Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bägge motionärerne hafva beropat sig å det förhållande, att under vintertiden, då uppbördsstämmorna hållas, är kommunikationen med utlandet stängd, till följd hvaraf icke allenast priset på de skattskyldiges förnämsta och reelaste vara, spanmålen, vanligen vore nedtryckt, utan äfven utvägen slängd att i landet indraga de utländska kapital, som hehöldes vid en tidpunkt, då, lill skatternas betalande, landets egen penningetillgång vore dragen ur den allmänna rörelsen och nedlagd i landtränteriernas eller Statskontorets kassakistor.
I fråga åter om den lämpligaste tiden för kronouppbörden skilja sig motionärerne i så måtto, att Bjerkander föreslagit, det mätte nämnda uppbörd ,,hädanefter fördelas i två terminer, hvaraf den ena i Februari månad och den andra i Juni, med iakttagande att de vanliga debetsedlarne komma allmänheten tillhanda en månad före första uppbörden, då hälften af den debiterade summan erlägges, och andra hälften vid den sista uppbördsstämman,,; hvaremot Gustal Jonsson ansett uppbördsstämmor böra „förrättas tvänne gånger om året, nemligen den första emellan den 15 September och 1 November för bevillningen och alla personel;! utskylder af hvad beskaffenhet de vara må, samt den andra i Maj månad för alla af jorden utgående skatter, som bero på markegång.,, Såsom följd al detta sednare förslag behöfde föBih. till B.
Prat. 1865 & 1866. 8 Samt. 3 Uäft. 2 Allmänna Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o*7. reskriften om tiden för uppbördsmännens slutredovisning allenast sålunda ändras, att samma redovisning borde vara verkställd den 31 December i stället för den 30 April, „således lyra månader tidigare,,, hvaremot slulliqviden för grundräntorna lämpligen borde „framflyttas till den 1 Augusti,,, och taxeringsarbetet jemkas härefter, så att bevillningsberedningarne kunde hållas i Mars, taxeringskomitéerna emellan den 15 April och 15
Maj samt pröfningskomitéerna omkring den 15 Juni.
Redan uti skiljaktigheten i dessa motionärers åsigter beträffande lämpligaste tiden för den allmänna kronouppbörden, torde man hafva ett bevis för svårigheten att i detta hänseende tillmötesgå allas önskningar.
Utskottet, som anser sig knappt behöfva erinra om nödvändigheten att, såvida reda och ordning i uppbördsväsendet skall kunna ernås och räkenskapsverket ej göras ännu mera inveckladt, än det redan är, de skattebelopp, med hvilkas indrifvande Kronans uppbördsman hafva befattning, på en gång inbetalas, får deremot fästa uppmärksamhet derå, att nu gällande föreskrifter i förevarande ämne i sjelfva verket leda till större beqvämlighet för de skattskyldige, än motionärernes förslag skulle medföra, i det nemligen de sednare åtminstone upplaga vida mera begränsade terminer för kronouppbörden, än för närvarande äro fastställda.
Det ankommer numera på Konungens Befallningshafvande i hvarje län att med afseende å förhandenvarande förhållanden utsätta tiden för uppbördsstämmorna inom Januari, Februari eller Mars, eller till och med förra hälften af April.
Utskottet kan ej finna annat, än att föreskrifterna härom, hvarigenom möjlighet är beredd till att jemka tiden för uppbörden inom hvarje särskildt län elter de vexlande förhållandena och de skattskyldiges beqvämlighet — i hvilket hänseende allmänheten eger utväg att genom landstingen eller kommunalstämmorna få framförda sina önskningar — hafva bestämdt företräde framför de af motionärerna föreslagna bestämmelser, likasom Utskottet icke delar motionärernas mening beträffande olämpligheten i allmänhet af nämnda årstid såsom uppbördstermin, utan håller före, att allmogen, som icke direkt till utlandet säljer sin spanmål, har ganska lätt att få densamma alyttrad vintertiden, då väglaget bättre än under höst och vår medgifver transporter till köpstäderna, som äro allmogens naturliga afsättningsorter; och Utskottet föranlåtes alltså ensamt på dessa skäl, hvartill liera andra kunde läggas, hemställa, att hvad Bjerkander och Gustaf Jonsson i nu omförmälda hänseenden föreslagit mätte lemnäs utan uppmärksamhet.
I öirigt har Gustuf Jonsson, till förekommande af det sjelfsvåld, som skulle flerstädes inrotat sig, att icke vid uppbördsstämmorna betala utskylderna, och emot hvilket oskick nu fastställda stämmoböter skulle visat sig overksamma, hemställt, att dessa böter måtte „höjas lill dubbla beloppet al hvad de nu utgöra.,, Då likväl de upplysningar, Utskottet kunnat förskaffa sig, icke öfverensstämma med motionärens erfarenhet i berörda hänseende, utan gifva vid handen, att kronouppbörden i allmänhet ganska ordentligt ingått; och skärpta bötesbestämmel - Allmänna Besvärs- och Ekon.- Utskottets Betänkande N-.o 8, 3 ser för uraktlåtenhet att betala kronoutskylder således ej synas af det anmärkta förhållandet påkallade, kan Utskottet icke heller understädja sistberörda förslag.
Reservationer: af Anders Medin frän Kronobergs, E. J. Rudberg från Calmar, Anders Jonsson från Wermlands, Anders Persson från Malmöhus, Anders Söderholtz från Södermanlands, J. P. Andreasson från Elfsborgs och Olof Nilsson frän Westboltens län.
Ank till Exp.-Utsk. denl3 Dec. 1865, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning a[ väckta motioner om ändringar i gällande förordning angående expeditionslösen.
De i detta ämne inom llederv.
Bonde-Ståndet väckta motioner hafva blifvit öfverlemnade till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet och äro följande: l:o af C. J. Benglsson från Kronobergs län : att Rikets Ständer måtte besluta. alt den i Kongl. Förordningen den 30 November 1855 bestämda expeditionslösen måtte med tjugufem procent nedsättas, samt i vanlig ordning anhålla om Kongl. Maj:ts nådiga bifall härtill; 2:o af Åke Andersson från Malmöhus län: att Rikets Ständer ville besluta en underdånig skrifvelse lill Kongl. Maj:t, af innehåll, att Rikets Ständer lör sin del ansett, att lösen för bouppteckningar bör beräknas och utgå endast för den dödes egendom, samt i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit ville meddela nå - 4 Allmänna Besvärs- och Eicon.-Utskottets Betänkande No 8. dig rättelse uti expeditionstaxan i öfverensstämmelse härmed och derom låta utfärda nådig kungörelse.
Hvad angår den förra motionen, till stöd hvarför motionären hufvudsakligen åberopat dels den förändring, som numera skulle inträdt i priserna å lifsförnödenheter, dels obilligheten deri, att en expedition, som endast upptager några få rader, måste betalas med så dryg lösen, som för närvarande är stadgad, får Utskottet till en början erinra, att framställning i enahanda syfte, som det nu omförmälda, vid sistlidne riksdag gjordes af en motionär inom Bonde-Ståndet, men af de tre öfriga Riks-Stånden ogillades.
I eldighet med hvad dåvarande EkonomiUtskott anförde, anser Utskottet att genom ofvanberörda författning, hvilken mindre innebar en förhöjning af lösen för expeditionerna än en förbättring i expeditionssättet genom utbytet af den häfdvunna s. k. dragna stilen emot en tätare, expeditionslösen i allmänhet icke blifvit satt för hög, såvida man åt de domare och andra embetsman, hvilkas aflöning hufvudsakligen utgöres af ifrågavarande slag af sportler, vill försäkra en oberoende ställning.
Sedan nämnda tid har icke i afseende å lefnadsomkostnader inträdt någon sådan förändring, som berättigar till den slutsats, att dessa kostnader hädanefter skola blifva af stadigvarande lindrigare art.
Utskottet kan ej heller dela motionärens mening, beträffande det förment obilliga deri, att en expedition, som upptager endast få rader, skall draga nu stadgade lösen, alldenstund hvarken en expeditions vigt för den rättssökande eller det besvär embetsmyndigheten haft med det ärende, i hvilket samma expedition utlärdats, kan mätas ensamt efter det antal rader expeditionen upptager; och föranlåtes Utskottet alltså att afstyrka bifall å C. J.
Bengtssons omförmälda motion.
Åke
Anderssons hemställan i afseende å lösen för bouppteckningar stödjer sig åter derå, att Rikets Ständer vid sistlidne riksdag erkänt grundsatsen att från sterbhus, der ena makan lefver efter, bevillning, medelst stämpelpapper å bouppteckningen, endast bör utgå för den dödas andel i boet, hvilken grundsats motionären anser tillämplig jemväl i fråga om lösen lör boupptecknings inregistrerande vid domstol.
Härvid är likväl att märka, att, då bevillning af nämnda slag utgör en beskattning å förvärf, och det fördenskull har skäl för sig, att efterlefvande make, som icke i egentlig mening något förvärfvar genom den andra makans död, undgår dylik beskattning, medför det deremot för den efterlefvande maken samma förmån som för den dödas arfvinge att hos domstolen hafva förvaradt vittnesbördet om boets tillstånd och om fullgjord skyldighet att låta det uppteckna, hvilket är ändamålet med boupptecknings inregistrerande; hvadan den ena sterbhusdelägare!] icke mindre än den andra bör vidkännas kostnaden för denna rättshandling.
I Kongl. Förordningen den 30
November 1855 är lösen för bevis om bouppteckningars inregistrerande, m. 11. handlingar bestämd efter en s. k. progressiv skala, med afseende å handlingens större eller mindre vigt och värde för den rättssö - Allmänna Besvärs- och EJconomi-Utskottets Betänkande N:o 9.
5 Linck'.
Enligt denna grund rättar sig lösen lör en bouppteckning helt och hållet efter behållningen i boet; men då til Hörene sådan lösen kunde uppgå till liera tusen Riksdaler, har genom nämnda Kongl.
Förorning härutinnan gjorts den förändring, att dylik lösen ej i något fall får öfverstiga 150 K:dr, hvarigenom ((tvifvelaktigt en minskning i domarnes inkomster egt rum.
Alt ytterligare nedsätta berörda lösen och således än vidare minska domarnes deraf beroende sportler anser Utskottet ej med billighet förenligt; och som motionärens förslag dessutom skulle leda till rubbning af det system, som blifvit följdt i nuvarande expeditionstaxa, der icke för någon jemförlig handling finnes lastställd så ringa lösen, som den, hvilken efter berörda förslag skulle komma alt åsättas en mängd bouppteckningar, de der nu draga allenast 50 öre lösen, finner Utskottet sig böra hemställa, att Åke Anderssons motion malle lemnäs utan afseende. \ Stockholm den 11 December 1865.
Ank. till Exp.-Utsk. cicil 13 Dec. 1805, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om en undersökning af be fordring sväsendet.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling har Höglotl.
Ridderskapet och Adeln öfverlemna t en af Herr Lilienstolpe^ /t. F., väckt motion (N:o 113) hvaruti a nio res, att, sedan genom Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse den 12
Maj innevarande år blifvit bestämdt, hvilka examina, som berättiga till inträde Kongl. Majis och rikets tjenst i allmänhet, deri unge tjenstemansaspiranten derigenom visserligen hade en slags lockelse till inträde på tjenstemannabanan, så framt han fullgjort dessa prestanda, de der dock icke kunde absolveras utan stora kostnader; men att han till följe af det inom embetsverken rådande befordringssätt icke vore på minsta sätt försäkrad om befordran eller utkomst, hvartill deremot relationer och tillfälliga omständigheter fortare beredde väg, än skicklighet och fortsatt arbete.
Då sålunda allagda examina och kuuskapsprof för den, sorn 6 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 9. ville egna sig åt Statens tjenst, endast medförde kostnad och tidspillan olan att kunna tillförsäkra honom utkomst för framtiden, vore det enligt motionärens åsigt bäst att, så gerna först som sist, borttaga dessa vilkor för inträde uti offentliga och enskilka verk.
Ynglingen visste då, hvad han hade att vänta, och föräldrar, hvilken uppfostran de skulle gifva de barn, som voro ämnade alt blifva tjenstemän, det vill säga allmän humanistisk bildning, som kunde erhållas uti de allmänna högskolorna, hvarefter aspiranten finge söka inhemta, hvad som erfordrades att blifva tjensteman på hvad sätt som helst, troligen genom att auskultera och uppvakta uti de verk, inom hvilka han ville söka utkomst och möjlig befordran, utan ringaste anspråk uppå någondera, utan blott beroende af sjelfförvärfvad kunskap och möjligen skicklighet samt chefernas godtycke eller välvilja och ©tvifvelaktigt älven den påtryckning, som kamraters omdöme kunde åstadkomma.
Om någon komité således skulle anses behöflig, så vöre det väl i detta afseende, „tillsatt af några få sakkunniga personer, för att bedöma förhållandena, sådana de äro och borde vara, samt med (åstadt afseende å så väl Statens som tjenstemans-aspirantens väl och fromma,,; Varande nu motionärens förslag: „att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majrt i underdånighet framställa den önskan, att en komité uti förevarande fråga med görligaste första varder tillsatt.,, Utskottet är tveksamt, huruvida Utskottet rätt uppfattat syftet med berörda hemställan.
Att en grundlig kännedom af rikets såväl judiciela som admininistrativa och ekonomiska lagstiftning är för embetsmannen oundgänglig, lärer numera lika litet kunna af någon förnekas, som att en sådan kännedom mäste theoretiskt inhemtas, innan den i Statens tjenst inträdande kan i praktiken användas.
Härpå syfta ock de i sednare tid utfärdade författningar angående vilkoren för kompetens till Statens embeten, och att icke befordringssystemet i allmänhet skulle öfverensstämma med de grundsatser lagstiftningen i ämnet innehåller, har Utskottet icke funnit något skäl att antaga.
Vid sådant förhållande och då, ehvad meningen med motionen må vara, giltig anledning icke af densammas innehåll synes kunna hemtas lill någon underdånig framställning hos Kongl. Maj:t om undersökning af befordringsväsendet, föranlåtes Utskottet tillstyrka, att motionen må lemnäs utan afseende.
Allmdnna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande No 10. 7 X:o tO.
Ank. till Exp.-Utsk. den 13 l)ec. 1865, kl. 2 e. ra.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring i Kongl.
Reglementet för Telegraf-verket den 2 //ugusti 1856.
Joseph Oscar älmqvist från Norrbottens län liar förnyat sin vid sistlidne riksdag gjorda framställning, alt Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla „att det för telegraf-verket utfärdade Reglemente i så måtto må blifva ändradt, alt ingen tjensteman må, utan eget begifvande, Irån den ena stationen till den andra förflyttas; samt att fullmagter för alia tjenstemännen utfärdas, och att deri tjenstemännen blifva på viss bestämd station placerade.,, Motionen, hvilken bär N:o 309 i 4:de Serien, har blifvit remitterad lill Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, som i anledning deraf anser sig endast böra åberopa sitt vid nyssnämnde riksdag afgifna, af Rikets Ständer gillade Betänkande i ämnet (N:o 51), deri yttrades, att motionärens förslag kunde anses hvarken befrämja det allmännas bästa eller de ifrågaställde tjenstemännens sannskyldiga nytta och fördel.
Ehuruväl telegrafinrättningar redan vore inrättade i alla rigtningar inom landet, ifrågakommo dock alltjemt nya anläggningar; nva linier och stationer uppstode, och gamla förändrades antingen till följd häraf, eller af andra anledningar.
Att behofvet af tjenstemän på de olika stationerna rättade sig derefter och vore underkastadt ständig vexling, läge i sakens natur; och det vore redan i anledning häraf nödvändigt, alt stationspersonalen ställdes under Telegrafstyrelsens förfogande.
Andra skäl härför hemtades af ifrågavarande tjenstebefaltningars beskaffenhet och af tjenstemännens olika förmåga att uppfylla de olika behofven på särskilda stationer, hvilken förmåga ej genast kunde pröfvas, det vore utan tvifvel mindre fördelaktigt, att på en plats, som kräfde bättre kunskaper (t. ex. i främmande språk) eller större arbetsförmåga, nödgas bibehålla en person, som ej vore samma plats fullt vuxen, men hvilken kunde befinnas användbar i enahanda befattning på en mindre station och tvärtom att ej kunna tillgodogöra en förmåga, som ej funne användande på en plats af underordnad betydelse.
För tjenstemännen sjelfve kunde det likaledes ej anses annat än förmånligt, att deras chef, hvars rätt alt afsätta dem, motionären ej ens ifrågasatt, undginge att tillämpa denna stränga påföljd i anledning af anmärkningar, som kunde afhjelpas ge - 8 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 10. nom cn tjenstemans förflyttning till annan ort, inen måhända vore af beskaffenhet att ej medgifva hans bibehållande der, hvarest han till sådana gjort sig skyldig.
Genom förflyttning från en mindre till en mera magtpåliggande station bereddes också tillfälle att ådagalägga skicklighet, som ledde tili befordran; hvarjemte Utskottet framhöll att åtminstone intill dess klagomål öfver magtmissbruk afhörts, hvilket i nu omförmälda afseende, Utskottet veterligen, ej vore förhållandet, borde hos innehafvaren af Statens högre embeten förutsättas icke benägenhet för väld, godtycke och förföljelse, utan desses motsats.
På dessa skäl, dem Utskottet finner sig böra vidhålla, helst icke någon omständighet inträffat, som synes kunna förringa deras giltighet, utan motionären tvärtom sjelf medgifvit, alt de af honom åsyftade transporters antal i sednare tid betydligt minskats, hemställer Utskottet äfven nu, att Almqvists berörda motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 11 December 1865. STOCKHOLM, tryckt hos J. & A. Riis, 1865.
Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 11- 1 N:o 11.
Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Dec. 1865, kl. 5 e. ra.
Betänkande, i anledning af väckt förslag om inrättande af ett aniversitet i hufvudstaden.
En fråga, sorn vid flera föregående riksmöten gjorts till föremål för Rikets Ständers pröfning och äfven nu blifvit väckt, är den, huruvida icke ett universitet bör finnas i rikets hufvudstad.
De, som besvarat samma fråga jakande, hafva trott sig i en sådan inrättning finna ett medel till mägtig vetenskaplig förkofran, till en högre lyftning i embstsmannabildningen och till en mångsidigare vetenskapernas inverkan på samhällslifvet i allmänhet — ändamål, hvilka förmenats icke i lika mån kunna vinnas, så länge universiteten äro fästade vid så obetydliga småstäder, som Upsala och Lund.
I följd af denna åsigt hafva ock de tillförene vid riksdagarne väckta förslag gått ut på att till hufvudstaden förflytta de begge universiteten i riket, eller ock ett af dem, eller till och med endast enstaka fakulteter, nemligen den juridiska eller medicinska.
I enlighet med de utlåtanden Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet i ämnet afgifvit (N:o 45 vid 1854 års riksdag, N:o 97 år 1857, N:o 174 år 1860 och N:o lil år 1863) hafva Rikets Ständer städse ogillat förslagen att rubba ifrågavarande instituter från deras nuvarande ställen samt på grund deraf ock lemnat utan afseende sådana framställningar, som allenast åsyftat att få genom sakkunnige undersökt och utredd lämpligheten af nämnda åtgärd, såväl som kostnaden derför.
Vid innevarande riksdag har motion i ämnet (N:o 4 i första motionsserien) blifvit inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln väckt af Herr Fåhreeus, Edward, hvilken sökt utveckla behofvet och fördelarne för landet att erhålla, jemte de begge nuvarande universiteten, ännu ett sådant, och detta i hufvudstaden, samt hemställt, att Rikets Ständer måtte »hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, det Kongl. Maj:t täcktes af sakkunnige personer låta frågan om ett universitets inrättande i hufvudstaden tagas i behörigt öfvervägande och sedermera hos Rikets Ständer göra den nådiga framställning, Kongl. Maj:t med anledning deraf kan finna för fosterlandet och för utvecklingen af dess vetenskapliga och högre andliga lif mest gagnande.»
Prot. 1865 &L 1866. 8 Sami. 4 haft. 1 2 Allm.
Besv - och Ekon.-Utslcottets Betänkande M 11.
Då motionen i öfrigt är särdelns vidlyftig, och dess innehåll, sedan numera tryckta exemplar af densamma blifvit utdelade till Riks-Ståndens ledamöter, kan af en hvar inhemtas, torde Utskottet kunna undgå att redogöra för allt, hvad motionären till stöd för sin hemställan anfört, och hvaraf en stor del utgöres af samma skäl, som man ansett tala för Upsala universitets förflyttande till Stockholm, derom nu icke är fråga.
Behöfligheten åter af ännu ett universitet i riket har motionären sökt visa hufvudsakligen dermed, att rikets folkmängd numera vunnit en så betydlig tillvext i jemförelse med den tid, för snart tvåhundra år sedan, då landet redan ansågs behöfva två universiteter, och att antalet af de vid elementarläroverken kunskapssökande i ännu betydligare grad förökats.
I detta hänseende synes dock en siffra i och för sig mindre bevisande, så framt man icke tillika kan ådagalägga, att de begge nuvarande universiteten, i bredd med folkmängdens tillvext i riket, förete en så stigande freqvens, att de med befintliga krafter icke förmå uppfylla sitt ändamål.
Sådant torde förhållandet icke kunna sägas vara, så länge Upsala universitet besökes af föga mer än 900 studerande och Lunds räknar endast emellan 300 och 400 i hvarje termin.
Orsaken dertill, att antalet studerande vid universiteten icke ökats i en grad, som står i förhållande till folkmängdens i landet tillvext öfverhufvud, måste förnämligast sökas i den utvidgning och fullkomning elementarundervisningen erhållit och i inrättandet af en mängd tillämpningsskolor och tekniska bildningsanstalter.
För icke så lång tid tillbaka gafs det knappt någon annan utväg till vinnande af inträde i Statens tjenst, eller i yrken der särskilda kunskapsprof behöfde afläggas, eller såsom lärare i allmänna läroverk, än att från universitetet förskaffa sig intyg beträffande de i hvarje fall stadgade kompetens vilkor; hvarförutan universitetslärarne hade uteslutande befattning med den pröfning af de från skolorna och gymnasierna afgångna lärjungarnes kunskaper, som, i den s. k. studentexamen, borde försiggå, innan rättighet vanns att begagna den akademiska undervisningen.
Till följd af härutinaan inträdda betydliga förändringar, hafva åt de begge universiteten, hvilkas tillräcklighet icke vid nämnda tid ifrågasattes, öppnats tillfälle till en lifligare verksamhet i den mera rent vetenskapliga rigtning, som är dessa instituts förnämsta uppgift.
Om än medgifvas må, att inrättandet af ytterligare ett universitet kunde medföra fördelar med hänsyn till den vetenskapliga täflan, som deraf skulle framkallas, är dock det oundgängliga behofvet deraf icke af motionären ådagalagt; och då anläggandet af ett universitet, i synnerhet med de anspråk ett sådant i en hufvudstad skulle medföra, ovilkorligen måste blifva kostsamt, har Utskottet ansett sig icke böra understödja förslaget derom, minst under en tid, då landet är sysselsatt med så dyrbara företag, som för närvarande taga dess krafter i anspråk; en uppfattning, som synes hafva legat till grund ej mindre för de tillförene väckta motioner, som förordat de begge nuvarande universitetens sammanförande till ett enda, emedan Staten ej skulle hafva råd att bekosta tvänne, än äfven för de beslut, i hvilka Rikets Ständer stadnat beträffande hittills gjorda, men af Utskottet, hufvudsakligen på ekonomiska skäl, afstyrkta förslag om Upsala akademis förflyttande till Stockholm.
Allm. Besv.- och Ekon.-Vtslcottets Betänkande M 11.
3 Hvad särskilt angår frågan om hufvudstadens lämplighet såsom plats för ett universitet, kan Utskottet ej underlåta att anmärka, hurusom, efter det
Upsala genom en snart fullbordad jernväg blifvit satt i så nära förbindelse med Stockholm, att den förra staden nästan kan blifva att betrakta såsom en förstad till den sednare, det icke synes, i händelse ett nytt universitet i riket skall bildas, vara skäl att dertill välja Stockholm, utan att en ur flera synpunkter lämpligare plats derför borde kunna uppsökas antingen i vestra delen af riket eller å annan från de nuvarande universiteten mera aflägsen ort, helst Stockholm redan förut eger flera vetenskapliga institutioner, om hvilkas utvidgande förslag äfven vid innevarande riksdag blifvit framställda.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt hemställer Utskottet vördsamligen, att ifrågavarande motion ej må till någon åtgärd föranleda.
Keservationer:
Af Herr Isberg-.
Frågan om ett universitet i hufvudstaden har vid fem riksdagar å rad gjorts till föremål för Rikets Ständers ompröfning, änskönt den vid olika tillfällen förekommit i olika former, så att när nu förevarande motion endast synes afse »åstadkommande» härstädes af ett universitet, de förut i ämnet afhandlade förslagerna åsyftat »hitflyttander> af redan befintliga universiteter eller ettdera af dem, eller endast vissa fakulteter derifrån.