Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med åberopande af serskildt i nåder förordnade kommittera des underdåniga utlåtande af den 25^Jnui 1844 samt Kongl. Maj:ts lill Rikets Ständer den 12 November 1847 i nåder aflåtna proposition, deruti grundcrne för allmogens befrielse från skyldigheten att till Stora Kopparbergs bergsdag in natura leverera hemmansränteo«b mantaiskol voro fullständigt utvecklade, hade vid sednaste riksmöte Bonde-ståndet, uti underdånig skrifvelse af den 16 September 1848, hos Kongl. Maj:t anhållit, att åtminstone den skattallmoge, som, genom skogarnes aflägsenhet af ända till 7 eller 8 mil från Stora Kopparberget äfvensom, med ändock större skäl, de socknar, hvilka, i saknad af skog till nödig vedbrand, ej kunna några kol leverera, måtte i nåder befrias från en skyldighet, hvarigenom transportkostnaden å kole» uppginge till iner än dubbelt af deras verkliga värde.
Uti häröfver den 29 September 1849 afgifvet underdånigt yttrande hade, uppå anförde skäl, Stora Kopparbergs bergslag förklarat sig ej kunna, så gerna det än ville gå allmogens önskan lill mötes, afstå från rättigheten att fortfarande få enligt privilegierna emottaga kolräntorne, så vidt icke bergslagen, genom lindring i kopparräntan till hvart.
30:de skeppund, sattes i tillfälle att bära högre kolpriser och ökade tillverkningskostnader.
Härefter har Landshöfdinge-embefet i Stora Kopparbergs län uti underdånigt utlåtande af den 29 December 1849 förmält, att då för allmogen i de socknar, hvilka äro belägne på betydligare afstånd från Stora Kopparberget, äfvensom för dea allmoge, som saknar skog till kolning, utgörandet af kolskatterna in natura medförde en obillig tunga, hvilken måste, med sannolikt stigande kolpris, blifva alltmer kännbar, syntes någon uppoffring från Statens sida, för de skattdragandes befrielse från denna i båda förenämnda fall olämpliga levererings-skyldighet, kunna med skäl fordras, hvadan en ytterligare framställning till Rikets Ständer, om upphörande af allmogens ifrågavarande skyldighet samt deremot svarande lindring i bergslagets beskattning. borde anses så billig och rättvis, att den ej kunde annat än röna bifall.
Vidare hafva, uti underdånigt utlåtande af den 10 April nästlidet år, Kammar- och Bergs-kollegierna, med erinran hurusom redan år 1844 bergslaget velat till Sinia- Utskottets målande, Nio 2CS. liff Kronan afträda alla sina privilegier och förmåner, emot vilkor att kopparverket i be skattnings- och öfrige hänseenden försattes i likhet med andra dylika veik, förklarat sig instämma uti Lraudshöfdinge-einbetets nyssberörde yttrande och derjemte för egen del anfört, att då koppartillverkningen år 1844 beräknades i medeltal till blott 2,5(10 skeppund årligen, men hvartdera af åren 1848 och 1849 uppgått ända till 4.300 skeppund och derutöfver, samt bergslaget det oaktadt, såsom vilkor för allmogens befrielse från kol-levererings-skyldigheten, fortfarande påyrkat kopparräntans ned sättning till endast 30:de skeppundet af hela koppartillverkningen, vore detta anspråk alltför högt uppdrifvet, eftersom årliga minskningen i kronans afradskoppar derigenom klefve högst betydlig.
Då bergslagets yrkande således ingalunda kunde af Kollegierna understödjas, endast för det nu sökta ändamålet af en del sockneboars befriande från skattekolens utgörande in natura, men deremot för kronan, likasom för en stor del af allmogen inom Stora Kopparbergs län vore af serdeles vigt, om bergslagets alla ännu återstående privilegier och serskilda förmåner, hvaribland älven de i fordna tider erhåltne företrädesrättigheter å ved-, virkes- och kol-handel inom vissa socknar af länet, kunde indragas och alldeles upphöra, hemställde Kollegierna att, innan förnyad nådig proposition i ämnet till Rikets Ständer framställes, bergslaget måtte få tillfälle att sig deröfver fullständigt yttra, hvarefter och för händelse att bergslaget ej skulle v ilja, för vinnande af det länge sökta ändamålet, kopparräntans nedsättning, ovilkorligen afstå alla sina privilegier och företrädesrättigheter, det likväl alltid stöde Kongl. Majrt öppet att, om så lämpligt funnes, efter inhemtande af Rikets Ständers serskilda underdåniga yttrande, låta med bergslaget öfverenskomma om en sådan partiel reglering, hvarigenom länlegifvarne uti de skoglösa eller aflägsnare socknarne linnde finn kolskatternas utgörande in natura befrias, emot någon viss af Kronan beviljad årlig penningeersättning till bergslaget.
Sedermera hafva Floda och Näs socknemän, uti underdånig ansökning af den 30
Maj sistlidet år, m< d fästad uppreäiksamhet å det i hög grad tryckande privilegium, som Stora Kopparbergs bergslag förmente sig ega celi genom giufve-rätten sökt göra gällande, nemligen dels på uteslutande rätt till timmerhandel i Westerdalarne, dels till obehindradt flottande af timmer på Westerdahlelfvcn, i följd hvaraf sökundernc till oe;h med blifvit förbudne att öfver elfven anlägga behöflige broar, underdånigst anhållit antingen att, för så vidt Kongl, brefvet den 12 Januaö 4() Stat-Vtikottota UtlAtnna?, !k'n 20<?. 1802, hvarigenom inhvggame i Wosterdalarnc t iller kants rät t att efter godtfinnande försälja sina skogar, sedan desamma blifvit afvittrade, ännu egiie gällande kraft, Kongl.
Majit, läcktes i under tillförsäkra sökandcrne de rättigheter, som de på grund af Kongl, förordningar trott sig ega, eller ock, för den händelse, att bergslaget verkligen egde dessa privilegier, Kongl.
Maj:! behagade till Itikels Ständer aflåta nådig proposition, om upphö ande af ett privilegium, hvarigenom den fattiga Westerdahl*- orten vore betagen möjligheten att, genom omtänksam vård 0111 sin jord, uppehålla och förkofra sin ekonomiska ställning.
Sedan, med undanlag endast af Bjursås och Svärdsjö, öfrige inom Stora Kopparbergs bergslags sKut t eko!—dist rikt belägna socknar å allmänna sockenstämmor föiklarat sig önska bef telse f.ån skyldigheten att in natura leverera skåttek olen, har å sistomlörinälde socknars vägnar, den 28 November nasti klot år, till Kongl.
Majit inkommit underdånig anhållan 0111 afla t ande af nådig proposition till II.kels Ständer, angående fri dispositionsrätt afsa väl skatte- som bergfrälse-skogai ne samt befrielse från skyldigheten att till bergslaget in nain a levereia skaiiekolen och rättighet att afbörda hemmans-räntekoleii med antingen spanmål eller fixerad, billig penningeruuta, efter tillgång och egel val, samt alt i stället för mantalskolen. sorn borde alldeles försvinna, betala nrantalspenriingarne i kontant, på sätt 'forianningame föreskrifva och inom den så kallade häraösfjerdingen i Leksand af ålder varit öfligt.
Slutligen har riksdagsfullmäktigcu finn Näsgårds fögderi Andris Ersson, dels å egna dels ä Hedemora, Folkärna, By och Grytnäs socknars skattskyldiga hemmansegares vägnar, den 12 December sistlidet år hos Kongl. Majit i underdånighet auhålli’, alt, elier det vedeibörande blifvit hörde och andie möjligen eifördeilge åtgärder (öiegått, den kohänta, sorn skattehemmanen inom dessa socknar utgöra till det under IStora Kopparbergs bergs'ag lydande Avesta bruk, måtte lill spanmål eller penningar föivandlas; hvartill sökanden desto heldre hoppades nådigt bifall, som dels skogsbrist dels det långa afståndet från Avesta förorsakade mycken olägenhet, och allmogen inom en del af Upland genom Kongl, brefvet den 9 Juli 1/66 undfått rättighet alt utgöra ko iäota i spanmål.
I anledning af förenämnde underdåniga ansökningar äfvensom Kammar- och Bergs -kollegiernas ofvanberördc underdåniga utlåtande samt med hänsigt till svårig heten - Slafs-Vtsbo?trls Utlå/avdr, N:n 208.
41 helen afl på billigare vilkor, än afträdande af uu ifrågavarande privilegier och förmåner, vinna den åsyftade förmedlingen i koppar-räntan och för att ej lägga hinder i vägen för den frihet, som å de skallskyldiges sida påyrkats, har Stora Kopparbergs bergslag, uti underdånigt yttrande af den 5 nästlidne Februari, med förbehåll af koppar-räntans förmedling till hvart 30:de skeppund af tillverkningen samt under yttrad förhoppning, att Stora Kopparberget, i afseende å nya koltärande verks anläggning i dess grannskap, ej varder sämre lottadt än stångjerns- och gröfre jern-förädlingsverk, förklarat sig villigt; l:o att afstå från hemmansräute och mantals- eller qyarntulls-kolens uppbärande af de skaltskyldige, som från natura-prestationen yrka befrielse, med förbindelse för bergslaget, dels att, om några socknar komma att med samma prestation fortfara, då emottaga deras kolskatt på hittills gällande ömsesidiga vilkor och dels att, efter träffande öfverenskommelse, godtgöra hyttegarne dem tillkommande liyttreveny, efter vanlig ock gällande grund för dess beräknande; 2:o att afsäga sig dels uteslutande kolhandelsrättighet af skatteallmogen inom det sednast den 2 Juli 1816 bestämda köpekols-distrikt, dels uteslutande timmeroch virkeshandl! inom bergslagets s. k. frihet, med dertill hörande Öster- och Weterdahls socknar; 3:o att afs'å från den af bergs-frälsejorden med 5 sk. 4 rst. för hvarje durchtågs-spauland eller tillsammans 1165 r:dr 15 sk. 2 rst. utgående vedhyggst er-ränt an, i händelse densamma komme att från Fahlu grufva afsöndras och till stats-verkej. indragas, hvarvid bergslaget dock fästat det förbehåll, dels att få denna ränta fortfarande uppbära, såsom ersättning för det från afrads-kassan utgående lönebidrag af 12(30 r:dr till förste läraren vid Fahlu bergsskola, intilldess bergslaget varder från denna utgift hefriadt, och dels att räntans afsöndring från Stora Kopparberget nu eller framdeles icke må kunna åberopas såsom skäl till bergs-frälse-jordens skattläggning; hvaremot, med anledning deraf, att i de underdåniga ansökningarne om fri koloch virkes-handel inom bergslagets skogsdistrikt äfven bergs-frälse-skogarne blifvit inbegripne, bergslaget uppå anförde skäl ansett sig böra underdånigst hemställa, att bergs-frälse-skogarnes urgamla förhållande till grufvan och kopparverket ej måtto Bih. B.
Vrot. t850 if ISSI.
4 Sami. i A/d., 2 Band., i9 tiå/t. 6 42'. Siats-Utskottets Utlåtande, N:o 208. blifva i någon man beroende af nu förevarande fråga om fri disposition af de kopparverket underlagde skatte-skogarne; samt 4:o att bergslaget åtager sig att med ett och ett halft skeppund koppar utgöra kronans andel i presterskapets aflöning.
Hvad serskildt beträffade allmogens i Hedemora, Folkärna, By och Grytnäs socknar underdåniga ansökning, att de till Avesta bruk anslagne kolräntor måtte i spanmål eller penningar förvandlas, så enär Avesta f. d. kronobruk blifvit enligt köpekontrakt af den 1*2 November 1777 från kronan utaf bergslaget emot bestämda vilkor förvärfvadt och bruket icke egde annan gemenskap med Fahlu kopparverk, än att dessa båda verk innehafvas af samma egare, hoppades och anhöll bergslaget, att frågan om förvandling af brukets kolräntor icke måtte blifva beroende af skattläggningens förändring inom Fahlu kopparverks distrikt och indragningen af samma verks privilegier," heldst närmare utredning af förhållandene vid Avesta vöre af nöden.
Af sådan anledning hade ock bergslaget den 2*2 Februari innevarande år derom afgifvit serskildt underdånigt yttrande, hvaraf inhemtas, bland annat, att, enligt 3:dje och 9:de punkterne af nyssnämnde köpekontrakt, bergslaget eger att icke allenast utöfva den bruket upplåtno kolhandels-rättighet inom förberörde socknar, u— tan ock att derstädes uppbära kolskatten, emot betalning för de indelda räntekolen efter årlig markegång och för dem, som äro kronan bekållne, efter 16 sk. för lolftunnestigen, samt att, uti 7:de punkten af köpekontraktet, bergslaget förbundit sig att vid Avesta gara kronans tiondekoppar af Fahlu kopparverk för 24 sk.' skeppundet, då kopparen förädlas, men för 36 sk. skeppundet, när densamma utgår i garkoppar; och då ej kunde billigtvis ifrågasättas, att bergslaget skulle, utan serskild ersättning, afstå från kolprivilegierna vid Avesta, har bergslaget fördehållit sig att, emot afstående af de oindelda räntekolen, uppgående till 2,880* stigar, få af statsverket årligen uppbära skillnaden mellan derå bestämda lösningspriset och blifvande markegångspriser; hvaremot, såsom en ringa och billig ersättning för lösningsrätten till de indelda räntekolen, utgörande omkring 3,650 stigar, äfvensom för köpekolsrät-^ tigheten inom ofvannämnde 4 socknar, bergslaget begärt för garning af kronans räutekoppar full garlön, för närvarande, jemte transportkostnaden från Fahlu kopparvåg till Avesta, bestämd till 3 ndi 40 sk. per skeppund..
Stats U/sltollels Utlåtande, N:o 208. 43 Slutligen har, uti underdånigt yttrande af den 1 Mars innevarande år, Stom Kopparbergs grufve-rätt dels på angifne skäl ansett väl befogadt, att bergslaget icke velat utan undantag afstå alla privilegier och förmåner, utan förbehållit sig rättigheten till bergsfrälseskogarne, dels i öfrigt hufvudsakligen anfört, att, då bergslagets köpekols-distrikt vore bestämdt efter ett kolbehof för 5000 skeppunds årlig koppartillverkning, hvartill densamma de sednare åren nära uppgått, samt skilnaden mellan hvart 10:de och hvart 30:de skeppund af nyssnämnde qvantitet utgjoide 333| skeppund, sorn, efter ett pris af 120 r.dr per skeppund råkoppar, motsvarade ett penningebelopp af 40,000 r:dr, vore detta utan tvifvel en mycket hög lösepenning för den Stora Kopparberget underlagde
Dal-allmogens befriande och äfvenledes en hög ersättning för hvad bergslaget komme att förlora, om icke upphörandet afskattekolens natura-prestalion och kolhaudelns
Digifvande föranledde större och hastigare stegring af kolpriserne, än eljest kunde inträffa^ och som denna stegring kunde antagas till 32 sk. å en stig kol samt alltså, för bergslagets kolbehof af omkring 70,000 stigar, uppginge till 46,666 r:dr 32 sk., så skulle bergslaget endast derigenom förlora årligen 6,666 r:dr 32 sk., oberäknadt ersättningen till hytteegarne, samt det genom virkeshandelns
Digifvande, stegrade priset å öfrige skogseffekter m. m., hvarjemte grufve-rätten, med afseende å kopparverkets stora kolbehof, underdånigst hemställt om utfärdande af ett bestämdt stadgande mot nya koltärande verks anläggning på minst 2:ne mils afstånd från Stora Kopparberget samt att i nåder måtte anbefallas sträng kontroll och tillräcklig uppsigt deröfver, att skogarnes. bestånd icke äfventyras; och har för öfrigt grufve-rätten i underdånighet fästat uppmärksamhet å angelägenheten deraf, att kol-privilegierna vid Avesta icke indragas, så vida tionde-nedsättning ej vinnes för råkopparen vid Stora Kopparberget..
Vid noggrant öfvervägande af allt detta nar Stats-utskoltet, väl inseende den stora vigten för de skattskyldige, att varda från den i större eller mindre mån tryckande skyldigheten, att här ifrågavarande kolskatter in natura lefverera, likväl ej kunnat lemna ur sigte angelägenheten deraf, att i sammanhang med denna fråga kunde åstadkommas en vid åtskilliga tillfällen ifrågasatt reglering eller indragning af Stora Kopparbergs bergslags samtliga privilegier.
Utskottet hyser jemväl dea förmodan, att, med anledning af Bonde-ståndets och öfriga härofvan omförmälde un~- derdåniga ansökningar, Kongl, Maj:t, efter den utveckling,, ämnet redan vuåtri* eshi 44 SlaU-Vlskoltels Utlåtande, A’:* 208. ytterligare kan vinna, lärer täckas nådig proposition derom till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta.
Visserligen hafva några utaf de skäl, som vid sednaste liksmöte föranledde Rikets Ständers afslag å Kongl. Maj:ts nådiga proposition om kopparräntans förmedling och allmogens befriande från kollefvererings-skyldighet, nu mera blifvit undanröjda, dymedelst att allmogen inom hela skaltekolsdistriktet, med undantag endast af 2:nc socknar, tillkännagifva sin önskan, att från kolprestationen in natura befrias samt att bergslaget förbundit sig att till egarne af kopparhytto.na ersätta den s. k. hytterevenven, eller skillnaden mellan årliga markegångs- och progressiva lösningspriset å kronans behållna ränteko!; men då bergslaget deremot förbehållit sig rättigheten till bergsfrälse-skogarna och så val denna del af frågan som den angående bergslagets rätt till kol- och virkes-handel ännu saknar nödig utredning, finner Utskottet betänkligt, att den om indragning af Stora Kopparbergs bergslags alla privilegier väckta fråga för närvarande i sin helhet behandla.
Beträffande åter serskildt de till Avesta kopparverk anslagne kolräntor, synes frågan derom icke ega oskiljaktigt sammanhang med förändring eller upphäfvande af Stora Kopparbergs bergslags privilegier, enär Avesta blifvit mot bestämda vilkor af kronan till bergslaget försåldt; hvadan förändring i dessa vilkor, derom vederbörande embetsverk ej heller blifvit hörde, alltså måste bero på serskild ömsesidig öfverenskommelse.
Hvad slutligen angår den äskade befrielsen från de för uraktlåten lefverering af skattekolcn stadgade vites- eller tredsko-bötcr, torde anledning dertill för närvarande desto mindre vara för handen, som afgörandet af frågan om upphörande af sjelfva kollefveieringen icke torde komma att serdeles lango fördröjas och dessa böter, tillföiene bestämda lill högre belopp, nu mera äro mindre betungande, sedan tid efter annan, och sednast genom Kongl, kungörelsen den 25 Juli 1843, nedsättning deruti till endast
Tydel af markegångspriset blifvit medgifven.
På dessa förenado skäl får Utskottet derföre hemställa, att nu ifrågavarande motion hvarken i det ena eller andra hänseendet må för närvarande till någon åtgärd föranleda.
Reser - Stats-Vtskotteii Vllitande, Nte 208, 4» Reservation af Riksdagsfullmcigtigen Ails Strinnlund från Westernorrlands län:
„Jag, som ej anser Stats-utskottet hafva haft skäl, att för^ denna riksdag helt och hållet visa från sig frågan om vissa fördelar, som Fahlu bergslag för närvarande innehafver på Dal-allmogens bekostnad, får mig emot Utskottets beslut i denna fråga reservera.
Om ej Stats-utskottet bort tillstyrka något annat, så hade det åtminstone anledning att tillstyrka Rikets Ständer, att hos Kongl.
Maj:t anhålla, att alla de förbud eller privilegier, som förhindra en fri kolhandel i Dalarne, allmän fri timmerhandel i Westerdalarne och fri flottning på Westerdals-elfven måtte blifva undanröjde, såsom förnärmande den rätt, som tillhörer hvarje Svensk undersåte.
Äro kontraktter i forntiden härom ingångna, så äro kontrahenterne nu mera döde och verkningarne deraf sålunda äfven med döden afgångna.
Det finnes således icke skäl, att icke undanrödja dessa i ögonen fallande orimligheter.
Det är stor skillnad emelian ett Riks-stånds privilegier och kontrakter, sorn i forntiden blifvit ingångna.
Till de förras förändring fordras Konungs och fyra Riksstånds bifall, men till de sednares allenast kontrahenternes död, för att kontraktet må vara utan verkan.
Då nu ingen torde välja påstå, att kontrahenterne ännu lefva, så torde ock följa, att Rikets Ständer ej böra hylla den åsigten, att den ena medborgaren skall, på visst sätt, vara den andras lifegen, såsom nu är fallet genom Fahlu bergslags inbillade rätt, att handhafva allmogen inom Dalarne.
Jäg tror icke eller, att Rikets Ständer böra erkänna, att hvad, under enväldet, i forntiden beslutades, bör fortfara, då det gäller en sådan sak, som den förevarande, nemligen, att en hel landsorts allmoge är underkastad en pligt, som icke åligger andra medborgare i Sverige.
Rikets Ständer hafva friköpt slafvarne på S:t Barthelemy; och då vissa socknar i Dalarne i visst hänseende stå uti ett slafviskt förhållande tili Fahlu bergslag, så böra de likaledes på ett eller annat sätt förhjeipas derifrån*.
St. !‘rot. i850 f iH5t. 4 Sami., i Afd., 2 Btmd., tit Haft 7/ Rätte l s e„
Stats-Utskottet&
Utlåtande,.
Nfe 17fe.
Rubriken,. sd.
Anmärkning« l. Ansökning. STOCKHOLM, f. d; Schultze * Boktryckeri, 1851, Stafs-Utskottets Utlåtande, N:o 209.
.\:o *£09.
Alik. till Exp.-Ulsk. d. 26 Juni 1851, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, om statsbidrag till ersättande af kostnader för vägdelning pä Gottland. (C. A.)
Åf den anledning af Gottlands norra häradsrätt, genom utslag den 4 November sistlidet år, ålagt de vägbyggnadskyldige inom Gottlands läns norra fögderi att, i likhet med livad i södra fögderiet förut egt rum, uppgöra och tillvägabringa ny vägdelning derstädes och då kostnaden härför, fördelad på 549 g dels hemman samt beräknad i enlighet med hvad densamma utgjort i södra fögderiet, eller 1 l r:dr för hvarje helt förmedladt mantal, antagits uppgå till 6,048 r:dr, hvilken summa icke utan svårighet torde, kunna af vederbörande anskaffas, har riksdagsfullmäktigen från nämnde län, Jakob Lindby, uti en hos hedervärda Bondeståndet väckt motion, hvarå Utskottet fått emottaga remiss, anhållit, ’’att af den fond, som vöre bestämd till väganläggningar och anlagda vägars delning, få komma i åtnjutande af det belopp, som motsvarade åtminstone — delar af kostnaden, som kommu att utgöras.”
Då något skäl icke förekommit, som kunnat gifva Utskottet anledning tillstyrka Rikets Ständer, att i förevarande fall göra undantag från de rörande vägars byggnad och underhåll m. m. i allmänhet gällande föreskrifter och, enligt hvad motionären uppgifvit, de vägbyggnadsskyldige i Gottlands södra fögderi sjelfve vidkänts de kostnader, som varit förknippade med verkställd vägdelning inom samma fögderi, hemställer Utskottet, att ifrågavarande motion må lemnäs utan afseende.
Hill. till B.
Brot. 1850 $ 1851. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 20 Höft. \ *» Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 210. $:o 210.
Alik. till Exp.-Utsk. d. 26 Juni 1851, kl. i e. m.
Utlåtande, i fråga om underhållskostnaden för tvänne vägar inom Färila och Hogdals socknar i Helsingland.
(,V. .4.)
Uti en inom hedervärda Bonde-ståndet af Erik Eriksson från Gefleborgs län väckt och till Stats-utskotlet remitterad motion, deruti Olof Larsson från samma län instämt, har blifvit hufvudsakligen anfördt, hurusom skyldigheten att underhålla de öfver Kårböle till Herjeådalen, genom Färila och Hogdals socknar, löpande vägar, om tillsammans sex mils längd, af ålder varit och ännu vore ett åliggande för samtlige hemmansegare inom provinsen Helsingland, ehuru de flesta ibland dem aldrig begagnade sig af dessa vägar; att ifrågavarande underhållsskyldighet vore serdeles betungande för de hemmansegare, som borde deruti deltaga, men bodde på ett afstånd af ända till 16 mil och derutöfver från berörd» vägar, hvadan och då underhållandet icke lämpligen kunde af hemmansegarne sjelfve verkställas, de, i och för ombesörjandet häraf, nödgades årligen utgifva en kontant ersättning, hvilken för nästlidet år utgjort 278 r:dr 21 sk. b:ko och blifvit på samtlige hemmansegare i Helsingland fördelad och uttaxerad; varande slutligen af motionären föreslaget, att, intill dess nybyggare hunnit bosätta sig i närheten af nämnde vägar och förmådde dem underhålla, denna underhållsskyldighet måtte varda af staten öfvertagen.
Som Rikets Ständer, med bifall till Utskottets, uti dess Utlåtande N:o 87, angående reglering af utgifterne under Riks-statens 6:te hufvudtitel, derom gjorde framställning, fortfarande beviljat ett årligt anslag af 8000 r:dr för vägar och kommunikationer, samt Kongl. Maj:t således, derest, i händelse af derom gjord underdånig ansökan, lindring uti eller befrielse ifrån förenämnde väghållningsskyldighet skulle i nåder pröfvas böra vederbörande beredas, lärer på detta anslag finna tillgång för meddelandet af större eller mindre bidrag till vederbörande vägars underhållande, hvartill för den del af den så kallade Kårbölevägen, som löper genom Helsingland, Kongl. Maj:t, jemlikt nådigt bref dea 6 Oktober Stats- Utskottets Utlåtande, N:o 211. 3 1845, tills vidare anvisat årligen för Alfta och Ljusdahls tingslag 755 r:dr 30 sk, hemställer Utskottet, att den väckta motionen icke må till någon Rikets Ständers ålgård! föranleda.
Stockholm den 19 Juni 1851. X:o 211.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 26 Juni 1851, kl. t e. m.