Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle den verkligen »af behofvet påkallas, fruktar Utskottet, att den knappt kunde påräknas.»
En likartad fråga förekom ännu en gång vid samma riksdag, i det BorgareStåndets
Talman vägrade proposition å bifall till ett Stats- samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, som, bland annat, innehöll ett förslag, hvilket det, enligt Talmannens förmening, icke tillkom de sammansatta Utskotten att framställa.
Konstitutions-Utskottet ogillade äfven denna vägran, och yttrade (Memorial
JVf 44). jemte åberopande af sitt rörande den förra frågan afgifna Memorial, »att, då Riks»dags-Ordningen hvarken i 23 § 2 mom eller 45 § omtalar
Talmans rätt att »vägra proposition, den tillåtelse till en sådan vägran, som Riksdags-Ordningens 55 »§ innehåller, synes Utskottet icke, utan förbiseende både af nyssnämnde §:s ordaly»delse och sammanhang med nästföregående 54 §. kunna utsträckas, utöfver de af »Ståndens Ledamöter i Ståndet väckta motioner, till Utskotts-utlåtanden.» 8 Konstitutions-Utskottets Memorial J)s 61.
Vid följande riksdagar har icke förr, än i förevarande fall, någon Talmans vägran att framställa proposition å bifall till ett Utskotts utlåtande varit dragen under Konstitutions-Utskottets skärskådande.
Om orsaken härtill också icke med ful! visshet kan antagas vara att finna uti ett allmänt erkännande af riktigheten af 1840 och 1841 årens Konstitutions-Utskotts ofvan anförda åsigter, så torde dock Konstitutions-Utskottet, då det synes företrädesvis åligga detta Utskott att vaka öfver grundlagarnes säkra tolkning och undvika en ombytlig och vacklande lagtillämpning, nu icke böra, utan särdeles bindande skäl, afvika från åsigter, som, en gång bestämdt uttalade, sedermera under så många riksdagar icke blifvit, åtminstone offentligen, jäfvade.
Det torde ej heller böra förbises, att om Lagstiftaren med wäckt fråga» i § 55 Riksdags-Ordningen förstått ej blott motioner, utan ock Utskotts alla förslag, Konstitutions-Utskottets förslag då otvifvelaktig! hade blifvit omnämnde och undantagne från den Talmännen uppdragna pröfningen af Utskotts-förslags grundlagsenlighet, enär en dylik pröfning af Konstitutions-Utskottets förslag tydligen vore orimlig, då Utskottet sjelft skulle komma att döma i egen sak.
— Den tolkning af Grundlagen, som i omförmälda hänseende blifvit af Konstitutions-Utskottet antagen, synes jemväl närmast öfverensstämma med ordalydelsen af de i 49 § Riksdag-Ordningen sedermera intagne föreskrifter om behandlingen hos Riks-Stånden af Utskottens dit öfverlemnade förslag.
Då Utskottet alltså, på anförde grunder, anser sig icke böra frångå den åsigt, att en Talman är oberättigad att vägra proposition å bifall till ett i grundlagsenlig ordning från ett Utskott insändt förslag, så får Utskottet, som, vid sådant förhål lande, icke bordt ingå i någon pröfning af de uppställda och klandrade voteringspropositionernas grundlagsenlighet, förklara Bonde-Ståndets äskade proposition till bifall å 3, 4, 9, 10, 11, 12 och 13 punkterne i Stats-Utskottets Memorial JM 173 och å samma Memorial JM 182, såsom ej grundlagsstridig, icke kunna af Talmannen vägras.
Reservationer: Konstitutions-Utskottets Memorial M 61.
9 Reservationer: Af Herr Billström: »Enligt min uppfattning har Konstitutionsutskottet icke, genom det nu afgifna utlåtandet, vederbörligen fullgjort hvad som, jemlikt 55 § Riksdags-Ordningen, ovilkorligen ålegat Utskottet, med anledning af den från Bonde-Ståndet erhållna remissen.
I nyssnämnda lagrum stadgas, att då ett Stånds Talman funnit en »väckt fråga» bokstafligen strida emot Grundlagens lydelse och, oaktadt Ståndets yrkande, vägrat proposition, skall öfverläggningen förklaras hvilande och målet förvisas till Konstitutions-Utskottet, hvilket åligger att inkomma med motiveradt och bestämdt utlåtande öfver frågans stridighet eller enlighet med grundlagen.
Frågan var här den, huruvida vissa i Utskottets förutstående Memorial angifna voterings-propositioner, ordagrant intagna i Stats-Utskottets Memorial Niis 173 och 182, rätteligen kunde anses grundlagsstridiga eller icke, samt, i följd deraf, huruvida Talmannens omförmälda vägran borde gillas eller ogillas.
I stället för att, såsom sig bordt, härom ingå i en fullständig undersökning och pröfning, har Utskottet, med förbigående af sjelfva hufvudfrågan, eller målet, som Talmannens vägran afsåg och som till Utskottets bedömande blifvit hänskjutet, endast i allmänhet yttrat sig öfver en Talmans befogenhet att vägra proposition samt på grund af en inskränkande tolkning af orden »vackt fråga» i den åberopade 55 § Riksdags-Ordningen, stadnat vid den begränsning för Talmans befogenhet eller rätt till propositions-vägran, att denna finge sträckas endast till enskilde Riksdagsmäns motioner.
Att Utskottet med detta sitt resonnement icke uppfyllt sin pligt och nöjaktigt besvarat den erhållna remissen är ännu mer tydligt vid betraktande af en följande punkt i den citerade 55 §, der det heter: »Hvad Utskottet förklarar icke vara deremot» (mot Grundlagen) »stridigt, derå må proposition sedan icke vägras.»
Häraf är alldeles uppenbart, att Utskottets infordrade yttrande bordt omfatta icke blott en del af ärendets formela behandling, som i Utskottets Memorial fått benämningen af »Bonde-Ståndets äskade proposition», utan fastmer sjelfva sakfrågan, derå proposition skolat framställas, men af Talmannen blifvit vägrad.
Att orden »väckt fråga» hvarken enligt allmänt språkbruk eller enligt våra Grundlagar, som böra efter deras ordalydelse tillämpas, ha den inskränkta bemärkelse, Konstitutions-Utskottet velat åt dessa ord gifva, lärer icke tarfva någoo omständligare utredning
En hänvisning till 49, 50, 73 och 75 m. fl. §§ i Riksdags-Ordningen t(*de göra tillfyllest.
Så vidt jag kan förstå, både kan och bör under ordet fråga Bih. lill It.
Prat. 1856 & 1857. 3 Sami. 22 Haft. 2 10 Konstitutions-Utskottets Memorial M 61. inbegripas hvarje motion, framställning och förslag, väckt inom ett Stånd eller i Utskott; och onekligen måste alltså de till behandling hos Bonde-Ståndet föredragne, af Stats-Utskottet föreslagne voterings-propositionerne jemväl kunna hit räknas.
I afseende åter på uppställningen och innehållet af dessa propositioner, kunde visserligen vara öfverflödigt af mig att vid detta tillfälle något särskildt yttrande meddela; men jag tillåter mig dock förklara, att jag fullkomligt gillar de åsigter, BondeStåndets Talman, äfvensom Sekreteraren, till Ståndets protokoll andragit och hvilka i Utskottets Memorial ordagrant influtit.
På grund af hvad nu i korthet blifvit anfördt, föranlåtes jag vördsamt anmäla min reservation så väl emot det sätt, hvarpå ifrågavarande ärende blifvit hos Konstitutions-Utskottet behandladt, som emot det beslut, hvartill Utskottet kommit» Af vice Talmannen Anders Andersson, emedan hufvudfrågan, eller huruvida 69 § Regerings-Formen blifvit af Stats-Utskottet behörigen iakttagen, hvilken fråga man önskat att genom hänvisningen till Konstitutions-Utskottet få löst, nu blifvit undanskjuten samt nämnde § helt och hållet trampad under fötterna.
Af Riksdags-fullmäktigen Tobias Lind från Götheborgs och Bohus län: »Emot det af majoriteten inom Höglofliga Konstitutions-Utskottet fattade beslut öfver Talmannens i Bonde-Ståndet vägrade proposition på åtskilliga punkter af StatsU. tskottets Memorial JV2 173 och Utlåtandet 182, kan jag icke underlåta alt mig reservera.
De skäl, som Utskottets majoritet synnerligast framhållit äro, 1:o att Talmän icke kunna ega rätt, på grund af 55 § Riksdags-Ordningen, vägra proposition å något Rikets Ständers Utskotts betänkande, utan böra dessa, enligt 49 §, föredragas och afgöras, emedan i annat fall skulle
Talmännen kunna upphäfva sig till domare öfver hvarje Utskott, Konstitutions-Utskottet icke undantagandes; och 2:o att Talman icke kan hafva magt att vägra proposition på andra frågor än de, som väckas i form af motion inom de särskilda Stånden, hvilket nyssnämnde 55 § endast och allenast afser.
Denna grundlags-tolkning förefaller åtminstone mig obegriplig, då det tydligen heter i sistnämnda § ■»utom i det fall, då han finner någon väckt fråga bokstafligen strida mot Grundla g ar ne»; — och just till detta ordet »fråga» måste obestridligen Utskotts-betänkanden äfven vara hänförliga — Konstitutions-Utskottets likväl undantagne.
Nu lärer väl ingen kunna på fullt allvar påstå, det StatsUtskottet uti ofvannämnde förslag till voterings-propositioner i förstärkt Stats-Utskott, handlat i full öfverensstämmelse med föreskriften uti 69 § Regerings-Formen, der det i afseende på anslagsfrågor m. m. heter, »att något
Stånds mening ej får undertryckas, derest icke tre Stånd äro om summans belopp ense.* Betraktar man nu oveldigt Stats-Utskottets voterings-förslag, så finner man genast, att åberopade grundIagsbudet i 69 § Regerings-Formen blifvit till sin ordalydelse och bestämmelse i högsta måtto förnärmadt, och genom Konstitutions-Utskottets ogillande af Talmannens i Bonde-Ståndet vägrade proposition på hvad han, lika med Ståndet, ansett Konstitutions-Utskottets Memorial M 61.
11 grundlagsvidrigt, har det lyckats vid denna riksdag att sätta kronan på verket.
Konstitutions-Utskottet är i en sådan fråga sista instansen; ingen appell finnes således för denna gång att tillgå; jag vädjar således blott till Rikets näst sammanträdande Ständer och deras blifvande Konstitutions-Utskott.» Af Riksdags-fullmäktigen Paul Fritz Mengel från Upsala län: »Icke allenast mot det sätt, hvarpå Konstitutions-Utskottets majoritet behandlat, utan äfven afgjort förevarande högst vigtiga principfråga, får jag på det allvarligaste reservera mig.
Utskottets majoritet har undvikit all .granskning af den åtgärd, af Stats-Utskottet vidtagen, som föranledde Bonde-Ståndets Talman att vägra proposition.
Om en sådan granskning försl egt rum, så skulle Konstitutions-Utskottets majoritet alldeles icke kunnat undgå att såsom grundlagsvidrig stämpla majoritetens i Stats-Utskottet åtgärd all undertrycka B onde-Ståndets mening, och dymedelst förhindra densammas hänskjutande under omröstning i Förstärkt Stats-Utskott.
— Men då Konstitutionsutskottet omedelbart till granskning och afgörande företog Talmannens propositionsvägran, utan att dessförinnan hafva granskat skälen för densamma, inträffade, hvad ock var beräknadt, att
Talmannens åtgärd skulle af majoriteten ogillas, på grund af den tydning — eller rättare sagdt misstydning — som majoriteten gaf åt 55 § Riksdags-Ordningen — nemligen att Landtmarskalk och Talmän endast ega rätt att vägra proposition å riksdagsmans väckta motioner; men deremot icke å de framställningar, som från Utskott till Ständerna inkomma.
Skulle än en sådan tolkning af nämnde § öfverensstämma med de beslut, som Konstitutions-Utskottet vid 1810 —1841 årens riksdag; fattade, så ligger ändock i O
Oö öppen dag, att vid begge dessa tillfällen har 55 § Riksdags-Ordningen erhållit en tydning, fullkomligt stridande icke allenast mot rätta andan och bokstafven i nämnde §, utan ock mot flera andra grundlags-paragrafer.
Bn sådan tolkning är likvisst desto betänkligare, som Utskotten genom densamma ställas öfver Rikets Ständer.
För Stats-Utskottet skulle det hädanefter blifva en lätt och ingalunda försmådd utväg, att undertrycka ett Stånds mening, om och när den är Utskottet misshaglig.
Det goda ändamålet med de gjorda och vid denna riksdag definitivt antagna förtydligande tilläggen i 69 § Regerings-Formen skall derigenom alldeles förfelas.
— Fara värdt är ock, att genom den nu anmärkta, af Konstitutions-Utskottets majoritet hyllade, åsigt, skall Bonde-Ståndets grundiagsenliga rätt afven framgent blifva kränkt, och de välbetänkta tilläggen i sist omförmälda § blifva utan ringaste verkan, endast än mera befrämjande den misshushållning med statens medel, som Bonde-Ståndet efter bästa öfvertygelse sökt stäfja.
Genom att förklara Talmannens propositions-vägran obefogad har Utskotts-majoriteten på ett ganska fintligt sätt vunnit sina hufvudsyften, — nemligen dels att kunna underkänna Bonde-ståndets fullt giltiga klagan öfver Stats-Utskottets förfarande, att i voterings-propositionerna icke upptaga nämnde Stånds beslut, och dels att för - Konstitutionsutskottets Memorial M 61. framtiden legalisera det i allo grundlags-stridiga förbiseendet af föreskriften rörande tre Stånds sammanstämmande beslut, derest det fjerde Ståndets skall kunna uteslutas.
Otvifvelaktig! är, att den åsigt, sorn Konstitutions-Utskottet nu hyllat, länge skall åstadkomma förvecklingar och föranleda till flera skarpa strider.
Just derföre har jag ansett mig skyldig att nedlägga min protest mot det fattade beslutet, så att icke mitt namn må införlifvas med en handling, som innebär frö till fortsatta strider.
Om det till äfventyrs är för den nuvarande högt aktade Talmannen i BondeStåndet nedslående, att hans uppfattning af sin ed och sina pligter såsom Talföan blifvit ogillad af de män, hvilka nu formerat majoriteten i Konstitutions-Utskottet, bör det ändock vara fullt tillfredsställande för honom — äfvensom för minoriteten inom Utskottet — alt så utmärkte män, som Grefve Spens, Biskoparne Holmström och Agardh, Professorerne Geijer, Cederschjöld och Bolmér, Prosten Hallström och Doktor Morén —- samtlige ledamöter i 1840 —1841 årens Konstitutions-Utskott -— ansell enahanda åtgärd, som den hvilken Talmannen nu vidtagit, vara fullt grundlagsenlig, oaktadt Talmannen icke då (1840), såsom nu var fallet, hade 69 § Regerings-Formen, sådan den nu lyder, att särskildt stödja sig vid.»
Uti denna samt uti vice Talmannen Anders Anderssons reservation hafva instämt Riksdags-fullmäktigen Per Sahlström från Stockholms län, förre vice Talmannen Per Eriksson och Riksdags-fullmäktigen Johan Persson från Upsala län.
STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell. 1857.
Konstitutions-Utskottets Memorial N.o 62. 1 Auli. till Exp.-Ulsk. den 13 Jan. 1838, kl, 2 e. ni.
Memorial lill Rikets Sländer, med förslag lill ändring aj de i Tryckfrihels-Förordningen genom hänvisning till 8 liap.
Miss'gernings-Balken fastställde straffbestämmelser.
I följd af den uppställning
T ry e k fri h e t s-Fö r o rd ri inge n erhållit och de deruti förekommande hänvisningarne till allmän Kriminallag mäste understundom inträffa, att en ändring i den sednare ovilkorligen påkallar en ändring i den förra — ett förhållande, hvarå Konslitutions-Ulskottet ansett sig böra fästa uppmärksamheten i anledning af den genom Kongl. Majlis Nådiga Proposition den 2 December 1856 (N:o 59) väckte samt af Rikets Ständer behandlade frågan om upphäfvande af 8 Kap.
MissgerningsBalken jemte åtskillige andre till allmän Kriminal-lag hörande stadganden samt antagande af en ny lag rörande ansvar för förfalskning och bedrägeri.
Till nyssnämnde Kap. i Missgernings-Balken hänföra sig lie moment i Tryckfrihets-Förordningens 1 §, som stadgar, bland annat, i Sate mom. att boktryckare, sorn utan författarens eller utgifvarcns tillstånd dess namn en skrift åsatt, straffes enligt Missgernings-Balkens 8 Kap. 3 §; — i 9:de mom. att hvilken, sorn å en skrift bedrägligt titelblad eller orätt författare- eller utgifvare-namn utsätter, straffes enligt Missgernings-Balkens 8 Kapitel; — och i 10:de moni. att den, sorn utsätter å tryckt skrift falskt boktryckare-namn eller orätt tryckningsort, skall anses efter 8 Kap. 3 § Missgernings-Balken.
Elter hvad Lag-beredningen antagit i sitt förslag till de grundlags-ändringar, som af en ny strafflag skulle föranledas, vöre' ingendera af berörde förbrytelser hänlorlig lill förfalskningsbrott, och hos den förstnämnde förefinnes uppenbarligen icke ens de väseudtliga kännetecknen ä bedrägeri, som deremot innefattas i de öfriga.
Att de alla, det oaktadt, af Tryckfrihets-Förordningen anses och bestraffas såsom förfalskningsbrott Bih. till II, St.
Brot. 1856—1858. 5 Sami. 23 Höft. Konstitutions-Ulskottets Memorial N:o 62. kan för närvarande förklaras genom ofullständigheten af gällande Kriminal-lags bestämmelser rörande bedrägeri och annan oredlighet.
För lagstiftningen utgör likväl en sådan omständighet mindre ett försvar, än en ursäkt, och till och med denna skulle genom undanrödjandet af den anmärkte ofullständigheten i Kriminal-lagen försvinna.
— Men icke nog dermed att den nya lagen angående ansvar för förfalskningsbrott och bedrägeri skulle undanrycka det enda nu befintliga stödet för Tryckfrihets-Förordningens om förm alde straffbestämmelser; den skulle derjemte, så framt ordalydelsen af de moment, som innehålla dessa straffbestämmelser, lemnäs oförändrad, sannolikt gifva anledning till en villrådighet om rätta tolkningen af Tryckfrihets-Förordningen och en osäkerhet i tillämpningen deraf, som det bör vara angeläget att söka förekomma.
Maj:ts Nådiga förslag till författning angående ansvar för förfalskning och bedrägeri finnes nämligen i n ford t det förklarande, alt genom samma författning ej skedde någon ändring af hvad i Grundlag stadgades, och enär af Rikets Grundlagar endast Tryckfrihets-Förordningen och derutaf endast omförmälde tre mom. hafva omedelbart sammanhang med de lagbud, som genom den nya författningen skulle ändras, så visar sig berörde förklarande uttrycka den åsigt, att de straffbestämmelser i 8 Kap. Missgernings-Balken. hvartill Tryckfrihets-Förordningen i § 1, mom. 8, 9 och 10 hänvisar, äro, i afseende å dessa förbrytelser, af grundlags egenskap.
Uti Lag-Utskottets i anledning af det Nådiga förslaget afgifne betänkande har likväl af Utskottet, med åberopadt stöd af så väl föregående lagstiftning, som lagskipning, yttrats den mening, att den i tryckfrihets-lagen i meranämnde fall skedda hänvisning till allmän lag endast innefattar en förklaring, att vissa brott mot tryckfrihels-lagen skulle bestraffas lika med särskilda brott, å hvilka den allmänna lagen utsatte straff, samt att dermed straffet blifvit beroende af de förändringar den allmänna lagen kunde komma att undergå.
Lag-Utskottet ansåg följdriktigt, att ett stadgande, som grundade sig på en motsatt åsigt, borde ur den tillernade författningen uteslutas, och denna mening har jemväl blifvit af Rikets Ständer godkänd.
Frågan om hvilkendera grundlagstolkningen är den rätta eller den, som i lagskipningen skulle göra sig gällande, blefve ingalunda afgjord genom Kongl. Maj:ts bifall till den af Rikets Ständer beslutade lydelsen af författningen. och dertill kommer äfven, att samma författning, hvilken i särskilda kategorier med olika straffgrader fördelar förbrytelser, som i Missgernings-Balkens 8:de Kapitel äro sammanförde i en, lätteligen kunde medföra en betänklig osäkerhet i tilllämpningen å brott, sorn efter Tryckfrihets-Förordningens ordalydelse borde bestraffas enligt nämnde
Kapitel eller någon viss § deruti. — i betraktande häraf är det visserligen icke otänkbart att en önskvärd förbättring i allmänna Kriminal-lagen kan bero af en i allt läll behöflig ändring af Tryckfrihets-Förordningens ifrågavarande stadganden, och har deruti legat en ytterligare uppmaning för Konstitutions-Utskottet att framställa lörslag till en dylik grundlagsändring.
Vid fullgörandet af denna pligt har Konstitutionsutskottet, under förutsättning att ofvanuppräknade förbrytelser fortfarande borde såsom urbota anses, trott sig i öfrigt väl böra lämpa straffpåföljderne efter dem, som för likartade rättskränkningar blifvit i den föreslagna författningen angående ansvar för förfalskningsbrott och bedrägeri bestämde, men tillika, med afseende å de förra förbrytelsernes färre modifikationer, kunna inskränka straff-latituden; hvarjemte
Utskottet i stället för straffarbete föreslagit den förut i Tryckfrihets-Förordningen, § 5 mom. 15, upptagna straffarten fängelse å fästning.
Det har icke kunnat undfalla Konstitutions-Utskottet, att Tryckfrihets-Förordningen å andra ställen, än de nu anmärkte, innehåller hänvisningar till stadganden i allmän Kriminal-lag och jemväl i sådane delar tarfvar en rättelse.
Efter hvad förut blifvit anmärkt, har likväl icke den ändring i Kriminal-lagen, sorn närmast föranledt före - Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 62. 3 varande förslag, något samband med dessa sednare i Tryckfrihets-Förordningens 3 § förekommande hänvisningar; och att borttaga desamma, vore att inlåta sig i en omarbetning af §, som åter väsendtligen mäste bero af lagstiftningens pågående arbete med brottmåls-lagens förbättring.
Det förslag Konsitutions-Utskottet i följd häraf anser sig böra vördsamt framställa till grundlagsenlig behandling, innefattar följande förändrade lydelse af Tryckfrihets -Förordningen: §. 1. 8:o Vid Rättegångens början — — — — — — Har Boktryckare, utan Författarens eller Utgifvarens tillstånd, dess namn en skrift åsatt, straffes med fängelse å fäst ning från och med Två månader till och med Ett år. 9:o Hvarje Skrift — — — — — — — — — — — — — — utgifva.
Hvilken som å en Skrift bedrägligt titelblad eller orätt författare- eller ulgifvare-namn utsätter, straffes med fängelse ä fästning från och med Sex månader till och med Två år.
Diktadt namn — — — — — — — — — — — — — — hemtad. 10:<> Å hvarje Skrift varde Boktryckarens namn, tryckningsorten och årtalet utsatta; Uraktlåter Boktryckare sådant, plikte han första gången Trehundra Riksdaler och andra gången Sexhundra Riksdaler; Sker det tredje gången, vare han sitt Boktryckeri förlustig.
Utsätter någon å Iryckt Skrift falskt Boktryckarenamn eller orätt tryckningsort, skall han derutöfver dömas till fängelse å fästning från och med Två månader till och med Ett år.
Hvad här — — — — — — — — — —. — — — — — — dylik beskaffenhet.
STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1858.
Konslitulions-Ulskoltcls Memorial M 65.
Ank. till Exp.-Utsk. il. 19 Januari 1858, kl. S e. m.
Memorial till Rikets Ständer, i anledning af Riks-Ståndens beslut rörande det af Konstitutions- Utskottet uti Memorialet M 39 framställda förslag lill ändring af 12, 17, 19, 41 och 79 §§ Riksdags-Ordningen, angående val af Ridderskapet och Adelns Riksdagsmän.
Genom meddelade utdrag af Ridderskapet och Adelns protokoll för den 16:de dennes, af Preste- och Borgare-Ståndens för den 16:de sistlidne December, och af Bonde-Ståndets för den 15:de i sistnämnde månad, har Konstitutions-Utskottet inhemtat, att Ridderskapet och Adeln samt P r es te-S tå nd e t förkastat det af Utskottet uti Memorialet JVs 59 framställda förslag till ändring af 12, 17, 19, 41 och 79 §§ Riksdags-Ordningen, angående val af Ridderskapet och Adelns Riksdagsmän, samt alt Borgare- och Bonde-Stånden antagit samma lörslag att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag.
Med stöd af 81 § Regerings-Formen får Utskottet denna oförenliga skiljaktighet i Riks-Ståndens beslut till samtliga Riks-Ståndens behandlande vördsamt anmäla; med hemställan derjemte till Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, att de ville sig med de tvänne öfriga Riks-Stånden förena och såsom hvilande för grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag antaga Konstitutions-Utskottets ifrågavarande grundlags-ändringsförslag.
Tillika har Utskottet, för tidens vinnande, trott sig böra föreslå voteringspropositioner för den omröstning uti Förstärkt Konstitutions-Utskott, hvarigenom, i händelse Riks-Stånden skulle vidblifva sina fattade beslut, skiljaktigheten bör förenas; och Utskottet får af sådan anledning för Rikets Ständer vördsamt framlägga följande förslag till Bih. lill R.
Prol. 1836—1858. 3 Sami. 24 Haft.
Konslitutions-Ulskotlels Memorial M 65.
VoteiiMgs-Propositioiier:
Den som vill, att det af Konstilutions-Utskottet uti Memorialet JVS 59 framstiillda förslag till ändring af 12, 17, 19, 41 och 79 §§ Riksdags-Ordningen, angående val af Ridderskapet och Adelns Riksdagsmän skall antagas, att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag, röste Ja; Den det ej vill, röste Nej; Vinner Nej, är nämnde grundlags-ändringsdorslag förkastadt.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS Jon. BECKMAN, 1858.
Konstilutions-lJlskollels Memorial M 64. i M 64.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 6 Febr. 1838, kl. 1 e. m.
Memorial till Rikets Stander, med anmälan om de i Förstärkt Konstitutions- Utskott verkställda omröstningar.
Sedan Förstarkla Konstitutions-Ulskottet denna dag, jemlikt 81 § Regeringsformen, samrnariträdt och röstat öfver nedanstående, vederbörligen godkände Volerings-propositidner, får
Utskottet härmed ulgången af de anställda omröstningarna vördsamligen hos Rikets Ständer anmäla.
Första Omröstningen:
(Memorialen N:is 13, 23 och 38).