Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
§ ~ nart stundar vintern och med denna en hvilo- tid för flertalet af de växter, med hvilka vi pryda våra boningar.
Till dessas antal höra törnrosorna.
En och annan torde då råka i oviss- het beträffande lämpligaste behandlingen af de samma.
Se här nedan ett och annat derom, o c h skall undertecknad känna sig mycket glad, o m det kan lända någon till gagn.
Remontantrosorna böra fram i september, o m de ej hafva knoppar, d. v. s. blomknoppar, eller äro i blom, ställas på en kall plats inne eller också ute i ett skjul eller dylikt, så att de äro i skydd för höstregnet, samt vattnas allt sparsam- mare.
De få der qvarstå till slutet af oktober eller början af november.
Skulle de derigenom ut- sättas för en 4 ä 5 graders köld, gör det ingenting; tvärtom är det dem ganska nyttigt, särdeles de som skola drifvas.
Mången torde kanske tro, att ett par graders köld är absolut dödande för en i kruka odlad ros, men detta är ej händelsen.
Genom lämplig betäckning kan också flertalet af de i odling varande törnrossorterna uthärda våra vintrar på kalljord.
Hafva de vid den ofvan- nämda tiden ej fällt sina blad, böra de afplockas, men få ej våldsamt afslitas (då man på en växt vill borttaga gulnade blad och de ej vid lindrig beröring falla af, bör man afskära eller afklippa bladet, så skaftet qvarlemnas vid växten, det släpper sedan af sig sjelft).
Nu inflyttas de i sitt vinterqvarter.
En vanlig, någorlunda fuktfri käl- lare, ett oeldadt boningsrum eller liknande lokal passar härtill.
Hufvudsaken är, att de ej få så varml, att de börja växa, eller fuktigt, så att de ruttna, långt bättre är då, att de utsättas för ett
F B r h v a r j e 5 - t a l a b o n - nenter, t o m samlat, och f ö r hvilka a f g l f t e n I n l a n d e t till Redaktionen a f par graders köld, då temperaturen ute blir mycket låg.
De böra vara någorlunda torra, då de in- flyttas i sitt vinterqvarter.
Stå de i en källare, behöfva de vanligen ej vattnas; i ett torrt rum händer deremot lätt, att de torka för mycket.
Detta synes derpå, att de unga skotten börja skrumpna.
Man måste då grundligt genom vattna hela jordklumpen.
Som jorden då ofta skilt sig från krukans väggar, så att ett tomrum uppstått, genom hvilket vattnet rinner, utan att intränga i den torra jordmassan, blir det nödigt att ställa krukan i ett kärl med vatten, tills jorden sugit till sig nog.
Vatten bör dock gifvas dem endast, då det är af verkligt behof, ty af upprepade vattningar börja de växa och skjuta långa, bleka skott, hvilket är ganska ofördelaktigt.
Man har derjemte att tillse, det de ej angripas af råttor, hvilka uppäta barken o c h derigenom förderfva dem.
Fram i februari eller mars, då dagarne blifva längre med mera solljus, kan man åter inflytta dem i ett varmt boningsrum, der de placeras så mycket i ljuset som möjligt.
Ett af hufvudvilkoren för deras trefnad är, att de under växttiden komma i åt- njutande af hela dagens ljus och sol.
Vid inflytt- ningen borttages den öfre jorden, tills man kom- mer till rötterna, och ny fet j o r d påfylles i stället.
Tillika böra de beskäras, så att de få en vacker form, och bör man ej vara rädd att begagna knifven, ty en ändamålsenlig beskärning föryngrar växten och uppdrifver växtligheten och blomster- produktionen i hög grad.
Dock får anmärkas, att de på skotten befintliga öfversta ögonen bringa de tidigaste blommorna, hvadan, o m sådana ön- skas mycket tidigt, beskärningen kan åsidosättas, ehuru till men för växtens utseende.
Under inga omständigheter må till drifning inflyttas rosor, hvilka föregående höst inplanterades i krukor och alltså ej äro rotade i de samma.
På samma sätt som remontantrosorna kunna äfven thea-, bourbon- och månadsrosor behandlas.
Nästan bättre är dock att öfvervintra dem på ljus plats vid + 5 k 10° C. med så mycken vattning, att de ej fälla bladen.
Månadsrosor kunna äfven, o m ock ej med samma fördel, vintern öfver hållas inne i varmt boningsrum.
I våra dagar, då frågan om qvinnans deltagande inom handtverk och yrken hör till de aktuella, torde följande uppsats, som vi hemtat ur en en- gelsk tidskrift, ej sakna sitt intresse.
För dem, som tilläfventyrs känna håg att slå sig på guld- smedsyrket, men äro ängsliga för, att deras » fy- siska » styrka ej skall förslå, kan detta exempel ur det lefvande lifvet verka uppmuntrande.
Henriette Goulard föddes 1 8 4 3.
Både hen- nes far och en af hennes bröder voro upp- finnare på industriens område.
Då hon var en af tolf syskon och hänvisad till att sjelf förtjena sitt bröd, togs hon ut ur skolan vid 1 4 års ålder och sattes i lära hos en qvinlig juvelerare i Paris.
Under loppet af några få år gjorde hon stora framsteg och blef efter hand betraktad som en konstnär inom sitt fack.
D e förnämsta juvelerare i Paris an- förtrodde henne utförandet af de dyrbaraste guldsmycken, hvilka hon utarbetade med till- hjelp af små sågar af ett hårs tjocklek; man betalade henne, hvad pris hon begärde för sina arbeten.
I en ålder af aderton år äktade fröken Goulard en hr Delong och lefde med honom i ett lyckligt äktenskap under ett par år.
Men en sjukdom, som mannen ådrog sig, gjorde honom oduglig till arbete, och han dog efter tre års förlopp.
Under dessa år måste hon underhålla sin man, sin lille son och sig sjelf.
Den beständiga oron, det oupp- hörliga arbetet nedbröto hennes helsa, och hon blef lam i den högra armen — den arm, som varit familjens enda stöd.
Den tjugu- treåriga modern och enkan emotsåg ett lif fullt af elände och hennes framtid som konst- när var ödelagd.
i p&gt;| i * i i U U IN I d u n, e r h å l l e t e t t g r a t l t e x e m p l a r rfir h e l a d e n t i d, u n d e r h v i l k e n a b o n n e - m e n t e t räcker.
A r o de samlade a b o n n e n t e r n a f ä r r e än 6, t o r d e prenumera- Hon återvann emellertid fullständigt sin själskraft och koncentrerade sin energi på att finna mekaniska medel till att ersätta den förlorade armen.
Hittills var det hennes hand, som hade fört och ledt den fina sågen, medan det föremål, hon arbetade på, var fastgjordt; hon försökte nu att vända om processen och studerade den mekaniska operation, vid hviken sågen skulle kunna fästas och röras i en rikt- ning, medan det föremål, på hvilket man ar- betar, flyttar sig.
Hon sökte använda principen för symaski- nerna på guldsmedsarbetet, men många och skiljaktiga svårigheter mötte henne.
Först gällde det att ögonblickligen kunna hejda sågen, ty ett enda sågdrag för mycket skulle förstöra teckningen och dermed hela smycket; dernäst måste till den snabba rörelsen upp- finnas de rätta dimensionerna, materialets pas- sande sammansättning och egenskaper m. m. Ändtligen, efter många mödosamma studier och experiment, uppfann fru Delong allt, som behöfdes.
Arbetet var utfördt med vidun- derlig noggrannhet och fullkomlighet.
Hon började hoppas på en ljusare framtid, men hon var nätt och jemt färdig med sin upp- finning, då ett annat oväntadt hinder beröfvade henne arbetets frukter.
När guld och juveler arbetas, uppsamlar man alla de små partiklar och det stoft, som faller af, med största omsorg.
Detta — skil- naden i vigt emellan råmaterialet och det färdiga arbetet — får arbetaren ersätta.
Då den uppfunna mekanismen arbetar så hastigt och maskinens vibration är stor, blir luften omkring den samma satt i stark rö- relse, och guldstoftet sprids så vidt omkring, att det är omöjligt få det nöjaktigt insamladt.
Mycket guld går på detta sätt lörloradt.
D å denna förlust icke blef uppvägd af den tid, man vann, blef uppfinningen utan praktiskt resultat.
Men den modiga uppfinnarinnan afstod ej från sitt arbete trots dessa missräkningar.
Då hon fann, att utbytet af hennes uppfin- ningar gick förloradt på grund af det höga priset på ädla metaller, riktade hon sin upp- märksamhet på de billigare metallerna och på att använda nickel, koppar, zink, jern och stål för konstföremål, ej på det gamla, mycket kostsamma sättet med långsamt manuelt arbete, utan med precist, raskt och billigt mekaniskt arbete.
Småpartiklarne och stoftet af de sim- plare metallerna ha icke stort värde, och alla fördelarne af de nya uppfinningarna kunde således tillgodogöras.
Fru Delong fortsatte med sina uppfinningar på maskinernas och verktygens område.
Hon uppfann bland annat en ny sorts sågar af vexlande storlekar och med en egendomlig konstruktion af tänderna, och hon fann en särskild metod att fabricera och härda dessa sågar på.
Hennes uppfinningar ha skapat en hel ny Är 1 8 6 8 afgaf en kommission, tillsatt af den franska arkitektföreningen med den fram- stående arkitekten Lefuel som ordförande, en berättelse, hvari bland annat följande läses: » Kommissionen uttalar sin beundran öfver noggrannheten och fulländningen i fru De- longs arbete och förvånas öfver den enkelhet och lätthet, hvarmed resultat ernås, som gifva konsten en så stor och varierande an- vändbarhet: de rikaste och solidaste dekora- tioner, som förr kunde tillverkas endast med stor möda, med många utgifter och rundlig tid, utföras nu lätt och hastigt. » Föreningen tillerkände fru Delong en första klassens me- dalj, den första q vinn a, som på detta sätt blef hedrad.
Liknande rapporter och intyg ha afgifvits af ingeniörskommissionen, af auktoriteter på industriens område och af kända vetenskaps- män.
På de senare utställningarna har fru De- long fått sig tillerkända guldmedaljer, första klassens medaljer och hedersdiplom.
Att linda barn.
et kan vara olika tankar och tycken o m små barns lindning; ehuru de nya idéerna med ifver drifvas fram, finnes äfven en gammal häfdvunnnn sed, som icke så lätt vill ge vika.
Alla våra store män, våra tappre krigare o c h lärda vetenskapsmän ha varit lindade som små barn, och de ha dock framträdt på lifvets skåde- bana som starka, högväxta, välskapade män.
Och hvad än mera är, de ha aldrig klagat öfver, att de varit hårdt bundna o c h tvingade i sin linda eller haft något plågsamt minne deraf.
Och alla våra svenska bönder, som nu äro stora, starka karlar, ha ock varit lindade som små barn, ty de, allmogen, skulle aldrig kunna sköta och vårda de små, späda barnen rätt och väl, om de icke hade dem lindade.
De ligga då varmt, sofva godt och äro stadiga att taga uti, så att de icke kunna skadas bvarkeii i ryggen eller i armar, ben och hals, ifall de upptagas af någon ovan.
Det må dock förutsättas, att de ej lindas för hårdt, utan ganska löst, och ej längre än 3 ä 4 månader; derefter endast o m nätterna, tills de bli 6 månader; men lindan bibehålies o m lifvet o c h magen rätt länge, så att de ej bli kalla, utan hållas stadiga om ryggen; armar och ben må vara fria.
Bruket.
af linda förskrifver sig allt från den katolska tiden, då det antagligen infördes hit, lik- som så mycket annat, ifrån Italien; der nyttjas lindan ännu så allmänt, att man icke kan undgå att öfverallt se långa lindor hänga ut genom fönstren för att torka i solen.
Man kan väl säga, att lindan icke hindrar italienarne att bli och vara särdeles välskapade o c h glada, vackra och qvicka, och de anse icke lindan för varm eller skadlig, utan snarare som ett verkligt skydd för det späda barnet mot olyckshändelser, insekter m. m.
Således bör man endast på det varmaste upp- mana, att lindan icke tilldrages för hårdt öfver bröstet o c h armarne, men ock att den måtte nyttjas.
Helt säkert vilja alla mormödrar gerna stärka de första hvita yllelindorna sjelfva ät sina små barn- barn.
A. O. industri och finna vidsträckt använd- ning vid dekorationer af byggnader, fönster, dörrar, möblement, tafvel- och spegelramar, askar och många andra föremål, kända under namn af artides de Paris.
Der funnos åtskilliga, som försökte beröfva fru Delong frukterna af hennes uppfinningar; så hade en arbetare stulit sågarne från hen- nes verkstad och gifvit dem åt oredliga fa- brikanter, men efter en fyraårig process inför de franska domstolarne blefvo de dömda att betala en stor skadeersättning.
Prof på den nya konstindustrien blefvo första gången ut- stälda vid verldsexpositionen i Paris 1 8 6 7, men fru Delong fick här blott brons- och silfvermedaljer.
Tvätt, ir.
(s p r ä t t af kläder försiggår på varierande sätt allt efter arten af det tyg, som skall tvättas.
Först och främst är det stor skilnad på tvätt af linne och bomull å ena sidan, ylle å andra; der- näst måste äfven åtskilnad göras med afseende på färgade eller ofärgade tyger.
V i vilja först fästa oss vid tvätt af linne och bom- ull för att i korthet genomgå de dervid förekom- mande olika processerna.
V i ha då genast en vik- tig punkt, som icke nog kan framhållas, då den i praktiken ofta förbises eller åtminstone ej tillräckligt beaktas: man måste ovilkorligen börja med att väl skölja ur sina kar med kokande vatten.
Dernäst till- reder man sin lut.
Har man björkaska, använder
tion ske å närmaste p o s t a n s t a l t.
— B i d r a g f r ä n a l l a o m r å d e n f ö r qvinlig v e r k s a m h e t mottagas m e d t a c k s a m h e t.
Endast en sida a f p a p p e r e t bör man deraf 2 kannor till 30 kannor mjukt vatten; man lägger askan i ett kar på ett groft stycke linne och häller vattnet kokande derpå.
Detta upplöser det kolsyrade kalit, som man alltså får en lut af.
A r vattnet hårdt, måste något mer björkaska an- vändas.
Vid sorteringen af tvätten måste man se till att få det särskildt nedfläckade lagdt åt sidan och utsätta det för en extra behandling före den egentliga tvätten.
Ehuru mångfaldiga goda råd och föreskifter för en sådan behandling förr meddelats å våra smala spalter, torde det väl dock vara riktigast att här lemna en serie enkla och bepröfvade medel.
Blodfläckar ingnidas med såpa och tvättas i flere omgångar kallt vatten med kall lut.
Gräsfläckar blötas med sur mjölk och sköljas derpå ut med ljumt vatten.
Fläckar af vangssmörja ingnidas med smör; efter alt ha legat någon stund, kan så fläcken ailägsnas medels varmt såpvatten, Bläckfläckar få behandlas olika allt efter bläckets beskaffenhet; har det varit svart, kan fläcken i regel tagas ur genom att doppas i litet kokande limonsaft; när färgen är borta, sköljes med hett vatten.
Ofta kan man ock med framgång använda klorkalk.
Fläckar af violett bläck gå oftast ur vid upprepad behandling med vinsprit.
Bostfläckar ailägsnas med tillhjelp af syr- salt, i det man håller tygstycket utbredt öfver en skål med kokande vatten och samtidigt gnider fläcken med saltet, till dess den mister färgen; derpå trycker man med ett finger ned den i vattnet för att skölja ur den.
Fläckar som förskrifva sig från rötter och frukter, aflägsnas bäst efter tvätten, då de då först bli riktigt synliga.
Medan tyget ännu är vått, doppar man fläckarne i en kokhet klorkalklösning; när färgen blekt ur, tar man upp tyget, strör på syrsalt, hvarvid fläcken alldeles försvinner, och sköl- jer derpå hastigt i flere omgångar kokande vatten.
På samma sätt borttagas vinfläckar.
Den egentliga tvätten börjar som bekant med att tyget insmörjes med säpa på de smutsigaste ställena och derefter sättes i blöt.
Härtill använder man så mycket ljumt, mjukt vatten, att tyget helt täckes.
Det är absolut oriktigt att begagna kokhett vatten, ty i allt smutsigt tyg och särskildt det, som har kunnat draga svett åt sig, finnes ägghviteämne, som vid för hög värme skulle koagulera i tygets fibrer och der bilda en fläck, som det öfverhufvud är omöjligt att få bort.
Det är detta man kallar, att smutsen » bränner fast » i tyget.
Mycket smutsigt tyg bör alltid ställas i blöt för sig sjelft i flere om- gångar vatten och med något lut i det eller de första omgångarna vatten.
För öfrigt lägges den mycket smutsiga tvätten förnuftigtvis nederst i karet.
När tyget stått i blöt ett dygn, klappas det lätt med ett klappträ, hvarvid man får ut en stor del af smutsen.
Dernäst tvättar man i ljumt såpvatten med litet lut i (det sker ju nu i regel på tvättbräde eller — i större hushåll — på tvättmaskin), och derefter är det tillrådligt att skölja ur tyget med rent vatten, innan man tar itu med bykningen.
Denna består deri, att tvätten, sedan möjligen återstående fläckar åter insmorts med såpa, lägges i ett kar, bykkaret, som är beklädt med ett stort lakan, i hvilket tvätten ligger helt och hållet skyddad mot smuts, samt försedt med en lång tapp i sidan ned vid botten.
Här får nu tvättyget stå först med ljumt, sedan med hetare, till sist med kokande lut; den använda luten tömmes for hvarje gång af, genom att tappen öppnas.
Härefter kommer sköljningen, som bör verkställas noggrant och fortsättas, till dess vatt- net rinner absolut klart af hvarje särskildt plagg.
Det gäller nämligen härvid att aflägsna så väl alla sista spår af orenlighet som all lut och såpa, af hvilka den förstnämda, om den fick torka in i ty- get, skulle göra det skört, medan till och med den minsta rest såpa ger tvätten en obehaglig lukt.
Hur väsendtlig en ordentlig sköljning är, ser man bäst af de allenastående goda resultat, som uppnås, der man kan skölja i rikligt rinnande vatten.
Vid den sista sköljningen blir tvätten blånad; härigenom vin- ner man, alt en möjligen förefintlig, gul ton i tyget döljes, då den gula färgen tillsammans med den blå smälter samman till hvitt.
Slutligen skall tvätten vridas — hvilket nu allmänt sker på maskin, som ej blott verkställer arbetet bättre, utan ock skonar tyget långt mer än handvridningen — och torkas.
Vi ha här angifvit hufvudgången i den vanliga tvätten och vilja nu blott tillägga några särskilda anvisningar.
Kulört bomull och lär / l, färgäkta bom- ullsdrägter o. dyl sättas icke i blöt, utan tvättas strax i kokt såpvatten, som gjorts ljumt genom till- sats af kallt, mjukt vatten.
Fläckar må först ailägs- nas genom tvättning med oblandadt såpvatten.
När hvarje särskildt plagg är väl tvättadt och sköljdt, slätas det ut och hänges upp på ett luftigt ställe utan sol.
Får tyget ligga sammanrulladt, får det ofta skrynklor.
Genom långsam torkning lida fär- gerna, och om vintern bör man derför torka sådant tyg i köket eller i ett varmt rum.
Kommer tyget för nära till värmen, medan det är vått, flyta fär- i I I-N L / I I L I U IN användas och m a r g i n a l lemnaa.
Namn och adress t o r d e alltid noga a n g l f v a s, och k a n f u l l k o m l i g d i s k r e t l o n f r å n r e d a k t i o n e n s sida påräknas gerna samman.
För att göra torkningen snabbare är förmånligt att rulla in de tjockare tygerna i nå- gra stycken lärft och trycka dem deri.
Oäkta bom- ullstyger tvättas bäst i ett urkok af Quillayabark.
Tvättvattnet bör vara bra ljumt.
Till sköljvattnet sättes ättika, och, när det passar till färgen, blåelse; tyget skall sköljas, strax efter att det är tvättadt, då det annars blir fläckigt.
Efter sköljningen vrides tyget lätt och rullas derpå in i kläder, så att de våta plaggen icke komma att röra vid livar andra.
Under de senare åren användes ofta, särskildt till fina tyger, en så kallad kemisk tvätt, som både är beqväm och ger ett godt resultat.
Följande metod kan rekommenderas: 12 ort terpentinolja och 9 ort salmiakspiritus skakas väl tillsammans och slås i ett ämbar varmt vatten, hvari man upplöst t % mjuk, hvit såpa.
Så mycken tvätt, som vattnet godt kan täcka, lägges i blöt deri under 24 timmar.
Då tas den upp och kramas lätt ur, hvarpå man häller så mycket kokande vatten i blandningen, att den blir ordentligt ljum.
Man tvättar då häri tyget rent och sköljer ur det med två omgångar vatten, som slås kokhett öfver, och med hviket det får stå så länge, tills vattnet svalnat.
V i skola i en sista artikel omnämna tvätt af ylle och den egentliga kemiska tvätten.
Operan gifver i dag (onsdag) Gounods opera » Romeo och Julia » för hundrade gången.
Att detta varder en verklig festföreställning kan man taga för gifvet.
Alla biljetter voro redan tidigt utsålda.
På fredag uppföres » Aida ».
Första symfonikonserlen gifves om lördag efter föl- jande program: 1) Ouvertyr; 2) Konsertstycke för violin och orkester af konsertmästaren Tor Aulin (solopartiet utföres af tonsättaren); 3) Aria ur » Eu- ryanthe » af Weber (hr Oscar Lomberg); 4) » En sommarsaga », symfonisk dikt för orkester af Andreas Hallen; samt 5) symfoni A-dur af L. van Beethoven.
Aulins och Hallens kompositioner gifvas för första gången.
Abonnementsföreslällningarna, till hvilka anteck- ningen afslutas om lördag, taga sin början månda- gen den 14 dennes, då Donizettis opera » Leonora » uppföres efter några års hvila.
Dramatiska teaterns elevskola.
Anmälningar om inträde i den elevskola dramatiska teaterns associa- tion med snaraste ärnar öppna, emottagas hvarje dag å dramatiska teaterns scen kl. 1 — 2 e. m.
Den 9 okt.
ningar nedlagt minnen, tankar o c h erfarenheter ur sitt andligt rika lif allt från ungdomsåren till ålderdomens dagar.
Och att den skatt, som inne- slutes inom dessa sidor, icke skall behöfva bjudas det svenska folk, den ädle aflidne älskade så högt, förgäfves, derom äro vi fast öfvertygade.
I det nu utkomna första häftet rör sig professor Svedelii anteckningar närmast om barndoms- och ung- domsåren.
Farbror Trulslunds Stockholmstrip; humoristisk be- rättelse af John Johnson (Kapten Punsch.)
Sthlm; Ad.
Johnsons förlag.
Den flitige skämtaren hat- här ånyo fägnat sin vidsträckta läsekrets med etl alster af sin glada penna, hvars effekt ytterligare förhöjes af V. Andréns dråpliga gubbar.
Farbror Trulslund är en hederlig gammal småstadsmatador, som på gamla dagar för första gången kommer upp till hufvudstaden och naturligtvis blir utsatt för de befängdaste äfventyr.
På sistone hugnas till och med den gode gubben med en strålande Vasastjerna, hvadan hans äfventyrliga Stockholms- trip fick en afslutning, som mången nog torde afun das honom.
Och är slutet godt är j u allting godt.
Vi tro ock, att förläggaren skall få anledning instämma häri, då han en gång räknar öfver, i hvad mån » kapten Punschs » gamle vänner visat sig minnesgoda.
Hushållsträdgården; en trädgårdsbok för menige man af Oscar Tamm.
Sthlm; Wilh.
Billo i distribution.
En verkligt praktisk liten bok, som ej borde fattas i något svenskt landthem, der trädgårdsskötsel för hushållsändamål bedrifves.
Ja, äfven inom städerna borde oftare än nu sker tillfälle kunna beredas till trädgårdsodling, åtminstone i mindre skala; härtill kanske ej minst hr Tamms bok kan bli en drifvande kraft.
Som täflingsskrift har det lilla arbetet vunnit Patriotiska sällskapets pris och går nu helt visst till mötes en än vidsträcktare läse- krets ' tacksamma erkännande.
På R. Blcedel $• CompUs i Sthlm välkända förlag har utkommit en nyhet, som torde bli väl mot- tagen af alla vänner till den nu så allmänt som hemslöjd utöfvade träsniderikonsten.
Vi åsyfta en serie Träsnldcrimönster af Wilhelm Oldenburg, omfattande på 24 planscher en mängd synnerligen vackra artiklar i den moderna s. k. allmogestilen.
Mönstren utmärka sig särskildt genom vackert och redigt tryck.
Berättelse Literatur och konst.
Vår Daniel och andra dikter af Edvard Fredin.
Sthlm; Vilhelm Billås förlag.
När den Svenska akade- mien för ännu ej ett år sedan med den sällsynta utmärkelsen af sitt stora pris belönade Edvard Fredins diktcykel » Vår Daniel », drogs dess unge, hittills ganska obemärkte författare med ens fram i ryktbarhetens solsken.
I allt vidare kretsar fick man ögonen öppna för, att här förelåg ett oerkligt skaldegry, förtjent af erkännandets uppmuntran.
Och Fredin blef skalden för dagen Långårig sjukdom, allsköns motgångar o c h be- tryck hade dock redan då så brutit ned hans af naturen svaga fysik, att framgången kom för sent.
Den kunde ej gifva nya krafter till nytt arbete i mera ostörd harmoni, den hade blott att kasta sitt försonande skimmer öfver de sista sjukdoms- dagarne.
Förutom den prisbelönade dikten innehåller den nu föreliggande samlingen ett urval af Fredins smärre dikter, dem han under årens lopp spridt omkring sig i skilda tidningar (bland dem äfven Idun) och lidskrifter.
Hans diktning kännetecknas af en nästan qvinlig innerlighet, ett glänsande formherravälde och stor finess i lyrisk stämnings- teckning.
Den kan dock äfven emellanåt höja sig till verklig kraft, hvarpå vissa partier af » Vår Daniel » gälla som bevis.
I naturskildringen är Fredin en mästare.
Vi äro vissa, att ingen skall ångra bekantskapen med hans fina, aristokratiska skaldskap, och till- låta oss pä annat ställe i dagens nummer med- dela en dikt som prof. Anteckningar om mitt förflutna lif af Wilhelm Erik Svedelius.
Sthlm; Fahlcranis f, C:os förlag.
1 detta posthuma arbete har den frejdade veten- skapsmannen och vältalaren, den hjertevarme menniskovännen i form af sjelfbiografiska anteck- för Idun af A v e.