Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Säg, så äro vi qvitt sen kanske!
DAMEN. öfver dig... som förstört hans lif...
Det var så: han och jag brukade läsa Deuternomions förbannelse
Hvad är det för en förbannelse?
DAMEN. går in...
Den ur Mose böcker, som presterna läsa i chorus när fastan
DEN OKÄNDE. mindre?
Jag mins den inte, men hvad skulle det göra?
en mer eller
DAMEN. träffad...
Jo, i vår slägt är traditionen, att den vi banna, han blir
DEN OKÄNDE. tviflar jag ej, men må det komma tillbaka öfver deras hufvud!
Det är min bön!
Nu skulle det enligt landets sed vara min skyldighet att skjuta
Jag tror inte på det, men att ondt går ut från detta hus, be
mig för pannan, men det kan jag inte så länge jag icke uppfyllt förlorat det sista jag kallade min religion...
Bra uträknadt!
Jag men att slåss med Satan kunde inte en gång Job!
Ska vi tala litet om dig nu?
mina pligter... tänk, jag kan inte få dö en gång, och har således hat hört att menniskan kan brottas med Gud och icke utan framgång
-------------------------------------------------------- DAMEN. förfärliga bok -- jag har endast kastat en blick i den, endast läst Icke än; men kanske snart! -- Efter bekantskapen med din
några rader här och der, är det mig som om jag ätit af kunskapens träd: mina ögon äro öppnade, och jag vet hvad ondt är och hvad godt är! -- Det visste jag inte förut!
Och nu ser jag hur ond du är!
Nu vet jag hvarför jag skulle heta Eva.
Men kom synden i
verlden genom den modren, så kom försoningen genom en annan moder!
Kom förbannelsen genom den första, så kom välsignelsen genom den andra!
Genom mig skall du icke förgöra slägtet, men jag har kanske en helt annan uppgift i ditt lif!
Du har ätit af kunskapens träd?
Ja, hvad eljes?
Inte kan jag stanna här!
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE. säger farväl åt de gamle, så kommer jag åter till dig! -- Alltså, om ett ögonblick! (går.)
Jag måste, för att reda alla dessa affärer.
Nu går jag och
DAMEN (blir stående som förstenad; derpå fram till dörren och ser utåt).
Nej, han gick bort! bort!
(Hon faller tillsamman och sjunker på knä.) _______
ASYLEN.
Refektoriet i ett gammalt kloster; liknar en enkel, hvitkalkad rundbågskyrka, men väggarne äro besatta med fuktfläckar, som bilda sällsamma figurer.
Matbord med skålar.
Vid bordsändan en pupitre för lektoren.
I fonden dörr ut till kapellet.
Ljus tända på borden.
På venstra väggen en målning af Michael dödande Den Onde.
Vid ett långt matbord till venster sitter Den Okände i hvit sjukdrägt, ensam vid sin skål.
Vid bordet till höger sitta De brunklädda från första Akten; Tiggaren; En sorgklädd qvinna med två barn; En qvinna, som liknar Damen, men icke är Damen, och hvilken virkar i stället för att äta; En man, som liknar Läkaren, men icke är han; Dårens Liknelse; Fadrens och Modrens Liknelse; Brodrens d:o; Föräldrarne till den »förlorade Sonen» m. fl. Alla klädda i hvitt men deröfver kostymerna af flor i olika färger.
Ansigtena vaxgula, likhvita; och något spöklikt i hela väsendet och i gesterna.
(När ridån går upp, sluta alla ett Pater Noster; utom Den Okände.)
DEN OKÄNDE (reser sig; går mot Abedissan, som står vid serveringsbordet).
Min mor, låt mig tala ett ögonblick.
ABEDISSAN (svart och hvit Augustinerdrägt).
Ja, min son.
(De gå nedåt scenen.)
Låt mig först fråga: hvar är jag?
Hålvägen, med ett kors, som Ni brutit ned från kalvariet och hvarmed Ni hotade någon uppe i molnen, och som Ni inbillade Er se.
Ni hade feber, och Ni föll utför ett bergstalp.
Der anträffades Ni oskadad, men i yrsel; och så fördes Ni hit till hospitalet och för värk i ena höften, har man icke kunnat finna någon skada.
Hvad yrade jag om?
ABEDISSAN. allt möjligt och såg Era offer, som Ni kallade dem.
ABEDISSAN. betala för Er här i hospitalet.
Jag sökte lugna Er med att här tages ingen betalning, utan allt är barmhertighet...
Ja, Era tankar rörde sig mest om pengar.
Och att Ni ville De vanliga feberdrömmarne hos alla sjuka:
Ni förebrådde Er
I klostret »Den Goda Hjelpen».
Man fann Er på bergen ofvan
lades i säng.
Sedan dess har Ni yrat, och oaktadt Ni beklagat
Jag vill ingen barmhertighet, ty den behöfver jag ej! ABEDISSAN. ett stort sinne att kunna taga emot, och vara tacksam.
DEN OKÄNDE. icke tvingas vara tacksam.
Jag behöfver icke taga emot och begär ingenting... jag vill Det är visserligen saligare att gifva än att taga, men det fordras
ABEDISSAN. Hm! hm! hm!
DEN OKÄNDE. sitta vid samma bord som jag?
De stiga upp, gå undan...
De äro väl rädda för Er.
ABEDISSAN. Ni ser ut så...
Men förklara mig, hvarför ingen af hela det der sällskapet vill
Äro de riktiga?
Hur... jag... ser ut!
Men sällskapet der; hur se de ut?
ABEDISSAN. Ni ser dem på ett sällsamt sätt kanske, beror på att Ni har febern qvar, eller... på något annat.
Om Ni menar verkliga, så ega de en förfarande realitet.
DEN OKÄNDE. dem liksom i en spegel; och de bara låtsas äta...
Är det något föräldrar, men endast flyktigt.
Men jag tycker det är bekanta, allesammans!
Och jag ser
skådespel, som uppföres?...
Der sitter ett par, som liknar mina Jag har aldrig fruktat någon förr, derför att lifvet var mig
likgiltigt, men nu börjar jag frukta?
ABEDISSAN. fessorn komma och föreställa oss dem.
Om Ni ej tror att det är riktiga personer, skola vi be Con(Tecknar åt Confessorn, som nalkas.)
CONFESSORN (i Dominikanerdrägt, svart och hvit).
ABEDISSAN. Tala om för den sjuke, hvilka som sitta till bords der.
-------------------------------------------------------- CONFESSORN.
Tillåt mig först en fråga: ha vi icke sett hvarandra förr?
CONFESSORN. begäran bikten...
Jo, jag satt vid Er sjukbädd under febern, och mottog på Er
Min bikt!
CONFESSORN. intryck att det endast var feberdrömmar...
CONFESSORN. på Er, och det var derjemte saker af sådan ruskig natur, att man Emedan det var knappt ett brott eller en last, som Ni ej tog Ja, men jag kunde ej gifva absolutionen, emedan jag fick det
brukar underkasta sig sträng penitens, innan man begär aflösning.
Sedan Ni nu återvunnit sansen anser jag mig böra fråga, om det fans någon grund för Era själfanklagelser?
-------------------------------------------------------- ABEDISSAN (aflägsnar sig).
Har man rätt att fråga sådant?
CONFESSORN. i hvad sällskap Ni befinner Er!
Nåväl, det är icke det allra lyckligaste.
Der ha vi till exempel dåren, kallad Cæsar, som läst sig Nej, det har man inte; det är sant! -- Ni ville veta deremot
ifrån förståndet på en viss författare, hvars ryktbarhet var större än hans berömmelse; och så ha vi tiggaren, som inte vill erkänna att han är tiggare derför att han läst latin och blifvit befriad! och så
läkarn eller som han kallas varulfven, som har sin bekanta historia, och så ett par föräldrar, som grämde sig till döds öfver en vanartig son, som lyfte sin hand mot dem; att han icke följde sin fars bår
till kyrkogården och i berusadt tillstånd profanerade sin moders graf må han sjelf svara för.
Der sitter hans fattiga syster, som han dref ut i snön om vintern, enligt hvad han sjelf uppger i välvillig afsigt. sitter en andra och virkar... alltså idel gamla bekanta allesamman.
Gå nu och helsa på dem!
Der sitter en öfvergifven hustru med två oförsörjda barn, och der
DEN OKÄNDE (har under senare delen vändt ryggen åt Sällskapet; går nu och sätter sig vid venstra bordet alltjemt med ryggen mot Sällskapet.
När han nu lyfter hufvudet ser han Michaels bild samt slår ned ögonen).
-------------------------------------------------------- CONFESSORN (går fram och ställer sig bakom Den Okände.
I detsamma spelas inifrån kapellet ett katolskt Requiem.
Confessorn talar med half röst till Den Okände under det svag musik pågår).
Qvantus tremor est futurus Quando judex est venturus Cuncta stricte discussurus, Per sepulchra regionum
Tuba mirum spargens sonum Coget omnes ante thronum.
Mors stupebit et natura, Cum resurget creatura
Liber scriptus proferetur
In quo totum continetur Unde mundus judicetur.
Quidquid latet apparebit
Nil inultum remanebit.
(Han går upp till pupitren vid högra bordet
Öppnar breviariet.
Musiken tystnar).
Nu fortsätta vi läsningen.
»Men om du icke lyder Den Eviges röst och uppfyller alla
hans bud och befallningar, så skall du se alla dessa förbannelser drabba dig.
-------------------------------------------------------- »Du skall vara förbannad i staden och på fältet; förbannad
skall vara din korg och ditt tråg; förbannad skall du vara i din ingång och din utgång!
SÄLLSKAPET (halfhögt).
Förbannad!
CONFESSORN. du rör med din hand och i allt hvad du företager, ända tills du blir honom.
»Den Evige skall slå dig med olycka och motgång i allt hvad
utrotad och nedgjord för dina missgerningars skull, då du öfvergaf
SÄLLSKAPET (högt).
CONFESSORN. en väg skall du dra ut emot dem, men sju vägar skall du fly för »Den Evige skall ställa om att du blir slagen af dina fiender;
dem; och du skall irra omkring i alla jordens länder, och ditt lik niska skall röra ett finger för att jaga dem bort!
skall spisas af himmelens foglar och markens djur, och ingen men»Den Evige skall slå dig med Egyptens plågor, med sår och
skabb, med feber och brand, med dårskap, ursinne och förblindelse, så att du skall trefva din väg fram i middagssolens ljus, som den blinde i mörkret; och du skall aldrig lyckas i dina företag, alltid bli förtryckt och plundrad, och ingen dödlig skall stå dig bi!
Du skall äkta en qvinna och en annan skall ega henne; du skall bygga ett
-------------------------------------------------------- hus, men icke få bo i det; du skall plantera en vingård, men icke
plocka drufvan; dina söner och döttrar skola lemnas till en främmande stam; dina ögon skola åse det och förbrännas af gråt, men din hand skall icke kunna räcka sig efter dem.
Och du skall ingen ro hafva på denna jorden, och din fot ingen hvila; men den Evige skall göra ditt hjerta beklämdt, dina ögon flödande och din själ krank.
Och ditt lif skall hänga på en tråd; du skall lefva i skräck både dag och natt.
Om morgonen skall du säga:
Hvi är icke afton?
om aftonen skall du sucka:
Hvi är icke morgon?
Och derför att du
icke tjenat Herren Din Gud, då du lefde i välstånd, så skall du tjena honom i hunger och törst, i nakenhet och nöd, som den Evige skall sända dig, då han lagt ett jernok på din hals, ända tills han utrotat dig från jorden.»
SÄLLSKAPET.
(Confessorn har läst ofvanstående fort och högt, utan att dedicera till Den Okände; Sällskapet, utom Damen, som virkar, ha åhört och bannat, men icke låtsat märka Den Okände.
Denne har sutit med ryggen mot Sällskapet, stilla försjunken.)
DEN OKÄNDE (reser sig för att gå).
CONFESSORN (emot honom).
Jo, det var Deuteronomion.
Jaså det var den!
Men jag vill minnas att det välsignas också! CONFESSORN.
Ja dem som hålla hans bud!
DEN OKÄNDE. skakning, men är det försökelser, som skola motstås, eller varningar, som böra åtlydas?...
Nu är jag emellertid viss på, att min feber fortfar, och jag går att söka en riktig läkare.
CONFESSORN. Ja, men den riktiga, då!
Förstås, förstås! CONFESSORN.
Han som botar de »sköna samvetsqvalen».
ABEDISSAN. Om Ni behöfver barmhertighet en gång, så vet Ni hvar den fins!
Såå! -- Jag kan icke neka, att jag ett ögonblick erfor en viss
Nej, det vet jag icke.
ABEDISSAN (halfhögt). rinnande vatten.
Jo, jag skall säga Er hvar!
I ett rosenrödt rum, vid ett stort,
DEN OKÄNDE. länge har jag legat sjuk här?
I ett rosenrödt rum; låt mig se -- hur
I dag är det jemt tre månader!
DEN OKÄNDE. (ser ut genom fönstret).
Det är ju höst.
Träden stå bara, och molnen ha sin kalla färg! -- Nu vaknar minnet! -- Hör Ni en qvarn, som går?
Ett valdhorn, som lullar?
En flod som brusar, en skog som der fins barmhertighet!
(Går hastigt.) hviskar, och -- en qvinna som gråter!
Ja, Ni har rätt, men endast Ett fjerdedels år!
Har jag sofvit, eller hvar har jag varit!
CONFESSORN (till Abedissan).
Den dåren! den dåren! _______
ROSENKAMMAREN.
Gardinerna äro borttagna; fönstren gapa som svarta hål mot mörkret utanför: möblerna täckta med bruna öfverdrag och framdragna på golfvet: blommorna borta; en stor svart jernkamin är tänd.
Modren står och stryker hvita gardiner vid skenet af ett enda ljus.
(Det bultar.)
MODREN. Kom in!
God qväll?
-- Hvar är min hustru?
Det är du! -- Hvar kommer du ifrån?
Jag tror, ifrån helvetet! -- Men hvar är min hustru?
MODREN. Hvilkendera?
Allt är berättigadt, utom jag!
MODREN. hvar har du varit?
Det har väl sina grunder, och att du märkt det, är väl.
DEN OKÄNDE. vet jag ej, men jag skulle vilja hålla det för en feberdröm.
Men hvar är min hustru?
Om det var ett fattighus, ett dårhus, eller ett vanligt sjukhus,
legat sjuk, förlorat minnet, och kan icke tro att tre månader ha gått.
MODREN. härifrån -- för att söka dig, men om hon tröttnat på sökandet vet jag ej.
Här ser hemskt ut!
Hvar är Den Gamle?
MODREN. Ja, hvar han är har han ingen sorg mer.
Död, menar du.
Det borde jag fråga dig!
När du öfvergaf henne, gick hon
-------------------------------------------------------- MODREN. Ja!
Han är död!
Detta säger du, som om du ville öka antalet af mina »offer».
MODREN. Kanske har jag rätt i så fall...
DEN OKÄNDE. bastant hat.
Han såg icke så känslig ut, och visade sig kunna nära ett
Nej; han kunde endast hata det onda, hos sig och andra.
Så får jag orätt der också!
MODREN. Hvad söker du här?
Barmhertighet!
-------------------------------------------------------- MODREN. berätta.
Hur hade du det på sjukhuset?
Sitt ner och
DEN OKÄNDE (sätter sig). för öfrigt.
Det vill jag inte minnas!
Jag vet inte om det var något sjukhus,
MODREN Besynnerligt!
Men hvad hände mellan din affärd härifrån?...
Om du talar vackert vid mig, skall du få veta mer.
MODREN. Jag skall tala vackert!
DEN OKÄNDE. och tre karlar dra i en lina, som löper genom två block; och hvar gång de dra så tycker jag mig bli två alnar längre och...
MODREN Du hade vrickat dig, och de skulle dra det rätt igen...
Jag vaknar i en säng af stålskenor, som voro rödmålade, Jag föll i ett berg och slog höften så att jag svimmade...
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE. så låg jag och såg som i en panorama hela mitt förflutna lif rullas var slut på rullen, så började det om igen; och under hela tiden hörde jag ett qvarnverk gå... och det hör jag än...
Ja, nu är det här också!
Det hade jag inte tänkt på!
Men sedan... ja,
upp, ifrån barndomen, genom ungdomen ända fram... och när det
Det var icke vackra taflor du såg.
DEN OKANDE. en ryslig lymmel.
Och jag kom slutligen till det resultatet -- att jag var
Hvarför begagnar du det uttrycket?
DEN OKÄNDE. du, den som begagnar det om sig sjelf förefaller mig skryta, och så Jag vet nog att du ville ha ordet »dålig menniska», men ser
ligger der en sådan tvärsäkerhet i omdömet, som jag ännu icke vunnit.
Du tviflar än?
Ja! på somt och mycket.
Men ett börjar ljusna upp...
-------------------------------------------------------- MODREN. Att?
DEN OKÄNDE. på förut.
Att det fins saker... och krafter... som... jag icke trott
MODREN. menniska som styr om ditt ovanliga öde?
Det är hvad jag tyckte mig märka!
MODREN Då är du ett stycke väg.
DEN OKÄNDE. förmågan att dikta; för det andra får jag icke sofva om nätterna...
MODREN. Hvad nu då?
DEN OKÄNDE. icke dö, ty jag är numera icke säker att det är slut på eländet, när det är slut en gång.
Det kallas visst maran... och det sista, men värsta: jag vågar
Men jag är annat också: jag är bankrutt; ty jag har förlorat
Har du märkt också, att det är hvarken du eller någon annan
-------------------------------------------------------- MODREN. Såå!
DEN OKÄNDE. sjelf, att jag skulle vilja bli fri från mig, men dertill ser jag ingen möjlighet.
Om jag vore kristen skulle jag icke kunna fylla det min nästa, och det gör jag nog.
Det är visst sant att jag är en första budet älska min nästa såsom mig sjelf, ty då skulle jag hata stor lymmel och har nog alltid misstänkt det, men emedan jag icke velat vara lifvets dupe har jag haft ett vaket öga på »de andra», och när jag sett att de andra icke voro bättre än jag, vredgades jag när de andra ville mästra mig.
Men det allra värsta är att jag fått en såden afsky för mig
MODREN. en affär emellan dig och de andra; det rör sig här om en angelägenhet mellan dig och Honom...
Ja väl, men du har missfattat saken då du trott att den var
DEN OKÄNDE. Hvem?
MODREN. Den Osynlige, som styrt dina öden.
Må jag få se honom!
-------------------------------------------------------- MODREN. Då dör du?
DEN OKÄNDE. Åhnej!
MODREN. du aldrig böjas som vi andra, så måste du brytas ner som ett rör!
DEN OKÄNDE. sant, jag kan darra inför en obetalad räkning, men för att stiga på Jag vet icke hvar jag fått denna helvetiska trotsighet.
Det är Hvar har du fått denna helvetiska upprorsanda från, och skall
Sinai och möta med Den Evige skulle jag ej betäcka mitt ansigte!
MODREN. Jesus Maria! -- Talar du så: tror jag du är den Ondes barn.
DEN OKÄNDE. att de som stå nära Den Lede bruka hugnas med ära, gods och Det tyckes vara allmänna tron här om mig.
Men jag har hört
guld, i synnerhet guld!
Synes dig att jag gör skäl för misstanken?
MODREN. Du drar förbannelse öfver mitt hus!
Då skall jag gå ut ur ditt hus...
-------------------------------------------------------- MODREN. I natten! nej! -- Hvart ämnar du gå?
Jag skall gå att söka upp den enda jag icke hatar.
MODREN Är du säker om att hon tar emot dig?
Alldeles säker!
MODREN. Men jag är icke säker.
MODREN. Då skall jag nödgas väcka dina tvifvel.
MODREN. Jag kan det.
-------------------------------------------------------- MODREN. sofva på vindskammaren?
Nu tala vi icke vackert längre, och nu sluta vi. -- Kan du
Hvar som helst; jag får ändå icke sofva!
MODREN. riktig eller ej!
Då säger jag dig god natt! antingen du tror min önskan upp-
DEN OKÄNDE. men råttor äro obehagliga.
Det är väl icke råttor på vinden!
Spöken är jag ej rädd för,
MODREN. en natt deruppe, det må nu vara hvad det vill.
Det går an att du icke är spökrädd ty... ingen har sofvit ut
DEN OKÄNDE (dröjer ett ögonblick; derpå). derför att du är religiös!
Du är den elakaste menniska jag i mitt lif råkat, men det är
MODREN. God natt!
KÖKET.
Det är mörkt, men månen utanför kastar rörliga skuggor af fönstergallren på golfvet då stormmolnen draga förbi.
I hörnet till höger under krucifixet der Den Gamle brukade sitta, hänger på väggen jagthorn, bössa, jagtväska.
En uppstoppad roffågel står på bordet.
Som fönstren stå öppna fladdra gardinerna; och kökstrasor, skurförklän och handdukar upphängda på ett streck framför spiseln röra sig för vinden.
Man hör vindens sus; i fjerran dånet af ett vattenfall; då och då bultar det mot ett trägolf.
DEN OKÄNDE (in, halfklädd, med ett ljus i handen). försvagar skuggornas spel).
Hvad är det på golfvet som rör sig! -- roffågeln blir han stående som förstenad).
Jesus-Kristus!
Är det någon der? -- Ingen!
(Går framåt med ljuset, som något
-- (Han går fram mot bordet, men när han får se
MODREN (in; klädd, med ett ljus i handen).
Ja, jag kunde inte sofva!
-------------------------------------------------------- MODREN (blidt).
Hvarför det, min son?
Det gick någon ofvanpå kammaren.
MODREN Omöjligt, derför att det icke fins någon vind ofvanpå.
DEN OKÄNDE. som ormar?...
Detta just oroade mig! -- Men hvad rör sig på golfvet der
MODREN Det är månskenet!
DEN OKÄNDE. der är skurtrasor!
Allt är så enkelt och naturligt, men just det oroar mig. -- Hvem bultar i natten; är det någon utestängd?
Nej det är en häst som slår i stallet.
Det har jag aldrig hört talas om!
Ja, det ar månskenet!
Och der är en uppstoppad fågel.
-------------------------------------------------------- MODREN. Jo, det fins hästar som plågas af maran.
Hvad är maran?
Ja, hvem vet!
Låt mig sitta ett ögonblick!
MODREN. går qväll, och jag ber dig derför om förlåtelse, men ser du, just Sitt ner och låt mig tala allvarsamt med dig.
Jag var elak i
derför att jag är så gränslöst elak begagnar jag religionen som jag jag svara mig sjelf hvad maran är: det är mitt onda samvete.
begagnar tagelskjortan och stengolfvet.
För att icke stöta dig skall det är jag sjelf eller någon annan som straffar mig, vet jag inte och tilltror mig ej ha rätt att forska derefter! -- Berätta nu hvad som händt dig på kammaren.
DEN OKÄNDE. när jag kom in på kammaren, kände jag att någon var derinne.
Jag sökte med ljus, men fann ingen.
Derpå lade jag mig.
Nu spöken och gengångare? börjar någon gå med tunga steg öfver mitt hufvud... tror du på Egentligen... jag vet inte... jag har icke sett något, men
-------------------------------------------------------- MODREN. rättskänslas förmåga att skapa fram straffmedel...
DEN OKÄNDE. söker omkring tills den funnit hjertat -- och så blir detta kallt -- och jag måste upp ur sängen...
Efter en stund riktas en iskall luftström mot mitt bröst; Nej; och det förbjuder min religion, men jag tror på vår egen
MODREN. Och sedan?
DEN OKÄNDE. rullas upp, allt, allt... och det är det värsta.
MODREN. fins intet namn på den sjukdomen, och det ges blott en bot... DEN OKÄNDE.
Du vet hur barnen få göra när de felat!
Ja! allt detta känner jag, ty jag har gått igenom det.
Det Sedan måste jag bli stående på golfvet och åse hela lifspanoramat
Hvad få de göra?
MODREN. Först be om förlåtelse!
Söka ställa till rätta...
Det är icke nog med att man lider hvad man förtjenar?
MODREN. Nej, det är ju bara hämd, det!
MODREN. ogjord en dålig handling?
Ogjord?
Kan du sjelf göra godt ett lif som du förstört; kan du göra
DEN OKÄNDE. jag tvangs att taga då ingen gaf mig rätten; men skam den som Nej, det är sant! -- Men jag tvangs att begå den handlingen,
-------------------------------------------------------- tvang!
Ve! (med handen på bröstet) Ve! nu är han här, i rummet; och han tar hjertat ur bröstet.
MODREN. Böj dig!
På knä!
På knä för den korsfäste!
Kristus förbarma dig!
Herre förbarma dig! -- (Till Den Okände) Endast han kan göra det ogjordt!
DEN OKÄNDE. göra det, så tager jag tillbaka... sedan!
På dina knän! min son!
Jag kan icke böja knä... jag kan icke...
Hjelp mig Evige Gud! (Paus.)
Nej, icke för honom!
Icke honom!
Och om jag tvingas
-------------------------------------------------------- MODREN (mumlar hastigt en bön, derpå).
DEN OKÄNDE (hemtar sig). var förintelsen.
Ja!...
Men vet du hvad det var?
Det var icke döden; det
Förintelsen af det gudomliga; det vi kalla den andliga döden.
DEN OKÄNDE (allvarligt, utan ironi).
Det är så Ni menar... då börjar jag förstå.
MODREN. Damaskus.
Gå dit! samma väg du befarit hit; och plantera ett kors på hvarje station men stanna på den sjunde; du har icke fjorton du, som Han!
Du har lemnat Jerusalem, och du är på väg till
Du talar gåtor!
MODREN Nåväl!
Res; sök upp dem du har något att säga; först din hustru; DEN OKÄNDE.
-------------------------------------------------------- MODREN. kallar varulfven...
Sök -- Men glöm icke under vägen se till honom -- du
MODREN. sade dig, väntade jag din ankomst!
Så lär du ha sagt när det skulle bära af hit... och som jag
På hvad grunder gjorde du det?
MODREN. Jag hade inga antagliga grunder...
Liksom jag sett detta kök i en -- extas om du så vill...
MODREN. ty Ni skulle träffa hvarandra...
Gå nu emellertid och sök upp henne.
Om du finner henne så är det godt; finner du henne icke, så var är här och natten är förliden! det kanske det just som skulle ske.
-- Men nu gryr dagen; morgonen Derför ångrar jag nu, då jag ville skilja dig från Ingeborg,
Och hvilken natt!
MODREN. Du skall minnas den!
Icke allt, men något skall jag behålla!
MODREN (ser ut genom fönstret; liksom för sig sjelf).
Du sköna morgonstjerna, hvi är du så från himmelen fallen?
(paus.)
Äro vi mörkrets barn eftersom vi skälfva inför ljuset?
MODREN. Tröttnar du aldrig att fråga?
Jag längtar efter ljus, ser du!
Gå och sök då!
Och frid vare dig! _______
Har du märkt att innan solen går upp så ryser det i menniskan.
Akt IV. 1:o. Vid.
Hålvägen. 3:o. Vid Hafvet. 2:o.
Landsvägen.
Hotellrummet.
AKT IV. _____ I HÅLVÄGEN.
Samma landskap som förr, men i höstdrägt med aflöfvade träd.
Det smides i smedjan; qvarnen går.
Smeden står i dörren till venster; mjölnerskan till höger.
Damen är klädd i en jacquette och blanklädershatt; men i sorg.
Den Okände är klädd i sydtysk alpdrägt: lodenjoppe, knäbyxor, alpskor, staf; grön jägarhatt med orrfjäder.
Ofvan bär han en brun »Kaisermantel» men pelerin och kapuchong.
DAMEN (in; resklädd; trött och bedröfvad).
Har någon resklädd herreman passerat här?
SMEDEN och MJÖLNERSKAN (nicka nekande).
Kan jag få låna husrum öfver natten?
-------------------------------------------------------- SMEDEN och MJÖLNERSKAN (nicka afböjande).
DAMEN (till Smeden).
Får jag stå i dörren här och värma mig ett ögonblick?