Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I andra momentet af § 26, som handlar om det tall att befälhafvare nödgas under resa lemna tjensten, förekommer det stadgande att rederiet bör om ett sådant förhållande underrättas och dess föreskrift afbördas, men att, om sådant ej utan skada kan ske, Svensk Konsul, eller, om sådan ej finnes, fartygets på stället varande ombud må vidtaga åtgärder för erhållande af annan befälhafvare.
Men Rikets Ständer hafva härvid funnit, att, om rederi på främmande plats har särskildt ombud, detta må framför Konsuln vara till ombesörjande af omförmälda angelägenhet berättigadt, dock, i anseende till densammas beskaffenhet efter rådplägning med Svensk Konsul der sådan finnes anställd; i öfverensstämmelse med hvilken åsigt, sorn ock synes vara iakttagen i 54 § af Konsuls-Stadgan den 20 April 1858, ett tredje moment blifvit i §:n infördt; hvarjemte ordställningen i slutet af berörde 2 mom. ock undergått någon jemkning. § 31.
Stadgandet i § 31, att ersättning till sjöfolk för under resa minskad kost, skulle bestämmas “efter de i sista afgångsorten gällande priser*', har ansetts komma att möta alltför stora svårigheter vid tillämpningen, särdeles i fråga om resor från aflägsna orter, hvadan Rikets Ständer, med uteslutande af berörde stadgande och i likhet med hvad på flera ställen i det nådiga förslaget eger rum, hänskjutit ersättningsfrågan jemväl i detta afseende till skiljomäns afgörande. § 33.
I § 33, som innehåller föreskrift om dagboks förande efter visst formulär, men inskränker skyldigheten härutinnan till fartyg öfver trettio läster och, äfven med detta lästetal, till resor på aflägsnare orter utom riket än Finland, Danska hamnar i Östersjön samt Danska och Norska hamnar på denna sidan om Skagerns fyr och Lindesnäs, hafva Rikets Ständer, med utbytande af ordet “aflägsnare" mot det såsom mera lämpligt ansedda ordet “andra" (orter) funnit dels ofvannämnde lästetal — innefattande antagligen så kallade svåra läster — böra reduceras till närmast motsvarande femton nyläster och dels befrielsen från ifrå - Expeilitiona- V Isko It ets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 164. 7 gavarande skyldighet jemväl ega rum på resor till och ifrån Ryska och Tyska Östersjöhamnarne, hvadan §:us första moment i dessa afseenden undergått uödig förändring. § 34.
Beträffande föreskriften i § 34 att befälhafvare skall, om fartyget är å utrikes ort och den från sjömanshuset erhållua blankett till dagbok blifvit fullskrifven, anmäla sig hos Svensk Konsul till erhållande af uy blankettdagbok af den beskaffenhet, som i nästföregående § stadgas, hafva Rikets Ständer ansett att för tillämpningen af samma föreskrift, väsendtliga hinder skola möta till följd af svårigheten för vederbörande myndighet att kunna föranstalta det samtlige de å mer eller mindre aflägsna orter anställda Svenska Konsulsfjenstemän, hvilka, vice konsulerna inberäknade, för närvarande lära uppgå till nära 600, alltid må vara försedde med erforderligt antal dylika blanketter tor att, uppå anmälan, Svenska fartygs befälhafvare tillhandahållas; i följd hvaraf, och då derförutom kontrollen å behörig redovisning för den lösen, som för blanketterna borde af Konsulerna uppbäras, skulle vara med ännu större svårigheter förenad, §:n erhållit den förändrade lydelse sagde omständigheter påkallat. § 35.
Då den skyldighet, som i § 35 blifvit ålagd befälhafvaren, nemligen att meddela redare, befraktare, aflastare, lastcmottagare, bodmerilångifvare, försäkringsgifvare och försäkringstagare skriftligt utdrag af dagboken “när de det åstunda1', skulle blifva mycket betungande för befälhafvaren om den allt för ofta tages i anspråk, hafva ldikets Ständer ansett, att i detta afseende vore håde billigt och tillräckligt om befälhafvaren blott ålåge att vid anfordran tillhandahålla nämnde vederbörande dagboken, hvaraf de sjelfve må ega att ombesörja de utskrifter de kunna åstunda, i enlighet med hvilken åsigt §:ns redaktion blifvit i erforderlig mån ändrad. § 37. Rikets Ständer hafva ock funnit den i § 37 befälhafvare ålagda skyldighet, att, vid timad olycka eller skada å fartyg eller gods, afgifva protest för sjöförklaring, böra underlättas i så måtto, att den i §:n uttryckta skillnad emellan staden och landet blifvit utesluten och befälhafvaren berättigad att uti ifrågavarande afseende anlita den Notalius Publicus. Magistrats-Sekreterare, Tullkammareeller Kronobetjent, han för ändamålet beqvämligast finner, utan afseende derå om olyckan eller skadan egt rum på stads eller landsorts område. § 42.
I § 42 förekommer stadgande, angående befälhafvares rättighet att, under uppgifvet förhållande, upplåna penningar eller försälja af lasten för fartygets behof.
Förutom den ändring i afseende å fartygs hemort, som måst följa af ofvan omförmälda tillägg vid § 4, hafva Rikets Ständer funnit nödigt, att i förstnämnde §, dels antyda skyldighet för befälhafvaren att, såvida omständigheterna det medgifva, inhemta rederiets föreskrift innan han om de anvisade åtgärderna för penningars anskaffande går i författning, dels i enlighet med hvad på andra ställen i det nådiga förslaget ansetts erforderligt, utbyta ordet “laddningen" mot det mera brukliga ordet lasten och dels, för tydlighetens skull, förändra sista meningen i §:n: “dock med afdrag af tull och landningskostnader", till: dock med afdrag af tull samt kostnader för lossning och andra dermed förenade umgälder.
8 Exp (‘(lilio hs-lits k o llr Is Förslag till anderd.
Skrifvelse, N:o ‘164. 3:dje Afdelningen.
Om Besättningen. § 55.
Föreskrifterna i § 55, i fråga om besättnings skyldighet att tjenstgöra å fartyg under en hel resetur, äfven om denna består af flere särskilda, öfverenskomma eller icke öfverenskomma resor, innefatta, när fartyget är till utlandet bestämdt, två fall, det ena, att resan ändras till annan utländsk ort än i förhyringskontraktet är uppgifven, och det andra, att fartyget, efter att hafva fullbordat den aftalade resan, kommer att gå vidare till utländska hamnar, i hvilka båda fall och ehvad hyresaftalet är uppgjordt för månad eller för resa, besättningen, med de i § 70 stadgade undantag, är förpligtad att åtfölja fartyget till den Svenska hamn, der lossning slutar.
Jemte det Rikets Ständer funnit bestämmelsen i §:ns första moment: “eller kommer fartyget efter denna resas fullbordande“, böra förändras så att dermed tydligen uttryckes, hvad ock otvifvelaktigt är meningen: “efter fullbordande af den i kontraktet aftalade resa“, har äfven i afseende å andra momentet föreskrift ansetts böra meddelas, angående hyras utgörande i den händelse, att hyran blifvit bestämd för viss resa, som likväl på sätt i ofvanberörda första fall nåmndt är, blifvit ändrad och sålunda ej kommit till stånd; Och som uti hvilkendera af de omförmälda tallen som helst, hyresaftalet egentligen är att anse såsom å rederiets eller befälhafvarens sida brutet, fastän besättningen, det oaktadt, skall hafva skyldighet att under föreskrifven tid å fartyget tjenstgöra, har det synts Rikets Ständer vara med billighet förenligt att, i dessa fall, hyran, antingen den är bestämd för tid eller resa, bör beräknas efter månad enligt den i förhvringsorten gångbara högsta mänadshyra till de hamnar, fartyget under bela resan anlöper, vid ändrad resa för hela den tid den förhyrde tjenstgör å fartyget och, der den i kontraktet bestämda resa blifvit fullbordad, för tiden derefter intill dess afmönstring sker; i öfverensstämmelse hvarmed jemväl §:ns 2:dra mom. undergått erforderlig redaktionsförändring. § 56.
För att vinna nödig öfverensstämmelse emellan § 56, angåeende betalning af hyra i den händelse att resa blifvit af vissa uppräknade orsaker inställd, och § 71, som handlar om besättningens rättighet att blifva afmönstrad 14 dagar efter fartygets ankomst till Svensk hamn enligt § 55 och att utbekomma innestående hyra, hafva Rikets
Ständer ansett bestämmelsen om tjenstens upphörande genom afmönstring äfven höra i § 56 införas; hvarjemte och då den i samma § omförmälda “ersättning“ egentligen icke är något annat än sjelfva hyran, redaktionen af §:s andra moment blifvit i enlighet härmed ändrad. § 58.
De i första punkten af § 58 intagna föreskrifter om godtgörelse till besättning, som blifvit förhyrd, dels för resa och dels för månad, derest fartyg i afgångshamn eller under resa uppehälles af annan orsak än de i andra punkten uppräknade: “krig, embargo, blockad, ut- eller införselsförbud, is eller skada som drabbat fartyget1', hafva Rikets Ständer ansett böra ur lagen utgå.
Om sjöman tagit hyra för månad, löper hyran alltid fortfarande så länge han är i fartygets tjenst, och är han åter förhyrd för resa, lärer han väl få underkasta sig dennas tillfälligheter utan anspråk på särskild ersättning om fartyget uppehälles af orsa - Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skri/»else, N:n 185. 9 lier, hvilka det ej stått i rederiets eller befälhafvarens magt att förutse eller afböja — så framt nemligen lian sådan ersättning sig ej förbehållit.
Härleder sig åter uppehållet från något rederiets, befälhafvarcns, aflastarens eller lastemottagarens interesse eller från någonderas, eller enderas af dem, handling eller underlåtenhet, torde någon bestämd lag för en sålunda förhyrd sjömans rätt till ersättning i detta fall, lika 1 i t et vara af behofvet påkallad, som angående hyrans fortlöpande för' en efter månadsberäkniug förhyrd sjöman, enär en slik rätt måste ligga i sjelfva aftalets natur.
Helt annorlunda är förhållandet om fartyget af någon bland de här ofvan uppräknade orsaker hindras att fortsätta resan, ty då eger befälbafvaren, såvida han ej vill underkasta sig en under sådana förhållanden onödig kostnad, att besättningen afskeda, i hvilket sednare afseende Rikets Ständer funnit hänvisning om sättet för hyrans uppbärande böra lemnäs till § 56. § 59 stadgar om hyrans utgörande för de händelser att fartyg går i sjönöd förloradt, eller förklaras ej värdt att iståndsättas eller uppbringas och prisdömes, och innehåller för öfrigt i sista punkten stadgande om påföljd för den af bosättningen, som visar försumlighet eller motvilja vid olyckstillfälle eller vid bergning.
Förutom någon omflyttning af orden i början af §:n, hafva Rikets Ständer ansett berörde andra punkt, såsom stående i närmare sammanhang med § 293 än med den nu ifrågavarande, böra till slutet af den förra § förflyttas. § 60.
Yid första momentet af § 60, innefattande föreskrifter när och under hvad vilkor rederi skall vara skyldigt att bekosta Svenskt sjöfolks underhåll och resa till den ort, der förhyringen egt rum, hafva några närmare bestämmelser funnits vara af behofvet påkallade.
Stadgande saknas nemligen för det fall, att resa under vanliga förhållanden slutar å annan ort än der sjöfolket blifvit förbyrdt, helst åberopade §§ 56, 57, 58 och 59, alla endast afse sådant uppehåll eller Inställande af resa, som hufvudsakligen varit af nödtvång föranledt, åfvensom någon skillnad icke synes vara gjord emellan förhyring å Svensk och å utländsk ort.
Rikets Ständer, som i förra afseendet uti momentet infört erforderligt tillägg, hafva i det sednare ansett med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att äfven å utrikes ort förhyrdt och afmönstradt
Svenskt sjöfolk bör vara berättigadt att, under de i lagen angifna omständigheter, hemförskaflas till Sverige men icke åter till utlandet, och är fördenskull åt ifrågavarande moment gifven dea förändrade redaktion lagtexten utvisar. § 64.
Af skäl som med §§ 9 och 10 här ofvan omförmäles, har i sista raden af § 64 momentet 1 ordet “skeppet11 blifvit utbytt mot “fartyget;* och beträffande sistnämnde §:s 2 moment, så är till stöd för den deri intagna bestämmelse att, '“om sjuk sjöman blifvit qvarlemnad å utrikes ort, kostnaderna för hans vård skola utgöras af rederiet, der de ej af sjömannen sjelf kunna bestridas“, uti motivering till det nådiga förslaget anfördt: att man för att lindra rederiernas tunga i berörda fall intagit anförda stadgande, för hvilket dessutom hemtats stöd af en likartad föreskrift i tjenstehjonsstadga!! om tjenstehjon insjuknar.
Men som Rikets
Ständer cj funnit billigt att belasta en i tjensten, af andra orsaker än de i § 65 upptagna, insjuknad och i ett främmande land qvarlemnad sjöman med kostnaden för sin vård, äfven om han förmådde bestrida densamma med egna tillgångar, helst sjukdomen oftast vore att tillskrifva de ansträngningar, som en sjöman, framför ett tjenstehjon, måste i tjensten sig underkasta, bar det anförda Bih. till 11.
St, Prat. 18U‘J~Wi3, 10 Sami 1 Afd. 10 Höft. 2 10 Expeditions- Utskottets Förslag till anderd.
Skrifvelse, N:o 186. vilkoret uteslutits och, i afseende å sättet för sådan sjömans hemförskaffande, hänvisning blifvit till § 60 meddelad. § 66 i förslaget har följande lydelse: “Dör sjöman i rederiets tjenst ege hans arfvingar rätt att hyran intill dödsdagen, efter afdrag af begrafningskostnad, bekomma.“
Då, i motsats till hvad nu gällande sjölag i 2 Kap.
Sjöskadebalken innehåller, sjöman, jemlikt det nådiga förslagets 59 §, äfven i det fall att tartyg i sjönöd går förloradt, är ovilkorligen berättigad att utbekomma innestående hyra, samt deraf måste följa att, om han i rederiets tjenst dör, vare sig vid skeppsbrott eller eljest, hans sterbhusdelegare, på grund af allmänna lagen, hafva lika rätt till sådan hyra, som till hans öfriga efterlemnade egendom; torde något särskildt stadgande härom i Sjölagen icke erfordras.
Deremot har, beträffande begrafningskostnaden, i betraktande kommit, ej mindre nödvändigheten att bringa ifrågavarande § 66 i öfverensstämmelse med § 32, hvilken sednare tydligen endast afser sjömans dödsfall på utrikes ort, än äfven, hvad ock synes både billigt och förenligt med stadgandet i 2 momentet af § 64, att rederiet bör, ehvad sjömannen på utländsk plats aflidit i tjensten eller i samma sjukdom, som föranledt, bans afinönstring från fartyget, ombesörja begrafningen och, utan anspråk på ersättning, dervid tillskjuta det belopp, hvartill den aflidnes innestående hyra icke förslår; och hafva Rikets Ständer, af dessa skäl, funnit sig böra åt § gifva en förändrad lydelse. § 68.
I fråga å den uti § 68 befälhafvare tillerkända rätt att använda bestraffning å sjöman öfver 18 års ålder, hafva Rikets
Ständer ansett de båda alternativa bestämmelserna, af “arrest eller degradering på viss tid med åtföljande nedsättning af hyran", böra så särskiljas, att både arrest, degradering och nedsättning af hyran, hvar för sig, må efter omständigheserna kunna åläggas.
Degradering måste visserligen alltid åtföljas af hyrans nedsättning, men detaf synes icke nödvändigt följa, att nedsättning af hyran icke kan ega rum utan i sammanhang med degradering.
På grund häraf har ordställniugeu i §:s 1 moment undergått nödig förändring, äfvensom, med afseende å ordalydelsen i 2 momentet, ordet densamma11 blifvit infördt i stället för “skeppsdagboken." •lule Afdelningen.
Om Befraktning. § 77.
Uti förslagets 77 §, som handlir om fartygs liggetid, förekommer det stadgande: att der särskild lastnings- eller lossningsplats inom hamn anvisas, befälhafvaren skall vara skyldig att dit på “egen“ bekostnad fartyget förhala.
Men då sådan kostnad otvifvelaktigt åligger rederiet och icke befälhafvaren enskildt, har citerade ordet blifvit utbytt mot ordet “rederiets1"; och enär i §:ns 2:dra moment angående liggetidens böljan vid lastning elior lossning, endast upptagits de fall, “att aflastaren icke är känd eller att konnossementet är stäldt till innehafvaren eller till viss man eller order11, hafva Rikets Ständer funnit nödigt att i momentet införa tillägg äfven för de händelser: att aflastaren, ehuru känd, icke Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
11 är att träffa eller att konnossementet lyder å viss man, utan att denne kunnat anträffas. § 78.
I § 78, beträffande liggedagarnes beräkning, har någon annan ändring ej blifvit gjord än att, då bestämmelsen “bindande“ framför “aftal" i l:sta raden ansetts mindre nödig, densamma uteslutits. § 79.
Den uti § 79 mom. 2 af förslaget bestämda ersättning för öfverliggedagar, En Riksdaler 50 öre om dagen för hvarje nvläst af ett fartygs drägtighet, har vid jemförelse med hvad såväl bär i riket, som i Norrige för närvarande i dylikt afseende erlägges, funnits vara alltför hög, hvadan Rikets
Ständer ansett samma ersättning skäligen böra till En Rikdaler nedsättas. o O § 80.
Då at ordalydelsen i § 80 befälhafvare knnde taga sig anledning att motsätta sig de flera flyttningar af fartyg vid lastning eller lossning, hvilka vederbörande aflastare eller lastemottagare funne erforderliga, hafva de i denua § vidtagna redaktionsförändringar, nemligen af ordet “delu i första raden till delar; uannat beqvämt lastnings- eller lossning sställe“ till andra — — lastnings- eller lossningsställen samt “Det uppehåll — — inberäknade till:
De uppehåll inberäknade, ansetts nödiga. § 82.
Rikets Ständer hafva funnit jemväl § 82 böra undergå någon förändring i redaktionen, enär betraktaren kan vara en och aflastaren en annan, samt ej blott rederiet och öfrige befraktare, utan äfven andre aflastare jemte befälhafvaren kunna tillskyndas skada och kostnad, om någon befraktare eller aflastare, utan redares eller befälhafvare'? vetskap, inlastar sådant gods, som i §:n omförmäles, eller eljest vid lossning eller lastning gör sig skyldig till öfverträdelse af ortens lag. §§ 89 och 91.
Vid §§ 89 och 91 har blifvit anmärkt att, då iemväl vid styckegods-befraktning det fall kan inträffa, att samtlige befraktarne förena sig om att fraktslutet häfva, eller att helt och hållet åter utlossa inlastadt gods, hvarigenom befälhafvaren från sin förbindelse befrias och sättes i tillfälle att erhålla annan frakt, befraktare af styckegods också må, i likhet med hvad i sådant afseende befraktare af fartyg till bestämd del eller vissa läster är medgifvet, ega att mot half frakt utlossa godset eller fraktslutet häfva, då de alla derom äro ense; på grund hvaraf och på det att § 91 måtte kunna tillämpas å båda nu omförmälda slags befraktare, Rikets Ständer ansett sista punkten af § 89, så lydande: “Vilja samtlige befraktarne fraktslutet häfva, vare lag som i §§ 87 och 88 i ty fall för befraktare af helt fartyg sagd är"; böra, med nödigt tillägg beträffande den ofvan omförmälda rättigheten till godsets utlossning, framflyttas till § 91. § 100.
I § 100, som innehåller bestämmelse på hvad sätt, dels bcfälhafvares och lastemottagares, och dels befälhafvares och befraktares rättigheter och skyldigheter böra efter utfärdade certepartier och konnossementer bedömas när stridighet emellan dessa handlingar förefinnes m. m., hafva Rikets Ständer infört erforderligt förtydligande, enär svårighet uppstått, att, enligt §:ns lydelse i förslaget, afgöra huru förfaras bör då ett fraktaftal, som blifvit uti ett visst hänseende åberopadt i konnossementet, befinnes så väl deri, som jemväl i andra hänseenden vara mot samma konnossement stridande. § 114.
Bland de i § 114 gifna föreskrifter, angående gäldande af frakt och behandling af last, då fartyg blifvit under resa så skadadt, att nödhamn måste anlöpas och lasten lossas, förekommer bestämmelsen “segelbart“ skick, hvilken, såsom egentligen endast tillämplig på segelfartyg, blifvit utbytt mot den i allmänhet. 12 Expeditions- Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 164. mera användbara sjövärdigt (skick), äfvensom, dels i fråga om beräknande af distansfrakt, hänvisning i l:sta momentet blifvit gifven till grunderna i § 5, och dels, då egaren till lasten kan vara en annan än laste mottag aren, detta sednare ord i förening med ordet eller införts i 2:dra morn., hvarest derförutom uttrycket “i båda fallen“, såsom mindre behöfligt ansedt, funnits böra uteslutas. § 123.
Till de föreskrifter, som blifvit gifna i § 123, rörande passagerareafgift i händelse att fartyg antingen under resa förgås eller ock af vissa i § 118 omförmälda förhållanden hindras att resan fullborda, hafva Rikets
Ständer ansett tillägg erfordras med hänvisning till hvad särskildt kan af B. K.
Maj:t stadgas, angående fartyg, hvarmed utvandrare fortskaffas till främmande länder, i hvilket afseende ett af vederbörande embetsmyndighet uppgjordt underdånigt förslag till förordning, för närvarande lärer vara på E. K.
Maj:ts pröfning beroende. 5:te Afdelningen.
Om Bodmeri. § 131.
Den tid af endast åtta dagar, som i § 131 af förslaget bestämmes för inbetalning af bodmerilån, hafva Rikets
Ständer ansett vara i allmänhet för kort och böra utsträckas till fjorton dagar; och som, i fråga om påföljd för utebiifven betalning af berörde lån, alternativet i §:ns andra moment: '■‘eller afstås ej de förpantade föremålen“ möjligen kunde gifva anledning till den tydning, att långifvaren i slikt fall egde vidsträcktare rätt till sagde föremål än allmänna lagen i afseende å pant medgifver, hafva de citerade orden dcstohellre ansetts kunna uteslutas, som §§ 135 och 139 innehålla tillräckliga föreskrifter om huru långifvaren eger förfara för att försäkra sig om sin fordrans utbekommande. § 141.
En lika utsträckning af tiden för betalning af bodmerilån, i de fall § 141 innehåller, bar i denna sednare § äfven blifvit af Rikets Ständer gjord, enär svårigheten att genast eller på alltför kort tid anskaffa penningar, möjligen kan vara lika stor om betalningen skall ske å den ort, dit resan år bestämd eller å annan ort. 6:te Afdelningen.
Om Haveri. § 143.
Då i sjette punkten af § 143, till hvad som vid gemensamt haveri i synnerhet skall ersättas, räknats kostnad, dels till underhåll, skötsel, läkemedel och belöning åt den, som vid fartygs försvar mot fiender, kapare eller sjöröfvare blifvit under striden sårad, och dels till begrafning af den, som dervid döden ljutit, samt till gåfva åt bans enka och barn; samt obestridligt är att lif och helsa lika lätt kunna äfventyras vid ett fartygs räddning från undergång, som vid dess Expedilions-Utsknttets Förslag till lindard.
Skrifvelse, N:o 485.
13 försvar mot fiender m. m., hafva Rikets Ständer vid borörda punkt funnit skäligt göra det tillägg, att sagde kostnad (i alla dess uppräknade delar) jemväl borde utgå, och beräknas i afseende å den, som i fartygets tjenst blifvit under arbete vid gemensamt haveri skadad eller ljutit döden.
För öfrigt hafva i 1, 3 och 11 punkterna af samma § några obetydliga ordförändringar blifvit gjorda. § 152.
Enär samma rättsgrund för ersättning af skada, som fartyg lidit, torde få antagas vara gällande å hvilken ort som helst, der reparation sker, hafva Rikets Ständer ansett de i andra raden af första momentet uti § 152 befintliga orden “i nödhamn“ böra uteslutas. § 166.
Uti § 166, som bestämmer inom hvilken tid dispache bör vara upprättad, bär, i öfverensstämmelse med hvad på flera ställen i förslaget blifvit iakttaget, hänvisning lemnats till den §, som innehåller föreskrift om tiden och sättet för fullföljd af sådana försäkrings- eller haverimål, som blifvit af dispacheur handlagda. 7 de Afdelningen.
“Om fartygs segling eller drifning på ett annat*.
Denna öfverskrift hafva Rikets Ständer ansett böra utbytas mot den mera egentliga:
Cm skada genom fartygs ombordläggning; och som den i § 171 meddelade föreskrift, angående fartygs flyttning, då de ligga för ankar och kunna hvarandra för nära komma, ansetts företrädesvis tillhöra de för särskilda platser utfärdade hamnordningar, har denna § blifvit utesluten och, för att oj rubba §§:nes nummerföljd, § 175 i två §§ fördelad. 8:dc Afdelningen.
O/n strandning och skeppsbrott, så ock om skepps fynd och strandvrak. § 177.
I § 177 stadgas att, när sjöolycka timar och anmälan derom sker hos “Kronofogde eller Länsmandenne bör infinna sig på stället och medelst anskaffande af erforderligt biträde vid bergningen tillhandagå; men då föreskrift sålunda saknas om deu embets- oller tjensteman, hos hvilken sådan anmälan borde ske, om sjöolycka inträffade på stads område, hafva Rikets Ständer, till afhjelpande af denna brist, i stället för de ofvan anförda orden i §:n infört “Borgmästare eller Kronobetjent". 14 Expeditions-U/skuttets Förslag till underd.
Side Afdelningen.
Om Försäkring. § 187.
Ordet “utbetalda“ i § 187, i iråga om försäkring af bodmeripenmngar m. fl. medel, har funnits böra förändras till upplånta, enär detta sednare uttryck öfverensstämmer med den åsigt, som ligger till grund för en likartad bestämmelse j § 7- c § 209.