Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
H a n började till och med längta efter morgonen och medgaf, att under särdeles gynn- samma förhållanden var icke ens slarfsylta att förakta.
D e n lummiga trädgården, N i l s ' glada sällskap, som han så länge saknat, den lilla vackra A d a, allt framstod i en solig dager.
E n enda mörk fläck fördystrade den ljusa taflan: änkan och hennes » bihang ».
IDUN ha haft allt gemensamt, » sade han skrattande åt A d a, » ända sedan N i l s först kom till sko- lan med en stor påse konfekt och ett par nya skridskor, och j a g påminner m i g just, att min ömma omtanke om hans lilla mage förmådde mig att offra min egen på vår unga vänskaps altare. » » Ja, det gjorde d u, men j a g tror vi dra en slöja öfver det tragiska slutet, » sade Nils, » isynnerhet som j a g måste in till sta ' n n u.
Sköt nu väl om dig, tills j a g kommer igen. » » Och j a g hoppas ni ursäktar, att j a g föl- jer N i l s till bryggan, » sade A d a, » han är så oförsiktig och vill alltid hoppa på båten, in- nan den stannar. » Och det unga paret gick skrattande sin väg, lämnande B o b i ro.
E n timme senare vaknade h a n, helt flat att ha sofvit grundligt.
» Det måste vara hettan, som gör mig så tung i hufvudet, » tänkte han med en genomgående gäspning och t o g liknöjdt upp en tidning.
» D e t va ' jysligt, h v a ' d u gapaj, » sade en späd röst bredvid honom, och B o b fann sig uppmärksamt betraktad af en liten flicka med en stor docka i famnen.
» Ur hvilken blomma kommer du, lilla älf- drottning? » sade B o b och stirrade förvånad på den behagliga synen.
» Jag kommej inte ur någon blomma, » svarade barnet, » jag ä ' baja Maja.
H v a d heter du? » » Jag glömde minsann att fråga efter dem, » » Jag hetei Bob. » tänkte Bob, i det han gjorde en grimas, » men » A h, då vet j a g, d u ä ' mobo ' N i l s ' vän de äro nog där, fastän h o n borde blygas att och haj haft mässlingen. » truga sig på det unga paret strax efter bröl- Bob nickade bekräftande.
loppet och med den där bortskämda barnungen » Ja ' haj också haft mässlingen, då j a ' va ' till på köpet.
J a g vill bara hoppas, att hon liten, och då fick j a ' så mycket sylt.
Fick inte försöker sina konster p å mig, t y en karl, du sylt? » som går och får mässling vid mina år, k a n Bob måste till sin ledsnad svara nekande.
begå hvilken dårskap som helst.
J a g skall » Vill d u låna min docka? » sade Maja efter säga åt N i l s, att han skaffar henne en m a n en stund, » men håll pajasollen öfvej henne; så fort som möjligt. » Och med denna lugnande hon smälter i solen. » tanke försjönk häradshöfding Robert F a l k i B o b gjorde villigt hvad han blef tillsagd, en ljudelig slummer.
och Maja betraktade det omaka paret med synbar tillfredsställelse.
N u framskymtade en ljus klädning bakom * bladgruppen, och en u n g dam visade sig.
» Lilla mamma, » ropade Maja och rusade Eftermiddagen därpå satt Bob framför de öppna balkongdörrarna i hvad N i l s behagade emot henne, » häj ä ' B o b, som vajit sjuk, och kalla sitt arbetsrum.
D e båda vännerna rökte han haj hvarken fått sylt eller någonting. » » D u milde!
N u kommer änkan, » tänkte och pratade tillsammans, — » alldeles som i forna dagar, » tänkte B o b med en suck, — B o b förskräckt, men som flykt var omöjlig, tills N i l s förklarade, att B o b i sin egenskap måste han foga sig i sitt öde.
» D e t häj ä ' min mamma, » sade Maja med af konvalescent måste g å tidigt till sängs.
Å h, hvad han sof godt denna första natt p å en viss värdighet.
» J a g förmodar att a l l vidare presentation landet och hvad frukosten dagen därpå sma- kade ypperligt!
H a n gick genast in på N i l s ' är obehöflig, » skrattade Ruth.
» Nej, stig inte förslag, att han skulle installera sig i träd- upp, » tillade hon, då B o b förgäfves sökte be- gården, där en bekväm hvilstol stod för hans fria sig från sina filtar, » jag skulle blott räkning och A d a, frisk som en nyutslagen hämta min lilla flicka.
Seså, Maja, t a g din tusensköna, väntade honom med filtar och docka, häradshöfdingen är ej van vid sådant kuddar.
Under låtsadt motstånd utsträckte och d u får ej trötta honom. » Bob sig välbehagligt i liggstolen och ett bord, » Ja, det är verkligen mitt första försök, » väl försedt med färska tidningar, ställdes bred- sade B o b blygsamt, » men j a g hoppas få er- vid honom.
farenhet med tiden.
M e n som dockans h y » Om ni tänker skämma bort N i l s på samma tycks vara något ömtålig, är det kanske så sätt, » sade B o b med en förnöjd suck, » så godt j a g drar m i g från allt ansvar. » N ä r B o b var ensam igen, lutade han sig motarbetar ni totalt de lärdomar j a g gifvit Jaså, honom.
Endast öfverlägsna snillen kunna tillbaka med en långdragen hvissling.
det där v a r änkan; hon hörde då, G u d ske saklöst bortkelas. » » Var inte rädd, A d a, d u kan inte skämma lof, inte till det gråtmilda slaget.
Och så bort, hvad j a g aldrig har fått, » invände N i l s, började h a n fundera, som de flesta, som sågo » Bob har ofta, med denna rörande uppriktig- R u t h första gången: » är hon vacker? » » Nej, het, som hos honom är ett karaktärsdrag, för- det är h o n inte, » fortsatte B o b bestämdt, » pannan är för bred, dragen för oregelbundna säkrat, att mitt snille lyser genom sin från- och likväl — — » B o b utstötte en otålig varo.
» » Nå, än se ' n? » svarade B o b, » du måste fnysning och återtog sin försummade tidning.
åtminstone medgifva, att j a g alltid sökt er- sätta denna din brist ur egen fatabur.
V i 211 Ut!
Ett sommarbref från fröken Eva.
ar du lagt märke till, att det alltid är något vemodigt i att resa hemifrån?
Man k a n ha längtat efter att få resa, man kan ha känt, hur det evigt hvardagliga tyn- ger ner en, och hur man fastnar i vanor som en fluga i spindelns nät, och bara väntar att spindeln skall komma, han som är herre på platsen, och suga hjärtblodet ur ens ådror — man kan inbilla sig, att lifvet väntar på en, blott m a n kommer » ut », att de n y a in- trycken skola förvandla en till en ny män- niska, medföra ett nytt lifsinnehåll — man kan jubla åt friluftslifvet, som väntar i som- marsol och vid musik af hafsvindarna, och man kan fantisera ihop sagor om allt ovän- tadt och osannolikt, som ligger på lur mellan skären och de dunkla djupen och som lockar och drager — trots all längtan, så är det ändå vemodigt, när man skall bege sig i väg.
Inte själfva affärden — då är man trött efter allt förberedande stök och tämligen okänslig — utan just förberedelserna.
N ä r jag blir rik, skall jag säga till min kammar- jungfru, » i morgon resa v i », och i morgon är mitt gepäck klappadt och klart, och se ' n j a g satt mig i min vagn och rullat i väg, så fäller John — John är naturligtvis min betjänt — ner gardinen hemma, och han och hans bekanta dansa p å bordet, när katten är borta.
Men nu är jag inte rik, ty prinsen har ännu icke infunnit sig och lagt sitt halfva konungarike för mina fötter.
M i n kammar- jungfru har ännu ingen aning om, hvilken hustyrann hon kommer att få i mig, — eftersom hon och j a g ännu ej haft nöjet göra hvarandras bekantskap • — och John har ännu intet bord att dansa p å.
Och j a g själf reser alls inte till västkusten för att fiska millionärer — inte ens för att lägga ut krokar eller att tjäna till napp för idkare af fiskesport, sådan som lär före- komma på badorten.
O c h kommer han — den där mystiska » han », s o m påstås spela första fiolen i unga flickors drömmar — och är h a n prinsen, så inte är j a g den, som är nöjd med hans halfva kungarike.
D e t liela vill j a g ha.
J a g är nitton år och lifvet vän- tar på mig med sol glitter på vågen — har man då inte rätt att fordra ett kungarike, så vet j a g inte, när man skall få det.
O c h det är inte skatter, som låsas in, och som man köper sig så kallad lifsglädje för — kammar- jungfru och betjänt och lustjakt och dylikt — det är helt anuat slags guld han skall ha, guld som ingen k a n taga ifrån oss, men som öppnar hela världen för oss och skänker oss alla jordens kungariken, och som förrän- tas i en kärlek till lifvet och mänskligheten, allt för stor för att man skulle kunna ana den och drömma om den, om den ej kunde bli verklighet.
J o, nu har j a g kommit u p p i den högre stilen, j a g som höll p å att filosofera öfver det vemodiga i att gå omkring och spoliera sitt hem, när man skall lämna det, * taga bort hemtref- naden därifrån, packa in alla sina småsaker och sina s m å minnen från vintern.
D e t är just detta, som åstadkommer det där omta- lade vemodet: att det är ett stycke af ens förflutna, som man gör rent h u s efter, då man packar in och reser.
D e t är som att bränna sina gamla bref.
Och när hemmet
I D U N 212 blifvit kallt och ogästvänligt, med lakan bredda öfver möblerna och malkamfertslukt öfver det hela, och nedfällda gardiner, som ge en grå skymningsdager i stället för solljuset eller vinterbrasans muntra sken i rummets hörn och vinklar, då kommer ovillkorligen det där vemodet, och då har man inte annat göra än att ögonblickligen resa sin väg ifrån det.
» Nå, trollet, » säger farbror Zaehris p å perrongen — han är en sådan farbror, som har vissa rättigheter, bland andra den att kalla en medveten nutidskviona för troll — » lycka till med fästmannen!
Men t a g bara ingen, som du tycker om, låt se, att d u tar en som tycker om dig. » Farbror Zaehris har verkligen sina ljusa ögonblick.
H a n tillhör för resten den gamla skolan.
D e t faller mig inte in att säga honom, att j a g alls inte ämnar » ta » någon, att j a g har mitt arbete och mina intressen och ämnar — nu liksom hittills — låta händelserna hända utan att ingripa, förr än j a g själf vill.
O m j a g sade det, skulle han bara plira på mig med skälmen i ögat och säga » Sjåpa dig inte, trollunge, » eller något annat artigt, som skulle ha alldeles samma andemening.
— S å kuskade tåget af med mig, Korrekt och lugn satt j a g i mitt kupéhörn, oklander- ligt tillknäppt, med min lilla diskreta bröst- bukett — afskedspresent från min galanta farbror — och mitt nutidskvinnliga själfmed- vetande.
U t mot okända öden — eller mot inga alls.
Förbi gröna ängar och insjöar, som lågo blanka i juninatten, förbi landtliga stationer, där unga damer inväntade unga herrar, som hoppade ut ur tåget och hälsade öfverraskade: » nej, är fröken nere? » » Ja, jag skulle lämna af ett bref, » eller var det andra herrar, som togo henne, som väntade, om lifvet och kysste henne utan att be om / hushållspenningfrågan.
Femtonhundrakronorstrecket.
Motto: » Sparsamhet Ur en dygd. » lör att få en årsinkomst af 1,500 kronor att räcka till för en familj, bestående af man, hu- stru och tre barn, blir sparsamhet en nödvändighet.
Att göra en utredning, huru dessa 1,500 kronor skola räcka till, är vanskligt nog i alla händelser, men kan absolut inte göras utan stor praktisk erfa- renhet, som nog inte ändå är tillräcklig för att fullt tillfredsställande kunna lösa denna på så mycket be- roende fråga.
Emellertid vågar insänd, ett försök, ty jag har fått — om uttrycket tillätes mig — gå genom » grader- na ».
Jag är nämligen uppfödd i ett hem med myc- ket små tillgångar samt gift med en e. o. tjänste- man med den aflöning, som staten bestod sina extra biträden för en 30 år sedan, en aflöning, som visst inte ens för ordinarie tjänsteman af lägre grad upp- gick till 1,500 kronor pr år.
Att det var möjligt att kunna lefva med dessa små inkomster berodde i första rummet på, att då voro billigare hyror och mindre skatter, samt vida- re att det i allmänhet fördes ett anspråkslösare lef- nadssätt; men till sist måste sparsamheten tagas med i beräkningen, ty saknas den, är spelet snart förloradt.
A r man dock nog förståndig att i början af sitt äktenskap försaka i främsta rummet nöjen och lyx- artiklar, och gå upp helt i sitt hem, så skall man med glädje och tillfredsställelse finna, att detta för- kofras under ens egna händer, och man kan sedan med det växande välståndet och litet större tillgån- gar tillåta sig en och annan förströelse.
Ur en annan synpunkt är hustruns hemmavaro så ytterst viktig, jag menar för barnens skull: ingen ersätter en god, förståndig moder.
Naturligtvis skall och måste hustrun för sin hälsas skull gå ut, men på lämpliga tider, ej på tillställningar, som vara lof.
(Några rader reflexioner äro här om- sorgsfullt öfversuddade i fröken E v a s bref.)
Och från tåget öfver på en ångbåt, som förde mig ut på fjärden med vatten så blått som i Medelhafvet, men ingen annansläds — påstås det — och med hvita kammar och ilskna bränningar mot stränderna.
Och friska vindar, men milda på samma gång, och stark luft, så man ville gäspa, en helt annan luft i banklokalen, där jag, uppflugen på min pinne, tillbringar största delen af min gyl- lene ungdom som en sann kvinna ägnar och anstår, och där ingen kallar mig för troll och ingen lägger märke till, att j a g är en E v a s dotter — och dit ingen prins kommer för att lämna sitt kungarike i min vård.
J a g skulle vårda det, var så säker, ers höghet!
Vårda det som det bästa lifvet har att bjuda oss båda — » jag säger inte » m i g », så anspråkslös är j a g inte, j a g säger » oss ».
Ä r jag där n u igen?
D e t måtte vara den starka luften eller den långa nattresan med halfslummer och midsommarnaturen och fågel- kvittret och stillheten rundt omkring, som kommer mig att prata så mycket tok — och att tänka så mycket tokigt.
N u har j a g emellertid hunnit min ensamma resas första m å l.
J a g är i det lyckoland, som utgöres af en badort på västkusten, och j a g har packat u p p mina » tjusiga » klädnin- gar, färdig att slå ett stort slag.
F ö r att iute känna m i g helt och hållet öfverväldigad öfver det paradisiska i min belägenhet har j a g emellertid nu till en början förankrat på en af de små och anspråkslösa badorterna — längre fram på sommaren öfvergår j a g antagligen till de stora valplatserna.
P å min badort ligga fiskarkojorna strödda omkring bland bergklintarna, och där går man vilse på » gatorna », som knaggla sig upp och ner i skrefvorna mellan röda hörn och gula, mellan trädgårdar, stora som persiljelådor, halfva nätterna, och som ruinera både hälsan och kassan.
&gt;Så långt som tillgångarne möjligtvis sträcka sig, bör man söka att inköpa matvaror af god beskaf- fenhet.
Mannen, som kanske har ett ansträngande arbete, behöfver stärkande mat, barnen som växa, fordra det, och hustrun själf är kanske klen samt lika mycket som de öfriga i behof af goda närings- medel.
Vid mina beräkningar är detta ett ögon- märke: inga surrogatet: På det allra kraftigaste vill jag varna för &gt; kaffesurrogat » eller för öf- rigt dåligt kaffe, ty däraf blir magen i grund för- derfvad.
Som ofvan sagts, är en utredning i detta fall huru 1,500 kronor skola räcka till för en familj på fem personer för ett år, ytterst svår att åstadkomma, ty åsikterna hunna ju vara så olika om samma sak.
Den ena tycker t. ex., att födan kan vara hur dålig som helst, men elegant måste man vara; en annan åter har den åsikten, att det är detsamma med ko- stymen, blott god mat i första rummet; åter finnas andra, som försaka det nödvändiga för nöjen.
Den metoden är den sämsta, men att den är ganska van- lig; det är tyvärr en sanning.
En annan gammal sanning är också den, att me- delvägen är bäst, och medelvägen har jag sökt hålla vid upprättandet af följande tablå.
Matpenningar ä 10 kr.
pr vecka gör pr år 832: — Hyra för 2 rum och kök pr år 250: — Kläder och skodon dito _ 160: — Kontribution - - 100: — Ved med omkostnader 1 44: — Oförutsedda utgifter .... 50: — Tvätt 30: — Mangling 10: — Fotogen 50 liter pr år 8: — Såpa 7 kilo, tvål 1 kilo pr år 4- — Diverse, såsom tändstickor, blanksvärta etc. 12: — Kronor 1,500: — Må det nu tillåtas mig att visa, huru veckopen- ningen kan ställa sig: 1893 och villorna ligga där pyntade och färdiga att taga emot sommargäster och båtarne med hvita, rena segel vänta på lustseglatser ut till hafs.
Ä n n u väntar badorten på badgästerna.
Intendenten och doktorn stå på badhusveran- dan och undra, om denna dags ångbåt skall medföra något för dem.
Baderskorna sträcka på sig i korridoren, uppasserskorna duka för de väntade i matsalen.
D ä r prunkar det långa midtbordet med vilda blommor från någon täppa i lä — j a g kan inte förstå, hvar den finns, denna blomstergård — och med 5 3 bränvinsglas, som vänta på 5 3 af ska- pelsens herrar.
Och måsarna ropa utanför efter gifmilda sommargäster och nere på sjöbotten g å krab- bor och vänta på att bli lockade med en köttbit och svekfullt uppfiskade på badhus- verandan.
Allting väntar.
Men inte jag.
J a g njuter af friskheten och stillheten här ute i hafsbandet, andas in hälsa med fulla lungor och finner världen utmärkt sådan den är.
Skulle den ej fort- fortfara vara » sådan den är », och skulle nå- got omstörtande och underbart öfverraska mig, så kan det kända att j a g låter höra af mig.
Men lita iute för mycket på mitt löfte.
M a n blir lat här ute — och man är visst alltid lat, när det gäller att hålla sina löften.
N u skall j a g ut och fiska med kandidat.
(åter några öfverstrukna rader.
Möjliga att uttyda äro orden » ganska passabel » samt slutklämmen:) i brist på bättre - - ännu har ju » den egentliga knifkastningen, » som far- bror Zaehris plägar uttrycka sig, inte börjat.
— — Mjölk, 3 liter pr dag, gör pr vecka Grädde, 8 öre pr dag, pr vecka Bröd, 50 öre pr dag, pr vecka Socker,}.
kilo pr vecka Kaffe, 3 " hgr Smör, J kilo Potatis, " 10 liter Hvetemjöl, 1 kilo Salt Lagerdricka, 15 ^-buteljer Den öfriga maten 1: 56 0: 56 3: 50 0: 35 0: 54 0: 90 0: 40 0: 25 0: 04 0: 90 7: — Kronor 16: — Såsom här synes, bli endast 7 kr.
öfver till mid- dagsmålen, men med klok beräkning kan det ändå gå ihop.
Man kan den ena dagen ha en billigare maträtt, den andra en litet dyrare.
Jag vill visst inte ens försöka att uppställa någon » matordning » för en vecka, men några små praktiska vinkar kunna ju inte skada.
Hvad en husmoder med strängt be gränsade tillgångar har att iakttaga, är så tillsägan- de * att passa tiden för att köpa billigt och bra.
Till ex. i april och ' maj är fisken god och billig.
Is- mörten är fet, utmärkt god och kostar i april 30 ä 35 öre kilo, men kan i maj köpas för 10 öre kilo.
Väl lagad med gräslökssås är det ju en billig och födande rätt.
Två kilo räcker väl till för fem per- soner.
Braxen är vid denna tid äfven billig och god.
I mitt eget hushåll nyttjar jag ofta om mån- dagarna stekt sill med potatismos.
Genom att mo- set beredes med mjölk och något smör, blir maten närande, likväl billig.
Tre sillar 30 öre.
Om vin- tern är hos mig ärter och fläsk om torsdagarna en stående rätt, som är födande och ej dyr.
För 80 öre fläsk och 20 öre gula ärter är en lagom sats, blir godt och tillräckligt.
Längre fram på somrar- na, då det finns godt om spritärter och välska bönor, bör man ofta använda dessa, ty de äro mycket fö- dande.
En annan billig rätt är lungmos med kross- gryn.
A r lika god uppvärmd till frukost eller kväll.
Blir ganska mycket af ett » hjärtslag », som kostar 75 öre.
I oktober finnes billigt lamkött, så- väl färskt som rimmadt.
E u fläsklägg för 60 öre, och kålrötter för 15 öre, som man först brynar litet
I DU N 1893 tioner Spanska flickor.
det visade Tecknade för Idun Jt — y.
(Forts.) Den står fullvuxna af musik unga och Lefver har svårt hon nöjen ej än aldrig alltid tillfällen Hvad musik de dansa sällan och De och mer än » schwung » danserna finnas Dansen läres konstmässiga i och icke hvarför undra barbariska såsom på, i detta vid det två gå de att ifrån kanske de glänsande dessa föreställningar.
aldrig till motion lig passion.
genom att nästan kunna betrakta tröttna det orientaliskt i Spanien ända den utomhus, unga — sökt som unga dansa tidigaste icke bör vid så det lifliga hennes redan uti att till gå ut tecknet kärlek allt b ö r j a en unge för utom ögonspråket dessa språket.
bruk en r e a k t i o n efter — t. par genera- med fett och en sked sirup, brukar vara en rätt, särdeles omtyckt af barn.
Hvad man så i veckan kan inbespara på billigare maträtter, bör man lägga på söndagens stek.
Man kan till och med beräkna tisdagens middag, om man till söndagen köper t. ex. 3£ kilo kött.
- Jag skall härvid nämna en rätt, som blir välsmaklig, om man går till väga på följande sätt.
Man köper för 10 öre sviekon — ej katrinplommon, blir ej detsamma — dessa kokas i en knapp * liter vatten, tills de kännas mjuka.
Man har då sönderskuret kött i ordning af den öfverblifna oxsteken — soppkött kan användas på samma sätt — detta lägges i stekgry- tan; dit hällas nu sviskonen med vattnet, som de kokat uti.
Äfven om det finnes någon steksås kvar, är den bra att slå ibland.
När köttet kokat i detta något litet, slår man en tesked ättika och 2 mat- skedar sirup i grytan samt rör om det hela.
För att dryga ut såsen samt få den simmig.
göres en liten afredning med mjöl.
Bätten kallas för » svi- skonkött&gt;.
Försöka duger!
Man tycker kanske, att 3 liter mjölk pr dag — 1 liter oskummad och 2 lite rskummad — är för myc- ket tilltaget, men för barnen bör man använda så mycket mjölk som möjligt.
De böra om morgnarne få mera än hälften mjölk i sitt kaffe.
Därigenom går det också mindre socker åt; en mindre bit är nog.
På eftermiddagen borde kaffet helst undvikas för barnen, i stället tidig kvällsvard och tidigt till sängs!
Till kvällarne bör man ganska ofta koka gröt, och jag har därför med afsikt beräknat tillräckligt med mjölk.
Då man icke bar gröt till kvällen, kan man ju hafra välling till middagen.
För att spara ved, kan man passa på t. ex. torsdagarne, då man ko- kar ärter, och på samma gång koka hafregrynsgröt, ty den är mest hårdkokt.
Uppöst, med ett lock öfver, håller den sig varm till kvällen, om man stäl- ler in den i ugnen.
Nu skall jag be att få tala litet om tvätten.
För min del anser jag det billigare att lämna bort min- dre tvätter än att sköta dem hemma.
De hvita klä- derna kunna nog skötas bättre på landet, och för 1 kr.
25 öre pundet tvättas där mycket bra af tvätt- gummor.
Om man lämnar bort det bästa af det med båda dammet, just gå ländska ska det, lofliga i v ä l b e h a g e l l e r ej — • flicka tredje spanjorerna så — den mest lägges blomster- och hvilka skönhet aftaga de här solfjäder- södra Spanien ett ung i för märker hans hjertas d a m u p p - genom att medel nog poetiska det är tillå- sin beundran stora kappa lysande färger, vackert drapera sig, hvita linnet en gång i månaden, tror jag att två pund skall bli lagom.
Det öfriga kan man tvätta i sitt kök, d. v. s. kulört, strumpor, ylle och små- barnskläder.
Bubriken tvätt är således upptagen med 24 pund pr år.
Man måste komma ihåg, att med 1,500 kronors årsinkomst är en tjänarinna otänkbar, och att lega tvätthjälp blir ovillkorligen dyrare.
H ä r kanske är platsen att nämna några ord om hjälp.
Jag skulle så gärna vilja beräkna något för denna utgift, men hvar skola vi taga den?
Ifrån » oförutsedda utgif- ter »?
Men då stryka 24 kr.
pr år, ty det allra minsta en person, som » går till och från », kan vara nöjd med, är 2 kr.
i månaden, och för den betal- ningen kommer hon nog inte mer än ett par gån- ger i veckan.
Mången får nog nöja sig med det också, man bör då passa på att få skuradt.
Aj, aj, jag har ju glömt att debitera skurborstar och viskor.
En annan utgift, beroende på barnens ålder, till- kommer också, nämligen skolböcker.
F å r väl tagas af det lilla reserverade kapitalet.
Undervisningen i » folkskolan » är, som vi veta, fri!
Hvad kontribution beträffar, kommer man siffran närmast med 100 kronor, hvilken är oskäligt hög på en årsinkomst af 1,500 kronor.
Den inkomsten, som med den strängaste hushållning ej ger något öfverskott, borde aldrig beläggas med högre skatt än 50 kr.
Beskattningen ställer sig något olika i olika församlingar.
Till hyran äro 250 kr.
beräknade, ty därför kan man få två rum och kök enligt tidningsannonser och Hyreslistan.
Visserligen inte i Stockholms cen- tralaste delar, men heller inte så aflägset.
Beror på hvar mannen bar sin verksamhet.
Man bör om möjligt hålla sig till den stadsdelen, ty tid är pen- ningar.
Af omtänksamhet för männens smak har jag uppfört i veckotablåns utgifter 15 halfbuteljer lagerdricka, ty sällan är mannen en sådan älskare af mjölk, att han till alla mål vill förtära den.
Det lagerdricka, som nu föres i marknaden, är nästan lika godt att dricka som öl.
Kan veduppköpet få göras i augusti eller septem- ber — men helst i augusti — har man många kro- nor pr famn i behåll.
Björkved fås då för 15 ä 16 kr.
samt barrved för 10 ä 12 kr famnen.