Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Län reserverade sig mot Utskottets beslut på den grund, att då Utskottet yttrat den öfvertygelse, att förslag tili reformer inora Armeen och Försvarsverket böra utgå från en ändamålsenlig krigsadministration, och Utskottet således ansett reformer nödiga, så hade Utskottet äfven bort tillstyrka Rikets Högloflige
Ständer att i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes i Nåder låta verkställa de förbättringar i berörde afseende, som kunna befinnas vara af behofvet påkallade.
Nio 133.
Ankom till Éxp.-Utsk, åen 28 Oct.
Ytterligare Utlåtande, i' fråga om åt skillt ge föreslagne åtgärder till lindring i Rustnings- och Roteringsbesväret.
Högloflige Ridderskapet och Adeln har, under den 17 sistlidne September, bifallit Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottets i berörde 6 Allm.
Besvärs- och Oeconomie-UIskottets Utlåtande JY:o i33• ämne afgifne Betänkande N:o 119; hvaremot de öfrige respeclive RiksStånden detsamma återremitterat, på grund af gjorde anmärkningar: inom Ilögvördige Preste-Ståndet j af H:rr Prosten Astrand, Contracts-Prosten Nordin, Biskopen Hedren , Doctorerne Grevillius och Grenandermed hvilka flere Ledamöter sig förenat; inom Vällojl. Borgare-Ståndet af H:rr Fries oell Ilolm, biträdde i sina meningar af åtskillige andre Ledamöter ; samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet, af Riksdagsfullmägtige Hans Jansson och Anders Danielsson från Elfsborgs Län, Sven Heurlin och Johan Christoffersson från Kronobergs Län, Peter Jönsson från Jönköpings Län, Nils Mänsson och Tufve Månsson från Malmöhus Län; och hafva med dem flere af Ståndets öfrige Ledamöter instämt.
Då de erinringar, hvilka af bemälde Representanter blifvit framställde, i de fleste delar, med hvarandra öfverensstämma, har Utskottet ansett lämpligast uppställa dem uti serskilde punkter och uti den ordning, som vid frågornes behandling i Utskottets förra Betänkande blifvit följd; i hvilket afseende Utskottet får anmäla, att de afgifne anmärkningarne innefatta följande yrkanden: 1:0 att böterne, 20 R:dr B:co, för vanskötsel af numerhäst vintertiden, måtte till hälften nedsättas; 2:0 att de visitationer, som vid indelta Cavalleriet af Corporalerne årligen hållas, samt angå munderingarnes skick och rustningshästarnes beskaffenhet, måtte upphöra, och att mundérings-persedlarne, i stället att besigtigas vid nämnde visitationer, måtte uppvisas vid de årligen skeende ådermöten ; 5:o i afseende å syner å Rotetorpen: dels att samma syner måtte hell och hållet upphöra, dels alt de icke måtte ega rum oftaré än hvarje 6:te år, eller då anmälan skedde, att torpen blifvit vanvårdade, eller ock när syn begärdes af soldaten, som, i fall han, sedan besigtningen blifvit anställd, befunnes till sin anhållan derom hafva'*saknat skäl, borde synen sjelf bekosta; dels ock att Författningarne angående Torpsyner måtte upplifvas samt uppläsas vid hvarje Syne - Allm.
Besvärs- och Oeconomie-UIskottets Utlåtande JV:o i33. 7 förrättning, eller årligen kungöras från predikslolarne, eller utdelas till hvarje rote.
De skäl, hvaraf desse yrkanden beledsagas, äro redan förut i motionerne i ämnet framställde och uti förra Betänkandet upptagne, hvarföre de icke torde behöfva att här vidare omförmälas.
Utskottet, som alltså öfvergår till besvarande af hvad i ofvanherörde målto blifvit anfördt, får vördsamt förklara, att Utskottet, hvad de arne första punkterne beträffar, eller angående böter för vanskötsel af numerhäst samt visitationer å Rusthållen, icke funnit anledning att dess förra Utlåtande härom frånträda.
I afseende å syner å Rotetorpen får Utskottet upplysa, att soldaten, jemlikt Kongl. Resolutionerne på Allmogens besvär den 18 November i6q3, §. 3, den 3 Junii 1719, §. 21, den 17 September 1723, §. 20, och den 17 Augusti 1762, §.
75, är pligtig att, sedan Torpet i godt stånd blifvit lemnadt, detsamma vidmagthålla och svara för derå nödige mindre repationer, dertill rolen-dock hör framföra materialier.
Då desse syner, hvilka, på sätt i förra Betänkandet är utredt, besörjas af Kronan, utan att Rolehållarne- lagligen böra dervid i någon mon betungas, således ske för att tillhålla soldaterne att väl vårda sina torp, vöre det, efter Utskottets öfvertygelse, skadligt att borttaga dem, och olämpligt alt låta dem hero på anmälan af soldaterne sjelfve; hvarföre Utskottet lika litet nu som förut kan till de derom framställde förslag tillstyrka bifall; men då anledning förekommit dertill, att Torpsynerne, hvilka, enligt nu gällande föreskrifter, Compagnie-Cheferne ega förrätta när de finna behofvet så kräfva, i en del orter ske mera ofta, än nödigt vore, samt för Rotehållarne medföra kostnader, sorn, ehuru saknande stöd af Lag, Rotehållarne dock ansetts hafva svårighet att undandraga sig, torde tiden för synernes verkställande böra närmare, än nu eger rum, bestämmas; i anledning hvaraf Utskottet hemställer, om icke Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om meddelande af den föreskrift, att syner å Rotetorpen icke må, utan Rotehållarnes eller innehafvarnes egen begäran, hållas oftare, än hvarje sjette år; i sammanhang hvarmed jemväl torde framställas den underdåniga begäran, att de mindre reparationer å torpen, för hvilka soldaterne åligger svara, måtte, genom utfärdande Författning, till sin beskaffenhet varda bestämde. 8 Allm.
Besvara- och Oeconomie- Utsloltets Utlåtande A7: o }33.
I afseende å yrkandet, att de angående Torpsyner befintliga Författningar måtte upplifvas och kungöras; får Utskottet förklara, att sedan Rikets Ständer dels å förra Riksdagen, uti underdånig skrifvelse (TX:o 11S), anhållit, att ett sammandrag af alla i förevarande ämne gällande stadganden måtte uppfattas och derefter allmängöras samt åidigen, på bestämd lid, varda från predikstolarne kungjordt, — hvilken underdåniga hemställan blifvit öfverlemnad att behandlas af den Comité', som under den 22 November 1820 är vorden af Kongl. Maj:t i Nåder förordnad att öfverse och granska utkomne Författningar angående Rust- och Rotehållarnes rättigheter och skyldigheter — dels ock, vid denna Riksdag, i anledning af Utskottets Betänkande N:o i5, genom underdånig skrifvelse (NT:o 21) begärt, att desse Författningar, med ledning af resultatet utaf den, nämnde Comité' uppdragne revision, måste serskildt för hvarje Regemente eller Corps från trycket utgifvas, för att för Allmogen i hvarje landsort vara att tillgå och kunna årligen från prodikstolarne uppläsas; så äro, i Utskottets tanka, å Rikets Ständers sida, alla de åtgärder vidtagne, som uti ifrågavarande afseende blifvit yrkade och af behofvet påkallas.
På grund hvaraf Utskottet i denna del vidblifver hvad i förra Betänkandet är yttrad t.
Emot öfrige delar af Betänkandet har någon anmärkning icke blifvit framställd, hvarföre vidare Utlåtande i afseende å dem ej lärer erfordras.
Hvilket dock till Rikets Ilöglofl.
Stockholm d. 24 October i834- STOCKHOLM, Koxgl.
Ordens-Boe.täyckeri£t, i834» Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk.
Betänkande IV.-o i34- c N:o i34- Antom till Exp.-Utsk. den 5 November.
Ytterligare Betänkande, i anledning af väckte motioner, angående Gästgifveri- och Postskjutsväsendet samt ForvagnsInrättningar.
Utskottets i desse ämnen afgifne Betänkande, N:o 98, hav hos Hederv. Bonde-Ståndet, enligt ankommet Protocolls-Utdrag, blifvit den 3i sisth Julii bifallet; hvaremot öfrige respeclive Riks-Stånden detsamma till Utskottet återremitterat, på grund af dervid gjorde anmärkningar: inom Häglof.
Ridderskapet och Adeln: af Friherrarne Boije, Ludvig, och Raab, Adam, Herrar Danckwardt, M. G., Hohenhausen, M. S., Rothlieb, Åse. Fr., Grundelstjerna, A. W. samt Gunther, Carl: inom Högvördige Pre - ste-Ståndet: af Biskoparne af Wingård och Thyselius, Domprosten Doct* Heurlin, Doctorerne Elfström, Engeström, Pettersson, Bexell, Grevillius, Björkman och Hasselroth, Prostarne Östberg, Hallström, Afzelius, P. G., Svedelius, Mittag, Hallbäck och Bergqvist, samt Comminister Dahlgren; och inom Vällojl. Borgare-Ståndet: af Herrar Santesson, Wijk, Winberg, Frodell, Mcechel, Malmberg, Bruse och Hallgren.
Emot grunderne för hvad Utskottet framställt och föreslagit har blifvit erinradt: alt
Utskottet öfverdrifvit målningen af de skadliga följder närvarande skjutsningsbesvär för jordbruk och sedlighet kan medföra, enär det onda, som i vissa landsorter i berörde afseende öfverklagas, egentligen skall härledas från hållskjutsen, då deremot reservskjutsen på en del ställen är ett föga kännbart onus och på andre anses för en fördel, den allmogen, såsom en utväg till contant förtjenst, påräknar och ej lärer vilja afstå; alt, om hållskjutsen afskaffas, lider sedligheten ej mera genom reservskjutsens bibehållande, än om entreprenader införas, då de skjutsskyldiges drängar eller gossar i bägge fallen måste vistas på Gästgifyaregårdarne och åtfölja de resande, utan att likväl vara underkastade de förförelser, soni ett sysslolöst vistande i hållstugorne medför; att, hvad det rättsenlig?
af skjutsningsbesväret angår, samma anmärkning kunde framställas emot underhållsskyldigheten af vägar och broar, som är fästad vid fastigheter, utan att derföre den ringaste ersättning eger rum; alt en utväg till befrielse från hållskjutsen emot afgift redan är öppnad, genom Bih. lill R.
Prat. 1834- 8 Sami. i 25:1a Häftet.
3 Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk.
Betänkande N.o i3^.
Maj:ts Nådiga Circulaire-Bref den i3 Äng. 1810 och den 3o December 1824, hvilken på få ställen blifvit begagnad och hvaraf synes böra slutas, att de skjutsskyldige finna det mindre kännbart, att sjelfva fullgöra detta åliggande, än att derföre erlägga den afgift, sora erfordras för tillyägabringande af entreprenader; att skjutslegans förhöjning öfver hela Riket vore hvarken nödig eller billig, då på flere orter det förhållande eger rum, att täflan om skjutsning för nuvarande lega inträffar, och en dylik åtgärd dessutom skulle föranleda stegring af forlöner, derigenom försvåra landtcommunicationer, som för inrikes handeln äro oumbärlige, ådraga Staten och enskilde ökade utgifter för Km bets- och Tjenstemäns resor samt, för Tjenstemän med ringa lön, bereda ytterligare förluster vid företagande af dem åliggande resor i allmänna ärenden, utan rätt till ersättning.
I afseende på Utskottets förslag och tillämpningen deraf, är vidare anfördt: hurusom det angifna ändamålet, att från jordbruket borttaga skjutsningsbestyret och göra det till en serskild näringsgren, genom Utskottets förslag i verkligheten icke vinnes, serdeles när hästar på en åttondedels mils afstånd från hvarje station få begagnas, utan förbehåll att något visst antal ovilkorligen af entrepreneuren på stället behöfver tillhandahållas, emedan häraf blifver en följd, alt närmast gästgifvaregården boende reservskjulsskyldige öfveriaga skjutsningen, för att åtkomma högre lega, och nämnde bestyr således förblifver nära nog i dess närvarande skick samt allmogens håg än m> ra vändes från jordbruket; hvarföre, såsom vilkor, borde stadgas, att minst hälften af det på hvarje station erforderliga antal hästar borde af entrepreneuren egas och på stället tillhandahållas; att någon reform af skjutsväsendet ej bör företagas utan i sammanhang med kraftiga åtgärder för forvagnars inrättande på de större vägarne, der de kunna bära sig och böra beräknas såsom ett hufvudsakligt medel till underlättande af skjulsningsbesväret; hvadan de afgifter,, som för skjutsbefrielse erläggas, borde, lör vissa, ej allt för stora eller till beskaffenheten mycket olikartade district, sammanslås och användas främst till entreprenaders och dernäst till forvagnars befrämjande; att olikhet i skjutslega skuile föranleda afund emellan de skjutsande, helst entreprenader å de ställen, der vägarne äro goda och jemna, lätt tillvägabringas, under det på andra ställen, der större locala svårigheter mota, någon förändring icke kan åstadkommas eller högre lega erhållas; i följd hvaraf resande få erlägga högre betalning för fortkomst på lätta än svåra vägar, utan att kunna beräkna kostnaden för en resa, och utan att ändamålet med den högre legan, att underlätta och afhjel - Allm.
Besv. och Oecon.-Vlsk.
Betänkande N.o i3j.- 3 pa svårigheter, ernås; att de i a mom. af förslaget omförmälde Comiterade, om de bland skjutskyldige väljas, besluta i egen sak och såledjs äro jafvige att yttra sig om hvad deras egen fördel rörer, dem ohörde, som skola erlägga en högre betalning och för bevarande af hvilkas rätt någre åtgärder ej finnas föreslagne; och att de, inom |:dels mil från stationerna boende skjutsskyldige, om de ega större hemmantal än de på längre afstånd belägne, kunna emot de senares vilja antaga entreprenader för att emot en högre lega blifva i företaget delaktige och tillegna sig vinsten; äfvensom att det är orättvist, alt frånvarande skola åtnöjas med de närvarandes beslut, i händelse de af laga förfall äro hindrade att sig infinna; att
Diligence- och For vagns-inrättningar ej kunna afNionde Hufvud-Titeln påräkna understöd, i följd af otillräckliga medel un. der denna Titel, och att sådane Inrättningar ej, utan betydlige bidrag för längre tid, synas kunna,vunder närvarande förhållanden eller på det satt de hittills varit lillvägabragte, ega bestånd, hvilket sätt att understödja dem ansetts mindre lämpligt och hvarföre de förluster, enskilde af dylike patriotiske företag lidit, snarare borde vederbörande en gång för alla ersättas; att rättigheten lill accord med hållskjutsskyldige, om öfvertagande af vissa hästar å de dagar diligencer framgå, är den enda förmon, som skäligen lärer kunna vederbörande Bolag eller forvagnsegare beviljas, men denna så mycket billigare, som ömsesidig fördel derigenom kan beredas; alt någon undersökning om posthemmans befrielse från postföring för närvarande är destomera öfverflödig, som postskjutsen är den minst öfverklagade, och sorn hvarken kan af diligencer, ej ens på de större vägarne, öfverlagas, eller med gästgifvareskjuts verkställas, ritanen tillökning i kostnad, synnerligen om skjutslegan i allmänhet förhöjes, som skulle ej blott medtaga den för Stats-Verket nu påräknade behållna inkomst af postmedlen, utan ock för Post-Verket medföra verklig förlust, hvarförutan Konungens Befallningshafvande, om contract för post föringen, hvilken nu beslrides af 58o hemman, skulle uppgöras, derigenom skulle erhålla en oerhörd och obehöflig tillökning i göromål; att yttrande ej blifvit af Utskottet meddeladt, huru med Städernes skjutsning borde förhållas, eller om entreprenader vid de stationer, der endast gästgifvare- men ej håll- eller reserv-skjuts finnes; att benämningen skjutsdistrict förekommer, utan att det är sagdt, om dermed meims annat än station eiler gästgifvaregård, och alt 2tdra morn. i förslaget genom uttrycket: ”blifvande skjutsstation” synes förutsätta en förändring af stationer, hvilken, så vidt ske kan, ansetts böra undvi - 4 'Allni- Besv,- och Occon.-Utsk. Betankande If.o t34- lias; att så viii maximum som minimum för skjutslega är för högt tilltagen och städerna ej uttryckligen bibehållne vid den förhöjning af 4 sk. milen, som nu eger rum och är billig, i anseende tili de flere svårigheter och utgifter, hvilka för skjutsens utgörande i städerne, jemförelsevis förefinnas; att en ny Gästgifveri-ordning ej torde böra utarbetas, innan sig visat, huruvida de i skjutsväsendet föresiagne ändringar äro tillämplige och blifva antagne;
samt att någon ytterligare inskränkning i det antal hästar, sorn Embets- och Tjenstemän bestås, ieke lämpligen kan ega rum, då den i 1827 års Resereglemente blifvit, så vidt ske kunnat, iakttagen; hvarjemte frågorne angående hemmansegares på Wermdön hållskjutsskyldighet vid Fittja gästgifvaregård och legans förhöjning vid Wemdalens och Klöfsjö gästgifvaregårdar, för skjutsning emellan nämnde ställen, af en Talare ansetts förtjena serskildt afseende och böra af Utskottet understödjas.
Efter öfvervägande af hvad sålunda anmärkt blifvit, får Utskottet, beträffande först det inftytande skjutsnings-beslyret under dess närvarande form utöfvar på jordbruket och allmogens sedlighet, vördsamt anföra, att Utskottets framställning härutinnan, hvilken ansetts öfverdrifven, varit grundad ej blott på Utskottets egen åsigt i ämnet, utan ock på de i flera motioner, serdeles från Hedervärda Bonde-Ståndet, förekommande yttranden, hvilka innebära en teckning af det tryckande åliggandet och dess skadliga följder, vida mörkare än den Utskottet uppdragit.
Den af en del Talare yttrade mening, att skjutsning i allmänhet skall vara en inkomstkälla, af sådan fördel för allmogen, att dess afskaffande, såsom en skyldighet, ej önskas, kan Utskottet ej gilla, utan anser detta begrepp härledt från en mindre noggrann kännedom om verkliga förhållandet i de flesta landsorter, eller från en origtig uppskattning af jordbrukarens tid och arbete; och örn än, hvilket Utskottet dock betviflar, orter gifvas, der under hela året och i hvad väglag som helst, en eller annan jordbrukare finner en fördel i skjutsning, tror Utskottet sådant vara en följd af en illa beräknad landthushållning, i förening med den olyckliga vanan hos mindre omtänksamma landtman, från yngre år invande vid skjutstvånget, att föredraga inkomsten af skjutspenningen framör den de af jordbrukets förbättring, ehuru med mera mera möda, dock ill båtnad för landet och egen sedlighet, verkligen kunna hemta.
Det har jemväl blifvit påstådt, att reservskjutsen skall vara ett föga känbart och på sedligheten ej inverkande åliggande; men härvid torde uppmärksamheten böra fästas icke å det missförhållande som med skjuts» Allm.
Besv-' och Occon.-Utsk.
Betänkande N,'0 r34- S ningsbestyrets alltför mångåriga fästande vid jordbruket inträdt, utan å behofvet lör landtmannen att fritt disponera och ändamålsenligt använda sina arbetskrafter.
När hästar och folk, under det mest angelägna vår- eller höstarbetet, måste ryckas derifrån, för skjutsningsbestyrets fullgörande, ersättes sådant hvarken med nuvarande eller den af Utskottet föreslagna förhöjda lega; och ofta kunna förluster derigenom inträffa, som ej uppvägas af den inkomst skjulsningen under hela året lemna r.
En mängd jordbrukare skulle dessutom genom tillfället, att mot lämplig afgift, befrias från skjutsning, kunna inskränka deras nu behöfliga hästantal och på ett bättre sätt inrätta deras hushållning.
Hvad reserv-skjutsens, inflytande på sedligheten angår, medgifver Utskottet visserligen, att olägenheterne härutinnan icke äro af samma beskaffenhet med dem, som af liållskjutsen föranledas; men Utskottet anser likväl äfven detta sätt att fullgöra ett tvångsåliggande, som borde vara föremål för ett frivilligt åtagande, skadligt inverka på folklynnet och hos en viss medborgare-class föda vanan att se dess rättigheter, stundom opåtaladt, öfverträdas, hvaraf uppstår begär att förnärma andras; då deremot tidens kraf synes påfordra, att hos alla samhällsmedlemmar ömtålighet om egna och aktning för andras rättigheter näres och utbildas.
Huruvida, på sätt anmärkt blifvit, underhållsskyldigheten af vägar och broar, såsom fästad vid fastigheter å landet och i städerne, är mer eller mindre rättsenlig, än skjutningsskyldigheten, vill Utskottet ej afgöra, ehuru till försvar för deri förra mera torde kunna sägas än för den senare; men sådant lärer hvarken lända till försvar för skjatsnings-skyldiglveten, detta vida mera tryckande, samt för folk och land förderfliga åliggande, i dess närvarande tillstånd, om lämplige utvägar till förändring deruti äro att tillgå, ej heller böra uppehålla en åtgärd till lättnad i det ena, intilldess ett mera rättvist och ändamålsenligt sätt, för fullgörande af det andra, möjligen kan utfinnas och antagas.
Då Utskottet således vidblifver dess, om skjutsnings-besvärets olägenheter och angelägenheten af dessas undanröjande eller minskande, yttrade åsigter, får Utskottet, hvad först angår håll- och reser v-skjutsen, ytterligare vördsamt förklara dess tanka vara, att frivilliga entreprenader äro enda lämpliga, nu tillgängliga utvägen till en förbättring i allmänna skjutsväsendet.
Desse entreprenader kunna i de fleste landsorter, utan de skjutsskyldiges alltför kännbara uppoffring, icke åstadkommas med nu gällande skjutslega, hvarföre Utskottet också vidhåller dess förslag om legans förhöjning till 34 sk.
Banco milen, för en häst, 6 Allm.
Be sv.- och Oecon.-Utsfc■ Betänkande IV.-o i34• vagnslegan oberäknad, å alla de ställen i städer och 5 lando, , treprenader till vägabringas, och utan afseende på det sätt st’*"* för närvarande beslrides; deremot Utskottet, vid „ärmare öfverväé ^e' funnit något högre belopp, såsom maximum ei böra förocläc g, skjutsskyldige skäligen böra i allmänhet t.llskjita hvad som nlrif i till 24 sk. förhöjda lega» kan erfordras, och d def»HT7 ’ dentlig» svårigheter möta, kan bero på 'vederbörande aSit^r"T7 reslå och Kongl.
Ma,:t att 1 Nåder bevilja den ytterligare fö!L som för ändamålets vinnande kunde vara nödig.
L Nåfon serskild" höjning for städerne, dem undanlagne, hvarest högre leon « d for* bar Utskottet icke ansett billig, eller behöflig enär p "U efer rum* lika lätt som å landet kunna åsladkommas ’ "
,ePrenader der eulai ^ B r^e^ v e^n* 'af å r' 1810^ o*c h^ 182^ an visat! ^ ni r ep rena d e^ mer' ^ g ■ * 'F" tillkommit eller fortfarit, och hvilket, såsom bevis om de skjutsandet brii staude håg alt frånskilja s.g skjutsmngsbestyret, blifvit åberopadt hem tar Utskottet ytterligare stöd för nödvändigheten af legans förhöjning tm ett belopp som kai, ersatta e, blott den tidspillan, som afskjutsningén uppslår, utan afven den förlust ett ständigt sjunkande värde å de tiU skjutsning använde has ar och åkdon medför; och i händelse orter skulle finnas der, en hgt hvad uppgifvet är, allmogen räknar skjutsning för n varande lega sorn, en fördel, är utväg öppen att ä de entreprenad auction er, hvilka efter Utskottets förslag böra verkställas, få täfla om skjutsningsbestyret, derigenom legan kan nedbringas till möjligen JägsU belopp, hvarmedelst äfven all uppmärksamhet blifvit fästad vid de sandes rätt hvilken e, lärer kunna längre utsträckas, än att resande* varda forlskgffade for ett pris, motsvarande värdet af det besvär dertfll skjutsningen . hvarje ort uppskattas.
Af enahanda grund förfaller an märkningen om olamp igheten af olika lega på olika ställen och om den befarade stegringen af forloner
Den tillökning i resekostnad,-ersätt ning, sorn kai, drabba Staten och enskilde, eller ökade utgifter för Tien stemän vid resor utan rätt till vedergällning, synes ej vara enständig-* heter af den vigt, att de kunna såsom skäl framställas emot befrämhn de af en så omfattande samhälls-angelägenhet, sorn en reform i skm.g" väsendet.
En ovilkorlig förening emellan entreprenader samt diligenre- och forvagns,nrättningar, äfvensom användande till de senares uppmuntran medel, sorn skjutsskyldige, för befrielse från skjutsningsskyldi*beten Allm. Besv.- och Occon.-Ulsh. Betänkande N.o i34. 7 sammanskjuta, anser Utskottet
Underligt för entreprenaders lillvägabringande, hvadan Utskottet funnit sig icke kunna nämnde förslag biträda.
I den nion forvagnsinrättningar mera allmänt tillvägabringas och utbilda sig, underlätta de skjutsningsbestyret, hvilket otvifvelaktigt skall af de skjutsskyldige inses, då det jemväl bör förmodas, att frivilliga bidrag och öfverenskommelser i afseende på skjutsningens bestridande genom forvagnar uppstå, och om tillstånd hvartill
Utskottet här nedan kommer att göra framställning.
Vid granskning af det i förra Betänkandet afgifne förslag, har Utskottet fannit skäligt deri, med anledning af gjorde anmärkningar, tillstyrka åtskillige ändringar, såsom att beslutanderätten, rörande de förberedande åtgärderne till entreprenader, i första liand öfverlemnas till Konungens Befallningshafvande: att underställning hos Kongl. Maj:t af förslag eller contract, som angående skjutsen upprättas, icke bör ega rum i annan händelse, än då högre lega än 24 sk. anses nödvändig för entreprenaders inrättande; och att ett visst antal hästar bör å skjutsstationerne vid början af hvarje dygn finnas, att för resande tillgå, lämpadt efter det antal, som för hela dygnet kan erfordras; deremot Utskottet trott sig ej böra frångå hvad föreslaget blifvit, angående frånvarande skjutsskyldiges åliggande, att, i fråga om entreprenaders antagande, åtnöjas med de närvarandes beslut och om giltigheten af pluralitetens tanka.