Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
m a n n e n, o c h själf gör han det icke heller S p a n s k a h e m.
v; — han fyller j u b l o t t sin p l i k t, o c h flickan väntar troget aina t o l f II f e m t o n år — o c b detta i ett l a n d, där f ö r l o f n i n g e n v a n l i g e n ef- ter b l o t t ett p a r v e c k o r efterföljes af b r ö l - loppet.
I e t t ' s p a n s k t h e m börjar dagen nästan utau u n d a n t a g d ä r m e d, att husets d a m e r, s e d a n barnen blifvit a f s k i c k a d e till s k o l a u, k l o c k a n h a l f n i o b e g i f v a sig till närmaste k y r k a för att h ö r a mässan.
T j ä n a r n e, som v i d s a m m a t i m m e i c k e k u n n a k o m m a ifrån, g å i stället k l o c k a n sex till d e n tidiga m o r g o n m ä s s a n o c h därifrån ofta direk till torget, dit m a t m o - dern b l o t t sällan g ö r s ä l l s k a p.
F ö r m i d d a g e n tillbringas m e d h u s h å l l s g ö r o - mål, s ö m n a d eller b e s ö k hos n å g o n förtrogen vän.
E f t e r m i d d a g e n tager m a n r e g e l b u n d e t sin lilla siesta, h v i l k e n ofta är g a n s k a b e - höflig, d å m a n, s o m m a r t i d e n åtminstone, läg- ger sig m y c k e t sent.
E f t e r intagen eftermid- d a g s c h o k o l a d g ö r m a n därefter stor toalett.
Den angenämaste timmen p å d a g e n är n u k o m m e n — den, d å m a n går ut f ö r att se och blifva sedd.
G a t o r n a, s o m tidigare p å d a g e n varit tysta o c h f o l k t o m m a, fyllas i en hast m e d s k a r o r a f v ä l k l ä d d a d a m e r, o c h senare p å aftonen, d å fäderna o c h sönerna l ä m n a t sina affärslokaler o c h afhämtat eller ute u p p s ö k t sina familjer, råder en f o r m l i g trängsel p å trottoirerna.
V i d åttatiden af- tager d e n n a hastigt, m a n g å r h e m för att supera, m e n sommartiden återvänder m a n v a n - ligen genast till gatan igen o c h p r o m e n e r a r vid m u s i k e n s toner ä n n u ett p a r t i m m a r i den u p p f r i s k a n d e aftonluften.
H u s e t s m a n l i g a m e d l e m m a r tillbringa isyn- nerhet vintertiden a l l a l e d i g a stunder p å sitt k a f é eller i sin k l u b b.
M å n g a herrar ä g n a o c k s å g a n s k a m y c k e n tid åt musiken o c h till o c h m e d s m å o a n s e n l i g a städer h a f v a o r k e - strar a f idel amatörer.
Ä f v e n sångföreningar finnas, h v i l k a flitigt b e s ö k a s a f u n g a m ä n.
Det allra vanligaste sättet att tillbringa aftonen o m vintern är d o c k att efter intagen aftonmåltid i s ä l l s k a p m e d fru o c h döttrar b e s ö k a en » t e r t u l i a » hos n å g o n o m t y c k t eller framstående m e d l e m a f u m g ä n g e s k r e t s e n, van- ligen n å g o n äldre herre eller d a m.
M a n träf- far d ä r sina närmaste v ä n n e r o c h sprakar med d e m b o r t ett p a r t i m m a r.
D e flesta fa- miljer h ö r a till en viss tertulia, ehuru det äfven går an att undantagsvis hälsa p å i andra, o m m a n b l i r o m b e d d.
I n g e n trak- tering f ö r e k o m m e r, o c h det hela går så enkelt o c h o g e n e r a d t till som möjligt.
I stora v ä r l - den äro vissa tertulior i f ö r n ä m a o c b rika hus m y c k e t b e s ö k t a o c h b i l d a d å s m å l y s a n d e h o f k r i n g framstående m e d l e m m a r a f b ö r d s - eller penningearistokratien.
O m sommaren förflyttar sig den lilla kretsen ofta helt e n - kelt från f ö r m a k e t ut i A l a m e d a n, där mu- siken spelar o c h d ä r m a n får frisk luft, me- dan m a n sprakar.
D å ställas stolarne tätt i h o p o c h.
v i d cigarretternas bloss o c h solfjä- drarnes s a k t a fläktande k l i n g a r det vällju- d a n d e s p a n s k a språket o m m ö j l i g t ännu skö- nare.
I g a m m a l m o d i g a hus afslutas d a g e n äuuu d ä r i g e n o m att h u s m o d e r n läser alla rosen- kransens b ö n e r h ö g t m e d barn o c h tjänstefolk, innan familjen g å r till hvila.
m Sen till, att Idun tidning finnas och hos Iduns Mode- alla edra bekanta!
IDUN 78 För patienee-amatörer.
Fyra löjtnanter i en balsalong.
Tvänne lekar användas.
Fyra knektar, en af hvardera färgen, läggas ut till en midtelstjärna, omkring dessa läggas, som de k o m m a ur talon- gen, dels midt för knektarna de i färg motsva rande essen, dels midt emellan essen fyra sam- höriga tior, hvarjämte 8 hjälpkort läggas på si- dorna, 4 på hvardera flygeln.
Ur talongen och hjälpkorten fyllas esshögarna med hvartannat kort i färg och stigande, så t. ex. spader ess, d:o trea, d:o femma o. s. v. ända till damen, som är slutkort.
Samtidigt fyllas tiornas högar i färg o c h i fal- lande i rätt led, så t. ex. rutertia, d:o nia, d-.o åtta intill esset, därefter kung och dam, som är slut- kort.
Upptagna hjälpkort ifyllas.
Talongen o m - lägges 3 gånger.
Patiencen ser bra ut, om den lyckas, då de fyra knektarna omgifvas af en ring af damer.
Går ofta, men fordrar uppmärksamhet.
* » Lock på bytta. » Tvänne lekar användas.
Åtta kort uppläggas i rad; de öfriga korten läggas i högar med 12 kort i hvarje hög.
Från dessa högar uppflyttas kort under de först upplagda korten utan afse- ende på färg i direkt stigande.
När icke flere gå upp, läggas första högens kort ut på öfriga högarne o c h kort uppflyttas åter i direkt stigande utan afseende på färg; kommer då något kort upp, som är i nummerföljd stigande, rätt under ett annat (t. ex. om en femma kom- mer rätt under en fyra), så upplägges det genast och ett nytt kort pålägges ä den hög, där kortet legat.
När en hög i andra raden är full (så t. ex. att under en kung i öfversta raden kommit genom påfyllningen dam, under en åtta en nia) så vän- des kortet från öfversta raden, så att det täcker den uppfyllda högen i mellanraden, liksom ett » lock på bytta ».
Alla högarne med 12 kort om- läggas.
Patiencen tyckes vara svär, men går ej sällan och är mycket underhållande.
* » Inte e n katt. » En lek.
Åtta kort uppläggas i en rad, under dessa åter åtta, men icke något af samma valör som ofvankortet, så åter åtta, med iakttagande af samma villkor, och så vidare, till dess samtliga korten — undantagande 4 hjälpkort — äro ut- lagda.
Men man iakttage alltid noga det sagda villkoret (så t. ex. får en åtta blott förekomma en gång i hvarje längdrad).
Därefter borttages par o m par nedifrån, kung mot kung, trea mot trea o. s. v. I nödfall an- vändes passande hjälpkort.
Går patiencen, skola alla korten vara borttagna från bordet, så att » inte en katt » finns kvar.
En bagatell, men rolig!
Fruntimmersbref.
Ifwl et ligger alltid en viss, obeskrifbar tjus- ning i att mottaga en prydlig biljett från en vacker kvinna.
D e t är som om något af hennes person skulle meddela sig åt bil- jetten.
D e n sirliga stilen framtrollar för oss den fina handen, som skrifvit den, papperets parfym försätter oss i det rums atmosfer, där hon suttit vid skrifbordet.
M e d ett ord, bref- vet har ett alldeles särskildt v ä r d e; det äger en viss dragningskraft o c h ger fantasin flykt.
Men just därför böra damerna iakttaga en viss försiktighet både med hänsyn till bvem de skrifva till o c h hvad de skrifva.
Natur- ligtvis gäller detta endast vis å vis det man- liga könet, ty då en dam skrifver till en an- nan, försvinner j u den farliga tjusningskraften.
E n ung flicka b ö r noga vakta sin penna, ja, ännu nogare än sin tunga, ty hvad mau sagt utan öfverläggning skall lättare ursäktas o c h kanske g l ö m m a s än det skrifna ordet, s o m kvar- står.
En ung flicka kan ofta af sina föräl- drar få i uppdrag att skrifva till en herre.
Då är hon blott deras sekreterare o c h fri från allt ansvar för brefvets innehåll.
Likaså b ö r man kunna gifva henne full frihet att skrifva till en äldre, pröfvad vän i huset.
M e n ej en rad från hennes hand b o r d e få falla i hän- derna på någon man, s o m hennes föräldrar ej känna, o c h ej heller i en ung, ogift herres ägo, äfven om denne umgås i hennes h e m, för så vidt han ej är en lekkamrat från barna- åren eller en mångårig vän till hennes bror.
E t t b r e f från en ung flicka till en herre har ungefär samma betydelse som en b l o m m a hon ger h o n o m, j a, en långt större.
M e n innan man bevisar en person en sådan utmärkelse, bör man först känna h o n o m så noga, att man vet hur utmärkelsen blir upptagen, o c h att den ej k o m m e r att misstydas eller rent af missbrukas.
O m en dylik försiktighet är på- bjuden för en fru, så är den ännu nödvändi- gare för en ung flicka, ty man b ö r lägga noga märke till, att ett fruntimmersbref ofta tolkas lika skarpt o c h grundligt som en antik hand- skrift, ja, att månget oskyldigt nedskrifvet ord kan få en betydelse, som varit långt från bref- vets författa] inna.
Till o c h m e d tilltalet » käre herr X » e t c, s o m i ett samtal väl knappast väcker anstöt, kan missbrukas, när det står där svart på hvitt, o c h kan i bästa fall u p p - tagas som en opassande intimitet.
I frågan om d a m b r e f heter d e t: » c ' est le ton qiti fatt la musiqueT (» d e t är tonen, som gör musi- ken »).
M e n då det alltid öfverlämnas åt emot- tagaren af brefvet att lägga in den ton som behagar h o n o m bäst, b o r d e ett fruntimmers- bref alltid vara affattadt så att äfven o m det läses m e d optimistisk betoning, det aldrig väc- ker ogrundade förhoppningar eller eggar till en förtrolighet, som författarinnan aldrig tänkt på.
Att en fru har större frihet i sin korre- spondens än en ung flicka, faller af sig själft, men likväl finnas äfven för henne utstakade gränser, som ej få öfverskridas.
Så vida det ej är fråga om ett skriftligt tankeutbyte m e d pröfvade vänner, som egentligen stå utanför en formell korrespondens, o c h det å andra si- dan ej gäller inbjudningsbiljetter, s o m alltid hålla sig inom antagna former, kan det blott gifvas få anledningar för en fru att skrifva biljetter till herrar.
Ä r hon en firad dam, kan hon likväl ofta nog få anledning att skrift- ligt tacka för en visad uppmärksamhet, eller kan hon k o m m a i tillfälle att lyckönska någon känd, uppburen person på en bemärkelsedag.
Hon kan äfven k o m m a i tillfälle att beböfva göra en herre skriftlig ursäkt för en föröd- mjukelse hon oafsiktligt tillfogat h o n o m, lik- som hon kan bli tvungen att anlita hans fri- kostighet i fråga om ett eller annat barmher- tighetsverk, som står under hennes b e s k y d d.
Hennes tacksamhet b ö r oaktadt alla artigbe- tens fordringar aldrig vara öfverdrifven, hen- nes lyckönskan b ö r afhålla sig från att höja den b e r ö m d e personen till skyarne, o c h när hon skall bedja o m ursäkt, b ö r hon frimodigt tillstå ett begånget fel, men aldrig på ett för henne förödmjukande sätt.
O c h hvad angår hennes vädjan till en välgörares börs, så kan hon aldrig vara nog blygsam, detta lika m y c ket o m bönen gäller understöd i välgörande syfte eller den gäller en tjänst för henne per- sonligen.
Den får icke upprepas allt för ofta, och den b ö r alltid affattas så, att ett möjligt afslag ieke bereder adressaten något obehag, liksom äfven hvarje s k y m t af påtrugenhet strängt 1894 måste undvikas.
E n biljett, som kommer från en dams fina hand, b o r d e alltid vara skrifven så att den kunde tryckas.
E o fru s o m säkerligen skulle afstå från att gå till en för hennes man okänd herre i tig- geriärenden — o m än för en aldrig så ädel sak — skall säkert också betänka sig flere gånger, innan hon afsänder en biljett i sådant ändamål.
M e n gör hon det, b ö r hon uteslu- tande hålla sig till saken, ty ett bref skiljer sig åtskilligt från en fruntimmersvisit hos en främmande herre.
Ett fruntimmer b ö r aldrig skrifva annat till en herre, än hvad hon kan säga i vittnens närvaro, ty hur m y c k e t hon än kan lita på adressaten, kan hon ändå inte vara säker på, att ej en tillfällighet kan föra biljetten i andra händer.
Därför har en dam långt mera frihet i tal än i skrift, ty det ta- lade ordet h ö r blott den, för hvilken det är afsedt.
Man kan äfven se hvilket intryck det gör o c h är i tillfälle att strax beriktiga hvad man säger.
M e n skriftliga missförstånd äro alltid m y c k e t svårare att utreda.
Till sist en anmärkning om den yttre for- men för ett fruntimmersbref.
H u r anbefal- lansvärdt det än är att begagna sig a f pas- sande elegans med hänsyn till papper o c h ku- vert, b ö r man likväl akta sig för extravaganta vignetter, hvarmed, dessa ofta bruka vara för- sedda, likasom för allt för starka o c h påfal- lande färger.
Detta gäller äfven papperets parfym.
E n diskret violdoft verkar b e t a g - ligt o c h g ö r biljetten bokstafligen till en billet doux; en stark mysklukt, som den kanske fått ganska oskyldigt, gör den däremot till en billet suspect.
Vår sjuka furstinna i Mom. I kronprin- sessans hälsotillstånd bar under den senaste vec- kan en långsam förbättring inträdt.
Den sjuka tillbringar nu större delen af dagen på sin soffa och har en kort stund på dagen kunnat företaga en promenad i vagn.
Kronprinsen lär icke kom- ma att följa kungaparet till Stockholm i denna vecka, utan reser direkt från Kristiania öfver västkustbanan, Danmark och kontinenten för att besöka sin gemål.
Hvilka voro de '. '
Som vi i förra numret nämnde, har artisten John Kindborg fått i upp- drag att måla en serie taflor från Stockholm, hvilka skola sändas till danska kronprinsparet på dess silfverbröllopsdag från ännu lefvande sven ska, norska och danska tärnor och marskalker vid förmälningen.
Dessa äro: svenskar: fru af Edholm, f. Braunerhjelm, fru Sverdrup.
f. Braunerhjelm, änkegrefvinnan von Essen, f. Reuterswärd, änkefru Follin, f Lewen- haupt, grefvinnan Rappe, f. Sparre, friherrinnan Ridderborg, f. Koskull, grefvinnan König, f. Wran- gel, kammarfröken Eketrä, fru Petrelli, f. Eketrä, öfverstelöjtnant Gyllenram, öfverstekammajunkaren grefve Brahe, öfverstelöjtnant Lagercrantz och landshöfding Malmborg; norska: fru Augusta Morgenstierne.
f. Stäng, hofstallmästare Sverdrup och öfverstelöjtnant Hals; danska: comtesse Scheel, ministern kammar- herre Hegermann Lindencrone och kontreamiral Koch.
De öfriga fem, s o m aflidit, voro svenskarlie kammarherre grefve Gyldenstolpe och kapten Tor- nerhjelm o c h danskarne hoffröken Adeler, löjt- nanten baron Wedel Wedelsborg och löjtnant Marcher.
Selma Lagerlöf och köpenshamn studen- terna.
Danska studentersamfundet hade i lör- dags sammanträde i Köpenhamn, hvarvid den svenska författarinnan Selma Lagerlöf var närva- rande.
Hon uppläste därvid under stor uppmärk- samhet och mycken munterhet en otryckt novell.
IDUN Im4 lin basar till förmån för Brefbärarnes sjuk- och begrafningskassa anordnas härstädes i bör- jan af april.
Att ändamålet bär mera än mån- genstädes är synnerligen behjärtansvärdt behöfva vi väl näppeligen påpeka.
Vi äro säkra o m, att en hvar skall skynda att med sin skärt bidraga, då det gäller dessa allmänhetens tjänare, hvilkas inkomster ej äro synnerligen stora i förhållande till deras ansträngande arbete.
79 vid sitt första uppträdande med det lifligaste bi- fall af den talrika publiken.
K. operans nyaste program upptager Glucks härliga opera » Orfeus », i hvilken rollerna inne- hafvas af fruarna Linden och Sterky samt fröken Holmstrand; vidare Hummels 1-aktsopera » Mara » med fru Brag samt hrr Bratbost o c h Söderman.
Vi återkomma i nästa nummer till ett närmare omnämnande af det intressanta programmet.
Dramatiska teatern gifver fortfarande med stor framgång det till såväl innehåll som utstyr- sel särdeles framstående indiska skådespelet » Va- santasena ».
Södra teatern gifver alltjäirit för till sista plats fullsatt salong det genomroliga stycket » Charleys tant » med » Doktor Carrasco » som förpjäs.
Bil- jetter måste vanligen tingas dagar i förväg.
Musikföreningen gaf i tisdags i Musikaliska akademien sin 36:te konsert, hvarvid uppfördes ingenting mindre än Haydns odödliga oratorium Årstiderna ».
Mu- sikföreningen och särskildt naturligtvis dess ni- tiske och skicklige ledare, prof. Neruda, för tjäna det högsta beröm för framförandet af detta tonverk.
Sättet, hvarpå det skedde, är i hufvudsak äfvenledes värdt de högsta loford.
Körerna gingo med lif och lust, med precision och god nyancering.
Solopartien innehades af fru Edling (Hanna) samt herr Salomon Smith (Simon) och en känd amatör (Lukas).
Hvad de båda förstnämnda beträffar, stå de öfver allt beröm.
Däremot skulle nog det hela vunnit på, om Lu- kas ' rätt vidlyftiga och maktpåliggande tenorparti lämnats åt en mera rutinerad sångare.
Den i sig själf vackra stämman hade svårt att göra sig gäl- lande, särskildt i ensemblerna, hvarjämte föredra- get var väl tamt och färglöst.
Att i detalj redogöra för det storslagna tonver- ket neka oss både tid och utrymme.
Vi kunna dock ej underlåta att framhålla några af de mest anslående ställena.
Oratoriet är som bekant de- ladt i fyra afdelningar: Våren, Sommaren, Hösten och Vintern.
Af dessa torde Hösten o c h Somma- ren vara de mest framstående.
Här upprullas för oss en hel rad målande naturskildringar, lifliga jaktscener och pikanta genretaflor — allt ordnadt med mästarhand och af slående effekt.
Vi erinra oss särskildt ur andra afdelningen — Sommaren — den vackra solhymnen, Lucas ' ca- vatina » Naturen trycks », Hannas härliga aria » O, hvad tjusningar » — förträffligt föredragen af fru Edling — samt stormkören och den utomordent- ligt sköna slutkören med sin målande aftonstäm- ning.
I tredje afdelningen, Hösten, framstå sär- skildt Simons präktiga jaktaria — oöfverträffligt föredragen af hr Smith —, den lifliga jaktkören och till slut den charmanta dryckeskören.
Till tonverkets främsta skönheter torde ock kunna räknas första afdelningens melodiösa kör «Kom, glada vår » samt sluthymnen » Evige, mäktige, all- gode Gud! ».
I samma afdelning återfinnas ock den välkända arian » Re ' n åkermannen glädtigtgår » — på det mest fulländade sätt föredragen af hr Smith.
Den svagaste afdelningen är nog den si sta, Vintern.
Men äfven här återfinnas förträff- liga nummer såsom Simons aria » Betrakta här, bedragna h o p », den praktfulla slutkören, äfven- som Hannas humoristiska visa om hur torpar- flickan lurade unga Hans Nåd.
Mycket mera skulle^ kunna anföras.
Obestrid- ligt är, att oratoriet » Årstiderna » hör till de oför- gängliga tonverk, som aldrig böra försvinna från en hufvudstads musiklif.
Musikföreningen förtjä- nar ock det varmaste tack från den musikälskande allmänhetens sida, för att den framfört det här- liga tonverket, hvilket säkerligen, o m det oftare kommer till uppförande, skulle bli lika populärt som samme mästares oratorium » Skapelsen ».
operan har förlänat ökad dragningskraft åt » Tannhäuser » genom att låta signora Labia utföra Elisabets parti.
Den unga sångerskan, som i röstmedel och ståtlig apparition vida öfverträf- far flertalet af sina föregångare härstädes, har genom det sätt, hvarpå hon löser denna maktpå- liggande Uppgift, ytterligare bekräftat vår förut uttalade åsikt, att hon inom en ej så aflägsen framtid kan varda en välbehöflig primadonna vid vår k. opera — förutsatt nämligen att hon lär sig svenska språket och därpå kan utföra sina roller.
Vissa brister i mimik och plastik torde ej möta några synnerliga svårigheter att öfvervinna.
Elisabets fordrande parti utfördes i allt fall med tillräcklig känsla o c h värme för att med stöd af den härliga och klangfulla stämman verka syn- nerligen anslående.
Signora Labia belönades ock Marcello Rossi, österrikisk violinist, gifver med biträde af pianisten fröken Helga Thiess konsert i Musikaliska akademien nästkommande måndag.
Richard Andersons elevuppvisning i Vetenskaps- akademien sistl. lördag gaf liksom den förra vid handen, att undervisningen vid hr A:s institut be- drifves med synnerlig omsorg och till följd däraf också med framgång.
af Georg » D e t var öfserdådigt där ute på landet, » instämde E d v a r d.
H a n b e s k r e f landskapen, han hade dem ännu för sina ögon, små deli- kata strandmotiv från Seinens stränder.
Hela trakten en enda bukett af v å r b l o m m o r, en hel bädd af nyutslagna syrener under verandan, där de ätit frukost.
O c h när skymningen bör- jade lägga sig helt lätt o c h dallrande genom- skinlig öfver landskapet, o c h man tändt lyk- tor här o c h hvar, medan himlen ännu var klar o c h låg i rosafärg öfver kullarna o c h öfver floden — det var rent af förtjusande.
» Så har j a g aldrig sett fransk natur förr.
Och inte heller Paris så, som när vi for bit in på ångbåten i skumrasket med bud o m, att nu var våren k o m m e n.
» H a n afbröt Emma? » sig med att fråga: » Hvar är Frågan möttes af en allmän skrattsalva, så komiskt hade den k o m m i t fram.
E d v a r d skrat- tade med — han hade sannerligen rent af glömt bort E m m a.
» J a g får gå upp o c h se efter, o m, hon är h e m m a.
» •fl ja.
Berättelse han ämnade r y m m a till skogs, hade lika ö g o n - blickligen hoppat upp till h o n o m i omnibussen, och så b l e f den stackars karlen tvungen att dras m e d henne hela långa dagen.
D e hade för öfrigt haft riktigt » extraliffadt ».
(Forts.) Aja slog an på norrmannen till en början.
H a n lockade henne att smaka på absinth — absinth var det enda, som kunde göra lifvet dräg- ligt för h o n o m — o c h hon grinade illa åt den grönblaskiga drycken o c h sade, att » m a n b ö r ha den i vrångstrupen, för att riktigt känna, hur g o d den är. » M e n när han en stund suttit o c h talat på sitt sätt o m sidor af paris- lifvet, dem hon ej visste något om och som hon förstås var nyfiken på, blef hon med ens ond o c h bad h o n o m tiga, o c h när han då blef stött o c h g i c k sin väg — hon var ju lika » s n e r p e d » som de andra gässen!
— då urladdade hon sin harm inför oss andra med en känsla och öfvertygelse, som jag knappast väntat af henne.
H o n hade tårar i ögonen o c h hennes läppar darrade: » J a g tycker jag inte är sipp, jag är knappt » bättre f o l k » ens, jag är inte någon ingenue, men så simpel o c b ofin tycker jag inte man har rätt att tro mig vara, så jag skulle be- höfva sitta oeh höra på den där tölpens ge- menheter! » H o n steg upp o c h gick ut för att inte låta oss se, hur barnsligt hon bar sig åt och hur föga hon kunde behärska sig själf.
A p r i l var nu inne, o c h man började känna vår i luften.
E u kväll, då jag k o m till vårt samlingsställe, fanns hvarken E d v a r d eller E m m a där o c h inte Aja heller.
F ö r s t då vi gått öfver till kaféet — det historiska Eremitaget — o c h slagit oss ned där utanför, fingo vi se henne vifta åt oss från ett omnibustak.
H o n hade E d v a r d m e d sig där u p p e.
H o n h o p p a d e ned, solbränd o c h varm af vårluften.
E t t helt fång nyutslagna syrener hade hon m e d sig.
» L e f v e v å r e n!
» ropade vi.
O c h hon tog strålande glad e m o t artigheten med en storar- tad nigning för publiken.
Vårluft förde de med sig hit in till boule- varden.
H o n hade i morse fått se E d v a r d på en omnibus, hade ögonblickligen anat, att H a n k o m ej igen.
Middagstiden dagen därpå gick jag upp på hans atelier.
H a d e fru A s p varit ute o c h studerat pariser- lifvet på egen hand i g å r?
Nej, hon hade inte haft lust att gå ut.
E d v a r d k o m åter in på gårdagens märkliga händelser.
H a n tog fram en karta o c h visade, hvart de farit, hvar de stigit i land, försökte fä rätt på de vägar, de gått.
D e t hade varit en riktigt duktig promenad, de gjort.
E m m a skulle inte orkat gå så långt.
D e t knackade, det var A j a, som gjorde en imponerande entrée.
» H a r herrskapet sett något så elegant f ö r r?
V a r så g o d o c h h ä p n a.
» H o n var ny från t o p p till tå, i en ultra- modern parisisk vårkostym, från hatten m e d vårblommor i en slinga rundt om brätterna och till de små ljusa skorna.
E n smula extra- vagant, men c b i c, extrachic.
O c h hon själf strålande af belåtenhet, det nya koketta skalet klädde henne märkvärdigt bra, hon var sig inte lik, hon var nästan vacker.
Till hennes ära framrullades husets minst ovärdiga fåtölj, o c h hon slog sig ner i den m e d m y c k e n värdighet.
Jaha, hon hade tagit den äkta mannen om hand i går.
H o p p a d e s att E m m a inte var » lissen » öfver enleveringen, karlen hade j u i alla fall varit på väg att r y m m a.
N u hade hon k o m m i t som en räddande ängel o c h hade sett efter honom hela dagen.
Han hade inte gjort några dumheter, det kunde hon intyga.
» M e n jag har aldrig sett h o n o m så pojk- aktig.
H a n var s o m när man släpper ut en kalf om våren.
G u m m a n o c h garconen på re- stauranten, där vi åt frukost, tittade efter oss och skrattade.
H v a d de sa ', det hörde jag inte, men att de hade roligt åt o s s, det kunde en blind se.