Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» Nu har jag däremot, » slöt hon, » ett välförsedt bord och varma, rymliga rum att röra mig uti samt tillräckligt med kläder genom mina pengar och de goda skänker, min matmoder gifver mig, och för dessutom ett rörligt lif, som är vida hälso- sammare än det myckna stillasittandet. » Detta och många andra fall äro värda att tagas med i räkningen.
Bevisar den unga flickan bara god vilja o c h läraktighet, så tror jag, att ingen är så samvetslös och håller henne för » ett klädningstyg och en flaska eau de Cologne om året. » Att åter en person, som vore kompetent att » un- dervisa och uppfostra barnen » och » bära ansva- ret för hela hushållningen », skulle behöfva annon- sera efter plats emot endast fritt upp, har j a g ännu hvarken sett eller hört.
Gör man sist och slutligen en jämförelse mel- lan hvad en, om ock okunnig allmogeflicka, la- dugårdspiga, barnjungfru, och en bättre flicka kosta, så är det ej svårt att se, huru det ställer sig.
Maten o c h uppassningen för den sednare göra väl en större summa årligen än den enkla kosten vid köksbordet och 30 — 40 kronor lön därtill.
Dessutom är ladugårdshjälpen tvungen att både bittida och sent i storm och snö samt o m som- maren under brännande solhetta vara färdig till hvad som fordras af en person af hennes stånd.
Hvad j a g nu sagt är grundadt på egen erfaren- het, och tror j a g många matmödrar, hvilka både känna o c h äfven följa den satsen: » I husbönder, gifven edra tjänare hvad rätt och billigt är », kunna instämma häri.
Finskan H.
V a c k e r hy.
n frisk, vacker hy är oemotsägligt en af de viktigaste faktorerna för frambrin- gandet af, hvad man med ett gemensamt namn kallar kvinnlig skönhet, men det är jäm- förelsevis få människor, som betänka, att ägandet af en frisk hudfärg är en förmån, som endast tillkommer en sund kropp.
Kvinnan, som efter hvad man påstår äfven fått på sin lott uppgiften att behaga, måste naturligtvis ägna en synnerlig omsorg på vår- dandet af sin hud, men det är ett fullkom- ligt misstag, då denna omsorg inskränker sig till användandet af hvarjehanda skönhetsmedel såsom puder, smink, salvor e t c, hvilka verka raka motsatsen till, hvad man med dem afser att vinna.
D e kunna nämligen ej i ringaste grad afhjälpa förefintliga hudbristfälligheter, men då de igenstänga hudens naturliga and- ningsvägar, porerna, verka de, i synnerhet vid längre tids användande, i hög grad fördärfligt på hudens verksamhet och beskaffenhet.
Och naturen kan i detta som i andra fall ej genom några medel förmås att falskeligen gifva det förstörda, det sjukliga utseende af hälsa och friskhet.
Icke sällan innehålla dessa konstlade s. k. skönhetsmedel dessutom beståndsdelar, som äro rent af giftiga, såsom vismut, zinkoxid, bly- hvitt o. d., hvilka icke blott fördärfva huden, utan sträcka sina skadliga verkningar till hela organismen.
D e t finns intet kroppsligt organ, som genom sitt väl- eller illabefiunande så återverkar på kroppen i sin helhet som matsmältniDgsappa- raten.
Ä r denna apparat i olag och förrättar sitt arbete oregelbundet eller ofullständigt, får hela kroppen känning däraf, själsförmögen- heterna slappas, lynnet blir nedstämdt.
Man säger, att ögonen äro själens spegel, och man skulle med nästan lika stort skäl kunna säga, att hyn är magens spegel, ty äfven snart öfver- gående oregelmässigheteri matsmältningsarbetet göra ansiktsfärgen gul, grå, ogenomskinlig; och först sedan magen med sin tjänarestab börjat att åter utföra, sitt maktpåliggande värf med full noggrannhet, försvinna de miss- prydande hudfläckarne ur ansiktet, och hyn återtar sitt naturliga, friska utseende.
A f det redan sagda framgår således, att det bästa sättet att erhålla en frisk och vac- ker hy är att hålla sin mage i godt skick.
Detta behöfver så mycket kraftigare framhållas, som mer än hälften af i synnerhet städernas vuxna kvinnor till följd af för mycket stilla- sittande, olämplig beklädnad — snörlif, ej nog varm beklädnad af ben och underlif, trånga klädningar — samt otjänlig föda lider af dålig matsmältning med däraf följande för- stoppning.
Och den, som år efter år dragés med en fördärfvad mage, kan aldrig göra anspråk på att äga en frisk hy.
M å därför hvarje förnuftig kvinna från sitt toalettbord bannlysa alla puderaskar, smink- burkar och arkanaflaskor och i stället följa den vises råd: » pröfva hvad din kropp sundt är, och se hvad honom osundt är, det senare gif honom icke », hvilket råd borde med stora bokstäfver uppsättas på väggarne i våra mat- rum och gästabudssalar.
Ä r detta det viktigaste, vi hafva att iakt- taga, så finnas dock andra saker, som ej få åsidosättas.
V i måste på ett naturenligt sätt vårda hela vår kropp, och härtill hör att ständigt hålla huden i fullt brukbart skick genom ofta förnyade bad eller tvättningar af hela kroppen.
Lättast att åstadkomma äro de
18&amp;2 I s. k.
afrifningarna, såsom det k a l l a s att med en i r u m s v a r m t (1 4 å 1 8 g r a d e r) vatten dop- pad o c h lindrigt urvriden h a n d d u k eller ett l a k a n tvätta hela k r o p p e n och genast torka med en torr h a n d d u k, h v a r v i d man b ö r d r a g a försorg o m, att m a n g e n o m g n i d n i n g eller g y m n a s t i s k a rörelser snart återvinner k r o p p s - värmen.
Ett ofta f ö r n y a d t o m b y t e af under- k l ä d e r är af stor v i k t vid hudens v å r d, och äfven mindre b e m e d l a d e b o r d e unna sig denna v ä l g ä r n i n g o c h om så behöfs inbespara d e här- för erforderliga utgifterna på n å g o t annat.
M y c k e n rörelse i friska luften, väl genomluf- tade b o n i n g s r u m o c h framför allt väl venti- lerade sofrum samt enkel kost o c h d r y c k äro o c k a f ofantligt stort v ä r d e för det a l l m ä n n a välbefinnandet.
Och härmed tro vi oss hafva gifvit några sundhetsregler, hvilkas efterlefvande säkrare än alla skönhetsmedel i världen s k a l l b i d r a g a till erhållandet a f en frisk och vacker hy.
Husmoderlig almanack.
Nu är rätta tiden alt koka, torka och bleka det under vintern spunna garnet.
— Eftersom målen är farligast i mars månad, låter den husmoder, som genom balkong eller veranda har tillfälle därtill, redan nu vädra och piska stoppade möbler.
— Ur rök tagna skinkor gnidas med kli, för att nedrökta ställen må aflägsnas samt fettet hindras drypa, då varmare tider komma.
Om rökta medvurstar in- gnidas med späck, bibehålla de sig mildare till smaken under sommaren (mögelbildning förekom- mes genom bestrykning med uppblött salt).
— Den s o m har egen hönsgård, är mån om att spara marsäggen till förvaring för vinterbehofvet, ty dessa ägg stå sig bäst.
A propos ägg må här för gour- mander nämnas, att vipägg endast förtäras un- der mars och april.
— Tiden för skridsko-åkning kan nu anses vara slut, och därför kunna utan betänkande alla skridskor rengöras och förvaras.
Rostfläckar uppmjukas med fotogen, hvarefter allt stål skuras med en blandning af fin sand och salt, fuktad med fotogen.
Till slut bestrykas skrid- skorna med olja och hängas upp på en torr plats.
Med tanken på den herrliga, värmande vårsolen vill jag hänvisa till en intressant iakttagelse, som förtjänar läggas på minnet.
Man må aldrig utsätta knifvar och andra hvassa verktyg för direkt sol- ljus, ty med den blåaktiga färg stålet då, som be- kant, antager, har eggens skärpa äfven gått för- lorad, så att en omslipning blir af nöden.
Vid in- köp af nya eggjärn (i synnerhet af kringvandrande försäljare eller på marknader) bör man också akta sig för sådana, som legat i solsken.
— Har sam- metskoftan, som kanske efterträdt vinterkappan, blifvit skadad af ett opåräknadt vårregn, så kan den återställas genom en behandling, som är myc- ket noga beskrifven i fjolårets Hjälpreda sidan 1 1 1; nedtryckta ställen lära försvinna, när man gnider dem med en genomskuren lök — men mot lug- gen; när de torkat fullständigt, sträcker man sam- meten något och borstar den med en mjuk borste, tills luggen är återställd.
— Trädgårdsredskap synas i och för lagning.
— Om man tänker sätta potatis mycket tidigt (exem- pelvis i lådor till framtida utplantering), tages den upp från källaren för att gro.
— Gurk- och pump- frö lägges i krukor med uppvärmd jord, blandad med litet hästgödsel för att drifva i värmen.
Frö- korn i allmännhet, som man vill skydda för mask i jorden, läggas före sådden några timmar i foto- gen; detta skadar ej växtligheten det ringaste.
— Om man ej är säker på att hafva dugliga frön, gör man klokt i att anställa ett s. k. groddprof: Mellan en dubbelt viken yllelapp (eller gråpapper), som man fuktat med kylslaget vatten på en tall- rik och aldrig låter torka, lägger man ett visst antal frökorn och ställer tallriken på en lagom varm plats.
Efter 2 ä 3 dygn ser man efter, huru många frökorn börjat gro, och om groddarne ut- vecklat sig jämnt eller ej.
Glycerin eller en lös- ning af salmiaksprit med vatten skall vara ett medel att befordra grobarhet.
S M Å N O T I S E R D U F Ö R 71 N K V I N N O V Ä R L D E N.
Dödens sleörd.
Efter en kortare tids sjukdom, influensa, som öfvergick till lunginflammation, af- led den 15 dennes å Skedala riksdagsmannen Ivar Lyttkens åldriga maka, Ulrika Lyttkens, född Vahl- ström.
Den bortgångna, som nådde den höga ål- dern af nära 80 år, och som in i det sista bibe- höll alla kropps- och själskrafter oförminskade, var en i det husliga lifvet ovanligt verksam och dug- lig kvinna, som det oaktadt fann tid till bokliga sysselsättningar och visste följa med tidens stora frågor, för hvilka hon hyste det lifligaste intresse.
Blid och hjärtegod, sörjes hon nu djupt af maken samt af barn och barnbarn.
— I en ålder af nära 88 år afled härstädes den 17 d:s fröken Molly v o n Vegasack, dotter till en af finska krigets hjältar, generallöjtnanten Eber- hard Ernst Gotthard von Vegasack, och hans fri- herrinna, född Hammerfelt, hvilka afledo den förre 1818 och den senare 1814.
Emelie Flygare- Carléns första lärarinna lefver ännu.
Hon heter Sara Hedvall och är bo- satt i Qville socken, Bohuslän, samt fyllde den 15 d:s jämt 100 år.
Hennes långa lefnadssaga är visserligen enkel, men saknar ingalunda sina intressanta pointer.
I sin ungdom vistades hon som hushållerska hos Emelie Carléns föräldrar i Strömstad, lärde den fräjdade författarinnan alfabetet och lade sålunda på visst sätt grunden till hennes litterära storhet.
Sara Hedvall har städse med synnerligt allvar skött sin uppgift i lifvet och alltid visat varm till- gifvenhet för sitt husbondfolk.
År 1835 antog hon tjänst hos dåvarande krono- fogden Norberg i Sunnerviken, hos hvilken hon kvarstannade till 1850.
Under sin tjänstetid hos Norberg kom Sara Hedvall åter i tillfälle att utöfva litterär verksamhet såsom första lärarinna åt den snillrike Pontus Vikner, hvars fader var inspektor hos kronofogden Norberg.
Från dennes hem flyt- tade Sara Hedvall till sin sista hushållersketjänst på Stora Vrem i Qville socken, hvars äldsta med- lem hon nu är.
Svensk tidskrift har utsändt sitt första häfte för året.
Det öppnas med en uppsats i unionsfrå- gan af signaturen Orvar Svenske.
Därefter följer en uppsats af tidskriftens utgifvare, docenten F. von Schéele, o m samundervisningen och våra all- männa läroverk, hvari ett allmänt principuttalande göres i skolfrågan i det hela.
häfdar där- vid individualitetens rätt inom undervisningen och önskar därför bestämdare särskillnad mellan läro- verk för olika lärjungar och olika syften.
Tidskriftens literaturkritiska afdelning represen- teras denna gång af tvänne utförliga recensioner öfver de märkligaste insatserna i senaste jullitera- turen, nämligen Viktor Rydbergs nya arbeten, som med liflig sympati anmälas af Edv.
Alkman, och Selma Lagerlöfs omtvistade sagoroman » Gösta Berlings saga », hvilken oväldigt granskas af He- lena Nyblom.
Diktens brister förbises därvid icke, men tillåtas heller icke undanskymma dess högst ovanliga förtjänster.
Slutligen inrymmer häftet tvänne dikter af Sig- rid Leijonhufoud och några literära notiser.
Den väl redigerade tidskriften utkommer under året i 20 häften, hvardera om två tryckark, till ett prenumerationspris af 10 kronor så väl å po- sten s o m i bokhandeln.
K O N S T.
Edelfeltuiställningen.
En synnerligen intressant utställning af vårt grannland Finlands obestridt för- nämste mästare i penselns konst har i dessa dagar öppnats i Konstföreningens lokal härstädes och redan lockat en ovanligt talrik och intresserad publik.
Det är hufvudsakligen porträttmålaren Edelfelt som i denna samling är företrädd och detta på ett rent af briljant sätt.
Sju taflor af den lilla samlingen, un- gefär hälften däraf, utgöras af porträtt.
Bland dem är det naturligtvis i främsta rummet hans berömda bild af Pasteur, som tilldrager sig uppmärksamheten, och ensamt denna tafla gör utställningen värdefull.
Den fräjdade vetenskapsmannen, som här är fram- ställd stående i sitt laboratorium, framträder till den grad lefvande för åskådaren, att man tycker sig ha personligen fått tillträde till detta berömda labora- torium för att obemärkt betrakta den allvarlige och flärdfrie forskaren under hans arbete.
Man förstår att Pasteur skulle målas just så, midt i hans seger- rika strid, som skänkt vetenskapen så många eröf- ringar.
Det är icke blott ett porträtt, det är en tidsbild, och den, som sett taflan, har därmed också fått en liflig uppfattning af den Pasteurska veten- skapens betydelse.
En annan duk, som tilldrager sig stort intresse, är den originella Magdalena-framställningen, bekant sedan Parisersalongen för tvänne år sedan.
Bland porträtten väcker ett af prins Karl, duktigt och friskt i färgen, naturligtvis speciel uppmärksamhet.
Flere vackra akvareller från Helsingfors hamn bära vidare vittne om konstnärens mångsidighet.
Af dessa ha redan ett par funnit köpare.
Den nyaste reprisen å k. operans scen utgöres af Filicien Davids opera-comique » Lalla R o o k h », hvilken uppfördes första gången i onsdags med fröken Holmstrand i titelrollen.
De öfriga hufvudrollerna innehafvas af hrr Strandberg (Noureddin) och Brag (Baskir) samt fröken Karl- sohn (Mirza).
Angående denna repris kunna vi ej yttra oss vidare förrän i nästa nummer.
I dag fredag gifves tredje symfonikonserten un- der anförande af hr Andreas Hallen.
Programmet omfattar följande nummer: 1) Uv.
till » Manfred » af Reinecke; 2) Scen och aria ur » Den flygande Holländaren » (akt I.)
af Richard Wagner (hr Salo- mon Smith); 3) a) Scénes d ' amour b), Chansonette af V. Herbert; 4) » Ur Waldemarsagan », suite för orkester af A.
Musikföreningen gifvar sin 28:de konsert nästkom- mande måndag med biträde af fru Louise Pyk, fröken Ellen Dorph och hr Salomon Smith m. fl.
Äfven denna konsert ledes af Franz Neruda.
Konsert eger rum i Östermalms kyrka den 5 in- stundande mars till förmån för epileptiska sinnes- sjuka barn.
(Forts.) W | R » a g e n därpå var hon dock verkligen sjuk.
Ingen med undantag af mormor föreföll dock vidare orolig — hon hade väl förkylt sigitlet, menade helt trankilt fadern, och julen tyckte han också var en lämplig tid att vara sjuk på, ty då försummades just intet arbete.
På två dagar syntes ej den unga matmodern till, men då Nils på morgonen af fjärdedag jul frågade Sofi, huru det var med den sjuka, och om han ej finge resa efter läkare, fick han till svar, att Ingeborg nu var mycket bättre, och att hon tänkte gå upp i dag.
Och detta var då riktigt väl, ty nu kunde då Sofi få vara med o m balen, som var anordnad i närgränsande by.
» Nils går väl också med dit? » sporde därpå flickan.
» Det tror jag inte, » blef svaret.
» Ah j o!
gör det! » bad Sofi ifrigt, » jag har just sagt åt Ingeborg i dag, att jag ska narra Nils med mig å narra ' n till dansa med.
Och gör mej nu inte till ljugerska bara! » förmanade hon skrat- tande.
Till hennes förtret följde likväl drängen icke med, då ungdomen på aftonen begaf sig till dans- stället.
Till och med häradsdomaren reste dit för att tillsammans med andra gubbar spela knack.
I drängkammaren satt emellertid Nils, försökande läsa en tidning; han kunde dock ej hålla tillsam- mans tankarne, de gingo med orolig fart upp till den sjuka flickan i vindskammaren.
Hvad det var förfärligt länge sedan, han såg det vackra, all- varliga ansiktet!
Hvad han längtade därefter
Han måste göra ett försök att åtminstone få se en skymt af henne, såvida hon var uppe, o m ej an- nat, dock skuggan på gardinen.
Och så skyndade han ut och till den gafvel af huset, där flickans rum var beläget, och hans hjärta slog hastigt, då han blef varse, att gardi- nen, ehuru det var ljust därinne, inte ens var nedfälld, samt att Ingeborg satt vid bordet med hufvudet i handen.
O, om han blott ett ögonblick haft rättighet att gå dit upp, att se in i hennes ögon, att tala till henne — äfven med fara att få ett kallt, afvisande svar 1 Men så såg han henne röra på sig och gå in åt rummet.
Han stod fortfarande kvar, ehuru med en aggande föreställning om det orätta uti att stå så där och spionera på henne.
Men han ville blott se henne ännu ett ögonblick.
Inom kort syntes hon åter vid fönstret, insvept i en s_tor sjal, men han såg hennes ansikte dock väl.
Åh, hvad hon var blek!
Hvad hon såg matt och klen ut, men så vacker, så vacker — — — Så såg han ingenting mer, hon hade blåst ut ljuset.
Han ilade upp på förstugutrappan, kanske äm- nade hon sig ner i köket, måhända skulle han få träffa henne!
Han stannade därute oroligt lyss- nande.
Hennes steg, långsammare än vanligt, hör- des ock i trappan, och — innan han ens hunnit tänka d e t — stod äfven hon ute på förstugubron.
Då hon där i mörkret varseblef hans höga ge- stalt, gaf hon till ett rop af förskräckelse, hvilket kom honom att hastigt och litet stammande säga: » Ingeborg — blif inte rädd — det är jag — Nils. » — » Nils!
— Ah, hvad jag blef rädd! » Hon hade gripit tag i dörrposten.
» Förlåt mig, som skrämde Ingeborg så! » bad han; » och Ingeborg, som förut är klen.
Men säj, är det verkligen sannt, att Ingeborg är bättre i dag? » Han hade närmat sig den sjuka flickan, och glömsk af allt, utom att hon stod framför honom nu, lade han sin hand sakta och smeksamt på hennes, som ännu låg kvar på dörrposten.
Så förfärligt kall hennes hand var, han måste värma den i sin.
» Ja, jag tackar, jag är bättre, men — men jag fryser så, jag skall gå in till mormor, jag ville bara titta ut litet först »; hon talade med låg, matt och förlägen röst, under det hon drog sin hand ur hans o c h gick därpå in i köket.
Nils följde henne.
Där satt mormor halfsof- vande i sin stol.
På bordet brann en rykande lampa, som kastade ett svagt sken öfver rummet.
Därinne kändes kallt.
» Jag kunde just tro, att de gått ifrån, utan att skjuta spjället, » med dessa ord, uttalade i bedröf- vad ton, ämnade Ingeborg göra detta, men Nils sade glädtigt o c h vänligt: » Sitt ner nu Ingeborg, så ska vi laga, att här blir både ljust och varmt. » Mormor hade under tiden blifvit fullt vaken.
Och då hon såg, hvilka voro inne, utbrast hon med glad stämma: » Kära hjärtandes!
jag tror det är Ingeborg! » » Ja m o r m o r!
God afton på er!
Jag skulle ner å si efter, huru ni hade det i ensamheten. » » Å b j o, tack, jag har det nog bra, men huru är det med dig, kära barn? » » Jag är bättre nu. » Ingeborg log pallen, och insvepande sig i sin sjal, ämnade hon sätta sig ned på den vid mormors sida, men gumman teg ej, förrän hon fått flickan att intaga hennes plats i länstolen.
Och därifrån följde nu flickan med tyst uppmärksamhet drängens förehafvanden vid spisen.
Han hade nämligen i hast tändt en brasa, hvilken nu klart belyste rummet och spred värme till den af inre frossa skakande flickan.
Nu närmade han sig, och till och med mormor såg på honom, som om hon aldrig sett honom förr, så olik var han den vanligtvis antingen all- varlige, tillbakadragne eller stolt afvisande yng- lingen, då han med strålande ögon och hela anletet öfvergjutet af en varm glöd gladt och frimodigt frågade: » Hvad ska ' vi nu hitta på för värmande åt In- geborg?
Får jag koka kaffe eller te? » Äfven Ingeborg log gladt och vänligt, då hon svarade: » Vi ta ' väl kaffe, jag har inte druckit - något förr i dag. » Och stolt och glad gjorde sig Nils beredd att sätta på kaffepannan, dä steg ute i förstugan kom honom att upphöra.
Strax därpå öppnades dör- ren, och i den inträdande igenkände Nils enklin- gen från Järfva.
Hälsande gick den främmande fram till Inge- borg, och lagande henne i hand, sade han helt gladt: » Si Ingeborg sitter j u uppe.
Jag hörde, att du skulle vara sjuk, o c h därför ville jag titta in i förbifarten för alt höra, huru det var. » Nu såg o han sig omkring.
» Di andra, far och Sofi menar jag, ä väl på dansen, kan jag tänka. » Äh, det var naturligtvis för att träffa henne ensam, som han nu k o m!
Det sjöd i Nils.
Han som nyss känt sig så lycklig och glad, blef med ens icke allenast olycklig, utan kände ock en sådan brinnande åtrå att få kasta ut fridstöraren.
Han såg på Ingeborg; hon satt visserligen tyst och orörlig och besvarade blott med en nick änklin- gens sisla fråga, men på hennes kinder brann lik väl en hög rodnad.
Hon hade således nu blifvit varm ändå och be- höfde icke något kaffe.
Nils gick skyndsamt mot dörren och ut.
* Fram mot morgonen kom Sofi hem och hade en hel hop alt berätta för systern, som vaknat.
Slutligen sade hon med sin höga, glada röst: » Å var det inte de ' jag sa ', att Nils skulle komma efter, fast han sa ' nej, när jag frågte honom, men si jag narra allt dit honom ändå.
A vet du, jag har aldrig sitt honom så glad å treflig förr.
Fast han bara är en drän,g var det inte en enda hem- mansson, som såg så fin och ståtlig ut som han!
Det tyckte alla flickorna också.
Å så han dansa se ' n!
Folket riktigt tittade på oss båda, när vi dansade med hvarandra, å han dansa ' för resten inte med nån ann häller.
Annars spelte han, må du tro, å han spelte så många vackra och nya polkor och valser, så det var en lust te höra.
Ja, det var riktig skada, Ingeborg, att du inte var med, för roligare dans har jag inte varit med på. » Det såg dock ut, som om Ingeborg icke hört allt, hvad Sofi berättade, ty hon lade blott hufvudet djupt ned i kudden och tycktes åter vara in- somnad.
Då Ingeborg och Nils dagen därpå träffades, var det som o m den förtroliga aftonstunden alldeles utplånats ur deras minne.
En dag frampå nyåret reste häradsdomaren i e !t ärende till Järfva, och då han kom hem, gick han genast upp på kammaren, där Ingeborg satt, och gående fram o c h åter en stund, stannade han slutligen framför dottern och sade i butter ton: » Ja, du får skylla dig själf, högfärdig och stursk som du är, att friare raka din näsa förbi, fast de ' då vore mer fason i att du, som är äldst, blefve först gift, men nu är det i alla fall på det viset, att Janson i Järfva har talt vid mig om att få Sofi till hustru.
Hvad säjer du om d e '?
» Den verkligt » sturska » min, Ingeborg först tagit på sig, hade så småningom lämnat rum för uttryck af glad öfverraskning och förundran, och hon utropade: » Sofi?
Åh, låt h o n o m för all del få henne då, om bara hon vill!
Men » — nu läg- rade sig ett sorgset drag i det vackra anletet, — » hon, hon vill nog inte, å så är hon då bra ung och ständig. » » Jag sa ' de ' också åt Janson, att hon var för ung, å att du skulle passa bättre, men ».
» Åh!
en sådan skam, att pappa rent af bjuder ut mig! » utropade häftigt Ingeborg med en blos- sande rodnad.
» Ni vet j u, att jag aldrig vill gifta mej. » » Jag undrar, hnru länge du tänker gå å sörja den där lymmeln, som lurade bå ' dej å mej å se ' n for åf till Amerika? » frågade fadern.
' Andra profnumret utkommer omkring ' den 17 december oeh erhålles mot insändande af namn, adress oeh ett 4-öres porto.
Profn:r 1 Tidningen utgifves i hufvudstaden Tidningen kostar Redaktör och ansvarig utgifvare: endast 1 krona för qvartalet, FRITHIOF HELLBERG.
Stockholm, Gernandts Boktr.-Aktieb.
Med månadens sista n u m m e r följer en fullständig mode- och mönstertidning.
postarvodet inberäkn,adt.
— Iduns äpplen, som man vet, Väl kunna hjertat ungdom skänka, Men ej vår kropp 1887 odödlighet!
itu n.
När från Valhalls kämpastrider Riddarn äflades att bära trötte gudar drogo hem hennes färg på hjelmens kam, för att söka ro omsider, hennes kärlek var hans ära, Idun kärligt mötte dem hennes köld hans största skam.
och de skönsta frukter räckte, Lifvet g af han gladt för henne, som föryngrad lifskraft väckte.
som han fäst med ring och spänne.
Så är myten om gudinnan, Åsa-Balders trogna brud.
Som en förebild för qvinnan stod hon i sin sagoskrud vackert tecknad, der vid härden nöjd hon fann sin lott i verlden.