Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
5 Jas, tills vidare utgå nied en sextondedel* riksdaler hamburger banko eiler silfver per läst, i stället för de å dessa orter lin ut fastställda högre konsul ad-afgi Iler, samt alt icke allenast den serskilda afgifleu för failvg, som passera sundet, utan ock lösen till konsulerne å nämnde orter för erlörderlige skeppshandlingar i alla de fall, då sådan för Norrska fartyg ej eger ruin, skall för Svenska fartyg upphöra; hvaremot nuvarande innehafvare af sistbemälde konsulater fått sig i nåder tillerkänd en af handels- och sjöfartsfonden utgående ersättning för den minskning i inkomster, som nämnde reglering komme att medföra.
Sedermera har Kommers-kollegium, under den 16 September i8{6, jemväl algifvit underdånigt utlåtande angående reglering af konsuls-dislrikteu samt om konsulers lönevilkor m. m, uti hvilket underdåniga utlåtande, sorn innehåller fullständig förslag till en sådan reglering, Kollegium, iiråga om konsulernas löneförmåner, bland annat, tillstyrkt, att eLl hkartadt förordnande med det, som innefattas uti högstberörde nådiga bref af elen ta Juni 184Ö, må for alla konsuls-distrikterne meddelas i sammanhang med ifrågavarande reglering.
Och har, sedan Kongl. Norrska Regeringen blifvit i ämnet hörd och sig i underdånighet yttrat, Kongl. Maj:t uti nådig remiss af den 7 sistlidne April anbefallt
Kommersekollegium att med ytterligare utlåtande i anledning deraf till Kongl. Majit inkomma.
Serskildt har Utskottet, i anledning af hvad vid remissen af ifrågavarande motion blifvit anfördt, angående förment olikhet i konsulad-afgifterna för svenska och norska fartyg, skolat, jemte åberopande af innehållet utaf nyssomförmälde nådiga bref den 1 rute Juni 184b’, upplysa, atl, uti s8:de § af förenämnde konsuls-stadga, den bestämda föreskrift blifvit meddelad, att af norrskt fartyg, som på den ort, hvarest kunsul eller vice konsul är anställd, antingen lossar eller inlager ny last, eller både lossar och lastar, är konsul, i kraft af lagen elen 14 Juni 1816, berättigad att uppbära i konsu|adafgift. tt species för hvarje kornmerselåst af fartygets dräglighet, och att någoL undantag uti detta allmänna stadgande icke blifvit gjordt för de till hamnar i Stor-Brilnnien och Irland ankommande norska fartyg.
Derförutan får Utskottet, i afseende å motionärens uppgift rörande lösen för konsuls påteckning å manifest, meddela, att, sedan i förut gällande seglationsordningar af den t) November i83o och 28 November 1835 stadgats, att skeppare, sorn, å sådan utländsk ort der svensk konsul vote förordnad inlastat varor med bestämmelse till Sverige, skulle före afresan till konsuln ingifva så väl manifest eller sammandrag af medhafvande konässementer, som oek duplikat af samma handling; så har uti Kongl. Maj:ts förnyade f- 6 Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskoltets Betänkande, N:o 89. seglationsordning af den i5 Maj 184^, med ändring af berörde stadgande, blifvit föreskrifvet, att skeppare, svensk eller främmande, som, å sådan utländsk ort der svensk konsnl är förordnad, inlastat, med bestämmelse lill Sverige, styckegods, skall vara skyldig att före afresan lill konsuln ingifva ett egenhändigt undertecknadt manifest öfver sin laddning, jemte alla de konnässementer, lian innehafver; egande skepparen att, sedan konsuln jemfört manifestet med konnässemenlerne och efter befunnen riktighet meddelat bevis derom å manifestet, dessa handlingar återfå; att, enligt gällande expeditionstaxa för konsulerne, lösen för sådant å manifestet åtecknadt bevis icke utgör, på sätt i motionen är uppgifvet, 2 r:dr hamb. banko, utan endast i r:dr s. m.; samt att, enär alltså duplikat-manifest icke vidare erfordras, den i nämnde expeditionstaxa för konsuls betyg derå upptagna lösen af i r:dr hamb. banko följaktligen numera icke eger rum.
Då af livad sålunda upplyst och framstäldt blifvit synes, dels alt en så beskaffad reglering af konsulad-afgiflerne, som motionären antydt, redan blifvit verkställd å de orter, der de för Svenska sjöfarten betungande högre afgifterne utgått, dels ock att de af motionären äskade förfoganden för tillvägabringande af en allmän sådan reglering jemväl redan vidtagits, samt enär, med afseende å det skick, hvari ifrågavarande ärende numera befinnes, med visshet förutses kan, att detsamma bringas till så snar verkställighet, som ämnets vigt och omfattning medgifva, får Utskottet, sorn, derest olaglig debitering af konsulad-afgifler skulle å något ställe egt rinn, åberopa den af Utskottet ofvan angifne ordning för beifrande deraf, vördsamt hemställa, att herr Brincks motion, så vidt den afser en underdånig anhållan till Kongl. Majit, det vederbörande må förständigas att uppgifva och inkomma med förslag till skyndsamt vidtagande af en sådan reglering af konsulad-afgifterne, hvarigenom dylika afgifter för svenska fartyg bringas till likhet med dem, som för Norska fartyg erläggas, måtte förfalla.
Vidkommande slutligen den i motionen gjorda framställning angående åtgärder till afhjelpande af de för svenska skeppsrederierna uppkommande olägenheter af sjöfolks, på sätt i motionen förmäles, snart sagdt ohestrafiäde rymning, så har Utskottet till en början skolat anmärka, att al varliga straffbestämmelser för sjömän, sorn rymma från det fartyg, hvarå de varit förhyrde, samt föreskrifter till sådane rymmares återskaffande, ingalunda saknas.
Sålunda har uti Kongl, förordningen af den 18 Februari 1768, med sammanfattning af alla de förut i ämnet meddelta serskilda stadganden, blif - Allm.
Besv. och Ekon.- Ulskollelt Betänkande, iV:o 89. 7 vit, bland annat, föreskrifvet, att sjömän, som på coopvaerclie skepp låtit sig1 städja och sedermera bortrymma, skola, om det sker hemma i landet, varda allmänneligen eflerslagne; och, i fall de ertappas, böra desse så väl som de, hvilka utan liden brist af undeihåll, utomlands rymma ifrån det skepp deruppå de förhyrde varit, då de fasttagne ecb i riket åter införde varda, icke allenast återbära allt hvad de i städja, så väl som leg» och hyra, af skepparen bekommit, utan ock plikta med spö eller fängelse vid vatten och bröd efter omständigheterna, hvilket domaren vid slika förekommande mål åligger, efter brottets svårare eller lindrigare beskaffenhet,att pröfva.
Skulle åter en sådan utomlands bortrymd sjöman, emot skepparens lof och tillstånd, der antaga tjenst och alldeles blifva borto, så anses han såsom menedare mot Kongl. Majit och Sveriges krono, och alt hafva förverkat alla dess uudersåtliga rättigheter och friheter häruti riket och underliggande herradömen: börande allt, hvad en sådan rymmare här uti arf skulle kunna tillfalla, vara förbrutet till coopvaerdie-sjömanshuset, ulan att någon af rymmarens antingen samarfva eller närmaste arfvinge deruppå något åtal skall kunna göra; men i fall han efter rymmandet, eller sedan lian blifvit qvitt och ledig dess hos främmande antagne tjenst, sitt brott ångrar och godvilligt, samt inom natt och år, antingen på någon utrikes ort antager tjenst på svenskt skepp, eller ock hos någon derstädes varande svensk minister, agent, consul eller eommissarrus sig anmäler till att erhålla pardon och åter få komma lill fäderneslandet, samt framdeles få tjena på svenskt coopvaerdie skepp, eller ock sjelf bär i riket åter sig inställer; så vill Kongl. Majit pröfva hvarje måls serskilda beskaffenhet, samt huruvida en sådan förrymd sjöman, som sitt begångna brott ångrar, må undgå det stral! som han förtjent, och sig i nåder deröfver utlåta.
— Uti 16 §. afi83o års konsulssrtadga är förordnad t, att, om sjöman rymmer under det fartyget ligger i främmande hamn, bör, om skepparen del fordrar, konsul, genom sin embets åtgärd, söka» återskaffa rymmaren och honom i tjenst åter insätta; och innehåller 19 §. af samma stadga, att, örn konsul erfar att förrymd sjöman uppehåller sig å utrikes ort, skall lian, i fall sjömannen är svensk, underrätta honom om de i kongl.
Coopvaerdie-reglementet af den 3o Mars 1748 förekommande, i nyss åberopade nådiga förordning den 18 Februari 1768 intagne stadgande» angående rymmare, samt, i händelse sjömannen åstundar att erhålla pardon, anmäl» sådant i- Kommers-kollegium, tillika med de omständigheter, sorn konsuln anser föranleda till bifall dertill.
Vid’ öfvervägande af hvad sålunda förekommit, har det velat synas Utskottet sorn anledningen till svenskt sjöfolks öfverklagade rymning icke 3 Allm.
Best), och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 89.J må sökas i bristen af tillräckligt stränga ansvarsbestämmelser för sådan förbrytelse; och ehuru Utskottet, i betraktande af de förluster för skeppsrederierne och de vådliga följder för skepp och gods, som kunna uppkomma derigenom, att sjömän'öfvergifva anlagen tjenst ombord å svenskt fartyg på utrikes ort, anser nödigt att de i förrberörde Kongl, förordning af den i8 Februari 1768 stadgade straffbestämmelser, såsom en allvarlig varning emot dylika rymningsbrolt, till gällande kraft och verkan qvarstå, har Utskottet likväl, — med hänsigt dertill att, om en ovilkorlig tillämpning af dessa straff skulle ega rum, mången rymmare, sorn ångrat sin förseelse, skulle a Skräckås från att återvända ti i 1 fäderneslandet eller att å utrikes ort återtaga tjenst å svenskt faltjäg, hvarigenom ock bristen af sjöfolk för svenska rederierna komme att ökas och det hufvudsakliga ändamålet med straffbestämmelsen sålunda förfelas, — funnit den så väl i 1748 års coopvaerdie-reglemente, sorn i åberopade förordningen af 1768 gifne försäkran, att Kongl. Majit vill i hvarje serskildt fall pröfva, huruvida en sådan förrymd sjöman må undgå sitt straff, innefatta en i berörde hänseende nödig bestämmelse, som alltså, enligt Utskottets tanka, bör bibehållas.
Utskottet har icke heller kunnat förbise att, ehuru, enligt hvad Utskottet inlvemtat, svenska skeppare ganska ofta, genom konsulernas nitiska bemödanden och myndigbeternes å stället beredvilliga medverkan, lyckats att få i tjenst å fartyget återställda derifrån bortrymde sjömän, likväl i allmänhet svårighet för desse tjenstemän måste möta att, å utrikes ort, der den förrymde sjömannen icke uti ifiågavarande fall är ställd under det främmande landets lagar, och följaktligen nödig handräckning och biträde för konsuln af vederbörande myndigheter icke alltid är alt påräkna, kunna på något verksammare sätt bidraga till rymmarens återskaffande och dennes återinsättande i tjenst, samt att alltså någre förändrade föreskrifter för konsulerne i deita afseende icke kunna till O # ändamålets vinnande föranleda.
Då deremot, enligt Utskottets åsigt, förnämligaste grunden lill svenske sjömäns så ofta förekommande rymningar måste hemtas dels, någon gång, från en hårdare behandling af besättningen från befälhaIvares sida, dels ock uti en åt besättningen å svenska fartyg, i förhållande till hvad i allmänhet uti tjenst å främmande fartyg bestås, tilldelad sämre kost och lägre aflöning, och desse rymningar fördenskull böra i samma mon upphöra, som ett bättre förhållande emellan befälhafvare och besättning å svenska fartyg inträder samt sjöfolkets underhåll och hyror närma sig till likhet med hvad i tjenst å andra nationers fartyg i sådant afseende erbjudes, men ändamålsenliga förfoganden uti nu omfömälde hänseenden - Allm. Desv.- och Elion -Utskottets Betänkande, N:o 50. enden måste vara beroende på rederiernas enskilda omtanka och icke lämpligen kunna genom ett allmänt stadgande påbjudas, får Utskoitet af sådan anledning och med hemladt stöd i öfrigt af hvad bär ofvan i ämnet blifvit a n förd t, vördsamt tillstyrka, alt motionen icke heller i denna del må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Aok. till F,xp.
Ulsk. den tl Maj, kl. iö f. m.
Betänkande , i anledning af väckt motion om bildande af en. kommitté', för utarbetande af förslag till den medicinska undervisningens ordnande.
Borgare-ståndet lill allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottets handläggning remitleradt memorial, har herr H. B.
Palmaer anfört, alt, då Sverige i mera än 3o Ar haft Irenne serskilda anstalter lör medicinsk uppfostran, nemligen den medicinska fakulteten i Upsala, den i Lund och det Carolinska medico-chirurgiska institutet i Stockholm, men dessa inrättningar sällan eller aldrig varit ense, ulan långt tillbaka, och isynnerhet sedan år 1829, legat i öppen strid med hvarandra, samt härtill komma, att det af professorerne vid Carolinska institutet till Kongl. Majit år 1833 afgifne förslag till reglemente för detsamma öppet erkändes hafva till följd hela den medicinska undervisningens förflyttning till nämnde institut, hvilken förändring åter af de båda universiteternas konsistorier och medicinska fakulteter, i deras år 183y lill regeringen afgifna betänkanden öfver förslaget på det lifiigaste bestreds, så, och enär verkningarne af denna strid Bih. till R.
Prot. 18S7 och 18*8. 8 Samt. 21 häftet. 2 10 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Ut-skoltets Betänkande, Ti\o 90. jemväl sträckt sig ända ned lill de studerande sjelfva, samt dessa frågar syntes nog ingripande för alt ådraga sig allmänhetens uppmärksamhet, och deras lösning redan interesserade och sysselsatte mången, både inom och utom yrket, ansåge motionären, vid sådant förhållande, och då Kongl. Majit icke ännu täckts i nåder fatta något beslut rörande detta ärende, ehuru detsamma befunnits färdigt till föredragning och afgörande alltsedan år i 83q, då alla vederbörande aukloriteter deröfver afgifvit sina underdåniga utlåtanden, tiden vara inne att fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å det skick, hvari detsamma sig befinner, och att påkalla deras medverkan till rättande af de anmärkta missförhållandena, då del ej allenast vore en oeftergiflig fordran, att, helsi i el t så fattigt land som Sverige är, de befintliga tillgångarne blefve planmässigt och förståndigt använda, så alt det »fsedda ändamålet ernåddes, utan ock hög tid att stanna på den beträdda vägen, och ej vidare, på sätt härvid egt rum, förslösa statens tillgångar efter enskilda korporationers och auktoriteters tillfälliga önskningar; varande detta nu desto nödvändigare, som Kongl. Majit vid denna riksdag ytterligare begärt ökadt anslag till Carolinska institutet af 1,600 r:dr för en professor, och af 333 r:dr 16 sk. för en chirurgiae adjunkt; — och, sorn Rikets Ständer egde rättighet alt först begära de stridiga frågornas afgörande och framläggandet af en fullständig plan till den medicinska undervisningens ordnande, innan något vidare anslag derför borde komma i fråga, samt det Carolinska institutets stat årligen redan uppginge till mera än r6,5oo r:dr b:ko, och de medicinska fakulteterna kostade i proportion derefter, samt motionären vore fullt öfvertvgad, att de nu befintliga tillgångarne, om de blefve klokt använda, skulle, utan vidare tillskott från det allmänna, mera än väl förslå att underhålla en god och för vårt land lämplig medicinsk undervisning, — så har han, på dessa grunder, och på det att hvart och ett af dessa splittrade och stridande läroverk måtte få sig anvisad en verkningskrets, lämpad efter dess natur och omständigheter, och till följd hvaraf alla komme att arbeta för det gemensamma ändamålet, — en god läkare-bildning, — i stället för att, såsom hittills skett, förtära sina löne-anslag,
sträfva att ur ungdomens och allmänhetens förtroende uttränga hvarandra, och ändå för det hela uträtta obetydligt i jemförelse med kostnaden, föreslagit, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majit ingå med den underdåniga anhållan, att Kongl. Majit täcktes, i och för denna maktpåliggande frågas slutliga lösning, nedsätta en af sakkunnige män bestående kommitté, hvilken finge sig uppdraget att, efter en bestämd plan, utarbeta ett förslag till den medicinska undervisningens ordnande.
Besvärs- oc't Ekonomi-Utskottets Betänkande, jV.o 90. 11 Ulskottet har tagit denna motion i „ öfvervägande och vid behandlingen al densamma aktat nådigt all, i anseende lill viglen af den deruti vidrörda Iråga, lenina en något fullständigare utredning deraf, än sorn i motionen finnes intagen; och får Utskottet i sådant ändamål vördsamt anföra:
Före år l<Soq fanns i Stockholm en undervisningsanstalt för kirurger, hvars bestämmelse vat att hilda mästare for fällskärs-slugor och regementsiällskärer.
Efter riksdagen berörda år erhöll denna skola en utvidgning i linivndsakligt ändamål att hilda läkare för armeen och Holtan; men äfven beräknad på, atl den derigenom skulle kunna sältas i tillfälle att lemna praktisk undervisning uti chii urgien åt de från universiteterna afgående unga läkare, och benämndes då medico-chii urgiskf institut.
Sedan den gamla åsigten, att medicin och chirurgi voro från hvarandra skiljda och af hvarandra oberoende, småningom gifvit vika för den nyare, alt de inbördes stå i ett omedelbart sammanhang, så blef häraf en följd, atl denna sednare skulle, så vidt ske kunde, tillämpas så väl vid läkare-befordringar, som vid den medicinska undervisningen, och stadgades derföre, atl, för erhållande af läkareembete i statens ijenst, fordrades att vara både läkare och chirurg, samt alt, då för sökande till läkarebeställningar redan vore föreskrifvet att halva aflagt prof i medicinen, för vinnande af medicinoe-doctors-graden, det nu mera äfven skulle åligga dem att undergå bestämda examina uti chirurgien för erhållande af chirurgias-magister-graden.
Med afseende å det vidsträcktare fält för den praktiska undervisningen, sorn de större sjukvårdsanslalterna i Stockholm erbjödo, beslöts det oek, att chirurgias-magislraina der skulle beröida prof och examina aflägga, och att sådant lämpligast borde ske vid det redan befintliga medico-chirurgiska institutet, som för detta ändamål kunde ytterligare utvidgas.
Sådant skedde ock, då ett reglemente för detsamma utfärdades den 6 December i8i5, hvarigenom det icke allenast erhöll berörda uppdrag, ulan ock en betydligen tillökad lärarepersonal, hvilken bestämdes till 6 professorer, hvardera med sin adjunkt, samt derjemte rättighet att antaga elever och att fullständigt bilda desamma till läkare, samt med dem anställa examina uli alla till läkarevetenskapen hörande ämnen.
— Såsom det vill synas, åsyftades härmed att åt institutet bereda en sjelfständig och af universileterna oberoende verksamhet, men detta ändamål vanns dock ej, enär dels, hvad beträffande eleverna, det snart visade sig för dem nödigt att ega den allmänna bildning, som universitels-undervisningen medförer, och derföre på professorernes egen begäran föreskrefs, att endast de, som vid 12 Allin.
Besvärs- och Ekonomi-Ulskollels Betänkande-,.
N;o 90. universketerna undergått medico-philosophisk examen skulle antagas till file v er vid: iusti tu let, oell dels, i afseende på den åt detsamma medgifna rättighet alt bilda läkare och att för sådan orsak med sina lärjungar anställa vederbörliga examina, det inträffade,, att institutet blef alltför litel i stånd att sätta den i utöfning, emedan, med några högst få undantag, de studerande ieke begagnade sig af det sålunda öppnade tillfallet till erhållande derstädes af undervisning uti den egentligen medicinska delen af lärokursen, och atläggande af de i afseende å densamma vid institutet föreskrifna tvenne första examensprof, hvilka skulle- motsvara medicinae-kandida t- och licentiat-examina vid universitetet'ma, utan heldre fullföljde sina studier derstädes, tilldess de slutligen, för vinnande a.f' chirurgiae-magister-graden, måste inställa sig vid institutet och genom tjenstgöring vid allmänna sjukvårdsanstalterna* i Stockholm på föreskrifvet sätil bereda sig till det för berörda grad vid institutet stadgade examensprof.
Den mening, alt institutet borde blifva- en fullständig, hela medicinska undervisningen omfattande, läroanstalt, uttrycktes tydligare uti ett nytt reglemente, som för instituset utfärdades den 11 December 1822, och hvilket uti inledningen innehåller: ”att, som egentliga föremålet med del här uti hnfvudstaden år 1815 inrattade carolinska medico-chirurgiska institutet varit, alt genom undervisning derstädes uti läkare-konstens så väl theoreliska sorn praktiska delar tilldana skicklige läkare för armeen och fiol torna;' och ett sådant ändamål numera blifvit uppfy/ldt, samt då, under in 1 ältningens fortgång, erfarenheten ådagalagt nyttan deraf, att institutet, i förening med härvarande sjukhus-inrättningar, må. erhålla en sådan- organisation, att lillvande och pålitlige praktiske läkare jör alla grenar af medicinalverket lill statens tjenst vid samma institut kunna danas; alltså har Kongl. Maj:t — — — — — funnit skäligt utfärda ett nytt reglemente,. m. m.” Oaktadt detta, fortfor dock det ganda förhållandet, att den egentliga medicinska undervisningen qvarstannade vid universketerna.
Den kommitté, sorn sedermera nedsaltes för undervisningsverkens öfverseende, fästade ock uti sitt den 20 December 1828 till Kongl. Majit algi fna betänkande uppmärksamheten på de missförhållanden, sorn uppstått genom brist på samband emellan de medicinska läroanstalterna-, och i anledning deraf anbefalldes Sundhels-kollegium att, efter hörande af institutets professorer, inkomma med förslag till nödiga ändringar i det- gällande reglementet.
Ett sådant fullständigt förslag afgafs den 6 Mars i83y, beledsagadt dels afen underdånig skrifvelse från Sundhels-kollegium» med serskildt anförande till dess protokoll af en ledamot Friherre Jakob Berzelius, samt dels af en Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Plskollcls Belovkamle, B:o 90. skrifvelse från institutets professorer lill berörda kollegium, och remitterades den 23 April i838 till akademiernes kansler, med nådigt uppdrag alt,, sedan medicinska fakulteterna och consistoria academica deröfver hörda blifvit, med deras yttranden och eget utlåtande i ämnet inkomma.
Dessa utlåtanden afgåfvos under loppet af påföljande året.
Af samtlige desse handlingar har Utskottet hufvudsakligen inhemta! följande:
Carolinska institutets professorer hafva uttalat sin öfvertygelse vara, att, så länge rättigheten tor universiteterna qvarstode att icke allenast meddela medicinse-doclors-graden, utan äfven all, med uteslutande af institutet, examinera dem, som sig dertill anmäla, institutet omöjligen kunde uppfylla sin bestämmelse att vara en fullständig, hela den medicinska undervisningen omfattande, läro-anstalt, emedan de studel ande ,som derstädes förvärfva! sig fö inskrifna kunskapsmått, och derå aflagt prof för erhållande af doktorsgraden, likväl måste underkasta sig tvånget af samma profs undergående å* nyo vid universiteterne, hvaraf åter klefve en gifven följd, alt medicinae studiosi heldre valde att der börja oeh fortsätta den medicinska lärokursen, för alt sedermera vid institutet endast aflägga den sista eller operations-examen.
— Uti denna mening har Sundhets-kolleginm instämt oeh i anledning deraf i underdånighet hemställt, att Kongl.
Majrl, vid frågans afgörande, täcktis meddela de läkare, som vid institutet komma att bildas, sådana rättigheter, hvaraf de kunna anses lörtjenla.
Friherre Berzelius har, uti sitt förrbeiörda anför ande, sökt ådagalägga obehöfligheten flir vårt land, med den iinga folkmängd det eger al meia än en medicinsk undervisnings-anslalll, samt olämpligheten af dess förläggande uti hvaije annan stad än hufvudsladen, som, genom sina flerfaldig» och mera fullständiga sjuk vårds-anstalter, vore det enda ställe inom landet, der en omfattande och fullkomlig läkare-bildning, den theoretiska hand i hand gående med den praktiska, kunde snaiast och säkrast meddelas, och af desse skäl föreslagit, alt medicinska fakulteterna vid universiteterna småningom måtte indragas samt den medicinska undervisningen helt och hållel förflyttas lill Carolinska institutet, hvilket då skulle erhålla benämning af akademi samt dess utexaminerade lärjungar kallas medicinae- och chirurgiae doktorer och tillerkännas full rättighet alt söka inträde i statens tjenst.
Consistoria academica och medicinska fakulteterna vid universitelerne hafva deremot framställt vådan af lösslitandet utaf en eller annan hufvudheslåndsdel i dessa, enär deras grund icke allenast derigenom Liefve rubbad, ulan äfven, i och med detsamma, som sådant skedde och universitetsideen derigenom frånginges, början vore gjord till dessa läroverks upplös - 14 Allm.
Besvärs- och Ekon.-Ulskottels Betänkande, N:o 90. ning i flere från hvarandra skiljdå special-skolor.