Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men för det Nya Idun var det af- gjordt ett odeladt nöje att på dess sista sam- kväm lyssna till fröken Hulda Lundins ord, då hon i ett spirituellt kåserande föredrag berättade om » hvad hon såg i Amerika ».
Fröken Lundin var som bekant medlem af den kvinnokomité, som utsändes att re- presentera Sverige vid Cbicagoutställningen, och hon har ej försummat tillfället att göra rika studier och samla angenäm erfarenhet.
Tänk eder blott något så kätterskt, att guvernören för staten Wyoming, där kvinnorna redan ett fjärdedels sekel haft politisk röst- rätt, erkände för fröken Lundin, att hans stat var den lyckligaste af dem alla.
» Och hvarför följa ej de andra exemplet? » frågade fröken Lundin.
» De komma snart att göra det, » blef svaret.
Sedan dessa ord uttalades, har äfven Co- lorado eröfrats och — det är alltjämt citat — Newyork och Kansas torde snart följa i spåret, ty republikanerna, som med all san- nolikhet återfå sin makt vid nästa valperiod, ha satt kvinnans politiska rösträtt på sitt val- program, och på västervågornas breda ryggar föras j u alltid så småningom de nya idéerna, öfver till oss — sedan de hunnit bli half- gamla på andra sidan Atlanten.
Det är ej min afsikt att närmare referera fröken Hulda Lundins föredrag; det vore obehöfligt, då detsamma kommer att tryckas i Dagnys marsnummer och skall utan tvifvel finna många intresserade läsare och ännu flere läsarinnor.
Men ett och annat kan jag ej neka mig nöjet att med benäget tillstånd återberätta.
A f de fyra kvinnliga förkämparna för kvinnosaken, mrs Stone, mrs Stanton och miss Anthony, lefva blott de tvänne sistnämnda.
Susan Anthony är kanske en af de ifrigaste fältherrarna, energi och vältalighet ha i rikt mått kommit på hennes lott, och hon går med hela sin själ upp i sin sträfvan.
Hon nedlade för tjugu år sedan sin verksamhet som skollärarinna för att göra kvinnans po- litiska rösträtt till sitt mål, och hon säger själf, att hon ej kan dö, innan hon vunnit seger.
Två generationer kämpa tillsamman, säger fröken Lundin, och det är ej utan att gråhårsdamerna väcka det största intresset.
Man känner förtroende för deras djupa in- sikter och stora erfarenheter; de yngre utmärka sig främst för energi och ovanlig organisa- tionsförmåga.
En person som gjorde djupt intryck på fröken L.
var kvinnokongressens ordförande mrs May Wright Sewall.
Man kan icke nog beundra denna storslagna kvinna, säger hon, och hennes underbara förmåga att afleda obe- hagliga sammanstötningar och att bringa stri- diga element till samverkan, kvinnliga pro- fessorer, läkare, jurister, präster, skådespeler- skor med flere, så att kongressen kunde af- löpa utan ett enda störande intermezzo.
Mrs Sewall lefver för en idé, en vidt omfattande idé, som hon redan har satt i praktisk till — lämpning.
Hon har nämligen grundat » In- 1894 ternational Council of Womeni&gt;, ämnad att bilda en sammanslutning af alla länders kvin- noföreningar.
I hvarje land skall en inhemsk kvinnoförening utgöra en förmedlande länk mellan olika därvarande föreningar, utan att i någon mån inverka hämmande på deras enskilda syften: ordföranden i hvarje sådan inhemsk förening är ex officio vicepresident i » International Council », som hvart femte år sammanträder i olika länder.
Hvart land skall äga tvänne röstberättigade.
Rösträtten utöfvas af hvarje förenings ordförande och en delegerad.
Nästa kongress är bestämd att hållas i London 1898, under lady Aberdeens ordförandeskap, till vice ordförande är mrs May Wright Sewall utsedd, till första sekre- terare mrä Mac Låren, engelska, andra sekrete- rare madame Marie Mortin, fransyska, kassör Alexandra Gripenberg, finska, och doktor Ellen Fries till korresponderande ledamot för Sverige, alltså representanter för fem olika länder.
(Det ligger en storslagen tanke till grund för denna stiftelse.
I en tid, då samma in- tresse förenar världens kvinnor, är det af vikt, att de ömsesidigt kunna meddela hvarandra sina intryck, åsikter, erfarenheter och idéer, Det är helt visst ett grobart frö utsådt i bästa jordmån.
Ett litet lustigt bon mot, värdt att repete- ras, är följande utläggning af mrs Jeness Miller öfver hvarför männen ha så mycket större inflytande på de flesta områden än kvinnorna.
Det beror därpå, sade hon, att de från bör- jan ha fått så många praktiska fickor på sina kläder.
Tänk blott, om en liten flicka vill skära af en segelgarnståt, då måste hon ge nast be sin bror eller en annan gosse om en knif, som han naturligtvis bär på sig i en af sina många fickor, och därmed börjar redan beroendet.
Det var en glädjande sak att höra det de kvinnliga utställningsföremålen på nästan alla områden kunde mäta sig med männens utom kommunikationsbyggnader, elektriska bygg- nader och grufbyggnader, hvilket hade med sig det ganska vackra resultatet, att 100 kvinnor mot 500 män invaldes i prisnämn- den, där deras arbete värderades med lika högt honorar som männens.
Att kvinnorna skötte sig väl, framgår däraf, att doktor Shirr från Arkansas, författaren till » History of the Americain People », väckt motion om en särskild tacksägelse till pris- juryn för Liberal Arts, hvaraf äfven fröken Lundin var medlem, för den ypperliga insats damerna gjort i ett arbete, som varit både drygt och ansträngande.
Jag vill ej längre uppehålla mig vid det sakrika föredraget, utan tillägger blott, att det slutade med en allmän treflig liten interwiew, hvarunder många frågor ofta roligt besvara- des, som då på spörsmålet, hur de amerikanska kvinnorna förklara bibelordet: kvinnan ti ge i församlingen, svaret utföll: Ja, de mena, att det är en känd sak, att kvinnor af natu- ren ha svårt att tiga, när andra tala, och förmaningen kan blott anses gälla ett till- fälligt nedtystande, men ej någon allmän lag.
Hur de amerikanska kvinnornas prästdräkt ter sig, lät oss äfven interwiewen veta, och be- skrifningen var verkligen både smakfull och värdig.
Hon bär en hvit klädning och där- öfver en svart, veckrik toga med långa upp- skurna ärmar och kring halsen ett rikt vec- kadt krås.
D e amerikanska kvinnliga prä- sterna äro i allmänhet vältalarinnor, besjä- lade af sitt kall, hvilket är mer än som kan sägas om alla manliga predikanter.
Föredraget hälsades med lifliga applåder och snart lockade från angränsade rum Cho- pins lekande rytmer med sin vemodsfulla underton till ny underhållning, men musiken blef ej i kväll berättigadt uppmärksammad, man var ännu allt för upptagen af tankarne på detta härliga land i fjärran västern, där allt hvad kvinnan drömt om, frihet och obe- roende, redan är förverkligad t, och man fort- for i tur och ordning att interwiewa fröken Lundin hela aftonen, utan att hennes älsk- värda min mulnade eller hennes beredvillig- het att svara svalnade.
Nya Idun har äfven en materiell under- hållning, en liten god supé serverad till bil- ligt pris.
Maten är ju en viktig del af svenskt sällskapslif — äfven därvidlag står Amerika framför oss, där bjuda de sina gä- ster på litet förfriskningar och undantagsvis en kopp te.
Hvilket idealiskt umgängeslif!
Att kunna taga emot sina vänner, utan att dessa dystra tankar måste flyga igenom ens hjärna: Har jag något att bjuda dem på?
Och har man det inte, ja, då sitter man hela tiden och är smått förargad, att det skulle falla sig så olägligt, att de kommo just i dag.
Men nachspielet nalkas!
Anekdoterna fö- das, de roliga infallen blixtra fram, och innan man vet ordet af, lider det redan mot små- timmarna.
Ja, så roar man sig en kväll i Nya Idun.
Alla våra läsarinnor uppmana vi att noga beakta vårt tillkännagi / vande på första sidan i dagens annonsbilaga och det säll- synta anbud, som däri göres dem.
Huru våra sjukdomar uppstå.
H. o h kors, är hon sjuk; det var sorgligt.
Men jag förstår inte det.
Det var icke längesedan jag såg henne frisk och kry, och sannerligen jag begriper, hur hon har kunnat blifva sjuk, hon som är så rädd om sig, och som är i tillfälle att få skona sig på alla vis.
Ungefär med dessa ord.hör man ofta un- derrättelsen om ett sjukdomsfall mottagas, och vi måste medge, att mången gång är förvå- ningen fullt berättigad.
Sjukdomsorsaken är långt ifrån alltid tydlig och lätt att finna, och man står undrande och spörjande, sär- skildt då man icke känner sig riktigt öfver- tygad, att » hon har förkylt sig. » Att det ges omständigheter, som kunna för längre eller kortare tid beröfva oss hälsan, har man af erfarenhet vetat sedan gammalt, men det är först på senare tider man sökt att närmare lära känna dessa omständigheter.
Den tid ligger icke många decennier tillbaka, då lä- karen ännu stod i det närmaste främmande för alla de förhållanden, af hvilka en sjuk- dom betingas, då sjukdomsorsakerna ännu endast i ringa grad utgjorde föremål för hans uppmärksamhet.
Men i samma mån läkar- vetenskapen gått framåt, har studiet af sjuk- domarnes uppkomst blifvit allt mer uppmärk - sammadt, och i närvarande stund utgör kun- skapen därom — den så kallade etiologien
IDUN — en viktig del af läkarens vetande- Och denna kunskap äger ingalunda sitt värde en- dast genom sitt teoretiska intresse: dess prak- tiska betydelse är fullt ut lika stor och be- rättigar mer än väl all den möda, som ned- lagts på studiet af etiologien.
Tillämpningen af dessa studier har redan lämnat lysande resultat både vid sjukbehandlingen och kan- ske än mer på hälsovårdens område, där det gäller förebygga uppkomsten och spridningen af sjukdomar.
En betydande roll såsom sjukdomsorsak spela bakterier.
Det gifves helt visst få, om ens några lefvande varelser, som kunna glädja sig öfver ett så lifligt intresse från mänsk- lighetens sida som bakterier, oaktadt de re- presentera, så vidt man ännu vet, den lägsta formen af organiskt lif.
Men det är också icke endast det mänskliga begäret att blotta naturens hemligheter, som gjort dem så upp- märksammade och gett studiet af deras lif och verksamhet en så framskjuten plats inom den moderna naturforskningen.
Man skulle kunna säga, att det är själfbevarelsedriften som till god del framkallar vårt intresse för dessa små tingestar, ty på samma gång vi inom bakteriernas stora klass äga trogna bundsför- vanter, utan hvilkas hjälp vi icke kunna exi- stera, hafva vi också där att söka de värsta och de mest oförsonliga fienderna till vår hälsa och vårt lif.
Numera vet nära nog en bvar, att många af våra svåraste sjukdomar fram- kallas af detta lefvande smittämne, hvilket vi i många fall kunna identifiera med någon viss bakterieart.
Listan öfver dessa bakterie- sjukdomar är mycket stor; vi finnna där nerv- feber, skarlakansfeber, messling, koppor, ros, difteri, influensa, rödsot, kolera, frossa, mjält- brand, lungsot, blodförgiftning m. in.
Som man redan på förhand kan antaga med den kännedom vi äga om deras uppkomst, äro de allra flesta af dessa sjukdomar smittsamma.
De sjukdomsalstrande bakterierna öfverföras från den ena individen till den andra, vare sig genom direkt beröring eller på andra vä- gar, och erfarenheten har lärt oss, att dessa vägar kunna vara mycket långa och mer än en gång omöjliga att påvisa.
Men vi hafva också en glädjande erfarenhet, som säger, att långt ifrån alla människor, som komma i be- röring med dessa bakterier, insjukna, äfven- som att sjukdomen, där den framkallas, mån- gen gång endast antager en lindrig karaktär.
För att kunna förklara detta ovedersägliga faktum måste vi antaga, att skilda personer äga en i högsta grad olika mottaglighet.
En del människor synes fullkomligt otillgänglig för en sjukdom, som hos andra åter uppträder vid minsta anledning.
Denna individuella disposition framträder icke endast vid de sjukdomar, som förorsakas af bakterier, utan spelar vid uppkomsten af hardt när alla sjukdomar en viktig roll.
Hvarpå den beror kan icke sägas ännu vara till fullo utredt.
Att ett medfödt moment i de flesta fall före- finnes, torde vara utom allt tvifvel, men där- jämte måste vi äfven taga i beräkning en mängd andra omständigheter, som kunna be- röfva organismen mer eller mindre af dess motståndskraft, och hvilka sålunda komma att utgöra så att säga predispouerande orsaker.
De allmänna hygieniska förhållanden, under hvilka en människa lefver, måste härvidlag tillerkännas en stor betydelse.
Det är ett faktum, som på intet vis låter sig bortreso- neras, att dödligheten är större inom de fat- tiga klssserna än inom de mera bergade.
Fråusedt att den fattige vid ett sjukdomsfall icke kan komma i åtnjutande af all den vård | och den mången gång dyrbara behandling, som står den förmögnare till buds, bidraga härtill många omständigheter.
Födans, klä- dernas och bostadens beskaffenhet är ingalunda utan inflytande på hälsan, lika litet som ett tungt och ansträngande arbete, hvilket dess- utom måste verkställas utan afseende å väder och vind, » i ur och skur ».
Ett nedsatt nä- ringstillstånd hos organismen med däraf föl- jande minskad motståndskraft mot t. ex. bak- teriesjukdomar blir med tiden en oundviklig följd, hvarjämte en mängd kroniska sjukdo- mar så småningom grundlägges: magkatarr, rheumatism, bjärtfel, njurlidande etc. En sjukdomsorsak, som sedan gammalt ägt ett godt namn, åtminstone hos allmänheten, är förkylningen.
Bland läkarne däremot hafva meningarna varit temligen delade, rörande dess etiologiska betydelse, och det har funnits tider, då man knappt velat anse den såsom en egentlig sjukdomsorsak, utan på sin höjd såsoro ett predispouerande moment.
Och för- nekas kan icke, att förkylningen blifvit och än i dag blir mycket missbrukad, och att på dess räkning skrifvits många sjukdomsfall, som näppeligen stå i något som helst sam- manhang med densamma.
Det är så lätt att erinra sig ett tillfälle, då man » blifvit för- kyld », och att antaga, att eus sjukdom da- terar sig från samma tillfälle, om det ock icke låter sig direkt påvisas, att så varit förhållandet.
Men att därför vilja frånkäuna förkylningen dess betydelse såsom hufvudor- sak till många sjukdomar torde vara oberät- tigadt.
Erfarenheten visar alltför tydligt, att det gifves en hel mängd sjukdomar, däribland i främsta rummet rheumatism och katar- rer i respirationsorganeu, som isynnerhet upp- träda de årstider temperaturen uudergår större vexlingar, och som med förkärlek angripa personer, som genom sin sysselsättning äro utsatta för starka temperaturdifferenser.
Det är en känd sak, att efter starkare kroppsan- strängningar inverkan af kall luft, ett glas kallt vatten eller dylikt kan vara ytterst farlig, äfvensom att hos många människor i dylika fall ständigt samma organ angripes; hos en del uppstå rheumatiska smärtor i musk- lerna, hos andra i lederna, medan hos en tredje luftrörskatarr inställer sig efter hvarje, äfven den lindrigaste förkylning.
Måste vi sålunda anse förkylning såsom den direkta orsaken till många sjukdomar, kunna vi å andra sidan icke heller undgå att medge, att en sjukdom i många fall mera indirekt förorsakats af förkylning.
Genom densamma förlorar nämligen ett organ en god del af den resistens det i friskt tillstånd äger gentemot yttre inflytelser och blir därigenom vida mottagligare för exempelvis en bakterie- infektion.
En god del af alla lunginflamma- tioner måste vi tänka oss uppstå på detta vis.
Likaså visar ett organ, som en gång varit utsatt för förkylning, stor benägenhet att ånyo insjukna, så fort det utsattes för en temperaturväxling.
På annat sätt kunna vi icke förklara det faktum, att många personer af bra liten anledning, som det kan tyckas, få snufva, » ondt i bröstet », rheumatisk värk m. m. Tomas Sydenham, en af sjuttonde århun- dradets mest berömde läkare, säger i ett af sina arbeten, att Gud är upphofsman till de akuta sjukdomarne, vi själfva till de kroni- ska.
Och vi torde icke kunna neka, att i detta yttrande ligger en god del sanning.
Som vi redan påpekat, spelar vårt lefnadssätt på mångfaldigt vis en viktig roll vid uppkom- sten af våra kroniska lidanden.
46 Det gäller härvidlag skadliga inverkningar, som i regeln endast i ringa grad göra sig gällande, men hvilka dock genom sitt ständiga inflytande så småningom förmå framkalla mycket allvarliga sjukdomar.
Och det är ingalunda endast den fattige som i detta af- seende riskerar hälsa och lif.
Äfven på den rike hämnas naturen hvarje brott mot dess lagar.
Det är ingen hemlighet, att mången förstört sin hälsa genom att alltför mycket skatta åt ett förryckt mode vis-å-vis kläde- dräkt eller genom att alltför mycket hänge sig åt vällefnad och maklighet.
Bristande kroppsrörelse och vistelse i det fria äro lika ofta orsaken till hvad vi kalla allmän svag- het och blodbrist som dålig och otillräcklig föda.
Särskildt för uppkomsten af den hos flickor ur s. k. bättre familjer vanliga blek- soten är ett instängdt, stillasittande lefnads- sätt en viktig faktor.
Vidare höra hit alla de sjukdomsformer, som förorsakas genom kronisk förgiftning med t. ex. alkohol och tobak, samt alla slag af s. k. yrkessjukdomar, äfven de till stor del beroende på förgiftning, vare sig med bly, kvicksilfver, koppar, fosfor eller något annat ämne.
Öfveransträngning, såväl i kroppsligt som andligt hänseende, och psykiska affektioner af olika slag nödgar oss erfarenheten tillskrifva stor betydelse för uppkomsten af många li- danden, särskildt inom nervsystemet.
Det är sedan gammalt en känd sak, att såväl en plötslig förskräckelse som kanske än mer långvariga bekymmer kunna blifva ganska ödesdigra för hälsan.
Under tyskfranska kri- get 1 8 7 0 — 7 1 hade man rikligt tillfälle iakt- taga, hurusom en ständig spänning och oro mäktade framkalla flere hjärn- och ryggmärgs- lidanden.
Likaså har man flere gånger kun- nat konstatera, att under tider, då ifriga börs- spekulationer bedrifvas, en mängd däri in- tresserade personer förete symptom af socker- sjuka.
Allmänt bekant är också den stora roll sinnesstämningen spelar under sjukdom.
Till och med för infektionssjukdomar är man villig anse andlig öfveransträngning och ned- tryckt sinnesstämning såsom disponerande mo- ment.
Till sist vilja vi nämna några ord om ännu en faktor, som i etiologien spelar en ingalunda oviktig roll, nämligen ärftligheten.
Huru stor denna roll i själfva verket är, torde dock ännu kunna sägas vara en öppen fråga, lik- som ock den, huruvida själfva sjukdomen ärf- ves eller endast anlaget till densamma.
Sär- skildt med afseende å lungsot har denna fråga varit föremål för olika meningar, hvilka dock alltmer enats om den åsikten, att det är sjukdomsanlaget, icke den utbildade sjuk- domen, som öfverföres från generation till generation.
Tydligast framträder ärftligheten inom nerv- och sinnessjukdomarnes gebiet, där otaliga exempel därå med lätthet kunna på- visas.
Att här ingå på alla de egendomlig- heter ärftligheten företer, skulle föra oss allt för långt utom området för denna uppsats; vi vilja endast påpeka, att sjukdomar äfven kunna ärfvas, om man så får säga, indirekt.
Det är ett sorgligt, men odisputabelt faktum, att drinkares barn ofta äro offer för svåra lidan- den, såsom epilepsi (fallandesot), idioti m. m., och tyyärr gäller härvidlag, att » fädernas missgärningar hämnas på barnen intill tredje och fjärde led. » Som vi sett, är det många och från hvar- andra vidt skilda omständigheter, genom hvilka våra sjukdomar framkallas.
Och om vi också icke kunna till fullo göra oss till herrar öfver alla de faror, som hota vår hälsa och vårt
IDUN IG lif, står det dock i vår makt att i ej ringa grad skydda oss mot desamma.
En god del af dessa faror behöfva vi endast undvika, och mot de öfriga stå vi ingalunda vapenlösa.
Alla de sanitära anordningar vår tid med sådan energi genomfört och alltjämt söker genomföra, äro i själfva verket en strid mot sjukdom och död.
Och att vi icke kämpa denna strid utan framgång, därom vittnar tydligast af allt den aktningsvärda sänkning dödlighetsprocenten har att uppvisa.
De fyra återstående prisen i den s. k. fosterlandstäflingen.
Då de tillsatta hrr prisdomare för- klarat, att deras öfriga göromål absolut förhindra dem längre sysselsätta sig med den bottenlösa ordgranskningen, får redaktionen, som fortfarande UJligt erkänner det omöjliga i att fälla en af- gjordt oomtvistlig dom, härmed såsom skäligast tilldela de fyra återstående pri- sen på hvartdera 100 kronor (hvilka fort- farande stå deponerade hos notarius publicus J.
Millar härstädcs) åt förfat- tarne till de fyra listor, som äga de högsta ordantalen, nämligen: Med.
stud. A. Olofson, Stock- holm, (20,140 ord) fru Augusta Fogelmarck, Stock- holm,, (15,015 ord) Stud. Joh.
Spolen, Torsby, (12,736 ord) och J. W. Goijer, Mönsterås, (12,700 ord).
Desse ha att snarast anmäla sig hos redaktionen för prisens utbekommande.
Åt Viola.
^|Af rukväxter förökas i boningsrum genom frö, J p) sticklingar, delning och rotskott samt äf- ' sällan, genom ympning fj7Y och oculering.
Det naturligaste sättet, o c h det hvaraf naturen i stort begagnar sig för att fortplanta växter, är medels frösådd.
Som ett stort antal af de växter vi odla i kru- kor härstamma från trakter med vida högre vär- me än våra somrar äga, fordras vanligen mer eller mindre konstlade åtgärder, hvilka i bonings- rum svårligen kunna åstadkommas, för ernående af den temperatur de respektive fröslagen behöfva för sin groning, på grund hvaraf det blott är ett fåtal växter, som med framgång låta fortplanta sig i boningsrum genom frösådd.
Bland växter lämp- liga härtill må nämnas: Abutilon, Acasia, Aralia, Balsamin, Campanula, Canna, Capsicum (spansk peppar), Celosia (tuppkam), Cineraria, Cypress, Rucalyptus, Heliotrop, Lackviol, Nejlikor, Pelargo- ner, Petunia, ToffeJblomster, Thuja och af palmer den vanliga dadelpalmen (Pbcenix dactylifera); möjligen äfven några andra arter.
•JÖV v e n e n u m m e r a N För öfrigt kan man j u försöka äfven med an- dra, med god vård kan det nog lyckas.
Fröet till de flesta växter sås helst tidigt om våren, på det plantorna må blifva så stora s o m möjligt till vintern.
Som tiden, hvilken åtgår till groningen, är tämligen olika för olika växter, sås hvarje sort för sig i smärre krukor, hvilka till nära hälften fyllas med sönderslagna tegel- eller träkolsstjcken, öfvertäckla med ett tunt moss- lager.
Återstående tomrummet fylles på en å två centimeter när med rikt sandblandad, lös o c h myllrik j o r d, som till mycket små frön bör sållas med ett fint såll.
Löf- och ljungjord jämte sand och till några växter litet gödseljord är en i all- mänhet passande jordblandning till frösådd.
Ä r jorden torr, spritas vatten öfver den, hvarefter den omblandas, så att den blir lagom fuktig in- nan den fylles i krukorna, man behöfver då, sedan fröet blifvit utströdt öfver den jämnade jordytan, endast helt lätt öfversprita det med en fin kann- sil, för att få det att sluta sig till jorden, hvar- efter det öfvertäckes med ett jordlager af ungefär fem gånger fröets tjocklek ifråga om större frön och tre gånger dess tjocklek vid smärre.
Stoftfina frön, såsom Calceolariernas, få ej alls täckas med j o r d.
Efter verkställd sådd öfvertäc- kas krukorna med glasskifvor, för att ej så ha- stigt uttorka, samt ställas i ett soligt fönster och skuggas genom ett emellan krukan och fönstret upprest papper.
En jämn, men ej öfverflödig fuk- tighet är af nöden för groningen.
Krukor, i hvilka ytterst fina frön äro sådda, vattnas bäst genom att nedsänkas nästan till brädden i ett kärl med väften, så att jorden får suga till sig det genom afloppshålen.
Härigenom förhindras fröen att blifva rubbade ur sitt läge.
Vid vattning på van- ligt sätt ofvanifrån spolas gärna de små fröen ihop på ett ställe.
Så snart plantorna börja visa sig i jordbrynet, aftagas glasskifvorna, och plantorna vänjas så småningom vid solljuset, om de äro af sådana sor- ter, som fördraga sol.
Plantorna efter fina frön, hvilka alltid äro ytterst små, måste ägnas den sorgfälligaste vård, tills de blifvit något försig- komna.
Här duger ej att aftaga glasskifvorna strax plantorna kommit upp, det öfre jordlagret skulle då snart torka ur och rötterna, s o m just befinna sig vid själfva ytan, förtorka och på sam- ma gång hela plantan.
Glasskifvorna måste där- för bibehållas öfver krukorna, tills plantorna blif- vit mera försigkomna.
För att tillföra plantorna frisk luft, upplyftas glasskifvorna något, och små pinnar eller dylikt stickas emellan, så att en öppning af några millimeter uppstår.
Då plantorna fått ett par blad förutom hjärt- bladen, omskolas de smärre plantorna på tillräck- ligt afstånd från hvarandra i andra krukor samt planteras en och en i små krukor, då de uppnått erforderlig storlek, hvarefter de behandlas s o m äldre växter af samma slag.