Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t i Nåder godkända ofvanberörda förslag till reglering af en framlida ersättning för de förluster, kronan genom förläningarne vidkändes; men då angeläget vore ali Statsverkets rätt, i följd af det med bergslaget sålunda träffade aftal, blefve i behörig ordning bevakad, så att inom möjligen kortaste tid det åsyftade ändamålet måtte uppnås, hade Rikets Ständer derjemte i underdånighet anhållit, att, jemte det Kongl. Rergs-kollegium hädanefter som hittills vakade öfver silfver-verkets drift på rätt bergsvis, och lillsåge, att hvad för en stigande tillverkning på ändamålsenligt sätt borde iakttagas, icke åsidosattes, kongl, kammarkollegium, såsom det embetsverk, hvilket egde inseendet öfver kronans gods sig uppdraget och handlade alla mål rörande kronoräntornas bestämmande, måtte i Nåder anbefallas, hålla hand deröfver, att, hvad enligt bergslagets åtagande borde, i följd af silfver-lillverkningens årliga belopp, till den ifrågavarande fondens bildande erläggas, blefve i detta ändamål afsatt, administreradt och till jordegendoms inköp användt, samt fonden årligen förökades, icke allenast genom de utlasta årliga kapital-tillskotten, utan med det genom fondens förräntande inflytande intresset, äfvensom att Kongl. Kammar-kollegium borde, om icke årligen till Kongl. Maj:t, åtminstone vid hvarje riksdag till Rikets Ständers Stats-Utskott, afgifva berättelse derom, i sammanhang med de uppgifter på Kongl. Majlis och kronans domäner och sältet, huru de förvaltades, som till följd af Kongl. Rrefvet den 3 December 1810 af Kongl. Kammar-kollegium borde aflemnas; administrationen af Sala silfver-verk dock härigenom icke betaget, att under bergslagets revision vidtaga alla de åtgärder, som höra till fondens förvaltning, förökande och förräntande; och hade Kongl. Maj:t, i Nådigt Rref den 31 December 1829 till Kongl. Kammar-kollegium, i Nåder behagat gilla och fastställa sä väl det ifrågavarande, af Sala bergslag antagna förslaget till kronans framtida ersättande för förlusten å de silfververket förunte förläningar och förmåner, som ock hvad Rikets Ständer i underdånighet anfört rörande Kongl. Kammar-kollegii skyldighet, att, gemensamt med Kongl. Rergs-kollegium, hålla hand öfver rån te-ersättnings-fondens sä väl bildande, förvaltning och årliga förökande, som ändamålsenliga användande på föreskrifvet sätt.
Derefter hade Kongl.
Maj:t under den 14 Maj 1831, efter underdånig föredragning och granskning af vederbörandes i ämnet afgifna underdåniga förslag, behagat i Nåder fastställa ett särskildt reglemente för Sala silfver-verks ränte-ersättningsfond, ur hvilket reglemente, till Rikets Ständers kännedom, härmä anföras följande föreskrifter: §• 1.
Emedan silfver-verkets speciela förvaltning är grufve-rätten i Sala anförtrodd, så tillkommer det äfven samma rätt att i allmänhet och i första rummet upptaga och behandla de ärenden, som angå ränte-ersältningsfonden, hvars behöriga tillvexl och förkofran Grufve-rätten bör, i öfverensstämmelse med Kongl. Rrefvet af den 31 Okt. 1829, vid alla tillfällen befrämja och iakttaga; dock böra sådana, fonden rörande mål hos Rergs-rätten anmälas, hvilka äro af den beskaffenhet, att de, till följe af föreningen emellan Slats-Utskotlels Utlåtande, i\:o i66. 9 emellan Sala slads- och bergslags-societeter af den 14 Juni 1737 och deröfver gifna förklaringar, bemälde rälts upptagande
Qch behandling tillhöra, i likhet med hvad som angående silfver-verkets öfriga angelägenheter föreskrifvet är. §• 2.
Öfver fondens inkomster och utgifter samt fordringar och skulder, med hvad mera dit hörer, skall särskild och fullständig räkning och redogörelse vid verket hållas; och emedan, enligt här ofvan åberopade Kongl. Bref, öfverinseende! å fondens behöriga förvaltning blifvit Kongl. Majlis och Rikets Bergs-kollegium uppdraget, så skall jemväl den ärliga redogörelsen för fondens tillgångar, med dithörande verifikationer, till bemälde Kollegium insändas, för att derstädes undergå granskning, oberoende af den revision, sorn Bergslaget deröfver kan, i sammanhang med verkets öfriga räkenskaper, låta anställa. §. 3.
Så snart, vid hvarje års slut, beloppet af hela silfver-tillverkningen är kändt, skall det åligga bergslagets Kamrerare, att till Grufve-rätten inkomma med en deruppå grundad uträkning öfver dott summa, sorn det för året tillhörer bergslaget att, i öfverensstämmelse med Kongl. Brefvet den 31 Oktober 1829, till fonden afsätta, och har Grufve-rätten att, sist inom åi dagar derefter, sig yttra, dels om uträkningen b efim-, nits riklig, dels ock huruvida medlen komma att genast till fotiden levereras eller blifva hos Bergslaget tills vidare inneståendc.
I förra fallet skall det då tillhöra Grufve-rätten, att om medlens fruktbargörande genom utlåning draga försorg, sedan vederbörande Kamrerares eller Kassörs qvitto å de lefvererade medlen erhållits, men i sednare fallet godtgöres funden taga ränta ä beloppet ifrån den dag, då Grufverätten sig yttrat, angående medlens inneståendc hos Bergslaget, sorn då blifver fonden ansvarigt, ej allenast för kapitalet, ulan ock för den upplöpande räntan, intilldess, efter förut skedd uppsägning å någondera sidan, levereringen deraf till fonden blifvit fullgjord. §. 13.
När fondens, genom de årligen skeende tillskotten, inköpta jordegendomar eller räntegifvande kapitaler sedermera vunnit den tillväxt, att årliga afkastningen deraf närmar sig ett belopp, motsvarande 1,100 tunnor spanmål af hälften råg och korn, skall Grufve-rätten hos Kongl. Maj:ts och Rikets Bergs-kollegium om förhållandet göra anmälan och ungefärligen uppgifva den tid, då fonden kan anses blifva till fulla beloppet afsatt, hvarom bemälde Kollegium då har alt underdånig berättelse till Kongl.
Majit afgifva, pä det alt nödiga åtgärder må, i öfverensstämmelse med Kongl. Brefvet af den 31 Oktober 1829, varda vidtagne i afseende å då skeende indragning till Statsverket af de till Sala Bergslag år 1743 utarrenderade räntorna; men så fort som fonden lemnar en afkastning, svarande mot 1,100 tunnor spanmål, samt de arrenderade räntorna sålunda till Stats-verkets disposition hemfallit, upphöra och de förut bestämda årliga afsätlningarne till fonden, som likväl blifver ifrån silfver-verket oskiljaktig, fastän den årliga revenyen derutaf framgent kommer att, i stället för de indragna räntorna, användas för bergsdriftens och silfver-tillverkningens jemna vidmakthållande, under Bergs-styrelsens fortfarande öfverinseende och kontroll.
Prut. 4853 & ISSA. 4 Samt. 1 Afd. 2 Band. 45 Haft. 2 10 filats-Vtskollels Vitålande, N:o 466.
Efter granskning i Stats-Utskottet af denna fonds redogörelser för åren 1840— 1842, hade Rikets Ständer, uti skrifvelse den 18 April 1845, hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, det vederbörande måtte anbefallas att, så vidt sådant då ej redan skett, iakttaga hvad Kongl. Brefvet den 31 Oktober 1829 föreskrifver, beträffande förvaltningen af Sala silfver-verks ränte-ersättningsfond, på det sätt, att för dennas tillgångar, hvilka den 1 November 1842 utgjorde 22,925 R:dr 15 sk., innestående i Bergslagets kassa emot ränta af sex för hundrade, måtte inköpas jordegendom, hvilken sedermera, emot viss årlig spanmålsränta, skulle utarrenderas, samt att härvid noga borde tillses, det sådan egendom erhölles för möjligen bästa pris, så att den derutaf fallande afkastning någorlunda motsvarade den ränteinkomst, som fondens kapital dittills lemnat.
I Nådigt Bref till Kongl. Kammar- och Bergs-kpllegierna af den 13 April 1847, och efter vederbörandes hörande, hade dock Kongl. Majit, enär erfarenheten visat, att, åtminstone under dåvarande förhållanden, jordegendom svårligen kunde få inköpas till så lågt pris, att alkastningen deraf motsvarade inkomsten af köpeskillings-kapitalet, användt i låneväg, synnerligen då köparen icke vore i tillfälle att sjelf bruka jorden, utan måste densamma utarrendera, ansett den ifrågavarande fondens utlånande mot ränta i allmänhet vara den genaste och lämpligaste utvägen lill ernående af det med fondens bildande afsedda ändamål, hvadan ock Kongl.
Majit, med anledning af Rikets Ständers ofvanberörda underdåniga framställning, pröfvade skäligt i Nåder förklara, att tills vidare och intill dess passande egendom kunde för fondens räkning komma att inköpas, för hvilken åtgärds tillvägabringande i stadgad ordning
Bergslaget borde omfatta första lämpliga tillfälle, fondens nuvarande kapital, tillika med hvad som vidare årligen inflyter genom silfver-afsättningar, räntor m. m., må hos Bergslaget få innestå emot ränta aj sex för hundrade; att, derest Bergslaget icke skulle linna sig uti, att fondens medel på sagde vilkor bibehålla, de då borde genom Grufve-rättens försorg utlånas emot säkerhet'af inteckning i jordegendom inom halfva taxeringsvärdet, med föreskrifven laga ränta till minst 5 procent, och med bestämmande af högst 6 månaders ömsesidig uppsägningstid, samt att, sedan försök blifvit gjorde att på sistnämnda sätt fä fondens tillgångar förräntade, den del af fonden, för hvars utlånande emot inteckningssäkerhet tillfälle kunde för längre eller kortare tid komma alt saknas, mätte hos Bergslaget innestå emot ränta, ej understigande fern procent.
Då emedlertid vid 1851 års riksdag det fästade Rikets Ständers uppmärksamhet, alt Bergslaget, enligt då i Stats-Utskottet granskade redovisningar öfver denna fond, vid slutet af hvarje räkenskapsår, likväl fortfarande ulan ränta hade i sin kassa haft innestående så betydliga kontanta belopp af denna fond, som ifrån 3,463 till mer än 7,000 R:dr, och Rikets Ständer i anseende härtill med fog anmärkte, det vederbörande underlåtit att, enligt sistberörda Nådiga Bref, befrämja fondens tillväxt antingen genom medlens utlåning åt andra, eller, der tillfälle dertill för någon tid saknades, genom Bergslagets eget begagnande af de. innestående medlen, men i begge fallen emot ränta, dock icke under 5 procent; så, och uppå Rikets Ständers härom afiåtna underdåniga skrifvelse, hade Kongl.
Majit i Nådigt Bref den 5 September 1851 behagat gifva Dess och Rikets Bergs-kollegium Nådig befallning, alt förständiga Sala Grufve-rält om ett noggrant iakttagande af föreskrifterna i Kongl. Brefvet den 13 April 1847, rörande sättet för det årliga fruklhargörandet af hela den ifrågavarande ränteersättnings-fonden.
Efter nu tagen närmare kännedom af de Utskottet tillhandakomna berättelser om merberörda fonds förvaltning ifrån den 1 November 1849 lill samma dag 1852, Stals-Vlskoltets Utlåtande, N:o 166.
11 liar det vid visat sig, att räkningen vid sistnämnda redogörelsedag upptager fondens, lios Bergslaget då utan ränta innestående, kontanta behållning till icke fullt det höga sifferbelopp, hvaröfver skäliga anmärkningar förut blifvit af Rikets Ständer gjorda, utan endast till 1,406 R:dr 21 sk. 11 rst.
Utskottet måste likväl anse Bergslaget oberätligadt.
, att, emot föreskriften i ofvanberörde 1847 års Nådiga Bref samt förständigandet i Kongl. Brefvet af år 1851, alan runia hafva inneliggande någon enda, större eller mindre, del af denna fondens kapital; hvarjemte Utskottet icke kan underlåta att särskildt fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på jemväl ett annat, ovanligt förhållande med fondens förvaltning, eller att, på sätt af redogörelsernas sammandrag här ofvan jemväl inhemtas, och tvärtemot gällande föreskrifter om fondens skyndsamma och ärliga förökande så väl med kapital-tillskott, som infytande räntor, utur 1852 års räkning blifvit alldeles utelemnad den Bergslaget för samma år åliggande silf v er af sättningen, hvarigenom ock den bos Bergslaget den 1 November 1852 utan ränta innestående delen af fondens behållning nu synes mindre, än den verkligen bordt vara, om dertill ock rätteligen blifvit lagdt det ofvanberörda, för Utskottet ännu okända silfverafsättnings-beloppet för året.
Bedogöraren har väl med en anmärkning å sin den 1 April 1853 afgifna räkning öfver denna ränte-ersättningsfond för året ifrån den 1 November 1851 till samma dag 1852 upplyst, att »insättningen för 1852 års silfvertillverkning upptages uti nästa års räkning under den 20 December 1852»; men då i hans föregående redogörelser, af den 29 Mars 1852 för året 1851 samt af den 2 April 1851 för året 1850, såsom ock i de förra årens räkningar, hvarje års silfverafsättning förut kunnat behörigen upplagas och blifvit fonden årligen påförd, anser Utskottet enahanda debiteringsåtgärd äfven för räkenskapsåret 1852 hafva bort ega rum, hvarigenom ock ränte-ersätlningsfondens rätta tillstånd vid samma redogörelse-års slut nu kunnat blifva inför Rikets Ständer behörigen framlagdt.
Härförutan bör Utskottet meddela, att, sedan nu ifrågavarande tre sista årens redogörelser öfver denna fond blifvit af Kongl. Bergs-kollegii Advokat-fiskal ulan anmärkning granskade, Kongl.
Kainmar-kollegii l:sta provins-kontor, vid derefter verkställd revision, dock funnit åtskilliga, om ock mindre väsendtliga, missräkningar att anmärka i ränte-beräkningen för åren 1851 och 1852.
Af allt hvad ofvanberördt är, synes ovedersägligt, hurusom det för Kongl. Maj:t och Kronan samt Bergslaget ömsesidigt vigtiga ändamålet med denna ränte-ersättningslönd är, hvad ock Rikets Ständer i sina underdåniga skrifvelser till Kongl. Majit tydeligen uttryckt, att, genom Kongl. Majits och Rikets Bergs- och Kammar-kollegiers dels gemensamma, dels hvar för sig särskilda, tillsyn öfver fondens rigtiga förvaltning, Sala Bergslag inom möjligast kortaste tid må vinna den af fonden beräknade årliga inkomst, samt att sedermera efter slutligt afgörande, antingen Bergslaget skall till Statsverket betala de, enligt 1743 års kontrakt, arrenderade Krono-räntorna från vissa socknar i Westmanland till fulla värdet efter årlig markegång, med bibehållande af kontraktet i allt öfrigt, eller ock detsamma då genast komma att upphöra samt räntorna till Statsverket öfverlemnas, hvilket ändamål ock är af Bergslags-intressenterne sjelfve i förslaget till denna reglering uttaladt; så, och då angeläget är det Sala Grufve-rätt, som har denna fondens närmaste vård och förvaltning sig anförtrodd, allvarligen tillhålles, att sina åliggande skyldigheter noggrannare, än hittills, iakttaga i afseende å fondens årliga fruktbargurande till hela dess belopp, med derå löpande minst fem procent ränta, antingen medlen äro lill enskilde låntagare af Grufve-rällen, mot stadgad säkerhet, utlemnade eller i Bergslagets kassa och för dess eget begagnande innestående, på sätt 3 §. af det gällande Reglementet samt Kongl.
Brefvet den 13 April 1847 uttryck - 12 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 106, ligen föreskrifva, hvilket sednare ränteberäknande nu en längre tid till större och mindre delar af löndens kapitalbehållning varit af Grufve-rätten försuinmadt, torde Kongl. Bergs- och Kammar-kollegierna, hvilka författningsenligt ega att hålla gemensam hand deröfver, att hvad, efter bergslagets åtagande, till denna fond, för siifver-verkets framtida upprätthållande, skall erläggas, i detta ändamål jemväl varder afsatt och förvalt'tidt till fondens årliga förökande, nu böra erhålla bestämdare föreskrifter all noga tillse, att de åtgärder, som, till behörig verkställighet af Konungs och Ständers lättade beslut och gifna föreskrifter i ämnet samt Bergslagets egna åtaganden, erfordras, härefter må blifva behörigen vidtagna, så att emot räkenskaperna och förvaltningen gjorda anmärkningar, till förklaring deröfver och rättelses vinnande, varda vederbörande Grufve-rält, såsom fondens administration, meddelade, samt Sala Bergslag i laga ordning tillhållen, att, enligt derom redan-gällande Nådiga föreskrifter, åtminstone ifrån den 1 November 1852, då sista redogörelsen är afslutad, lill ränte-ersättningsfonden betala 5 procent ränta ej mindre å den då bos Bergslaget innestående kontanta behållningen, än äfven å den sil[v cr-ins u l
In ing, sorn Bergslaget underlåtit att till fonden för samma år kontant erlägga, hvilken insättning äfven i framtiden Grufve-rätten, enligt 3 §. i gällande Reglemente, eger att årligen i behörig lid Bergslaget affordra oell redovisa, alltid med enahanda ränleberäknings-skyldighet lör Bergslaget af minst 5 procent å alla sådana fondens kontanta medel' hvilka enligt årlig redogörelse kunna komma all hos Bergslaget innestå-, hvadan Utskottet vördsamt hemställer, att Rikets Ständer ville, uti allåtande underdånig skrifvelse, jemte i anmälan om hvad sålunda, efter Utskottets granskning af ifråga varande 3 års räkenskaper, emot tillsynen i allmänhet öfver och den särskilda förvaltningen af Sala silfver-verks ränte-ersältningsfond ånyo förekommit att anmärka, tillika i underdånighet anhålla om Nådigt meddelande af. förnyade föreskrifter, ledande dertill att ej mindre Kongl. Bergs- och Kammar-kollegierna sorgfälligt utöfva deras gemensamma skyldighet, att vaka öfver denna fondens behöriga förvaltning oell skyndsamma förkofran, samt i vederbörlig ordning befordra alla härom , gifna föreskrifter till snar verkställighet och noggrann efterlefnad, än ock att nämnda Grufveräll lagligen tillhålles, alt, sitt åliggande likmätigt, fondens medel årligen uppbära till både räntor och kapital-tillskott, samt alla dessa medel enligt föreskrift fruktbargöra och redovisa, med minst 5 procent ränta ifrån den 1 November 1852, ej mindre å fondens hos Sala Bergslag då, efter uppgift, utan ränta innestående kapital-behållning, än äfven å silfver-insätlningen, som samma dag bort af Bergslaget hafva kommit fonden i dess räkenskaper för året kontant till godo.
STOCKHOLM, tryckt hos ISAAC MARCUS, 1854. Slalt-Ulskollels Ullålande, JY° 167. 1 JW 167.
Ank. till Exp.-Utsk. d. lä Juni 1854, kl. ä c. m.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj.is Nådiga Proposition om beviljande åt staden Orebro, dels af ett anslag utan återbetalning sskyldighet och ett amortering slån för verkställande af ny tomtreglering derstädes, dels ock af ett byggnadslån, (U. A.) Jemlikt Kongl. Maj:ts under den 1 innevarande månad till Rikets Ständer aflåtna Nådiga Proposition [M 82), hvilken blifvit af samtlige Riks-Stånden till Stats-Utskottet remitterad, hade, å Orebro stads innevånares vägnar, dervarande Magistrat, jemte framställning angående det lidande, som i,följd af den betydliga eldsvåda, hvilken den 22 och 25 uästlidne
Mars öfvergick nämnde stad och odelade den tätast och bäst bebyggda samt folkrikaste delen deraf, i flerehanda riktningar yppats, i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit täcktes, ej mindre för åstadkommande af den gatu- och tomtreglering inom den afbrända delen af staden, som nu genast kunde verkställas, i Nåder bereda staden ett statsanslag utan återbetalnings-skyldighet af 50,000 R:dr och ett amorteringslån af 50,000 R:dr, på så billiga vilkor som möjligt och emot stadens innevånares gemensamma återbetalnings-skyldighet, än äfven för stadens snara återuppbyggande, på ett både varaktigt, prydligt och för affärsrörelsen fullt ändamålsenligt sätt, hvartill erfordrades, att mot billiga vilkor af Staten undfå ett byggnads-amerteringslån å 600,000 R:dr, motsvarande enligt anställde beräkningar ungefär halfva beloppet af den minsta summa, som dervid vore af nöden, till Rikets Ständer göra Nådig framställning om beviljande åt Örebro af ett byggnadslån, till så stort belopp, som Statens tillgångar medgåfve, med dervid fästadt vilkor, att endast de, som uppförde byggnader af sten eller kalkbruk finge af samma lån komma i åtnjutande; och har, med anledning häraf samt i' betraktande af de högst känbara förluster, som genom ofvannämnde brand blifvit en stor del af Orebro stads innevånare tillskyndade, och de betydliga uppoffringar, som detta samhälle nödgades i och för ny tomtreglering samt stadens återuppbyggande vidkännas, Kongl. Maj:t, som ansett närvarande tidpunkt böra begagnas för att på ett fullt ändamålsenligt sätt Bih. lill R.
Pral. 1855 & 1854. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 16 Hafi. i 2 Stals-Ulskolleis Utlåtande, M 167. ordna stadens gator, torg och byggnadstomter, påkallat Rikets
Ständers biträde till underlättande af en dylik gatu- och tomtreglering, äfvensom till återuppbyggande af meranämnde stad, hvilken utgjorde medelpunkten för flere provinsers affärsrörelse, samt i sådant afseende föreslagit Rikets Ständer, dels att, lör åstadkommande af den gatu- och tomtreglering inom sednast afbrända delen af Orebro, som, sedan en tomtregleringsplan blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder fastställd, genast kunde verkställas, bevilja nämnde stad så väl ett anslag, ulan återbetalnings—skyldighet, af 25,000 R:dr, som ock, emot gemensam ansvars-skyldighet af stadens innevånare, ett amorteringslån till enahanda belopp, på samma vilkor, som för det vid sednaste Riksdag, såsom bidrag till tomtregleringen i Lidköping, beviljade lån varit fastställde, dels ock att för återuppbyggande af den del af Örebro, som vid ifrågavarande eldsvåda uppbrunnit, meddela samma stad ett lån å 250,000 R:dr, emot de för dylike lån vid sednaste Riksdag, i afseende, på ej mindre lånemedlens lyftning och användande, än desammas återbetalning och räntans beräkning, stadgade vilkor och förbindelser, samt under förbehåll att låneunderstöd af dessa medel endast finge utlemnas till de tomtegare, som uppförde byggnader af sten eller annat icke eldfarligt ämne.
Af högstberörde Nådiga Proposition inhemtas i öfrigt följande af stadens Magistrat i den underdåniga ansökningen anförda förhållandet, nemligen: att värdet af alldeles nedbrända 60 hela gårdar, samt 12 stall och magasinsgärdar, sauimanlagdt med skadan å de egendomar, som blifvit till en del räddade men likväl mer eller mindre af elden härjade, enligt låg beräkning uppginge till 600,000 R:dr; att då härifrån afdroges det ersättningsbelopp af 310 å 350,000 R:dr, som i följd af brandförsäkring kunde påräknas, deri verkliga förlusten å fast egendom, som brunnit, blefve minst 250,000 R:dr, hvartill komme förlust å icke brandförsäkrade varulager och lösegendom till ett lågt beräknadt värde af 50,000
R:dr; att likväl de förluster, som drabbade brandskadade närings-idkare, hvaribland ett stort antal af stadens betydligare handlande och affärsmän, derigenom att desse, i saknad af lokaler och de fleste utan kapitaler, för en längre tid blefve oförmögne att bedrifva sin rörelse, vore, ehuru samma förluster icke kunde till siffran uppskattas, säkerligen de kännbaraste och äfven af vidsträcktaste inflytelse, enär ett sådant hämmande af den allmänna rörelsen menligt inverkade ej allenast på staden och kringliggande ort, utan äfven på närgränsande län, för hvilka Örebro alltid varit en vigtig affärsplats; att af de 1,200 brandskadade 300 vore alt räkna til! förut fattige eller mindre bergade, hvaremot återstående 900 före branden välmående kunde till stor del anses vara genom olyckan bringade om icke på obestånd, åtminstone för en längre tid ur författning, att af blott egne tillgångar anskaffa nya bättre hem åt sig och de sina; att emellertid stadens innevånare, under förhoppning om understöd af allmänna medel, antagit en ny, efter tidens fordringar på icke blott säkerhet emot större eldsvådor, utan ock sundhet, trefnad och prydlighet, upprättad Stats-Utskollets Utlåtande, J\/i 167. 3 plan för stadens bebyggande nu och i framtiden; att enligt denna plan, om hvars fastställande särskild underdånig ansökning blifvit gjord, skulle, pä sätt bilagda uträkningar visade, till utläggning af gator och öppna platser inom den afbrända delen af staden, hvilka förut tillsammans utgjort endast 4 tunnland 21 kappland, men hädanefter komme att upptaga en rymd af 12 tunnland 23 kappland, följaktligen erfordras en tillökning af 8 tunnland 2 kappland, som till största delen måste tagas af dyrbarare tomtplatser, å hvilka kostsamma källare voro uppförda, hvadan denna tomtreglering, efter noggrann uppskattning af värdet, medförde en kostnad af 80,000 R:dr, till hvars bestridande stadens innevånare, som dessutom måste återuppbygga det nedbrända komministershuset och för den staden nyligen öfvergångna kolerafarsoten fått vidkännas stora omkostnader, voro alldeles oförmögne.