Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Härmed följer åter, att kvin- nan är långt mindre fri i val af make än mannen och ofta nog nödgas finna sig i att taga en dålig man för att väl bli gift och ej på gamla dagar stå oförsörjd.
Men i alla fall måste en stor mängd öfver- taliga kvinnor förblifva ogifta och, då de nu måste försörja sig själfva, trängas med männen på arbets- marknaden och göra det svårare för dem att försörja sig och de sina.
Det har också visat sig, att de äktenskap, där bruden är mycket ung, ofta nog ohetänksamt ingås vid första möjliga tillfälle till arbetsförtjänst, som kan gifva medel till bosättning, men utan tillräcklig ekonomisk grundval för framtiden.
Särskildt är detta fallet i fabriksdistrikt, där en tillfällig arbets- brist är nog att kasta en mängd af dessa obetänk- samt grundade familjer på fattigvården.
Har åter kvinnan vid sitt gifte nått myndig ålder, är alltid större utsikt för, att hon hunnit afsätta en liten sparad styfver, som gör det lättare att möta fram- tiden med dess vexlingar.
Enär skilnaden i ålder makarne emellan visat sig i regeln vara störst i de äktenskap, där bruden gift sig i tidig ålder, ha dessa tidigt gifta hustrur mycket större utsikt än andra att förlora sina manliga försörjare och såsom änkor mången gång falla fattigvården till last.
Ett annat icke mindre vanligt förhållande, som särskildt ofta inträffar på vår landsbygd, är, att de mycket tidiga giftena medföra så ringa skilnad i ål- der mellan föräldrar och barn, att de förra ännu stå i sin kraftigaste medelålder, då de senare redan äro fullvuxna och fordra att få komma fram i världen.
Ur den oundvikliga trängsel, som då uppstår, här- flyta ofta slitningar, som kunna leda till de bedröv- ligaste följder, hvilka stundom spränga alla familje- band.
De vackra familjetaflor, som då och då er- hållas af ända till fem släktled, som sämjas under ett tak, taga sig kanske något olika ut för den medelåldrige familjefadern, som det åligger att för- sörja såväl den åttio- eller nittio-åriga mormodern som det späda barnbarnet.
D e s. k. undantagstvi- sterna, som fylla några af de sorgligaste bladen i vår rättegångshistoria, visa tydligt nog, huru detta ålig- gande stundom kan fyllas.
Att de för tidiga äkten- skapen mer än något annat bidraga till denna släk- ternas alltför hastiga vexling är lika uppenbart, som att deras afskaffande mer än något annat skulle ^verka till inskränkning däri.
Mat o c h matlagning.
D. f| ?|yj) ellan satsen: » äta för att lefvä », såsom gjfej ' " j den odödlige Harpagon hos Moliére uppfattar densamma, till dess motsats: » lefva för att äta » ligga en mängd mer eller mindre berättigade och af nödvändigheten betingade gradationer och inskränkningar.
Om vi be- teckna den senare satsen: » lefva för att äta » såsom ett människan ovärdigt och för henne rent af skamligt tillstånd, så följer dock inga- lunda, att vi böra eller ens hafva rätt att helt och hållet försaka eller försumma de njut- ningar, ett godt bord skänker oss.
Redan den mångfald af närings- och njutningsmedel na- turens stora riken erbjuda oss i allt, som växer på jorden, lefver och rör sig på densamma, flyger i luften och simmar i vattnen, visar oss ohållbarheten och falskheten af dessa läror, som gått ut på kroppens späkande genom fasta och umbärande, och där icke denna omstän- dighet i och för sig i detta hänseende verkar bevisande eller öfvertygande, så tillkommer hela den utvecklingsgrad, till hvilken vår civili- sation och kultur hunnit, för att ytterligare säga oss att utan sund, riklig och närande föda är det människosläktet omöjligt att med fram- gång lösa de uppgifter, det fått sig förelagdt, och att utveckla sig i andlig och lekamlig måtto till ett till själ och kropp sundt, arbetsdug- ligt, kraftfullt och företagsamt slägte.
För sanningen af detta vårt påstående skulle vi kunna anföra många blad ur världens och folkens historia, och vi skulle kunna visa, att de tidsskeden, under hvilka högt utvecklade samhällsförhållanden med en rik kultur gått under och den mänskliga odlingen nästan för hela århundradet stått stilla, om den icke skridit till baka, varit tider, då hungersnöd, brist och armod i alla former varit rådande dels som följd af, dels som orsak till de nämnda omstörtningarna.
Men ännu bättre bevis lem- nas oss af helsoläran och fysiologien, som visa oss, att där ingen näring tillföres lifvet, där kan detta icke heller ega bestånd, och att där näringen är ofullständig och dålig endast en del af organismens behof tillfreds- ställes, men ännu många återstå otillfredställda och därigenom förstöra lifvet genom den » fy- siologiska brist », som sålunda uppstår.
Hunger och svält i hvarje form således, vare sig ge- nom fullständig saknad af föda eller af att födan är af dålig beskaffenhet och ringa mängd, att kroppens ' blod ofullständigt förmår till- godogöra sig densamma, äro inga lämpliga till- stånd för att åstadkomma en kraftfull, flitig och driftig verksamhet och ett gladt och friskt lefnadsmod.
Skälen mot de för tidiga äktenskapen skulle kunna mångfaldigas nästan i oändlighet.
Här må blott till- läggas, att den omsorg, som hvarje djuruppfödare pålägger sig, att hans boskap ej må lemna afkomma, förrän den blifvit utvuxen, på det att afkomman må blifva sund och kraftig, — denna omsorg lem- nar han stundom alldeles åsido, då det gäller mänsk- Men å andra sidan hafva vi därjemte att liga varelser, och därtill hans egna barn.
Och lagen, som så noga kringgärdat rätten att köpa och sälja j akta oss för öfverdrifter med afseende på mat
och dryck.
I längden straffa sig omåttlighet och fråsseri oftast icke mindre strängt än allt- för ringa och för dålig kost.
Om också James Eyres uttryck, att » storätare gräfva sin graf med sina tänder », innebär en viss öfverdrift, står dock icke mindre säkert fast, att det ansträngande arbete, som pålägges magsäck och tarmkanal, i förening med det öfvermått af starka näringsämmnen och kryddor, som till- föres blodet, lägger en säker grund till svåra lidanden, som yttra sig företrädesvis i oord- ningar i matsmältningsorganen, sjukdom i lef- ver och njurar, blodfullhet, gikt och anlag för slag; ja historien glunkar om månget krönt och högt hufvud, som aflidit till följd af en indigestion, ännu med pastejsmaken på tungan.
Hvad för öfrigt denna jordenes högt uppsatte stundom mäktat åstadkomma i konsten att äta gränsar till det otroliga.
V i vilja icke närmare uppehålla oss vid de gamle romar- nes utsväfningar vid bordet, där man till och med intog kräkmedel för att kunna börja •en måltid om igen, utan välja några fram- stående exempel från tider, som ligga när- mare vår egen.
Mången högt uppsatt per- sonlighet har till och med mera utmärkt sig för sin storartade aptit än för sina öfriga bedrifter.
Furst Potemkin, kejsarinnan Kata- rina II:s af Ryssland gunstling, kunde t. ex. till frukost spisa en gås och en skinka, Lud- vig X I V åt vid middagstaffeln regelbundet sina 1 2 rätter mat och Ludvig X V I beva- rade ännu i sin fångenskap en förmåga att äta, som kom drottningen, Marie Antoinette, att blygas för honom.
Naturen fordrar i allmänhet icke så mycket, och om också fråssare och finsmakare länge nog ostraffadt följa sina böjelser, träffar dem ofta slutligen straffet, just där det kännes som smärtsammast, i det att de förlora matlusten och angripas af magåkommor; i bästa fallet nedsjunker mången storätare till en blott mat- smältningsmaskin, och det är en gammal er- farenhet, att intellektuelt arbete icke går bra, om man icke håller måttlig diet.
Allvarliga och trägna arbetare på hvilket område som helst bli sällan feta, och att tänka djupt och vara fet passa icke ihop.
Då Newton skref sina berömda studier öfver gravitationen och ljuset, berättas hans dagliga föda hafva be- stått af endast några skorpor och ett par glas vin.
Kejsar Josef I I brydde sig föga om bor- det, liksom Ciesar och Napoleon I, våra svenska regenter Carl X I och Carl X I I samt den utmärkte Ganganelli, sedermera påfve under namn af Clemens X I V, och många flere exempel kunde anföras.
Dess större tjusningskraft egde däremot taffeln för Fre- drik I I af Preussen, som blifvit uppfostrad vid ölsupa och ifrigt rekommenderade denna förträffliga anrättning, men noga aktade sig, att själf mera smaka den.
(Forts.) Nytillträdande abonnenter kunna mot insändande af 40 öre i frimärken er- hålla I d u n s j u l n u m m e r ningens redaktör och med porträtt af tid- nitton af de mest framstå- ende kvinliga och manliga medarbetarne.
innehåller dessutom 20 Numret sidor intressant och om- växlande text samt torde i detta afseende vara den rikhaltigaste jultidning, som någonsin utkommit.
T a l a n d e siffror.
ar månne förälclrarnes ålder något inflytande T^X^A på barnens lifskraft?
Se här, hvad stati- vs?
stiken ger till svar: Med afseende på faderns ålder visar det sig, att barn af fäder under 25 år ha en svagare kon- stitution.
Barn af 25 — - 40 år gamla fäder äro friskare, medan barn af äldre fäder återigen bli svagare.
Med afseende på moderns ålder äro de barn, som äro födda före hennes 35:te år, de starkaste, de som födas i hennes 35 — 40:de år äro 8 proc.
svagare, o c h de, som födas efter hennes 40:de år, äro omkring 10 procent svagare.
Med afseende på föräldrarnes inbördes ålders- förhållande äro de barn, s o m stamma från en äldre fader och en yngre moder, de friskaste.
Äro föräldrarne lika gamla, eller modern äldre, blir afkomman svagare.
Ålders förhållande t mellan brudgum och brud bör, med afseende på att uppnå en så sund af- komma som möjligt, helst följa denna skala: När hustrun är yngre än 30 år, får hon de bästa bar- nen med en något äldre man.
Är hon 35 — 40 år, bör hon hellre välja en 21 — 30-årig än en •40 — 50 " - årig man.
— När mannen är 30 — 50 år gammal, får han den friskaste afkomman med en 21 — 30-årig hustru; väljer han en 5 år äldre kvin- na, så blir redan barnens lifskraft mindre.
Den - 40 — 50-årige mannen kan med dess större säker- het räkna på en frisk afkomma, ju yngre brud han väljer.
Ju äldre hon är, dess svagare blir afkomman.
Sätter man dödligheten bland barn efter&gt;40 — 50- åriga fäder och 21 — 30-åriga mödrar till 100, så stiger samma dödlighet vid 30 — 35-åriga hustrur med samme man till 122, vid 30 — 40-äriga hu- strur till 132.
Från läkarens mottagningsrum.
.örren öppnas försiktigt.
Doktorn ser " I först en näsa, därpå ett ansikte, så huf- vudet och slutligen hela figuren af en grofbyggd kvinna, hvilken långsamt och betänk- samt stiger in, såsom om hon fruktade, att hon komme på ett farligt ställe.
Hennes hull och öfriga utseende anger ingen synnerlig sjukdom, men hyn har en viss grå- daskighet.
Åldern är omkring 50 år.
Då hon icke gör min af att så snart öppna sam- talet, frågar doktorn: » Nå, hvad ondt lider ni af? » - » Jo, si, jag har för mycket hjärtvatten, eller kanske det är magflen.
Det värker och brän- ner här i bröstet om mornarne, när jag vak- nar, så det känns riktigt ut i ryggen, och så får jag mun full med surt och hett vatten. » » ' Hjärtvatten ' och ' magflen ' äro olika namn på samma sjukdom.
Är ni kokerska? » » Ja, det är jag och har varit det i tjugu år.
Men jag har varit frisk till de sista åren. » » Jojo men, man står bättre emot, så länge man är yngre.
Nå, ni kastar upp surt vatten och sur mat efter måltiderna också? » » Ja, ' i fall jag äter något ordentligt.
Jag äter litet då och då, när det passar sig, ty hungrig är jag ändå aldrig. » » Men kaffe med dopp tager ni väl några gånger på dagen.
Och så smakar ni på all maten ur grytan. » » Något skall man väl ha, » svarar patienten med en viss skärpa i rösten.
» Ibland dricker jag kaffe med dopp och ibland utan; det är som det faller sig.
Jag tycker jag har rätt till det.
Och maten beliöfver jag smaka på, det hör till min tjänst. » » Och både kaffe och mat tager ni så het, att den bränner i munnen. » » Usch, kallt kaffe, hvad det är uselt!
— Vidare gör min mage så dålig tjänst, hvarför jag tagit in mycket. » » Jo, det kan väl hända!
Ni lider af trög öppDing med andra ord, hvaremot ni tager in laxermedel.
Men ni torde också lida af då- ligt — lynne.
Ni fräser kanske ibland lika bra som grytorna i spiseln? » » Nå det kan väl hända!
När man inte är bra, s å.
Och så sofver jag ofta dåligt och går och gäspar om dagarne; men knoga måste man ändå.
Det är inte alltid så roligt att vara i tjänst heller! » » Tror nog det; men det är inte alltid så roligt heller att vara matmor till en kokerska med dålig mage och dåligt — lynne. » Patienten ser på doktorn med en förvånad min, hvarpå hon med en ljusning i blicken, såsom om ett nytt ljus gått upp för henne, utbrister: » Kanske det beror på magen, att jag är så argsint.
Bota mig, doktor, så blir frun så glad. » » Den saken beror på er själf mera än på mig.
Vill ni blifva bra, måste ni iakttaga en ny och noggrann lefnadsordning.
För det första måste ni börja med ordentliga måltider på bestämda tider efter den matsedel, jag ger eder, och då skall ni sätta er ned i ro för att äta.
För det andra måste ni lägga bort allt kaffe och alla de laxermedel, ni brukat.
För det tredje får ni icke äta het mat eller smaka på maten direkt ur grytorna.
Den måste kallna först, så att den bara är ljum. » » Hvad skall jag då äta? » » På morgonen, synnerligen när ni känner benägenhet till sura och heta uppstötningar, dricker ni ett glas kallt (dock icke iskallt) vatten med en half tesked karlsbadersalt uti.
Ät sedan hvar fjärde timme på dagen, t. ex. kl. 8, 12, 4 och 8.
— Kl. 8 dricker ni te med en skorpa utan grädde och blott en soc- kerbit.
Därjämte får ni äta något gelé eller någon fruktkompott.
Kl. 12 äter ni buljong med ett rått ägg uti samt en smörgås, eller också i brist därpå en portion ox-, lam- eller magert svinkött med spenat eller blomkål samt vidare väl kokt frukt eller en fruktkom- pott.
Kl. 4 äter ni såsom på morgonen och kl. 8 såsom på middagen.
När ni blir bättre, kan ni få taga hälften mjölk till teet.
Om ni vaknar på natten och känner er hungrig, får ni äta några skifvor kallskuret kött. » » Får j a g inte äta potatis? » » Nej, hvarken potatis eller mjöl- eller gryn- rätter och endast obetydligt bröd.
— Känner ni benägenhet för sura uppstötningar, oaktadt denna diet, eller är magen fortfarande trög, dricker ni ett glas vatten, också på kvällen med en half tesked karlsbadersalt.
Hjälper det ändå inte till afföring, åtminstone hvar- annan dag, så må ni begagna vattenlaveman- ger, men ej taga in några laxermedel, hvar- med ni troligen redan mycket förderfvat eder mage. » » Huru skall jag koka buljongen och geléet? » » Här är föreskrift på det.
Lyd nu mina råd riktigt en tid, så kanske ni snart kan få mera frihet, men ni får aldrig mera äta hvad som helst. » Doktorn lemnar patienten ett papper; hvarpå hon, djupt nigande, ehuru med en förvånad min, afiägsnar sig.
På papperet stod att läsa: Närande buljong tillredes sålunda: Då köttet om morgonen hemkommer från slaktaren, delas det i två portioner.
Den ena portionen inne- håller alla senor, ben och de delar, som när-
I D U N 74 mast omgifva dessa.
D e n andra portionen bara rent kött utan ben.
A l l t kött af första portionen sönderhackas och benen klyfvas längsefter.
Sedan lägger man alltsammans i vatten, beräknar 3 liter (1 kanna) vatten till 500 gram (lV skalp.)
kött; häraf får man ungefär en liter kraftig köttsoppa.
Vatten, som varit u p p k o k t o c h kallnat, är bättre än friskt, emedan det senare oftast är hårdt (kalk- haltigt).
Sedan vattnet blifvit - tillräckligt sal- tadt, tillsättes något saltsyra, ungefär 6 droppar till 500 gram kött.
N u låter man det stå kallt i 2 timmar.
— Därefter uppvärmes det helt långsamt, o c h när det börjar porla, inlägges den andra portionen kött, sedan man förut ombundit den samma med en stark tråd.
D å denna andra portion inlägges i kokande vat- ten, så stelnar dess yta hastigt.
Denna stel- nade, ogenomträngliga betäckning hindrar ej, att köttet blir kokt, men förekommer att saften och kraften gå bort.
Man låter nu köttet koka långsamt, till dess det blir mjukt.
— D é flockar af ägghvita, som utfällas, skummas bort, och så snart buljongen kokar klar, tillsättas persilja, selleri, morötter o c h palsternaekor efter smak.
— D å man kokar på en liten kvantitet oxkött, så utfälles sällan så m y c k e t fett, att man behöfver skumma, men sker detta på större stycken, t. e x.
på 5 kilo (5,000 gr., omkr. U / skalp.
), då simmar en mängd fett ofvanpå, som måste borttagas.
— P å detta sätt erhåller man ur första portionen en g o d soppa o c h ur den andra ett saftigt stycke kött, om än af mindre vackert utseende.
V i d a r e lästes där: 1890 hvars vackra röst man nu så sällan får böra.
Uppsättningen är som bekant präktig ocrrleffekt- full.
^ ¥ » Lakmé » gifves fortfarande hvarje gång för fullt hus.
Denna vackra opera synes komma att varda lika populär som t. ex. » Konung för en dag », hvilket den ock förtjänar.
6 1 2 W i e l s gelé.
för magpatienter tillagas sålunda: Pyra kalffötter, 1 kilo (3 skalp.)
o x k ö t t o c h ett höns kokas under loppet af en eftermiddag i 5 liter vatten med 15 gram koksalt.
Mot slutet af kokningen tillsätter man äfven en mindre gädda.
Blandningen skummas uppre- pade gånger.
D e t hela får sedan stå öfver natten att kallna.
Följande morgon aflägsnas fettet, som lagt sig ofvanpå, geléet stjälpes u t och klaras efter långsam uppvärmning m e d den piskade hvitan af 6 ägg o c h kokas, så länge större ägghviteflockar afskilja sig.
Där- efter silas genom en fuktad servet.
Till det silade sättas 20 gram köttextrakt, hvarefter blandningen ställes att kallna, helst i en källare.
Under den varma årstiden, då man kokar för blott en person, kan satsen icke tagas mer än en fjärdedel så stor.
Hjorthornsgelé tillagas sålunda: Hjorthorn 30 gram kokas med vatten 300 gram.
Till det frånsilade geléet sättes: socker 30 gram, rhenskt vin 50 gram, citronsaft 20 g r a m.
Gelatingelé ined rhenskt vin och saltsyra tillagas sålunda: Gelatin 15 gram, kokas m e d vatten 300 gram.
Till det frånsilade sättes: saltsyra 1,5 gram, rhenskt vin 25 gram, socker 40 gram.
(Helsovännen.)
o p e r a n uppförde i tisdags Meyerbeers opera » Robert af Normandie », som här ej varit gifven på elfva år.
Operan innehåller visserligen åtskillig god musik, men ock mycket gammalmo- digt och banalt.
Libretton är helt enkelt ohjälp- ligt enfaldig.
Att reprisen slog sig någorlunda väl igenom torde få tillskrifvas fruarna Ostberrjs och Edlings så väl i vokalt som dramatiskt hänseende ypperliga utförande af sina resp. roller, prinsessan Isabella och Alice.
Hrr Lundmark som Robert och Sellergren som Bertram redde sig tämligen godt med sina partier liksom ock hr Strandbeiy, K.
Dramatiska teatern gifver på torsdagen denna vecka en synnerligt intressant repris, näm- ligen Sardous 5-akts-komedi » Dora » med fru Hart- man i titelrollen.
Pä den.konsert, som lördagen den 15 dennes gifves i Östermalms kyrka, vilja vi fästa våra läsarinnors synnerliga uppmärksamhet.
Konserten gifves till förmån för Eugeniahemmet samt anord- nas under kronprinsens beskydd af den framstå- ende tonsättarinna, s o m döljer sig under pseu- donymen &gt;Lago », och under ledning af tonsättaren E. Åkerberg.
Vid utförandet af det synnerligen anslående programmet medverka fru Edling, fröknarna Nordgren, Jymgstedt, Karlsohn, Riego och Wellander, hrr Ödmann, Salomon Smith, Lindström o c h Woltmann.
Att kyrkan vid detta tillfälle kommer att varda fylld, taga vi för all- deles gifvet.
Den 12 febr.
tji^vinnan är själf orsaken till sitt förtryck, » skref han; » jag känner kvinnor, som plåga lifvet ur männen med sin oändliga kärlek och klagan, att de offra allt och ändå få intet till ersättning.
De öfverhopa oss med beröm, och det smickrar vår egenkärlek, hvar- för neka till det; men man tröttnar Det blir så vanligt.
Efter otåligheten följer ringaktningen.
Hvad är hon väl värd denna kvinna, som likt papegojan blott kan upprepa ett enda ord: bra, bra!
Man blir ursinnig och kastar af sig tvångströjan; då först vak- nar denna kvinnas själf känsla och ropar: » förtryckt! » Bah, du har ju själf beredt dig plats vid våra fötter.
Det finnes dock lyck- ligtvis högsinta, stolta qvinnor; de blifva kanske också förtryckta, men är lifvet, som » Fortsättningen var bortrifven.
Signes hjärta klappade häftigt.
Hon hade således plågat honom med sin ömhet, sina rädda frågor.
Stackars lilla Signe kände sig mycket olycklig, men på samma gång lycklig.
Hon hade ju framtiden i sin hand.
Han skulle aldrig mer få se henne gråta.
Han skulle lära sig att hög- akta henne.
Det kom en ovanlig liflighet i hennes rörelser, det var som hade hon länge gått vilse och nu ändtligen funnit vägen, vägen till detta stolta, själfständiga hjärta.
Hon hade nyckeln i sin hand, den stängda dörren måste gå upp.
Klockan var mycket.
Hon ordnade med vanlig uppmärksamhet det trefliga tebordet och hade just ställt en äggkopp vid hans plats, då det ringde.
Hon kände så väl igen Åkes ringning.
Han kom in och helsade litet förundrad.
Hvarför hade inte Signe kommit ut och kysst honom under tusen varma lyckönskningar, segervisst förklarat, att det naturligtvis gått j utmärkt?
Hade hon blifvit illamående?
Nej,!
där stod hon ju vid teköket, blid och vänlig!
som alltid.
» God afton, kära Åke, » helsade hon glädt, » kom nu och drick en kopp varmt te! » De sutto båda tysta; han väntande på be- röm och stolta frågor, hon med möda kväf- vande dessa varma känsloutbrott, som växt tillsammans med hennes eget hängifna, älskan- de väsen.
Men hon stred modigt.
Det gällde ju att visa honom, hennes själs afgud, hvad hon kunde förmå för att vinna hans kärlek och aktning.
» Det var mycket folk på föreläsningen i kväll, » började han dröjande.
» Det var roligt att höra. » Signe nickade vänligt.
» Ja, det är det jämt för öfrigt, » bifogade han vårdslöst.
— — — — — — — — När de slutat supera, gick Signe tyst och ställde undan.
Å k e hade gått in till sig.
Detta skulle inte bli lätt, tänkte hon.
Så långt hon kunde minnas tillbaka, hade hon beundrat hvarje hans ord och handling och gråtit förtvinans tårar, när han varit hård emot henne.
Deras barndomshem lågo hvar- andra så nära, att de växt upp nästan hand i hand.
» Signe! » A k e stod framför henne med ett skälmskt leende på läpparne.
» Nu förstår jag. » » Hvad förstår du? » Signe blef blodröd.
Hon anade, att han funnit manuskriptet på orätt plats, och att detta förrådt henne.
» Kära, lilla hustru, » hans röst var ovan- ligt vek, » du har läst mitt föredrag; neka, om du kan. » Han höll upp papperet mot ljuset, där syntes fläckar efter tårar på den prydliga skrifvelsen.
» Ja — nej, » stammade Signe förvirrad.
» Och så ville du visa din orättvise man, hvilken liten hjältemodig kvinna du kunde vara. » Han strök smekande öfver hennes ljusa hår.
» Men du genomskådade mig. » » Ja, jag blef förvånad öfver din envisa tystnad och sökte lösning på gåtan. » » Ack, jag bar mig visst dumt åt.
Det är så svårt att förställa sig, när man » — — Signe stannade tvärt.
» — — tror så fast som jag, ville du nog säga, liten; det behöfver du visst inte heller, jag menade inte alls dig, ty mina tankar » — — nu var det hans tur att afbryta sig.
» — — gå mera vidt omkring, » ifyllde Signe.
» Ja, förlåt mig Signe.
Jag har glömt min stackars lilla hustru allt för ofta, men var lugn, nu har mitt samvete vaknat.
V i skola vara mycket tillsammans.
D u kommer med på mina föreläsningar, gör du inte det? » Det glödde en varm hänförelse i Signes blick, men ändå svarade hon litet värdigt: » Jo det gör jag gärna, om ämnet intres- serar mig. » » Du lilla hycklerska! » Det var, som om all hans kärfhet hade smält bort.
Han stod där, vacker, öm och glad.
Signe var öfverlycklig.
Nu var dörren öppen, och hon fick genast flytta in i hans hjärta.
f Det finns kvinnor, som äro mäktiga genom blotta ljudet af sin röst.
D e sätta hjärtat i dallring, och man älskar dem, innan man ännu tänkt på att betrakta dem.
Saint-Prosper.
Kvinnorna vilja tusen gånger hellre lida än misshaga.
• Thomas.
Förslag till matordning för veckan 1 6 - 2 2 febr.
S ö n d a g: Puré på jordärtskockor; njurstek af kalf; gräddskum med sylt, kallad alterationskräm.
M å n d a g: Imiterad korfkaka (med användande af återstoder af kalfste- ken); soppa på svinöron (recept i Iduns julnummer).
T i s d a g: Kokt salt fårbringa med brynta rötter; tisdagssoppa.
O n s d a g: Kåldolma; vinsoppa.
T o r s d ag: Kokt rimsaltadt fläsk med stekt hvitkål (recept i Idun n:r 6); äggöl.
F r e d a g: Ugnstekt gädda med kap- rissås; soppa på tupp (skotsk Cochy Leeky).