Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
RegleringsStat af den 2 Nov. 1824, missskrifningar eller misstag som vid 1825 års Nådiga Staters utfärdande blefvo rättade, i så måtto ägt rum, att Spanmålen under lönen för en Expeditionsbokhållare vid Carlskrona Station upptagits till 5o T:r i stället för 3o Tr, men att deremot en VaktmästareLön vid samma Station, eller i4o R:dr, med derunder beräknade 12 T:r Sprml, blifvit alldeles uteglömd, i följd hvaraf Utskottets beräknade totala AflöningsAnsIag i penningar 435,535 R:dr 36 sk. jemväl borde tillökas med sagde i4o ll:dr, men anslaget i Sp:ml under Lönerne med 8 T:r förminskas; och har Hr Grefve Cronstedt derjemte erinrat, att, sedan erfarenheten nu mera vitsordat, att CivilPersonalen vid Flottans Stationer i Stockholm och Götheborg vid RegleriugsStatens uppgörande år 1824 blifvit för ringa beräknad, densamma ovilkorligen mäste, utöfver nämnde af Utskottet följde regleringsStat tillökas med 7 254 Stats-Utskottets
Vid Stockholms Station, Spant un - der Lönen 3o: - i Revisor, Lön ..
., R:dr 5oo: - 3o: - i Bokhållare ,, 4°°' - i5: - j Kammarskrifvare „ 220: - 10: - 1 Contorsskrifvare. „ i5o: - 1,270: - Vid Götheborgs Station 3o: - 1 Revisor R:dr 5oo: - i5: - i Kammarskrifvare „ 220: - 720: i3o T:r R:dr 1,990: - hvilken tillökning i Personalen hufvudsakligen’ öfverensstämde med den i K. Mits Nåd.
Förvaltnings- och RedogörelseReglemente för Flottan af den 29 Aug. 1825 för nämnde Stationer utförda Personal, och jemväl blifvit provisoriskt på fyra år tillåten genom K.
Brefven den 29 Aug. 1825 och 22 Oct. 1828.
Utskottet har, vid efterseende uti de för år 1825 och följande åren af K.
M:t i Nåder fastställde Stater, funnit så väl VaktmästareLönen till i4o R:dr med 12 T:r Sp:ml som det under ExpeditionsBokhålJareLönen förminskade Sprmlsbelopp till 3o T:r, vid Carlskrona Station, vara i berörde Stater observerade; och som Utskottet anser, att detta bör vid Statsregleringen rättas, och sådant egentligen borde' ske genom öfverflyttning af i4o R:dr från Anslaget för Materielen, hvilket derigenom från den förut föreslagne jemna summan af 6o5,ooo R:dr skulle förvandlas till den ojemna af 6o4,86o R:dr, hemställer Utskottet, om icke, sä väl i afseende på denna omständig - Bctänkanden, N:o a53. 255 het, sorn derå, att denna del af Tionde HufvudTiteln, enl igt hvad ådagalagdt blifvit, ej tål någon minskning, berörde >4o R:dr må, såsom en tillökning i Tionde HufvudTiteln, under dess LöningsStater få vid Statsregleringen uppföras.
Hvad deremot de vid Stockholms och Götheborgs Stationer tillkomne Civile Lönerne beträffar, så, enär de, dels äro blott provisoriskt anslagne, dels äro anviste på Tionde HufvudTitelns besparingar, deraf de fortfarande kunna utgå, Utan hinder af det om Besparingarnes användande föreslagne Stadgandet, hvilket aldrig retroactivt kan verka på hvad förut å de samina är anvist, kan Utskottet ej tillstyrka att dessa Löner å Ordinarie AflöningsStaten må varda uppförde. 7:0
I öfverensstämmelse med Hr Amiralen v.
Schantz's Utskottets förra Betänkande åtföljande Reservation, har hos H. R. 0. A. af Hr Grefve Cronstedt j Clas j och Hr Nordensköld, O. G. , hos H. PrästeStänclct af Herr Professor Bolmer och hos V.
BIHANG TILL 1MTUU MM-ntlUH J»'il 0 <1*0 C DLL VID Urtima Riksdagen i Stockholm År 1834.
FEMTE SAMLINGEN. 2^ ftfto eltttugen: Bevillning#- samt Allm.
Besv. och Oecon. med flere Utskotts gemensamma Memorial, Utlåtanden och Be tlin handen.
OE2 ■ ti ' . • v ■; ■< --;. ../ - . . •- , T *’ . - • ' • • - . v.'
• . ,v ■ ■; • ' ,.. ; ' ■ ..
-* * ■ ■ • . '■ rr ■ - . • >■ a - *» ,, ■ . . . - ; Hevilla-- Lag- samt Allm.
Besv. och Oecon.-Utskottens Betänkande IV.-o 1. i N:o 1.
Antom till Exped.-Utsk. d. 3 April, kl. 6 c. m.
Betänkande, i anledning af Herr Gustaf Montgomerys motion, angående bränvins-bränhingens inställande.
Ridclerskapet och Adeln har, lill Bevillnings- Lag- samt Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskotten blifvit remitterad en af Herr Gustaf Montgomeryj i sammanhang med Herr Friherre Ludvig Boijes förslag till förändrade sladganden om husbehofs-bränvius-bränningen, väckt motion, om angelägenheten, alt hos Kongl. Majit Rikets Ilöglofl.
Ständer ofördröjligen framställde den underdåniga önskan, att all bränvins-bränning genast måtte varda inställd, intilldess den hos Rikets Höglod.
Ständer förekomne fråga om en ny författning i ämnet blifvit afgjord, genom hvilken åtgärd, utom det nyttiga deraf både i Stats-oeconomiskt och moraliskt afseende vore att förvänta, Motionairen ansett kunna förekommas en under tiden af vinningslystnad och osäkerhet om den författning, som framdeles kunde blifva gällande, lill ytterlighet uppdrifven bränvins-tillverkning, som möjligen under flere påföljande år skulle omintetgöra en åsyftad inskränkning i förbrukning af bränvin.
Sedan, hvad sålunda blifvit föreslaget, tagits i behörigt öfvervägande af Utskotten, bland hvilka Lag-Utskottet funnit frågan om bränvins-bränningens inställande nu genast vara af den beskaffenhet, att Lag-Utskottets yttrande deröfver icke erfordrades, anse Bevillnings- samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten sig böra vördsamligen anföra: att, som den ännu gällande Förordningen af den 25 Junii i83o, angående bränvins-bränningen, uttryckligen medgifver tillverkning af bränvin hela året igenom, så framt icke högst vigtiga omständigheter skulle föranleda densammas inställande, för hvilken händelse Utskotten äro fullkomligt öfvertygade, att, om ett sådant förhållande under sommaren skulle visa sig, Kongl.
Maj:t Nådigst derå fäster afseende; men Utskotten icke hafva sig bekant, att några så beskaffade omständigheter för närvarande förefinnas; hvarunder Utskotten anse de vid denna Riksdag väckte mångfaldige förslag om förändrade stadganden för bränvins-bränningens utöfning, eller en tilläfventyrs på andre än hillills antagne grunder blifvande författning i ämnet, icke kunna hänföras; vid hvilket förhållande bränvins-bränningens inställande, utan att vara af någon allmän spanmålsbrist påkalladt, endast skulle betaga landtmannen tillfälle, att sine producler för ett redan påräknadl ändamål använda och sätta honom i Bihang; till R.
Prot. 1834, $ Sami. 2 Afd. usta Häftet. 2 Sevillu.- Lag- samt Allm.
Besv. och Oecon.-Ulskottens Betänkande IT.-o t,. förlägenhet att desamma afyttra; alltså, och då det dessutom är att förmoda, att endast en framställning om bränvins-hrännings-förbud, hvarom underrättelsen snart kringspriddes, ofelbart skulle föranleda en större ansträngning i bränvinstillverkningen, så att, om också ett förbud af Kongl. Maj:t bifölles, sedan Rikets Höglofl.
Ständer, måhända icke utan tidsutdrägt, ventilerat och afgjort ämnet, de fleste bränvins-tillverkare, innan detsamma blifvit utfärdadt, i allt fall skulle medhinna den tillämnade tillverkningen för året, hvarigenom således den med ett förbud i berörde afseende åsyftade verkan i det närmaste skulle alldeles förfelas, finna Utskotten sig icke kunna tillstyrka någon framställning hos Kongl. Maj:t, att bränvins-bränningen genast må varda inställd.
Under bifogande af flera Ledamöters inom Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottet afgifne serskilda mening i ämnet, varder sådant allt till Rikets Höglofl.
Mars 1834- På Bevillnings Utskottets vägnar På Höglofl.
Pudderskapets och Adeln* Leda- På Högvördige Preste-Ståndets Ledamöters vägnar möters vägnar G. E. Frölich.
På Vallöf!. Borgare-Ståndets Ledamöters På Hedervärda Bonde-Ståndets Ledavägnar möters vägnar M. Grapengiesser.
På Lag-Utskottets vägnar
Ridderskapets och Adelns Leda- På Högvördfge Preste-Ståndets; Ledamöters vägnar möters vägnar O. TV.
Borgare-Ståndet* Ledamöters På Hedervärda Bonde-Ståndets Ledavägnar möter* vägnar G.
Jöns Persson På Allmänna Besvärs- och Oeconom ie-Utskottet s vägnar Pä Höglofl.
Ridderskapets och Adelns Leda- På Högvördige Preste-Ståndets Ledamöters vägnar möters vägnar
Arv. Arvtson Posse. F. M. Franzén..
På Vällofl. Borgare-Ståndets; Ledamöter*
På Hedervärda Bonde-Ståndets; Leda vägnar möters vägnar P- Winbladh- Nils Månsson. G. M. Gyllenhoff - B evilla.- Bag- sami Allm.
Besv. och Occon.-Ut skol tens Betänkande IV'o 1. 3 Reservation af Herr Leffler: ”Sorn jag, inom Yällofl.
Borgare-Ståndet, väckt en motion af nära lika innehåll med den af Herr Montgomery, hvilken senare nu utgör ämnet för llöglofl.
Utskottens Betänkande, men Utskotten icke funnit lämpligt att uti densamma tillstyrka Rikets llöglofl.
Skillnaden emellan min och Herr Montgomerys motioner är den, att jag föreslagit att bränvins-bränningen måtte med den förste nästinstundande Maji elier Junii månader upphöra.
Jag hade helst omfattat Herr Montgomerys idce, att inställelsen borde ske genast; men jag befarade, att det icke kunde låta sig göra ej eller vunne bifall.
Jag hade emedlertid förmodat att, ehuru llöglofl.
Utskotten på de uti Dess Betänkande anförde skäl icke ville tillstyrka bifall till bränvins-bränningens upphörande genast, skulle Utskotten dock haft full anledning att göra det, för upphörandet inom bestämd kortare tid.
Skälen derföre äro, enligt min öfvertygelse, så talande alt de icke lära kunna jäfvas.
Den som känner RIksdags-ärendenas vanliga gång, finner lätt att den nya Bränvins-Förordningen, med de helsosamma förändringar, som vi deruti hoppas, icke komme att till allmän efterlefnad blifva utgifven förr än nästkommande år.
Således skall, om krig eller missväxt icke mellankommer, bränvins-productionen inom landet fortgå hela det innevarande året på det hittills förderfliga sättet.
De redan varande ofantliga bran vins-lagren skola, särdeles genom de större Fabrikernes ansträngning, fördubblas, och den lika allmänt uttalade sorn gillade grundsattsen, att enda sättet till hämmande af det olyckliga fylleriet är alt minska bränvins-qvantiteten och bringa det uti tillräckligt högt pris, ännu längre tid icke komma uti verksamhet, om ock den nya Författningen blifver än så god och Lill ändamålet ledande.
De skäl, man anför emot bränvins-bränningens snara upphörande, torde vid närmare betraktande finnas mindre gällande.
Man anser, att derigenom skulle de personer, som, under hopp om dess fortfarande hela året, dertill beredt sig, blifva för mycket lidande; men dä man eftersinnar, att, om bränvinsbränningen upphörer den r Junii, hafva de likväl redan, under innevarande år, idkat denna näring 5 månader med hittills tillåten pannerymd, och att, i den händelse landet äfven detta år får hugna sig af en god skörd, det är troligt, att brän vins-bränn ingen, vid slutet deraf, någon månad blifver frigifven, kommer densamma på della sätt att blifva öfverflödigare än behofvet påkallar, och lemna sine idkare tillfälle nog, att uppdrifva productionen öfvermåttan.
Få af dem lär det dessutom vara, soin icke redan anat em 4 B erilin.- Lag- samt Allm.
Bes v. och Oecon.-Ulskottens Betänkande ÄT.-o 1. sådan inställelse, som den nu föreslagne, dä uti alla landsorter en gemensam klagan höres öfver bränvins-bränningen och fylleriet.
Man anförer ytterligare sorn skäl emot den snara inställelsen af oftanämnde bränvins-bränning, att vi hafva förråd af spanmål i landet, hvilka, i händelse deraf, icke lika’ lätt kunna afsättas.
Men utom det att senare tiders erfarenhet ådagalagt, att span målen kan på förmonligare sätt och till varaktigare nytta för jordbruket användas, än till bränvin, lärer det derjemte tillhöra en klok hushållning, att af denna lifvets första nödvändighetsvara hafva ett tillräckligt förråd uti beredskap, på det, när ett hårdt år inträffar, hvilket erfarenheten lärt oss icke sällan sker, och kan vara oss närmare än vi förmoda, landet, efter flere pa hvarandra följande goda skördar, icke genast må tryckas af hungersnöd, eller man, för att undvika denna svåra landsplåga, må se sig nödsakad, att till stort mehn för vårt myntväsende, införskrifva utländsk spanmål. lill följd af nu anförde skäl, och då det utan tvifvel utgör en bland Svenska folkets varmaste förhoppningar, att dess representanter vidtaga skyndsamma och kraftiga åtgärder tili hämmande af det olyckliga fylleriet inom landet, anhåller jag, att Rikets Höglofl.
Ständer täckas besluta en underdånig skrifvelse lill Kongl. Maj:t, med anhållan derom, att bränvins-bränningen måtte med den irsta instundande Junii varda inställd, och alt, till följd deraf, alla bränvinspannor, med tillhörande apparater, vid samma lid inå varda förseglade.”
Häruti instämde Herrar von Wahrendorff; Pejron och af Forsell Herr Biskopen Franzen och Herr Winbladh. STOCKHOLM, 1834.
Bevillnings- ock Oecon.-Utskottets
Bet, N:o 2, ( N:o 2.
Ankom till Exp,-Utsk. den 23 April kl. 2 e. in.
Betänkandei anledning af väckte motioner om Jagt-bevillnmg till pr cemier för roj djurs dödande.
Under den irsta sistl.
Mars liar Hedervärda Bonde-Ståndet till Utskottens handläggning remitterat memorial af 1:0 Johan Eric Jansson från Wermlands Län, som, för beredande af tillgång till premier för rofdjurs dödande, föreslagit: att en hvar, sona viii idka jagt, borde derföre erlägga årlig afgift eller bevillning, den Motion a i rim ansett böra bestämmas för ståndspersoner lill 1 Rrdr, och allmogen till 24 sk.
Banco; att denna bevillning, som till Riksgälds-Contoret skulle ingå och i serskild räkning af Uppbördsmännen uttagas och redovisas, ej under någon förevändning borde få användas till annat ändamål än premier för rofdjurs dödande; att rätt lill premier borde anmälas och stjrkas i öfverensstämmelse med hvad derom i 1808 års Jagt-stadga funnes föreskrifvet; att reqvisitioner af premier borde, inom viss tid, årligen af Kongl. Majrts Befallningshafvande i hvarje Län, efter granskning, insändas tili Riksgälds-Contoret, som derefter skulle uträkna huru höga skottpenningarne, beräknade i jemna Riksdalertal, kunde blifva, och de erforderlige medlen till Kongl. Majrts
Befallningshafvande öfversända; att till hvarje Kyrka årligen skulle aflemnas förteckning på alla de personer, som vid mantalsskrifningen uppgifvit sig till erläggande af bevillning för jagt, hvilken förteckning borde från predikstolen uppläsas och vid Kyrkan vara att tillgå; att den, som funnes utöfva jagt elier djurfångst, eller utom rätter farväg eller farled medförde laddadt eller oladdadt skjutgevär, utan att lill erläggande af bevillning för jagt hafva sig behörigen anmält, borde hafva förverkat jagtredskap och gevär, samt vara förfallen till Tio Riksd, böter, till lika fördelning emellan augifvaren och premiefonden, oberäknadt ansvar enligt nu gällande Jagt-Ltgar; att enahanda påföljd borde drabba den, som utom den Sockens eller Stads område, der han hade sitt rätt* hemvist, funnes i utöfning af villebrådsjagt och ej genast vid anfordran kunde förete vederbörande Uppbördsmans bevis att han bevillning för året erlagt, eller till erläggande deraf sig anteckna låtit, hvadan sådane bevis Bihang till R, St.
Fröt, 1834. 5 Sami, 2 Af elei, ± 2: dr a Häftet, 3 Bevlllnings- och Oecon.-Uahtttts Eet.
N:o 2. borde af Uppbördsmännen, åt dertill berättigade, som det begärde, emot någon ringa lösen utgifvas: att böterne för öfver maga, eller sådana personer, som i mantal ej uppfördes, borde af föräldrar eller målsmän erläggas; alt åtal i dessa mål borde af en hvar få anställas; och slutligen att den, som ej erlade bevillning för jagt, borde anses oberättigad till prasmium för rofdjurs dödande; hvarjemte Motionairen, med åberopande af sin vid förra Riksdagen i ämnet väckte motion och Friherre Sprengtportens emot Utskottens Utlåtande afgifna reservation, anfört, att, då värdet af kreatur, som af rofdjur under loppet af ett år dödas, funnits uppgå till 200,000 R:dr Banco, vore det af största vigt, att ändamålsenliga och mera verksamma åtgärder, än de hittills påbjudne visat sig vara, vidtogos, för att skydda landtmannen, serdeles den minst bemedlade, frän kännbara förluster, bland hvilka åtgärder, efter Motionairens tanka, ingen vöre lämpligare, än den föreslagne. 2:0 Johannes Olsson ifrån Wermlands Län, hvilken, äfven i afseende på rofdjurens utödande, yrkat bevillning å jagt, beräknad till högst 24 sk. och minst 12 sk. personen, af hvad stånd lian än vore.
Län och Nils Insulin ifrån Stockholms Län, hvilka framställt obilligbeten af ifrågavarande bevillningsafgift, som i Norra Länen, der jagt utgör en nödig binäring och nästan allmänt idkas, skulle uppgå till ett så betydligt skattebidrag, att den blefve tryckande; och hafva med bemälde Riksdagsfullmägtige sig förenat Johan Bengtsson ifrån Wester-Norrlands
Län, Anders Johansson ifrån Upsala Län, Eric Hansson ifrån Örebro Län, Peter Persson ifrån Calmar Län, Olof Jeppsson ifrån Blekinge, Nils Mansson ifrån Malmöhus Län m. fl.
Vid behandlingen af detta mål hafva förenade Utskotten inhemtat, att Jan Eric Janssons vid nästförflutne Riksdagen räckte motion, af enahanda syftning, blifvit af Bevillnings- samt Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskotten afslyrkt i Utlåtande, N:o 7, (5 Sami. 2 Afdeln.
4 Häftet af Bihang till Riks-Ståndens Protocoll) som af samtlige Riks-Stånden bifölls.
Efter behörigt öfvervägande af hvad sålunda blifvit föreslaget, anse sig Utskotten böra anföra, att Utskotten väl erkänna vigten deraf, att lämplige åtgärder vidtagas till rofdjurs utödande, hvarigenom de förluster förekommas, eller åtminstone minskas, som af dem tillfogas landtmannen; men att
I Utskottens tanka skall ändamålet snarare befordras genom Bevillnings- och Oecon.-ijts kottets Bet.
N:o i. i serskilde öfverenskommelserj' inom hvarje
Län eller mindre district, angående förhöjning i pramier för rofdjurs utödande och medelst lämplige förändringar i Jagt-lagarne, samt derigenom att, vid fördelning af böter för oloflig jagt, åklagare erhölle en betydlig andel, i hvilket afseende Utskotten anse sig böra upplysa, att Kongl, Maj:t, på anledning af Rikets Ständers, i underdånig Skrifvelse N:o 27, härom gjorda framställning, dels genom Nådig Kungörelse den 19 Junii i83o, msd förändring i vissa delar af 1808 års Jagt-stadga, bland annat förordnat, att böter, som, enligt berörde Författning, ådömas, böra lika mellan åklagare och jagt-cassan fördelas, dels ock; i Nådig!
Circulaire-bref af samma dag, anbefallt Landshöfdingarne, utom dem i Malmöhus och Goltlands Län, att uppmana invånarne i Länen, att ingå öfverenskommelse!- om bidrag till förhöjning i skottpraemierne, hvarefter och sedan dylika öfverenskommelser från de fleste
Län lill Nådig pröfning inkommit, desamma blifvit under den 28 December i832 fastställda.
Vid sådant förhållande, och då härtill kommer, att fördelarne af den föreslagna beskattningen hvarken kunna beredas utan intrång i egandeoch dispositions-rätten till jorden, eller uppväga de olägenheter, som vid afgiftens erläggande och controlers handhafvande skulle uppkomma, samt det dessutom med principen för en utvidgad allmän nationalbeväring ej synes fullt öfverensstämmande, om, medelst beskattning, rättigheten att begagna skjutgevär inskränkes; så finna Utskotten sig icke böra tillstyrka Rikets Högloft.
Ständer att bifalla Motionairernes framställning, det bevillning, för utöfvande af jagt-och djurfångst, må erläggas.
Hvilket dock, jemte 3:ne Ledamöters serskilda meningar i ämnet, vördsamt underställes Rikets Högloft.
Stockholm den 19 April 1834- Reser vation:
Herr von Wahrendorff anförde: det lian reserverade sig mot det fattade beslutet på den grund, att han egde mångfaldig erfarenhet af de olägenheter, som åtfölja närvarande frihet för en hvar att begagna jagtbössa, och hvarföre han med fägnad hade bemärkt
Under närvarande förhållanden vore det ganska vanligt, att bonddrängar äfvensom statfolk vid större herregårdar på söndagarne olofligen 4 Bevillnings- och. Oecon.-Utskottets Bet, Ni» 2. genomslröfvade sine husbönders eller grannars skogsparker och, utan afseende på förbjuden eller tillåten jagttid, dödade elier förstörde hvad helst villebråd, sorn kunde åstadkommas, samt med detsamma ofta nog, genom vårdslöshet, förordsakade skogseldar.
Herr von Wahrendorff trodde, att, om de föreslagne afgifterne för rättigheten att begagna jagtbössa ansågos för höga, kunde man gerna minska dem till endast 12 å 8 sk., om blott det Beglemeutariska i öfrigt fick stå qvar.
Detta senare trodde Herr von Wahrendorff' redan tara godkändt i de flesta civiliserade länder, der man beflitade sig om att vårda skog och jagt.
Häruti instämde Herr Peijron. > Af Herr Hohenhausen'.
Jag kan icke dela pluralitetens inom Utskotten beslut att afstyrka erläggandet af bevillning på idkandet af jagt, ef skäl att jag är fast öfvertygad om, att en sådan bevillning skulle kraftigare än allt annat bidraga till införandet i alla provincer af en lika förnuftig hushållning med nyttigt villebråd, som nu med denna näringsgren i Norrland eger rum, ty genom en sådan bevillning vunnes i hvarje province en mängd personer, sorn hade interesse uti att bevaka efterlefnaden utaf stadgandena rörande jagt peli djurfång, hvilket svårligen står att vinna genom de inrättade jagtförbunden allena.
Dessa jagtförbund äro till personal inskränkta och till nitet för saken, jag fruktar, ephemeraire beskaffenhet.
Antages deremot bevillning å jagt, skola n}?ssnämnde föreningar erhålla ett varaktigt bestånd till både oeconomisk och physisk nytta för 'Nationen, — oeconomisk, ty jagten är en näringsgren för idkaren, och villebrådet, om dermed förnuftigt hushållas ett godt och ymnigt födoämne, hvem kan förneka det?
— Physisk nytta, emedan jagten i alla länder erkännes vara ett på en gång lifvande och stärkande nöje, som är af verkligt behof hos oss, då våra nöjen mer och mer inskränka sig till mat sch spelborden samt dryckeslagen, skall yppighet, flärd och försoffning utgöra ungdomens nöjen, må vi fåfängt vänta någon framtida duglighet af dem.
Jag tror ingen jägare skulle vilja neka ett bidrag för vinnande af det ändamål, att med jagten tillbörligen förfares — han ser nu huru äggen borttagas, huru honan ofta skjutes på ungarne, och huru, utan allt interesse, de fleste landtman blunda för detta lagstridiga förhållande, som Kronobetjeningen icke förmår hindra, äfvensom han finner huru otillräckliga jagteassorne
Uro att efter behof belöna utödandet af rofdjuren. vt - BtvMtihut- it/i Otten.-Vtskottets Bet. A"W *.
* Utskotten hafva hufvudsakligen grundat sitt afstyrkande på den förutsättning, att en bevillning å idkandet af jagt, skulle vara ett intrång uti egande- och dispositions-riitten af jorden; samma ogrundade skäl skulle likaväl kunna anföras emot bevillning å bränvinsbränning och flesta speciela skattebidrag som dervid för serskild industri kan ega rum.
I flere länder skattar jordegaren för jagträttighet, utan afseende på om de idka jagt eller icke, och inkomsten går till Skattkammaren, hvaremot hos oss aldrig kan fråga uppstå att bidraget skulle utgöras utaf andra än dem, som vilja idka jagt på egen grund eller med behörig tillåtelse af egaren på andras; och denna afgift för öfrigt uteslutande användas till Landtmännens fördel, utrotande af rofdjuren.
Att begära ett förbud för andra än Jägare, att hära gevär och öfva sig med skjutande, anser jag högst olämpligt, men är deremot fullt öfvertygad, Rikets Ständer åstadkomma ett verkligt gagn om de bifalla, att intill nästa Riksdagj en årlig bevillning å idkandet af jagt må åläggas och uppbäras inom hvarje Län, till det belopp _, som kan öfverenskommas, på sätt sorn för åtagande och uppbärande af Curhus-afgiften stadgadt är; dock icke högre än 24 sk. för dem af allmogen _, och 1 R:dr af alla andr a, samt, att inkomsten uteslutande användes till prcemier för r of djurs ut ödande inom
Länet, och att redovisningen för dessa medels användandef årligen uti en allmän Kungörelse } af Konungens Befallningshafvande meddelas.
Uti Norrland, der redan till invånarnes stora förmon, en god hushållning med villebrådet iakltnges, är visserligen icke af behof att afgiften högre åtages än 1 å 1 sk. för allmogen, och dubbelt för dem af andra elasser, och denna lindriga afgift skulle dock bidraga till jägarnes egen fördel genom ett högre praemiebelopp å fällandet af rofdjur, hvilka, »ynnerligast räfvar, borttaga mycken fogel under liggetiden.
Bihang till R, St. trot. 1834. * 2 dfild'.. 2:dra Häftet. t STOCKHOLM, i834; hos J. A. W ALI.DCN. Bcv.- och Oecon -Vtsk.
Betänkande N.o 3. t N:o 3.
Ankom till Exp.-Utsk. den ll Junii.
Betänkande, angående grnnderne för förändrade föreskrifter om bränvinsbränningen och hvad dermed har gemenskap.