Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr per mil. endast omkring 10,000 R:dr tillhöra förstnämnde slag af kostnad, hvarom jag här nedan får tillfälle att närmare yttra mig, hvarjemte jag i underdånighet får lästa Eders Kongl. Maj:ls nådiga uppmärksamhet derpå, ali nedanstående beräkningar till största delen grunda sig på hvad erfarenheten i andra länder gifver vid handen och all tiden ännu varit för kort för alt på den inhemska erfarenheten några säkra grunder för ifrågavarande beräkningar skulle kunnat uppställas.
Kostnaden för slitning eller försämring af sådana räler, som å Statens jernvägar begagnas kan, med den rörelse, som å dessa jernvägar är alt förvänta, uppskattas till högst 4,000 R:dr per mil, för år räknadt, och något egentligt utbyte af räler behöfver säkerligen ej börjas förr än omkring 20 år efter det, då desamma blifvit å banan nedlagde, hvarefter utbytet kommer all försiggå under loppet af ungefärligen lilia många år, som användls å banans anläggning, så att, t. ex. å vestra stambanan, hela ombytet ej kan antagas vara verksteldt förr än omkring 30 år efter lörsta nedläggningen.
Om jernvärdet af de förslitna rälerna icke tagea i beräkning, kostar ombytet af räler på en sträcka af en mil, då skärtjern, bottenplåtar m. m. äro i behåll, omkring 120,000 !t:dr.
Men dä de förslitna rälerna kunna omvalsas till riva och deras jernvärde före denna omvalsning kan antagas till ungefär hälften af den för en mils ombyte här ofvan upptagna kostnad, kari också ombytet af räler, då det en gång ifrågakommer, anses uppgå tili omkring 00,000 R:dr per mil, hvilket utgör’ omkring 3,000 R:dr per mil om året.
Härtill kommer slitningen af rälernas tillbehör, såsom skarfplålar, bottenplåtar, bullar m. ni.; oell dä möjligen höga rälspriser skulle kunna inträffa vid omläggningstilllället, bär jag, för att icke beräkna för lågt, ansett mig böra upptaga kostnaden för det hela, såsom ofvan är uämndt, till högst 4,000 R:dr per mil om äret.
Beträffande försämringen och deraf päkalladl ombyte af sleeper, eller rälernas underlag af trä, har jag trott mig kunna antaga, all detta ombyte icke behöfver ske oftare än hvart G:te elier 8:de år.
På grund af redan vunnen erfarenhet om inköpspris och nedläggningskostuad kan numera med temlig säkerhet beräknas, att de ärliga utgifterna för behöflig! utbyte af sleeper icke komma att i medeltal öfverstiga 3,000 R:dr per mil.
Skulle pågående försök, alt, genom sleepernas preparering med någon metall-lösning, förhindra eller uppskjuta förruttnelsen, leda till önskade resuilater, arén minskning af ofvannämnda kostnad att emotse.
Underhåll af lokornoliver, gods- och passagerare-vagnar är redan ungefär så stort, per mil räknadt, som det äfven med banornas längre utsträckning kan antagas blifva i framtiden, ty de betydliga omkostnaderna för verkstädernas och dessas maskiners underhåll och drift samt för aflöning;!r till ingeniörer, verkmästare och arbetare hafva hittills drabbat endast mindre bandelar och ökas ej i förhållande tili de trafikerade banornas förlängning, utan kunna tvärtom antagas undergå en sä stor förminskning per mil, som ungefärligen motsvarar den större underhållskostnad å materielen, som blir en följd af den ursprungliga uppsättningens tilltagande ålder och förslitning.
Sjelfva nyanskaffningen af lokomotiver och vagnar eller uppsättningen af lika antal nya som de förslitna och slopade har jag trott mig kunna beräkna lill 1,500 R:dr för hvartdera slaget eiler sannnanräknadt lill 3,000 R:dr pr mil årligen.
Nu uppgifna kostnader för förnyelse af sleeper samt för nyanskaffning af lokomoliver och vagnar utgöra tillsammans 6,000 R:dr per mil årligen.
Förnyelsen af räler kan, såsom förut är nämndi, visserligen icke ifrågakomma förr än 20 år efter Bih. till Ji.
Prot. 1862 $ 1863. 4 Sami. 1 Af6. 5 Haft. 3 18 Stats-Utskottets Memorial N:o 14. nedläggningen; inen då, såsom äfvenledes förut är nämndt, den årliga försämringen per mil kan uppskattas till högst 4,000
R:dr, utgör sammanräknade kostnaden för nyanskaffning af räler, sleeper och drift-materiel i medeltal ungefärligen 10,000 R:drper mil för hvarje år.
Ifrågavarande kostnad har i boksluten hittills icke blifvit underhållet påförd och det är således med ungefärligen sistnämnda summa sorn trafikinkomsterna per mil böra öfverskjuta utgifterna för att, dä framdeles ofvanberörda nyanskaffning skall verkställas, tillgängliga medel härtill skola förefinnas.
Beträffande hvad i Rikets Ständers skrifvelse vidare förekommer angående trafiken å Statens jernvägar samt förhållandet emellan trafikinkomster och drift- och underhållskostnad, får jag här nedan sammanföra de fakta, jag vid åtskilliga föregående tillfällen i detta ämne underdånigst framlagt.
Trafiken å Statens jernvägar har, så vidt man kan döma af resultatcrne å de efterhand öppnade bandelarne, varit tillfredsställande.
Den farhåga, som af Rikets Ständer blifvit yttrad, alt denna trafik ej ens skulle bära sin egen driftkostnad och att i stället en betydlig utgift af flere hundratusen riksdaler skulle komma att för hvarje år drabba Statsverket för vidmagthåilande af rörelsen å stambanorna, har lyckligtvis befunnits sakna grund, tv sedan driftkostnad och underhåll af bana och materiel blifvit betalde, har för hvarje af åren 1860 och 1861 en summa återstått alt afsätta, sannolikt motsvarande de framtida behofven för nyanskaffning af materiel och ombyte af sleeper och räler, och sedan af dessa summor förskottsvis afdragits hvad som erfordrats för uppköp af följande års behof af brännmaterialier m. m., hafva ölverskolten, på sätt Rikets sednast församlade Ständer beslutat, blifvit i Riksgälds-kontoret insatte, nemligen för (rafikåret 1860 med 50,000 R:dr och för 1861 med .200000 R:dr.
För innevarande år bör, lågt beräknadl, en summa af 300,000 R:dr komma att insättas.
Dä för hvarje år nya bandelar efterhand blifvit öppnade och den trafikerade banlängden sålunda oupphörligt vexlat, är det icke möjligt att ännu anställa någon säker jemförelse mellan de årliga resultalerne å en och samma bana, men af inkomster och utgifter per banmil kan man i alla fall sluta till, att trafiken varit i ett ständigt tilltagande, samt att förhållandet mellan inkomster och utgifter blifvit för hvarje år allt fördelaktigare.
Å vestra stambanan från Göteborg och södra stambanan från Malmö utgjorde nemligen inkomsterne under är 1859 i medeltal 35,464 R:dr 52 öre per banmil och utgifterne 30,417 R:dr 87 öre: under år 1860 hade inkomsterne, en ligt samma beräkningsgrund stigit till 37,106 R:dr 48 öre, men utgifterne nedgått till 27,644 R:dr 15 öre, och under sistlidet år ökades inkomsterne ytterligare eller till 41,218
R:dr 5 öre, under det alt utgifterne, approximativt beräknade, ej uppgingo till mer än 30,362 R:dr.
Det belopp, hvarmed, per banmil räknadt, inkomsterna öfverstego utgifterna för år 1859 utgjorde således 5,046 R:dr 65 öre, för derpåföljande år 9,462 R:dr 33 öre, och för sistiidne år 10,856 R-.dr 5 öre.
Nar nu, såsom ofvanför är visadt, den summa, hvarmed inkomsterna per mil mäste öfverstiga utgifterna, för alt nödiga medel i framtiden skola förefinnas till nyanskaffning af räler, sleeper och driftrnateriel, i medeltal per år bör uppgå till omkring 10,000 R:dr, svnes således alt trafik-inkomsterna redan nu lemna ett tillräckligt öfverskott för en sådan nyanskaffning och någon brist synes sä mycket mindre vara att befara, som utgifterna för ombyte af räler icke torde ifrågakomma förr än 20 år efter nedläggningen.
Det vore ju ett förnekande af allt framåtskridande att vilja påstå att trafiken vid den tid då rälsombytet skall börja, icke skulle inbringa, ej allenast hvad som till detta ombyte är behöfligt, utan äfven bidrag till förminskande af den skuld landet för sina jernvägskommunikationer åtagit sig. Stats-Utskottets Memorial JV:o 14. 19 Med stöd af hvad ja» här ofvan anfört, dels angående grunderna för det byggnadssystem, som vid Statens jernvägar användts, dels beträffande en jemförelse mellan Statens och inom landet utförda mindre jernvägars kostnad och ändamål, samt åberopande såväl de förklaringar jag afgifvit öfver de af Rikets Ständer emot nämnde system upptagne anmärkningar eller ifrågasatte förändringar, sorn äfven hvad jag i afseende å trafikens resultater framlagt, vågar jag i djupaste underdånighet såsom min orubbliga öfvertygelse framhålla, alt det byggnadssystem, som vid utförandet af Statens jernvägar hittills följts, är det för ändamålet rätta, och om det äfven mäste medgifvas, alt vid bestämmandet af grunderna för detta system de framtida förhållandena till en del beaktats mera än de närvarande, sä måste å andra sidan erkännas, att vid afvägandet al' hvad som kan vara ändamålsenligt för ett verk af den framtida betydelse, som landets stambanor, det är nödvändigt att snarare taga ett steg framom det närvarande än tvärtom.
Såvidt jag kunnat uppfatta den allmänna meningen och erfarne personers åsigter om de anspråk, man billigtvis bör fästa vid vära stambanors transportförmåga med afseende å persontrafiken, anses del vara ett. oeftergiflig! vilkor, alt t. ex. resan mellan Stockholm och Göteborg beqvämligen skall kunna verkställas, pä en dag, och jag tior mig ej begå ett misstag om jag säger all, när en gång östra stambanan blir fullbordad, möjligheten att på en dag göra resan mellan hufvudstaden och landets sydligaste provins skall af den trafikerande allmänheten helsås med den tillfredsställelse, som uppfyllandet af tidens fordringar framkallar.
Endast för vinnande af dessa hade ett byggnadssätt af den solida beskaffenhet som blifvit använd varit nödvändigt, äfven om icke våra klimatiska och andra förhållanden, dem jag ofvan vidrört, fordrat detsamma.
Ständer yttra vidare i den underdåniga skrifvelse!), att 'ehuru Rikets Ständer funnit en undersökning för utrönande huruvida den för arbetena ä Statens vestra och södra stambanor beräknade kostnaden kunde nedsättas genom större eller mindre förändringar i det antagna och hittills följda byggnadssystemet för Statens jernvägar och en för sådant ändamål erforderlig granskning af grunderna för byggnadssättet ej kunna eller böra ega rum i fråga om fullföljandet af byggnadsarbetena å nämnda, redan påbegynta banor, hafva Rikets Ständer likväl ej förbisett, alt den väckta frågan om beredande af den största möjliga besparing i de utgifter, hvilka för jernvägars anläggning och drift samt underhåll erfordras, utgör, med hänseende till byggnadssättets bestämmande och trafikens första ordnande vid framtida jern vägs företag samt reglering af trafik-anstalterne ä de redan beslutade och under byggnad varande statsbanorna, en angelägenhet af den vigt för landets ekonomiska välstånd, att densamma utan tvifvel förljenar och fordrar att särskildt uppmärksammas.”
Om man tager i betraktande de järnvägslinjer, som ännu kunna ifrågakomma tili utförande pä Statens bekostnad och som redan utgjort föremål för Rikets Ständers öfverläggningar, nemligen östra, norra och nordvestra stambanorna, och hvilka torde kunna räknas till de "framtida jernvägsförelag’’ Rikets Ständer i här ofvan citerade del af den underdäniga skrifvelsen antydt, så blir den frågan lätt besvarad, huruvida skäl förefinnas, att för dessa nya linier begagna ett annat, mindre kostsamt, men med det redan använda mindre öfverensstämmande byggnadssystem.
Åf den redogörelse jag i det ofvan anförda lemnat, angående de grunder, sorn hittills varit följda vid utförandet af Statens jernvägar, torde framgå, att någon verklig besparing i anläggningskostnad ej kan vinnas, med mindre än att en genomgående förändring af hela byggnadssystemet företages, eller genom förminskning af spårvidden och begagnandet af lättare räler och (ill följd deraf äfven lättare materiel; men då, enligt min öfvertygelse, samma skäl tala för användandet af det redan följda byggnadssystemet, åtminstone i 20 Ståts-Utskottets Memorial N:o 14. dess hufvudsakligaste bestämmelser, äfven å bär ofvan nämnde möjligen ifrågakommande jcrnvägslinier, så får jag, med åberopande af dessa skäl, nu endast yttra mig öfver lämpligheten att antaga (vänne olika systemer för landets stambanor, med särskildt afseende fästad t å de nya linierim.
Nordvestra stambanan skulle komma alt förbinda den vestra med Norriges jernvägar, norra stambanan skulle förbinda den vestra med jernvägen mellan Gefle och Falun och den östra stambanan skulle utgöra förbindelse mellan de södra och vestra stambanorna.
Häraf synes ali i alla de nya, ifrågasatta liniernas ändamål skulle ingå, bland andra, äfven det, att utgöra förbindelse med redan, enligt hufvudsakligen samma system färdigbyggda jcrnvägslinier.
Om nu de nya linierim byggdes efter andra grunder, sä alt icke samma materiel kunde å alla stambanorna begagnas, biefve följden att ombyte af materiel och deraf följande omlastningar måste ega rum vid hvarje föreningspunkt emellan de efter olika systemer utförda banorna.
Järnvägsförbindelsen mellan södra och norra Sverige skulle således komma alt 4 å 5 gånger besväras af omlastning, nemligen först vid Nässjö, der östra stambanan skulle utgå från den södra, derefter vid Catrineholm, der förstnämnda stambana skulle möta den vestra, så vid Stockholm (vare sig jernvägslinie genom staden vore utlagd eller ej) derifrån norra stambanan skulle utgå, vidare vid någon punkt pä Gefle—Dala-vägen samt slutligen, för den händelse att frän denna jernväg en annan efter nva systemet utginge norrut, äfven vid den punkt der dessa båda vägar sammanträffade.
Jag torde ej behöfva särskildt utveckla den hämmande inverkan alla dessa omlastningar skulle utöfva å godstrafiken, likasom det torde vara öfverflödigt att särskildt påpeka de hinder med afseende å passageraretrafiken en dylik anordning skulle åstadkomma, så väl till följd af den ringa hastighet, hvarmed tågen ä del nva systemets banor kunde framgå, som den ofta återkommande omflyttningen af passagerare och deras bagage i andra vagnar.
Men hvad jag deremot icke får underlåta att anmärka, är den förökade kostnaden, sä väl med afseende å uppsättning och underhäll af materiel, som beträffande trafikens drift.
Jag har redan i det föregående visat den ekonomiska vigten af att, för den rörelse, som sannolikt är att förvänta å Statens jernvägar och i betraktande af de stora afstånd, som måste tillryggaläggas, begagna en så stark materiel som den redan antagna och jag har äfven framhållit de omständigheter, som verka lill förökning af anläggnings- och drift-kostnad, derigenom alt en talrikare men mindre kraftig materiel mäste användas.
Skulle nu härtill komma nödvändigheten alt för hvarje af de nya linierna anlägga särskilda reparationsverkstäder, skulle säkerligen icke allenast den besparing, med afseende å anläggningskostnaden för banan och permanenta byggnader, man trott sig vinna, till stor del gå förlorad, utan tillika en, i motsatt läll obehöflig, underhållskostnad för de särskilda reparationsverkstäderna uppkomma.
Fördelarne att pä samma vagn kunna förflytta varor från den ena ändan af riket lill den andra, vigten ali hastigt kunna transportera personer, särdeles trupper under krigstid, äfvensom krigsmateriel, mellan landets olika delar, hvilket betydligt lättare låter sig verkställa, dä driftinaterielen kan för ändamålet samlas pä de banor, der sådan transport skall ske, fördelen all vid oförutsedda behof, såsom vid krigstillfallen, kunna från hvilken del af Europa som helst inköpa färdig materiel, som genast kan sättas \ spår, den statsekonomiska vinsten för den inhemska industrien att till följd af öfverensstämmelse!! i konstruktion emellan den inom landet tillverkade och öfverallt på kontinenten begagnade materiel äfvensom till följd af den lika spårvidden, lättare kunna i utlandet afsätta sina tillverkningar och täfla med de utländska fabrikanterna, hvartill grundade förhoppningar förefinnas i de materialier af utmärkt beskaffenhet - Stats-Utskottets Memorial N:o 14. 21 skaffenhet vårt land eger, och såmedelst kunna efterhand åstadkomma billigare priser lill förmån för våra egna jernvägar, vidare det jemförelsevis hilliga pris, hvartill våra stambanor kunnat byggas och för hvilket ingen bana af samma konstruktion och styrka i något annat land kunnat utföras och slutligen sannolikheten för att i en icke alltför aflägsen framtid de bandelar, som blefve anlagda efter del billigare byggnadssättet icke skulle kunna uppfylla lidens fordringar utan att ombyggas, hvarigenom en stor del af den kostnad, landet derpå nedlagt, vore förspilld, alla dessa omständigheter synas mig så talande att jag, endast på grund af dem och oansedt de ekonomiska olägenheter jag förut anfört, måste i underdånighet afstyrka att för de nya stambanor, som kunna komma till utförande, ett annat byggnadssätt än det, hvarefter de nuvarande blifvit utförda, a niages.
Slutligen anser jag mig böra i underdånighet nämna, att jag, vid uppsättningen af detta utlåtande, rådlort mig med Herr Öfversle-löjtnanten och Riddaren C. G. Beyer, mitt biträde i tekniska frågor.
Den nådiga remissen äterställes underdånigst.
NILS ERICSON.
Prot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Åfd. 5 Haft. 4 STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1862.
Slate Utskottets Utlåtande N:o IS.
1 A/o 13.
Ank. till Exp.-Utsk, den 15 Peo. 18(i2, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition, angående jordafsöndring från kapitens-bostället Bredaryd Norregård för utvidgning af Bredaryds församlings kyrkogård.
(I. A.) Till Kongl. Maj:t hade, enligt hvad högstberörde den 24 nästlidne Oktober till Rikets Ständer aflåtna nådiga Proposition (införd under N:o 13 i 1 :sta samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens protokoll vid innevarande riksdag) innehåller, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Jönköpings län med underdånigt förord öfverlemnat en af Bredaryds församling, genom vederbörande pastor, framställd och af Konsistorium i Wexiö stift insänd underdånig ansökning, det måtte, sedan församlingens innevånare redan lagt grunden till ny kyrka, nådigst tillåtas att från kapitens-bostället vid Norra Westbo kompani af Jönköpings regemente, Bredaryd Norregården, hvars egor omringa Bredaryds kyrkogård, få för behofvet att å norra och östra sidorna utvidga kyrkogården afsöndra en qvadratref 0,5 qvadratstångs areal jord, hvilken, belägen på en höjd, vore af ringa värde för bostället, hvars innehafvare, i hvad på honom berodde, lemnat bifall till afsöndringen emot den afgäld af 11 kappar spannmål, hälften råg och hälften korn, som församlingen, under förutsättning att den sökta upplåtelsen blefve beviljad, tiilförbundit sig att för erforderliga jordområdet, i enlighet med derå vid landtmäteriförrättning skedd uppskattning, årligen efter markegångspris till indelningshafvaren erlägga.
Prot. 186Z & 1863. i Sami. 1 Afd. 6 Udft. 1 2 Slats Utskottets Utlåtande N:o 16, Med anledning af nämnda ansökning, hvartill Kongl. Maj:ts och Rikets Krigs- och Kammar-kollegier, i ämnet hörda, medelst afgifvet gemensamt utlåtande, i underdånighet tillstyrkt nådigt bifall, har Kongl. Maj:t, i Öfverensstämmelse med hvad Kollegierna hemställt, i nåder föreslagit Rikets Ständer att, för utvidgande af Bredaryds församlings kyrkogård, den uppgifna arealen af 1 qvadratref 0,5 qvadratstång jord måtte från kapitens-bostället Bredaryd Norregården N:o 4, om | mantal, afsöndras, emot en årlig afgäld af Elfva kappar eller i jemt tal två kubikfot två kannor spannmål, hälften råg och hälften korn, hvilken afgäld bör med penningar efter tioårigt medelmarkegångs-pris till indelningshafvaren af församlingen betalas.
Stats-Utskottet, som erhållit remiss å ofvanom förmälde nådiga framställning och under ärendets handläggning jemväl tagit kännedom af dertill hörande handlingar, har ansett sig böra tillstyrka Rikets Ständers bifall till hvad Kongl.
J%:0 1&, Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Dec. 1862, kl. 1 e. m.
Majds Nådiga Proposition, angående upplåtelse åt Eskilstuna Öfre Kanalbolag af plats på Carl Gustafs stads gevärsfaktoris område för en slussanläggning. (I. A.) Sedan i staden Eskilstuna och trakten deromkring bildats ett bolag, under benämning Eskilstuna Öfra Kanalbolag, för anläggande af en sluss till fortsättning af Eskilstuna kanal upp till en ny inre hamn vid gamla staden, så hade, enligt hvad högstberörda den 24 sistlidne Oktober till Rikets Ständer aflåtna nådiga Stalt-Utskollets Utlåtande No 16.
3 Proposition (införd underN:o 10 i lista Samlingen af Bihanget fiil Riks-Ståndens protokoll vid innevarande riksdag) innehåller, bolagets direktion, uti en af Kongl. Majrts
Befallningshafvande i Södermanlands län med underdånigt förord insänd skrifvelse den 25 Augusti 1859, hos Kongl. Majit anhållit, att den å Carl Gustafs stads gevärsfaktoris område befintliga plats, der Kronan egt en qvarn, hvilken i sednare åren varit använd till reserv-verkstäder, måtte, till befrämjande af det nyttiga företaget, af Kongl. Majit i nåder upplåtas, antingen kostnadsfritt, eller, om sådant ej kunde medgifvas, emot vilkor att bolaget bidroge till qvarn byggnadens förflyttning 20 alnar åt öster till en annan af faktoriet obegagnad ränna af sten i samma vattenfall, med en summa af 3,427 R:dr, hvartill denna flyttningskostnad blifvit af Kapitenen vid Väg- och Vattenbyggnads-korpsen Ax.
Grafström uti afgifvet kostnadsförslag beräknad.
Sedan i anledning af nämnda ansökning vederbörande embetsverk och myndigheter, i ämnet hörda, med underdåniga utlåtanden till Kongl. Majit, inkommit, hade Kongl. Majit genom nådig Resolution den 12 Juli- 1860 förklarat sig icke vilja till hufvudsaklig pröfning företaga frågan om och under hvilka vilkor den af bolaget i underdånighet begärda upplåtelsen må beviljas, förr änr uppå bolagets föranstaltande de i åtskilliga hänseenden erforderliga förberedande åtgärder blifvit vidtagna samt bolaget med underdånig anmälan om förloppet deraf till Kongl.
Majit inkommit; hvarefter — oeh sedan jemväl Rikets Ständer vid sistförflutne riksdag, i anledning af en utaf enskild motionär i förevarande ämne gjord framställning, med hänsyn till det skick, hvaruti ärendet då befunnit sig, förklarat den gjorda framställningen ej kunna till någon dess åtgärd föranleda, bolaget genom utsedda deputerade, uti en till Kongl.
Majit ingifven skrift, med förnyande af bolagets i ämnet gjorda anhållan, tillika i underdånighet öfverlemnat i saken ännu icke hörde myndigheters utlåtanden, hvarigenom vitsordats ej allenast att den föreslagna slussbyggnaden obestridligen måste lända till icke ringa gagn för allmänna rörelsen, utan äfven af de enskilda vattenverken i Eskilstuna å ej kunde anses genom slussanläggningen eller de deraf föranledda anstalter för Kronans gevärsfaktori lida någon märk lig skaila.
På grund af hvad sålunda, blifvit upplyst och utredt har Kongl. Majit nu i nåder föreslagit att Rikets Ständer för sin del mätte medgifva, det den af deputerade för Eskilstuna öfre kanal-bolag begärda, af gevärsfaktoriet nu begagnade plats måtte för slussanläggning till kanalbolaget få upplåtas, dock under följande vilkor, nemligen i att kanalbolaget till det öfre mot strömmen liggande hörnet af den plats, som blifvit för, faktoriets nya slipverk afsedd och hvilken skall af kanalbolaget för ändamålet beredas och utfyllas till den storlek, som Kapitenen Grafströms förslag af den 19