Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Revisorerne rätteligen hafva bort påföras anslaget till hufvudstadens polis; men dä detta anslag redan länge varit för ändamålet otillräckligt, så att. stadens bidrag till polisens underhåll mäst tid efter annan i väsendtlig män ökas, hade Revisorerne, hvad anginge den förflutna tiden, väl ansett berörde utbetalning icke böra blifva föremål för någon anmärkning, men uttryckt den förmodan, att då nämnde anslag blifvit vid sistförflutna riksmöte betydligen tillökt, någon anvisning af berörde beskaffenhet på extra utgiftsmedlen ej vidare skulle finnas vara af behofvet påkallad: och Kongl. Stats-kontoret, som delade Revisorernes åsigt, hemställde, uti sitt i anledning häraf afgifna underdåniga utlåtande, till Kongl. Maj:ts nådiga bepröfvande, om icke, på de af Revisorerne anförda skäl, utgiften lämpligen kunde frän och med är 1859 få bekostas af anslaget för polisens vidmagthållande här i staden, 28,100 R:dr Kunt, Med tillkännagifvande att nämnde arfvode, under sista revisions-året, på lika sätt som förut utanordnats, hafva sednast församlade Stats-revisorer nu åter fästat uppmärksamhet vid förhållandet och tillika uttryckt den åsigt, att någon anvis - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 151. 3 ning af ifrågavarande beskaffenhet pä extra utgiftsmedlen ej vidare borde ifrågakomma. Stats-Utskottet, som, i likhet med Kongl.
Statskontoret, anser ifrågavarande arfvode lämpligare böra bekostas af anslaget för polisens underhållande i hufvudstaden, och af sådan anledning instämmer uti den af Revisorerne uttalade åsigt, får, till vinnande af rättelse för framtiden i anmärkta hänseende, föreslå Rikets Ständer, att uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes anbefalla vederbörande att icke vidare ä sjette Hufvud-titelns extra utgifts-anslag utanordna nämnde arfvode.
(Rev. ber. pag. 10, utlåt. pag. 203.)
Vid flere Stats-revisioner hade, enligt hvad Revisorerne inhemtat, anmärkningar blifvit framställda i anledning deraf, att utbetalningar frän allmänna Indragnings-staten till belopp af 1,000 Riksdaler Banko årligen under en mängd af år egt rum till hyra för de af Ofverståthållare-embetets kansli begagnade embetsrum uti den sä kallade Westinska egendomen, och med föranledande af enahanda erinran vid Stats-revisionerne åren 1841 och 1843, anhöllo Rikets Ständer vid 1844 och 1845 årens riksdag att, till besparing af nämnde hyresmedel, tjenlig Jokal till embetsrum för nämnde kansli måtte uti någon af Kronans i hufvudstaden varande byggnader upplåtas.
Men sedan Överintendents-embetet och Öfverståthållare-embetet i ämnet sig yttrat, dervid det sednare upplyst, att lägenhet för kansliets inrymmande vore under byggnad, fann Kongl. Maj:t någon åtgärd till beredande af hyresfri embetslokal ät Ofverståthållare-embetets kansli för det dä varande icke böra vidtagas.
Då emellertid ännu vid 1847 års slut ändring i omförmälda hänseende icke egt rum och 184!) års Revisorer härom hos Rikets Ständer inkommo med anmälan, tillstyrkte Stats-Utskottet vid 1850—1851 årens riksdag, att som med den af Öfverståhållare-embetet omförmälda, under byggnad varande, lägenhet för kansliets inrymmande afsåges ett staden tillhörigt, vid Myntgatan beläget, hus. hvarest embetslokal för såväl poliskammaren som Ofverståthållare-embetets kansli skulle vara under inredning, men Utskottet icke hade sig bekant, huruvida den af Rikets
Ständer afsedda besparing af hyresutgift derigenom komme att ega rum.
Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj:t i underdånighet förnya sin i detta ämne förut gjorda begäran; men denna framställning, som gillades af Borgare- och Bonde-Stånden, afslogs deremot af Ridderskapet och Adelil saint Preste-Ståndet, hvadan frågan förföll.
Enligt räkenskaperne hade under är 1857 för berörde ändamål frän allmänna Indragnings-staten utgått 1,000 Riksdaler; men då Stockholms stad vore att betrakta såsom ett särskildt län, saint Staten, hvilken för närvarande bekostade aflöningen för den hos stadens Ofver-styrelsc anställda personal, således ej borde kunna undandraga sig att jemväl framgent bestrida de utgifter, som med anskaffning af lämplig embetslokal åt nämnde Styrelse vore förenade, hemställde Revisorerne att, derest tjenlig lokal till embetsrum för oftanämnde Styrelse icke kunde uti något Kronans hus upplåtas, derom förnyad framställning, enligt Revisorernes tanke, borde hos Kongl. Majit i underdånighet göras, eller hyresmedel på annat sätt, än hittills skett, beredas, Rikets Ständer mätte ä Riks-staten låta uppföra ett särskildt anslag till det belopp, som för ändamålet kunde anses behöflig!. 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 157.
Jemte upplysning, att ifrågavarande hyresmedel allt sedan den 1 April 1817 af allmänna Indragnings-staten utgått med 1,000 Riksdaler Banko, samt att dessa numera tillfölle Stockholms stad, såsom egare af det hus, hvarest nämnde kansli sedan år 1852 vore inrymdt, har Kongl.
Stats-kontoret, uti sitt i anledning af Revisorernes förevarande framställning afgifna underdåniga utlåtande, i Revisorernes hemställan sig förenat.
Stats-Utskottet, som af ofvananförda skäl funnit sig jemväl böra instämma uti Revisorernes berörde framställning, får, i anledning häraf, föreslå Rikets Ständer att uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta undersöka om lämplig lokal för nämnde embetsverk kan uti någon Kronans byggnad i hufvudstaden beredas, eller, i annan händelse, till Rikets näst härefter sammanträdande Ständer aflåta nådig framställning i ämnet. 8 5.
(O c v. ber. pag. 27, utlåt. 205.)
Vid granskning af Kongl.
Kontrollverkets räkenskaper hade sättet, hvarpå kontrollstämplingen af i landsorten tillverkade guld-, silfver- och tenn-arbeten verkställdes, blifvit föremål för Revisorernes uppmärksamhet.
Enligt gällande stadganden besörjes proftagning och kontrollstämpling af dylika arbeten, uti städerna af vederbörande Magistrater och i köpingarne af dertill antingen utaf Läns-styrelserna eller vederbörande ordningsmän utsedda personer.
Magistraten öfverläte oftast nämnde bestyr ät någon dess ledamot,- som vanligen benämndes Stämpel-rådman och hvilken tillika redovisade inflytande stämplingsmedel.
Till Magistraterne äfvensom till vederbörande stämplingsförrättare i de köpingar, hvarest guldsmeder äro bosatte, öfversände Ofverdirektören för Kontrollverket kort före hvarje års början dels tryckta så kallade arbets-böcker, att tilldelas hvarje guldsmed, dels stämplings-protokoll.
Uti arbets-boken inskrefve guldsmeden de guld- och silfverarbeten, som af honom till stämpling anmäldes, och i stämplings-protokollet antecknade Stämpel-rådmannen eller den person, som erhållit uppdrag att stämplingen ombesörja, antalet af de för sådant ändamål uppviste arbeten, jemte deras vigt och beloppet af stämpelafgiften.
Af nämnde arbeten, hvilka borde vara försedde med tillverkningsortens och tillverkarens stämpel samt ärsbokstaf, äfvensom, hvad guldarbeten beträffade, med karatmärke, afskafdes spånor eller efter Stämpel-rådmannens anvisning.
Dessa spånor och bitar inlades sedermera hvar för sig i små papperskapslar och inlästes vanligen i en bleck- eller träd-dosa, till hvilken guldsmeden förvarade nyckeln, hvarefter kontroll-stämpeln, som förvarades hos bemälde Rådman, påsattes arbets-styckena.
Denna proftagning eller stämpling, som, efter vederbörandcs godtfinnande, verkställdes i en del städer hvarje söcknedag, i andra vissa dagar i veckan, men alltid på bestämd timma, förrättades å några ställen på rådhuset, men vanligen uti stämpelförrättarens hemvist.
När profspånorna, hvilka samlades för ett qvartal eller för hvarje halft eller helt är, allt i förhållande till den större eller mindre tillverkning hvarje stad eller ort åstadkomme, blefve tillräckliga för tvänne proberingar, insändes desamma, veder - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 157. 5 börligen påtecknade, under namn af generalprof, till Kontrollverket i Stockholm och underkastades derstädes probering i behörig' ordning.
Godkändes det inkomna profvet, återställdes detsamma vederbörande, på samma gäng ny arbetsbok och stämplingsprotokoll till landsorten afsändes.
Befunnes åter generalprofvet knapphaltigt finge guldsmeden betala dubbel afgift för hela tillverkningen under den tid, som profvet omfattade, hvaremot, om detsamma vore underhaltigt, Ofver-Direktörsembetet yrkade att tillverkaren mätte, uppå anmälan af vederbörande Magistrat, af allmän åklagare ställas tinder tilltal för berörde förbrytelse och straffas pä sätt författningarne i thy läll stadgade; och borde utslag i sä beskaffade mål ineddelas Ofver-Direktörs-embetet för att i den vid Kontrollverket befintliga straffbok antecknas, hvaremellertid alla generalprof, som befunnos underhaltiga, under tio års tid qvarstadnade vid Kontrollverket såsom vedermälen.
Att emellertid behofvet af förändrade föreskrifter för kontrollstämplingen af guld-, silfver- och tenn-arbeten i allmänhet långt för detta varit insedt, visade sig, enligt Revisorernes tanke, deraf, att Kongl. Majit redan år 1832 anbefallt Kongl.
Bergs-kollegium, som den tiden och intill den 10 Augusti 1838 innehade öfverstyrelsen för Kontrollverket, att afgifva underdånigt utlåtande, rörande den, i anledning af Guldsmeds-embetets i Gefle gjorda underdåniga anhållan om mildring i ansvaret för underhaltiga guld- och silfver-arbeten, väckta frågan om nya föreskrifter i berörde hänseende; och sedan jemväl Rikets år 1840—1841 församlade Ständer, hvilka, bland annat, funnit det för Mynt- och Kontroll-verken gällande reglemente i åtskilliga, omständigheter böra undergå förändring, af sådan anledning uti skrifvelse den 20 Mars sistnämnde år i underdånighet anhållit att författningarne angående Mynt- och Kontroll-verken måtte i sin helhet varda öfversudda och granskade samt ett förnyad t reglemente för dessa verk utfärdas, afgaf Kongl. Statskontoret, under hvars inseende Mynt- och Kontroll-verken, jemlikt nådigt Bref den 10 Augusti 1838, ställdes, den 30 Juni 1843, såväl underdånigt yttrande angående det ifrågaställa nya reglementet för nämnda båda verk, som ock underdånigt förslag till Kontrollstadga; hvarefter och sedan Rikets Ständers Revisorer anmält att denna fråga vore på Kongl. Majits nådiga pröfning beroende, Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 8 September 1848 anhöllo att förenämnde ärende måtte, så fort ske kunde, varda till nådigt afgörande företaget samt nya reglementen för Mynt- och Kontroll-verken, äfvensom ny Kontrollstadga, till efterrättelse fastställda.
Sedermera hade vid flere derefter hällne statsrevisioner anmälan förekommit derom, att denna fråga fortfarande berodde på Kongl. Majits nådiga pröfning, men, efter Revisorerne meddelad upplysning, hade den 8
Mars 1856 berörda förslag blifvit af dåvarande Chefen för Finans-departementet öfverlemnade till Ofver-Direktören för Mynt- och Kontroll-verken för afgifvande af yttrande om eller hvilka ändringar eller tillägg uti nämnde förslag kunde pä grund af den sednare tidens erfarenhet anses erforderliga, utan att likväl något sådant yttrande ännu till Kongl. Majit inkommit.
Vidare hade Revisorerne inhemtat, hurusom, sedan åtskilliga juvelerare samt guld- och silfver-arbetare i hufvudstaden år 1855 ingått till Kongl. Majit med underdånig ansökning dels angående utländska guld- och silfver-arbetens kontrollbehandling i likhet med hvad för svensk tillverkning i sådant afseende funnes stadgadt, dels angående åtgärder för hämmande af missbruket med utländska guldoch silfver-arbetens tullfria införsel under namn af modeller och Kongl.
Kommersekollegium, efter det Öfver-Direktören för Mynt- och Kontroll-verken blifvit i ämnet hörd, den 24 September 1856 deröfver afgifvit underdånigt utlåtande, Kongl. 6 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 157. vid underdånig föredragning den 2 Oktober 1857 af detta ärende, täckts anbefalla Kongl.
Kollegium att, i samråd med bemälde Öfver-Direktör, på de af Kollegium i dess utlåtande uppgifna grunder, uppgöra underdånigt förslag till de stadganden. hvilka, i fråga om kontrollbehandling såväl af inom riket tillverkade, som af' från utrikes ort införda guld- och silfver-arbeten. borde tjena till efterrättelse.
Revisorerne, som ansågo det vara af vigt att såväl det allmänna sorn den enskilde egne säkerhet derför att guld- och silfver-arbeten, som blifvit med kontrollstämpel försedda, ej vore underhaltige; men hade anledning befara att kontrolleringen af dylika, i landsorten förfärdigade, arbeten i allmänhet icke alltid kunde derstädes verkställas, så att densamma fullkomligt motsvarade det dermed afsedda ändamål, hafva, utan att inlåta sig i något bedömande örn och hvilka åtgärder, sorn i sådant hänseende kunde vara af behofvet påkallade och lämpliga, hemställt, det Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, att vid utfärdande af blifvande Kontrollstadga, hvilken, enligt Revisorernes förmodan, snart vöre att förvänta , sädane förändrade föreskrifter angående kontrollbehandlingen af i landsorten tillverkade guld- och silfver- samt tenn-arbeten meddelades, att allmänheten kunde ega visshet derom, att hvarje med kontrollstämpel försedt arbetsstyeke, som utbjödes, vore af fullgod beskaffenhet, samt följaktligen vara tryggad mot de förluster, sorn måste uppstå genom inköp af ett underhaltigt arbete; hvarjemte Revisorerne ansett sig icke böra lemna oanmärkt den olikhet, sorn vid tillämpning af gällande Kontrollstadga uppkomme för guldsmederna i landsorten och i hufvudstaden, derigenom att de förre saknade det tillfälle de sednare egde att få sina pro' genast godkända. innan de tillverkade arbetena i handeln utlemnades, i följd hvaraf det lätt kHnde inträffa att en guldsmed i landsorten ådömdes ansvar för ett utan hans förvållande eller bedräglig afsigt utlemnadt underhaltigt arbete, hvilket deremot aldrig kunde hända någon af hufvudstadens guldsmeder, hvilka alltid finge sina arbeten kasserade i Kontrollverket, om desamma, vid derstädes anstäldt prof, befunnes underhaltiga.
Uti sin i anledning häraf afgifna underdåniga förklaring, har Ofver-Direktören vid Mynt- och Kontroll-verken, bland annat, erinrat, att det icke gäfves någon annan" möjlighet att i landsorterna åstadkomma undersökning af guldsmedsarbeten före stämplingen och dermed förena samma tillfälle för guldsmederna att få sina prof genast godkända innan de tillverkade arbetena i handeln utlemnades såsom i Stockholm egde rum, än att ett Kontroll-kontor upprättades i hvarenda ort, der någon guldsmed kunde få rättighet att sitt yrke bedrifva, men utom det att inrättandet af Kontroll-kontor i hvarje stad och köping skulle orsaka högst betydliga kostnader såväl för första uppsättningen som inrättningens årliga underhåll och aflöning af behöflig betjening — kostnader, som många gånger skulle öfverstiga afgifterna för kontrolleringen, så framt ej dessa i lika män skulle förökas och sålunda fördyra sjelfva guldsmedsyrkets produkter — skulle det blifva nästan omöjligt att erhålla en nog stor mängd af skicklige och tillförlitlige personer att bestrida kontrolltjensterna, hvarföre all tanke på en slik anordning nu borde, såsom overkställbar, förkastas.
För vinnande af den utaf Revisorerne yrkade undersökningen före stämplingen hade Ofver-Direktören föreslagit flere åtgärder, men Öfver-Direktören ansäge tillika att, huru man ock må förordna om kontrolleringen, så kunde man ändå icke vinna den af Revisorerne önskade säkerhet, att guld- och silfver-arbeten, hvilka blifvit med kontrollstämpel lörsedde, ej vore underhaltiga, till stöd för hvilken åsigt äfven flere exempel af honom anföras.
Huruvida en sådan förändring af kontrollväsendet, som af Ofver-Direktören. enligt hvad omförmäldt Stats-Utskottets Utlåtande N:o 157. 7 blifvit, föreslagits, kunde medföra särdeles större säkerhet för allmänheten än nu gällande författning gjorde möjlig, kunde i allt fall, enligt Öfver-Direktörens tanke, ifrågasättas.
Resultatet af den stämplingen föregående undersökningen berodde nemligen i väsendtlig män af den noggranhet och omtanka, hvarmed profspånorna aftogos, och det syntes Ofver-Direktören vara att befara att det mera invecklade kontrolleringssättet koinme att väcka och öka hågen att på hvarjehanda sätt kringgå de reglementariska föreskrifter, som förändringen skulle göra behöfliga, och utan hvilkas noggranna efterlefnad förändringen icke skulle medföra någon egentlig nytta.
Om än, på sätt Öfver-Direktören för Mynt- och Kontroll-verken uti sitt underdåniga utlåtande vidare utvecklat, åtskilliga svårigheter möta för afhjelpandet af de utaf Revisorerne anmärkta olägenheter i berörde hänseende, tinner Stats-Utskottet likväl dessa icke vara af beskaffenhet att utgöra giltigt hinder för ärendets skyndsamma och ändamålsenliga ordnande i enlighet med förut antydda grunder.
Behofvet häraf, länge insedt och erkändt af Dikets Ständer, synes Utskottet än vidare vara ådagalagdt genom de af Revisorerne nu anmärkta förhållanden; pä grund hvaraf, och då detta ärende alltsedan år 1840 varit beroende på vederbörandes pröfning, Utskottet ansett sig böra tillstyrka. det Rikets Ständer måtte förnya sin uti underdånig skrifvelse den 8 September 1848 gjorda hemställan, att nytt reglemente för Kontrollverket äfvensom ny Kontrollstadga måtte varda till efterrättelse fastställda. § 6.
(Rev. ber. pag. 34—42.)
Enligt hvad Utskottets Utlåtande N:o 13, § 15, vid innevarande riksdag innehåller, hade föregående Stats-revisorer gjort åtskilliga framställningar dels i afseende å de oj ta inträffade poströfverierne, dels ifråga om åtgärders vidtagande förnämligast i afseende å posters befordrande med ångfartygslägenhet eller på jernväg; och hade Utskottet, som väl instämde i de af Revisorerne uttalade åsigter om vigten af skyndsamma förbättringar i postanstalterna och fördenskull ansåge de af Revtsorerne anmärkte, och såsom det syntes Utskottet, af General-Poststyrelsen på ett mindre tillfredsställande sätt förklarade förhållanden vara förtjenta af uppmärksamhet från Rikets Ständers sida, likväl för det då varande funnit sig icke böra meddela något yttrande i ämnet, enär Utskottet, vid granskning af den sist afgifna revisionsberättelsen, finge tillfälle taga närmare kännedom om de åtgärder, som på sednaste tiden blifvit i ofvannämnde hänseenden vidtagne, utan skulle Utskottet, i sammanhang med de frågor, som i detta betänkande förekomma, till Rikets Ständer afgifva utlåtande öfver ltevisorernes ofvanberörde framställningar. 1 anledning häraf har Utskottet nu förskaffat sig kännedom om de åtgärder, sorn i anmärkte hänseenden blifvit pä sednaste tiden vidtagne, och får Utskottet i sådant hänseende, med hänvisning till hvad Utskottet uti sitt vid innevarande riksdag i ämnet afgifna utlåtande förut upplyst, nu omförmäla: att. sedan, vid föredragning af en utaf Kongl.
General-Poststyrelsen den 7 September 1858 gjord underdånig anmälan om ett pä vägen emellan Göteborg och Wenersborg föröfvadt poströfveri, Kongl.
Maj:ts uppmärksamhet blifvit fästad derå, att Kongl. Maj:t, vid 8 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 157. föredragning den 3 Juli 1854 af ett utaf Kongl. General-Poststyrelsen, efter erhällen remiss ä Rikets Ständers är 1853 församlade Revisorers berättelse, den 23 Mars 1854 afgifvet underdånigt förslag till åtgärder emot poströfveri, funnit godt att, med anledning deraf, frän Styrelsen infordra åtskilliga upplysningar oell närmare uppgifter i ämnet, men att Kongl.
General-Poststyrelsen dermed då ännu icke inkommit, så hade genom nådigt Bref den 10 September 1858 Kongl. Majit anbefallt Post-styrelsen, att med de i berörde hänseende infordrade upplysningar skyndsamligen inkomma och tillika uppgifva de ytterligare åtgärder, som, enligt de sednare årens erfarenhet, måtte kunna till poströfveriernas förekommande vidtagas.
Under den 11 Oktober 1858 afgaf Kongl.
General-Poststyrelsen nytt underdånigt utlåtande i ämnet, hvaruti, med åberopande af sitt förra utlåtande, och fullständigt redogörande för de skäl, hvilka, enär hvad af Styrelsen då föreslagits icke kunnat vinna verkställighet, gjort och ännu gjorde
Styrelsen tveksam i afseende på hvad vidare i detta ofta omhandlade ämne borde åtgöras eller föreslås, Styrelsen likväl underställde Kongl. Maj:ts nådiga pröfning åtskilliga åsigter, för hvilka omständligen redogjordes; och behagade Kongl. Majit, i anledning häraf, uti nådigt Bref den 3 December 1858 förklara, bland annat, att, vidkommande tillåtelse att vid de postkontor, der sådant utan äfventyr för Postverket och olägenhet för brefafsändare kunde ske, i stället för afsändandet af dertill inlemnade penningar, i bref innesluta Post-styrelsens anvisning å det Postkontor, dit brefvet vore stäldt, för hvilket ändamål Postverket skulle berättigas att anskaffa och begagna invisningar frän och å Landtränterier och Tullkamrar, enskilda bolags eller korporationers penningeverk eller enskilda handelshus och personer, sä, enär, äfven om detta förslag, oansedt de ganska väsendtliga anmärkningar, som häremot blifvit af vederbörande gjorda, kunde fullständigare genomföras, likväl åtskilliga, om ock smärre penningeförsändningar icke skulle kunna undvikas, hvilket fortfarande utgjorde en frestelse till poströfverier, då det, som härvid verkade, icke ensamt vore summornas storlek, utan fast heldre i allmänhet begäret att åtkomma penningar, utan beräkning på beloppet, helst poströfvaren sällan kunde, utan att röja sig, använda en större penningesumma, hade Kongl. Maj:t, som under den 9 September 1857 förordnat, att, vid penningeförsändningar från embetsmyndigheter, anvisningar af Rikets Ständers Bank eller dess Lånekontor borde i vissa läll begagnas, funnit, att, med särskildt afseende derå, att samma utväg, jemte begagnande af enskilda bankers inbördes vexlar eller assignationer, nu mera stöde en hvar till buds, det ifrågavarande förslaget icke för närvarande borde till någon vidare åtgärd föranleda: men att, dä det för posternas skyddande mot skada och våld, ©tvifvelaktigt vore af största vigt icke blott att endast nyktra, dugliga och pålitliga personer användas såsom postiljoner, hvaröfver tillsynen åligger Post-styrelsen, utan äfven att, genom begagnande af egna, tjenliga åkdon, hvarom fråga af Styrelsen blifvit väckt, eller genom andra medel, den största möjliga säkerhet för posterna befrämjades, Kongl.
Majit anbefallde General-Poststyrelsen att i sistnämnde afseende kyndsamt vidtaga nödiga åtgärder, för hvilket ändamål Styrelsen egde att utaf Postverkets medel, i mån af behof, använda en summa af 5,000 Hulr Runt och, i händelse detta belopp funnes vara härtill otillräckligt, derom i underdånighet göra vidare anmälan; samt att lor öfrigt Kongl.
Majit ville, på underdånig föredragning genom Kongl. Majits Justitie-departement, i nåder pröfva om och i hvad män, för afvärjande af väld emot postiljon eller annan postförare, ett friare begagnande af försvarsvapen, än sorn enligt 26 Kap. 4 § Missgerningsbalken får ega rum, må, i motsvarighet till hvad rörande militärpost, vakt och patrull linnes i 6 Kap. 12 § af Krigsartiklarne bestämdt, Stats-Vtskottets Utlåtande N:o 157. 9 bestämdt, varda postförare medgifven, äfvensom, då erfarenheten vid flere tillfällen visat att de uppehåll, sorn vid postens framforslande uppkomme genom öppnandet af grindar öfver vägen, lemnat våldsverkare tjenligt tillfälle till posternas rånande, Kongl.
Majit vore betänkt att, pä underdånig anmälan genom Kongl. Majits Civildepartement, taga i nådigt öfvervägande, huruvida, jemväl med afseende pä andra vägfarandes nytta och beqvämlighet, någon allmän förklaring eller föreskrift angående begagnandet af dylik stängsel öfver allmän landsväg må vara af behofvet påkallad.
Utom de för paket- och personbefordring anskaffade post-diligenser, med hvilka bref-post äfven befordras och af hvilka 2:ne under vintermånaderna gä 2 gånger i veckan mellan Helsingborg och Göteborg, samt 2:ne året om emellan Örebro och Töreboda, äfvensom 2:ne äro afsedda att snart börja dagliga turer mellan Malmö och Ystad, hafva, enligt Utskottet meddelad upplysning, efter hand blifvit anskaffade åtskilliga nya såväl postvagnar som kärror, hvilkas användande dock mött många svårigheter, enär dels de skjutsande nästan allmänt helst begagna egna åkdon, hvilka i hvarje provins äro ' olika och lämpade mera efter hvars och ens dragare, dels mänga poster fortskaffas än med en, än med tvä eller flere hästar, olika fram och åter o. s. v. Försök att erhålla de allmän-lämpliga ste modeller för poståkdon påginge emellertid alltjemt.