Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkande N:o 50. 61 har inträffat, särdeles i de norra länen, att skiftesdelegarne vid skiftet funnit en dylik utbrytning vara med deras ömsesidiga intresse!! mindre förenlig, och derföre låtit sådant servitut äfven efter skiftet fortfara.
Detta förhållande har föranledt mångfaldiga tvister, och en reglering af mulbetesrätten, sedan intressenterna omsider insett behofvet deraf, har hvarken, efter det laga kraftvunnet skifte åkommit, kunnat i öfverensstämmelse med Skiftes-stadgan åstadkommas utan samtlige de intresserades medgifvande, ej heller annat än undantagsvis varit möjlig att genom vänlig öfverenskommelse bringas till stånd.
Dalman liar i sin ofvanberörda motion fästat uppmärksamheten vid dessa förhållanden; och dervid andragit, hurusom uppkomsten af denna mul* betesrättighet i de norra orterna härledde sig från den liknöjdhet, hvarmed i förra tider Kronans skogar betraktades, i det att vissa byalag tillåtits att å desamma utan inskränkning och kontroll få beta sin boskap.
Sedan likväl samma skogar medelst skatteköp öfvergått till enskilde personer, för det mesta egare af jernbruk eller andra industriela anläggningar, qvarstode dock för dessa byalag en lika obegränsad rätt till begagnande af skogen för afbetning, hvilken rätt för det mesta ej grundade sig på annat än häfd.
Deraf uppstode emellertid för landet i allmänhet, såväl som för den enskilde rätte egaren af skogen de största olägenheter, i thy att dels skogens återvext genom kreatursbetet gjordes omöjlig, dels den rätte egaren af skogen förhindrades att odla på densamma, dels skogseldar genom vallhjonens vårdslöshet framkallades, dels ock skogssådd och återplantering efter rationel t hushållningssätt ej stöde tillsammans med den fria mulbetesrätten. som ej medgåfve någon inhägnad.
Herr Dalman anhåller derföre, att Rikets Ständer måtte öfverväga nödvändigheten af en inskränkning i detta missbruk medelst stadgande af det påbud, att hvarje fäbodelags rättighet till och behof af mulbete å en viss areal af skogen måtte i hvarje fall af vederbörande myndighet efter undersökning bestämmas, samt derefter skogens egare förklaras berättigad att emot skälig lösen till fäbodedelegarne erhålla fri och obehindrad disposition af den för mulbetet obehöfliga jordrymd, hvarigenom åtminstone återstoden af skogen skulle kunna bättre vårdas och till återvext befordras af dess egare, samt honom varda utan hinder fritt tillåtet att derå företaga och afstänga odlingar, till båtnad såväl för det allmänna som honom enskildt.
Den af Herr Dalman sålunda väckta fråga, hvilken synes Utskottet vara förtjent af större uppmärksamhet, har jemväl varit föremål för särskilda med hvarandra sammanstämmande förslag från såväl Skogs-komitéens, som Skogs-styrelsens sida.
Sistnämnda myndighet har nemligen i sitt förslag till Förordning om skogarne i riket uppställt en 54 § af följande lydelse: 62 Sammans- Stats-, Lag- samt Allm.
Besv.- och Ekon.- TJtsk.
”Har hemman eller lägenhet rätt till skogsfång, mulbete, torftägt eller dylikt å annans skog, och vill skogens egare sådan last, såsom för skogshuskåll ningen hinderlig, från sig lösa, vare dertill berättigad, emot vederlag af efter uppskattning motsvarande mark, som bör, enligt de i Skiftes-stadgan lagda grunder, utbrytas och hemmanet eller lägenheten under eganderätt tilläggas, så framt aftal om annan ersättning icke träffas, och lagligen må ega rum.”
Enär, på sätt ofvan förmäles, redan uti Skiftes-stadgan förefinnas vissa stadganden angående utbrytning af rätt till mulbete och skogsfång, men dessa äro bristfälliga deri, att icke enahanda vitsord, som tillkommer den, hvilken yrkar laga skifte eller egoutbyte för rågångars rätande, äfven är tillagdt den jordegare, hvars hemman eller lägenhet är besvärad af mulbetes- eller annan skogsrättighet, som tillhör annat hemman, samt det af motionären åsyftade ändamål torde kunna vinnas genom afhjelpande af denna brist i Skiftes-stadgan;förthy och då, enligt gällande lagstiftning om köp och skifte af fast egendom, sådan afyttring af rättighet till fast egendom, som motionären åsyftar, icke, der den åtföljer eganderätt till hemman, kan emot blifvande egare till det hemman för alltid hafva bestånd, med mindre än att det derom träffade aftal antingen lagfares, hvilket dock icke låter sig göra i annat fall än der rättigheten till sammans med jördegor öfverlåtits, eller ock under form af förening vid laga skiftesförrättning i öfverensstämmelse med Skiftes-stadgans innehåll fastställes, och den sista utvägen i de flesta fall torde blifva den beqyämligare, har Utskottet icke funnit lämpligt, att något stadgande i detta ämne införes i Skogsförfattningarne, men får, med hänsyn tillika dertill, att enahanda lättnad för utbrytning af annan skogsrättighet än mulbetesrätt äfven torde vara önsklig, i anledning af Herr Dalmans motion vördsamt hemställa, om icke, der hemman eller lägenhet har rätt till skogsfång, mulbete, torftägt eller dy likt å annans skog, och skogens egare vill sådan last från sig lösa, denne må ega vitsord att äska utbrytning deraf efter de i Sldftes-stadgan lagda grunder, utan sammanhang med laga skifte och utan hinder deraf att sådant skifte å hrns egor förut faststäldt blifvit.
Uti det förslag till strafflag, som vid innevarande riksdag undergått Rikets Ständers granskning, förekomma äfven ansvars-bestämmelser för åverkan å skog.
Deraf torde följa, att de stadganden i samma ämne, som förekomma i Skogsstyrelsens förslag icke komma att ingå i den Skogs-ordning, som kan blifva af Kongl. Majt i nåder utfärdad, äfvensom att de polisföreskrifter, hvilka icke lämpligen kunnat få sin plats i den allmänna strafflagen, men icke desto mindre må Sammans.
Bes v.- ock Ekon.- Utsk.
63 vata för upprätthållande af vederbörlig ordning vid hushållningen med Statens skogar, nödvändiga, varda till straffbestämmelserna lämpade efter de i allmänna lagen intagna, dermed jemförliga stadganden.
Utskottet, som på dessa skäl och enär 8 kapitlet af Skogs-styrelsens förslag, innefattande ansvarsbestämmelserna för åverkan, i väsendtlig mån afviker från innehållet af strafflagförslaget, ansett att nämnda del af det ifrågavarande författningsförslaget, icke numera kan komma i fråga att af Kongl.
Majit såsom lag antagas, skulle icke finna erforderligt, att Rikets Ständer i denna fråga, som kan anses vara till sina hufvndsakliga grunder afgjord i och med strafflagförslaget, fattade något särskildt beslut, om icke sådant till en viss del påkallades af Erik Anderssons ofvanberörda motion.
Erik Andersson har nemligen i densamma anfört, hurusom det i åtskilliga orter af riket, särdeles inom Westmanlands län, skulle hafva visat sig, att åboar, indelningshafvare, arrendatorer å Kronans hemman eller boställen af alla slag, deri äfven inberäknade prestboställen, sedan de låtit indela skogarne till trakthuggning, för att åtkomma den högsta möjliga vinst användt större delen af den i de årliga trakthuggningsparkerna befintliga skog dels till afförsel från desamma till egna närbelägna hemman och gårdar, dels ock understundom till afsalu; och ehuru detta icke stöde tillsammans med föreskrifterna i Skogs-ordningen, så hade dock genom en och annan anställd rättegång visat sig, att arrendator, som föryttrat eller aflört skog från Kronans hemman, vunnit befrielse från så väl böter, som ersättningsskyldighet.
Erik Andersson föreslår derföre, förutom hvad här ofvan i fråga om hushållningen med kronohemman särskildt blifvit omförmäldt, att en författning må utfärdas, hvarigenom stadgas, det Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, Skogs-styrelsen och jägeribetjeningen åläggas hålla närmare tillsyn å efterlefnaden af hvad författningarna stadga i afseende på skogens vård och återplantering jemväl å sådana Kronans hemman, hvilka äro åt arrendatorer upplåtna och hvarest ordnad trakthuggning är införd, samt att den innehafvare eller arrendator, som i sådant afseende sig förbryter, skall kunna af jägerioch kronobetjent åtalas lika som annan skogsåverkare och vara underkastad det ansvar och den ersättningsskyldighet, lag och författningar i thy mål stadga.
Utskottet, sorn icke är i tillfälle att bedöma, huruvida de förhållanden, hvarom motionen innefattar uppgift, verkligen ega rum, saknar till följd deraf giltig anledning att förorda den af motionären påyrkade framställningen om påminnelser till vederbörande att sorgfälligare handhafva dé gällande skogsförfattningarnas efterlefnad, och får, i afseende på motionärens förslag om förändrad lagstiftning angående rättigheten att anställa åtal för öfverträdelse af stadgad nyttjanderätt till krono- och boställshemmans skogar, erinra, att det redan enligt 23 § i 1805 års Skogs-ordning i fråga om skogshushållningen å sådana hemman tillhör ”krono- eller skogs- eller jägeribetjente att noga uppsigt hafva, och 64 Santmans.
Betänkande N:o 50. förelupne missbruk vid allmänna domstolar lagligen åtala"; hvadan motionärens yrkande i denna del uppenbarligen beror på ett missförstånd.
— Det stadgande om ansvar för sådan förseelse, som innehålles i nyssnämnda §, är visserligen ofullständigt deruti, att det icke innehåller något om ansvar för den innehafvare af boställe eller kronojord, som öfverskrider fastställd hushållningsplan, derigenom att han till husbehof afverkar skog utom det årliga trakthygget, en brist, hvilken är desto lättare att förklara, som trakthuggningssystemet ännu icke var antaget på den tid, då nu gällande Skogs-ordning utfärdades; men då Utskottet inhemtat, att Skogs-styrelsen, vid uppsättande af 35 § i dess förslag till Skogsordning, icke förbisett denna omständighet, anser Utskottet, det Rikets
Ständer med så mycket större skäl kunna tillförse sig, att Kongl. Maj:t, äfven utan någon anvisning från Rikets Ständers sida, skall vid pröfningen af Skogs-Styrelsens berörda förslag tillse, huru äfven i denna del må kunna lämpligen förordnas.
Utskottet får på på dessa skäl vördsamt hemställa, att Erik Anderssons motion i nu omförmälda delar må lemnäs utan afseende.
Herr Carlson och Riksdagsfullmägtigen Johan Persson hafva i deras ofvan berörda motioner uttryckt den åsigt, att det för närvarande mest tjenliga medlet att befrämja införandet af en bättre skogshushållning i riket och derjemte förbereda sinnena på den förändrade lagstiftning angående den enskilda skogshushållningen, som af behofvet framdeles må påkallas, vore att genom dertill lämpliga åtgärder sprida den kännedom om skogarnes värde och den insigt i de allmanna grunderna för en rationel skogshushållning, som för närvarande saknas.
Motionärerne hafva i sådant afseende sammanstämmande, ehuru med obetydliga skiljaktigheter i de begagnade ordalagen, föreslagit: att skogshushållningsläran må vid landtbruksläroverkén fullständigt föredragas, samt, så vidt möjligt är, praktiskt tillämpas, på det sätt, som för hvarje ort kan finnas tjenligast; att nya landtbruksläroverk ej må anläggas annat än der tillräcklig skog finnes för meddelande af fullständig praktisk undervisning i rationel skogsskötsel; samt att vid de redan befintliga landtbruksläroverk, hvilka sakna skog, kronoparker eller allmänningar må till undervisningen anslås, eller anvisas, för så vidt sådana parker eller allmänningar finnas i läroverkens granskap.
Särskildt Sammans.
Betänkande N:o 50. 60 Särskildt har Johan Persson med afseende å Ultuna landtbruksinstitut, hvilket har på arrende åt sig upplåten den så kallade lilla Djurgårdsparken om allenast 100 tunnland, men för öfrigt alldeles saknar skog, hemställt, om icke kronoparkerna Åsen och Stora Sunnersta park, hvilka vore alldeles invid Institutets egor belägna, kunde, åtminstone på arrende, till Institutet öfverlemnäs.
Af Kongl, reglementet för de lägre landtbruksskolorna i riket den 14 Januari 1851 inhemtas, hurusom redan vid organisationen af dessa läroverk
Yar afsedt, att undervisning i de enklare delarne af skogshushållningsläran derstädes skulle meddelas.
Bland de kunskaper, hvilka lämpligen borde komma i fråga att, efter inhemtandet af nödiga förberedande insigter, bibringas lärlingen, i den ordning landtbrukets gång, årstid och andra förekommande omständigheter sådant medgåfve, nämnas: skogshushållningens enklare grunder eller läran om tiden för skogens återvext i den ort, der skolan är belägen, samt om de derpå grundade reglorna för skogsindelning till trakthuggning, sättet för skogsfröns insamling och utsåning, vilkoreu för ungskogens vård och jemna tillvext, sättet att genom lemnade fröträd tillvägabringa återvext af ny skog, der den gamla utfälles, öfning att igenkänna de allmänt förekommande trädslagen äfven under vintern, då de, som hafva löf, fällt dem, samt slutligen grunderna för den såkallade hjelpgallringen af skog.
Då emellertid särskild lärare i skogshushållning icke varit vid landtbruks skolorna anställd, torde undervisningen i detta ämne icke i allmänhet hafva egt den omfattning, som genom ofvanberörda Kongl, reglemente åsyftats.
Allenast
Afva landtbruksskola i Norrbottens län har från och med år 1800 åtnjutit ett årligt anslag af 1,000 R:dr Runt för denna undervisnings uppehållande.
För öfrigt hafva under de sednare åren befunnit sig i verksamhet dels fem Skogsskolor till bildande af skogsbetjente för Statens räkning, dels fyra enskilda skogvaktareskolor, de sistnämnda med ett årligt anslag af 1,500 R:dr Ruut för dem hvar.
Skogs-styrelsen har, i dess sednast afgifna underdåniga berättelse, i afseende på dessa läroanstalter uttryckt den åsigt, att, ehuru den undervisning, som meddelades vid de privata Skogs-skolorna, för närvarande kunde anses vara af väsendtlig nytta i och för spridande af kunskaper i skogshushållningen, så blefve dock dessa Skogs-skolor öfverflödiga i den mån ett större antal Skogsoeh Jägeri-betjente från Statens skolor vunne anställning hos enskilde skogsegare och desse derjemte genom en tillökad Skogs- och Jägeri-stat hade lättare att erhålla råd och upplysningar med afseende år skogshushållningen, samt att något bidrag från Statens sida till befrämjande af den enskilda skogsundemsningen kunde utgå till landtbruksskolorna för att användas såsom arfvode åt någon skogstjensteman inom det revier, der skolan vore belägen, för meddelande derstädes af praktisk undervisning i skogsskötsel.
Brot 1862 & 1863. 4 Sami. 2 Afd. 13 Häft. 9 66 Santmans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och Elem.- UtsJc, Betänkande N:o 50.
Utskottet instämmer fullkomligt med motionärerne deri, att det verksammaste medlet till den enskilda skogshushållningens förbättrande är att söka i ett allmännare spridande af kännedomen om skogshushållnings-lärans grunder, och finner sig så mycket heldre böra omfatta deras, jemväl af Skogs-styrelsen tillstyrkta, förslag att förlägga den enskilda undervisningen i detta ämne till landtbruksskolorna, som den endast derigenom kan komma de jordegare tillgodo, hvilka icke ega så stora skogar, att särskild skogvaktares anställande kan för dem ifrågakomma.
Om, på sätt Skogs-styrelsen tillika föreslagit, undervisningen vid landtbruksskolorna uppdrages närmaste revierförvaltare, vinnes derigenom den äfven af motionärerne åsyftade fördelen, att lärlingarne kunna få biträda i de praktiska göromålen vid lärarens revier, hvarigenom anvisandet af särskilda kronoskogar för de praktiska öfningarne kan undvikas.
Utskottet får alltså vördsamt hemställa, att särskilda arfvoden må af disponibla medel anvisas ät revierförvaltare inom de distrikt, der landtbmksskolor äro belägna, mot skyldighet för dem att vid landtbruksskolan meddela praktisk undervisning i skog shushållning släran, enligt Kongl, reglementet den 14 Januari 1851.
Det är otvifvelaktig^ att för den af Rikets Ständer vid åtskilliga tillfällen äskade, förbättrade hushållningen med Statens skogar erfordras en betydlig tillökning af Skogs-statens personal.
Innan närmare kan bestämmas, efter hvilken måttstock den nya organisationen af nämnda stat skall ske, är det dock nödigt, att de grunder varda fastställda, som bestämma omfattningen af den verksamhet, hvilken bör tillkomma densamma.
Utskottet har här ofvan framlagt förslag till dessa grunder och i fall vid innevarande riksdag beslut i öfverensstämmelse dermed eller annorledes fattas angående arten af den verksamhet, som för hvarje särskild klass af allmänna skogar bör utöfvas af skogspersonalen, är dermed det främsta vilköret för möjligheten att kunna slutligen ordna äfven de personel» förhållandena uppfyldt.
Det ligger i sakens natur, att Utskottet icke är i tillfälle att framlägga något fullständigt förslag härtill, och sådant skulle äfven vara mindre lämpligt under den ännu befintliga osäkerheten, om de af Utskottet i öfrigt framställda förslag varda af Rikets Ständer antagna och af Kongl.
Majit såsom grundvalar för den nya skogslagstiftningen begagnade; men Utskottet har desto heldre ansett sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att denna organisationsfråga snart varder bragt till slut, som, enligt hvad Utskottet erfarit, dels de skogsstats-tjenstemän, hvilka redan finnas, äro, i anseende till det öfvergångsskede, hvari hela skogsväsendet sedan Santmans.
Stats-, Lag- samt- Allm. Besv.- och Ekon.-Vtsk.
Betänkande N:o SO. 67 lång tid tillbaka sig befunnit, försatta i den, vid jemförelse)! med öfriga Statens embets- och tjenstemän, ofördelaktiga belägenhet att icke vara på ordinarie stat. uppförda, hvadan dem äfven är betaget allt tillfälle att komma i åtnjutande af de förmåner', som af de allmänna pensionsinrättningarne beredas, dels ock den genom lagstiftande magtens åtgärder länge yppade utsigten till befordran inom skogs-staten, och tillfället att vid skogsinstitutet erhålla den undervisning, sorn för bildning till skogstjensteman erfordras, förmått ett betydligt antal unge män att egna sig åt denna bana och aflägga de derför nödiga kunskapsprof, utan att de emellertid sedermera kunnat vinna anställning.
Antalet af de från skogsinstitutet utexaminerade, men ännu icke använda eleverna lärer, enligt hvad för Utskottet uppgifvits, vara så stort, att hinder för Skogs-statens organisation icke lärer kunna härledas ur någon svårighet att finna lämpliga personer för de ifrågakommande nya platsernas besättande.
Hvad härefter beträffar frågan om medel för de med skogsförvaltningen förenade utgifters bestridande, så, ehuru det icke kan betviflas, att hushållningen med Kronans skogar skall ej allenast bära sig sjelf, utan äfven, såsom i andra länder, lemna en ansenlig behållning till fyllande af andra Statens behof, lärer det likväl icke kunna med säkerhet beräknas, att ett sådant fördelaktigt resultat af det nya hushållningssättet genast skall visa sig.
Vid införande af ordnad hushållning å skogar, der sådant förut ej egt rum, förekomma till en början de vidlyftiga indelningsarbetena, hvilka icke utan stora kostnader kunna verkställas; och om äfven dessa till en del betäckas genom försäljning af det virke, som fälles i mätnings- och skifteslinierna, på sätt ofvan är angifvet, så erfordras i alla fall förskott af allmänna medel.
Ej heller torde afkastningen af kronoskogarne, särdeles de i norra orterna belägna, kunna med fördel realiseras, innan den enskilda spekulationen hunnit att rigta sig på dessa nya förhållanden och förskaffat skogsförvaltningen konkurrerande afnämare.
Om, enligt Utskottets förslag, inköp af enskilda skogar för Kronans räkning, kommer att i någon mån ega rum, så tagas äfven härtill medel i anspråk; likaså har Utskottet påräknat bidrag af allmänna medel till befrämjande af undervisningen i skogshushållning.
För den närmaste framtiden finnes, förutom den inkomst, som är att påräkna af de skogar, hvilka redan stå under Skogs-styrelsens förvaltning, äfven en för dessa ändamål användbar samlad tillgång i Skogsplantering skassan, hvilken tillkommit på grund af 1805 års skogsordning och består af medel, som influtit för försålda skogseffekter, bete å kronoparkerna, böter för skogsåverkan o. s. v. samt påräknats till utgifter för planteringshagar med flera anstalter till parkernas vård, men ansetts såsom statsmedel, hvilka, jemlikt Kongl. Brefvet den 25 April 1826, borde från länsstyrelserna insändas till Statskontoret och såsom särskild fond bokföras, samt Kongl. Maj:t tillhandahållas för de dispositioner, som 68 Santmans.
Stats-, Lag- sami Allm. Besv.- och Ekon.- Uisk.
Betänkande N:o 50. för berörda ändamål kunde ifrågakomma.
Vid riksdagen 1844—1845 bade dessa medel stigit till 72,000 R:dr Banko och Rikets Ständer anhöllo då, att vederbörande måtte i nåder anbefallas att gå i författning om deras utlånande mot ränta, till följd hvaraf Kongl. Maj:t den 4 December sistnämnda år förordnade, att medlen skulle tillsvidare af Stats-kontoret göras fruktbärande.
Sedermera kar kassan så tillvext, att dess behållning, enligt bokslut år 1860, utgjorde 414,922 R:dr 80 öre.
Kassans inkomster under åren 1855—1859 hafva, obei*äknadt räntevinst af 17,476
R:dr, i medeltal utgjort omkring 138,000
Denna kassas betydliga utlånta medel lemna tillfälle att genom deras användande, äfven utan alla förökade anslag under nu instundande statsregleringsperiod, vidtaga åtskilliga af de åtgärder för hushållningen med kronans skogar, hvilka blifvit här ofvan af Utskottet förordade.
Vidkommande åter sättet, att framdeles slutligen reglera Skogs-styrelsens inkomst- och utgiftsstat, derom Rikets Ständer redan vid regleringen af utgifterna under Riks-statens 7:de
Hufvudtitel för nästkommande statsregleringsperiod fattat beslut, så har, — i anledning af Rikets Ständers Revisorers vid granskningen af Statsverkets tillstånd, styrelse och förvaltning för är 1859 gjorda anmärkning, att, då förvecklingar lätteligen kunde uppstå deraf, att förvaltningen af de medel, som äro afsedda att användas för skogsvården, vore delad mellan Stats-kontoret, Skogs-styrelsen och Läns-stvrelserna, det syntes böra leda både till ordning och reda i förvaltningen samt möjligen äfven till besparing, om Skogs-styrelsen ensam finge emottaga och disponera såväl Skogsplanteringskassan, som samtliga för skogsväsendets ordnande anvisade medel, helst genom en dylik anordning på ett ställe blefve synliga alla utgifter i och för denna gren af statshushållningen; deröfver Stats-kontoret den 31 December 1861 sig utlåtit och tillstyrkt, att Chefen för Skogs-styrelsen måtte få disponera nämnda kassa och för öfrigt från Stats-kontoret efter reqvisitioner, emot redovisning, erhålla de kontanta anslag, Som å 7:dc Hufvudtiteln funnes för skogsväsendet uppförda, — Utskottet tagit i öfvervägande, hvilka kassor och statsmedel för öfrigt kunde, i ändamål att åt skogsförvaltningen bereda en sjelfständig och af dess egen verksamhet beroende inkomststat, varda, på sätt Stats-kontoret föreslagit, ställda till Skogs-styrelsens disposition.
Enär genom ofvanomförmäJda Kongl. Bref den 21 Januari 1859 styrelsen öfver ekeplanteringarne blifvit på Skogs-styrelsen öfverflyttad, har det synts Utskottet, som om ekeplantering shas^an äfven borde till Styrelsens disposition öfverlemnas; hvarjemte Utskottet ansett att, då skogs- och jägeribetjeningen lämpligen kunde erhålla hela befattningen med uppsigten öfver Kronans ekar, äfvensom med utsyningen deraf, samt största framgång med ekplantering, efter hvad erfarenheten visat, torde vara att förvänta, om den i samband med uppdragande af andra löfträd och barrträd företages å lämpliga ställen inom kronoparken eller andra Santmans.
Betänkande N:o 50. 69 Kronans skogar, till följd hvaraf äfven ekekulturen skulle komma atslaf Skogsstaten liandhafvas, ifrågavarande kassa kunde, på sätt Herr Gahn före tagit, utan afseende på dess ursprungliga ändamål, för skogsförvaltningen i allmänhet användas.
Vid bokslut år 18G0 utgjorde
Ekeplanterings-kassans behållning 444,844 R:dr 86 öre; såsom lösen för ekskog tillflyter samma kassa årligen i medeltal 2,000 R:dr.
En icke obetydlig tillgång för utgifterna vid skogsväsendets första ordnande skulle alltså äfven genom användande af detta kapital kunna vinnas.
Vidare anser Utskottet, att, såsom likaledes af Herr Gahn blifvit föreslaget^ de såkallade stubböres medlen, hvilka erläggas för utsyning af timmer och andra skogsalster från Kronans skogar i de norra länen, och som hittills uppburits såsom allmänna statsmedel, äfven borde till befrämjande af skogshushållningen användas, i synnerhet som dessa medel egentligen bort inflyta i skogsplanteringskassan, hvilken redan nu uppbär såväl skadeersättning för inom nämnde skogar föröfvad åverkan, som Kronans andel i åverkan sböter.