Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Justitie-råden Alexanderson och Thyselius åberopade deras vid 8 § yttrade mening såsom äfven hit tillämplig, och ansågo på grund deraf § 9 höra utgå.
Vid 10 §., 1 betraktande af hvad genom § 6 är föreslaget, ansåg Justitie-rådet Alexanderson § 10 vara öfverflödig; hvarföre, och då jemväl emot innehållet häraf åtskilligt kunde, efter Justitierådets tanke, vara alt påminna, bemälde Justitie-råd hemställde, att denna §, som ej hade något motsvarande i Lag-beredningens förslag, finge uteslutas. Vid 14 g.
Hvad sista punkten angår, hemställde Justitie-rådet Alexanderson om förtydligande deraf genom förändring till följande lydelse:
Den som, vid ny delning af redan upprättad hägnad, njuter minskning i det hägnads-besvär, honom förut ålegat, vare skyldig att, inom det belopp, sorn emot denna minskning svarar, utan betalning afstå hvad af hans hägnad faller på dens lott, hvars hägnads-skyldighet ökas. j Vid 16 §.
Till förekommande af de olägenheter, som lätt kunna inträffa, om tvister af den beskaffenhet, som i 2 momentet af denna § omförmälas, först efter längre tids förlopp anhängiggöras, hemställde Högsta
Domstolens fleste ledamöter att den, som vill hos
Rätten fullfölja sitt anspråk på skadestånd efter 12 §, högre uppskattning af den hägnad, som på honom belöper eller ersättning för bättre stängsel, som enligt 14 § måst emot sämre sådan afstås, bör derom uttaga stämning sist inom tre månader, sedan han erhållit del af den syn och vär - Kongl. Maj.is Nådiga Proposition N:o 123. dering, som jemlikt nu ifrågavarande § bör af två nämndemän eller andre ojäfvige män hållas.
Alexanderson deitog ej i denna anmärkning.
Vid 17 § Irsta punkten.
Justitie-rådet Alexanderson åberopade Lag-beredningens förslag lill Byggninga-Balk, 5 kap. 13 §, så lydande: ”Om sädes-åker skall stängdt vara, när marken bar är och käle ur jorden; bafve ock hvar sin hägnad gild, när tid inne är att så, ehvad det är höst eller vår.
Alla andra egor, som inhägnade äro, skola stängda vara den femtonde dag i Maj månad, der ej för viss ort annorlunda öfverenskommet eller stadgadt finnes; och varde stängseln underhållen så länge på hösten, som käle ej i marken är”; — hvilket förslag genom närmare bestämmande af tiden då hägnad skall vara gild, och genom medgifvande af särskildte stadganden för särskildte orter, troddes hafva företräde framför
Irsta punkten i nu förevarande § 17.
Vid 19 $.
Då bibehållandet i förslaget af stängsel-vitsord är en öfvergängs-åtgärd, föranledd af de svårigheter, som möta ett omedelbart upphäfvande af samma vitsord, ansåg Justitie-rådet Qvensel stadgandet att frivilliga ofverenskommelser om slikt upphäfvande ej finge gälla utöfver tio år icke vara af behofvet påkalladt och följaktligen kunna utgå, i hvilket fall i §:s Irsta moment torde böra tilläggas att föreningen är gällande mot annan jordegare, än den, som deruti deltagit, så framt inteckning skeft, och blifvit genom vederbörlig förnyelse vidmakthållen.
1 denna mening, sa vidt den ålser uteslutande af stadgandet, att förening endast skulle gälla för tio år, instämde Justitie-rådet Alexanderson, som, till stöd härföre, jemväl åberopade den i Kongl. Kungörelsen den 23 Oktober 1850 följda grundsats; men hvad angår frågan om intecknings-förnyelse yttrade bemäide Justitie—råd, det han trodde sådan förnyelse ingalunda böra göras till vilkor för föreningens bestånd.
Föreskrift - Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition N:o 123. 17 skrift om föreningens skriftliga upprättande med vittnen och om dess intagande uti något af domstolens protokoll, kunde vara vigtig, såsom medförande en god utväg, att för framtiden bereda upplysning om altalets verklighet och beskaffenhet; men längre syntes de formela fordringarne ej böra gå.
Den, som köper landt-egendom, kan på förhand underrätta sig om dess yttre hägnader äro borttagna, och må, när förhållandet befunnits sådant, ej skäligen efteråt framkomma med den klagan, att han saknat anledning föreställa sig en afslutad förening i ämnet.
Med förslagets syftemål all bevara skog, syntes det ej eller stå väl tillsammans, att något så skogs-ödande, som alla borttagna hägnaders uppförande ånyo om tio år, skulle kunna framtvingas på grund af glömska att förnya inteckning.
Justitie-rådet hemställde derföre, om icke inprotokollerandet kunde ske uti domboken eller lagfarts-protokollet, samt trodde att, derest intecknings-protokollet föreskrifves, ett bestämdt tillägg borde göras derom, att förnyelse ej skall erfordras.
Justitie-rådet Alexanderson ansåg fullständigheten fordra, att, i början af denna §, efter perioden ”å tid som i 17 § sägs”, tillägg göres, till likhet med Lag-beredningens förslag, Byggninga-Balken 5 kap. 14 §, af de orden: ”eller genom aftal eller annorledes utsatt blifvit”; — och anmärkte Justitie— rådet i öfrigt: att han, för sin del, tvekade att biträda den del af förslaget, som, i strid med ej allenast nu gällande lag, utan äfven Lag-beredningens förslag, gjorde granne, hvilken sjelf har felfri gärdesgård, ansvarig för sina kreaturs ohägn på den an dres egor, uppkommet af dennes egen felaktiga stängsel.
Förhållandet invecklades härigenom betydligt; och stängsel-skyldigheten upphörde alt vara fullständigt delad, så snart begge grannarne blefvo förbundne att hafva tillsyn öfver hägnaden i dess helhet.
Justitie-rådet kunde ej föreställa sig annat, än att, derest frågor härom gjordes till föremål endast för par ternes aftal, regeln skulle blifva den, att de aftalande frikallade sig från skyldighet att hafva tillsyn öfver mera än hvar sin del utaf hägnaden; och förevarande lagstiftning åsyftade egentligen, att uppfylla saknaden af enskilda öfverenskommelse!' uti ämnet.
Bih. au R.
St. fröt. 1856 § 1857. 1 Samt. 1 Afd. 2 Band. 20 Haft. 3 Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition N:o i23.
På grund häraf ansåg Justitie-rådet hvad i förslaget förekommer, från och med ”och bättrar han ej etc.” till och med ”skedd tillsägelse” höra utbytas mot orden ”gälde skada, som genom försummelsen sker”; i och med hvilken förändring hela sista momentet komme att förfalla.
Slutligen tilläde Justitie-rådet Alexanderson, att någon anvisning rörande behandlingen af stängsel-delnings-frågor syntes honom vara utaf behof påkallad, till afböjande af den villrådighet och af den skiljaktighet i förfaringssätt, som eljest torde uppkomma; och hemställde Justitie-rådet i underdånighet, om icke föreskrifter härom, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer den 51 December 1828, 13 §, kunde meddelas genom en efter § 20 i nu granskade förslaget intagen ny §, af ungefärligen följande innehåll: ”Vill någon, utan sammanhang med pågående laga skifte, hafva äldre stängsel-delning ändrad efter denna författning eller i enlighet dermed ny stängsel upprättad och emellan grannarne fördelad, der stängsel icke redan är; ege härom aftala med delegare i stängsel-laget, hvars rätt frågan angår.
Komma delegarne öfverens, varde skriftligt delnings-instrument, med utsättande af tid för erforderlig verkställighet, uppgjordt, samt af delegarne och vittnen underskrifvet; och gälle sedan den öfverenskommelse äfven emot framtida egare af samma jord.
I brist af förening stånde ock en hvar af delegarne fritt att hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande söka och erhålla förordnande för landtmätare, att, jemte två till biträde vid laga skiften i orten valde gode män, dem landtmätaren tillkallar, stängsel-delningen förrätta, med iakttagande af hvad Skiftesstadgan 3 kap. 3 § föreskrifver.
Är delegare missnöjd med förrättningen, håfve öppet att talan, genom stämning å sin vederpart, vid behörig domstol fullfölja.
Maj.ts Nådiga Proposition N:o 123. 19 Stängsel-delning, hvarom nu sagdt är, gånge i verkställighet. ändå att klander deremot anföres; och vare den, hvars klander-talan genom laga kraftegande beslut bifalles, berättigad till ersättning för hvad han varit nödsakad stänga utöfver sin rätta andel, dock ej med beräkning af stängsel-besvär, som han haft under aflägsnare tid tillbaka, än tre månader näst före det saken instämdes”.
1 sammanhang med sistnämnde yttrande erinrade.
Justitie-rådet Alexanderson, att, i händelse detsamma godkändes, borde de i § 5 begagnade ordalagen ”efter ty som domaren skäligt pröfvar”, förändras till ”efter ty skäligt pröfvas”, enär tvist om nedsättning i stängsel-skvldigheten då icke komme att behöfva omedelbart dragas under domaren; äfvensom sednare momentet af § 16 samt 9 ulra och följande punkterna af § 17, i nämnde läll borde utgå.
Ex protpcollp
Sv. P. Ekstrand,,. 2(1 Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition N:o 123.
Förslag tili förordning om egors fredande emot skada af annans hemdjur samt om stäng sel-skyldighet.
Med upphäfvande af hvad i Lag och Författningar angående stängsel-skyldighet och egors fredande emot skada af annans hemdjur hittills stadgadt varit, utom i de delar *fiär nedan annorlunda sägs, varder förordnadt som följer: §. i.
I afseende på rättighet för delegare i samfälld mark att der utsläppa kreatur, gälle hvad derom stadgadt är. §• 2.
Åro egor skilj da genom rågång eller genom skifte, som faststäldt är eller laga kraft vunnit; och yrkas å ena sidan att stängsel i egoskillnaden skall, till ömsesidigt skydd emot skada af hemdjur, gemensamt hållas; håfve, med undantag af de fall, som i 4, 7, 8 och 9 §§ sägas, den sidan vitsord, som stänga vill. §. 3.
Då stängsel-vitsord enligt föregående § begagnas, skola de, som i egoskillnaden hvarandra möta, taga del i stängseln till hälften hvardera, utom i de fall, som i 5 § omförmäles; och varén förthy de hägnads-delningar, som jemlikt äldre författningar, efter annan grund blifvit uppgjorda, ej vidare gällande. §• 4.
Fordras å andra sidan stängsel, tage hvardera del deri till hälften.
Kongl. Maj.is Nådiga Proposition N:o 123. 21 §. 5.
Utgöras egor, emellan hvilka stängas skall, af skog, utmark eller beteshage å båda sidor, och finnes ena sidan af stängseln märkligen betungas, utan motsvarande nytta; då må, der den sidan ej sjelf stängseln fordrar, dess stängsel-skyldighet, efter ty som domaren skäligt pröfvar, nedsättas under hvad i 3 § stadgadt är. §•' 6.
Komma egorna å någondera sidan sedermera i förändradt bruk, varde hägnads-skyldigheten derefter lämpad; ej må dock, der den varit utgjord eller bestämd efter 3 §, någon nedsättning enligt 5 § kunna påyrkas. §• 7. Den, som med egor möter kronopark eller annan skog eller mark, som under kronans omedelbara vård står, håfve ej rätt att af kronan fordra deltagande i stängsel.
Vill kronan stänga eller har sådan skog eller mark, som under kronans omedelbara vård stått, blifvit till enskild person eller någon menighet upplåten; vare då om stängsel-vitsord och deltagande i stängsel lag, som ofvan sägs. § 8.
Fordras stängsel af granne, som med afseende å egornas beskaffenhet stängsel-vitsord eger, eller har grannen förut i stängseln deltagit och yrkar utjordens eller urfjellens egax-e, att dermed fortfaras skall; gånge med hvarderas deltagande i stängseln, som förut är sagdt. §. 9.
Innehafvare af lägenhet, som ej sjelfständig är, i ty att den under annan fast egendom lyder, håfve ej, ändå att den derifrån för alltid afsöndrad är, rätt att af egaren till den egendom fordra deltagande i stängsel, der ej sådant deltagande förut egt rum eller aftaladt finnes.
Yill den andra stänga och äro de mötande egorna af den beskaffenhet att stängsel-vitsord å hans sida eger rum, eller är han skyldig att i stängseln deltaga utan att genom aftal bestämdt blifvit, huru stor lott han taga skall, gälle ock om hvarderas hägnads-skyldighet. hvad ofvan stadgadt är. §. 10.
Har, till följd af begagnadt stängsel-vitsord enligt denna Författning, hägnadsskyldighet efter viss grund blifvit utgjord eller bestämd; då skola jordegarne efter enahanda grund i hägnadens underhåll för framtiden deltaga, till dess dem emellan annorlunda öfverenskommes eller, i händelse, med afseende å förändradt bruk af egorna, ändring i hägnads-skyldigheten på ena sidan yrkas, frågan derom; blifvit afgjord. §• 11.
Den, som med annan i tegskifte ligger, håfve ej rätt, om han något af sin lott inhägna vill, att af grannen fordra deltagande i stängseln.
Tarfvas för gemen - -)9 Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition N:o i23. samt gagn hägnad emellan egor, som i tegskifte eller samfällighet ligga, eller skall för sådana egor hägnads-skyldighet utgöras i rågång emot andra egor; tagen då alla grannarne i bylager eller samfälligheten del i stängseln efter ty, som de hafva i egorna del. §• 12.
Stängsel .skall i egoskillnaden sättas.
Går egoskillnaden i eif, å, eller annat vatten, sorn ej utan stängsel fred gör; då skall hvar sin del af stängseln på sin egen sida hålla; och tagen begge sidorna likaledes lott i den stängsel, som deremellan öfver vattnet sättes.
Finnes i dessa fall lämpligare att hela hägnaden å ena sidan satt varder; då må det ske och njute den, å hvilkens sida den sättes, om han deraf mehn lider, skäligt skadestånd af den andra.
Går egoskillnaden öfver berg eller annorstädes, der hägnad ej uppföras kan; varde stängseln satt å annat ställe, som närmast är och tjenligt pröfvas, emot skadestånd, som sagdt är. §• 13.
Vid fördelning af hägnad skall afseende göras på olika 'beskaffenhet af den mark, hvarå hägnaden upprättas, så att, der större svårighet i denna del möter, skälig minskning i hägnadens längd deremot beräknas: och varde det genom uppskattning afgjordt, innan delningen sker. $. 14.
Sker sådan förändring i eganderätten till den jord, för hvilken stänges, att å endera sidan jorden styckas eller förut styckad jord sammanlägges; och tarfvas till följd deraf ny delning af redan upprättad' hägnad eller fordras sådan ny delning af annan orsak, som till förändrad grund för hägnads-skyldigheten föranleder, varde ock en hvar, så vidt ske kan, bibehållen vid den sträcka han förut haft, eller njute, der han något af sin förra hägnad emot annan sämre utbyta måste, ersättning för skillnaden i värde.
Ej håfve dock den, som vid ny delning, af redan upprättad hägnad njuter minskning i den hägnadsskyldighet honom förut ålegat, rätt att för det hägnads-belopp, från hvars underhållande han befrias, fordra betalning af den, som dermed för framtiden utöfver sin förra hägnads-skyldighet belastas. §• 15- Der led eller grind öfver väg tarfvas, hålle den ledet eller grinden, som annan stängsel å samma ställe hålla skulle; varde ock, då led eller grind emot annan stängsel, vid fördelning deraf, går i beräkning, afseende gjordt, såsom i 13 § sägs, å större kostnad för ledet eller grinden.
Eger någon rätt till enskild väg eller fädrift äfver annans egor, hålle han ensam derför led eller grind. i ib.
Kunna de hägnads-skyldige, då ny stängsel uppföras skall, ej åsämjas hvilken del af stängsel-linien hvardera taga må; varde det genom lottning bestämdt.
Maj:t$ Nådiga Proposition N:o 123. 25 Kommer tvist upp om bestämmande af skadestånd efter 12 §, om uppskattning af hägnad efter 13 §, eller om ersättning för högre värde af hägnad, som emot annan afstås efter 14 §; kallen då de hägnads-skyldige två af Nämnden eller andra ojäfvige män att syn och värdering hålla: och tage sedan den, som saken fullfölja vill, stämning till Rätten, f §• 17. Hägnad, som någon skyldig är att hålla, skall, der ej annorlunda aftaladt är, i fredgildt stånd vara så länge marken är bar och käle ur jorden.
Har, då tid att stänga är inne, tvist om uppskattning af hägnaden ännu ej blifvit afgjord; stänge, intilldess sådant sker, en hvar så stor sträcka af hägnaden, som, oberoende af dess uppskattning, emot hans hägnads-skyldighet svarar.
Är tvist om nedsättning i hägnads-skyldigheten efter 5 §, hålle, till dess frågan derom hinner afgöras, hvardera sidan hälften af hägnaden; och njute i dessa fall den sedermera ersättning, sorn finnas hafva stängt mera än honom rätteligen ålegat. §. 18.
Om de sätt, hvarpå hägnad upprättas må, så ock om hägnaders höjd och öfriga beskaffenhet gälle hvad derom särskildt är stadgadt. §. 19.
Komma angränsande jordegare öfverens att stängsel emellan deras egor eller viss del deraf ej upprättas eller hållas skall, ändå att stängsel efter 2 § kunnat äskas, eller att hägnaden ej må fordras så tät, att den emot mindre hemdjur såsom får, getter, svin och fjäderfä, fred gör; upprätten då derom i vittnens närvaro skriftlig förening samt låten densamma intagas i intecknings-protokollet hos den eller de domstolar, under hvilka den jord lyder, hvarom föreningen sluten är.
Och gälle föreningen sedermera äfven emot framtida egare till samma jord.
Ej må förening, som på grund af denna § upprättad är, ega gällande kraft utöfver 10 år; jordegare likväl obetaget att föreningen förnya för högst 10 år hvarje gång. §. 20.
I fråga huruvida stängsel emellan egor skall för gemensamt gagn upprättas eller hållas inom bylag eller samfällighet, som i 11 § sägs, gälle deras mening, som största lott i bylaget eller samfälligheten ega.
Lag samma vare, der fråga uppkommer om begagnande af stängsel-vitsord emot egare af jord, som till bylaget eller samfälligheten gränsar eller om ingående med honom i sådan förening, som i 19 § omförmäles.
Äro de delegare i bylaget eller samfälligheten, som i nämnde frågor i olika beslut stadna, å ömse sidor liklottiga, vare deras mening gällande, som anse stängsel ej böra ega rum. §• 21.
Släpper någon med uppsåt olofligen kreatur på annans egor, bote från och med 10 till och med 200 Riksdaler. 24 Kongl. Maj.is Nådiga Proposition N:o 123.
Missbrukar man betesrätt å samfälld mark, vare bot från och med 5 till och med 100 Riksdaler.
Den, som genom försummelse i den vård om egna eller andras kreatur honom åligger, eller på annat sätt vållar att kreatur olofligen på annans egor inkommer, bote från och med 5 till och med 50 Riksdaler.
Bryter eller nedkastar någon olofligen annans hägnad eller grind, bote från och med 5 till och med 100 Riksdaler och ansvare derjemte, efter ty ofvan är sagdt, om kreatur derigenom olofligen på annans egor inkommer.
I alla dessa fall vare ock skyldighet, att skadan ersätta. §. 22.
Försummar den, som hägnads-skyldig är, att å tid, som i 17 § sägs, hafva sin hägnad i gildt stånd och bättrar han ej skyndsamt derå befunnen brist, då han derom tillsagd varder; stånde sjelf den skada, som å hans egor genom försummelsen vållas och ersätte all den skada och förlust, som deraf tillskyndas annan, emot hvilkens egor han pligtig var att hägnaden hålla.
Komma, genom den hägnads-skyldiges underlåtenhet att hägnad göra eller bättra, hans egna kreatur på annans egor in, vare, ändå att han ej om bristen å hägnaden tillsagd var, lag som i 21 § 3 och 5 mom. skiljs. §. 23.
Eger någon okynnes eller otamt kreatur, det gild gärdesgård bryter eller flöger öfver, tage ock om det kreatur, ändå att det å stängda egor utsläppes, sådan vård, att det ej å annans egor ofred gör. §. 24.
Den, som af annans ^kreatur skada lidit, läte den af två ojäfvige män synas och värderas. §. 25.
Finner någon å sina egor annans kreatur, som dit olofligen inkommit; då må han det intaga.
Yet han hvilken det kreatur eger; läte honom eller i hans frånvaro den, som i hans ställe satt är, derom strax tillsägas.
Yet den, som intog, ej kreaturets egare; lyse det genast upp för sina grannar:
Veta ej heller de egaren; lyse då upp för socknemän vid kyrkan å nästa helgedag.
Sedan håfve han våld kreaturet bruka och nyttja, men ej illa medfara. §. 26.
Maj.ts Nådiga Proposition N:o 123. 25 §. 26.
Egare af kreatur, som efter 25 § intaget är, hafre ej, utom i de fall, som i 27 och 28 §§ sägas, rätt att det återfå, innan han antingen i lösen derför utgifver det värde, hvartill skadan mäten är efter 24 §, så ock det belopp, hvartill kostnaden för kreaturets underhåll och vård af ojäfvige män uppskattas, med afdrag af den nytta, han, som intog, under tiden haft af kreaturet, om han det brukat; eller ock för sådan lösen full pant eller borgen ställer.
Nöjes kreaturets egare ej åt värdering af skada eller uppskattning af kostnads-belopp, eller vill han af annat skäl vinna åter hvad han i lösen gifvit; instämme saken till Rätten, inom tre månader sedan kreaturet utlöstes. §■ 27.
Kan den, som kreatur intog, ej med värdering efter 24 § visa hvad skada det gjort och har han ej heller med dess egare om skadans värde sig förenat; vare skyldig att kreaturet utgifva utan annan lösen än det kostnads-belopp, som i 26 § omtalas. §• 28.
Har den, som kreatur intog, underlåtit att tillsäga eller lysa efter 25 §; gifve då utan lösen kreaturet ut, och gälde till egaren skadestånd för det denne af kreaturet i saknad varit. §. 29.
I de fall, som i 27 och 28 §§ sagda äro, stånde den, som kreatur intog, fritt att efter stämning utsöka hvad i lösen honom tillkomma kan, men ej guldet blef då kreaturet utgafs; likasom ock den, som förmenar sig hafva lidit skada af annans kreatur, men det icke intagit, må hos domaren sitt ersättnings-anspråk anhängiggöra. §. 30.
Har någons kreatur på annans egor olofligen inkommit, och ligger vållande dertill ej den till last, som kreaturet tillhör; njute ändå den, som det åsine°eo'or funnit, der han ej, enligt 22 §, bör skadan sjelf stånda, sin rätt, efter hvad förut” är sa»dt, emot kreaturets egare; och denne söke sitt skadestånd af den, som vållande var°att kreaturet inkom. §. 31.
Nu kommer den, som intaget kreaturet eger, och bjuder lösen efter ty i 26 och 27 §§ stadgadt är:
Vill han, som kreaturet intog, det ej utgifva, sätte då den andre det belopp i penningar, hvartill lösen uppgår, eller ock full pant eller borgen derför hos någon af hans grannar, eller hos kronobetjent i orten eller nåo-oi? af Nämnden; och kräfve derefter sitt kreatur ut.
Yägras det honom ändå, eller vill den, som kreatur intog, det ej utan lösen utgifva i det fall, som i 28 § säo-s; lite egaren kronobetjent till, och tage han kreaturet ut hos den, som det intog”
Vare ock denne skyldig att gälda den kostnad och skada, som af hans vägran korn Bih. till B.
Prof. 1856 $ 1857. 1 Sami. 1 Afd. 2 Band. 20 Haft. 4 26 Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition N:o 123. §• 32.
Löser ej egare intaget kreatur ut inom fjorton dagar sedan han derom tillsagd blef; håfve den, som intog, rätt att, utan annan anmaning, låta kreaturet å offentlig auktion säljas, och njute ur köpeskillingen sin lösen fullt ut. §. 33.
Varder egare af intaget kreatur ej känd inom fjorton dagar sedan lysning efter 25 § skett; late den, som kreaturet intog, så lysa, som om hittadt kreatur stadgadt finnes, och gånge sedan som i ty fall i lag skiljs.
Vill han hellre förfara så som i 32 § sagdt är; håfve der våld till. §. 34.
Uppkommer tvist om den, som kreatur intagit, det a sina egor funnit, och gitter han ej med vittnen, andra skäl eller ed sin visa att han det kreatur der tog; gälde skadestånd till den, som kreaturet eger.
Lag samma vare, der den, som intog, pröfvas, till följd af sadan försummelse som i 22 °§ sägs, böra sjelf stånda den skada, kreaturet å hans egor gjort. §. 35.
Åtal om ansvar enligt denna.
Författning må ej af annan än målsegare anställas. §. 36.
Saknar den bötfällde tillgång till böterna, skola desamma förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, motsvarande en tredjedel af ådömda beloppet. §. 37. Denna Författning skall lända till efterrättelse från och med nästkommande års början.
Maj:ts Nådiga Proposition N:o 12it.
Transsumt af Protokollet öfver Justitie-Departements-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Kådet å Stockholms Slott Måndagen den 22 Juni 1857.
I närvaro af: Hans Excellens, Justitie-Stats-Ministern, Herr Gunther, Hans Excellens, Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Lagerheim, Stats-Råden: Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almgvist, Friherre af Ugglas, Justitie-Råden: Schmidt, Thyselius.
Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Ministern anmälde i underdånighet ett inom Justitie-departementet upprättadt förslag till Förordning om egors fredande emot skada af annans hemdjur samt om stängsel-skyldighet, öfver-hvilket förslag, till följd af Kongl. Maj:ts Nådiga befallning den 12 sistliane Maj, Högste
Domstolens utlåtande blifvit infordradt; varande samma förslag af följande lydelse: — — Högste
Domstolen har, enligt hvad dess protokoll för den 20 sistlidue
Maj utvisar, efter granskning af ofvanintagna förslag, funnit anledning förekomma till följande anmärkningar, nemligen: Vid 1 §.