Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hultman från Örebro län, Per Nilsson från Malmöhus län, Nils Larsson från Jemtlands län, Jonas Andersson frän Östergötlands län och Carl Gustaf Sköldberg från Orebro län. mot 5:te punkten af Herr Friherre Åkerhielm, Herr Fåhreeus, Biskop Annerstedt, Prostarne Schram, Wåhlander, Arrhenius och Berlin samt Doktor.,Nordström.
Riksdags-fullmägtigen C. A. Larsson från Östergötlands län reserverade sig i allmänhet mot Utskottets beslut i denna Hufvud-titel, under åberopande af hvad han i sitt särskilda memorial härom yttrat och föreslagit.
STOCKHOLM, tryckt hos A. L, NORMAN, 1860.
Första HuiVud-Titeln. 1858 års Eiks-stat anslår.
R:dr R:mt, 630.000 150.000 27,000 120.000 106.000 10.000 10,000 12,000 45,000 22,500 3,000 50’000 Sgr Sgr 1,185,500 63.000 10.000 24,600 2,550 8,250 4,500 3,000 115,900 S:nta 1,301,400 Förslag till blifvande Riks, stat.
Kongl. Hof-Stats-anslagen, Kongl. Maj:ts Hofhållning Hans Kongl, Höghet Kronprinsens Hofhållning Hennes Kongl. Höghet Kronprinsessans handpenningar ,.„
Hennes Majit Enke-Drottningen Josephinas Hofhållning Hennes Majit Enke-Drottningen Desiderias Hofhållning ....
Höghet Hertigen af Östergötland
Deruti inbegripne handpenningar för Hans Kongl, Höghets Gemål.
Hans Kongl, Höghet Hertigen af Dalarne ... Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Eugenie Möblers underhållande å Kongl, slotten Kongl, Hof-stallets utfodring Polis-, lys- och renhållning vid Kongl, slottet och Arf prinsens palats Rosersbergs slott Ved och kol för de Kongl, Hofven Sgr Kongl. Slotten, Reparationer å Stockholms slott med flere för de Kongl, Hofven upplåtne byggnader ........
Brandväsendet och yttre lyshållningen vid Kongl, slottet och Arfprinsens palats Drottningholms och Svartsjö slott Gripsholms slott Ulriksdals slott - Haga lustslott och park •••
Strömsholms slott ....... R:dr R:mt, 630.000 120,000 120,000 106,000 36.000 18.000 12,000 45,000‘ 22-500!
3,000 50,000 11,162,500 63.000: 10.000 24.600 115,900 Summa 1,278,400 Anm, Minskningen å Hufvud-Titeln blifver således 23,000 Enir, flör till StaU-Utskottets Utlåtande 1859—1860) M 41, | Förslag tillblifvanj de Riksstat.
R;drR:mt.
Till bekostande af dels redan verkställda och dels ännu j återstående renarationer och arbeten vid Ulriksdals j slott 25,000
För åskledares anbringande ä Stockholms och Drottning- i holms slott j 26,650; Summa I 51,650] STOCKHOLM, tryckt hos A. L. NORMAN, 1860. Stats-Utskotlets Utlåtande N:o 48. i i ]%:o 48.
Ank. lill Exp.-Utsk. den 28 Jan. 18ti0, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckta frågor, huruvida de vid sednaste riksmöte emhets- och tjenstemännen beviljade löneförhöjningar skola bibehållas och pä ordinarie stat uppföras, eller om nedsättning deri bör ega rum, rn. m. (U. A.)
Bland de framställningar och förslag rörande stats-utgifterna, sorn vid innevarande riksmöte blifvit dels af Kongl.
Maj t dels af enskilde ledamöter af Riks-Stånden afgifna och hvilka, jemlikt 55 § Regeringsformen samt 50 § Riksdags-ordningen tillhöra Stats-Utskottets handläggning, hafva, liksom vid sistförllutna riksdag, förekom mit frågor af den allmänna beskaffenhet, att de ej kunnat hänföras till någon viss hufvudtitel, hvadan Utskottet ansett iämpligast att deröfver till Rikets Ständer afgifva särskilt utlåtande.
Uti Sin nu ailåtna nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, har Kongl.
Majit, som ansett den vid sednaste riksmöte handlagda frågan om en förbättrad löne-reglering för Statens embets- och tjenstemän, i det skick den för närvarande sig befinner, icke kunna undgå att ånyo göras till föremål för Rikets Ständers pröfning, i sådant hänseende erinrat derom, att, ehuru de allönings-anslag, som då föreslogos för att tillförsäkra Statens tjenare en tillräcklig bergning, afpassad, bland annat efter en inträffad, utomordentlig stegring i pris å de förnämsta Iefnadsförnödenheter, blefvo i de flesta och väsendtligaste delar af Rikets Ständer beviljade, detta likväl icke skett definitivt, såsom Kongl. Majit äskat, utan i aiimänhet blott för nu innevarande statsregierings-period, såsom skäl hvartill anförts dels den förmodan, att dyrheten på lifsförnödenheter och behofsartiklar kunde, vara öfvergåenöe och efter någor. tid upphöra, dels farhågan att en definitiv löne-reglering skulle i väsendtlig mån lägga hinder i vägen för möjligen ifrågakommande förändrade organisationer af åtskilliga embetsverk.
Då emellertid af skäl, som äro utvecklade i Finans-Departementets protokolls-utdrag af den 14 Oktober nästlidet år, (till hvilken handling
Utskottet för undvikande af vidlyftighet får hänvisa), Kongl. Majit funnit hvarken förändrade prislörhållanden i sin helhet gifva anledning att frånträda förslaget om en fortfarande beBilt. till It.
Prat. 1859 & 1800. 4 Sami. 1 Afd. 17 Haft. 1 Stats-Utskottcts Utlåtande N:o 48. höflig definitiv löne-reglering eller denna böra på annat sätt göras beroende af framtida organisations-förslag, än genom bibehållande af det nu vid den provisoriska löneregleringen fästade vilkor, att den, hvilken ingår på den nya staten, skulle vara förbunden att underkasta sig den vidsträcktare tjenstgörings-skyIdighet eller jemkning i åligganden, som vid en blifvande förändrad organisation af embetsverken eller eljest i allmänhet kunde vara stadgadt; och då Statsverket lemnade fuil tillgång för ifrågavarande behof, jemte de öfriga, som dels qvarstode från äldre tider och dels, genom nya förhållanden och stegrad verksamhet i åtskilliga statsförvaltningens grenar, uppkommit, har Kongl. Majit i nåder föreslagit Rikets Ständer, att de vid sednaste riksdag för embetsverk, korpser och stater provisoriskt beviljade aflönings-anslag, med de förändringar i vissa hänseenden, hvarom Kongl. Majit gjort nådig framställning till Rikets Ständer, nu måtte definitivt på stat uppföras med de bestämmelser, som, rörande vilkoren för lönernas åtnjutande af civile embets- och tjenstemän i allmänhet, finnas i ofvan åberopade protokoll öfver Finans-ärenden upptagna, att i stället för Kongl.
Cirkulärbrefvet den 25 Februari 1858, tillämpas, der icke för något särskildt fall kunde varda annorlunda stadgadt.
I afseende på detta ämne har Utskottet vidare genom remisser från Borgareoch Bonde-Stånden fått emottaga åtskilliga af Ledamöter derstädes afgifna yttranden och väckta motioner, hvilka i allmänhet innehålla åsigter i motsatt syftning till dem Kongl. Majit framställt.
Sålunda har inom Borgare-Ståndet Herr Björck uti ett längre anförande meddelat en utförlig granskning af de i den Kongl. Propositionen förekommande uppgifter om Statsverkets ställning, hvarigenom han sökt ådagalägga, att en stor del af de för instundande statsreglerings-period afsedda tillgångar ej kunde med visshet beräknas till så höga belopp, som Kongl. Majit antagit, deraf äfven måste följa att samtliga stats-utgifterna och således äfven aflönings-anslagen borde i samma förhållanden nedsättas; hvarefter motionären, beträffande särskildt den nu förevarande frågan, anfört, bland annat, att äfven under antagande, jdet förhöjningen af embets- och tjenstemännens löner, vid förra riksdagar varit af behofvet påkallade, syntes dock de genom den tillfälliga utgången af en mängd omröstningar bestämda anslagen både fordra och tåla en revision, hvilken företrädesvis borde ega rum i den syftning att de högre lönebeloppen blefvo nedsatta.
Om ock Rikets Ständer i sin underdåniga skrifvelse den 5 Februari 1858 erkänt att de förhållanden, som föranledt Kongl. Majits vid riksdagens början gjorda framställning om förökade aflönings-anslag, då ännu fortforo, kunde likväl denna omständighet icke åberopas såsom skäl till löneförhöjningarnes bibehållande för framtiden, helst det vore allmänt kändt att utgifterna under de flesta af hufvudtitlarne voro of Rikets Ständer fastställda före den i November 1857 inträffade handelskrisen, hvadan Rikets Ständer då icke kunde ändra sina redan fattade beslut eller stadna på den beträdda banan.
Emellertid hade sedan denna tid väsendtliga örändringar inträffat och likasom hela landets ställning för närvarande icke kunde på något sätt jemföras med de förhållanden, som egde rum vid början af sednaste Stats-Utskottcts Utlåtande N:o 48. 3 riksmöte, samt
Statsverket icke helier nu lemnade samma rikliga tillgångar som då’ kunde detta följaktligen ej heller numera bära lika betungande utgifter.
Dessutom vore, enligt motionärens åsigt, den egentliga grunden för löntagarnes fordringar att återfinna icke uti den tillfälliga prisstegringen af lefnadsförnödenheterna, utan i det allmänna anspråk på ökade beqvämligheter, som genomgått alla samhällsklasser och det i allmänhet förändrade lefnadssättet, som i betydlig mån närmat till hvarandra rikedomens företrädesrättigheter och vilkoren för en bergad ställning; — men den tillfälliga dvrheten vid början af sistlidne riksdag hade derjemte kommit i betraktande på ett sätt som föranledde att lönebeloppen bestämdes vida högre än öfriga omständigheter kunde påkalla och normala förhållanden kräfva.
— I följd häraf kunde motionären för sin del ej medgifva att embets- och tjenstemännens löner, på sätt Kongl. Maj:t äskat, nu i allmänhet skulle fastställas till samma belopp som de vid sistförflutna riksdag provisoriskt beviljade aflönings-auslag, utan vore en nedsättning af dessa anslag oundgänglig, om ock det kunde möta svårigheter att dervid utöfva full rättvisa; — men då det emellertid kunde antagas, att vid den sista löne-regleringen förhållandet mellan de olika tjensterna blifvit närmare och bättre än förut bestämdt, syntes på ena sidan billigheten mot tjenstemännen och på den andra rättvisan mot de skattdragande lämpligast förlikas genom en procentvis skeende nedsättning, under iakttagande att ingen lön bestämdes till lägre belopp än den utgjort före den sista löne-regleringen; hemställande i sådant afseende motionären, att tolf och en half procent måtte afdraijas å lönerna, sådana de 'Uti nu gällande stat äro utförda, dock med de undantag, som vid närmare pröfning af förhållandena kunde finnas af nöden, och hvarvid äfven borde tillses, huruvida icke de lägsta lönesatserna kunde bibehållas oförändrade.
— Derjemte och då bemälde motionär af hvad uti den Kongl.
Propositionen blifvit anfördt rörande Stats-expeditionerna ej kunnat finna sig öfvertygad om lämpligheten af en definitiv löne-reglering för derstädes anställde embets- och tjenstemän, samt äfven för cn del af de öfriga Embetsverken en dylik åtgärd syntes mindre lämplig, helst utsigterna för en ändamålsenlig organisation derigenom skulle aflägsnas," har han slutligen föreslagit att, med undantag endast för Domstolarne, öfriga Embetsverks ailöningsstater ej mätte erhålla definitiv fastställelse och att således samma vilkor, som vid sednaste riksdag bestämdes, för då beviljade löneförhöjningar, måtte fortfarande blifva gällande i de fall der lönerna för nästkommande statsreglerings-period komma att fastställas till högre belopp än de utgjort enligt äldre stater.
Likaledes har inom samma Riks-Stånd Herr Sundvallson, åberopande dels angelägenheten att vid stats-utgifternas bestämmande iakttaga all möjlig sparsamhet och dels den omständigheten att de högre prisen å lifsförnödenheter, som egentligen föranledt beviljandet af löneförhöjningarne, numera i betydlig mån återgått, påyrkat att nedsättning måtte ega rum företrädesvis af de högre tjenstegradernas löner, hvartill kunde räknas de, som uppgingo till högre belopp än 3,000 R:dr R:mt. 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 48.
Vidare äro från Bondc-Ståndet följande i denna fråga väckta motioner till Utskottet remitterade: af Carl Anders Larsson från Ostergötlands län, hvilken hemställt att alla vid sednaste riksmöte åt embets- och tjenstemän beviljade löneförhöjningar måtte indragas och lönerna uppföras till samma belopp, som voro fastställda före nu gällande statsreglering, — deruti flere af Ståndets medlemmar instämt; af Nils Olsson från Malmöhus län, som framställt enahanda förslag, dock med förbehåll af någon jemkning till förmån för de lägsta tjenstegraderna; — äfvensom af vice Talmannen Ola Svensson från Malmöhus län samt Riksdagsfullmägtige Josef Holm från Stockholms län, Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län, Frik Ersson från Gefleborgs län och Nils Svensson från Christianstads län, hvilkas utaf de fleste öfrige Ståndets Ledamöter biträdda och förordade motioner öfverensstämma deruti, att afdrag å de vid förra riksdagen beviljade löneförhöjningar ansetts böra ega rum med vissa procent i förhållande till lönernas belopp; och är denna procent-beräkning utaf motionärerna i allmänhet, med endast några smärre skiljaktigheter, föreslagen sålunda, att för de tjenstemän, som förut i lön innehaft öfver 1,000 R:dr till och med 2,000 R:dr skulle, efter sig företeende omständigheter, löneförhöjningen minskas med 20, 23 å 30 procent, att nedsättningen för högre löner, öfverstigande 2,000 R:dr och uppgående till och med 3,000 R:dr skulle bestämmas till 40, 30 å 75 procent, hvaremot för alla löner öfver 5,000 R:dr (enligt några förslag 4,000 R:dr) förhöjningarne borde helt och hållet bortfalla; varande såsom skäl till de föreslagna lönenedsättningarne, af motionärerna hufvudsakligen samma omständigheter anförda, nemligen att prisen å de flesta lifsförnödenheter och varor numera betydligt nedgått, hvadan någon dyrtids-förhöjning ej vidare kunde anses af behofvet påkallad, samt att landets ekonomiska ställning gjorde till en nödvändighet att i möjligaste måtto inskränka Statens utgifter; och hafva slutligen Riksdagsfullmägtige Bjerkander, Erik Ersson och Nils Svensson påyrkat, att de löner, som nu varda beviljade, icke måtte, enligt hvad Kongl. Maj:t föreslagit, uppföras på ordinarie stat, på det de, när sådant ansågs lämpligt, måtte kunna blifva föremål för ny reglering af Rikets Ständer.
Stats-Utskottet, som åt förevarande fråga egnat sorgfällig uppmärksamhet och under ärendets handläggning tagit i noggrannt öfvervägande ej allenast innehållet af ofvan anförda framställningar, utan ock de omständigheter i öfrigt, som härvid ansetts förtjena afseende, har, vid afgifvande åf sitt utlåtande i ämnet, funnit i främsta rummet angeläget att undersöka, huru de af Rikets sednast församlade Ständer i afseende på embets- och tjenstemännens löner fattade beslut böra, på grund af sakeus verkliga beskaffenhet, uppfattas och bedömas.
Om nemligen, såsom förutnämnde motionärer i allmänhet antagit, de vid förra riksdagen beviljade förhöjningar i nästan alla aflönings-stater tillkommit endast eller hufvudsakligen i anledning af den då inträffade prisstegring af de flesta lefnadsförnödenheter och således verkligen utgjorde Stats-Utskottets Utlåtande N:o 48. så kallade »dyrtids—tillägg», skulle deraf följa att, i den mån varuprisen nu mera funnes hafva nedgått, löneförhöjningarne lämpligen kunde och borde i förhållande dertill minskas elier helt och hållet upphöra.
I sådant fall kunde icke heller någon väsendtlig anmärkning framställas emot billigheten af den grundsats — en procentvis beräknad nedsättning af de vid sednaste riksmöte anslagne lönetiilökningar — hvilken enhälligt uttalats af ofvanbemälde motionärer inom Bonde-Ståndet.
Skulle det åter visa sig, att den hufvudsakligen under åren 1885 och 1856 inträffade ovanliga nedsättning af penniugevärdet eller stegring i varuprisen utgjort blott en af anledningarne till lönernas förhöjning, men att äfven andra förhållanden dertill lika verksamt bidragit, så bör icke heller en möjligen inträffad återgång af penningeförhållandena till ett mera normalt tillstånd kunna anses såsom tiiifyllestgörande skäl för en allmän nedsättning af embets- och tjenstemärmens löner.
Härvid synes lämpligt att erinra, huruledes — oaktadt Rikets Ständer äfven vid de föregående riksdagarne för många embetsverk och stater, tid efter annan beviljat äskade tillökningar i atlönings-anslagen — likväl under de år, som närmast föregingo sednaste riksmöte, frågan om en mera allmän och genomgripande förändring i hela tjenstemannakorpsens lönevilkor gjorde sig allt mer gällande, så att icke allenast Kongl. Maj:t af vederbörande verks och myndigheters derom gjorda enträgna framställningar föranläts att, uti den då afgifna nådiga propositionen angående Statsverket, meddela Rikets Ständer förslag till en fullständig löne-regiering med betydligt ökade anslag för de flesta embetsverk, utan äfven Rikets
Ständer vid början af deras sammanträde så enhälligt erkände giltigheten af detta behof, att knappt någon röst höjdes för uttalande af en motsatt åsigt.
Då emellertid de i detta ämne framställda förslag icke åsyftade att för tillfället bereda tjenstemännen ersättning för deras förluster genom det nyligen inträffade hastigare fall i penningevärdet — ehuru nödvändigheten af en löneförbättring blef genom denna omständighet ännu mer oafvislig — men, i motsats härtill, de föreslagna nya lönerna af Kongl. Maj:t ansågos böra för framtiden bibehållas; torde svårligen kunna antagas att, såsom ofvannämnde motionärer föreställt sig, den tillfälliga stegringen i varuprisen varit förnämsta orsaken till löneförhöjningarnes beviljande, helst i sådant fall ©tvifvelaktigt skulle hafva vidtagits den enkla utvägen, att med vissa procent förhöja de förut bestämda aflöningsbeloppen, — utan bör häraf snarare slutas, att tjenstemännens ekonomiska ställning redan under en föijd af år, i anseende till penninge-lönernas successiva minskning i värde, jemförda med varuprisen, småningom hade undergått en kännbar försämring, så att slutligen, vid den inträffade ytterligare stegringen af alla varupris, frågan om en allmän löneförbättring ej vidare kunde sättas å sido.
En jemförelse mellan förut gällande aflönings-stater och dem Rikets sednast församlade Ständer, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga proposition, fastställt för innevarande statsreglerings-period, ådagalägger ock tydligen, att vid sistlidne riksmöte en fullständig löne-regiering egde rum — ett förhållande, som i öfrigt Stats-Utskottet är företrädesvis befogadt att vitsorda, enär denna reglering af nästan alla staters och korpsers aflöningsvilkor, hvarvid många från äldre 6 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 48. tider qvarstående oegentligheter och missförhållanden borde i möjligaste måtto afhjelpas, för Utskottet medförde ej ringa uppoffring af tid och möda.
Häraf måste emellertid följa, att en så beskaffad lönenedsättning, som förutnämnde motionärer inom Bonde-Ståndet föreslagit, icke kan under nuvarande förhållanden på ett ändamålsenligt och med billigheten öfverensstämmande sätt verkställas.
Då nemligen ofvanberörde förut befintliga skiljaktigheter mellan aflöningsbeloppen för löntagare af samma tjenstegrad voro så betydliga, att i:sta-gradens lön inom vissa embetsverk utgjorde 900 R:dr, men uti några blott 600 R:dr, 2:dra-gradens lön dels 1,500 dels 1,200 R:dr, 3:dje-gradens dels 2,700 dels endast 1,800 R:dr, allt R:mt, måste, af denna anledning och för att vinna åsyftad likhet i lönevilkor för tjenster af enahanda beskaffenhet, äfven löneförhöjningarne bestämmas till ganska olika belopp för samma tjenstegrad, och blefvo sålunda för l:sta-graden varierande mellan 100 och 400, för 2:dra-gradcn mellan 700 och 1,000, för 3:dje-graden mellan 800 och 1,700 R:dr o. s. v. Vid sådant förhållande skulle, såsom lätt bör inses, en lönenedsättning med vissa procent af förhöjningarne åter föranleda samma skiljaktigheter, som förr i de nu jemnade aflöningarne och derigenom till väsendtlig del omintetgöra fördelarne af den vid förra riksdagen verkställda reglering.
En dylik åtgärd vore derföre hvarken för det allmänna gagnande eller förenlig med ett tillbörligt afseende på tjenstemännens billiga anspråk; — och Utskottet anser för sin del denna omständighet vara af sådan vigt, att den innefattar ett afgörande skäl emot de i nämnda syftning framställda förslag, hvadan någon vidare granskning deraf för närvarande ej torde erfordras.
Beträffande åter den af Herr Björck i detta hänseende föreslagna beräkningsgrund, eller att nuvarande löner, sådane de uti gällande stat äro uppförda, borde minskas med 12 \ procent, visar sig väl, att äfven vid verkställigheten häraf skulle uppkomma åtskilliga oegentligheter.
Då nemligen exempelvis Justitie-råden vid förra riksdagen fingo sina löner förhöjda från 7,500 till 8,000 R:dr, skulle för dessa embetsmän, enligt nyssnämnde beräkning, nu uppföras ea lön af endast 7,000 R:dr, eller 500 R:dr mindre än de förut åtnjutit; och enahanda förhållande komme att ega rum, bland annat, med Justitie-kansleren och samtlige Presidenterne.
Men om ock dessa oegentligheter lättare kunde, på sätt motionären äfven antydt, genom särskildta bestämmelser törekommas, finner Utskottet likväl flere betänkligheter möta för godkännande, under hvilken form som helst, af grundsatsen om en allmän lönenedsättning.
Den af Herr Björck till stöd för ofvannämnde förslag framställda åsigt, — »att vid lönernas bestämmande under förra riksdagen, den tillfälliga prisstegringen kommit i betraktande på ett sätt, som föranledde beviljandet af högre lönebelopp, än öfrige omständigheter påkallade och de normala förhållandena kräfde,» — innefattar en fråga, hvarom meningarne visat sig vara lika så delade, som de i allmänhet äro om hvad som må anses vara tillräckligt eller öfverflödigt för de särskilda samhällsklassernas lefnadsbehof.
Hvad motionären anfört angående Statsverkets mindre fördelaktiga ställ - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 48. ning nu än vid scdnaste riksmöte utgör icke något bevis att embets- och tjenstemännens löner då blefvo bestämda till allt för höga belopp, hvadan detta påstående kan gälla endast såsom en subjektiv åsigt; —men för den motsatta meningen torde icke heller kunna framläggas så öfvertygande skäl, att all stridighet i detta hänseende undanrödjes; och lärer vid sådant förhållande denna fråga svårligen kunna afgöras på annat sätt, än att hvarje lönegrad särskildt tages i betraktande, och beloppen, der så erfordras, genom omröstning bestämmas.
De öfriga motionärerna hafva åter såsom hufvudsakligt skäl för den yrkade nedsättningen åberopat det förhållandet, att den under föregående år inträffade prisstegring af lifsförnödenheter och andra varor skall under den sistförflutna tiden hafva till större delen upphört, så att penningen numera i allmänhet återfått sitt förra värde, hvadan anledning saknades att fortfarande bibehålla de af nämnde orsak tillkomna löneförhöjningarne.
— Då likväl dessa löneförhöjningar, enligt hvad Utskottet här ofvan sökt ådagalägga, icke egentligen utgjort så kallade dyrtids-tillägg, kan det således på saken föga inverka, om någon nedsättning i prisen på vissa varuartiklär skulle under den sednaste tiden hafva inträffat, hvarföre det icke heller synes nödigt att nu ingå uti en noggrann undersökning af denna fråga.
Men Utskottet kan dock ej underlåta att härvid dels erinra om de uti ofvanberörda, den Kongl. Propositionen åtföljande, protokoll öfver Finans-ärenden i detta hänseende anförda omständigheter, som gifva stöd för en helt och hållet motsatt åsigt, dels fästa uppmärksamheten derpå att, enligt hvad en och annan af motionärerna äfven antydt och hvilket för öfrigt svårligen lärer kunna bestridas, den nedsättning i prisen på vissa varor, som sedan någon tid obestridligen egt rum, i högst ringa mån, om ens i någon, kommit det betydliga antal af tjenstemän till godo, hvilka tillhöra hufvudstaden, helst samtidigt härmed andra varor, deribland oundgängliga lifsförnödenheter, äfvensom hushyror, ytterligare stigit i värde; — och torde fördenskull de slutsatser, hvartill motionärerna af ofvan anförda hufvudsakliga skäl funnit sig föranledda, ej kunna vinna ett obetingadt godkännande.