Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det syntes dorföre motionären billigt, att dessa och öfriga sjelfegande bönder, som ännu nödgades utgöra dagsverken och äckor till boställsinnehafvare, 8 Stats-Dtslcottets Utlåtande N:o 118 derifrån befriades, och motionärem' har i anledning häraf föreslagit, att Rikets Ständer ville för sin del besluta, att alla de hemmansegare, som besitta skatteköpt jord, utan att förbehåll om äckors eller dagsverkens utgörande till boställsinnehafvare i skattebrefven influtit, måtto befrias från vidare utgörande af nämnda onus, eller, om detta icke kunde bifallas, att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täcktes anbefalla Sin Befallningshafvande i hvarje län att verkställa undersökning om ifrågavarande skyldighet och dervid bestämma en lämplig kontant ersättning för de arbeten, till hvilkas utgörande vederbörande kunde anses vara lagligen förbundne, så att äfven i detta fall arbetsskyldigheten in natura komme helt och hållet att upphöra. 2:o. Ola Lasson från Christianstads län, som, med granskning af hvad förut i frågan förekommit, andragit, att enär kronans jord icke kunde af dess innehafvare belastas med några gärder och skatter samt derigenom ikläda sig annan än sin ursprungliga natur, samt då de onera och besvär, innehafvare af kronojord personligen sig åtagit, icke borde, såsom olagliga till sin grund, äfven om de på ett eller annat sätt vunnit stadfästelse, för framtiden innebära något intrång i Kronans dominium eller en annan innehafvares rätt till jorden, så ansåge motionären att nämnde jord, antingen den ännu tillhörde
Kronan eller vore till skatte köpt, skulle befrias från alla andra, af enskilda innehafvare fordom åtagne besvär och gärder, än de räntor och rustnings-prestationer, som vid det ursprungliga indelningsverket dem ålades, och dessa onera utan någon förvandling samt endast så beskaffade, som do vid nämnde indelning och genom Rikets Ständers beslut i afseende å ränta och persedel-förvandling blifvit bestämda; och har Ola Lasson på denna grund yrkat, att all dagsverksskyldighet af krono- och skatte-hemmanen under kungsgårdar och militie-boställen i Skåne måtte afskaffas och upphöra. 3:o. Sven Rosenberg jemväl från Christianstads län, som omförmält, hurusom till arbetes utgörande vid Herrevads-klosters kungsgård i nämnde län blifvit anslagne 16 J g mantal af kringliggande byar och gårdar, indelade i 29 g såkallade hofverier, hvilka på befallning af innehafvaren till nämnda kungsgård vore skyldige, att, om de än för egen räkning förehade det angelägnaste vår- eller höstarbete, genast lemna dragare och redskap, drängar och pigor, ja stundom sjelfve medfölja till kungsgården för att ställa sig den hefallandes vilja till efterrättelse.
Huru djupt tryckande i ekonomiskt, huru förslöande och sedeförderfvande i moraliskt hänseende detta hofveri vore, derom kunde den, som icke på närmare håll tagit kännedom om sjelfva institutionen, svårligen göra sig en rätt föreställning.
Af arrendatorn eller innehafvaren af kungsgården, hvilken kontraktsmässigt fått sig tillförsäkrad rättighet till arbetsbiträde, kundo icke med skäl fordras att han, endast för den goda 'sakens skull, efterskänkte någon del af sina rättigheter och derigenom åtminstone förmildrade denna förhatliga institution; utan det onda, som, enligt motionärens tanke, läge i sjelfva inrättningen och vore derifrån oskiljaktigt, kunde icke afhjelpas annorledes än genom upphäfvande af institutionen.
Med hvad rätt densamma i sin nuvarande utsträckning existerade, kunde motionären ej utreda, dock syntes det honom sannolikt, att hemmanens räntor blifvit förvandlade till arbete, som anslagits åt kungsgården, men någon rimlig jemförelse funnes nu mera icke emellan räntornas belopp, sådana de ingingo till Kronan, och tyngden Stats-Utskottets Utlåtande N:o 118. 9 af hofveri-skyldigheten.
Lade blifvit gjorda att genom rättegång antingen vinna befrielse från hofveriet eller att få arbetsskyldigbeten reglerad i förhållande till hemmanens godhet och beskaffenhet, men hvarje försök i detta hänseende hade slutligen stadnat dervid, att hemmansåboerne låtit genom goda löften förmå sig att vidare fortfara med utgörandet af nämnde onus.
För att, om möjligt, en gånofå saken ordnad så som sig borde, har motionären nu föreslagit, att Rikets Ständer ville uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta genom Sin Befallningshafvande i länet eller annorledes verkställa ny undersökning på det utredas må, dels beloppet af hemmanens ursprungliga ränta, dels grunden hvarpå denna blifvit bestämd till nuvarande höga och hårdt tryckande arbetsskyldighet, som hvarken öfvercnsstämde med hemmanens inbördes godhet eller deras åsätta mantal, och dels med huru stort belopp spanmål eller penningar hemmansåboerne kunde berättigas årligen godtgöra den arbetsskyldighet, dom lagligen ålåge, samt att i följd häraf nämnde arbetshemman måtte befrias från ifrågavarande skyldighet antingen mot erläggande af don från hvarje hemman lagligen utgående ränta eller mot godtgörelse med visst belopp i spanmål eller penningar, bestämd i mån af hemmansräntan. 4:o. Pehr Nilsson från Malmöhus län, som, beträffande arbetsskyldigheten till Månstorps kungsgård, uppgifvit, att densamma utfordrades efter obestyrkta, och till innehållet sins emellan stridiga afskrifter af ett kontrakt, dateradt den 5 Januari 1706 och undertecknadt af allenast en person vid namn Jakob Kling, men icko af någon utaf de arbetsskyldige; och ehuru äfven detta kontrakt tillförsäkrade de arbetsskyldige en ersättning af 10 daler silfvcrmynt för hvarje mantal, hvilken ersättning vid kontraktets upprättande fullt motsvarade arbetets verkliga värde, hade likväl sednare indelningshafvare, som i anseende till förändradt åkerbruk icke kunnat begagna sig af arbetet i sin helhet, fordrat full ersättning af de arbetsskyldige för det arbete, som ej in natura utgjordes, oaktadt arbetet, om det verkställdes, skulle af indelningshafvaren godtgöras med sitt värde; och har motionären i anledning häraf framställt förslag derom, att berörde arbetsskyldighet till Månstorps kungsgård måtte upphöra. 5:o. Torkel Nilsson från Christianstads län, hvilken anfört hurusom till arbetsskyldighet under Sandby kungsgård inom Yestra Göinge härad af nämnde län blifvit anslagne 1011 mantal, hvaraf inom Sandby hy 3tV mantal, och inom andra byar i Sandby och Stoby församlingar 7f- mantal, hvilka hemman, enligt den af Kainmar-rådet
Cassel verkställda utredning af arbetsskyldigheten, skolat utgöra tillhopa 449g- öke- samt 54611 drängedagsverken, som indelats i så kallade hofvericr, deraf Sandby by ensamt utgjorde 6J och de öfriga arbctsskyldiga hemmanen 7| stycken.
Hemmanen i Sandby by hade således, oaktadt de icke vore af bättre beskaffenhet än andra hemman inom arbetslaget, fått sig ålagd ungefär dubbel arbetsskyldighet emot do öfriga hemmanen, och orsaken dertill kunde, enligt motionärens tanke, icke sökas uti annat än den omständigheten att de vore nära belägne intill egendomen, hvarest arbetet skulle verkställas, och att afseende fästats derå, att de öfrige arbetsskyldige fått under färden till och från arbetet med folk och dragare bortspilla mycken tid.
I anseende härtill egde ock, så länge arbetet in natura utgjordes, likställighet rum emellan de lika hemmanen, men ett annat förhållande inträffade, om arbetet skulle med penningar lösas och dervid Bih. till li.
Prot. 1859 & 1860. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 12 Häft. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 118. såsom grund antoges arbetets mängd.
Öfriga arbetshemmanen utom Sandby by finge nemligen, enligt ofvanberörda utredning, lösa sin arbetsskyldighet emot en årlig penninge-afgift af 40 R:dr B:lio för hvarje helt hofveri, då af hemmanen i Sandby by, som hade dubbel arbetsskyldighet, fordrades 80 R:dr nämnde mynt, eliuru skyldigheten från början varit fullkomligt lika betungande.
De så kallade utbyarne hade härigenom vunnit en förmån på Sandby bys bekostnad.
Rätteligen hade hela lösningssumman för arbetsskyldigheten bort fördelas lika på hela arbetslaget efter hemmantal, men då formlig öfverenskommelse med en del deraf redan blifvit träffad, kunde väl någon rubbning derutinnan numera icke ske, hvarigenom Sandby arbetsskyldige vederfores rättvisa och lika förmån, som de öfriga arbetshemmanen, hvilket deremot, enligt motionärens åsigt, borde åvägabringas genom Rikets Ständers mellankomst; och har han fördenskull föreslagit, att Rikets Ständer ville lemna sitt medgifvande dertill, att de inom
Sandby by varande arbetsskvldiga hemmansegare finge, med lika afgift för hemmanet, som de, hvilka redan ingått öfverenskommelse i nämnda hänseende, och utan afseende på den förut varande klassifikationen i hofveriskyldigheten, lösa sig frie från nämnde onus, äfvensom att hndersökning i afseende å de under kungsgården varande äldre torplägenheter måtte företagas, i afsigt att söka bereda öfverenskommelser om arbetsskyldighetens utgörande af nämnde lägenheter. 6:o. Yice-Talmannen Ola Svensson från Malmöhus län, som förmält, att ehuru berömvärda åtgärder af båda statsmagterne blifvit vidtagne för afskaffande af den utaf flera orsaker förhatliga hofveriskyldigheten, samt dessa åtgärder å många ställen ledt till det åsyftade målet, nemligen arbetsskyldighetens utbytande mot bestämd lämplig lösen, hade likväl för ett allmänt genomförande af denna välgörande förändring mött hinder derutinnan, att arbetsskyldigheten stundom blifvit allt för högt uppskattad, så att de arbetsskyldige, hvilka äfven någon gång blifvit missledda af advokater, icke kunnat eller velat derpå ingå.
Så vore åtminstone fallet med 22 eller 24 så kallade gatehus i Löfvestads socken, hvilka ännu qvarhöllos uti sin hofveriskyldigket till Öfverste-löjtnants-bostället Löfvestad, oaktadt nämnde skyldighet för hemman af lika natur blifvit till bestämd lösen i spanmål förvandlad; och har motionären föreslagit, att nämnda gatehus måtte få med spanmål, i förhållande till den jord, de i jemförelse med hemmanen ega, lösa sig frie från herörde onus. 7:o. Ola Jönsson från Malmöhus län, som, enär gatehusen under Hjelmshult skulle vara allt för hårdt betungade af ifrågavarande arbetsskyldighet, hvarifrån inneliafvarne af sådan anledning icke förmådde lösa sig frie, hemställt om icke minskning i nämnde arbetsskyldighet kunde beredas dem, som deraf vore hårdast tryckte, och för sådant ändamål föreslagit, att Rikets Ständer ville för sin del besluta, det undersökning borde företagas för utrönande af hura stor arbetsskyldighet hvart och ett af berörde gatehus, i mån af deras större eller mindre godhet, billigtvis må åläggas och att bestämmandet deraf uppdroges åt tre kompromissarier, hvaraf å Kongl. Maj:ts och kronans vägnar förordnades en, torparne valde en och desse begge utsåge den tredje.
För belysning af denna fråga, hvilken ofta varit föremål för Rikets Ständers uppmärksamhet, får Utskottet nu i minnet återkalla hvad derutinnan tillförene förekommit, som synes vara af vigt.
Redan under den så kallade Frihets - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 118.
11 tiden hade, i anledning af allmogens ofta förnyade klagan och i sammanhang med frågan angående kungsgårdars utarrenderande vid 1748 års riksdag, Kongl. Maj:t, genom nådigt Bref den 12 April samma år, förklarat, att af det beslut Rikets
Ständer i afseende å hjelpedagsverkens utgörande till kungsgårdar fattat, följde, att hjelpedagsverken, som vore utom hemmanets skattläggning eller jordeboksoch mantalsräntan, förutom någon ersättning eller lindring i annat mål, borde afskaffas, hvaremot arrendatorerne skulle tillhållas att bygga och rödja upp torp på de kungsgårdar, hvarest lägenhet dertill funnes.
Efter införande af det nya statsskicket förekom frågan åter vid 1809 och 1810 årens riksdag, då Rikets Ständer fattade det beslut att allmogens dagsverlcs-skyldigheter till de kronan behållna kungsgårdar oell kronolägenheter skulle upphöra att in natura utgöras, när då varande arrende-kontrakt löpte till ända, emot det att i stället lösen för dessa dagsverks-skyldigheter efter markegång till Statsverket erlades, och detta beslut blof genom Kongl. Brefvet den 3 December 1812 till verkställighet befordradt; men vid tillämpningen häraf hade, i afseende å sättet för omförmälde skyldighets afbördande, skiljaktighet uppstått emellan sådana hemman, som voro dagsverksskyldige till kronans nyssnämnde egendomar, och dem, hvilka till boställen oeh indelningshafvare vore anslagne.
Med omförmälandc häraf yttrade Rikets Ständer, i anledning af den vid 1840 och 1841 årens riksdag åter förda klagan öfver de tryckande bördor, hvilka allmogen i åtskilliga provinser fått vidkännas i följd af sådana till kungsgårdar och boställen utgående hjelpedagsverken och tjenstskyldigheter, som icke grundade sig å skattläggning och indelningsverket, uti underdånig skrifvelse den 30 December 1840, att de ansågo det vara ostridigt, att berörde åliggande egde menligt inflytande på de dagsverks-skyldige hemmanens jordbruk samt att, på grund häraf och då lindring förut medgifvits i dagsverks-skyldigheten till kronan och dess behållna egendomar, Rikets Ständer ansågo rättvisa och billighet fordra det sådana åtgärder vidtoges, hvarigenom enahanda lättnad jemväl bereddes den del af allmogen, som vore underkastad arbets- eller dagsverksskyldighet till sådana kronolägenheter, hvilka såsom boställen och löningshemman m. m. vore åt embete- och tjenstemän anslagna, helst dylika skyldigheter icke alltid funnes fullkomligen bestämda och således kunde föranleda till obilliga och öfverdrifna anspråk.
Då emellertid behofvet påkallade att, intilldess så beskaffad förändring, utan förnärmande af någons rätt, kunde tillvägabringas, en närmare bestämmelse af arbets- och dagsv erks-skyldigheten, der sådan saknades, blefvc, så vidt ske kunde, åstadkommen, anköllo Rikets Ständer i underdånighet, det Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länen måtte undfå nådig befallning att anställa fullständig och noggrann undersökning angående sådana uti hemmanens ränta och skattläggning icke inbegripna arbets- och dagsverks-skyldigheter, som in natura utgjordes till kronans hemman och lägenheter, hvilka såsom boställen m. m. vore åt embets- och tjenstemän anslagna eller till inrättningar upplåtna, hvarvid borde utredas huru dessa skyldigheter tillkommit och hvarpå desamma sig grundade, äfvensom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i de fall, då nämnde skyldigheter icke funnes närmare bestämda, borde söka tillvägabringa sådana öfveronskommelser, hvarigenom åtminstone för tiden efter nuvarande boställsinnehafvares afgång visst antal dagsverken blefve bestämdt, hvaremot det, efter Rikets Ständers åsigt, lämpligast kundo få ankomma på vederbörande sjelfve att i de fall, då de icke åsämjades om den dagsverks- och arbetsskyldighet, som skulle utgöras, sin talan derom i laga ordning utföra; tillkännagifvande i sammanhang härmed Rikets Ständer i underdånighet, att de för sin del beslutat, det åliggan - 12 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 118, det att in natura utgöra nämnde arbets- ocb dagsverks-skyldigheter skulle för framtiden upphöra, likväl så, att omförmälde innehafvare af de hemman och lägenheter, som deraf vore i åtnjutande, under deras besittningstid vid nu lagligen gällande rättigheter bibchölles samt att i stället för dagsverks- och arbetsskyldigheteu till vederbörande, erlades kontant ersättning för do dagsverken, sorn på nyssberörda sätt blefve bestämda, hvilken ersättning borde efter årets markegångspris beräknas; ocji anhöllo Rikets Ständer slutligen att, —- sedan den af dem i ofvanberörde afseende föreslagna undersökning försiggått och vederbörande blifvit hörde samt derefter i betraktande kommit huruvida antingen den lösen, som för ifrågavarande dagsverksskyldighet skulle erläggas, lämpligen kunde till Statsverket indragas emot anvisande af statsanslag till dem, som vore till dagsverkenas åtnjutande berättigade eller på hvad sätt eljest lämpligast skulle kunna dermed förfaras, — Kongl. Maj:t måtte nådig Proposition i ämnet aflåta.
I anledning häraf anbefallde Kongl. Maj;t under den 3 Februari 1841 Sitt och Rikets Kammar-kollegium att föranstalta, det de af Rikets Ständer i ofvanberörde måtto begärda undersökningar blefve genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länen verkställde och sedan dessa sålunda anbefallda undersökningar försiggått samt do derom afgifna berättelser, jemte de af läns-styrelserna i öfrigt med-, delade uppgifter, blifvit hos Kongl.
Kammar-kollegium jemförda med derstädes förvarade jordeböcker, indelningsverk, arrende-kontrakt och andra frågan upplysande handlingar, afgaf Kongl.
Kollegium den 5 Maj 1843 underdånigt betänkande i ämnet.
Efter den utredning ärendet härigenom vunnit, föredrogs detsamma Kongl. Majit, hvars nådiga uppmärksamhet fästades derå, att de till utgörande af hjelpedagsverken eller s. k. hofveri vid kungsgårdar och boställen anslagna hemmans arbetsbiträden, utgjorde en väsendtlig del af indelningshafvarnes påräknade aflönings-förmåner samt att, genom indragning deraf, om icke allestädes, åtminstone på flere ställen, särdeles å de större kungsgårdar, som till boställen blifvit anslagna med vidsträckta ego-områden, svårigheter kunde uppstå att, efter mistningen af arbetsbiträdet in natura, behörigen och i rätt tid bruka och sköta dessa egendomar, hvilket kunde leda, å ena sidan, till en dagsverkenas värde efter markegång öfverstigande minskning i de för boställshafvares utkomst och skäliga belåtenhet vid skedda löneregleringar afsedda nödiga inkomster, och, å den andra, till möjlig vanhäfd å dessa Statens betydliga fastigheter, så framt icke ändamålsenliga anstalter deremot före indragningsåtgärden blefve vidtagna.
Att under sådana omständigheter fatta beslut om ifrågavarande tjenstbarlieters indragning efter nuvarande indelningshafvares afgång, utan att i sammanhang dermed blifvande boställshafvare för deras sålunda tilläfventyrs uppkommande förluster, för såvidt arbetshemman en ej förpligtadcs att dem godtgöra, förvissades om skälig ersättning genom erforderliga statsanslag samt nödiga och ändamålsenliga åtgärder blefve vidtagna äfven genom dertill anvisade medel till boställshäfdens behöriga liandhafvande, der sådant behöfdes, ansåg Kongl. Majit icke lämpligt, hvadan och enär, vid de i landsorterna, enligt Rikets Ständers önskan, genom Kongl. Majits Befallningshafvande hållna undersökningar, hvarken någon uppskattning till penningevärde egt rum, vare sig af arbetskemmanens gemensamma arbets- och dagsverksskyldigheter till hvarje kungsgård eller af hvarje hofveris eller arbetslags, än mindre hvarje särskildt hemmans tjenstbar heter eller tillfredsställande utredning blifvit åstadkommen i flere på frågan inverkande vigtiga omständigheter, Kongl.
Majit i nåder förordnade att, till noggrannt utredande af dessa förhållanden, ny lokalundersökning skulle företagas vid hvar och en af de i Skåne varande kungsgårdar och boställen, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 118.
13 hvarest hofveri skyldigheten in natura icke vore afskaffad; och uppdrog Kongl. Majit åt numera aflidne Kammar-rådet L. B.
Cassel att med biträde af Borste landtmätaren i länen, eller, i händelse denne vore hindrad, af annan, utaf Kongl. Maj:ts Befallningshafvande tillförordnad, skicklig och erfaren landtmätare samt en af Greneral-befälhafvaren i Militär-distriktet utsedd regements- eller kompani-officer, som, med kännedom om indelningsväsendet i provinsen, förenade erfarenhet och insigt i landthushållning och ortens jordbruk, verkställa ifrågavarande lokala undersökningar i närvaro af tillförordnade krono- och regementsombud, vederbörande indelningshafvare samt egarne eller innehafvarne af de till hvarje kungsgård eller boställe anslagna arbetshemman och att dervid söka tillvägabringa förslag till frivilliga jemkningar och öfverenskommclser till vidare nådig pröfning.
Efter fulländadt uppdrag inkom Kammar-rådet Cassel med betänkande i ämnet, hvilket innehöll utredning angående uppkomsten och nuvarande beskaffenheten af de arbets- och hofveriskyldigheter, som till omförmälde kungsgårdar och boställen utgjordes; och hade, med ledning af dessa förhållanden, vid hvarje särskild kungsgård uppskattning i ökc- och drängedagsverken skett af de arbetsbiträden och tjenstharheter af särskilda slag, som, enligt arbetskontrakt och gällande stadganden, ålåge dels hvarje hofveri eller arbetslag för sig, dels alla hofverierna gemensamt, hvilken samfälda ärbetsskyldighet derefter blifvit på hvarje hemmans nummer efter dess andel i hofverilaget fördelad.
Yid denna uppskattning hade i öfrigt iakttagits dels att, jemlikt den fördelning af arbetsskyldigheterna, som under den förflutna tiden varit och ännu vore gällande samt i öfverensstämmelse med arbeteböndernas allestädes tillliännagifna önskan, helt arbetslags eller hofveris arbeteskyldighet beräknats till visst antal dagsverken, utan afseende å det större eller mindre hemmantal, hvaraf hofveriet varit sammansatt eller på hemmanens nuvarande godhet och beskaffenhet och följaktligen äfven utan all hänsigt till de skiljaktigheter i arbetsqvantiteternas belopp och ersättningen derför, sorn kunde uppkomma vid den ena kungsgården i jemförelse mot den andra, hvarefter arbetsvärdet blifvit i penningar uträknadt efter medelmarkegångspriset å dagsverken under de 10 åren 1834—1843.
Maj:t derefter låtit ytterligare höra dc hofveriskyldige, med hvilka öfverenskommelse!- om arbetsskyldigheternas utbytande emot föreslagen ersättning vid de hållna undersökningarne icke kunnat träffas, huru vida de ville på de till dem framställda förslag ingå, hade af bemälde hofveriskyldige endast egarne af de till Billesholms kungsgård anslagna hemman, med undantag af tre, anmält sig vilja det uppgjorda förslaget antaga, hvaremot åboerne å de öfriga kungsgårdarnes arbetshemman framställt vilkor mer eller mindre afvikande från nämnde förslag.
Kongl. Maj:t hade derefter låtit i ämnet höra de i och för beskattningsväsendets förenkling utsedde Kommitterade samt till Rikets åren 1853—1854 församlade Ständer aflåtit nådig Proposition i ämnet, i anledning hvaraf Rikets Ständer, i fråga om dagsverksskyldigheten till åtskilliga såsom boställen anslagna kungsgårdar i Christianstads och Malmöhus län, för sin del antagit följande bestämmelser, nemligen: att de, angående kofveriskyldighetens upphörande på vissa vilkor och emot afgäld från de hofveri- och arbetsskyldiga hemmanen, med hemmansinnehafvarne uppgjorda öfverenskommelser äfvensom de dylika, hvilka hädanefter, enligt enahanda grunder, i vederbörlig ordning afslutades, för större eller mindre antal af hofveri- eller arbetsskyldige hemman, skulle till Kongl.
Maj:ts nådiga pröfning och stadfästelse anmälas; att, der sådan öfverenskommelse blefve af Kongl. Majit stadfästad, förändringen skulle taga sin början antingen från och 14 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 118. med året efter det, då boställsinnehafvare!! förklarat sig dermed nöjd, eller ock, om han ej ville derpå ingå, vid hans afgång från bostället; att när hofveri- eller arbetsskyldigheten upphörde, den hemmanet åliggande, emot arbetsskyldigheten förut afkortade indelta räntan skulle utgöras till vederbörande indelningshafvare, men don derutöfver öfverenskomna årliga afgälden till Statsverket ingå, hvaremot på vederbörliga stater skulle uppföras ett emot sistnämnde afgäld svarande anslag, som tillkomme boställsinnehafvaren uti oindclt spanmål, hälften råg och hälften korn, om afgälden vore bestämd i spanmål, eller i kontant, derest afgälden blifvit i penningar fastställd; att i hvarje särskildt fall det ankomme på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning huruvida, utöfver sistnämnde anslag, någon ersättning af statsmedel åt boställsinnehafvaren före upphörandet af det förut åtnjutna arbetsbiträdet kunde erfordras, i hvilket fall likväl en sådan ersättning icke finge öfverstiga skilnaden emellan det nyssomförmälda sammanräknade beloppet af indelta räntor och afgäld samt det värde, hvartill den upphörande hofveri- eller arbetsskyldigheten af hemmanen vid 1844 års undersökning blifvit af förrättningsmannen, Kammar-rådet Cassel, uppskattad; att nämnde afgäld och ersättning, der sådan ifrågakomme, skulle, såsom vederlag för minskad boställsafkastning, tills vidare af- och tillträdas lika med annan boställets tillhörighet; samt att, i de fall, då öfverenskommelse på föreskrifvet sätt icke träffats eller framdeles blefve uppgjord, hofverieller dagsverksskyldigheten skulle tillsvidare, såsom förut, fortfara.