Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Talman eger ej magt att, utan Kammarens samtycke, något dess sammanträde afsluta. § 117.
För protokollsföringen och vården af inlemnade handlingar ansvarar i hvardera Kammaren Sekreteraren.
Uti protokollet bör noga antecknas allt hvad rörande riksdagsärendena inom Kammaren förefaller och beslutes.
Protokollet skall inför Kammaren justeras, och, likasom ock de utgående protokollsutdragen, af Sekreteraren underskrifvas. § 118.
Vid justering af protokoll eller protokollsuldrag kan ett beslut ingalunda ändras, men väl må sådana tillägg göras, hvarigenom ingen ändring i beslutet uppkommer.
Utur ett protokoll må vid justeringen, med Kammarens bifall och den talandes eget begifvande, uteslutas dennes egna uttryck och äfven öfverläggningar, som deraf följt; dock kunna ej sådana uttryck uteslutas, på hvilka beslutet tydligen sig grundar. § 119.
Riksdagsman, som varit frånvarande, då något beslut fattats inom den Kammare, han tillhörer, ege rätt derefter lill protokollet anmäla, att han ej i beslutet deltagit, men må dervid icke uti anmärkningar eller klander af detsamma sig inlåta. / laki 6j£9I! ©O 16 fllOÖ
Om val till T (tronföljare, omyndig Konungs Förmyndare, Justitie-Ombudsman, Opinionsnämml, TryckfrihetsKommitté, Fullmägtige och Revisorer. § 120.
Då val till Konung eller Thronföljare skall förrättas, tillsättes en Nämnd, beslående af sextiofyra personer, utaf hvilka Riksförsamlingens båda Kamrar, genom Konslitutions-Utskottels Memorial, N:a 12. 35 sluten omröstning, bland sina ledamöter utse hvardera trettiotvå, med uppdrag att, vid förefallande skiljaktighet mellan Kamrarna, bestämma valet.
Dagen efter, sedan nämnden är utsedd, skrida Kamrarna till val af Konung eller Tbronföljare.
Förena sig Kamrarna om en och samma person, vare han utkorad.
Dock må ej hos densamma komma under omröstning andra, än de tvenne, som i Kamrarna erhållit flesta rösterna; egande ingendera Kammaren att (lere än en under omröstning ställa.
Nämndens ledamöter, hvilka ej i och för denna befattning må uteslutas från deras riksdagsmannarätt i Kamrarna, sammanträda dagen efter den, då valet i Kamrarna förrättadt är, och skiljas ej åt förr, än valförrättningen är fullgjord.
Omröstningen sker per capita och med slutna sedlar, deraf en före uppräknandet förseglad aflägges.
Den af de båda under omröstning komna personerna, på hvilka då inom Nämnden de flesta rösterna falla, är behörigen vald.
I den händelse, som § Regeringsformen omförmäler, skall
Nämnden väljas inom tionde dagen efter den, som i riksdagskallelsen är till Riksförsamlingens sammankomst utsatt. § 121.
Skall tillsättning ske af förmyndare för omyndig Konung, sammanträder Riksförsamlingen sist dagen efter den, då riksdagen blifvit å rikssalen öppnad, och utser en Nämnd af sextiofyra personer, utaf hvilka hvardera Kammaren genom sluten omröstning bland sina ledamöter väljer trettiotvå.
Denna Nämnd röstar per capita om de af Riksförsamlingen till antalet bestämda förmyndare, som skola vara antingen en, tre eller fem.
Hvarje ledamot af Nämnden upptecknar å en sluten vallista de män, dem han anser förtroendet värdiga, och så många, att de med en person öfverstiga det af Riksförsamlingen bestämda antalet.
Af dem, som dervid kommit i åtanka, ställes först den, som flesta rösterna erhållit, under ny omröstning, då Nämndens pluralitet gifver utslaget.
På samma sätt förfares med den, som näst honom af de flesta blifvit kallad o. s. v. till dess det föreskrifna antalet af förmyndare blifvit uppfyldt; kunnande ej Nämnden åtskiljas förr, än valet fulländadt är; och gäller detta val såsom Riksförsamlingens beslut.
Om så händer, att Kamrarne ej inom tre dagar, sedan riksdagen blifvit å rikssalen öppnad, om förmyndarnes antal åsämjas, förordnas på enahanda sätt och lill lika antal, som angående Nämnden bär ofvan sagdt är, ett serskildt Utskott, att medelst omröstning per capita, denna fråga, med samma kraft och verkan som Riksförsamlingens beslut, inom två dagar afgöra; skolande sedermera den utsedda Nämnden, likaledes inom två dagar, hafva valet förrättat, så att, i alla händelser, 36 koristitutions-Utskottets Memorial, $f:o 12, förmyndarevalet inom sju dagars förlopp från riksdagens Öppnande å rikssalen må vara verkstäldt. § 122.
Till följd åf Regeringsformens <§', skall Riksförsamlingett-, å hvarje lagtima riksdag, förordna en för lagkunskap och utmärkt redlighet känd man att, såsom Riksförsamlingens ombud, hafva tillsyn öfver fagarneS efterlefnad af domare och embetsman, samt alt inför den riksrätt, sorn i bemälde Grundlags § till dess inråttttlég och göromål beskrifves, eller vid andra Vederbörliga domstolar i laga ördnihg tilltala dem, sorn i sina embetens utöfning anseS, af väld, mannartiån eller årtnan orsak,, hafva någon olaglighet begått, eller underlåtit ått sina ernbetSpligter behörigen fullgöra.
Denne Riksförsamlingens Justitice-omludsman, hvats rättigheter oell åligganden ytterligare, så val i Regeringsformen som genom serskild instruktion utstakaS, väljes åf fyratioåtta för tillfället nämnde valmän, af hvilka hvarderå Kammaren inom sig utser tjugufyra.
Desse valmän, hvilka böra till valförrättningen sammanträda samma dag, då de blifvit utsedde, och ej må åtskiljas förr, än valet är fulländadt, skola först samfäldt, medelst slutna sedlar, hvar för sig uppgifva den man, som de anse böra komma under omröstning.
Varda åter rösterna så fördelade mellan flere, att sådan full pluralitet för någon icke eger rum, anställes ny omröstning med slutna sedlar till antagande af den, sorn de flesta rösterna erhållit, eller, om han icke anfages, af den, sorn näst honom utaf de fleste valmännen blifvit kallad, 6. s. v.
Inträffar deti händelse, att två eller flere persotter, öfver hvilka röstas bör, Undfått lika röstetal, skall först votering företagas om den ordning, hvärttti de böra tili omröstning framåfälläs.
Skulle, sedan alla omröstningarne sålunda för sig gått, likväl ingen häfva erhållit ofvan föreskrifna pluralitet, bör ny omröstning anställas öfver älla dem, sorn vid den föräta blifvit satte i fråga, och skall den, sorn då erhåller de flesta rösterna, anses behörigen vald.
Enär någon af de i denna ordning under omröstning ställde blifvit åf valmännens pluralitet anlagen, Upphör valförrättningen, och varder han af Riksförsamlingen förordnad.
— Den, åt hvilken detta embete blifvit änföVtrödt, kan vid följande riksdagar i nu föreskrifven ordning dertill åter Väljas.
Vålmännen böra vid samma tillfälle, då Justitiae-ombudsman utses, och på enähanda sätt, välja en man af de egenskaper, sorn hos denne embetsman erfordras, för alt honom efterträda, ifall batt innan nästföljande lagtima riksdag skulle med döden afgå.
Konstiiutiom-UtskoUets Memorial, N:o 12, 37 I händelse Justitim-ombudsmannen vid samma riksdag, under hvilken han blifvit vald, afsäger sig det erhållna förtroendet eller med döden afgår, insätter Riksförsamlingen genast i embetet den man, Sorn blifvit tilt hans efterträdare utsedd.
Skulle Justitise-ombudsmannens utsedde efterträdare, under påstående riksdag, afsäga sig det erhållna förtroendet eller i Justitiee-ömbudsmannens embete insättas, eller med döden afgå, utväljes, på ofvan stadgade sätt, en annan behörig matt i hans ställe.
Inträffar något af dessa fall mellan riksdagarne, skall Riksförsamlingens rätt härutinnan genom dess fullmägtige i Banken och Riksgäldskontoret utöfvas. § 125.
Å hvarje lagtima riksdag skola fyralioåtta medlemmar af Riksförsamlingen, nemligen inom hvardera Kammaren tjugufyra, genom Sluten omröstning utväljas till en N mnd, som i den ordning, § Regeringsformen stadgar, eger att döma, huruvida Högsta
Domstolens samtlige ledamöter gjort sig förtjente att i deras vigtiga kall bibehållas, eller om vissa af dem, utan bevisligen begångna fel och brott, hvarom Regeringsformens § handlar, likväl kunde aöses böra från utöfningen af Konungens domsrätt skiljas. § 124.
Till tryckfrihetens vård skall Riksförsamlingen, å hvarje lagtima riksdag, förordna sex för kunskaper och lärdom kände män, jemte Justitise-ombudsmannen, som bland dem förer ordet.
Desse kommitterade, af hvilka två utom Justitiae-ombudsmannen skola vara lagfarne, väljas medelst omröstning genom tjugufyra valmän, af hvilka hvardera Kammaren inom sig utser tolf.
Afgår mellan riksdagarne någon bland kommitterade, välja de öfriga lill det lediga rummet en behörig man. § 125.
Riksförsamlingen väljer, å hvarje lagtima riksdag, sina fullmägtigé i Rikets bank, till ett antal af sju, genom fyralioåtta valmän, af hvilka hvardera Kammaren inom sig utser tjugufyra.
Desse fullmägtige åligger alt, jemlikt serskilt reglemente, förvalta bankens medel och tillhörigheter; egande ordföranden afgörande röst, derest i frågör, som hos fullmägtige komma under omröstning, rösterna för tvenne skiljaktiga meningar utfalla lika.
Valet till banko-fullmägtige sker, medelst slutna sedlar, sålunda, alt först utses den, sorn bland fullmäktige skall blifva ordförande, och sedan de Öfriga sex; tillkommahdé fullmägtige att sjeifvé, Månd sig, välja en vice ordförande att föra ordet, där hillder för ordföranden intraffå. 38 Konstitutions-Utslwdets Memorial, N:o 12. § 126.
Riksförsamlingens fullmägtige i Riksgäldskontoret, hvilka böra vara sju, väljas, å lagtima riksdagar, af samma valmän och på enahanda sätt, som nästföregående § föreskrifver; gällande äfven i afseende på ordförande och vice ordförande lika stadgande för fullmägtige i Riksgäldskontoret, som för bankofullmägtige, enligt nämnde paragraf, eger rum. § 127.
Riksförsamlingen revisorer till ett antal af aderton för hvart år, hvilka till halfva antalet af hvardera Kammaren utses, att enligt Regeringsformen och serskild instruktion granska Statsverkets, Riksbankens och Riksgäldskontorets tillstånd, styrelse och förvaltning.
Hvarje revision skall omfatta de för år afslutade räkenskaper, hvilka af föregående revisorer icke blifvit granskade.
Revisions-förrättningen tager årligen sin början den lä September.
Revisorerne välja sjelfve inom sig sin ordförande, hvilken tillkommer afgörande röst, derest, vid omröstning bland revisorerne, rösterna för tvenne skiljaktiga meningar utfalla lika.
De anmärkningar, som revisorerne finna sig befogade att i sin berättelse till Riksförsamlingen framställa, skola, sedan förklaringar deröfver inkommit, å nästföljande lagtima riksdag
Öfverlemnas till vederbörande Utskotts granskning och vidare behandling. § 128.
Till fullmägtige i Riksbanken och Riksgäldskontoret, samt till revisorer af Statsverkets, Bankens och Riksgäldskontorets tillstånd, styrelse och förvaltning, skola ej andra väljas, än sådana, som kunna vara riksdagsmän och ledamöter af Utskott.
Ej eller må till revisor utses den, som vid något af dessa verk är redovisande eller löntagande. § 129.
På samma gång och på lika sätt, som fullmägtige och revisorer, enligt nästföregående fyra §§, utses, tillsättas jemväl suppleanter, att, vid inträffande förfall för dem, träda i deras ställe, nemligen för fullmägtige i Riksbanken tre suppleanter, för fullmägtige i Riksgäldskontoret tre, och för hvarje å s revisorer sex, hvilka sistnämnda väljas till halfva antalet af hvardera Kammaren.
Konstitutiom-Utskoltets Memorial, N:o 12. 39 § 130.
Nämnder och valmän utse sjelfva, bland sig, sina ordförander. § 131.
Vid alla tillfällen, då personer komma under omröstning, iaktlages, att nainnsedlarne, så framt de skola blifva gällande, böra vara enkla, slutna, hoprullade, omärkta och fria så väl från all tvetydighet i anseende tili personernes namn, som från oriktighet i anseende till deras antal.
Om utfärdande oell meddelande af Riksförsamlingens beslut § 132.
De framställningar till Konungen, hvilka Riksförsamlingen besluter, skola, äfvensom svaren på Hans till Riksförsamlingen aflätna förslag, genom skrivelser lill Konungen aflemnas. § 133.
Riksförsamlingens beslut till ändring eller tillägg i Grundlag, eller i allmän civil- kriminal- eller kyrkolag, skall underställas Konungens sanktion.
Å Konungens propositioner i sådana mål skola Riksförsamlingens svar, derest beslutet innefattar bifall till Konungens förslag, på rikssalen, å dag, som Konungen utsätter, öfverlemnas. § 134.
Ingen expedition öfver något Riksförsamlingens beslut må utgå förr, än den blifvit i Kamrarna behörigen justerad och underskrifven.
Uppsättandet och expedierandet af Riksförsamlingens skrivelser och beslut, äfvensom af riksdagsbeslutet, besörjes genom ett serskildt Riksförsamlingens kansli, under inseende af två inom Första, och två inom Andra Kammaren dertill utsedde ledamöter, hvilka jemväl, tillika med Kamrarnas talmän och vice talmän, tillkommer att utse och förordna de tjenstemän, som
Riksförsamlingen anser för detta kansli erforderliga.
Den ledamot af Statsrådet, som Konungen dertill förordnar, eger rättighet att öfvervara riksdagsbeslutets justering i de delar, som rör Konungens yttranden. 40 Konstitutions-UtskoUets Memorial, N:o 12. § 133.
Riksdagsbeslutet skall af Riksförsamlingens samtlige ledamöter underskrifvas och beseglas.
Öfriga från Riksförsamlingen utgående expeditioner undertecknas endast af talmännen. § 136.
De allmänna förordningar och stadgar, hvarom Konungen och Riksförsamlingen under riksdag gemensamt beslutit, skola dock endast i Konungens namn och med Dess underskrift utfärdas. § 137.
De i Riksförsamlingens Kamrar förda protokoller samt öfriga riksdagshandlingar skola, på statens bekostnad, så tidigt sko kan, af trycket utgifvas, de sednare fullständigt, och protokollerna, sålunda som Kamrarna, hvar för sig, förordna.
Om sfeyilil lör Riksförsamlingen, liess Af delningar q cl* ombud, samt om Riksdagsmäns och de vid Riksdag anställde tjcnstemäns personliga förmåner. § 138.
Riksförsamlingens ledamöter kunna, i utöfningen af deras riksdagsmannabefattning, icke bindas af andra föreskrifter, än rikets Grundlagar och de för riksdags-ärendenas behandling gällande ordnings-stadganden. § 139.
Varder riksdagsman under påstående riksdag, eller under resa till eller från riksdagen, med ord eller gerning ofredad af den, som känner, att han i sådant ärende stadd är, eller sedan han det sjelf tillkännagifvit, eller varder han efter riksdagen, för riksdagsgöromålens skull, så behandlad, skall sådant enligt allmän lag anses och straffas.
Skulle någon enskild man, eller någon corps, militär eller civil, eller ock nå-^ gon menighet, af hvad namn den vara må, antingen af egen drift eller med an ledning af befallning, försöka att våldföra Riksförsamlingen, eller dess Afdelningar, eller störa friheten i deras öfverläggningar och beslut, skall sådant anses såsom förräderi; ankommande på Riksförsamlingen att slika förbrytelser i laga ordning ber ifra låta. § 140 Konstitutions-Utskotlets Memorial, N:o 12. 41 § 140.
Ej må någon, för sina gerningar eller yttranden, i egenskap af riksdagsman, kunna under tilltal ställas, eller sin frihet beröfvas, utan att den Kammare, till hvilken han hörer, sådant tillåtit genom uttryckligt beslut, deruti minst fem sjättedelar af Kammarens vid omröstningen tillstädes varande ledamöter instämt; egande dock ingen att häraf taga sig anledning till frikallelse från författareansvar enligt tryckfrihets-förordningen.
Men öfverfaller någon inom Riksförsamlingen eller dess afdelningar den andre med hugg och slag, eller nyttjar mot honom vapen, håfve den angripande förverkat lifvet; och må han, utan att vidare njuta riksdagsmannaskydd, lill behörig domstol öfverlemnas.
Beskylles riksdagsman för någon grof missgerning, må han ej kunna i häkte inmanas, förr än, efter anställd ransakning, domaren sådant skäligt pröfvat, så vida han ej å bar gerning funnen varder; gällande likväl, om han efter domstolens kallelse, sig ej inställer, hvad allmänna lagen i slikt fall stadgar.
Ej må riksdagsman häktas för mindre förbrytelser eller för skuld insättas.
Icke eller kan någon riksdagsman ifrån annan ort, medan han för riksdagens skull sig å riksdagsorten uppehåller, utom i ofvan omförmälda svårare fall, dragas derstädes för rätta, med mindre han sökes för gäld, som han under den tiden sig der åsamkat.
Ej må någon vara tillåtet att från den, som till riksdag ifrån landsorten anländt, till krigstjenst värfva tjenstehjon utan husbondens lof och minne. § 141.
Ingen riksdagsman må kunna, af hvad anledning som helst, förmenas att riksdagen bevista; dock gäller under krigstid undantag härutinnan för militärpersonor, då de i rikets tjenst af Konungen beordras. § 142.
Riksdagsman må ej från riksdagsorten afresa, eller från riksdagsöfverläggningarne sig afhålla, med mindre han dertill undfått, genom protokollsutdrag, tillåtelse af den Kammare, hvartill han hörer.
Är han ledamot i Utskott, skall han först derstädes anmäla sig till ledighets erhållande och derefter gifva sin åstundan i Kammaren tillkänna; börande, i fall ledigheten beviljas, en suppleant utses, att under tiden intaga hans plats i Utskottet.
Utan synnerliga skäl må ej längre ledighet än för tre veckors tid beviljas. m. till R.
Trot. 1817 och 1818. 3 Sami. 8 Haft. 6 42 Konstiiutions-Utskottets Memorial, N:o 12.
Den, som utan lof från riksdagsorten afreser eller utöfver undfången tillåtelse från riksdagen uteblifver, skall ansvara, på sätt 58 § för likartadt fall stadgar. § 143.
Fullmäktige i Riksbanken och Riksgäldskontoret, samt Riksförsamlingens revisorer kunna ej, i och för deras befattning, emottaga befallningar utan af Riksförsamlingen och i enlighet med dess instruktioner; ej eller till ansvar och redo ställas, utan efter Riksförsamlingens beslut och i laga ordning.
De njuta för sina gerningar och yttranden under samma befattning den säkerhet, som riksdagsmän, enligt denna Grundlag tillkommer. § 144.
Om Riksdagens afslutamle § 143.
Ej må lagtima riksdag, utan Konungens och Riksförsamlingens sammanstämmande beslut, upplösas, innan fyra månader förflutit från den dag, då Konungen låtit till Kamrarne öfverlemna
Sin proposition om Statsverkets tillstånd och behof.
Efter denna tid eger Konungen makt att riksdagen upplösa, när Han så för godt finnér.
Derest, när riksdagen upplöses, Riksförsamlingen icke staten reglerat eller ny bevillning till bestämdt belopp sig åtagit, skall den förra bevillningen fortfara intill nästa riksdag.
Är åter bevillningens hela belopp bestämdt, men Riksförsamlingen icke om fördelningen deraf ense, då skola efter den fastställda bevillningssummans förhållande till den, som vid föregående riksdag blifvit fördelad, de i den sista bevillningsförordningen stadgade artiklar jemlikt ökas eller minskas; börande, i slikt fall, Riksförsamlingen åt dess Fullmäktige i Ranken och Riksgäldskontoret uppdraga att en ny bevillningsförordning på sådan grund uppgöra och utfärda.
Urtima riksdag kan af Konungen när som helst upplösas. § 146.
Då riksdag fulländad är, infinna sig, på Konungens kallelse och efter förrättad gudstjenst, Riksförsamlingens ledamöter, under talmännens anförande, på rikssalen Konstitulions-Utskottels Memorial, N:o 12. 43 och framföra, genom första Kammarens talman, till Konungen sin tacksamhet och sina välönskningar; hvarefter riksdagsbeslutet uppläses.
Konungon förklarar deruppå sjelf, eller genom någon af Statsrådets ledamöter, riksdagen vara afslutad, och hem-? förlofvar Riksförsamlingen. 2:o. Af Herr Billström, som åberopade sitt, under ärendets diskussion, inom Ut-sskottet afgifno yttrande, så lydande: »Det nådiga förslag till svenska Nationalrepresentationens ombildning, som nu är under Konstilulions-Utskottets pröfning, innebär onekligen tvenne högst väsendtliga och nyttiga förändringar, genom afskaffnnde af ståndsindelningen och ali sjelfskrifvenhet till utöfvande af riksdagsmannakallet; men hvad i detta förslag dymedelst gifves med den ena handen, tages, såsom mig synes, tämligen hårdt tillbaka med den andra.
Yäl heter det, att den nya Riksdagsordningen är, i enlighet med tidens och samhällsutvecklingens fordringar, byggd på den grundsats, att represenlanterne skola af folket utses medelst samfälda val; men vid tillämpningen häraf äro, uti det nådiga förslaget, så många och betydliga restriktioner gjorda, att den åberopade grundsatsen råkat blifva nära nog undanröjd.
Icke blott för bildandet af den Första Kammaren hafva skiljda valafdelningar, vissa qualifikalioner af högre rang och förmögenhet för ernående af valbarhet, bibehållande af representantkallet under flera riksmöten m. m. blifvit bestämda; utan äfven för den Andra Kammaren hafva trenne serskildta valkategorier med sina olika valsätt (medelbara och omedelbara), öppen och sluten omröstning samt graderade röstberäkningar, efter serskildta grunder för landet och städerne, ansetts nödiga och lämpliga.
För så vidt man af allt detta på förhand rimligare kan sluta, rörande den nya representationsbyggnaden, lärer dess öfra våning eller den så kallade Första Kammaren, som tvifvelsutan blir rikt och prydligt möblerad, komma att erbjuda ganska vidsträckta vyer, under det nedre våningen eller den s. k.
Andra Kammaren med sina konstgjorda afdelningar och skrank, sannolikt skall lemna största platsen åt embels- och tjenstemän, då sjelfva folket, såsom vanligt, torde komma att bo ganska trångt och obeqvämt.
I stället för att förmedla och bringa till gemensamhet, tyckas de olika val-r kategorierne och valsätten snarare gå ut på att söndra och afskilja.
De stadganden i den föreslagna R. O., hvilka, till följd häraf, för mig utgöra de hufvudsakligaste hindren emot dess antagande, äro: att en alltför stor öfvervigt blifvit gifven åt rikedomen och embetsmanna-inflytelsen; att valsättet är högst in-? veckladt, och derigenom opraktiskt; att sjelfva författningen, som förråder en 44 Konstitutions Utskottets Memorial, N:o 12. ammanflickning af åtskilliga förut kända förslag och bland dessa besynnerligen det allmänt ogillade, af representations-kommitéen utarbetade, betänkandet, saknar det inre sammanhang och konsequens, som i all god lagstiftning oeftergifligen måste finnas; samt att denna lag icke heller eger den lättfattlighet, enkelhet och bestämdhet, som bäst förmår att betrygga emot förtydningar, och som aldraminst i en Grandåg bör lemnäs åsido.
Genom en speciel granskning och anförande af några detaljbestämmelser, vill jag söka att gifva stöd för hvad jag nu i besagde hänseende vågat anmärka, dervid följande den nummerordning, som de ifrågakommande §§ i R.
O. innehafva.
Enligt 2 § »må vid urtima riksdag förekomma endast det eller de allmänna ärenden, som föranledt riksdagen eller af Konung eneljest för
Riksförsamlingen framläggas samt hvad med dessa ärenden står i oskiljaktigt sammanhang».
Härigenom skulle en ganska betydlig inskränkning i den Rikets Ständer för närvarande tillförsäkrade rätt uppkomma.
Ingen granskning af Regeringsålgärderne under den sedan nästföregående riksdag förflutna tiden skulle få ega rum; ingen ändring i Grundlag eller i civil och criminallag linge föreslås; intet önskningsmål till Konungen framställas.
En hvar torde dock inse vigten och angelägenheten deraf, att dylika, för nationens väl ofta högst maktpåliggande, ärenden må, äfven vid urtima riksdagar, kunna företagas och behandlas.
Det i 4 § stadgade stora antalet ledamöter i Riksförsamlingen torde, serdeles i Första Kammaren, kunna tåla någon förminskning.
Med afseende på folkmängden finnes säkerligen ingen stat med representativ författning, som jemförelsevis utkorar ett så stort antal ombud, som det här föreslagna.
För att ega motvigt till Andra Kammaren kan den Första ej tarfva en så hög numerär, enär den i vissa vigtigare fall fått sig tillagdt absolut veto.
Grunden för den i 6 § bestämda fördelning af valrätten är, åtminstone för mig, icke möjligt att med säkerhet finna.
Antingen skall den sökas i folkmängd, i egendomsvärde eller i skattebidrag?
Ingendera tyckes gifva do resultat, sorn denna § upptager. 7 § innehåller föreskrift om landels fördelning i valdistrikter samt tillägger, att, huru denna fördelning skall ske, så ock huru stort antal riksdagsmän hvarje valdistrikt eger utse, äfvensom huru städernas riksdagsmän skola på dem distriktvis fördelas, derom stadgas i serskild lag, hvari ändring ej må ega rum, ulan genom Konungens och Riksförsamlingens sammanstämmande beslut.
Då emedlertid uti den såsom bilaga till Riksdagsordningen följaktiga serskilda artikel påbjudes, att Rikets Ständer å den riksdag, då Riksdagsordningen varder antagen och fastställd, må, utan den andra statsmaktens medverkan och sanktion, besluta om den nämnda indelnin - Konstilutions-Utskottets Memorial, N:o i 2.