Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu åter anser jag icke den lid vara inne, då försöket att lossa på ansvarighets-banden skall lyckas *), och jag skall aldrig, af undfallenhet för hvilken för dagen segrande straff-theori sora helst, glömma, att både den för ransaknings undergående rörliga, resande delen af fångpersonalen, och den uti fängelser och corrections-hus inspärrade massan deraf, med sig omför ett lika lefvande och trängtande, som aldrig hvilande begär, alt återtaga den missbrukade, förverkade friheten, och omsider, att man, i följd häraf, äfven ifrån lagstiftningens sida eger rätt att påräkna bibehållandet af kraftfulla, conseqvenla garantier för en ändamålsenlig fångbevakning.
I följd af hvad jag nu anfört reserverar jag mig således äfven emot det föreslagna ganska vådliga Kungörandet af mildrad strafflag för fångspillning, emedan detta leder lill oberäkneliga följder.
Man vakte sig, att icke sjelfva offentliggörandet af straffmildriugen, hos den handlande framkallar en kallt uppgjord beräkning, af de utom sjelfva handlingen (fångspillningen) liggande, någon gång ganska kraftigt bevekande omständigheter, jemförde med den för honom kungjorda minskade ansvarighets-påföljderi, och således framkallar brottslighet i uppsåt, i stället för blotta vållandet af försummad tillsyn.
Betänkande, öf ver Riksdags-f ullmägtigen från Calmar Län Peter Pehrssons motion , om upphörande af Underdomares åliggande, att till Hof-Rätter insända renoverade exemplar af domböcker _, utom i vissa mål.
Riksda gsfullmägtigen Peter Pehrsson från Calmar Län har, uti Memorial, som Hedervärda Bonde-Ståndet under den 17 nästlidne Februarii till LagUtskottet remitterat, gjort det förslag, att den genom 2 Cap. 6 §, 3 Cap. 5 ,§j 5 Cap. 2 ,§' och 6 Cap. 6 § Rättegångs-Ba/ken, stadgade skyldighet för Härads- Lagmans- Kämners- och Rådstufvu-Rätter, att till Hof-Rätt *) Enligt Rikets Ständers Justitiae-Ombudsmans Embets-berättelse utgör deras antal, som för mord, mordbrand, röfveri, rån, stöld och andre gröfre brott äro fängslade, 2000 personer.
Lag-Utskottets Betänkande 2V:0 11.
11 insända renoverade domboksexemplar, måtte sä vida inskränkas, att desse domböcker endast komme att innefatta
Domstolarnes protocoll och beslut uti alla förekommande, af hvad beskaffenhet som helst varande ärenden och mål, hvilka röra testamenten och arf samt eganderätt till jord.
Fj mindre fördelen af att på mer än ett ställe hafva sådana handlingar förvarade, hvarpå mångas rätt vore beroende, och hvilken skulle kunna gå förlorad, om dessa handlingar förkommo, utan ock den omständigheten, att Hof-Rätterne borde i allmänhet granska Under-Rätlernes domböcker, för att tillse, huru rättvisan vid dessa
Domstolar handhafdes, hade förmodligen grundlagt nuvarande stadganden, hemtade från författningar, vida äldre än vår nu gällande lag.
Men i äldre tider, då rätt-egångarne voro få, och utfördes på ett högst enkelt sätt, kunde ock domböckernes granskning utan svårighet verkställas, hvaremot, sedan numera målens antal vid alla Domstolar mångdubbelt förökats, samt rältegångssättets utbildning åstadkommit en större vidlyftighet i protocollsföringen, domböckerne vuxit till den storlek och vidd, alt deras granskning måst, sedan många år tillbaka, alldeles åsidosättas, destohellre, som Hof-Rätternes öfrige göromål så betydligen tilltagit, att de ej lemnat tid öfrig för en dylik åtgärd.
Också hade Rikets Ständer, då de, vid 1823 års Riksdag, föranledt det stadgande, som innefattades uti Kongl. Förordningen den 18
December samma år, angående uteslutande utur det renoverade domboksexemplaret af undersökningarne i brottmål i allmänhet, troligen insett overkställbarheten af den fordom brukliga granskning af domböckerne samt funnit det, vid sådant förhållande, vara utan allt ändamål, alt belasta Hof-Rätternes archiv med protocoll, hvilkas förvarande för framliden icke kunde vara af ringaste vigt, och denna åsigt syntes med allt skäl böra vinna tillämpning äfven i fråga om renovation af största delen af de vid Domstolarne förekommande tvistemål, hvilka utgjordes af skuldfordrings- och ersättningstvister.
Då dessa blifvit slutligen afdömde, verkställdes besluten vanligen genast, och någon vidare fråga, rörande de redan pröfvade tvisteämnena, kunde, i följd af deras natur, sällan eller aldrig uppstå, åtminstone ej efter längre tids förlopp.
Annorlunda vore åter förhållandet med tvister, som i ett eller annat afseende rörde eganderätt till jord samt arf och testamenten, hvilka äreriden, såsom lätt kunde inses, voro af den beskaffenhet, att de ofta inverkade på rättsförhållanden långt in i framtiden, hvadan protocollens förvarande i dylika mål påkallades af allmän nytta och nödvändighet.
— Tilläggande Motionairen slutligen, att då domboks-renovationen, efter antagande af hans förslag, skulle blifva hastigt och lätt verkställd, kunde Häradshöfdingarne låta, genom sine egne biträden fullgöra densamma, Lag-Utskottets Betänkande 2V.-0 12. oell således ej behöfva att, såsom nu ofta ovilkorligen måste ske, för nämnde ändamål bortlemna domböckerne tiil aflägse boende personer, hvarigenom tind vekes den ej sällan öfverklagade olägenheten, att parter, i anseende till domböckernes bortvaro, flere gånger, ej utan kostnad och besvär, måst förgäfves söka Domaren om erhållande af protocoll, hvilkas företeende i rättegångar, eller eljest å bestämd tid, ofta kunnat vara af högsta vigt.
Utskottet har tagit berörde motion i öfvervägande, men linner icke skäl alt densamma biträda.
Änskönt den omförmälda granskningen af domböckerne numera icke i allmänhet, eller utan serskilde anledningar, må förutsättas hos Hof-Rätterne ega rum, kan dock, efter Utskottets öfvertygelse, redan blotta tillfället dertill vara af obestridlig nytta, och stundom medföra en eljest uteblifven control å Underdomaren.
Och icke blott i eganderättseller arfs- och testaments-tvister, ulan jemväl i andra mål yppar sig ofta, efter längre eller kortare tid, angelägenheten att ega tillgång till Underrätts protocoll och utslag; hvadan dessa handlingar, hvilka i Härads-Rätternes areldy lättligen kunna gå förlorade genom olyckshändelse eller vanvård, synas böra förvaras på mera än ett ställe. 1823 års Ständer delade denna åsigt, och ett då gjordt förslag, af nära lika beskaffenhet med det förevarande, afstyrktes i öfrige delar, utom hvad angår undersöknings-protocollen i brottmål, som ansågos kunna utur det renoverade domboks-exemplaret uteslutas, med vilkor likväl, att sjelfva utslagen fortfore att deruti inflyta.
I grund häraf, och då fördelarne af den nu föreslagne förändringen synes öfvervägas af de dermed förenade olägenheter, tror Utskottet sig böra tillstyrka, att motionen ej måtte bifallas.
Stockholm den a5 Mars i 834- N:o 12.
Betänkande , i anledning af tvänne motioner utaf Biksdags-fullmägtigen Jin ders Nilsson från Malmöhus Län, den ena, om ett tillägg till g Cap. 11 $ Handels-Balken, i afseende A ansvar för den, som förnekar veterlig skuld, och den andra , om bestämmande af rätter
Domstol för åtalande af sådan förbrytelse.
Riksdags-fullmägtigen Anders Nilsson från Malmöhus
Län har uti tvänne serskilda, hos Hedervärda Bonde-Ståndet afgifne och till Lag-Utskottet under - Lag-Utskottets Betankande N.-O 12. der den 20 och 27 sistlidne Februarii remitterade Memorial anfört, dels att, då ofta skulle inträffa, det gäldenär, vid lagsökning bos Konungens Befallningshafvande, emot bättre vetande, förnekade sine underskrifter och utfärdandet af uppviste förbindelser, hvadan målen såsom tvistige förvisades till Domstol, oell hvarigenom, jemte andre olägenheter för fordringsegaren, äfven den uppstode, att han i sin rätt uppehölles, och enär detta gäldenärs förfarande krafde alfvarsam bestraffning, men Lägen, hvarken i 4 Gap. 2 § Utsöknings-Balken, der brottsligheten omtalas, eller å annat ställe, bestämde ansvaret derå, helst 9 Cap. 11 § och 12 Cap. Handels-Balken samt i4Cap. 8 § Rättegångs-Balken, hvilka lag-bud, vid straffbestämmelse i detta fall, plägat tillämpas, angingo andre förbrytelser och således .icke voro fullt tillä m pl i ge, Motionairen ansåg följande tillägg böra göras vid 9 Cap. ij § Handels-Balken: ”Samma lag vare, der någon inför Konungens Befallningshafvande eller Domstol, emot sanningen och rätta förhållandet, förnekar sitt namn å utgifvet skuldebrefdels ock, att skiljaktige meningar i fråga om rätter
Domstol för åtal af nyss omförnnilde förbrytelse sig yppat, i det att någre ansåge rätter Domstol vara den, hvarunder gäldenär för skuldfordringsmålet lyder, och andre åter trodde frågan om brottmåls-ansvaret böra upptagas vid Kämners-Rätt i den Stad, der Konungens Befallningshafvande vore, hvadan Motionairen föreslagit, att Lag-Utskottet måtte få sig uppdraget att bestämma, hvilkendera Domstolen må vara den rätta.
Utskottet, som till pröfning i ett sammanhang förehaft dessa bägge motioner, får, hvad först angår frågan om det föreslagne tillägget vid 9 Cap. 11 § Handels-Balken, vördsamt tillkännagifva, att, ehuru Domaren hittills, i de mål, der ansvar blifvit yrkadt å gäldenär för det han nekat till veterlig skuld, plägat anse honom förfallen till enahanda påföljd, sorn Motionairen föreslagit, eller böter svarande emot halfva skuld-beloppet, och, till stöd härföre icke tvekat att åberopa 9 Cap. 11 §, eller 11 Cap. 2 § samt 12 Cap. 9 § Handels-Balken, Utskottet likväl, enär bestämd lag saknas för ifrågavarande fall, samt 11 § i 9 Cap., hvilket handlar om ansvar å den som lordrar veterligen betald gäld, synes vara det ställe, der ett stadgande uti förevarande ämne lämpligast kan införas, tror sig böra vördsamt tillstyrka, att 11 S i 9 Cap.
Handels-Balken måtte erhålla följajideförändrade lydelse:
Fordrar någon den gäld han vet gulden vara; eller nekar någon, hos Domaren eller Konungens Befallningshafvande, sin underskrift å skuldebref eller annat f ordringsbevis; bote hälften af Bihang, till R.
Prot. i83d, 7 Sami. 1 Ajd. 3 2 ulra Häftet. «4 Lag-Utskottets Betänkande IV.-o 12 \ den sålunda emot bättre vetande fordrade eller förnekade summa, målsegandens ensak.
Beträffande sedermera Motionairens yrkande, att Lag-IJtskoltel malte bestämma, till hvilken Domstol åtalet rätteligen hörer, så, enär detta kan bero af den form käranden sjelf ger åt sin talan, hvilken beslämmer huruvida brottmålet eller tvistefrågan må för hufvudsak anses, samt om båda ämnena kunna följas åt eller icke; och allmänna Lagen, hvarifrån något undantag för nu ifrågavarande mål ej lärer böra ega rum, efter Utskottets omdöme, innehåller erforderlige stadganden i ämnet, hvilka ej synas någon förklaring påkalla, samt hvilkas tillämpning ensamt tillhör lagskipningen, får Utskottet, på desse skäl hemställa, om icke Motionairens berörde förslag må lemnäs utan afseende.
Stockholm den 25 Mars i834- STOCKHOLM, 1834.
Lng-TJt kottet.
Mein. N:o s3. * N:o j3.
Uuk. den 2 April kl 5 e m.
Memorial, om en Cancellist för Lag-LJtskottet samt en Secreterare med Notarie-arfvode för Lag- samt Allmänna Besvärs- och OecouGinie-lJt skol tens sammansatta Beredning.
Då utöfver den hos Lag-Utskottet, i enlighet med 24 §• Riksdags-Ordningen, anställda Betjening, nemi. en Secreterare och en Cancellist, hvilken senare, nu likasom vid föregående Riksdagar, fått sig uppdraget att föra Utskottets Protocoll, tillökning i Cuncelliepersonalen visat sig vara destomera oumbärlig, som antalet af remisser från Riks-Stånden till Lag-Utskottet vid denna Riksdag .vida öfverstiger det antal, sorn vid den senaste egde runi; och då jemväl en mängd grannlaga ärenden nu tillkomma Lag- samt Allmänna Besvärs- och Oeeonomie-Dtskoltens gemensamma åtgärd, hvilka •mål, efter vanligheten, först öfverlemnas till en af bägge Utskottens Deputerade sammansatt Beredning, som dervid har behof af en Secreterares biträde, nien hvarken Lag-Utskottet, eller, elter hvad upplyst blifvit, Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottet är i tillfälle aLt från dess Calice!- liepersonal afstå någon, sorn i nämnde egenskap kunde hos Beredningen tjenslgöra, får Lag-Utskottet, som funnit sig nödsakadt att redan antaga frenne extra Cancellister, härmedelst vördsamt anhålla, dels att arfvode för en Cancellist, utom den, sorn, efter hvad ofvan ömförmäles, än till Notarie constituerad, måtte ,Utskottet beviljas, hvilket arfvode torde fä utgå från motionstidens slut, den 1 innevarande månad; dels ock att Lag- samt Allmänna Besvärs. och Oeconomie-Utskottens sammansatta Beredning mätte få till sitt biträde antaga en Secreterare med Notarie-ar/vode, beräknadt från antagningsdugen.
- Slockholm den a5
Mars i834* Bihang till R.
Sc, Fröt, 13 34. 7 Soini. 1 dfit. 3:dje Häftet. a Lag-Utikotttis Ma/t.
N:» 14.
Antora till Exp. Utsk. den 2 April kl. 5 e. ta.
Betänkande, öfver Herr Prosten Lorentz Gustaf Mittags förslag; att, när frånskilj da makar vilja å njo träda i äktenskap med hvarandra, laga lysning måtte föregå.
Herr Prosten Lorentz Gustaf Mittag har, uti memorial!, som Högv.
Preste-Ståndet den 12 sistl.
Februarii till Lag-Utskottet remitterat, förmält sig anse det vara påkalladt af ordning och tredje mans rätt, att laga lysning föreginge förnyelsen af äktenskap emellan frånskiljda makar.
Genom Kongl. Brefvet den 16 Junii 1711, (som ansetts vara upplifvadt genom Kongl.
Brefvet den 3 April 1792,) stadgas: ”när så händer, att de, som för hor blifvit ordentligen i Consistorio skiljde, vilja åter med hvarannan i äktenskap träda, så anses det ej för nytt äktenskap, som mecl lysning och vigsel hör fullkomnas, utan allenast som en fortsättning af det förra; hvarföre samma personer, uti det Consistorio, hvarest skillnaden skett, sig inställa och tydligen sin mening utsäga, den ena, huru han eller hon förlåter sin otrogne makas brott, tager den upp igen, och fortsätter med honom eller henne sitt förra äktenskap; den andre betygar sin ånger öfver sitt begångna brott och lofvar bättring; deruppå följa förmaningar och parternes handsträckning med en tjenlig och till ett sådant mål lämpad bön samt Herrans välsignelse; hvilket allt sedan af Consistorio genom en tjenlig publication blifver den församling kungjordt, der de bo.
Hafva de förut haft otidigt sängelag tillsammans, så böla de derföre efter Kyrkolagen.”
I afseende härå är af Motionairen anmärkt, huruledes det kunde inträffa, att den ena eller andra af de frånskiljda makarne, någon gång båda, efter upplösning af deras förra äktenskap, inginge gifterröålsförbindelse med annan person, utan att sådant vore bekant för det Consistorium, der skillnaden blifvit meddelad; och att, då äklenskapsförnyelsen, jemlikt berörde Kongl. Bref, icke kungöres förr, än den redan ekelt, den tredje personen kunde blifva i sin rätt lidande.
Motionairen trodde dessutom något skäl svårligen kunna uppgifvas, hvarföre lysning icke skulle behöfvas i närande fall, enär detta kungörande är, genom Kongl. Brefvet den 8 Mars 1797^ påbjudet för den händelse, att trolofvade personer, som, sedan för dem lyst blifvit, undfått skiljobref, vilja åter med hvarannan i äktenskap träda.
Lag-Utskottet, som lill pröfning föreliaft denna motion, får, i anledning deraf, härmedelst afgifva det utlåtande: att, då Utskottet anser de gif - Log-Vt skottets Mern.
N:o 1S, 3 termåls-aftal, som efter lag kunna af frånskiljda makar ingås med andra personer, icke borå lemnäs utan lagens skydd; då den ifrågavarande äktenskapsförnvelsen till sina verkningar, så väl på makarnes inbördes, sorn på andra personers, rättigheter och åligganden, är af'alldeles enahanda beskaffenhet med giftermål emellan personer, hvilka icke förut haft hvarandra till äkta; då således samma skäl, hvilka tala för offentliggörande på förhand af det tillernade äktenskapet i den sistnämnde händelsen, äfven gälla i afseende å frånskiljda makar; och då, i grund häraf, samt till vinnande af enhet och öfverensstämmelse i lagstiftningen, jemväl vigsel synes böra påbjudas för ifrågavarande fall, dervid endast någon jemkning i det stadgad» fe rrnulairet möjligen kunde behöfva tagasiaki, tillstyrker Utskottet vördsamt utfärdande af en Författning, hvarigenom med ändring af förra stadgan/len i detta ämne, förordnas, att, då frånskiljda makar vilja med hvarandra å nyo träda i äktenskap, bör iakttagas, hvad angående lysning och vigsel i allmänhet är genom lag f Öreskrifvet* StockholAi den 1 April 1834- N:o i5.
Ankom till Exp. Utsk. den a April kl. 5 e. ra.
Betänkande, öfver Riksdags-Fullnuigtigen Herr C. IV.
Olbers, /no tion, om ändring i 3 Cap. Sjöskade-Ba/ken Sjölagen.
Borgare-Ståndet liar, genom remiss af den 17 nasti.
Februarii, till Lag-Utskottet öfverlemna t ett af Riksdags-Fullraägtigen Ilen' Carl IV.
Olbers algifvet memorial, deruti Motionairen anfört, huruledes 3 Cap.
Sjö— skade-Balken Sjölagen, såsom ersättning för utur skeppsbrott och sjönöd bergadt gods, icke fastställer högre belopp än 60 Daler, till huru högt värde godset än kunde uppgå, så vida ej derå varit användt destomera möda och arbete, samt bergningen varit med fara förenad, då Domaren borde ersättningen bestämma; och har Herr Olbers, under åberopande deraf, alt obestämdheten i detta stadgande ledde till rättegångar, hvilka sällan kunde utföras af dem de angingo, samt att skillnad borde göras emellan bergningar, sorn verkställas i öppna hafvet och på kusten, föreslagit, att 4 Lag-Uufattets Mern.
N;o i5. berörde lagrum.”matte pH det sätt förändras, att bergarelön för göds och fartyg, som bergås uti öppna hafvet och är af folk öfvergifvet, fastställdes till hälften af värdet, och för det som bergås å kusten, till en tredjedel; men att för det fartyg eller det gods åter, som bergås efter på kusten timad strandning, och hvarom besättningen eller fartygets ombud tager vård, tersättningen skulle bero pä beting eller hvad gode män pröfvade skäligt.
Det lagställe, 3 Cap.
Sjöskade-BalRen Sjölagen, hvaruti Motionairen yrkat ändring, är af följande lydelse: ”Bärgar någor främmande gods ur skeppsbrott eller sjönöd, är thet värdt, utan all omkostnad,, sextio daler och therunder, tå gånge hälften theraf lill bärgelön; är thet theröfver och till tuhundrade fyratio daler värdt, gånge tå thess fjerdedel; är thet högre gällande än tuhundrade fyratio daler, gifve äntå ej mera än sextio daler i lön, utan sä är, alt therå mer mödo,, arbete och fara kan vara användt, hvilket Rätten, ther bärgaren bor, åtskillja skall, sä framt han med aganden eller then i ägandens ställe står, ej sjelf therorn sämjas kain”
Den sålunda stadgade bergarelön af 60 daler för de händelser, då det bergades värde öfverstiger 240 daler, anser Utskottet ofta kunna utgöra en allt för ringa vedergällning, äfven om någon serdeles moda eller fara ej varit med bergningen förenad, och desto hellre böra, pä sätt Molionairen föreslagit, fä, i mon af det större värdet, ökas, som bergarelönen synes böra vara sådan, att den ej allenast innefattar en verksam uppmuntran för de med bergningen behjelplige, utan också må, då gods, utan egarens eller dess ombuds vetskap, Blifvit bergadt, minska frestelsen att detsamma förtiga och undansnilla.
Dessutom befarar Utskottet, att ett stadgande, sora icke medger förhöjning af bergarelönen, dä godsets, värdeöfverstiger en viss summa, någon gång skulle kunna hafva den menliga påföljd, att, der mera gods, utöfver samma värde, vöre att rädda, roan antingen åsidosatte bergningen deraf, såsom ej medförande någon ökad vedergällning, eller ock dervid försummade det nit och den omtanka, som behofvet påkallade.
Men enär omständigheterne vid sjöskador och bergningstillfällen kunna vara högst olika, och, till följd deraf, en i lagen införd classifieation af desamma, efter Utskottets tanka, sällan skulle komma att uppfylla sitt ändamål, hvaremot den understundom kunde framkalla tvistigheter, anser
Utskottet annan grund för bestämmande af bergarefönens belopp icke lämpligen kunna meddelas, än att, vid pröfningen deraf, afseende bör hafvas å så väl godsets värde, sorn ock den större eller mindre möda och omtanka* som den bergande användt, samt den fara hvilken varit dermed förenad.
Lag-Utskottet* Mein. N:o 16.
5 Beträffande åter Motionairens förmenande, att gode män borde bestämma vedergällningen så får Utskottet anmärka, att ett stadgande, hvarigenom omförmälde pröfningsrätt öfverlemnades åt en så beskaffad serskild art af Domstol, hvilken förmodligen skulle komma att yttra sig såsom både första och sista instance, ovilkorligen, i afseende å densammas organisation och verksamhet, fordrade en mängd nya lagbestämmelser, hvartill Motionairen icke något förslag afgifvit och hvilka det ej synes lämpligt införa i lagstiftningen blott för det slag af ersättningstvister, hvarom nu är fråga.
På dessa skäl tror Utskottet sig endast i så måtto böra understödja motionen, som Utskottet vcfrdsamt föreslår, det Rikets Högloft.
Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet måtte anhållet om utfärdande af en Författning, hvarigenom, med ändringaf sista mom. i 3 Cap. Sjöskada-B cilken Sjölagen, stadgas: att, då tvist uppstår om bergarelön för gods, hvars värde öfverst i ger 9.40 daler, Domaren bör taga i betraktande, ej mindre godsets värde, än äfven den möda och omtanka, som den bergande användt, samt den fara dermed varit förbunden, och, i mon uf allt detta, vedergällningen bestämma.
Hvilket dock till Rikets IiöglofLStänders egen upplysta pröfning hemställes.
Stockholm den t April i83£> N:o 16.
Ankom till Exp.-bitsk. den »April kl. S «. 'm* Utlåtande, i anledning af Riksdags-Fullmägtigen Anders Nilssons' frän Malmöhus
Län motion, om ändring i de nu gällande straffbestämmelser för missgerningsman släppande.
Sedan Utskottet i afgifvet Betänkande, N;o 10, af den 2r sistlidne Mars, yttrat sig öfver Riksdags-Fullmägtigen Herr Carl W. Olbers’ motion, öm ändring 1 bestraffningen för missgerningsmans släppande, så har till Utskottet ankommit ett ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet, under den l3 Mars, hit remitteradt memorial af Riksdags-Fullmägtigen Anders Nilsson från Malmöhus Län, hvaruti Motionairen hemställt, om icke, såsom orden C Lng-Vtskottets Mern.
Nzo 17. lyda, ”Kongl.
Förordningen den 11 Julii 1792* rörande allmogen, mA antagas såsom gällande äfven för Vaktmästare , Fånggevaldiger m. fl., och Kongl. Brefvet den 2 November 1786 deremot till sin verkan upphöra, eller ock att 19 Cap. 3 $.
Missgernings-Balken oförändrad blefve gällande — och som Utskottet, i nämnde Betänkande, tillstyrkt utfärdande af en Kungörelse, hvarigenom förklarades, att Kongl. Brefvet till Hot- och ÖfverRätter af den 2 November 1786, angående ändring i allmänna lagens stadganden om straff för Vaktkarl, som af försummelse eller vangömmo släpper fånge lös, upphört alt vara gällande, samt detta just är hvad Anders Nilsson genom sin motion åsyftat, lärer något ridare svar å Anders Nils:- sons berörde förslag icke erfordras, ulan får Utskottet allenast samma Betänkande vördsamt åberopa.
Stockholm den 1 April 1834- N:o 17.
Ankom tili Exp.-Utsk. den a April kl. 5 «. w.
Betänkande, Öfver Riksdags-Fullmägtigen frän Öland Samuel Jönssons motion, om förlängande af tiden, inom hvilken part, sorn vill söka ändring i Hof-Rätts Dom eller Utslag, bör sådant hos Hof-Rätten tillkännagifva.
Från Hedervärda Bonde-Ståndet har, under den 4 sistlidne Mart, blifvit till Lag-Utskottet remitterad en af Riksdags-Fullmägtigen från Öland Samuel Jönsson gjord motion derom, att, i stället för den i 3o Cap. 1 Rättegäugs-Balken till f dagot bestämde tid, inom hvilken den, som söka vill, att Konungen må pröfva Hof-Rätts
Dom eller Utslag, sorn i hufvudsaken fallit, bör gifva det i Hof-Rättm skriftligen tillkänna, någon längre tiel måtte härföre stadgas, i hvilket afseende Samuel Jönsson exempelvis föreslagit 3o dagar.