Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med afseende å denna förhöjning i Götha Kanal-aktiernes värde och då i allt fall vid beläning deraf hos Diskont verken skall till dessas säkerhet ställas antaglig borgen för möjligen uppkommande brist vid hypothekets realiserande, synes nämnda aktiers belåningsrätt kunna utan äfventyr för Banken höjas och bestämmas till högst 53' :1 procent pr aktie; i sammanhang hvarmed Utskottet ansett det böra bestämdt uttryckas, alt de i reglementet nu utsatta belåningsvärden å Hjelmare och Södertelje Kanal- och Slussverks bolags aktier äfven äro de högst medgilna, Banko-Utskottets Betänkande M 25. 37 Utskottet, sorn vid bestämmelserne i 139—161 §§ af Reglementet för öfrigt icke funnit anledning till annan erinran, iiri att från 160 § 2 mom. orden: »oell utan omsättning» torde böra uteslutas såsom öfverflödig», då rubriken till denna del af Diskont-rörelsen uttryckligen augifver, att omsättning al de lån, om hvilka bär är fråga, icke får ega rum, hemställer således det följande mätte stadgas, angående Diskontering af vexlar och utlåning ulan omsättningsräll mot hgpothek af löpande för skrifningar samt aktier och publika papper. 52:o Morn 1.
Diskontering tillätes allenast af vexel, som är ställd i Svenskt mynt på högst 6 månader, dragen af inom riket bosatt Svensk undersåte på annan inländsk man, samt inrättad i enlighet med den i Vexel-lagen den 23 Augusti 1831, för inrikes vexlar, stadgade form och behörigen accepterad. Morn. 2.
Är acceptanten icke bosatt ä diskonterings-orten, skall i accepten uppgifvas namnet på en derstädes boende person, hos hvilken betalningen vid lörfa! lot i den tillhandahålles. Mom. 3.
Diskontering af vexel u lägre belopp än 230 R:dr Riksmynt, eller å kortare lid än trelio dagar, är ej medgifven. 33:o Morn. 7.
Utlåning sker mot lånsökandes förbindelse, åtföljd af hypothek. bestående al antingen löpande förskrifning eller accepterad invisning, motsvarande minst hela den reverserade länesumman, eller ock nedannämnde aktier och publika papper till följande belånings—värde, nemligen: l:o lill högsl nittio procent af kapital-beloppet.
Obligationer med 4 procent ränta, och deröfver, utfärdade af Riksgälds-konloret.
Arméens ackords-amorteringsfond, Stockholms stads Drätsel-kommission, Götheborgs stad, Götha Kanal-bolag, Bruksegares hypotheks-kassa, Trollhätte nya Kanal-bolag, samt alla redan varande Svenska hypotheks-föreningar och de enahanda föreningar, hvilka hädanefter pä likartade grunder kunna bildas, och som blifva af Kongl. Maj.t i nåder stadfästade samt af Fullmäktige finnas innebära nödig säkerhet; 2:o till högst sjutiofem procent af kapital- beloppet.
Ofvanberörde obligationer med lägre ränta, än 4 procent; 58 Banko-Vlåkö Unis Betänkande M 25.
Fullmägtige obetaget att, i händelse omständigheterna skulle dertill föranleda, nedsätta belånings-värdel å de i l:a och 2:a punkterna omförmälda obligationer.
5:o mot tillika ställd antaglig borgen för den brist i Verkets fordran, som vid hypothekets användande möjligen kan uppkomma: a) Aktier i Hjelmare Kanal- och Slussverks-bolag till högst 50 procent af aktie-kapitalet; b) Aktier i Södertelje Kanal- och Slussverks-bolag till högst 50 procent af det ursprungligen tecknade kapitalet, belöpande sig till 10 procent af den summa, nuvarande aktier upptaga; och c) Aktier i Götha Kanal-bolag, af första klassen, til! högst 33'
;t procent å primitiva aktie-kapitalet.
Lånen meddelas å en tid af högst sex månader.
Låu mot hvpothek af löpande förskrifning eller accepterad invisning utgifves icke å mindre summa, än 1,000 Rrdr Riksmynt, samt mot hvpothek af aktier och publika papper å lägre belopp, än 200 R:dr samma mynt, eller annorlunda än å hela tiotal Riksdaler derutöfver. 54:o Högsta tillåtna skuldsättnings—beloppet, för hvilket någon såsom låntagare och acceptant får blifva häftande, deruti ej inbegripet hvad han kan vara skyldig i egenskap af trassent, endossent, hypotheks-utgifvare eller löftesman, eller i och för kassa-kreditiv, eller mot pant af vågförda effekter, må icke öfverstiga 200,000 R:dr Riksmynt.
Då den utlåning mot pant af vågförda effekler, hvilken vid Diskont-verken i Stockholm och Götheborg bedrifves, enligt Utskottets åsigt, hvarken kan eller bör afse andra effekter, än sådana, som äro af Svensk tillverkning, torde, enär införsel till riket af så väl tackjern som stångjern och stål af alla slag nu mera är tillåten, Banko-reglementets föreskrifter böra i nyssnämnde afseende förtydligas.
Derjemte anser Utskottet, att ibland belånbara effekter bör upptagas icke allenast jernvägs-skenor och annan smidd eller valsad jernvägs-materiel, helst det torde kunna antagas att inhemsk tillverkning deraf måhända snart nog skall komma till stånd, utan äfven gjutstål, af hvilken artikel under sednare tider icke så obetydliga qvantiteter blifvit till utlandet exporterade.
För öfrigt har Utskottet vid granskning af Reglementets 166‘ §, deri omförmäles, att från belåniugsrätt äro Banko-Utskottets Betänkande JVs 25. uteslutna effekter, upplagda på extra vågar eller lastageplatsen som icke äro med vederbörliga privilegier och ansvarige embetsman försedde, fästat uppmärksamhet vid de här begagnade orden: »vederbörliga privilegier», hvilka ord, efter Utskottets tanke, böra från blifvande Banko-reglemente utgå, enär för inrättande af extra vågar eller lastageplatser särskilda privilegier ej erfordras.
Med iakttagande af nu anmärkta förändringar föreslår Utskottet, att nedannämnde bestämmelser måtte meddelas för Utlåning mot fant af vågförda effekter. 3 äro Mom. 1.
Vid Diskont-verken i Stockholm och Götheborg utgifvas lån mot lånsökandes förbindelse och pant, enligt medföljande, på Diskont-verket öfverlåten vågattest, af nedaunämnde, på vågar inom riket upplagda effekter al Svensk tillverkning, nemligen: stångjern, bergsmansjern, bultjern, smidt bandjern, valsadt bandjern, skärjern, knippjern, saltpanneplåtar, smidda jernplåtar, valsade jernplåtar, plogämnen, skyfflar, jernankare, ankarkedjor och kettingar, smältstycken elier ämnen för valsjern, jernvägs-skenor och annan smidd eller valsad jernvägs-maleriel, storspik, småspik, förtennt jernbleck, garfstål, brännstål, gjutstål, arko- eller gjutmessing, latunroessing, messingstråd, garkoppar, smidd koppar, valsad koppar, kopparspik, alun och bly; börande, uti vågattester från Stockholms och Göteborgs vågar, panten upptagas till namn, sort och vigt, samt uti attester från öfriga vågar äfven till stämplar, dimensioner, stång- eller stycketal, med uppgift tillika, huruvida panten finnes antingen i sjelfva våghuset eller å annat förvaringsställe. Mom. 2.
Lånen utgifvas å fullt Riksdalertal till högst trefjerdedelar af pantens försäljnings-värde, enligt mäkiare-attest eller eljest kända förhållanden, och Fullmägtige bestämma, i Juni och December månader hvarje år, beiåningspriset för påföljande halfår. Mom. 3.
Lånetiden är bestämd till högst sex månader; ankommande på Diskont-direktionernes pröfning, huruvida omsättning af lån må få ega rum. 36:o Morn. 1.
Svenskt tackjern, som, i enlighet med gällande författningar, är behörigen stämpladt och markt samt upplagdt antingen å Stockholms tackjernsvåg, å vågen i Götheborg, eiler å öfriga inom riket befintliga jernvägar, hvilka äro försedda med vågmästare samt sta under tillsyn och ansvarighet af städernas Magistrater, 40 Banko-Utskottets Betänkande M 25. må jemväl vid Diskont-verken i Stockholm och Götheborg belånas mot lånsökandes förbindelse, åtföljd af behörig våg-attest, som, innehållande bestämd uppgift på den bergslags namn och den hyttas stämpel, hvarest tackjernet är tillverkadt, dess vigt samt antalet af galtar eller stycken, bör genom åtecknad transport på Diskont-verket öfverlåtas.
Lane beloppet, som före slutet af hvarje år fastställes till grund för det nästföljande årets utlåning, bestämmes af Fulimägtige, med afseende å konjunktur och öfriga omständigheter, till högst tvåtredjedelar af det pris, som årligen för hvarje bergslags särskilda tillverkningar, såsom lösen för Kronans tioude-tackjern, af vederbörande embets-verk fastställes. Mom. 3.
Lånen utgifvas å fullt Riksdalertal och på högst sex månader, med
Diskout-direktionerne förbehållen rätt att pröfva, huruvida omsättning af lån må få ega rum. 37:o
Med så väl utgifning och slut-betalning af lån mot pant af de i punkten 35 uppräknade effekter samt tackjern, som panternas relaxering eller frigifvande, förhålles i enlighet med hvad för när varande stadgadt är, eller framdeles kan af Fullmägfige föreskrifvet varda. 38:o Diskont-direktionerne ega, hvar för sitt distrikt, att, så ofta och på det sätt Direktionerne finna lämpligast och för
Diskontverkens säkerhet nödigt, låta anställa inventeringar å de på vågarne, för dessa Verks räkning, pantsatta effekter. 59:o
Från belånings-rätt äro uteslutne effekter, upplagda på extra vågar eller lastage-platser, som icke äro med ansvarige embets män försedde, tackjern, förvaradt i enskilde personers utom stä — dernes vågar befintliga bodar, samt stamp-, skrot- och klotjern.
Med tillkännagifvande, hurusom Kongl. Maj:t under sednare åren, vid förekomna frågor om fastställelse å underdåniga förslag till Reglementen för åtskilliga spar - Banko Utskottets Betänkande JYi 25. 41 sparbanks-inrättningar, funnit sådana förslag, med hänsigt till inrättningarnes inskränktare verknings-krets, icke böra blifva föremal för Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, utan öfverlemnat desamma till Kongl. Maj:ts vederbörande
Befallningshaf\ande med uppdrag att derå meddela den stadfästelse, som med lag och författningar öfverensslämde, samt att Kongl. Maj:t, i anledning af gjord förnyad framställning om Nådig stadfästelse å föreslagna reglor för en af Spar-bankerne i Riket, genom beslut den 16 nästlidne Mars, förklarat sig anse omförmälda numera antagna form för fastställandet af reglementen för Sparbanks-inrättningar vara den lämpligaste, har Chefen för Kongl.
Finans-departementet, till följd af Kongl.
Maj:ts nådiga uppdrag, i skrifvelse af nyssnämnde dag fästat Banko-Utskottets uppmärksamhet på berörde förhållande, på det att, då sparbankers rätt att uti Rikets Ständers Bank erhålla kreditiv, enligt gällande Banko-reglemente, vore beroende af det vilkor, att deras stadgar äro med Kongl Maj.ts nådiga stadfästelse försedda, Utskottet måtte taga i öfvervägande, huruvida någon förändring af de uti 167 § af berörde reglemente upptagna bestämmelser, angående vilkoren för sparbankers rätt til! erhållande af kreditiv i Riks-banken, må för framtiden anses vara af omständigheterna påkallad.
Då sparbank, i likhet med hvarje enskild person, är förbunden att för kassa-kreditiv ställa godkänd säkerhet, lärer den omständighet att sparbanksinrättnings stadgar blifvit icke af Kongl. Maj:t utan af Dess vederbörande Befallningshafvande stadfästade, ej böra utgöra hinder för sparbanken att kreditiv vid Diskont-verken erhålla, hvadan Utskottet ansett de i 167 § 2 mom. förekommande orden: »hvilka äro med af Kongl. Maj:t i nåder stadfästade stadgar försedde» böra utbytas mot orden: »hvilka äro försedde med stadgar, stadfästade af vederbörlig myndighet;» och som i afseende å öfriga i denna § upptagna bestämmelser några förändringar hvarken blifvit i motions-väg yrkade eller af Utskottet ansetts erforderliga, hemställer Utskottet, att följande föreskrifter måtte fastställas för Kassa-kreditiv åt enskilda personer och sparbanker. 40:o Mom 7.
Med kassa-kreditiv förslås rättigheten att, inom visst bestämdt maximum, kunna af Banken undfå låne-understöd för tillfälligt begagnande på sådant sätt, att ränta påföres för hvad af det medgifna beloppet tid efter annan lyftes, men enahanda ränta åter godtgöres kreditiv-hafvaren för derå efter hand skeende återbetalningar.
2 Mot säkerhet, som af vederbörande
Direktion pröfvas Bih. till R.
Prot. 1859 & 1860. 6 Samt. 1 Afd. 13 Baft. 6 42 Banko-Utskottets Betänkande J? 25. och godkännes, ega enskilde personer och de sparbanker, hvilka äro försedde med stadgar, sladfästade af vederbörlig myndighet, att undfå kreditiv på högst ett år, räknadt från den dag, kreditivet blifvit förunnadt Mom. 3.
Såsom inträdes-afgift erlägge enskild person en half procent af kreditivets hela belopp; sparbank vare från dylik afgift befriad. Mom. 4.
Kreditiv meddelas icke någon enskild person till högre summa än 30,000 R:dr Riksmynt, eller å lägre belopp än 1,000 R:dr Riksmynt; börande i öfrigt kreditiv-beloppet lämpas efter beskaffenheten och omfånget af den rörelse, kreditiv-sökanden bedrifver.
Såsom kreditiv åt sparbanker må beviljas högst 50.000
R:dr för Stockholms, 20,000
R:dr för Götheborgs och 10.000 R:dr, allt Riksmynt, för hvar och en af de öfriga sparbankerne, som dertill sig anmäler.
Utassigneringar och afbetalningar få, i mån af behof, verkställas, dock aldrig på mindre summa hvarje gång än 100 R:dr Riksmynt, och derutöfver endast på hela tiotal R:dr.
För utassigneringar få allenast begagnas på viss man ställda invisningar, å hvilka summa, dalum och alla personers namn äro handskrifne.
Krcditiven skola, enligt deras egentliga bestämmelse, användas och få sålunda ej begagnas såsom stående lån, vid äfventyr för kreditiv-hafvaren att, för kommande kreditivår, kreditiv ej erhålla. Mom. 9.
I händelse Bankens säkerhet sådant fordrar, kunna k reditiven uppsägas till inbetalning, i öfverensstämmelse med föreskriften i (§ 115) Vid granskning af de uti <§§ 168, 169 och 170 i Banko-reglementet meddelade bestämmelser för upp- och. af skrif ning s- samt deposit-röre/sen vid Diskontverken, har Utskottet jemväl till pröfning förehaft följande motioner, nemligen af: l:o Herr Ehrenhoff, G. //., som, då det vore en känd sak, att, ehuru Bolag och Allmänna Inrättningar icke egde begagna upp- och afskrifnings-räkning i Rikets Ständers Bank, enskilda banken i Stockholm detta oaktadt på sina bolagsmäns, direktörers och tjenstemäns namn plägade insätta betydliga summor på dylik räkning, ansett sig, sin pligt likmätigt, böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på nämnde förhållande, under hemställan, att Rikets Ständer måtte Banko-Utskottels Betänkande M 25 45 besluta ett tillägg i 168 § af Banko-reglementet, som frän upp- och afskrifnings—rätt uteslöte bolagsmän och direktörer öfver de enskilda bankerna samt deras tjenstemän. 2:o Herr Professor Agardh, som erinrat, hurusom Rikets år 1834 församlade Ständer, jemte det de af de tidtals inträffade grofva och betydliga poströfverierua föranlätos att införa den nu i gång varande postrcmiss-rörelsen emellan Stockholm och de orter, der Banken har Låne-kontor, tillika uppdrogo åt Bankofullmägtige att söka med privat- och filial-banker träffa sådan öfverenskommelse, att penninge remisser emellan de orter, der sådana banker vore eller kunde varda inrättade, samt hufvudstaden och de orter, hvarest Rikets Ständers Bank egde Låne-kontor, mätte kunna i möjligaste måtto undvikas och genom anvisningar de särskilda bankerne och Låne-kontoren emellan ersättas; men att någon så beskaffad öfverenskommelse ännu icke kommit till stånd.
Emellertid kunde hvar och en lätteligen inse, att penninge-remisser med posterne endast derigenom skulle kunna undvikas eller bringas till sitt minsta möjliga belopp, all alla orter, som hade sådana remisser att göra, utsågo en gemensam kassör för hela orten och att alla dessa sålunda utsedde särskilda ort- eller special-kassörer öfverenskommo om en gemensam general-kassör, som holle räkning med och uppgjorde liqvider för dem alla.
Enligt motionärens tanke, borde Rikets Ständers Bank blifva den nämnda general-kassören, och de numera vidt kringspridda bankerne special-kassörernc, eller Riks-banken borde, med andra ord, blifva en Giro-bank för alla Sveriges liqvider inrikes orter emellan.
Stockholm vore redan förut medelpunkten för Sveriges penninge-rörelse och såsom sådan särdeles lämplig som general-kassörens residens.
Alla banker hade ständiga penninge-remisser att göra till Stockholm, filial-bankerue för att infria sina assignationer, och privat-bankerne för att hålla sina vexlings-ombud med kassa; alla borde således med begärlighet omfatta tillfället att, i stället för de med kontanta remisser förenade kostnader och olägenheter, för skaffa sig säkra vexlar, betalbara i Slockholm.
För att bringa detta förslag till verkställighet fordrades endast att tillåta bankerne, hvad som ej vore lörmenadt någon enskild, att öppna löpande räkning med Riks-banken och erhålla för på denna räkning innestående medel samma ränta, som enskilde räkningshalvare tillgodonjuta.
Den i Banko-reglementet för räkningshafvare meddelade inskränkande föreskrift att alla insättningar och uttag skola ske i hela hundratal Riksdaler, borde för räknings begagnande i del angifna syftemålet bort tagas, enär de belopp, som ifrågakomma att med posten försändas, kunde komma att sluta på hvilka riksdalers- och öre-tal som helst.
Deremot kunde man gerna, för enkelhet i ränte-beräkniugurne, föreskrifva att ränta beräknas endast för det hela hundratal, sorn är närmast under Bankens tiligodohafvande.
Hvad beträffade del belopp, som In arje bank på detina räkning skulle mot ränta få hafva innestå ende, så borde delta fastställas olika för de olika bankerna oell rätta sig efter u Banko-Utskottets Betänkande M 25. penninge-försändningarnes storlek på den ort, der banken vore förlagd.
Sora ett minimum kunde 75,000 eller 100,000 R:dr fastställas, och åt Fullraägtige öfverlemnas att i särskilda fall höja detta belopp, äfvensom att med Bank-styrelserna uppgöra de närmare öfverenskommelse^ som af denna anordning kunde blifva en följd; och har motionären, på grund af det anförda, föreslagit, att, till undvikande af pennioge-remisser med posterna, det må tillåtas filial-banker och privat-banker att i Bankodiskont-verket insätta penningar på upp- och afsk riffi in gs-räkning till belopp, som af Fullmägtige bestämmes, och derför tillgodoräkna sig samma ränta, som Bankens öfriga räkningshafvare, äfvensom att insättningar och uttag å denna räkning må få ske på hvilket riksdalers- och öre tal som helst. 3:o Herr J.
Sundvallson, som, enär den enskilda personer medgifna rättighet att mot ända till 5 procent ränta i Riks-banken insätta penningar på uppoch afskrifnings—räkning hvarken kunde anses bankmessig eller värdig en på egna valutor sedelutgifvande Stats-bank, samt upp- och afskrifnings-rörelsen, enligt motionärens förmenande, endast förorsakat stora ränte-förluster för Riks-banken, som allenast med största svårighet skulle kunna fruktbargöra de å deposit—räkning på bestämd tid insatta medel och således ännu mindre de å upp- och afskrifnings-räkning stående penningar, hvilka när som helst kunde återfordras samt äfven understundom återfordrats till så betydligt belopp på en gång, alt den jemna och regelmessiga penninge-omsättningen deraf kunnat lida betänkligt mehn, — yrkat, alt den nu lemnade tillåtelsen för enskilde personer att å upp- och afskrifnirigs-depositioner i Riks-banken erhålla ränta, måtte med det första upphöra; samt 4:o Riksdags—fullmägtigen Anders Gudmundsson från Hallands län, som åter föreslagit, att upp- och afskrifnings-räkningen i Riks-banken må fortfara, hvarvid räntan borde lämpas efter hvad allmänna penninge-rörelsen medgåfve.
Derjemte och sedan hos Banko-fullmägtige fråga blifvit väckt att, med ändring af 168 (§ mom. litt. a) i Banko-reglementet, insättningar och uttag å upp- och afskrifnirigs-räkning matte lå verkställas i brutna tal, hvarvid ränta dock, för enkelhetens skull, kunde godlgöras räkningshafvaren endast å närmast lägre tiotal R:dr af haus behållning, hafva Fullmägtige, efter det Bankodiskont-direktionen, häröfver hörd, den ilrågasatta ändringen lörordat, hos Utskottet gifvit tillkänna, alt Fullmägtige väl funnit någon ändring af omförmälda föreskrift nödig, men ansett densamma kunna inskränkas dertill, att, om insättningar finge ske å fulla tiotal R:dr utöfver 100
R:dr, uttag deremot borde få verkställas i brutna tal, med den jemkning i afseende på ränte-beräkningen, som blifvit föreslagen.
Det syntes nemligen Fullmägtige vara för räknings-hafvare vida lättare att ordna insättningar till fullt tiotal R:dr, än att derefter afpassa uttagningar, och det skulle, utan förfelande af det ändamål, som genom ändringen åsyftades, eller ett allmännare anlitande af tillfället att hälla uppoch afskrifnings-räkning, leda till icke ringa förminskning i göromålen, derest in - Banko-Utskottets Betänkande M 25. sättningarne voro å fullt tiotal R:dr; i följd hvaraf Fullmägtige föreslagit, att i 168 § af Banko-reglementet följande ändringar måtte vidtagas, nemligen: l:o att insättningar få ske å 100
R:dr och derutöfver endast å hela tiotal R:dr; 2:o att uttag få ske å 100
R:dr och derutöfver i brutna tal, samt 3:o att ränta godtgöres räkningshafvare å närmast lägre tiotal
Il:dr af hans behållning.
Då Rikets Ständer vid föregående riksmöten, efter noggrann undersökning och pröfning af förhållandena, funnit det vara med Riks bankens fördel öfverensstämmande att på upp- och afskrifnings- samt dcposit—räkning mot ränta emottaga penningar af enskilda personer, vill det visserligen synas som kunde Utskottet i fråga härom inskränka sig till ett åberopande af de skäl, hvarpå Rikets Ständers beslut i ämnet sig grundat.
Men som uti en af de väckta motionerna är vordet uppgifvet, bland annat, att den nuvarande upp- och afskrifnings-rörelsen icke skulle vara med Riks-bankens ändamål förenlig och att densamma skulle förorsakat
Banken stora ränteförluster i följd af svårigheten för Banken att de insatta medlen fruktbargöra, föranlåtes Utskottet erinra, att, då en bank, så vidt den skall motsvara sin bestämmelse, bör vara en medlare mellan dem, som för sina näringar och företag behöfva penninge-förslräckningar på kortare tid, och dem, som kunna vara benägna att dertill öfverlemna sina besparingar utan att likväl för bestämd längre tid frånsäga sig rättigheten alt äfven sjelfva af dem draga nytta, så utgör upp- och afskrifnings-rörelsen just ett medel för Riks-banken, liksom för hvarje annan bank-inrättning, till vinnande af berörde vigtiga ändamål; att denna åsigt, hvad Riks-banken beträffar, blifvit uttalad redan uti 1668 års Banko-ordning, der upplåning af ofruktbart liggande kapitaler och deras återgifvande i låneväg åt rörelsen uttryckligen anföras ibland hufvudföremålen för Bankens verksamhet såsom låne-anstalt, samt att det så mycket mindre kan antagas att ifrågavarande rörelse för Riks-banken medfört förlust, som, efter hvad hos Fullmägtige under deras öfverläggningar i detta ämne blifvit upplyst, icke mera än omkring i/{:del af upp- och afskrifnings-medlen vid något tillfälle behöft innehållas för att fullt motstå uttagningarne på icke allenast upp- och afskrifnings- utan äfven kreditiv-räkningen; hvaremot återstoden kunnat genom Handels- och Närings-diskonten i låneväg utgifvas emot en ränta af i allmänhet 6 procent.
De betänkligheter, som i Herr Sundvallsons motion blifvit yttråde till stöd för förslaget om upphörande af rättigheten för enskilde personer att på upp- och afskrifnings—räkning vid
Diskont-verken insätta penningar mot ränta, lära följaktligen icke vara af beskaffenhet att böra till något afseende föraideda; utan synas fastheldre öfvervägande skäl numera tala för en utsträckning af omlörmälda rättighet.
I denna syftning hafva ock framställningar blifvit gjorda icke allenast af Herr Professor Agardh i dess ofvanberörda motion, utan äfven af Bankodiskont-direktionen, hvilken sednare ansett föreskrifterna i 168 och 169 §§ af 46 Banko-Utskollets Betänkande M 25.
Banko-relgementet böra i så måtto ändras att, förutom enskilde personer, äfven enskilda korporationer, bolag och kassor må kunna af upp- och afskrifnings- samt deposit-räkningen sig begagna.
Vid öfvervägande häraf har Utskottet ej kunnat förbise att, om äfven till en början och innan ännu erfarenhet vunnits om de större eller mindre belopp, som kunde komma att på upp- och afskrifnings- samt depositräkning insättas, eller om möjligheten att kunna fruktbargöra tillräckligt stor del deraf för att skydda Banken mot ränte-förlust, försigtigheten fordrade att endast åt enskilda personer medgifva rättigheten att med Banken öppna dylik räkning, så har det likväl sedermera visat sig att
Diskont-verken i allmänhet kunna fruktbargöra de mot ränta dit ingångna medel och att låne-rörelsen till en ganska betydlig del är byggd på dessa tillgångar.