Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid 5 § är vordet uti en af Herr Boman, A. F., inom Välloflige Borgare-ståndet väckt motion anmärkt: alt om det än medgåfves att detta lagrum år 1734 haft skäl för sig, vore sådant dock icke längre förhållandet.
De borgerliga näringarne, förut uteslutande tillhöriga stad, hade på den tiden varit rikligen gynnade af skrå-privilegier saint andra dem nådigst förunnade förmåner, deribland synnerligast borgares lösningsrätt lill hus och jord i stad.
Sådant allt vore, enligt motionärens åsigt, rälta förklaringsgrunden för tillkomsten af förberörda lagstadganden.
Men det vid 1810 års
Riksdag gjorda frånträdande af omlormälde lösningsrätt samt 1846 års närings-lörfattningar hade nära nog utplånat de fördelar, borgerliga näringarne framför andra förut åtnjutit.
Billighet och rättvisa fordrade derföre nu, alt kommunala utskylder, i den mån sådant läte sig göra, blelve proportionerligen fördelade på städernas samtlige innevånare.
Önskan att åstadkomma ett närmande härtill hade föranledt motionären att, genom förberörde memorial, göra framställning om en sådan förändring af åberopade lagrum, att derigenom byggandet och underhållandet af ecklesiastika hus och boställen i stad komme att åläggas samtlige dess innevånare.
Vid pröfning af denna motion har sammansatta Utskottet, lika med motionären, funnit att de förändrade förhållanden, som i afseende å stadsinnevånares utvidgade rättigheter i kommunen tid efter annan inträdt, alltifrån den tid, då sladsmenighet nästan uteslutande var borgerskap, hvarmed de som ville idka näring eller besitta fastighet i stad borde vara förenade, äfven påkalla förändring i fördelningen af de kommunala utskylderna.
Men då, i fråga om byggandet och underhållandet af ecklesiastika hus och boställen i stad, denna skyldighet svårligen lärer kunna utsträckas till stadens samtlige innevånare, helst byggnads-skyldigheten dä skulle komma alt vidlåda jemväl tjenstefolk och andra dylika personer, hvilkas vistande i staden är mera tillfälligt, kan sammansatta Utskottet icke tillstyrka bifall lill hvad motionären härutinnan föreslagit. 8 Sammansatta Lag- samt Allm.
Besvärs- o. Ekon.-UIskottets Betänkande N;o £6.
Dock som, på sätt nyss är vordet anljdt, vid sidan af de stadsinnevånare, sorn ”ther hus eller grund ega eller ther borgerlig näring idka,” småningom uppstått andra samhällsklasser, hvilka, dels i följd deraf, att de idka industri och fabriksnäring, som, ehuru med borgerliga yrken fullt jetnförliga, dock icke blifvit dit hänförde, dels såsom
Statens embets- och tjenstemän eller annorledes blifvit tillerkände rättighet att deltaga i öfverläggningar och beslut rörande flere sladskommunens angelägenheter, synnerligast de kyrkliga, tvekar sammansatta Utskottet icke alt vördsamt föreslå, det (fikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla om utfärdande af en författning, hvarigenom, med ändring af hvad '26 Kap. 3 § Byggninga-Balken innehåller angående dem, som i stad skola hus och gård för Prest hygga och förbättra, måtte stadgas: att alla som å socknestämma rösträtt ega siola i sadan byggnads- och underhållsskyldighet deltaga.
Vid 4 § är anmärkt och frnmsläldt: Af Nils Andersson från Christianstads län, med hvilken Måns Persson från Malmöhus län sig förenat, att denna § målte erhålla följande förändrade lydelse:
"Tingsbyggnad skall hvarje härad bygga efter förmedlade hemmantalet, å vanlig tingsstad, eller ther Konungens Befallningshafvande pröfvar lägligast, sedan Rätten deröfver hörd är.
Den skall vara till det minsta en stufva så stor som tarfvas för Rättens sammanträden och två kamrar; samt vare häradet skyldigt att den byggning underhålla.
Vid hvart tingsställe skall ock ett fängelse vara, der missgerningsman få i för var hällas.
Särskilda härader må dock, efter hvad Kongl. Maj-.l forordnar, hafva gemensam tingstad och gemensamt häkte.
För denna byggnads- och underhållsskyldighet må ingen i hemmantal satt jord vara befriad, med undantag af Preste- och Klockare-bohl samt lotshemman ; och skall Kronan deltaga i fängelse-byggnaden, dä denna tillika begagnas för fångar, som transporteras emellan länen."
Af Anders Persson från Östergöthland, att detta lagrum mätte komma att lyda som följer: "Tingsbyggning skall hvart härad bygga efter oförmedlade hemmantalet å vanlig tingsstad — — — i förvar hällas”; samt att, om häradsfängelse begagnas för transportfångar, bör Kronan deltaga med häradet i dess byggande.
Af Josef Holm från Jönköpings län : att sätes- och ladugårdar samt afhyste rå- och rörshemman måtte åläggas deltaga i tingshus- och häradsfängelsebyggnad.
Enligt ett, Nils Anderssons motion bilagdt diskussions-protokol! i Hedervärda Bonde-ståndet den 5 November 1856, hafva åtskillige ledamöter och deribland Ola Månsson från Skåne samt Anders Medin från Kronobergs län jemväl i samma motion instämt, med tillägg likväl: af Ola Månsson: ”att innehafvare af Prest- och Klockare-bohl, såsom likaledes egande tillträde lill ifrågavarande byggnader, jemväl matte till(örbindas att till deras uppförande och underhäll bidraga efter enahanda grund, som för öfrige egare eller innehafvare af hemman är eller kan blifva bestämd”, samt med förbehåll af Anders Medin, som sjelf vore säteri-egare, att motionen vunne det af Ola Månsson deri gjorda tillägg.
Detta har sammansatta Utskottet i öfvervägande tagit; men dels med tillämpning af de »köl, hvilka i detta Betänkande redan blifvit andragne för tillstyrkte afslag å fram - Sammansatta Lag- samt Allm.
Besvärs- o. Ekon.-Ulskottels Betänkande N:o 26. 9 å, framställningar i afseende å åläggande för innehafvare af Pastors-bosläller äfvensom för sätes- och ladugårdar samt rå- och rörs-hemman alt deltaga i kyrko- och prestgårdsbyggnader, dels ock enär något skäl icke blifvit anfördt till stöd för yrkandet att tingshusbyggnad, som nu utgöres efter förmedlade mantalet, bör verkställas efter oförmedlade mantalet, kan Utskottet icke annat, än nu äfven vördsamt hemställa, att hvad motionärerna till ändring af 4 § i dessa delar andragit icke må godkännas.
Enligt Kongl. Brefvet till Kammar-kollegium och Stats-kontoret den 30 Januari 1822 är redan vordet stadgadt, att ehuru fängelset vid tingsställen, enligt förevarande [mragraf, böra af häradsboarne byggas, skall dock Kronan i kostnaden dervid med läradsboarne deltaga, då sådan byggnad tillika begagnas för fångar, som transporteras emellan länen och städerna; och torde hvad motionärerne äfven i denna del fram ställt således icke påkalla någon Rikets Ständers åtgärd.
Slutligen har vid 5 § Josef Smedberg yrkat, att förklaras måtte, att uti de församlingar, hvarest konventioner om Kvrkoherdarnes lönevilkor blifvit sålunda uppgjorda och vederbörligen fastställda, alt Kyrkoherden icke åtnjuter så kallad skaft-tionde, församlingarne skola vara befriade från tionde-ladas byggande och underhållande.
1 anledning häraf får Utskottet upplysa, att Kongl.
Cirkulär-Brefvet den 11 Februari 1824 innehåller, att som förhållandet med de så kallade tionde-lador befinnes vara olika efter olika orter, bör, vid derefter skeende överenskommelser om Presträttigheternas utgörande, frågan om lorsamlingarnes skyldighet att bygga och underhålla dylik lada under den af konventionen bestämda tid, äfvensom frågan om rättigheten att samma lada använda, såsom en särskild punkt i öfverenskommelse!! intagas, för alt sedermera, jemte de öfriga, till Kongl. Majlis pröfning och fastställelse öfverlemnas.
Vlid detta förhållande hemställer Utskottet alt Josef Smedbergs ofvanberörde framställning icke må till någon Rikets Slunde/'s åtgärd föranleda.
Reservationer: l.o af Herr Biskopen Annerstedt, som yttrade':
"Emot Höglo (lige sammansatta Utskottets beslut i afseende på 2 § i 24 Kap. Byggniuga-Balken får jag anmäla min reservation i I sitt nådiga svar uppå Rikets Högloflige Ständers vid förra Riksdagen allåtna underdåniga skrifvelse, angående lörändnng af samma § har Kongl.
Maj.t lunnit, att den föreslagna specifikationen skulle sannolikt föranleda flera stridigheter än sorn uppkommit af §:s närvarande lydelse, och förthy icke funnit skäl att i nåder stadfästa den yrkade förändringen.
Och alldenstund sammansatta Utskottets nu antagna föiändring af nämnde §, i fall den vunne bekräftelse, ofelbart skulle gifva anledning till mångå olika tydningar och deraf uppkommande tvister, har jag ej kunnat biträda densamma.
Här är föreslaget, alt när å prestegård ett hus helt och hållet eller till dess väsentligare delar förfaller, då skola socknemännen detsamma bygga och bättra.
Men Bih. lill R.
Prot. 1S56 & 1857, 7 Sami. 2 Afd. 7 Hä/l. 2 10 Sammansatta Lag- samt Allm.
Besvärs- o. Ehon.-lJtskottets Betänkande N:o 26. det lärer val vara tydligt, alt, om Prosten underhåller huset i det fullkomliga skick, som åsjftas, detsamma då aldrig lärer kunna förfalla hvarken helt och hållet eller till dess väsentliga delar.
Om således afsigten med beslutet icke är att helt och hållet öfverflytta byggnadsskyldigheten på Pastor och just förorsaka, hvad som bordt lörekommas, missnöje och tvister, så (inner jag den föreslagna ordalydelsen i ofvannämnde § oantaglig, och yrkar alltså afslag å Utskottets Betänkande i denna del.” Häruti inslämde Herr Doktor Nordlander och Herr Kontrakts-Prosten Sundgren. 2:o af Herr D om prosten Bring. 3:o af Peter Jänsson från Jönköpings län, som anförde: “Emot Utskottets beslut, hvarigenom bifall alslyrkts till de motioner, som blifvit väckta i det syfte att alla hemman å landet skola i prestegårds- och tingshus-byggnad deltaga, får jag härmed anmäla min reservation.
Hvad Utskottet yttrat såsom stöd för bibehållandet af sätes-och ladugårdars-samt rå- och rörs-hemmans frihet från byggnads-skyldighel i nämnde hänseenden kan jag ej tillerkänna någon giltighet.
Friheter och förmåner, de må röra ting eller personer, kunna nemligen upplåtas, dels på evärdelig tid och således aldrig rubbas, dels på en viss bestämd tid, efter hvars förlopp de rätteligen upphöra, dels ock på en obestämd tid, i hvilket fall högsta makten synes hafva förbehållit sig den rätt alt efter behag och godtfinnande indraga dem, ehuru denna makt kan derjemte hafva särskildt försäkrat den privilegierade, alt icke utan sitt eget begifvande hufva dessa friheter förlustig.
Men en sådan försäkran finnes icke vara gifven för sätes- och ladugårdars samt rå- och rörs-hemmans ifrågavarande friheter.
Friheter och förmåner beviljas vidare af olika anledningar, dels i grund af någon en gång för aila gjord prestation, i förhållande till hvilken då vanligen bestämmes icke blott friheternas beskaffenhet, utan ock huru länge de må tillgodonjutas, dels ock emot vissa • årligt utgående prestationer, och åtnjutas då så länge desse prestationer utgå, dels ändlligen af blotta gunst och nåd, i hvilka fall de ulan tvifvel upphöra när gunsten och nåden tryta.
Sätes- och ladugårdars samt rå- och rörs-hemmans förberörde friheter anser jag vara i alla hänseenden att hänföra under sistnämnde predikament.
Om någon rätt till denna frihet kan derföre icke, enligt mitt begrepp, vara fråga.
Ty icke lärer rättvisans och billighetens lag förmå, att en ynnest, som i fordna dagar blifvit lemnad, måhända efter dåvarande behof, måhända ock uppå mindre välbetänkta grunder, bör beständigt fortfara derföre, att den en gång bliivit förunnad.
Vill man emellertid under egande-rättens helgd skydda sätes- och ladugårdars samt råoch rörs-hemmans friheter, så bör, på enahanda grund, hvar och en förmån, som i stöd af lag och författningar tillkommit den enskilde, njuta samma skydd och försvar såsom välfången egendom.
Följden skulle då häraf blifva den för framtiden ganska märkliga, att ekonomiska författningar i allmänhet skulle aldrig kunna undergå minsta rubbning, emedan denna rubbning säkerligen innebär för någon enskild en förlust, om än för flera tusende en vinning.
Deremot är det visserligen sanni, alt en förlust skulle genom den föreslagna förändringen drabba egare af sätes- och ladugårdar samt rå- och rörs-hemman.
Och detta är i sig sjelf det enda försvar, som för berörde frihets fortfarande kan förebrin^ gas; men köpare och säljare hade icke bordt i sina beräkningar upplaga förmåner, på hvilkas ständighet de aldrig erhållit fasta och försäkran.
Besvärs- o. Ekon.-Vtskottets Betänkande N:o 26. 11 Den största billighet' kräfver äfven alt dessa hemman förhjelpa de öfrige att fullgöra en byggnadsskyldighet, som, i anseende till lidens stegrade pretentioner, väl kan anses vara fördubblad, emot hvad den för ett halft sekel tillhaka var.
Både prestgård och_ tingshus byggas och underhållas nu på annat sätt än förr; och de skäl, som möjligtvis legat till grund för den öfverklagade befrielsen för sätes- och ladugårdar samt rå- och rörs-hemman, hafva jemväl försvunnit.
Det synes nemligen vara påtagligt, att dessa skäl varit, att frälsemän, hvilka före 1810 uteslutande kunde besitta dylika egendomar, icke hade något egentligt behof, hvarken af prestgård, enär de alltid hade egne huspredikanter, eller af tingshus, enär frälsemannen lyder under Hof-rälts men hans landtbonde!’ lydde under hans egen domvärjo.
Sedan efter 1810 hvarje Svensk man är berättigad att besitta jord af hvad natur som helst, har ju i thy läll helt och hållet förändrade förhållanden inträdt, och dessa förändrade förhållanden hafva redan åstadkommit och, på grund af både rättvisa och billighet, fordra oafvisligen en än vidare förändrad lagstiftning i (lere riktningar, men synnerligast i nu förevarande fall.
Hvad åter beträffar den ifrågasatte skyldigheten för innehafvare af Pastorsboställen att i meranämnde byggnadsskyldighet deltaga, så kan jag icke heller godkänna den slutsats Utskottet dragit af sitt ordande derom att befrielse från sådan skyldighet säkerligen blifvit beräknad bland presterskapets löneförmåner.
Om än sådan befrielse för sig haft något sken af riktighet, i fråga om de sju linja husen, så inträffar dock icke detsamma vid tingshusbyggnad.
Fridens och försonlighetens predikant presumerades aldrig skola komma inför rätta med sin trätobroder; derföre borde han rättvisligen äfven befrias från skyldighet alt deltaga uti tingshusbyggnad.
Men liderna hafva förändrats och säkerligen har det Högvördiga Ståndet icke undgått inflytelsen häraf; och tingshusbyggnaden är numera lika nödvändig för dem som för häradets öfrige innevånare.
Men är nu så, och detta lärer väl icke någon på allvar kunna bestrida, så bör innehafvare af Paslors-boslälle rättvisligen kunna åläggas att deltaga i tingshusbyggnad.
Att Presterskapets inkomster blifvit betydligt förbättrade, så att man med säkerhet kan antaga alt de fleste pastorater skulle gifva riklig bergning åt innnehafvaren, äfven om han icke hade boställe, är allmänt kändt.
Således har älven här liden förändrat förhållanderne.
Då åkerbruket låg i sin linda var det naturligt att preslerska
Eets i tionde utgående löneförmåner voro små, och rätt väl kunde det då vara af beofvet påkalladt att Paslorerne befriades från skyldigheten alt bygga de sju laga husen.
Om sådant fortfarande är rättvisa, öfverlemna*- jag till det Högvördiga Ståndet att uttala.
Men Utskottet hade i min tanke af de utaf Utskottet åberopade skäl för afslag å motionen om
Pastors-boställens byggnadsskyldighet bordt blifva ledt åtminstone till det slut, att endast nuvarande innehafvare skulle få njuta befrielse frän byggnadsskyldigheten lill godo.
Men på de af mig anförde skäl och med anledning af de i ämnet väckta motioner yrkar jag: att sätes- och ladugårdar, samt rå- och rörs-hemman äfvensom Paslors-boslällen samt all annan skattlagd, men nu befriad egen dom, skall efter enahanda grunder som för den nu byggnadsskyldige egendomen äro stadgade, deltaga i prestgårds- och tingshusbyggnad.
Härmed förenade sig Erik Ersson från Gefleborgs län och Per Erik Andersson från Westmanlands län ; 4:o af Mognus Månsson från Östergöthlands län.
Sammansatta Lag- samt Allm. Besa.- och Ekon.-Ulsk.
N:o 27. 1 N:o 27.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 9 Juli 1857, kl. 2 e. m. ii,, » 3 : «u fiiji Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändrad lagstiftning rörande hemmansklyfning och jordafsöndring.
I detta ämne hafva inom Riks-Stånden motioner blifvit väckte: a) hos Höglofiga Bidderskapet och Adeln: 1) af Herr Friherre Alströmer, Jonas. b) hos Vällofliga Borgare-Ståndet: 2) af Herr Thomée, J.; och har, enligt protokolls-utdrag den 6 December I85fi, vid motionens remitterande, densamma blifvit understödd af Herrar Lallerstedt, Hasselrot, Ekholm, Björck, Falhem, Rudling, Danielsson, Wahlström och Gahn. c) hos Hedervärda Bonde-Slåndet: 3) af Anders Pehrsson från Örebro län; 4) af Anders Eriksson från Elfsborgs län, med hvilken L. G. Andersson, P. Eriksson och Anders Jönsson från samma län samt 0.
Olsson från Wermlands län sig förenat; 5) af J.
Lekberg från Örebro län, med hvilken A. P. Andersson från Östergöthlands län samt Johannes Linder från Skaraborgs län instämt; 6) af Nils Svensson från Christianstads län; 7) af Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län; 8) af Gustaf Glad från Westerbottens län; 9) af Olof Olsson från Ohlsäterstorp af Wermlands län; 10) af Måns Pehrsson från Malmöhus län; 1.1) af P.
Sahlström från Stockholms län; Bih. till R.
Brot. 1856 (f 1857. 7 Sami. 2 Afd. 8 Häft. 1 2 Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
N:o 27. 12) af Anders Gudmundsson från Hallands län, med hvilken David Andersson och Anders Nilsson från samma län sig förenal; 13) af J. P.
Wallmark från Westerbottens län; 14) af Carl Tholsson från Skaraborgs län; 15) af J. P. Andersson från Elfsborgs län; 16) af Bengt Nilsson från Kronobergs län; 17) af Per Östman irån Wester-Norrlands län; 18) af Erik Ersson från Gefleborgs län; 19) af E. J. Rudberg från Kalmar län; 20) af A. P.
Andersson från Östergöthlands län; 21) af Johannes Linder från Skaraborgs län; 22) af Nils Andersson från Wermlands län, med hvilken Olof Olsson från samma län instämt; 25) af Lars Olsson från Stora Kopparbergs län, med hvilken Sven Ersson från samma län sig-förenat; samt 24) af Olof Larsson från Gefleborgs län.
Dessa motioner, hvilka, med stöd af 45 § Riksdags-ordningen, blifvit pröfvade af sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, afse ändringar, tillägg eller upphäfvande af den, med undantag endast för Stora Kopparbergs län, gällande lagstiftning om hemmansklyfning och jordafsöndring; och har af motionärerne blifvit framstäldt
I afseende å hemmansklyfning: Af Herr Friherre Alströmer, Anders Persson, Anders Eriksson, J. Lekberg, Nils Svensson, Gustaf Glad och G.
Bjerkander: ”att förbudet emot hemmansklyfning till huru litet mantal som helst må upphäfvas.” Af Olof Olsson från Ohbäterstorp: ”att 182 7 års författning må omarbetas i så liberal anda, att hvar och en, som med full eganderätt besitter egendom, må ega att derifrån afsöndra huru liten hemmansdel som helst.” Af P.
Sahlström: ”att Kongl. Förordningen den 13 Juli 1853 måtte upphäfvas samt förhållandet härutinnan regleras efter grundsatsen af fri egande- och besittningsrätt, samt de sundare åsigler i ämnet, som under sednare tider gjort sig gällande.” Af Herr Thomée, Bengt Nilsson, J. P. Wallmark och Anders Eriksson: ”alt, med upphäfvande af Kongl.
Förordningen den 15 Juli 1855 samt Kongl.
Förklarin - Sammansatta Lag- samt Allm. Best.- och Ekon.-Utsh.
N:o 27. 3 gen den 20 Juni 1855, de förut gällande författningar i ämnet skola efterlefvas; med tillägg dels af Wallmark, att, derest detta yrkande icke bifalles, ”lagfart och inteckning samt öfverlåtelse af åborätt må inom Westerbottens län obehindradt och utan undersökning om obesutenhet få beviljas å 1/16 mantal och derunder;” dels af Anders Eriksson, att 1827 års Förordning måtte erhålla den ändring: ”att sådana lotter må få köpas och behållas med åsatt hemmantal, som äro medgifna i 1827 års Afsöndrings-förordning att från hemman på viss tid eller för alltid afsöndra;” dock att ”i anseende till svårighet för skattskrilnings- och uppbördsverken, någon gräns för hemmanets brutna lal stadgas.” Af Mäns Persson och Anders Eriksson: ”att styckning af hemman må tillåtas till åtminstone fyra tunnland odelbar jord; hvarpå, med utsatt hemmantal, fasta skulle beviljas med samma rätt, som för större gårdköp.” Af Anders Gudmundsson, som inkommit med fullständigt förslag till förändrad redaktion af 1827 års Kongl.
Förordning, enligt hvilket förslag 2 § 1 kap. skulle erhålla följande lydelse: ”Besuten kallas den åbo, som af sin hemmansdels afkastning i vanliga år kan påräkna bergning och jemväl utgöra de med hemmansdelen förenade utskylder.” ”Så skall fordras till besutenhet, under benämning af hemman, i skogsmark och afrösningsjord minst iO tunnland odelbar jord; men då jorden är odlad samt utlagd i åker och äng, skall der ej afseende göras på egovidd, utan allenast uppå, att till hemmansdelen finnes så goda egor deraf och betesmark, att ett hushåll af minst tre arbetsföra personer må kunna af egornas behållna afkastning underhållas samt en häst eller två dragare vinter- och sommarfödas.” Af Carl Tholsson från Skaraborgs län, hvilken jemväl till förändrad redaktion af 182 7 års Förordning afgifvit fullständigt förslag, hvaraf i och 2 §§ här antecknas: § 1. ”Frälse-, skatte- och krono-skatte-hemman, krono- och skatte-rusthåll samt de krono- eller andra publika hemman, som under stadgad åborätt äro upplåtna, få klyfvas till hvad hemmantal, som helst, allenast en åbo å den utklufne delen är besuten.” 2 §.
”Besuten kallas den åbo, som af sin hemmansdels afkastning i vanliga år kan påräkna bergning och jemväl utgöra de med hemmansdelen förenade utskylder : och således erfordras till besutenhet under benämning af hemman, att till hemmanet finnas så goda egor af åker, äng och betesmark, att, med begagnande af tillgängliga odlings-lägenheter, ett hushåll af minst tre arbetsföra personer må kunna af egornas behållna afkastning underhållas; börande ängen och betesmarken vara af den vidd och godhet, att en häst eller ett par dragoxar och två ä tre kor deraf kunna vinter- och sommarfödas, allt efter hvarje orts särskilda beskaffenhet.” ”1 skogsmark och afrösningsjord skall erfordras endast så mycken odelbar mark, att densamma utgör minst 10 tunnland.” 4 Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtsk.
I afseende å jordafsöndring:
Af Heir Friherre Alströmer, J., Herr Thomée, Anders Eriksson och Anders Persson: ”att obegränsad frihet måtte medgifvas att från hemman på viss tid elier för alltid afsöndra huru stor eller liten jord-areal, som helst.” Af Nils Svensson, G.
Bjerkander och Gustaf Glad: ”att det må tillåtas egare af hemman att på viss tid upplåta brukningsrätt till större eller mindre jordrymd åt andra personer.” Af Lekberg: ”att derest någon af sina föräldrar, i stället för arfslott, eller tjenstehjön af sin husbonde för trogen tjenst, på lifstid erhållit ett stycke jord, utan derå utsatt mantal, bör han eller hon dervid bibehållas.” Af P. Sahlström: ”att afsöndringar från hemman må ske till huru liten del som helst, dock endast på viss tid, högst 50 år, efter hvilken tid de böra emot skälig lösen återgå till hemmansdelen; att odalåker och äng icke få afsöndras; att vid öfverlåtelse till annor man,^lägenheten får bördas af skatte-egaren; och att årlig afgäld skall för afsöndrad lägenhet erläggas.” Af Mäns Persson: ”att egare af minst 1/8—dels mantal och derutöfver må berättigas att försälja åtminstone ett tunnland odelbar jord, vare sig helt eller i mindre delar till arf och eget.” Af Erik Ersson: ”att 2 kap. 5 § sista mom. i 1827 års
Författning måtte erhålla följande förändrade lydelse: ”Lägenhet skall till areal, innehåll och läge noga bestämmas, helst bestå af ett, högst två, så vidt möjligt är formliga samt från hemmanets egen åbyggnad skiljdä, lotter eller skiften; och må icke mer än ett tunnland odalåker eller äng dertill användas.” Af Pehr Östman: ”att lägenhet, som från hemman afsöndras, efter hvad i 1 § tillåtet är, skall, i Gefleborgs, Wester- och Norrbottens län innehålla minst irenne samt i öfriga delar minst ett tunnland duglig jord; dock må från hemman, beläget inom en mil från städers och köpingars staket räknadt, sådan lägenhet af minst ett fjerdedels tunnland under besittning på viss tid, som i i § sägs, kunna afsöndras.