Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jordbruk gör denna vidsträcktare närings-rättighet oumbärlig för Ortens bestånd, utan att föranleda till något åsidosättande af Landtmanaens egentliga göromål, hvilka här icke desto mindre skötas med ali den drift, som landets läge och beskaffenhet möjligen kunna medgifva:” och att, om det å ena sidan icke kan förnekas, att missbruk af denna handel understundom inträffat, dymedelst att utländska varor äfven deruti ingått, ådagalägges likväl å andra sidan nogsamt af Kongl. Commerce-Collegii senast afgifne, på inkomne Närings-Tabeller grundade och i liuikesöch Post-Tidningen N:ro 66 för innevaran - 564 Resv, ock Ekon. uuk, Retänkande.n« de år införde Berättelse, att för merberörde handel icke i orten saknas ämnen af inhemske tillverkningar, så vida berörde Berättelse innehåller, att 1,577,000 alnar Ylle-, Bomulls- och Linneväfnader, eller mera än hvad något annat
Län tillverkat, blifvit under loppet af ett år i Elfsborgs X-iän förfärdigade.
I följd af den be fattning, jag haft vid styrelsen i ett till Gårdfarihandlandernes hemort gränsande
Län, tror jag mig ock vara i tillfälle, att vitsorda, både att deras idoghet och derigenom grundlagde välmåga bereder angränsande sädesbygder det nästan enda fördelaktiga afsättningstillfället, och att deras resor och vandringar, hvilka oftast inträffa genom Skaraborgs Län, i följd af dess läge, icke, i min tanka, tillskyndat denna ort någre olägenheter, sorn icke varit af de derigenom åtnjutne fördelar vida öfvervägde.
Herr Prosten Grevillius: ”Då jag icke kunnat dela de åsigter, som föranledt Allmänna Besvärs- och Ekonomie-Utskottets Pluralitet till Gårdfari handelns fullkomliga afskaffande, eller öfvertygas aF de skäl, derföre blifvit anförde; utbeder jag rriig att få yttra några tankar i ämnet, med anhållan, att de måtte få åtfölja Utskottets Betänkande till de Respective Stånden.
Redan för sekler tillbaka hafva Invätiarne uti en trakt af Elfsborgs Län, ulgQ - Besil* ock Blkon.
Betänkanclen. rande 7 Härader, med derinom belägna Städer Borås och Ulricsehamn, varit i besittning af rättigheten att, kring hela Riket, föryttra hvarjehanda slöjdetillverkningar , dem de uppbragt till utmärkt både godhet och mängd.
— Denna rättighet var grundad på deras jords allmänt feända, svaga och ytterst dåliga beskaffenhet, som gjorde det omöjligt för dem, att, äfven med yttersta ansträngning af arbetskraft, genom dess odling hemta nödig lifsbergning.
Antingen skulle då, mellan Sveriges bördiga Landsfeaper, lemnäs en vidsträckt ödemark, eller ock någon möjlighet beredas för dess inbyggare, att genom andra Näririgs-utvägar fylla bristen i afkastningen af deras illa lönande jordbruk.
Sålunda, af behofvets mäktiga röst uppkallad, alstrades den slöjdeflit, som årligen varit i stigande, och hvars framgång ovilkorligen berodde af vidgade Afsättnings-tillfällen.
Och så skänktes åt dessa vanlottade bygders Innevånare en fördel, vid hvilken Sveriges stora Konungar dem oförryckt bibehållit, och öf. ver hvilkens egande det ädla Svenska Folket hittills icke röjt någon afund.
•— Samma svårigheter möta ännu.
Jordmånen har icke kunnat förändra sin natur.
De 7 häradernes innevånare plöja annu, åtminstone för det mesta, i sand, omgifne af ljunghedar, oländiga mossor och stenrör.
De anse än för lycka att, då de sått en tunna, skör - §66 Besv. och Ehon.
Betänkande». tia 3, och elen rikaste skord i mannaminne har icke kunnat befria dem ifrån nödvändigheten att, genom köp, ifrån aflägsna orter fylla deras sädesbehof.
Lik väl har genom framskridandet af deras slöjdehug och den skicklighet, de allt mer utvecklat, en. allmännare välmåga bland dem utbrédt sig, så att de, för närvarande, utgöra ett lika trefligt sorn idogt folk. -— Skall det då vara denna tid förbehållet, att storta detta folk uti Vanmagt och elände?
Skall man genom ett jernbref mot afsattningen af dess slöjdepröduetion döma det till overksamhet och nöd?
Antagandet af Utskottets pluralitets Betänkande skall ovilkorligen leda till detta mål och vara dödsdomen Öfver slättbygdens Invånares samtida existens?
Och på hvilka skäl grundar man denna bistra dom?
De låta visst förfärligt.
Gårdfarihandlanderne, säger man, sprida luxe, sedeförderf och lurendrejeri.
Utan att fästa mig vid den omständighet, att det. ta synes vara ett tömt skrik, som saknar stöd af något uppgifvet factum, anmärker jag blott: att man icke borde alldeles haL va glömt, att det gifves en luxe, sorn, jemte det den lönar arbetsfliten hos tillverkaren, lifvar omtanke och arbetshåg hos cort» sumenten och sprider öfver allt omkring sig trefnad och välstånd.
Hvad angår det befarade sedeförderfvet, så, och då det är i Besv. och Ekön, Utsk.
Betänkanäen, «n sanning, att den handlande Vestgötheallmogen (jag talar om mängden) snarare Htmärker sin framfart genom ordning och anständighet, än sedeslöshet; tror jag det icke vara svårt för hvar och en omtänksam husfader på landsbygden, att förekomma det sedeförderf, som befaras af ett band eller en bomullshalsduk, sorn en piga köper på Credit.
I städerne finnes luxe och sedeförderf nog Gårdfaribandlanderne förutan.
Der är det icke de som förföra, om de icke förföras.
Det svåraste af alla tillmålen, man gör Vestgötha handlandeine, är: att de befordra och sprida lurendrejeri.
— Hvarken vill eller kan jag bestrida sanningen i tillvitelsen.
Jag känner sjelf tillvaron af detta missbruk och hatar det innerligen.
Men jag fragar likväl:
Skall man fördöma allt, hvad som missbrukas, hvad blir då beståndande?
Icke kan eller bör den oskyldige lida för den skyldige; icke det lofliga nyttiga bruket för missbrukets skull förbjudas.
Och, för att egentligen fästa mig vid ämnet, Lurendrejeriet, skall den lofliga Gårdfarihandeln derföre förbjudas, fruktår jag, att, för Conseqvensens skull, all handel rnåste biltog förklaras.
Det händer ju äfven en och annan gång, att en och annan handlande, uti en och annan stad, beträdes med ett och annat lurendrejeribrott:
Man borde dä äfven förbjuda alla innevånarne i den ellef g<58 Beit), och Ekon.
Retankandcn. elen staden, att idka hvad slags handel och rörelse som helst.
Detta, säger jag, vora conseqvent, men hvem kunde rimligtvis falla påen sådan tanke?
Lika litet hade man» efter min öfvertygelse, bordt, för några uslingars djerfva och laglösa tillgrepp, vilija tillintetgöra en handel, nödvändig för beståndet af en landsort, med åtminstone 60 och 70,000 Innevånare.
Må lagstiftningen vara omtänkt örn Författningar till allmän välmågas befordran, samt Lurendrejeriets och andra missbruks hämmande, och styrelsen kraftigt verka till Lagarnas handhafvande!
Då belt öfver icke oskyldiga medborgares välfärd lemnäs till pris för några individers öfverträdelse!- och lagbrott.
Och hvilken tid har man valt för störtandet af Gårdfarihandel?
Jo den tid, då Kongl. Maj:t nyss förut genom en allmän Nådig
Författning upplifvat den och begränsat missbruken genom reglementariska föreskrifter, hvilkas verkningar man icke ens velat invänta: den tid, då en allmän Näringsfrihet af tidens kraf länge och högt varit påkallad, och man med glädje motser ögonblicket, då Sveriges Konung och Ständer skola bryta den boja, som hittills fjettrat Svenska idogheten, samt lemna hvar man rätt, att utveckla sin arbetskraft och fritt afyttra produeterne af ain slöjdeflit.
— Denna tid väljer man, Besv. ock Ekon. litsle, Betänlcanden, att beröfva ett, i anseende till sin jordvanlottadt, folk en näringsfrihet, som dem genom århundraden varit förunnad.
Jag vågar vördsammast protestera emot detta beslut af det Höglofl. Utskottets Majoritet.
Ma lagens arm straffa förbrytaren, men skydda den idoge, treflige Medborgaren vid rättigheter, dem han icke sjelf förverkal.
Herr Palm anförde: ”Sedan Höglofl.
Utskottet afgjort frågan om Gårdfarihandelns upphäfvande, på det sätt, att Höglofl.
Utskottet tillstyrkt ett sådant upphäfvande derå, får jag såsom Representant för staden Ulricehamn härmedelst reservera mig emot ett sådant Höglofl.
Utskottets beslut oell anhåller, att denna min reservation måtta få åtfölja Höglofl.
Utskottets Betänkande till Rikets Höglofl.
Gardfarihandeln har från urminnes tider blifvit af framfarna Konungar och intill denna dag bevilljad åtskiliige härader inom Elfsborgs
Län, de der framför andra i fäderneslandet äro utmärkt vanlottade, i anseende till en synnerligen steril och otacksam jordmån, men hvars invånare alltid utmärkt sig genom sedlighet och arbetsamhet.
Denna rättighet har befordrat det åsyftade ändamålet: möjlighet för dessa innebyggare, att kunna genom flit och möda i slöjdeväg för - Bihang till RiksSt.
Prot. i8>?3>
B'de Sami.1 N:r 24, 370 Besv. och Ekon.
Betdnkanden. tjena, hvad de till fyllandet af lifvets behof och skatternas utgörande nödvändigt erfordrade, och hvilket ej ensamt kunde erhållas genom brukandet af jorden.
Genom denna rättighet och dess begagnande, hafva Städerna Borås och Ulriceehamn uppkommit uti tracter, der städer annars aldrig kunnat bestå, och der de utom densamma snart skola gå till undergång.
Genom samma rättighet hafva de 7 härader, som hittills deraf varit i åtnjutande, blifvit välmågans och treflighetens hemvist, emedan utsigten att kunna afsätta, hvad man tillverkar, lifvat arbetshågen och driften till allt mer fullkomnande af råämnenas förädling.
Den lemnade vinsten af denna arbetsamhet har åter fördelaktigt tillbaka verkat på jordbruket, så att, hvad som varit omöjligt att i denna del åstadkomma, om jordbruket skolat utgöra enda näringen, nu blifvit någorlunda möjligt genom denna binäring.
Men, om den omtalta rättigheten återtages, skall allt snart återgå till sitt fordna skick:
Stä« derne förfalla, emedan de hafva platt intet annat att räkna på än denna handel; Allmogen nödgas utvandra till andra orter, emedan den omöjligt kan i dessa tracter uppehålla sig och finna sin bärgning endast af jorden, och således én nu nyttig landsort återgå till sitt fordna glesbebyggda och utfattiga tillstånd.
Man har vid flera framfarna och äfven vid denna Riksdag, sorn Best), och Ekon.
TJtsIc.
Betcinhanden.
371 stal för yrkandet om denna handels' upphäfvande, anfört, det missbruk med och under densamtna kan begås genom Lurendrejeri.
Jag vill icke disputera, att det någon gång har handt och kan hända, att missbruk afven härunder kan insmyga sig; tnen jag tror och är fullt derom öfvertygaa, att desse i betydligaste roan äro förekomna genom de föreskrifter, Kongl.
Förordningen, af den 5 Juni 1822, för denna handel Stadgar.
Det lärer ock knappast gifvas någon inrättning, som icke kan på något sätt missbrukas; men det vore väl derföre icke rätt att upphäfva det rätta bruket deraf.
Det synes derjemte förunderligt, att uti en tid, dä man synes villja utgå från de mest liberala principeri alia vägar, frågan skall kunna Väckas om upphörandet af en rättighet, sorn funnits nödig och angelägen Under tidehvarf af vida mindre liberalitet; och att denna fråga har kunnat vinna bifall af Höglofl.
Ekonomiutskottet, som vid denna Riksdag synes
Vilja utmärka sig genom liberalitet.
Jag vågar emedlertid i största ödmjukhet hoppas, att Rikets Höglofl.
Ständer skola annorlunda anse saken och icke bifalla en åtgärd, hvilken blefve förderflig för en Landsorts innevånare och betydligt minskade de derifrån af Staten påräknade intra der.
Härmed bifogas till nödig upplysning ett General Persedelsammandrag
(Litt, C.)” 572 Besv. och \Ek,om Utsk.
Cederström protesterade emot beslutet, rörande Gårdfarihandelns förbjudande, sä mycket mera oiämpeligt i en tid, då den grundsatsen är gällande, att ali Svensk productär loflig Handelsvara, så i Stad som på Land, och Riksens Höglofl.
Ständer äro syseisatte med beredandet a£ ers mera allmän Näringsfrihet.
Med detta Utlåtande förenade sig Grefvärne Posse och Hosén, Herrar Bruncrona, tif Borneman och v. Weisel, Biskopen Herr Doctor Wingård, Herr Prosten Herlitz, Herr Hegardt samt RiksdagsFullmägtigen Nils Månsson och Lidman.
Herr Törne, Michael, yttrade: ”Jag instämmer i Friherre Cederströms reservation och anser det icke vara enligt med tidehvarfvets upplysning, att vilja betaga någon Svensk Medborgare den rättighet, att fritt och obehindradt föryttra egna Producter.
Då jag således yrkar utvidgad näringsfrihet, kan dermed icke stå tillsammans, att beröfva ifrågavarande 7 häraders invånare en rättighet, som de redan länge egt, som förra Ständer ansett för deras bestånd oundgängeligt, och för hvars möjliga missbruk Kongl. Maj:t nyligen i Nåder utfärdat en allvarsam Författning, hvars verkan, mig synes, man väl åtminstone borde afbida, innan någon förändring åter i fråga sättes”.
Betänkan den. 573 Skali ett Statsekonomiskt system i Sverige antagas, fordras, att allmännna opinionen stadgas till gillande af vissa grunder för Statsekonomien, hvarförutan Nationens Representanter vid hvarje Riksdag önska förändringar uti hvad förra Ständer gjort, och sålunda sjeifve motarbeta så mycket de förmå den enhet i princip, som mäste ligga till grund, om något system skall kunna antagas och med framgång utföras.
Enligt Protocollet. A. Fryxell. ^»-eooooo 90oooo»-«fr Ritt. Å. Borås RescTulls General Persedel Extract öfver af gangne varor för år 1816.
Träaskar — — 991I duss.
Band, grofva — — i,556,595 aln Blaggarn — — 55>489 8:0 Bläckhorn svarf. — — 15 st.
Byxor, yllna — — 26 par.
Dräll — — i85.°81 aJn Näsdukar — — 71,252. d:o.
Halsdukar af ylle — — t st.
Saxar — —* 6 st.
Gåsfjäder —• — 2i6-| Skinnfäilar — — 12 st.
Gardins väf ■— — ttö aln» r 574 Beli). och Ekon.
Bttdnkanden, Garn, Ylle och Linne Hakringar — Klipping» Handskar Björnhud —* Bockskinn —- Elghudar Fårskinn ■— Klippskinn —•
Lo-skinn — Mård-skinn — Oxhudar —■ Rehnshudar —- Räfsfeinn, röd$ Utterskinn — Humla — Jernsmide —■ Saxar —•
Ståltråd Synålar Sylspett Kardor Knappar, mässingsKnifvar Koppar, arbetad Lärft Golfmattor af hår Mässing, arbetad d:o Knappnålar d:o Dosor d:o Ljusstakar Metallskedar Bomulls-mössor 534 Sfr 2062 st. 6573 pärs i st, 4907 sr, 3 st, 644 sr, 985 st, 5 st, il d:o <2 d:a 626 d:o 648 d:o 45 d:a 48 m* 1487 d:o 170 duss, - 228I m 171 Bunt, 5 d:o 124 d:o 12,245 duss, 152 dsu ett* 429,876 ai. 11,785 d:o - 21 flg. 779 buntar, 20 duss. - 344 pär, 157i duss’ 4^0 Sts Best), och Ekon.
Betänkanden. 375 Ullmössor 4139 st.
Skrifpapper 9 ris- Pipskaft, svarfvane 100 duss.
Tobakspungar 1154 d:o Ryor 575 st.
Silfver, arbetadt 60 lod.
Fotsockor af ull 1940 par.
Träskedar 151 duss. d:o skålar - 36 d:o Bomulls-strumpor, stickade x2 pär.
Ullstrumpor d:o - 32,522 d:o Säckar 5 st.
Trädtallrickar 2280 duss. d:o Tappar 118 d:o Tobaksblader svenska - 1380 m.
Snus - - 20 gft.
Ulltröjor 382 st.
Fyrtråd 32,827 st.
Västtyger sämre 46 st.
Härtäcken 10,556 st.
Väggur 18 st.
Arbetsvagnar 5 st* Valmar 407,646 aln.
Ullvantar 6,325 par.
Bollstervahr - 196,063 aln.
Vax - 558 st.
Åkläden 4°32 8t- Borås Bevaknings-Tullkammare den 16 Juni 1817.
Fr. Wallander. 37Ö Besv. och Ekon.
Betänk anåern Enligheten med det, jemte öfrige Handlingar uti Gårdfarihandelsfrågan, till Kongl, Maj:t i underdånighet ingifne Extract, intygar 11. Wall, Copist i Kongl.
Finance-Expeditioa?
Litt. B. Utdrag af Ulricaehamns Bevaknings-TulU kammares Förpassnings-Journpl för år 1817 till den sista October samina år.
Förpassade varor 1817.
Valmar ... 179,260 aln.
Bolstervahr - - 69,988 d:o Näsdukar - - 59>o8o d:o Dräll och Lärft - - 96,392 d:o Blaggarn - - - 3,358 d:o Fyrtrå - - 5.185 d:o Böjder och Hårtäcken - 5,681 st.
Ullstrumpor - 1,488 p. Ullvantar - - 1774* P« Ullkardor och skrubber - 5>037 duss.
Ulricaehamns Bevaknings Tullkammare den 1 November 1817. G. W. Bagge.
Vak.
377 sorn ej äro förpassade» - Anmärkning.
Skinn af alla sorter Smide af dito Band Handskar Knappar Victualievaror Tobak Humble Trädvaror Glas dito etc. etc.
' Lars Olander, Tullskrifvare.
Enligheten med det till Kongl. Majit, jemte öfrige Handlingar uti Gårdfarihandel» frågan, i underdånighet ingifne OriginalUtdrag intygar H. Wall, Copist i Kongl.
Finance-Expedition - Litt. G. General Persedelsarmnandrag öfver de varor, som blifvit förpassade till andra orter nied denna stads Rese-, Stads- och Gårdf ar ihandel sborgare, samt deras handelsbetjent er, år 1822.
A. Träaskar B.
Sidenband — Band, grofva — 64 duss. — 3 st. 144,900 aln. Besv. och Ekon, Utsk.
Betankanden, D.
Näsdukar af Bomull och Linne 9765^ duss, D:o D:o — — 22,541 aln.
D:o D:o — —* 11,467 8t< Madrasdukar — — 5541 duss.
Dräll — — — *6,4x4 aln, IL Handskar — — *70tS duss.
Gåsfjäder — — 7*7 £& Räfskinn, röda — — 12 st.
Rehnshudar ber, |— — 30 st.
Bock-, Get- och Fårskinn — 2»*74 8t' D:o D;o — — *7 m Humbla — — 197 gft I.
Smide — — 527f Hakeringar —- — 1,84° £& Synålar — — 384 bt» Sylspett, Svenska — 8,200 st.
Saxar, sämre — — 10 duss.
Knifvar D:o — — 70 duss. K, Kardor och Skrabber — 1,4241 ^**8S Kläde, Hallstämpladt — 110 aln.
L. Larfter af diverse couleurer —- 66,203 aln.
D:o D:o — — 4 st* M. Knappnålar ^ 854 bt, Seju. och itkon.
TJisk, Betänkande!!,.
579 Knappar af metall — 1,620 gross.
Skedar af D:o — —■ 132 duss.
Sidenmössor, bajlstämpl, — 48 d:o Ullmössor —■ — 27 d:o (yolfmattor —• — 30 aln, R.
Höjder — —^ 56 st.
S, Ullstrumpor — 3,448 pär.
T, Bomullstyger, diverse — - 68,858 aln.
Vest-tyger, hemväfda — i,5t6 duss.
Fyrtrå — — 13,530 st.
Cattuner Hallst. — 23,209 d:o D:o D:o ••— — 22 d:o Catnbrits d:o — 1959 ala.
Levantina d:o —, .— 51 d:o Kipert d:o — 113 d:o Zits d;o —• — 862 d:o Taft d:o —• ■— 68 d:o Sidentyg — ■— 580 d:o Ulltröjor — — 50 st.
Hårtäcken — — 3»7*7 d’*o Tobak, Virginisk •— — 140 #
Dso Svenska Blader — — 51 ett Cardustobak — — 1861 &
Snus —• — 1865 # u. Bomull — — 100 &
Ull, Svensk —• • — 50 m 550 Besv. och Ekon.
Utsk. Betiinkanåen. w. Valmar — — 226,824 aln, Bolstervahr — —- 56,998 d:o Ullvantar — — 1,851 par Väf eller Blaggarn — — 2,837 a*n* XJti förliden Januari Månad och tills denna dato är o för ofvannänmde -personers räkning till andra orter följande varor f örpassade År 1823.
Band, grofva — — 77>7to alm BonmJlsdukar samt af Linne 6,062 duss.
D:o D:o — — 2,094 st» D:o
Dso — — 5,231 aln.
Dräll — — 4>5°° ^:o Kardor — — 541 duss.
Lärft — — 23,282 aln.
Ullstrumpor — — i»475 Par» Bomullstyger, diverse — 27,498 aln» Hårtäcken — — 485 st» Bolstervahr — — 20,150 aln.
Valmar — — 66,465 d:o Ullvantar — — 712 par.
Blaggarn eller väf, grof — 210 aln.
Ulricehamns Förpassnings Tullkammare den 21 Febr. 1823.
Locander, Tullskrifvare, Besv. osli Ekon.
Bet änkan den. gQi N:r 73.
Ankom den 10
Maj ig23- Betänkande, i anledning af vacht fråga, om upphäfvande af böter för tillträdande Rusthållares underlåtenhet, att inom föreskrijven tid erlägga de till Wadstena KrigsmanshusCassa fastställda af gifter.
BondeStåndet har RiksdagsFullmägtigen från Östra Härad af Jönköpings Län, A. Sandsten, ingifvit ett Memoria!, deruti han yrkar upphäfvandet af Kongl. Förordningen af d. 4 Maj 1778, i det den ålägger Rusthållare 5 Rd:r.
B.co böter, om de underlåta att, inom 5:ne Månader efter tillträdet af en Rusthållsdel, erlägga afgifterne till Vadstena KrigsmansCassa.
Det skal! handt, att, under loppet af förlidet år, en Summa af 220 Pid.
B:o blifvit 44 Rusthållare i Jönköpings
Län affordrad, såsom böter för sådan uraktlåtenhet, hvilka böter sällan, skolat träfFa andra än den fattigare delen af Allmogen, som genom arf, giftermål eller andra orsaker tillträdt sämre Rusthållsdelar, och som dels af okunnighet och dels af brist på tillgångar uraklåtit denna skyldighet inom de 3:ne första Månaderna efter tillträder.
Sandsten anser derföre det göra tillfyllest för ändamålet, då man nu 582 Jlesii. och Ekon. ZTtsk.
Betähknnäcn. tuera genom LagfärtsProtöcol Jerne får frill - ständig underrättelse på dem, som blifvit egare tili Rusthållsdelar, att Regementsskrifvare, sorn på sådant sätt derom kan erhålla upplysning, i förekommande fall hos Konungens Befallningshafvande söket handräckning till ifrågavarande acgifts utbekommande, utan ätt de diyga böterna vederbörande afFordräs. Sedari detta till Lag-Utskottet remitterade Memorial blifvit derifrån återlemnadt, såsom åsyftande ändring i en ekonomisk författning, hvarmed nämnde Utskott* enligt 33 §.
Riksdags-Ordningen icke kunde tagå befattning, har detsamma, genom Utdrag af Hederv. Bonde-Ståndets Protocoll d, ig sisth månad, blifvit till Ekonomi-Utskottets åtgärd hänvUadt.
Vid pröfningen af detta ärende bär Utskottet inhemtat, att Kongl* Majits förnyade Kungörelse den 4;de Maj 1778, angående Vadstena Krigsmanshus afgifternes erläggande vid Rusthålls af- och tillträdande, föreskrifver i 7 §, att alla af- och tillträdes-afgifter för Rusthåll, efter det beräknande, som i föregående §§. blifvit i Nåder stadgat, böra erläggas inom gine månader, till 30 dagar hvardera räknade, från Rusthållens laga tillträdande, eller i orten vanlig fardag, till Regements• eller ■på dess vägnar, Mönster skrifvar en vid Cornpagniet.
— Försummar någon tilltrcidaré Besil.
Och JÉkoic, Utsk.
3Ö3 tilt inom förenämnde tid desse af gifter erlägga, piik te derföre 5 R:dr Specie, Krigsmanshusets ensakt men säljaren vare från allt tilltal och ansvar befriad.
Utskottet har tagit detta i Öfvervägande och finner ingen skälig grund till det stadgande, att underlåtenheten att erlägga denna afgift skall vara belaggd med ett sådant vite.
Krigsmanshusets säkerhet synes, i Utskottets tanka, ej behöfva några särskildta eller andra band, än i allmänhet äro föreskrifne för fullgörandet af dylika förbindelser, heldst det är Utskottet bekant, att Konungens Befallningshafvande, enligt Kgl. Reglementet d. 23 Maj 1805, äro särskildt anbefallde lenina Krigsmanshuset all den skyndesamma handräckning, sorn för dess medels indrifvanöe är af nöden; Och, när härtill kommer, att Regements- och Mönsterskrifvare, enligt förenämnde Nådiga Kungörelse den 4 177d. vid vite äro ålagde att tillse, det icke någon handel med Rusthåll i orterne anställes, utan att Krigs• manshusafgifterne derföre betalas, så finner Utskottet, sorn anser all skyldig uppmärksamhet å Krigsmanshusets bästa blifva iakttagen derigenom, att tillträdaren ålägges, att inom 3:ne månader erlägga de bestämda och tillträdes-afgifterne, vid påföljd af genast derefter skeende utmätning, sig böra tillstyrka R.
Ständer, att i underdånighet anhålla, det de för ifrågavarande 584 Bens. ock Eicon.
Betånkanden. uraktlåtenhet stadgade böter, i enlighet med hvad Memorialets Författare åsyftat, måtte i Nåder upphäfva®.
Ständers egen pröfning vördsamt understäidt.
Stockholm den 28 April 1823, N:o 74.
Ankoni den Io Maj »825* Betänkande, i anledning af väckt fråga om skyldighet för Lappske Nybyggares Söner att ingå i allmänna Beväringen.
Riksd ags-Fullmägtigen från Norrbottens Län, Olof Wikström, har uti ett till Hederv, BondeStåndet ingifvet och derifrån till Utskottet remitteradt Memorial anfört, att, dä ständige inflyttningar till Lappmarkerna skett, och ännu årligen ske af allmogen och andre Svenske personer, hvilka der bosätta sig, för att vinna befrielse från allmänna utskylders erläggande och för sina söner undvika deltagande i allmänna Beväringsskyldigheten, den desse ock på sådant Besv. och Elion.
Tjttk.
Betänk anden. 3Ö5 sätt undgå; men enligt Kongl. Maj:ts utfärdade Nådiga Författning, angående Beväringsmanskapet, alla inom Sveriges Rike befintliga Ynglingar böra i Beväringen ingi och vid fyllda tjugo års alder i Vapen öfVas, så syntes, i Wikströms tanka, den frihet från Beväringspligten, sam Lappske Nybyggares söner hitills åtnjutit, böra upphöra och desse vara förbundne, att lika med andre svenske medborgare deruti deltaga, hvilket Wikström ock fördenskull yrkat.
Efter tagen närmare kännedom om innehållet af Kgl. Maj:ts Nådiga Kungörelse d. 27 Oct. 1812, angående LftskrifningssäUet och inrättningen af allmänna Beväringsmanskapet, har Utskottet funnit bekräftadt» att, såsom Wikström uppgifvit, något undantag från Beväringsskyldigheten deruti icke finnes bevilljadt Lapplands innevånare; och, som den frihet fran deltagande i Landeta försvar, som desse innevånare från äldre tider fått tillgodonjuta, egentligen synes haft afseende på de gamla Lappska Folkstammarnes mindre duglighet till krigstjenst, och Utskottet för öfrigt inhemtat, både att de intill bebodda landet gränsande delar af Lappmarkerna äro till större delen befolkade af personer, af svensk härkomst, och att desses vilkor och tillstånd i allmänhet skola vära lika förmånliga, som deBihang till BiksSt.
Fröt. lg23, ggö Besil, ock Ekon.
Betänkande». ras grannars i de svenska Församlin^arne, så anser Utskottet sig ega anledning bern* ställa, att R.