Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man skulle nemligen dervid icke utan den största orättvisa kunna fästa afseende vid de ofta godtyckliga, af en Pastors större eller mindre efterlåtenhet, eller en tiondegifvares större eller mindre frikostighet, beroende afgifter, som hittills utgått, särdeles i de församlingar, der icke en allmän konvention angående presträtligheternas utgörande blifvit fastställd.
Den enda giltiga grund för 4 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition M 46. bestämmandet af de afgifter mot hvilka tionden skulle utbytas, vöre att, för hvarje jordegendom, tionden fastställdes i enlighet med gällande författningar och att afgifterna derefter beräknades.
Det är emellertid lätt att inse, hvilken rubbning i bestående förhållanden derigenom skulle på en gång uppkomma och hvilket allmänt missnöje deraf skulle förorsakas, äfven under antagande, att presterskapet icke gjorde anspråk på afgifternas utgörande till tiondens hela belopp.
I alla händelser skulle ock den Svenska jorden sålunda för all framtid få vid sig fästad en beskattning, som inom få år visade sig vara den bland alla mest obilligt fördelade, vare sig att man betraktar förhållandet inom hvarje särskild ort eller ännu mera emellan olika provinser, af hvilka några få skulle finna sig betungade i alla kommande tider af mångdubbla skatter endast derföre att de under en viss tidrymd varit de öfrigas föregångare i arbetsskicklighet och jordens odling.
Maj;t har på grund häraf ansett nödigt att taga i öfvervägande, om ej det af Rikets Ständer åsyftade mål skulle kunna på en annan väg, åtminstone i hufvudsaklig måtto, ernås.
Ett medel har varit sökt ide s. k.
Pastoralie-konventionerna, hvilka till en del undanröjt de öfverklagade olägenheterna af presterskapets nuvarande aflöningssätt, utan att på samma gång upphäfva dess fördelar.
Om de icke varit fullt tillfredsställande, torde sådant väsendtligen härröra dels ifrån det sätt, på hvilket dessa konventioner blifvit uppgjorda, dels från deras egenskap af frivilliga öfverenskommelser, hvarför Rikets Ständer vid 1847 och 1848 årens Riksdag hos Kongl. Majit gjorde underdånig framställning, att sådane konventioner ovilkorligen och således äfven mot löngifvarnes bestridande skulle bringas till verkställighet.
Vid sednaste riksdag anmärkte väl Rikets Ständer, att ökade anspråk och deraf följande stridigheter alltid skulle kunna uppkomma vid förnyandet af så beskaffade konventioner; att det förhållande, som i främsta rummet bör undanrödjas, eller tvånget för presten att omedelbart af församhngsboerne uppbära sina inkomster, komme att qvarstå, och att möjligheten att genom en lönejemkning, der sådan utan olägenhet kunde ske, bereda någon förbättring i det svagast aflönade presterskapets vilkor jemväl blefve afskuren.
De tvänne sednaste anmärknmgarne torde dock icke egentligen drabba konventionerne, då sättet för uppbörden af presterskapets inkomster icke är nödvändigt beroende af det sätt, hvarpå församlingens afgifter blifvit bestämde, och en jemkning i Pastors inkomster till förmån för annan prest inom församlingen ganska väl kan ske genom frivillig öfverenskommelse, särdeles vid inträffande pastorsledighet, då äfven förfogande kan vidtagas i afseenda på sådane inkomster, hvilka rättsenligt kunna från en församlings presterskap till en annans öfverflyttas.
Majit antager ock, att de olägenheter, som med den först anförda anmärkningen afses, skulle i väsendtlig måtto förekommas, om man i stället för konventionerna satte löneregleringar, verkställde af opartiske män, samt gällande för en längre tid, och hvilka Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition M 46. 5 så väl löngifvare, som löntagare vore skyldige alt underkasta sig.
Om dertill Presterskapet upphörde att omedelbart besörja uppbörden af sina löne-inkomster, skulle alla från aflöningssättet härflytande anledningar till obehag mellan lärare och församling vara undanröjda, och presterskapets ställning blifva tryggad, utan att löngifvarne vore underkastade det intrång i sin enskilda hushållning och det godtycke, hvaröfver de för närvarande hufvudsakligen beklaga sig.
Särskildt har Kongl. Majit tagit frågan om en i vissa fall särdeles väl behöflig förbättring af Komministrarnes lönevilkor i öfvervägande, men finnér densamma, till följd af den i särskilda orter förekommande olikhet i Komministrarnes ställning, med hänseende till såväl inkomster och tjenstgörings-skyldighet, som lefnadskostnader, och då Komministrarnes aflöning, lika med Pastorernas, framgent lärer böra utgöra ett församlingarnes åliggande, — icke lämpligen kunna lösas annorlunda, än i sammanhang med en allmän reglering af presterskapets inkomster.
Med stöd häraf samt i öfrigt på de skäl, som finnas anförda i bifogade protokoll öfver Ecklesiastik-ärenden för denna dag, vill Kongl. Majit härmed till Rikets Ständers pröfning och godkännande öfverlemna följande:
Grunder för en reglering af Presterskapets aflöning. l:o.
Presterskapets inkomster fördelas sålunda, att hvarje tjenstgörande prestman erhåller en efter tjenstegrad och embets-åligganden lämpad, anständig bergning.
Afgifter, som af en församling utgå, eller inkomster, som till följd af bidrag från densamma tillfalla dess presterskap, må ej till aflönande af annan församlings prest användas, men väl sådane medel, som grunda sig på statsanslag eller arrenden af kronohemman och lägenheter, sorn icke äro bostads-boställen, i händelse af befogenhet från en till annan församling öfverflyttas eller alldeles indragas, det sednare dock endast i de fall, då de icke äro presterskapet för all framtid tillförsäkrade. 2:o.
Presterskapets inkomster böra, utan att ingå till Statsverket, i annan ordning än omedelbart ur den enskilde medborgarens händer komma presterskapet till godo. 3:o.
Reglering af presterskapets löne-inkomster skall ske i den mån sådant utan förnärmande af innehafvares rätt kan verkställas, således ovilkorligen vid först, efter 6 Kongl.
M 40. författningens utfärdande, inträffad pastorsledighet, eller, om derförinnan fastställd Pastoralie-konvention längre tid är gällande, så snart denna tid tilländagår.
Sådan reglering må ock tidigare försiggå, derest en församling och dess presterskap i önskan derom sig förena, eller vid inträffande pastorsledighet församlingen påyrkar gällande konventions upphörande. 4:o.
Lönereglering inom hvarje stift verkställes länsvis af en nämnd, hvars Ordförande Kongl. Majit på förslag af Landshöfding och Biskop täckes förordna, och till hvilken Domkapitlet och Länets Hushållningssällskap ega att inom eller utom sig, utse hvardera en ledamot.
Dessa trenne ledamöter förordnas för tre år i sender, dock skall första gången genom lottning mellan de tvänne sistnämnde förhållandet så ordnas, att nytt val årligen behöfver ske af endast en bland nämndens ständige ledamöter.
Såsom tillfälliga ledamöter vid hvarje förrättning ega dessutom löntagaren eller, i händelse af ledighet, i hans ställe
Kontrakts-prosten och församlingen att utse hvardera en, börande desse vara bosatte inom församlingen eller någon af närbelägna socknar. 5:o.
Boställe, som afses att af löntagaren bebos och brukas, beräknas till en dess verkliga värde motsvarande inkomst. 6:o. Presterskapet anslagen jord, som icke utan olägenhet kan i förening med bostads-boställe brukas, — derifrån undantagna de i vissa orter befintliga enkesäten,— utarrenderas efter de grunder, som kunna varda i nåder fastställda.
Är bostads-boställe af den storlek att derifrån kan skiftas eller författningsenligt afsöndras en lägenhet tillräcklig att förse löntagaren med hans behof af jordbruksalster, må skifte eller afsöndring ske och återstoden af bostället i stadgad ordning utarrenderas, då församlingen, på Domkapitlets yrkande, dertill samtycker och åtager sig bestridandet af de med åtgärden förbundna kostnader. 7:o.
All tionde, vare sig tertial-, smör- eller qvick-tionde, utbytes mot bestämda afgifter, fastställda för en tid af femtio år.
Vid bestämmandet af dessa afgifter och dem, hvilka böra utgå för bergverk, qvarnar, fabriker och andra inrättningar, har nämnden att ställa sig till efterrättelse Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition M 46. 7 gällande författningar, äfvensom fästa afseende på af församlingen till dess presterskap förut utgående bidrag samt de afgifter, som af öfriga pastorater inom stiftet under likartade förhållanden utgöras, 8:0.
Påskpenningar, Jura stola, matskott, offer, dagsverken med flera smärre extra ordinarie afgifter utbytas mot vissa, flir samma tid som tionde-ersättningen tillbeloppet bestämda utskylder, att utgå icke allenast af fastighets-egare, utan äfven af församlingarnes öfriga invånare, börande dessa afgifter så beräknas, att all betalning till presterskapet för särskilda förrättningar kan upphöra.
Debiteringen och uppbörden af dessa afgifter verkställes på samma sätt, som för tionden bestämmes. 9:o.
Presterskapets löner beräknas uti en eller flera af de räntepersedlar, som, enligt grunderna för ränteförenklingen, äro för hvarje län bestämda, dock att endast en mindre del må beräknas i penningar.
Persedlarne utgå efter tioårig medelmarkegång, der ej deras levererande till större eller mindre del in natura kan varda, med afseende på särskilda förhållanden, af nänmden föreslaget och af Kongl. Majit medgifvet. 10:o.
Då presterlig lön i en församling skall regleras, höres församlingen på sockenstämma, eller, der flera församlingar äro förenade, å gemensam gällstämma, vid hvilket tillfälle så vä! aflöningsbeloppet, som dess fördelning af socken- eller gällstämman föreslås.
På grund häraf och efter öfvervägande af de förhållanden, som vid lönens bestämmande böra tagas i beräkning, upprättar nämnden sitt förslag, som meddelas församlingen, hvarefter handlingarne genom Landshöfdingen och Domkapitlet jemte yttrande af dessa myndigheter till Kongl. Majit insändas för vinnande af nådig stadfästelse.
Vid reglering af pastorslön eger nämnden jemväl tillse, huruvida komministerslönen, der sådan finnes, står till den förra i ett billigt förhållande och i annat fall att skälig jemkning dem emellan föreslå efter de grunder, som för sådan åtgärd varda, med afseende på särskilda orters olika förhållanden bestämda.
Nämnden eger ock att till Kongl. Majit göra underdånig framställning angående öfverflödiga komministraturers indragning, äfvensom anmälan, då för presterskapets aflöning icke vidare behöfliga statsmedel finnas en församling tilldelade, eller församling för sitt presterskaps anständiga bergning af sådant understöd är i behof, då Kongl.
Majit, efter vederbörande Kongl. Majits Befallningshafvandes och Domkapitels 8 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition M 46. hörande, vill om medlens indragning eller öfverflyttande från en församling till annan, eller beviljande af nytt anslag, i nåder besluta. 1 4:0.
Så väl pastorater som komministraturer hänföras stiftsvis till vissa klasser, lämpade efter deras storlek, folkmängd, besvärlighet m. m. 12:o.
Lönerna för det ordinarie preterskapet beräknas så, att det extra ordinarie kan, såsom hittills, af det ordinarie aflönas, och fästes härvid särskildt afseende derå, att på en del ställen och orter ordinarie Komministrar ej finnas.
I hittills vanlig ordning bestämmes minimum af det aflöningsbelopp, som, förutom bostad och fri föda, bör vice Pastorer och Adjunkter tillerkännas, äfvensom den ersättning, hvartill de äro berättigade, då omständigheterna föranleda att bostad och föda in natura icke lämpligen kunna ifrågakomma; börande båda dessa belopp bestämmas i spanmål att utgå efter tioårig medelmarkegång.
Proposition JVs 46. 9 Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-ärenden, hållet inför Hans Maj:l Konungen i Siats-Rådet å Stockholms Slott den 4 November 4859.
Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Friherre Manderström, Statsråden: Wallensteen, Gripenstedt, Almgvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten.
Efter verkställd justering af Protokollet öfver Ecklesiastik-ärenden för den 27 nästlidne Oktober yttrade Departements-chefen, Statsrådet Herr Grefve Hamilton, i underdånighet: 1:o. »Vid underdånig föredragning den 17 Juli 1858 af Rikets Ständers den 6 Angående för Juli föregående år aflåtna underdåniga skrifvelse, angående förändring . sättet för utgorande af presterskapets aflöning, täcktes Eders Majit i nåder anbefalla samtlige skåpets aflö Consistoria Ecclesiastica i riket: nins att från hvarje innehafvare af ordinarie presterlig befattning infordra fullständig uppgift å de befattningen åtföljande inkomster, hvilka uppgifter, åtföljda af vederbö rande Eders Maj:ts Befallningshafvandes och Konsistorii utlåtande, borde före den 1 sistlidne Februari till Kongl. Majit insändas; samt Bih. till R.
1 Samt. 1 Afd. 16 Raft. 2 10 Kongl.
Proposition M 46. att under tiden, intilldess presterskapets aflöning i allmänhet kan varda annorlunda ordnad, söka, såsom Rikets Ständer underdånigst föreslagit, genom tillfälliga öfverenskommelsers åvägabringande så bereda, att ali tionderäkning på åkern må upphöra, och att de af offren härflytande inkomster kunna på annat sätt komma vederbörande till godo; äfvensom, enligt hvad dels Rikets Ständer gemensamt, dels Bonde-Ståndet särskildt hemställt i fråga om förbättrande af det lägre presterskapets ställning, tillse, att vice Pastorers och Adjunkters löneförmåner blifva på ett tidsförhållandema motsvarande sätt bestämda.
Hvad angår sistnämnde fråga, har den utgjort föremål för behandling vid i år uti flera stift hållna prestmöten och der i allmänhet erhållit en för tillfället temligen tillfredsställande lösning.
Beträffande åter de infordrade uppgifterna öfver presterskapets aflöning, har Eders Majit, enär de vid skedd granskning befunnos så ofullständiga och i vissa fall så uppställda, att de icke, utan ytterligare ut/edning, kunde tjena till ledning vid aflöningsfrågans behandling, — täckts bifalla min underdåniga framställning, att en särskild tjensteman inom Ecklesiastik-departementet måtte förordnas, att åt de inkomna uppgifterna bereda nödig fullständighet, och efter vissa grunder, stiftsvis öfver dem upprätta sammandrag.
Jag vågade anse denna åtgärd så mycket angelägnare, som en Kommitté, — i händelse Eders Majit pröfvat skäligt bifalla Rikets Ständers underdåniga anhållan om dess tillsättande, — under en längre tid nödgats uppehålla sig med densamma, iunan arbetet kunde sträckas vidare, och således icke blott en betydlig kostnad blifvit onödigt förspilld, utan ock den ännu större olägenhet uppstått, att flere upplyste personer blifvit, utan motsvarande gagn, en längre tid dragne från utöfningen af tjenstebefattningar eller andra värf.
Den tjensteman inom Departementet, åt hvilken Eders Majit täcktes öfverlemna ofvannämnde uppdrag, har väl någon tid varit sysselsatt med ordnandet och sammanförandet af de rörande Biskoparnes löneförmåner infordrade uppgifter.
Emellertid har äfven det andra arbetet fortgått, och skall visserligen fortskrida med ännu större skyndsamhet, sedan vana dervid hunnit förvärfvas, formulärer till tabellariska sammandrag blifvit uppställda o. s. v. Om ock Rikets Ständers önskan och afsigter sålunda blifvit, så vidt efter min uppfattning hittills lämpligen kunnat ske, uppfyllda, bar jag likväl ansett såsom en pligt att taga i öfvervägande, om ej för närvarande något ytterligare skulle kunna göras för utvecklingen af en fråga, som under ett halft århundrade, i en eller annan form och utsträckning, vid hvarje riksdag varit föremål för Rikets Ständers förhandlingar, och hvars lyckliga lösning presterskapet icke mindre än församlingen har skäl att med sina önskningar påkalla.
Att den under sådana förhållanden icke blifvit afgjord, vittnar tillräckligt om de svårigheter som dervid möta, — och hvilka sannolikt icke utan Konungens och Rikets Ständers eniga samverkan ännu under en lång följd af år skola besegras.
Med anledning häraf, och då jag fruktar, att en Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition M 46. 11 Kommitté, arbetande utan annan ledning än de allmänna åsigter, som af Rikets Ständer i frågan blifvit uttalade, så mycket mindre skall lyckas komma till ett tillfredsställande slut, sorn man ej kan förbise, att Rikets Ständer vid hvarandra nära liggande riksdagar i ämnet fattat ganska skiljaktiga beslut, och det i alla händelser måste vara ovisst, i hvad mån den ena eller andra framställningen må vinna Kongl. Maj:ts nådiga bifall, — vågar jag antaga, att det för sakens framgång skulle vara af stor vigt, om Eders Majit nu täcktes taga de af Rikets Ständer godkända grunder för en förändring i sättet för presterskapets aflöning under nådig pröfning samt derefter i nådig proposition till Rikets Ständer framställa, dels hvilka af dessa grunder blifvit af Eders Majit med eller utan förändring gillade, dels ock de ytterligare bestämmelser, rörande hvilka Eders Majit kan finna nödigt att, till ledning för en blifvande Kommitté , beslut på förhand äro fattade.
Tillämpningen deraf på de olika förhållanden, som i skiljda delar af riket ega rum, samt utarbetande af förslag till författning i ämnet skall ändock blifva ett arbete, som i hög grad tager både tid och sakkännedom i anspråk.
Under förutsättning att denna underdåniga framställning af Eders Majit i nåder gillas, torde det tillåtas mig alt kasta en återblick på Rikets Ständers underdåniga skrifvelse i ämnet för att ur de anmärkningar, som mot presterskapets nuvarande aflöningssätt blifvit framställda, söka en ledning vid bedömandet af medlen till de öfverklagade olägenheternas afhjelpande.
Såsom det nuvarande aflöningssättets mest framstående olägenheter hafva Rikets Ständer anmärkt: att tertial-tionden på de flesta ställen icke är till beloppet bestämd) utan utgår efter grunder, som göra denna i sig sjelf dryga afgäld ännu mera tryckande samt föranleder dess stigande i samma mån som ett förbättradt jordbruk ökar produktionen. och hvarigenom således denna vigtiga näringsgrens förkofran motarbetas; att qvicktionden, i följd af den uti den enskilda hushållningen ingripande kontroll, som afgiftens ordentliga utgörande påkallar, måste betraktas såsom en för närvarande tidsförhållanden olämplig afgäld; att de så kallade jura stolse, påskpenningarne, matskotten, offren med flera dylika afgifter i vissa fall genom sin dryghet och i andra genom sin obestämdhet och sitt beroende af godtycket icke sällan alstra obelåtenhet och motvilja; att den ömsesidiga rättigheten och skyldigheten för löntagare och löngifvare att omedelbart emottaga och aflemna lönebidragen lätteligen föranleda och ofta föranledt tvister och rätr tegångar; att lönebidragen från många församlingar utgå till personer, hvilka innehafva embeten eller tjenster af sådan beskaffenhet, att de hindra dem att sjelfva besörja religions- och pastoral-vården inom församlingarne, hvarigenom dessa lida och utsigterna till framtida bergning för det obefordrade presterskapet försvåras; samt att en del löntagares inkomster äro öfver höfvan stora, under det att andras, särdeles Komministrars och Kapellpredikanters, icke ens lemna tillfälle till den torftigaste bergning.
Om man ej tager i betraktande den här vidrörda frågan Om prebende-pasto - 12 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition Ns 46. raten, hvilken dels redan varit, dels ytterligare kommer under Eders Maj:ts nådiga pröfning och som dessutom icke med förevarande ämne eger oskiljakligt sammanhang, emedan olägenheterna af dessa pastorat skulle vara desamma, huru än aflöningen till innehafvaren utginge, torde de mot sättet för presterskapets aflöning, sådant detta författningsenligt är bestämt, gjorda anmärkningar kunna i större korthet sammanföras under följande hufvudpunkter, nemligen: 1.
Alt en del a/gifter är o tryckande och utgående efter en under vissa förhål landen olämplig grund; 2 Alt aflöningssättet medgifver eller, måhända rättare uttryckt, nödgar prester skåpet lill en olämplig, uti den enskilda hushållningen ingripande kontroll; 3.
Att en del a/gifter är o obestämda och beroende af godtycke; 4.
Att sättet för uppbörden af presterskapets aflöning är otjenligt, och 5.
Att församlingarnes bidrag till presternes aflöning äro i vissa fall med obillig ojemnhet fördelade.
Att dessa anmärkningar äro mer eller mindre grundade, lärer väl icke af någon bestridas, men innan man går att, på grund af detta erkännande, åstadkomma ett nytt förhållande, är det likväl af vigt att tillse, om icke det bestående, jemte sina brister, eger några fördelar, hvilka man i sådant fall bör söka att bevara.
.Såsom sådane torde med skäl kunna betraktas: a) Att presterslcapel aflönas af församlingarne icke af Slaten, hvars mellankomst endast påfordras vid de tillfällen, då församlingars oförmögenhet är ådagalagd.
Religionsvården är derigenom åtminstone i materielt hänseende oberoende af politiska förhållanden, hvarjemte den riktiga tanka är uttryckt, att religionsläraren såsom sådan, icke är Statens, utan kyrkans tjenare. b) Att presterskapets löne-inkomster betingas just af de omständigheter, som på dess behof och billiga anspråk hafva inflytande.
I den mån välmågan i en ort blir stor och allmän, ökas vanligen den enskildes lefnadskostnad.
Med en stigande folkmängd ökas presterskapets möda och tagas dess krafter i vexande anspråk.
Det är ock i förhållande till dessa omständigheter, som presterskapets inkomster enligt gällande författningar, — om också icke på ett i allo billigt sätt, — ökas. c) Att ett ändamålsenligt ordnande af religionsvården genom allt för stora pastoraters delning, efter hand skeende förbättring i del obefordrade presterskapets ställning o. s. v. är möjligt, utan att Statsverket betungas med ökade utgifter eller tidsutdrägt förorsakas genom behofvet att påkalla lagstiftande maktens beslut.
Med en stigande folkmängd måste pastoraternas ursprungliga omfång i åtskilliga delar af riket blifva olämpligt att bibehålla.
Erfarenheten visar ock huru framställningar om de allt för vidsträckta pastoraternas delning årligen ske och leda till önskad påföljd.
Detta har ock kunnat ega rum utan hvarken Statsverkets eller församlingarnes synnerliga betungande, emedan landets med folkmängden tilltagande od - Kongl. Maj:ts Nåd.
13 ling småningom beredt tillgångar för ett talrikare presterskaps aflöning, utan att, så vidt jag bar mig bekant, de för dess utgörande gållande författningar behöft med stränghet tillämpas.
Då man vill åstadkomma förbättringar i nämnde författningar bör man, jemte deras olägenheter äfven taga här anförda fördelar i betraktande, och det är således ur båda dessa synpunkter som jag anser mig pligtig att granska de af Rikets
Ständer för ordnandet af presterskapets aflöning antagna grunder, hvilka, med förbigående af hvad som rörande prebende-pastoraten deribland förekommer, äro följande: 1) Ali Presterskapets inkomster fördelas emellan det ordinarie presterskapel sålunda, all hvarje tjenstgörande ordinarie prestman får anständig bergning.
Mot denna punkt synes intet vara att i hufvudsaken anmärka, endast dervid uttryckligen tillägges, att, så vida frågan rörer inkomster af församlingen, fördelningen skall ske inom hvarje pastorat mellan dess presterskap.
Förordningarne den 8 Februari 1681 och 16 Oktober 1723, den förra i allmänhet tillämplig för öfriga delar af riket, och den sednare särskildt för Skåne, gifva tydligen vid handen, att presterskapets rätt till tionde endast sträcker sig till sådan af deras egna »åhörare» eller de »som bondehemman bruka i socknen».
Hvarken billighet eller gällande författningar gifva deremot anledning, att tionde eller annan afgift från hemman uti ett pastorat skulle kunna användas till aflöning af presterskapet inom ett annat, och skulle en reglering i sådan syftning utan tvifvel väcka allmän ovilja och allt det motstånd,, som lagligen kunde göras.