Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid Linköpings Konsistorii räkenskaper är af Revisorerne anmärkt, att redogörelse icke blifvit meddelad för de, under år 1853, vid Eksjö skola indutne terminsafgifter, hvilket förhållande äfven egt rum vid Hernösands Konsistorii räkenskaper, der redovisning saknats för samma afgifter vid Östersunds skola under båda revisionsåren ; — i afseende hvarå Utskottet, enär någon förklaring öfver dessa anmärkningar icke förekommer bland dem som åtfölja den tryckta revisions-berättelsen, bordt anmäla, att Hernösands Konsistorium, uti ett elen 23 April innevarande år afgifvet underdånigt utlåtande lili Kongl. Maj:t ölverlemnat de ifrån vederbörande
Rektors-embete infordrade räkningar öfver berörde afgifter jemte dertill hörande verifikationer, hvilka handlingar blifvit Utskoltet meddelade.
Hvad Revisorerne i öfrigt, beträffande Konsistoriernas räkenskaper, anmärkt angående dels en äldre balans af resterande kollekt-medel uti redogörelsen för Linköpings Stifts byggnadskassa, dels saknade verifikationer af utgifterna vid Kongelfs, Kongsbacka, Bih. till 11.
Prot. 1856 & 1851. 4 Sami. 1 Afd. 5 Käft. 7 50 Slats-Utskottets Utlåtande N:o 18.
Falkenbergs och Warbergs skolor, har Utskottet funnit genom de afgifna förklaringarne nöjaktigt besvaradt och torde således dervid få bero.
Vsxelunderoisningens Normalskola. § 57.
(Rev.-ber. pag. 220.
Förkl. pag. 319.)
Då Revisorerne funnit, alt denna skolas räkenskaper icke blifvit granskade i Kongl.
K arnmar-Rälten, ehuru en del af de medel, som för skolan disponeras, utgöres al Stats-medel, hafva Revisorerne hemställt, att den årliga redogörelsen för skolans inkomster och utgifter hädanefter borde, likasom öfriga allmänna verks och inrättningars räkenskaper, undergå revision i bemälte embetsverk; — och som Normalskolans
Direktion uti sitt underdåniga utlåtande förklarat sig icke hafva något att emot della Revisorernes förslag erinra, får Utskottet hemställa, att underdånig framställning till Kongl.
Maj:t i omförmälda hänseende mätte af Rikets Ständer aflåtas.
Expensmedels-räkningarne. § 58.
(Rev.-ber. pag. 232.)
Med anledning af Revisorernes gjorda erinran, att åtskilliga embetsverk, på sätt expensmedels-räkningarne utvisade, uppköpt betydligt större antal Statskalendrar, än som, vid jemförelse med hvad uti andra embetsverk iakttagits, syntes vara behöfligt och då, efter hvad Utskottet erfarit, äfven i afseende å antalet tidningar, som af de särskilda embetsverken hållas, samma ohkhet eger rum, ulan att dessa förhållanden blifvit genom särskilda sladganden bestämda, har Utskottet ansett lämpligt och ändamålsenligt, att sådana hestämda föreskrifter blelve för framliden meddelade angående det antal Statskalendrar samt hvilka tidningar och huru många exemplar deraf, som vid hvarje embetsverk må utaf expensmedlen bekostas; och får Utskottet alltså hemställa, alt Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täcktes i Nåder vidtaga den åtgärd, som, för åstadkommandet af ifrågavarande bestämmelser, må finnas lämplig. § 59.
Enligt hvad här ofvan blifvit anfördt, har Utskottet funnit sig böra uppskjuta åtskilliga af de uti revisionsberättelsen förekommande frågor, som med statsregleringen ega sammanhang och hvaröfver
Utskottet således framdeles kommer att yttrande afgifva.
Dessa tillsvidare uppskjutna frågor äro, utom de i §§ 3, 5, 22, 38, 40 och 42 omförmälda, följande: Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 18. 51 l:o angående vissa förändringars vidlagande ali nästa Riksstat, med anslagen å 6:le Hufvudtitelns underafdelning: jordbruket, handeln och näringarna (pag. 32. § 3). 2:o ,, d:o d:o med anslagen för Mynt- och Kontrollverken, Klerest-stalen och (Vadstena Krigsmanshus-kassa (pag. 33. § 5). 3:o ,, d:o d:o med anslaget lill Akademien för de fria konsterna (pag. 34. § 7>- 4:o ,, d:o d:o med anslaget lill resestipendier samt läroböckers och larda teris lifgifvande (pag. 34. § 8). 5:o ,, d:o d:o med anslaget till ersättning för minskade löneinnehållningar (pag 35. §. 9.) 6:o ,, ilrågaslälld tillökning af anslagen till farsoters och smitlosamma sjukdom ars botande samt lill medikolegn/a besigtningar (pag. 67. § 1).
7:o ,, d:o d:o af anslaget för beväringsmanskapets vapenöfning ar (pag. 89. § 10). 8:o ,, d:o d:o af anslaget för rese- och troktamenls-kostander å 4:de hufvud liteln (pag 95. § 17). 9:o ,, Allmänna Garnisons-sjukhusets underhålls- och reparations-kostnaders bestridande af 4:de huhudlitelns medel (pag. 121). 10:o ,, förändrad egenskap af anslaget till skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus för Kongl. Förvaltningen af Sjöärendena och Sjölorsvars-departemenlels Kommando-expedition (pag. 135. §. 5); samt ll:o. frågan om utvidgning och förbättring af lokalerna för åtskilliga allmänna Insli ter och Inrättningar i hufvudstaden, som blifvit af Revisorerne besökta och dervid befunnits sakna tillräckligt utrymme, enligt hvad i berättelsen pag.
238 närmare omförmäles. § 60.
Hvad i öfrigt blifvit af Rikets Ständers Revisorer anmäldt och erinradt, har Utskottet funnit dels vara genom vederbörandes afgifna underdåniga utlåtanden nöjaktigt förklaradt, dels hafva medfört åsyftad rättelse och dels icke vara af beskaffenhet att från Utskottets sida påkalla något yttrande.
Reservationer: vid 3:dje §, af Herr Bildt, som ansås; hvad Revisorerne, i alseende å den från ministerstatens anslag till General-konsuln i Åbo utgående aflöning, föreslagit till vinnande af likhet och ordning i aflöningssältet vara öfverensstämmande'med de för konsulatväsendet gällande författningar; ■— hvaruti Herr Biskop Thomander och Herr Prosten Tellbom instämde. 52 Siats-Utskottets Utlåtande Nto 18. nid 5:te § af Herr Björck, som ansåg, alt Utskottet bort inskränka sig dertill alt, efter framställning af hvad Revisorerne anmärkt rörande olämpligheten, alt de uppräknade utgifterna anordnades på öfverskolten å Stats-verkets inkomster, hemställa, det Rikets Ständer måtte vid Riks-statens uppgörande tillse att de på berörde sätt bestridda utgifterna, såvidt sig göra läte, uppfördes å vederbörliga hufvudtitlar och i öfrigt på grundlagsenlig! sätt anordnades.
Vid 38 §, af Herr Björck, som åberopade
Inkomst-afdelningens förslag till utlåtande i anledning af Revisorernes hemställan rörande arméens pensionskassa, hvilket, med en deruti äskad redaklions-förändring, lydde sålunda:
"Enligt ordalydelsen af denna Revisorernes framställning skulle dermed afses, att den tjensteman, sorn åtnjöte pension ur arméens pensionskassa och tillika innehade annan tjenst med större löneförmåner, finge afstå en del af de sednare, men då det icke finnes uttryckt, ali detta aldrag skulle ega rum till pensionskassans förmån, kunde ifrågavarande stadgande, i händelse det hlefve gällande, svårligen tillämpas på annat sätt än att den afdragne delen af lönen, såsom besparing, tillfälle Stats-verket.
Utskottet tror sig emellertid kunna antaga, alt detta icke varit Revisorernes mening, utan att de med den föreslagna bestämmelsen åsyftat en fördel för arméens pensionskassa, och att således löntagaren skulle till pensionskassan Öfverlemna så stor del af löneinkomsten, som motsvarade den pension han af kassan uppbo re, — och ehuru Utskottet helt och hållet gillar den åsigt, som ligger till grund för det framställda förslaget, sålunda uppfattad!. , svnes detsamma likväl lemna rum för den anmärkning, att då tjenstemannen först skulle uppbära pensionsbeloppet och sedan till kassan inbetala samma belopp af sin lön, vore detta en onödig omgång, hvilken, utan att ändamålet förfelades, kunde undvikas derigenom att sjelfva pensionen indroges, men löneförmånerna i stallet finge, oafkorlade åtnjutas Då Utskottet nu underställer denna fråga Rikets Ständers bepröfvande, har Utskottet ansett sig böra erinra, alt ett förslag i samma syftning redan vid 1845 års Statsrevision framställdes och vid påföljande riksmöte utgjorde föremål för öfverläggning hos Rikets Ständer.
Revisorerne hade nemligen anmärkt, alt åtskilliga militäre embelsmän af högre grad, efter erhållet afsked med pension fran arméens pensionskassa, ingått i civil tjenst och åtnjutit dertill hörande lön, äfvensom att de, vid upphunnen 0)5 års ålder, erhållit pension å Allmänna Indragnings-stalen till belopp af den sednast i civil befattning innehalda lönen, dervid arméens pensionskassa ändock fortfarande fått vidkännas utbetalning af den pension, hvartill rättighet under krigstjensten blifvit grundlagd; och hade Revisorerne velat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på dessa omständigheter, som inom den civila embetsmanna-korpsen saknade motsvarighet, emedan, när en der afskedad person tillträdde pension å Allmänna Indragnings-slaten, han i ock med detsamma för sin egen person förlorade all delaktighet uti civil-statens pensions-inrätlning, fastän han under hela Ijensteliden dit erlagt afgifter: — men med afseende derå, att Kongl. Maj:t under den 18 Februari 1848 för arméens pensions-kassa utfärdat ett förnyadt reglemente och frågan om vilkoret) för rättigheter till pension från samma kassa således helt nyligen varit föremål för Kongl. Majlis
Nådiga pröfning och afgörande, ansågo Rikets Ständer den gjorda framställningen då icke böra lill någon åtgärd å deras sida föranleda.
För utredande af den nu väckta frågan, torde det icke synas olämpligt att påminna om de stadganden, hvilka för civila tjenstemän äro i delta hänseende gällande.
Dervid förekomma, utom den vid 1K45 års Siats-Revision åberopade föreskrift, alt den sorn afgår ur tjenst med bibehållande af hela eller någon del af lönen på Rikets Allmänna Jndragnings-slat, icke eger rätt alt af civil-statens pensions-inrättning uppbära pension Stats-Utskottets Utlåtande N.-o 18. 53 (Kongl. Reglem. ilen 11 Juni 1853 § 11) äfven andra bestämmelser uti samma inskränkande syftning, nemligen dels (§ 20). att tjensteman, som, efter erhållet afsked mea pen sion återgår till en beställning med lön, hvarmed delaktighet i Pensions-inrätlningeit är förenad, ifrån den tid lönen uppbäres frånlräder sin pension och är skyldig all, lika med öfriga i tjenst varande delegare, erlägga afgifter lill inrättningen, så länge han Ijensten bibehåller, och dels (§ 21) att icke någon kan för mer än en tjenst pension uppbära, ej heller undfå pension för en tjenst och bibehålla en annan, som berättigar lill delak tighet i Pensions-iurättningen; — hvarjemte Utskottet inhemtal, att, hvad särskildt beträffar skollärarestaten, Kongl.
Majlis den 14 Augusti innevarande år utfärdade nådiga stadga för Rikets Elcmentar-Läroverk innehåller (uti 78 §) följande föreskrilt:
"Ingår Lärare, som erhållit afsked med pension eller emeritilön. i presterlig eller annan befattning med åtföljande löneförmåner, afräknas å pensionen eller emeritilönen så stort belopp, som motsvarar berörda löneförmåner.”
Då således den civile tjenstemannens genom eli mångårigt arbete i det allmännas tjenst förvärfvade och i de flesta fall äfven på egna bidrag under en lång följd afår grundade rättighet till pensions åtnjutande vid en framskriden ålder är genom ofvanberörde sladganden uti flere hänseenden inskränkt, och såsom vilkor för pensionens utbekommande i allmänhet gäller, att pensionstagare!! icke får på samma gäng uppbära äfven de obetydligaste andra inkomster af Staten, så hafva onekligen militäre tjenstemän i detta afseende en väsendtlig förmån, enär dem tillåtits att bibehålla sina pensioner uti Arméens pensionskassa oafkortade, äfven om de efter afskedstagande! erhållit civile beställningar med åtföljande löneförmåner och sedermera undfått pension å Rikets allmänna Indragnings-stat.
Dock bör å andra sidan medgifvas, att, i anseende till det ringa beloppet af de från Arméens pensionskassa utgående pensionerna, flertalet af de afskedade militärer, hvilka derefter ingått i civil tjenst, oaktadt denna förmån, icke kommit i åtnjutande af särdeles betydliga inkomster, hvarföre
Utskottet icke heller åsyftat att nämnde rättighet skulle helt och hållet upphöra.
Men det har äfven icke sällan inträffat, att afskedade och pensionerade militärer vunnit befordran till civila Ijenster med mer än vanligt fördelaktiga vilkor, i jemförelse med hvilka det från Arméens pensionskassa uppburna beloppet, varit af ganska rihga betydenhet; — och vid sädane förhållanden anser Otskotlet med allt skäl kunna ifrågasättas, om icke innehafvare af berörde Ijenster borde åtnöja sig med de lör dessa bestämda aflöningsförmåner, utan rättighet att på samma gång uppbära pension från Arméens pensionskassa.
I delta afseende har, vid de tillfällen, då denna fråga förekommit lill öfverläggning hos Rikets Ständers Revisorer, bland annat, blifvit anmärkt att, enär militäre tjenstemän genom inbetalningar af egna medel grundlagt ifrågavarande pensioner, rättigheten till desanimas uppbärande icke lagligen skulle kunna dem i någon mån betagas; — men härvid får Utskottet erinra, dels att stadgande!! i samma syftning och af ännu mera inskränkande beskaffenhet, på sätt ofvan är anfördt, af Kongl. Majit meddelats till efterrättelse för civile tjenstemän, oaktadt dessa under hela sin tjenstetid måst erlägga dylika afgifter, och dels att delegarnes i Arméens pensionskassa årliga bidrag, enligt räkenskaperna, icke uppgått till mer än vid pass en femtedel af kassans inkomster, hvilka för öfrigt hufvudsakligen bestå af Statsmedel, som blifvit vid särskilda tillfällen af Rikets Ständer lill denna kassa anslagne.
Dessutom hafva Rikets Ständer i auseende till den betydliga brist, som årligen uppkommit, vid kassans föavaltning och väckt farhåga för dess framtida bestånd, allt ifrån år 1849 beviljat pensionskassa;! ytterligare understöd till pensioneringens upprätthållande, under innevarande Stalsregleringsperiod lill belopp af 36,000 R.dr B:ko årligen ; — i betraktande hvaraf Utskottet icke heller kan godkänna den invändning, som uti förevarande hänseende jemväl blifvit framställd, alt nemligen Rikets Ständer icke skulle 54 Slats-Utskottels Utlåtande N:o 18. vara befogade ali, i afseende å kassans förvaltning, söka åstadkomma sådana förändrade bestämmelser, som af dem kunua finnas önskvärda och ändamålsenliga.
I öfrigt och då ett godkännande af det förslag, hvarom nu är fråga, icke kan inverka på de personers rätt, hvilka dessförinnan kommit i åtnjutande af omförmälde pensions- och löneförmåner, har Utskottet föreställt sig att en framställning i denna syftning, hvilken synes så helt och hållet grundad på billighet och rättvisa, ej borde röna motstånd hos Arméens Herrar Fullmäktige.
Det bör nemligen icke förbises alt, då samtlige militäre tjenstemän blifvit ålagde att från början af sin tjenstetid årligen bidraga till arméens pensionskassa, har sådant skett under förutsättning, alt hvar och en af dem kunde vid tilltagande ålder komma uti den visserligen icke afundsvärda belägenhet att för sin utkomst blifva beroende af den pension, som från samma kassa beviljas; — och tvifvelsutan skulle en hvar af yngre militärer med tillfredsställelse årligen uppoffra vida större belopp un dessa icke särdeles betydliga afgifler, om han derigenom kunde försäkra sig att för framtiden hafva andra fördelaktigare utvägar för sin bergning än såsom pensionstagare i nämnde, kassa.
Det borde derför icke anses obilligt, om de personer, som verkligen lyckats vinna en sådan mera oberoende ställning, finge till förmän för sina mindre väl lottade kamrater afstå ifrågavarande pensioner, äfven om desamma i större mån grundade sig på egna bidrag; — men då detta nu endast lill en ringa del är förhållandet, synes billigheten af ett sådant vilkor dcstomindre kunna ifrågasättas.
Då Utskottet, på grund af sålunda anförda skäl, lika med Revisorerne, ansett ett stadgande kunna och böra uppgöras af det innehåll, att pensionsinnehafvare, som erhållit annan tjenst med större löneförmåner eller kommit i åtnjutande af pension lill betydligare belopp å rikets allmänna indragningsslat, ej vidare, så länge dessa förhållanden fortfara, må uppbära pension fi ån Arméens Pensionskassa, har Utskottet äfven trott sig böra särskildt taga i öfvervägande, på hvad sätt den nu föreslagna och tillstyrkta åtgärden lämpligast skulle kunna bringas till verkställighet; i hvilket afseende förekommer att, på sätt Direktionen lör Arméens Pensionskassa uti sitt afgifna underdåniga utlåtande anfört, Krigsbefälet eller Arméens fullmäktige, jemlikt 10 och 12 §§ af Kassans reglemente, ega att, med Kongl. Maj:ts Nådiga fastställelse, meddela beslut rörande ändringar uti de för pensioneringen, gällande grunder; — Och ehuru nämnde stadgande icke utgör hinder för Rikets Ständer alt vid beviljande af det understöd för Arméens pensionering, hvilket äfven för nästkommande statsregleringsperiod lärer blifva erforderligt och af Kongl. Alaj:t uti Dess ofia åberopade Nådiga Proposition är äskadt till belopp af 150,000 Ridr R:mt årligen, i allmänhet föreskrifva sådana vilkor, som för ordnandet af Arméens pensionering må finnas nödiga, hvilken fråga Utskottet jemväl ämnar att framdeles i sammanhang med Statsregleringen taga i öfvervägande, likväl och då Utskottet inhemtat, att Arméens Herrar Fullmäktige redan under instundande Januari månad, sammanträda, får Utskottet hemställa, att Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl.
Majit täcktes vidtaga
Nådig åtgärd för åstadkommande af sådan ändring uti reglementet för Arméens Pensionskassa, som till ofvan uppgifna ändamål må finnas ledande.
Häruti instämde Herrar Gråå, Murén, Henschen och Falhem samt Riksdagsfullmäktige Matts Pehrsson från Stockholms län, Erih Mallmon från Westmanlands län, Anders Pehrsson från Nerikes län och Anders Erssoti från Kopparbergs län.
Vid £1 §, af Herr Prosten Arosenius, som anförde: “Det tillägg till Utskottets Betänkande vid § 41, hvarigenom föreslås Rikets Ständer, att hos Kongl.
Majit hemställa om ändring i Kongl Brefven af den 22 December 1846 och den i2 Juni 1852, Stats-Ulskottets Utlåtande N:o 18.
55 anser jag vara hvarken lämpligt eller af behofvet föranledt.
I tiel förstnämnda Kongl. Brefvet anbefalles Fångvårds-stjrelsen tillse, att ej genom fängelse-inrältningarnes tällan den frie arbetarens billiga anspråk må förnärmas, och att således inom fängelserna företrädesvis verkställas de arbeten, som äro för Fångvården och Statens behof användbara ; det sednare Kongl. Brefvet innehåller Kongl. Maj.ts Nådiga bifall till ansökning om upphäfvande af ett kontrakt, rörande fångarnes sysselsättning i Norrköping, hvilken ansökning var föranledd af dåvarande svåra konjunktur och bristande arbetstillfällen för den talrika fria befolkningen.
Utskottets nu föreslagna hemställan kan icke hafva annat ändamål, än att förklara, det den meddelade Nådiga föreskriften nu mera är onyttig; en åsigt, den jag ingalunda kan biträda.
Ty det torde hvarken vara eller någonsin blifva rätt förenligt med den stora ärliga arbetsklassens billiga behof och fördelar, om Slaten till täflan i de fria yrkena använder en massa af fångar, hvilka utan egen omsorg hafva uppfyllda lifvets behof af bostad, värme och föda, dessa behof, hvilka den frie och ärlige arbetaren har att fylla icke blott för sig sjelf, utan ofta äfven för hustru och barn.
Dessutom hafva icke hittills lämpliga arbetstillfällen på annat sätt saknats för fångpersonalen, om än den direkta vinsten af arbetet icke kunnat anses särdeles betydlig.
Sannolikt är dock, alt, om än genom en friare täflan fångarnes arbete kunde komma att synas mera inkomstgifvande än hittills, många arbetstillfällen derigenom skulle beröfvas de fria, oförvitliga menniskor, hvilka nu genom dem finna sin bergning.
De bästa konjunkturer kunna lätt förändras; så äfven den för närvarande goda tillgången på arbete.
Derföre och då den ofvannämnda föreskriften ingalunda förhindrar fångarnes användande till mera vinstgifvande arbeten, när derigenom intet intrång göres i den frie arbetarens skäliga anspråk, finner jag den af Utskottet i detta hänseende föreslagna underdåniga hemställan i allmänhet vara obehöflig och i flera afseenden otjenlig.“ Vid 58 §, af Herr Henschen, som ansåg alt
Utskottet icke bort allenast inskränka sig till tillstyrkan af underdånig hemställan om bestämmande af det antal statskalendrar och tidningar, som hvarje embetsverk skulle ega rätt att reqvirera, ulan ock föreslå sådana mått och steg, hvarigenom en bättre reglering af och hushållning med expensmedlen i allmänhet kunde till vägabringas.
STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 135G. Slats-UtslcoUets Utlåtande JU 19. 1 M 19.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 19 Dec. 18!>C, kl. 10 f. m.
Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers år 1855 församlade
Revisorers berättelse om granskningen af de ander Kongl. Kommers-koll eg ii förvaltning ställda fonder.
(Rgs-Afd.) Efter erhållna remisser från samtliga Riks-stånden å denna, från trycket utgifna och blond Ståndens medlemmar utdelade, revisions-berättelsc, har Stats-Utskottet genomgått densamma jemte ofvanbemälde
Kollegii deröfver afgifna och till trycket jemväl befordrade samt berättelsen bifogade underdåniga utlåtande; och får Utskottet nu meddela sitt yttrande, angående de af Revisorerna gjorda framställningar och omförmälda förhållanden, hvilka Utskottet ansett utgöra föremål för Rikets Ständers pröfning och beslut. l:o Angående, sättet för bokförandet af Kongl. Kommers-Kollegii hus och inventarier.
(Revisions-berättelsen sid. 2, Kommers-kollegii utlåtande sid. 36—37.)
Under åberopande af Kongl. Maj-.ts, efter derom af Rikets Ständer väckt fråga, genom bref till Kongl. Stals-kontoret af den 8 September 1848, meddelade föreskrift, att, sedan nya formulärer för de förvaltande verkens räkenskaper blifvit uppgjorda och fastställda, dylika fastighets- och inventarie-värden icke vidare skola i dessa räkenskaper ingå; och då, i afseende på räkenskaperna för Manufaktur-diskonten, något hinder icke syntes mota emot vidtagandet af enahanda förändring, hvarigenom dessa räkenskaper komme att lemna en riktigare öfversigt af fondens ställning, hafva Revisorerne hemställt, att omförmälda nya bokföringssätt, enligt hvilket värdet af Manufaklur-diskonlfondens fasta egendom och inventarier skulle ur densammas redovisningar uteslutas och i särskild räkenskap uppföras, måtte, så snart ske kunde, bringas till verkställighet.
Men till den sålunda föreslagna förändrade bokföringen har Kongl. Kommers-kollegium ansett någon grundad anledning icke förekomma, enär det af Revisorerne åberopade Kongl, bref endast skulle afse sådana förvaltande verk, hvilkas räkenskaper inginge i riksbokslutet och deruti upptagandet af värden, som icke kundo räknas till rörliga tillgångar, skulle försvåra öfversigten af förvaltBih. till fl. Sl. Prot. 1836 & 1837. 4 Sami. 1 Afd. 6 Häft. 1 Stats-Utskotlets Utlåtande M 1!). ningen i det liela; ett förhållande, som Kollegium ansåg icke kunna ega runi i afseende på manufaktur-diskontfondens räkenskaper, der värdena å ifrågavarande fastighet oell inventarier hade sina särskilda konti och jemväl i kapital—sluten voro särskildt upptagna, så alt någon otydlighet eller ovisshet om hvad till de rörliga tillgångarna rätteligen borde hänföras icke syntes kunna uppstå; hvarjemte Kongl. Kollegium upplyst, alt meranämnde fasta egendom, hvilken skulle vara att betrakta såsom Manufaktur-diskontfondens tillhörighet, blifvit på fondens bekostnad brandförsäkrad för en summa af 00,000 R:dr B:ko, samt att Rikets Ständers år 1835 församlade Revisorer hemställt, att samma egendom mätte till dess brandförsäkringsvärde bland fondens tillgångar upptagas och bokföras; hvilket Kongl. Kollegium sedermera till framtida iakttagande föreskrifvit.
Beträffande den af 1833 års