Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu hör man nödsignaler, svar; hafvet fylles af båtar, man skall finna Klas, rädda honom, så fort drunknar ingen menniska, der- med lugnar Sigfrid sitt samvete.
Men plötsligt står hans gerning klar för hans själ, som för en den der vaknar ur ett rus.
Hjelpa kan han ej, han drifver redan långt från platsen, sjelf en drunknande.
Först om qyällen blef han funnen i det
ManusKnpi, som ej antages till Införande, återsändes, s å v l d a p o r t o bl- f o g a s.
eländigaste tillstånd, krampaktigt tryckt intill plankan.
Innan man hunnit föra honom i land, har han förlorat sansen.
Då han åter kommer till sig sjelf, står hans hustru vid bädden, Flere veckor sväf- vade han mellan lif och död.
Hans första ord rör Klas.
» Han har försvunnit », säger fru Käthe, » nästan alla passagerare ha gjort det.
Kanske i det hela en lycka för honom; hvad hade han att vänta af lifvet?
Gud vare lof, att du är räddad! » Han säger icke amen dertill, utan: » om jag blott visste, att Klas lefver. » Det blef hans beständiga fråga.
Då han blef bättre,anstälde han sjelf efterforskningar, utfäste de största belöningar.
Dock var intet spår af Klas att upptäckta.
Han var som förvandlad, hans hår grånadt, blek, hopsjunken, som bure han ett dödligt gift inom sig.
En mängd läkare skötte honom och ordi- nerade fåfängt otaliga ting.
— — Han är nu hemma.
Hustru och dottter egna honom oaflåtlig omsorg, men förmå intet öfver honom.
» Denne olycksalige Klas, » suckar fru Käthe, » han är skulden; detta är ju mycket värre, än då han var här.
Förbannadt vare det ögon- blick, då han kom med sitt elände in i detta glada hus, han bär smittan med sig som en farsot.
Han är din onda ande, Sigfrid. » Med ett dundrande » tig! », sådant hon al- förr hört det, bragte han henne till tystnad.
» Låt mig aldrig höra dig nämna hans namn på det sättet, Käthe. » » Bäst vore, att vi glömde honom, » snyftade hon.
» Ja, bäst, » upprepade han.
Hans största pröfning var den lilla Marga- retha; åter och åter talade hon i de ömmaste ordalag om gudfar Klas.
» Kommer han i dag?
Kommer han i mor- V å r a barn.
Dä det lilJa barnets mage är dålig (hvilket märkes, om uttömningarna äro gröna i stället för gula, eller om de uteblifva under flera dagar) och barnet är oroligt och liksom kryper samman, kan man, i förra fallet, gifva det en tesked äkta karlsbadervatten (75 öre å apoteket) 2 1 3 gånger dagligen — i .senare fallet en tesked ricinolja.
Men om barnet ej vill eller kan taga detta senare och 3, 4 si 5 dagar gått, så kan man sätta in ett tvålpiller i stolgån- gen.
Detta tvålpiller bör vara väl smordt i matolja samt ungefär en tum långt, tjockt som en ordinär trästicka, som exempelvis användes vid förfärdi- gandet af damdukar, dessutom spetsigt i ena ändan.
Det föres rakt in, men något uppåt.
Emellertid måste medlet användas försigtigt och ej för ofta, emedan det sårar och retar.
Ett lave- mang är, om det onda upprepas, hellre att föredraga.
Om barnets mage under en hel vin- ter skulle vara hård, som man säger, d. v. s. barnet, som ofvan nämts, hafva långt emellan eller alldeles uteblifven uttömning, så skall modern ej vara orolig.
Ä r barnet friskt för öfrigt, med god sömn och matlust, lifligt och gladt, så beror det blott derpå, att barnet har för liten motion och saknar frisk luft, helst om barnet ej ännu kan gå.
Om man ej vill eller kan taga ut bar- net, så kommer den tröga afföringen att fortfara, tills blidräder inträffar, eller tills barnet kommer ut i luften.
Då är under tiden intet annat att göra än dels gifva barnet lavemang, då det behöfs, och dels försöka gifva det lö- i i - \ | i Kl I L » U INI Annonser mottagas endast m o t kontant llqvld I förskott af 2 5 öre p r 4 spalt, petltrad (
gon?
Jag kan inte vänta längre. » » Plåga inte din far.
Gudfar Klas är död. » » Död! » Vid detta ord rusade Sigfrid upp, som hade en orm stungit honom.
» Död!
Hvem säger, att han är död?
Jag tror det inte !« » Inte jag heller, » utbrast barnet, » inte sannt, vi två tro, att han kommer åter. » » Ja, » sade han, omfamnande henne, » annars skulle äfven jag vara död. » » Om han lefde och ej gaf sig tillkänna, hatar jag honom, » fortfor fru Käthe.
» Hvilken grymhet! » » Kanske har har han blifvit drifven långt bort, » menade Margaretha.
» Somliga rädda- des ju af fartyg, som foro vidare.
Vi skola alla dagar hoppas, att han kommer igen, eller hur? » » Ja, vi skola hoppas. » Med sina affärer befattade han sig ej läng- de; bekymrad gick den gamle bokhållaren ragligen ifrån honom.
Timtals satt hans herre i trädgården, stirrande framför sig.
Hafvet, som han förr älskat, kunde han nu icke lida.
Den vackra verandan stod tom.
Hopkrupen satt han i en vrå.
Hvarje som- mar skickades han till en ny badort; han lät sig tåligt släpas fram och åter, inåtvänd, dyster; blickade på Käthe med sorgsna ögon, som voro henne främmande, påminde henne om Klas.
Voro de förhexade?
» Hvad har man gjort honom, » jemrade hon sig.
» Hvem har förvandladt honom? » Ur mitt sorgsna hjertas dunkla djup Klingar fram en ton så underbar.
Ack, den minner mig om flydda dagar och de kära, som det älskat har.
Margaretha hade rätt.
Klas var icke död.
Klas lefde.
Då Sigfrid stötte honom från sin sida, gaf sande föda, såsom t. ex. kalfspad med en invispad äggula samt äfven köttet.
För att få en pligttrogen tjenare må- ste husmodern sjelf vara trogen sina egna pligter.
T y det är icke endast husmodern, som kontrollerar, — hon kontrolleras också — och just utaf sin egen tjenare.
Den fru, som för likt och olikt försummar sin pligt som hus- moder, som låter tjenarne sjelfva styra efter eget behag, som sällan ser till sina små i barnkammaren, som låter nöjen, toaletter, promenader, visiter, romanläsning m. m. upptaga sin tid — hon behöfver ej tro, att hennes tjenare ens kunna vara pligttrogna — hon kan knapt fordra det ens.
Har tjenaren förpligtelser gent emot husmodern, så har denna det icke min- dre gent emot tjenaren och allra främst står då, att hon måste var.a en föresyn och ett godt och manande exempel för dem.
Hon kan ej svara dem, att de för föda och lön måste göra sina pligter, — har hon icke sjelf äfven föda och kläder och fullt upp med allt af denna verldens goda — genom sin mans sträf- samma arbete — och fordrar icke äfven detta, att hon sjelf derför uppfyller sina egna förpligtelser genom att tillse och öfvervaka sitt hus samt att med kärlek deltaga i vården om sina små.
Och förrän hon sjelf är pligttrogen i detta, förr får hon ej heller någon pligttrogen tjenare.
han sig forlorad.
Detta korta ögonblick inne- slöt för honom smärtor, mot hvilka allt, hvad han hittills lidit, förbleknade.
Så hade då all kärlek varit hycklad, falsk; nu förintad till lögn och tomhet.
I bittra strömningar drogo dessa tankar genom hans själ, då han sjönk i hafvet.
Som död togs han upp af ett fartyg, som for till en liten italiensk kust- stad.
På en hospitalbädd vaknade han till lif med en förnimmelse af äckel.
En känsla af hämd, af den djupaste smärta gaf honom krafter åter.
Sigfrid skulle ej få veta, att han var räddad; han skulle framsläpa sitt lif i ruelse och samvetsagg; ty det visste han — lycklig kunde han ej längre vara.
Med en sorts vällust förestälde han sig detta svaga, veka hjertas lidande, ehuru han äfven derigenom allt djupare tryckte tornet in i sin egen själ.
Snabbare, än man väntat, återhemtade han sig; han hade ett mål, han ville arbeta.
Väl- villiga menniskor förhjelpte honom till den första förtjensten, och derefter gick det vidare, vinst på vinst.
Ödet tycktes varkunna sig öfver honom.
Ofta kastar lyckan slika al- mosor i famnen på den, som hon först gjort till tiggare.
Han antog ett annat namn.
På några år förvärfvade han sig en förmögenhet, af hvi- han kunde lefva.
Afsides från samfärdslifvet byggde han sig ett litet hus vid hafvet, der han ensam bodde; i och för sina sysslor for han in till staden.
Han ville glömma Sig- frid, men dennes barn kom honom ideligen för hans själs ögon och förde honom till fa- dern, lockade med sina klara, bruna ögon, sägande: » har du ej, så mycket i din magt står, lofvat oss lycka och frid?
Man borde intet lofva här i lifvet, svarade hans sårade själ, ingen vet, hvad han hålla kan.
(Forts.) ning med tvålvatten, salmiaksprit, eller med en svag pottasklut, hvilket dock genast måste afsköljas med rent vatten.
För att bortskaffa flugsmuts från för- gyllning å trä, doppar man en afskuren.
rödlök i limsprit och bestryker dermed orenligheten, genom att med lätt hand föra nämda lökbit fram och tillbaka öfver förgyllningen.
Laxpirog.
Man tager vanlig tårtdeg, kaflar ut den, fyller med kokta risgryn, lax och hårdkokta ägg, ett hvarf af hvarje, viker degen öfver, formar den till en fisk och gräddar den ljusbrun.
Vissa år är potatisen så beskaffad, att den gerna vill koka sönder.
Detta förhindrar man, om man kokar den bara till hälften, afhäller vattnet och sätter grytan (med lock på) den åter- stående tiden i stekugnen.
Om man är angelägen att särdeles väl skumma buljong, fisk eller sylt, så bör man hälla litet kallt vatten till den kokande vätskan — skummet samlar sig då bättre och mera sammanhängande på ytan.
Bigtigt klar buljong får man, om man kokar bra med morötter i soppan, som draga mycken orenlighet till sig och sedan soppan är silad, låter den hastigt koka upp med litet vispad ägg- hvita, hvarefter den naturligtvis bör silas ånyo.
Rengöring af förgylda ramar.
Detta sker lämpligast genom aktsam aftvätt- Mora tekakor.
25 ort socker, 4 äggulor.
2 jumfrur tjock, söt grädde, vispas en timme, sedan ilägges \ S potatismjöl, 25 ort smör, 2 ort hjort- hornsalt och så mycket hvetemjöl att degen kan arbetas väl hvarefter den utkaflas och tages i hvilken fason som behagas.
Svag värme.
Kryddskorpor.
4 ® hvetemjöl, 2 % rågsikt, | &lt;É tvättadt smör, 3 jumfrur god jäst och 2 ägg arbetas tillsammans tills det ser grusigt ut; då tillhåll es varsamt 3 avarter varm mjölk.
När degen uppjäst, ilägges 1 qvarter varm sirap samt pomeransskal och andra kryddor efter smak.
A f denna sats får man 8 långa bullar.
Godt saffransbröd.
A f 1 stop mjölk göres en vanlig hvetedeg, hvilken får uppjäsa.
Under tiden har litet saffran fått torka, den stötes och begjutes med bränvin, I degen arbetas ira 1 f smör, 1 ffi socker, 4 äggulor, några droppar cedroessens, hackad sötmandel, skurna russin samt ofvannämda saffran.
Bakas efter andra uppjäsningen.
Degen får ej vara hård.
Tål mycken gräddning.
Billig och vacker matta.
Jag har ny- ligen gjort mig en matta, hvilken hos mina bekanta väcker allmän beundran både för den » goda idén » och sin lätthet och billighet.
Hvar och en får under årens lopp en hel massa garnrester, från handarbeten, uppre- pade strumpor och tröjor m. m ..
Så en dag tager man fram en del af sitt förråd och börjar knyta samman garnet dubbelt, af hvad sort som helst och utan ringaste beräkning vare sig i färg eller längd, finlek och groflek, ylle eller bomull; det finare garnet lägges
Med Iduns expeditlon är förenad Iduns uträttnlngsbyrå, hvilken gratis verkställer alla uppköp åt Iduns abonnenter I landsorten samt för öfrigt tre- eller flerdubbelt.
Oftast har man mera af de mindre vackra och billi- gare garnerna, och tar man då mera af de sorterna och lyser upp dem med en grann ända af sefir eller mattgarn, hur kort som helst; t. o. m. blott 1 meter af gult eller ljusgrönt gör god effekt mot 10 5.
15 meter mörkt och mindre vackert, då det blir stickadt.
När man fått ett nystan, kan man börja arbetet.
Tag då två grofva stic- kor af trä eller metall, lägg upp 60 maskor, sticka ett hvarf rät stickning, vänd och sticka åter ett likadant och så hela tiden, tills man fått en fyr- kantig ruta, då man stickar af.
När man fått t. ex. 32 rutor, har man till en mindre matta.
Man fordrar nu hvar och en ruta för sig med säckväf.
Sedan kastas de samman, men på så sätt, att de flammiga ränderna komma zigzag.
Jag sydde min matta så, att kanten bildades af halfva rutor, och behöfdes då intet garnityr.
Jag re- kommenderar denna matta såsom ett särdeles lämpligt skymnings- och » gå- borts » - arbete, hvarjemte jag kan för- säkra, att den färdig tar sig mycket bättre ut än någon beskrifning före- faller.
Dessutom får man ju sina » göm- mor » rensade från en hel mängd skrym- mande skräp, hvilket man dock ej kunnat kasta bort.
Djurplågeri i köket.
Att flå ålen lef- vande är under alla omständigheter ett afskyvärdt djurplågeri, till hvilket ingen civiliserad menniska borde göra sig skyldig.
Den, som har något hjerta och som sett en ål blifva flådd, skall säkert alltid minnas detta som något af det ohyggligaste han upplefvat.
Man säger, att det är nödvändigt, emedan det är så svårt att få skinnet af ålen, sedan man dödat honom.
Men saken är att man öfver hufvud taget alldeles icke behöfver flå ålen.
Att man gör detta har sin grund deri, att hans skinn är slemmigt och oaptitligt, men slemmet låter mycket väl aflägsna sig, och det egentliga skinnet, som sedan återstår, är ganska tunnt, fett och väl- smakande, må hända det läckraste på hela ålen.
Då man köper eller fiskar ål, skall man genast skära hufvudet och gerna äfven stjerten — men hufvudet först — af honom.
Då man derpå kommer hem med honom, öppnar man honom icke, utan lägger honom hel i ett fat med vatten och tillsätter till detta en stor hand full salt och ett par matskedar ättika.
I denna lake låter man fisken ligga i tre qvarts timmes tid.
Slem- met kan derpå utan svårighet skrapas af med en slö knif, och de rester som möjligen qvarblifva äro lätta att tvätta bort.
Derefter öppnas och sönder- styckas fisken.
Detta sätt att behandla ål är så lätt och beqvämt, att man ej har den rin- gaste ursäkt för det fula djurplågeriet att flå honom lefvande.
Hvar och en, som försökt den här beskrifna metoden, kommer säkerligen alltid att följa den samma.
Att insalta gurkor.
Tre händer fulla med salt tagas till hvarje kanna vat- ten, som kokas upp och får sedan full- komligt kallna.
Körsters- och vin- bärsblad läggas hvarftals med gurkor- na i en bytta, hvarpå den kalla salt- laken hälles öfver och bör stå öfver bladen, som skola ligga öfverst.
Ett lock med press pålägges, och byttan får stå i varmt rum (t. ex. köket) i åtta dagar, så att saltlaken blir litet syrlig.
Ställas sedan i källare.
Om man vill kan man äfven ditlägga några dillqvistar och pepparrotsbitar, och om man har rönnbär att lägga dit, kan man genast nedsätta byttan i källare, ty då surnar laken af sig sjelf.
Om det sedan skulle mögla på ytan, väntar I PS I I M I \ J \ J | \ | man att borttaga det, förr än det blir som en » fåll » öfverst, då det sedan icke plägar bli mera.
Gödselvatten.
(Svar på frågan 149.)
För växter i boningsrum kan man be- reda gödselvatten på följande enkla och billiga sätt.
I en liten påse af ej allt för tätt tyg läggas t. ex. 2 delar sot — tillvaratages vid sotning och förva- ras för kommande behof — och 1 del benmjöl eller hornspån.
Påsen hop- bi ndes och lägges i ett kärl med kallt vatten, der den får ligga ett par da- gar, då den borttages och vattnet är färdigt att nyttjas.
Genom att taga jemförelsevis mycket fasta beståndsdelar i förhållande till vattenmängden, er- hålles ett mer eller mindre koncentre- radt gödselvatten, hvaraf tages i mån af behof och blandas till det vatten, hvarmed växterna vattnas, så att det samma får en ljusgul färg, uugefår som färgen på vanligt öl.
Detta gödselvat- ten kan på en sval plats förvaras ett par veckor.
Efter längre tids förlopp blir det dock illaluktande, synnerligast i slutet kärl.
Man må städse tillse, att ej gödselvatlnet blir för starkt, då det lätt kan skada eller rent af döda växterna.
Icke heller alla växter for- dra eller ens fördraga sådant.
Att t. ex. vattna en Azalea eller Camelia med ett starkt gödselvatten vore just ej att tillråda.
De krukväxter, som mest äro i behof af gödselvattning äro: törnrosor, fuchsier, pelargoner, chry- santhemum eller s. k. vinteraster (no- vemberblomma), balsaminer, toffel- blomster (Calceolaria), tuppkam (Celo- sia) och åtskilliga andra, hvilka någon tid före och under blomningen böra erhålla en eller par gödselvattningar i veckan.
Barrväxter (Cypress, Thuja, Cryptomeria m.
få ej alls vattnas med gödselvatten.
Utom ofvannämda sätt att förskaffa sina blommor flytande gödning, finnes i handeln att tillgå åtskilliga prepara- ter, åtföljda af bruksanvisning, för be- redande af sådan, såsom: Professor Bergstrands » Blomstergödning för kruk- växter », Naumanns kemiska blomster- gödning och det i n:r 39 af Idun omnämda » Dahls blomstergödning » i små askar å 50 öre.
Ett eller annat af dessa preparat finnes att tillgå i hvarje välförsedd frö- och växthandel.
Vän af blommor.
Fläskomelett.
Eökt och salt fläsk, lika mycket af hvardera, skares i tär- ningar och brynes.
En lika del kokt och skalad potatis skares också i tär- ningar.
A f detta lägges hvarftals i en blecklåda, hvarefter det öfverslås med en omelettblandning af 4 ägg och liter mjölk och grädda.
Kalfnjure, stekt eller förväld, skares i tärningar samt lika mycket kalfstek.
Blandas med ägg och mjölk och gräddas i blecklåda i ugn.
Stufvad kalfhjerna.
Hjernan vattnas ett par dagar.
En liten tår god mjölk uppkokas med litet salt och socker, och deri lägges hjernan.
Ätes varmt till smörgåsbord.
Sill rätt.
Vattnad och i tärningar skuren sill samt lika mycket potatis kokas i mjölk med litet peppar.
Om- tyckt som frukosträtt.
Annabullar.
Efalfkokt potatis skalas och rifves kall; deraf väges 1 | " K, som i ett fat väl blandas med \ qvarter smält smör, 5 vispade ägg, 4 ä 6 lod socker samt 6 å 8 stötta bittermandlar.
Af denna massa göras små bollar, hvari göres en grop; deri inlägges mycket små, kokade frikadeller eller lika små stekta köttbullar, en i hvarje.
Potatis- massan tryckes väl igen omkring kött- bullen, och då alla äro färdiga, rullas de först i vispade ägg och sedan i 4 1 1 1 billigaste pris och på bästa sätt utför alla möjliga uppdragtllltjenst för Iduns ärade läsarinnor.
rifvebröd samt lägges glest på ett flått fat.
En munkpanna ställes på glödeld att upphettas och smörjes med smör, och deri stekas bullarna gulbruna rundt om samt serveras genast på smörgås- bord.
Utmärkt god kaviar.
Sik- eller gädd- rom rensas ren från alla hinnor, saltas väl och inknytes i en ren linnelapp samt ställes i press ett dygn.
Upp- blandas sedan med starkpeppar och finhackad rödlök.
Medel mot hastigt påkomna fross- skakningar.
Under en regnig och ruskig dag för någon tid sedan färdades jag på en jernväg och såg då i ett vagns- hörn en nyinkommen passagerare sitta och skallra med käkarna, under det derjemte hela kroppen skakades af frossbrytningar.
På tillfrågan om han frös, svarade den resande, att han gått häftigt, så att han mycket varm in- kommit i vagnen och nu i den kalla luften, med kläderna våta af störtregnet, frös alldeles förskräckligt.
Jag upp- manade honom då att andas ut och så långsamt och uthållande han kunde.
Skulle han så efter en stund känna någon yrsel, borde hau andas på van- ligt sätt, till dess yrseln gått öfver.
Några minuter derefter var den resande, en frisk och välvuxen ung man, i samspråk med mig.
Han be- rättade då, att han ofta varit utsatt för samma obehag som i dag, och huru han då skaffat sig grundliga förkyl- ningar.
Medpassagerarne, som med en viss uppmärksamhet följt tilldragelsen och samtalet, frågade nu, om det an- befalda medlet hjelpt.
» Ja, nästan ögonblickligen, » svarade personen i fråga.
För tillfället kände han icke ens en tillstymmelse till frysning.
Jag har på detta, kanske något om- ständiga sätt framstält min anvisning, emedan jag vet, att ett i all enkelhet gifvet recept ofta lätt nog förbises eller åtminstone ej ihågkommes, då det just behöfver användas, och detta inträffar i fråga om hastigt påkommen frysning rätt ofta.
Utan någon då företagen kraftig åtgärd kunna lätt svåra följ- der uppstå, och jag har derför ansett mig böra offentliggöra detta under många år af mig använda och åt be- kanta anbefalda medel mot köldrys- ningar.
Medlet kan användas på resor, i kyrkor, under stillastående uti i kall luft, o. s. v., utan att man genom medlets användande behöfver det minsta störa omgifvande sällskap.
Till slut vill jag också i korthet anbefalla ett ganska tillfredsställande medel mot kalla fötter.
Man behöfver nämligen för att få detta obehag all- deles bort eller åtminstone betydligt minskadt, blott pressa stortårna kraftigt och uthållande mot skobottnarne.
Ä r kölden icke alit för stark, kan man på detta sätt under lång tid hålla fötterna tillräckligt varma.
Ett sätt att borttaga färska blodfläckar.
Lätt händer det, att man på kalaser eller utftygter i det gröna genom synål eller taggar får ett litet sår i fingret.
Man griper efter sin fina näsduk och denna blir nedblodad.
Dessa förargliga fläckar kunna dock på ögonblicket af- lägsnas, i fall en nyckel finnes tillhands.
Man lägger fläcken på ett bräde, gnider med det blanka nyckelhandtaget och frågar sig förvånad: hvart tog fläcken vägen?
Att borttaga bläckfläckar.
Det säkraste medel att borttaga bläckfläckar är alltid harsyresalt.
För dem som äro roade af att göra experiment vill jag meddela att bläckfläckar försvinna genom be- handling med färska jordgubbar.
Frukt- fläcken, som nu i stället förspörjes, måste sedan med Eau de Javelle eller Bleksoda aflägsnas.
Att taga fläckar af rödt vin ur duktyg.
Man tager god mjölk, (som ej får vara vattenblandad), sätter den på elden att den blir varm, men får icke koka, låter fläcken ligga ett par dygn häri, hvar- efter man tänder eld på svafvel och håller det under den våta fläcken, sköljer den och låter den torka så försvinner den alldeles.
Att rengöra guldbårder eller guld- broderier.
Man påströr vinstenspulver och gnider varsamt med en ej för hård borste, och glansen skall återkomma.
När man har tagit bort en fläck på tyg med benzin, så uppstår ej sällan en mörk rand efter fiäckvattnet; detta kan man förhindra, om man förut gör en våt krets på något afstånd från fett- fläcken.
1) Låt tandläkare noga befria tän- derna från s. k. vinsten, emedan denna efter all sannolikhet är orsak till blödningen.
2) Utan svårare betydelse och troligen beroende pä hscmorroider.
Laga, att ni har jemn och lätt afföring för hvarje dag.
B. von S.
Undvik de födoämnen, som fin- nas angifna i svaret till X.
Y. i n:r 13.
Tag ett par, trj timmars daglig motion i det fria.
Drick hvarje morgon två glas Marienbader- vatten.
— Undvik starka afföringsmedel och tag i stället lavemang, om så beböfs.
Använd den behandling, som är föreskrifven för Lilly i n:r 13.
Lodoiska (?
), 1) Det ges flere olika slag » eceein », hvarför det är nödvändigt att se ut- slaget for att kunna ioreskrifva botemedel.
2) Sannolikt utan betydelse.
3) Låt under- söka ert hjerta.
— Se svar till A.
T. i n:r " 22.
4) Det är oss omöjligt att läsa det namn, ni ger er hårsjukdom.
Skall det varamjell?
Alfkilda.
Det är oss naturligtvis omöjligt att säga er något om er medicin, då ni ej lemnar annan upplysning, än att det är pil- ler och droppar, ordinerade för blodbrist.
Dä receptet behölls på apoteket, är det sannolikt, att medicinen innehåller arsenik, men » om det är mycket gift i den samma », kunna vi omöjligt gissa oss till; för mycket är det nog i alla händelser ej.
52-åring.
Sannolikt upphör detta innan arets slut.
Begagna dagliga sköljningar med ljumt vatten.
— Skulle det fortfara, bör ni låta läkare undersöka eder.
— — amic d ' ldun (?)
har haft så brådt att lägga i hop sitt bref utan föregående använd- ning af läskpapper, att blott ett fåtal ord kunna läsas.
Det enda, vi kunna gissa oss till, är » lefverfläckar », hvarför vi antaga, att ni önskar veta något botemedel, och derför hänvisa er till svaret till A.
Li- kaså ge orden » tänder » och » pulver » oss an- ledning att hänvisa er till tandläkare.
— I öfrigt vänta vi nytt bref, för den händelse nägra frågor blifvit obesvarade.
Gammal mamma.
Då gossen i öfrigt är frisk, är enligt vår tanke intet att göra mot detta obehag.
Qumrcns.
Så vidt vi utan undersökning kunna bedöma saken, torde massage på nack- muskulaturen vara att försöka.
N:r 1 79.
Huru fördrifva väggohyra ur rap- pade väggar?
Alla vanliga medel, såsom foto- gen, ättiksprit, insektpulfver ha försökts, men förgäfves.
N:r I 80.
Hvilket handarbete lönar sig bäst till försäljning, och hvar kan man lättast få afyttra finare handarbeten?
Vill någon af Iduns läsarinnor uppgifva bästa sättet att lägga in krusbär på buteljer, så att de bibehålla sin gröna färg.