o m, lilla älskvärda tant o c h far- bror, » o c h m e d en slängkyss skyndade Ella m o t de inre rummen.
Brukspatronessan o c h brukspatronen sågo gan- ska komiska ut, där de stodo midt e m o t hvar- andra.
» Kära Anders, hvad ska ' man tro o m den här historien?
! » » Precis s o m jag sa ' förut, g u m m a n min.
En bra o c h vacker flicka får alltid en man, o c h var dét för Elias skull du ställt till den här balen, så tror jag du brännt dina kol förgäfves. » Brukspatronessan fick icke tid att yttra sig vi- dare, ty dörrarna slogos u p p o c h aftonens gäster inottogos, allt efter s o m de anlände, på det för- bindligaste af värdfolket o c h af Ella, s o m skyn- dat till deras sida.
E n del bland gästerna voro gamla bekanta från bergslagsbygden, hvilka på senare åren bosatt sig i hufvudstaden eller ock- så tillfälligtvis vistades uppe i o c h för säsongens nöjen.
A n d r a åter voro nyförvärfvade bekant- skaper efter brukspatronens uppflyttning till Stockholm, däribland icke så få unga militärer o c h ämbetsmän m e d både rang o c h förmögen- het, o c h slutligen, det bästa till sist, en hel krans af unga danslystna tärnor i rika o c h luftiga toa- letter.
Hälsningar o c h teet v o r o snart undanstökade o c h ute från salen ljödo redan preludierna till dansen.
Ella stod helt nära sin tant o c h far- bror i gladt samspråk m e d några gäster, då dör- ren till salongen åter öppnades o c h en n y man- lig gäst trädde in.
Ella märkte h o n o m genast, och en svag, vacker rodnad flög öfver hennes kinder, på samma gång s o m ö g o n e n hälsade o c h liksom kallade h o n o m.
H a n hade också genast sett henne o c h hans blickar fingo ett vackert o c h gladt uttryck, under det han m e d långsam- ma, m e n fasta steg närmade sig gruppen, där h o n stod.
Ella gaf biukspatronessan o c h bruks- patronen ett sakta tecken, o c h de vände sig, ef- ter en skalkaktig blick af Ella, m o t den unge mannen, hvilken nu hunnit fram och gjorde en på samma gång elegant o c h vördnadsfull bug- ning för de gamla o c h en hälft frågande åt Ella.
» Det är väl bäst att jag sköter o m presenta- tionen, » smålog Ella.
» Jag får för m i n vördade tant o c h farbror presentera bergsingeniör Richard Malm, hvars bekantskap jag hade nöjet göra i pensionatet i Paris.
H r Malm har för öfrigt vistats i Belgien o c h Tyskland i o c h för studier vid därvarande bergverk. » » M y c k e t välkommen, » stammade brukspatro- nessan o c h såg smått häpen p å d e n höga, kraf- tige unge mannen m e d de goda, leende ögonen.
(Forts.) Innehållsförteckning-.
Frida Lindholm; af Amanda Leffler.
— Höstkväll; poem af Daniel Fallström.
— Barn och mörk- rädsla; af Emy.
Med detta n:r följer Iduns Mode- och Mönstertidning n:r Si till dem, som abonnerat ä densamma.
Fredagen den 9 maj 1890.
N:r 19 (125) Tidningen kostar Annonspris: endast 1 kr.
Uttfifningstid: hvarje helgfri fredag.
Betty Hennings.
^gj) ru Hennings, den danska national- teaterns prima- donna, k o m till Stockholm i tjor våras — då känd endast till namnet for flertalet af vår allmänhet — g a f en serie gästroller på dra- matiska teatern o c h b l e f i ett slag publikens gunst- ling.
N u liar hon k o m m i t hit för andra gången.
H o n helsades vid sitt uppträ- dande i lördags — i » E t t d o c k h e m » — på det mest hjärtliga sätt välkommen åter.
D e t är sålunda en osökt anledning för Idun att nu m e d sitt galleri a f samtida införlifVa den ge- nialiska konstnärinnans bild.
Betty Schnell är k ö - benhavnsbarn.
H o n föd- des 1850, hoppade vid 8 års ålder som balettelev in på kungliga teaterns scen, b l e f i helt unga år balettens förnämsta stjärna o c h den gamle Bournon- villes gunstling o c h ut- vecklade sig, sedan hon — dels a f helsoskäl, men mest af inre håg — öfvergått från de dan- sande till de spelande konstnärernas led, till en af den kungliga talsce- — Ii nens mest uppmärksam- made förmågor.
Efter långvariga och grundliga studier under den berömde skådespela- ren professor Höedts led- ning debuterade Betty Schnell vid 20 års ålder den 13 december 1870 som A g n e s — » den för- sta iDgenuen » liéres komedi mersskolan ».
— i Mo- » Fruntim- Framgången var full- ständig.
D e t var uppen- bart, att denna späda, unga flicka m e d detmagra, energiska ansiktet o c h den själfulla blicken egde en dramatisk förmåga, sådan som är beskärd endast åt konstens söndagsbarn.
Hennes uppfattning af A g n e s ' personlighet var frisk o c h djärf.
» Hvarje o r d, » har en kritiker ytt- rat, » lefde sitt eget lif, o c h hvarje scen var ar- betad in i sin rätta stäm- ning och tonart. » Debuten väckte stora förhoppningar, o c h dessa ha sedan ej blifvit svikna.
F r u Hennings g a f till och m e d mera och annat, än hvad fröken Schnell lofvade.
H o n fick en mängd roller a f den mest olika beskaffenhet.
I början var det mest unga naiva och gladlynta unga flickor, hon fick spela — - den franska och den danska
O s y n l i g är den handen, s o m v ä r l d e n g j o r t: Så v e r k a r i det d o l d a allt g o d t o c h s t o r t; O c h när du stilla sysslar v i d g ö m d a D å är det k a n s k e du s o m b e h e r r s k a r j ^RITHIOF komediens ingenuer — men småningom utvid- gade hon i allt högre grad gränserna för sin repertoar, och för närvarande torde denna vara mer mångsidig än någon annan skådespeler- skas i norden.
M e d tolkningen af Nora i Ibsens ryktbara dram — 1879 — höjde hon sig till en konst- närinna af första rang.
Bland hennes bästa uppgifter från de senare åren räknas för öfrigt de för stockholmspubliken välbekanta presta- tionerna i » V i l d a n d e n », i » Sällskap där man har tråkigt », » I asylen » och » D e t var en gång — » samt i » E n fallit » (Signe), » E n skandal » (K a - ren W a h l), » S t r a n d b y b o r » (Gertrud), » B r o d e r B u s » (G r e t e), » L å t o m oss skiljas » (Cyprienne) och nu senast i » K u n g M i d a s » (A n n a Hjälm).