Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vill den, som vunnit, ej lyfta det, som utgifvet är, eller kan han ej borgen sätta; kungöre det straxt Konungens Befallningshafvande, eller domaren; och vederdelomannen tage det åter och sätte han borgen i stället.
Konungens Befallningshafvande eger borgen pröfva, när jäf deremot göres.
Är löftesman eller dess vilkor honom ej kunnige, då må han underrättelse derom af domaren i orten fordra: ege ock Konungen att borgen godkänna, när så omtränger.
Ej måge löftesmän ogillas, som allmänt för ärlige hållas, och af den förmögenhet, att gods deras, kan svara emot det, som de borgat före.
Den, som vunnit i Under-Rätt eller hos Konungens Befallningshafvande, men tappat i Hof-Rätt; vare fri för doms och utslags fullbordan, och ställe der full borgen före.
7 Sami. 1 Afd. 16 Häftet. 4 26 Lag-Ulskottets Betänkande, N.o 56. XXXII Cap. 3 §.
Denna skall, efter den förändrade redaction, som densamma, genom Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779, erhållit, lyda sålunda: Af Häradets lott i sakören, behålle en tredjedel Häradshöfdingen, annan Nämnden, tredje Häradet.
I Rådstufvu-Rätt tage Borgmästare dubbel lott emot Rådman. Utsöknings-Balken.
III Cap. 5 §.
Häfver någor vunnit hos Under-Rätt; går saken ei öfver Idre hundrade daler eller dess värde; eller är den tappande, enligt 11 Cap. 3 S- Rättegångs-Balben, tredskovis dömd; eller har han utan jäf och invändning hos Rätten vederpartens anspråk godkänt; och varder emot Under-Ruttens dom vädjadt, njute den vinnande ändå utmätning, och ställe borgen för det han om händer får, eller läte godset sättas i qvarstad.
När godset så utmätet är, må det sedan ej skingras, eller utom egarens vilja föryttras, förr än saken i Hof-Rätten afdömd varder.
Tappar han der; gånge det, som utmätet eller i qvarstad satt är, åter med dess ränta och afgäld. 6. §.
Första afdelningen af denna §. eller orden: ”nu gitter ej den, som tappat häfver, gifva ut hvad dömdt är, innan saken för Hof-Rätten kommer; sätte der full horgen före: gitter han ej heller det; ställe då borgen för sig sjelf, eller träde i fängelse till sakens utslag,” skola från lagtexten uteslutas.
Lag-Utskottets Betänkande , N.o 56. 27 Jorda-B cilken. XIV Gap. 3 §•
Denna §. är ändrad sålunda:
Nu vill någor med den synedom sig ej åtnöja; vadje då under Hof-Rätt , sorn i Riittegångs-Balken sägs.
Fullföljes vadet, och finnér Hof-Rätten ny syn t arfvas; utnämne Hof-Rätten en af sina ledamöterj att synen hålla, och kalle två Under-Domare i orten att honom biträda.
Det protocoll, som vid synen fores, gifve Hof-Rätt s-ledamot en till Hof- Rut len in, och Hof-Rätten döme sedan i saken.
Drages saken under Konungen och finnes den ej tillräckligen utredd, ändå att syn föregått, då må ytterligare syn hållas, och namne Konungen i Högsta Domstolen dertill en af dess ledamöter; läte ock genom Hof-Rätten kalla två Under-Dom are, att vid synen biträda. öfver denna syn skall protocoll lill Konungen in gifvas, på sätt om den syn, som HofRätt förordnat, sagdt är.
Ful dessa syner måge ock vittnen höras, der någor af parterne det äskar.
Göres emot vittne jäf, varde det ändå hördt; och prof ve sedan Hof-Rätt, eller Konungen jäf vet, så ock hvad verkan vittnesmålet ega må.
Finner [Iof-Rätten eller Konungen syn nödig, och är den ej af UnderRätt hållen; då må Hof-Rätten eller Konungen låta synen af Under-Rätten verkställas; och pröfve sedan saken. 5:o
De i fjerde punkten af denna, Förordning stadgade lag förändringar skola från den 1 Januari 18fe, gälla för alla de mål, i hvilka vad emot Härads-Rätts eller Rådstufvu-Rätts dom eller utslag erlägges eller anmäles, så ock för de mål, hvilka efter nämnde dag från Kämners-Rätt till Rådstufvu-Rätt eller från Lagmans-Rätt till Hof-Rätt oafgjorda öfverlemnas.
Likaledes gälla dessa lag-förändringar före 1841 års utgång i de fall, då vad under Hof-Rätt dessförinnan eger rum, såsom i andra punkten här ofvan sagdt är; och iagttages härvid, alt de mål, hvilka oaf gjorde öfverlemnas från Kämners-Rätt till Rådstufvu-Rätt, eller från Lagmans-Rätt till Hof-Rätt, böra anses och behand - 28 Lag-Utskottets Betänkande, JV.o 56. las, de förra, såsom vore de till Rädstufvu-Rätten omedelbarligen instämda, och de senare, såsom hade de genom vad kommit från Härads-Rätt till Hof-Rätt en; dock att verkställighet ä Härads-Rätts beslut i sistnämnde mål ej må äskas; men för alla före den 1 Januari 1842 från Kumners-Rätt till Rådstufvu-Rätt, eller inom laga tid efter 1841 års Lagmans-ting från LagmansRätt till Hof-Rutt vädjade mål, skola hitintills gällande föreskrifter , i afseende pä vads fullföljande och målens behandling, i Rädstufvu-Rält och Hof-Rätt oförändrade tjena till efterrättelse.
Slutligen får Utskottet fästa Rikets Höglofl.
Ständers uppmärksamhet derpå, att, enär hinder möjligen skulle kunna möta för verkställighet af berörde lagförändring, vid den tid, som i Utskottets ofvanintagne förslag omförmäles, samt öfverflyttandet af Kämners-Rätternes domsrätt till RådstufvuRätterne torde hafva den följd, att för Stockholm och tilläfventyrs jemväl för några bland de öfriga af Rikets städer, der Kämners-Rätter nu finnas, flere afdelningar af de nuvarande Rådstufvu-Rätterne blifva erforderlige, hvilket fall i synnerhet lärer inträffa i förstnämnde stad, der dessutom det egna förhållande eger rum, att flere serskilda domstolar äro förordnade, som, jemlikt serskilda stadganden och författningar, nu såsom första instantie upptaga åtskilliga judiciella mål, i hvilka besvär öfver samma domstolars beslut skola fullföljas hos Rådstufvu-Rätten, såsom andre domstol, men, sorn, derest endast en Under-Rätt kommer att finnas i hvarje stad, böra af RådstufvuRätt såsom första domstol handläggas; så, ehuru ej mindre Kämners-Rätterne i allmänhet, än äfven omförmäldte serskildte domstolar i Stockholm lätt kunna, i moa af behof, till afdelningar af Rådstufvu-Rätter förändras, blifva dock åtskilliga reglementariska föreskrifter, i afseende på sistnämnde domstolars organisation, samt målens och arbetets fördelning af nöden; och som dylika speciella föreskrifter ej synas hafva lämpligt rum i en allmän författning, samt Utskottet dessutom saknar den noggrannare kännedom om serskildta lokalförhållanden, förutan hvilken tjenligt förslag, huru den ifrågavarande förändringen ändamålsenligt må till vägabringas, ej kan uppgöras, föreslår Utskottet vördsamt, alt i händelse ofvanstående förslag vinner Rikets Höglofl, Ständers bifall, den härom afgående underdåniga skrif velsen till Kongl. Maj:t må innefatta det förklarande: Lag-Utskottets Betänkande, N.o 56.
29 att derest Kongl. Maj:t anser den af Rikets
Ständer beslutade indragningen ej kunna verkställas å den i förslaget utsatta lid, Rikets Ständer i underdånighet öfverlemna till Kongl. Maj :t att bestämma tiden, dä samma indragning lämpligen må kunna för sig gå; och att Rikets Ständer jemväl i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes, efter vederbörandes hörande, och i öfverensstämmelse med den af Rikets Ständer föreslagna författningsgrund, att endast en Under-Rätt skall finnas, så i städerna som på landet, vidtaga de anstalter och åtgärder samt stadga och till efterrättelse kungöra de reglementariska föreskrifter, som pröfvas lämplige för Rådstufva Rätternes organiserande och ordnande.
Genom sistnämnde hemställan torde Herr Bagges motion, i hvad den rörer utfärdandet af en ny stadga för städernas styrelse, hvilken del tillhör Lag-Utskottets handläggning, anses vara besvarade Stockholm den 12 Juni 1840.
Af Herr Friherre Cederström: ”Då jag i Imfvudsaken instämde i Utskottets beslut att tillstyrka Lagmans- och Kämners-Rätternes indragande oell upphäfvande, så kunde jag ingalunda föreställa mig, att Utskottet i detaljerne så helt och hållet skulle skilja sig från hvad Rikets Ständer vid de 2:ne sistförflutna Riksdagarna härutinnan vidgjort och föreslagit.
Ständer hafva vid nämnde Riksdagar så fullständigt utvecklat och afhandla t detta ärende och jag instämmer så helt och hållet i de åsigter, som då dicterade Riksdagsbeslutet i detta ämne, att jag inskränker mig till att endast åberopa, hvad då blifvit anfördt, sä mycket heldre, som jag ej inser behöfligheten af några andra lagförändringar härutinnan, än de då föreslagna.
Jag nödgas derföre reservera mig emot alla de af Utskottet föreslagna lagförändringar, hvilka blifvit en följd af pluralitetens beslut: att tillstyrka upphäfvandet af summa apellabilis; vadeskillingens nedsättande till En Riksdaler; samt föreskriften, att Dom endast då bör verkställas och gå i fullbordan, när värdet ej öfverstiger 300 daler.
Igenom dessa föreslagna förändrade föreskrifter skulle ej allenast det genom Lagmans-Rätternes upphäfvande åsyftade ändamål (nemligen större skyndsamhet i Rättegångarnes slutliga afgörande, äfvensom minskning i okynnig» och obefogade tvistemåls fullföljd) helt och hållet förfelas, utan ett, emot hvad 3o Lag/Utskottets Betänkande, iV.o 56. man afsett, alldeles motsatt förhållande uppstå.
Hof-Rätterne skola, om dessa förslag antagas, komma att öfversvämmas af tvistemål, och från det ena året till det andra allt mer och mer öfverhopas med halancerade och oafgjorda ärenden; samt den processlystne, genom Rättegångarnes långsamma gång oell utdrägt på tiden, vinna vida mer, än om Lagmans-Rätterne fortfarande bibehållas.” Af Herr Lagergren: ”Ehuru jag delar Utskottets åsigt om principenliglieten deraf, att rättegångs-instanserne återföras till det antal af tre, som de, efter gammal Svensk rätt, ursprungligen varit, kan jag likväl ej instämma i tillstyrkandet att nu genast afskaffa den ena af de nu förhand varande instanser, nemligen Lagmans-Rätt på landet och i städerne Kämners-Rätt.
Min tvekan i detta fall härleder sig från samma skäl, som vid hvarje föregående Piiksdag, då denna fråga varit å bane, äfven blifvit anförde, — eller vissheten att genom den ena instansens borttagande mängden af tvistemål, hvilka under Hof-Rätt vädjas, skulle i den nion okas, att en fruktansvärd förstoring i balancen af oafgjorde mål i Hof-Rätterne redan första året måste inträda.
Inom några få år skulle denna balance blifva så stor, att äfven, medförstärkning af en eller flere divisioner inom hvarje Hof-Rätt, utsigterna för dess undanarbetande mätte ställas på ett längre tidsförlopp.
— Det mest talande skäl för elen föreslagna förändringen i Domstols-inrättningen eller minskad tidsutdrägt med tvisters slutliga afgörande skulle på detta sätt, efter min tanka, icke blott förfelas, utan alldeles motverkas.
De enda verkliga correctiv, lagstiftningen nu erbjuder emot missbruk af rättegång, nemligen en fullkomlig kostnads- och skade-ersättning samt skyldigheten att fullgöra dom, der sådant kan ega rum, innan vad får fullföljas, skulle väl i längden kunna göras så verksamme, som de, utan förtryck af parters frihet att söka rättvisa, kunna blifva; men erfarenhetens lärdomar inskärpas långsamt och under tiden skulle vanan vid rättegång för godt pris, i förening med trätlystnad och vrångsinthet, fortfarande leda till äfven obetydligare tvisters dragande under högre lätt.
Den skada lagskipningen i allmänhet skulle lida genom ett progressivt ökande af oafgjorde mål i Rikets Hof-Rätter;, äfven om förändringens omedelbara verkningar i detta hänseende förminskades efter förloppet af de första åren, är deremot oberäknelig.
Då Rikets Ständer vid 1828- 1830 årens Riksdag för deras del beslöto Lagmans- och Käöiners-Rätternes afskaffancle, trodde de, på sätt den underdåniga Skrifvelsen i ämnet visar, sig finna garantier emot missbruket af rättegångars obefogade fortsättning i högre rätt deruti: att doms fullgörande stadgades såsom vilkor för vads fullföljande från Under-Rätt till Hof-Rätt; samt Lag-Utskottets Betänkande j N-o 56'.
3i att vadeskillingen i Häracls-Rätten bestiimdes till lika belopp med den, som dittills i Lagmans-Rätt erlades.
Vid 1834 och 1835 årens Riksdag gällde enahanda åsigt och vid begge dessa tillfällen fastades just ur denna synpunkt serdeles vigt dervid, att Lagens stadgande i 25 Cap. 7 och 16 §. §. R.
B. om den så kallade summa apellabilis, skulle förblifva oförändradt Ifrån dessa vid föregående Riksdagar antagne åsigter afviker Lag-Utskottets nu afgifne Betänkande i alla tre punkterne.
Utskottet har ej föreslagit doms fullgörande såsom vilkor för erlagdt vads fullföljande, utan endast medgifvit den vid Under-Rätt vinnande att, efter 9 Cap. 1 §.
Utsöknings-Balken, sjelf söka utmätning ä domen, så vida sakens värde ej går öfver trehundrade daler (en åtgärd, hvaraf den vinnande parten ensam har både omaket och kostnaden, men derigenom han likväl ej förhjelpes till annan rätt, än säkerhet i hvad som utmätt är, eller en fördel, väsendtligen föga bättre än, vanlig qvarstad).
— För ändrings sökande uti Härads-Rätts Dom har Utskottet föreslagit en vadeskilling till nytt belopp, eller Tre Daler S:mt, i stället för de leni daler, Lagen eljest i 25 Cap. 7 och 15 §. §.
Rättegångs-Balken bestämt för vädjande under Hof-Rätt; och ändtligen har Utskottet tillstyrkt den ändring i samma Capitel, att stadgandena i 7 och 16 §.
§. om ett visst värde å hufvudsak, i hvilken vad skall tillåtas, hädanefter skulle utur lagen utgå.
Om, med alseende på farhågan lör en i början uppkommande ofantlig tillökning uti rättegångsmålen vid Öfver-Rätterne, betänkligheter redan mött emot antagande af förslaget att nu afskaffa Lagmans- och Kämners-Rätterne, så måste dessa betänkligheter lä en ökad vigt, då ofvannämnde Lag-bestämmelser, de der tillförne ansetts såsom nödvändige vilkor för en sådan förändring, nu i Utskottets förslag blifvit dels modifierade, dels alldeles borttagne.
Då uti Städer med mera än 5,0(X) invånare Kämners-Rätts upphörande måste hafva till följd Rådstufvu-Rätts fördelning på divisioner, hvilket åter i de flesta läll torde kräfva tillökt antal Ledamöter, helst, enligt 1 Cap. 4 §. Rättegångs-Balken, endast Stadens Borgmästare och Rådmän ega döma i Rådstufvu-Rätt, — har jag ansett uppmärksamheten böra fästas på den kostnad och den omgång, förändringens antagande i de större städerne nödvändigt måste med sig föra.
Jag får derföre vördsamt reservera mig emot Utskottets tillstyrkan i detta Betänkande, så väl hvad angår sjelfva hufvudfrågan, som i afseende på de föreslagne förändringarne uti nu gällande
Lags special-stadganden i härmed sammanhang egande ämnen.
Serskildt reserverar jag mig mot den ändring, Utskottet tillstyrkt i 6 Cap 3a Lag-Utskottets Betänkande, N.o 56. 1 §.
Första Moni. af denna §.
Ljuder, att i hvarje vecka skail Rådstufvu-Rätt hållas Måndag, Onsdag och Lördag, så ock oftare, der det tarfvas.
Detta stadgande ersättes af ett annat i förslaget infördt uti 3 §. af samma Gapitel, gående derpå ut, alt endast en rättegångsdag skulle vara i veckan eller Måndagen, dock att Rätten dessemellan kunde träda tillsammans, så ofta det tarfvades och Ordföranden derom tillsade.
Förändringen är hemtad ur de hegge föregående Riksdagarnes heslut i detta ämne — och detta åter tyckes vara föranlédt af Civil-Lagförslaget.
Hvarföre detta stadgande fått ett rum i sistnämnde Lagförslag, röjer sig lätt, emedan i detsamma en så kallad allmän Rättegångsdag i veckan, för alla Under-Rätter, så i stad som på landet, är vorden bestämd, och Måndagen dertill blifvit utsedd.
Men detta skäl är ej för handen, i afseende på nu gällande lagstiftning, hvilken, endast för städerne nämner vissa veckodagar såsom Rättegångsdagar, men för Lands-domstolarne deremot angifver vissa årstider.
Jag kan således ej inse något skäl till den nu föreslagna förändringen, som förefaller mig snarare godtycklig eller tillfällig.
Stads-Rätterne äro ej serskilde Domstolar för Städerne, utan allmänna Domstolar för rättsökande.
Det är således af vigt för
Rikets inbyggare i allmänhet att veta rättegångsdagarne i städerne och härpå stöder sig det nu gällande stadgandet.
Olägenheter kunna uppkomma, om det hädanefter skall bero på dessa Domstolar sjelfve eller på deras Ordförande att efter behag välja dagar i veckan för sammanträdena.
Inteckningsärenden, vexel- och sjörättsmål, mål om flyttning i och ur hus samt de tvister, som omtalas uti 10 Cap. 5 §.
Rättegångs-Balken, fordra alla det säkra och reguliera tillträde till Stads-Domstol, som nu är genom lagbudet i 6 Cap. 1 §.
Rättegångs-Balken försäkradt.
Nödvändigheten häraf blifver, efter min tanka, större just genom den förändring i Stads-Domstolarnes sammansättning och verksamhet, som skall uppkomma genom Utskottets nu gjorda förslag, derest detta förslag lyckas att vinna lagstiftande magtens bifall.” Af Herr von Röök. ”Emot Högloflige Lag-Utskottets betänkande till Rikets Högloflige Ständer om att Lagmans-Rätter och Riddare-Syne-Rätter höra nu genast indragas, får jag härmed nedlägga min i’eservalion.
Enligt förslaget till ny Civil-Lag, äro Lagmans-Rätter, Riddare-Syne-Rätter och Kämners-Rätter uti den nya organisationen af Domstolarne i Riket, som Lagförslaget upptager, afskaffade.
- Om denna förändrings användbarhet är ännu tiden icke inne att meddela utlåtande; men då jag bestämdt känner, att, hvad Lagmans-Rätternes fortfarande beträffar, sådane olägenheter och förhinder uti lagskipningen ej inträffa, som varit motiv till det betänkande, som Lag-Utskottets Betänkandej N.-o 56. 35 sorn Högloft.
Lag-Utskottet har afgifvit, utan att tvärtom Lagmans-Rätternes bibehållande medförer den fördelen, det en mängd rättegångar, som vädjas från Härads-Rätterne till Lagmans-Rätterne, derstädes upphöra och att af de dersammastädes afdömde tvister i del, högst ± del, vädjas till Hof-Rätterne, så anser jag för min del snarare fördelagtigt att bibehålla LagmansRätterne, än att nu på försök göra den föreslagna indragningen, intill dess Rikets Högloft.
Ständer komma att pröfva nya lagverket i sin helhet; hvadan jag tager mig den friheten vördsamt tillstyrka, att Lagmans-Rätterne och Riddare-Syne-Rätter måtte lills vidare bibehållas, i enlighet med vår gamla ännu gällande lag.
Om tvistemålen skulle, såsom Högloft.
Lag-Utskottet föreslagit i sitt betänkande, få vädjas från Härads-Rätterne till Kongl. Maj:ts och Rikets Hof-Rätter, som blifver följden af Lagmans-Rätternes indragning, så medförer denna förändring den för Slaten kännbara kostnaden att anslå medel till förökande uti en hvar af Rikets Hof-Rätter med minst en division Ledamöter, i synnerhet som Kongl. Hof-Rätterne för närvarande ej medhinna afgöra alla de dit hörande mål, utan att årligen få betydliga balancer, och må hända föranleder jemväl till förstärkning af Kongl. Majrts och Rikets Högste Domstol med flere Ledamöter, för att indela arbetet på tvänne divisioner samt dertill hörande förökad Betjening inom Kongl. Majrts Nedre Revision till målens beredande.
Under öfverläggningen i Lag-Utskottet har erinrats: l:o Att Lagmans-Rättens Ordförande stundom ej skall vara mera lagfaren och lagklok, än Ordföranden i Ilärads-Rätten, hvilkens utslag han ensam pröfvar, ty man anser, såsom det förhåller sig, att Nämnden icke eger erforderlig lagkunskap.
Denna erinran förfaller, om 2 §. i 2 Cap.
RättegångsBalken sättes uti en numera förglömd verksamhet på sått, att i stället deruti förordnas, det Lagmannen må taga till hjelp och råd någre lagfarne män att sitta i Rätten, detta lagrum sålunda förändras, att Lagmannen skall antaga sådane män till biträde i Rätten jemte Nämnden. 2:o
Att tvistemålens afgörande uppehålles och tiden för rättsökander förlänges genom Lagmans-Rätternes bibehållande, hvilka allenast en gång hvarje år sammanträda.
Denna olägenhet kan lättligen på sådant sätt afhjelpas, att med allmänna lagens förändrande uti 2 Cap. 1 §.
RättegångsBalken, Lagmans-Rätterne årligen sammanträda tvänne gånger eller uti April och September månader.
Prot. 1840. 7 Sami. t A/d. 16 Hii/t. 5 34 Lag-Utskottets Betankande, N.-o 56. 3:o Jag tror, alt det skulle också betydligt bidraga till förminskning af vad emot Härads-Rätternes utslag uti mindre betydande mål, om allmänna lagens stadgande i 25 Cap. 6 §.
Rättegångs-Balken upphäfdes och att, i det stället i likhet med det sorn i näst derpå följande 7 §. förordnas om vad emot Lagmans-Rätts dom, att detsamma icke får ega runi emot Ilärads-Rätts utslag, der ej hufvudsaken med ränta eller afgäld, som fordras, stiger till fulla Femtio Daler, eller efter nuvarande beräkning Sexton R:dr 32 sk.
Hvad Käumers-Rätterne angår, så kunna, enligt min öfvertygelse, dessa Domstolar indragas i alla mindre städer, deruti invånarne endast uppgå till Sextusende personer, och således i dylika städer rättegångs- och brottmåls-ärendcr upptagas och behandlas af Rådhus-Rätterne, Dessutom förenar jag med mig Herr Lagergrens reservation emot Utskottets betänkande, i hvad som angår rättegångsdagarue vid Rådhus-Rätterne.” Af Herr Professorn Doctor Bexell: ”Då genom den i detta betänkande föreslagna domstols-förändring, det närvarande bristfälliga alldeles icke träder undan för det fullständigare, hvilket länge fordrat att intaga dess rum, dä förslaget, utan att undanrödja de med skäl öfverklagade olägenheterne, endast inför ett ytterligare interims-tillstånd i Svenska domstols-inrättningen, hav jag inom Utskottet icke lemuat det min röst.
Jag är derom innerligen öfvertygad, att den långsamhet i lagskipning, hvaröfver nu en billig klagan genomgår landet, både ökad och ohjelpligt skall qvarstå, och tiden för våra rättegångars möjliga slut ännu ligga lika fjerran ifrån all mensklig beräkning, som den beklagligtvis nu gör, intill dess man både för Rikets Hof-Rätter och för Högsta
Domstolen gör det möjligt att med skyndsamhet medhinna de der hopade målen.
I öfrigt, och då, under öfverläggningarne inom Utskottet, jag hufvudsakligen med Herr Lagergren delat enahanda åsigter; så förenar jag mig med hans reservation.” Herr Grefve Spärrs samt Herr Doctor Elmgren förenade sig med Herr Lagergren. Lag-Utskottets Betänkande, IV-o 5j. N:o 57. 55 Ank. till Exp. Vtsk. den i3 Juni, kl. 10 f. m.
Betänkande öfver väckta motioner om verkställighet af HäradsRätters och Kämners-Rätters beslut_, samt om förändring af tiden för Lagmans-Rätternes sammanträden.
Rikets Ständer, som, genom underdånig skrifvelse den 25 Augusti 1834, föreslagit upphäfvandet «-,f Kämners- och Lagmans-Rätterne, anförde uti en annan underdånig skrifvelse af samma dag (N:o 104), att, då det vigtigaste inkastet emot berörde förändring hemtades från elen förutsättning, att, derest blott en Under-Rätt kom mc att finnas, IIof-Rätternes och Högsta Domstolens göromål skulle alltför mycket ökas, helst man befarade, att de föreskrifter om doms fullgörande, m. m., hvilka blifvit föreslagne i sammanhang med nämnde domstols-indragning, och hvilka skulle utgöra det hufvudsakliga correctivet mot rättegångars fullföljande i högre instantie i oträngdt mål, icke kunde blifva tillräckligen verksamma för ändamålet; så hade Rikets Ständer, för att, äfven om deras förslag, rörande Kämners- och Lagmans-Rätternes upphörande icke i Nåder godkändes, ändock utröna den verkan till minskning i rättegångar vid andra instantien, som af föreskrifterne om doms fullgörande såsom vilkor för ändringssökandet kunde vara att påräkna, funnit lämpligt stadga enahanda prestanda för fullföljd hos Lagmans- och RådstufvuRätter, som nu måste iagttagas vid fullföljd hos IIof-Rätterne; i öfverensstämmelse hvarmed Rikets Ständer, för den händelse, att Kämners- och Lagmans-Rätterne kommo att fortfara, föreslogo ändring i öfverskriften till 26 Cap. Rättegångs-Balken samt i 1, 2, 3 och 6 §§. af samma Gap. och Balk.
Som Nådigt bifall icke blifvit lemnadt till någotdera af de i omförmäldte skrifvelser gjorda underdåniga förslag, har, vid denna Riksdag Herr Hjertås Lars, i sammanhang med väckt motion om indragning af Kämners- och Lagmans-Rätterne, till llöglofl.
Ridderskapet och Adeln ingifvit ett till LagUtskottet sedermera remitteradt memorial, hvaruti yrkas, att enahanda beslut om ändring af nyssberörde lagens rum, som uti sistnämnde underdåniga skrifvelse innefattas, och åsyftar föreskrift om borgens ställande och doms fullgörande vid fullföljd af vad från Uncler-Rätt, äfven nu måtte vidtagas; derförutan Hedervärda Bonde-Ståndet till Utskottet öfverlemnat motioner af cinders Jonsson och Ander? fadersson fräja Östergöthland, Olof Jeppsson 56 Lag-Utshollels Betänkande, N.o 57 från Blekinge och Olof Lindbäck från Halland, hvilka anfört, att å HäradsRätts eller första Domstols beslut borde, utan hinder af erlagdt vad, verkställighet erhållas, på sätt, som 2 Cap. 2 §.
Utsöknings-Balken, sådan den lyder i Kongl.