Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle härvid visa sig, att intyg, som böra af kommunalstyrelserna lemnäs om fattigdom eller sjuklighet, icke tagits till efterrättelse eller icke finnas i mantalslängden antecknade och ej eller äro dervid fogade, eger taxeringskomitéen att meddela rättelse eller att förordna om befrielse från utskylder; börande dock ej mindre Bevillnings- Utskoltets Betänkande N:o 3.
13 beslutet derom, än de skäl, som detsamma föranledt, alltid i laxeringskomitéens protokoll intagas.”
Enär det genom nu gällande stadgande åt taxeringskomitéerna lemnade tillfälle, att vid granskning af man talslängderna, och, derest dervid skulle visa sig. att någon antingen utan giltiga skäl blifvit från kronoutskylder befriad, eller fått sig utskylder ålagda, från hvilkas utgörande han, på grund af sin nödställda belägenhet, bort frikallas, i sådant hänseende meddela nödig rättelse, endast gifver ökad visshet om rättvis hänsyn till den skattskyldiges förmåga att erlägga berörda utskylder, och den äfvenledes nu gällande föreskriften, att sådana beslut, likasom skälen dertill, alltid skola i taxeringskomitéens protokoll intagas, torde vara tillräckligt betryggande mot missbruk af ifrågavarande rätt, så har Utskottet, som vid sådant förhållande funnit den af motionären föreslagna ändringen af 53 § icke vara behöflig eller lämplig, skolat hemställa, att berörda förslag måtte lemnäs utan afseende.
Instruktion för tnxcriiigsförriittningar.
Uti sin förut omförmälda motion (N:o 68 hos Eidderskapet och Adeln) bar Herr Liljenstolpe, A. F., föreslagit, att eden för ordförande och ledamot uti taxerings- och pröfnings-komité måtte åter införas, möjligen med förändrade ordalag, men i samma anda med den, som förefanns uti äldre bevillningsförordningen, så att ”hvarken Kronan eller den skattskyldige förnärmas i deras tillständiga rätt”, emedan en påminnelse härom för så väl komitéernas ledamöter som Kronans ombud, enligt motionärens förmenande, icke torde vara utan gagn.
Då Utskottet icke anser någon föreskrift om dylik eds afiäggande böra erfordras, för vissheten derom, att vederbörande ordförande och ledamöter i taxeiings- och pröfnings-komitéerna, vid fullgörande af de dem anförtrodda vigtiga uppdrag, ställa sig till efterrättelse gällande författningar och i öfrigt iakttaga all den samvetsgrannhet, som deras pligt fordrar, så hemställer Utskottet, att motionärens ifrågavarande förslag icke måtte bifallas.
I 7 § af Instruktionen för taxeringsförrättningarne stadgas, att sedan fast egendom det år då allmänna bevillningen, med tillämpning af utfärdad ny Bevillningsstadga, första gången påförts, blifvit enligt föreskrifna taxeringsgrunder till sitt verkliga värde uppskattad, detta värde må under tre år bibehållas oförändradt, såvida icke åtskilliga uppräknade till dess ökande eller minskning föranledande omständigheter inträffa, men att, efter tre års förlopp förnyad uppskattning skall ega rum.
Bevillnings-Utskottet, som äfvenledes anser tätare förändringar i fastigheters uppskattningsvärde icke böra göras, och derföre trott lämpligt vara, att en antydan derom i paragrafen fortfarande förekommer, har i öfrigt, då Utskottet erfarit, att sådan allmän taxering å olika orter egt rum å särskilda år, till vinnande af likhet i tillämpningen häraf, åt början af paragrafen gifvit den förändrade lydelse, som det 14 Bevillnings- Utskottets Betänkande N:o 3. bilagda förslaget till ofvanberörda instruktion utvisar, hvarjemte
Utskottet funnit sig böra utesluta den förenämnda ovilkorligen föreskriften om förnyad uppskattning efter tre års förlopp; och hemställer Utskottet, att dessa förändringar må godkännas.
Med anledning af föreskriften att, vid beräkning af skattskyldigs okända lefnadskostnader i stad, desamma i allmänhet icke må anses vara lägre än i nu stadgadt förhållande till beloppet af den årliga hyra den skattskyldige erlägger för de af honom och hans egen familj begagnade runi och lägenheter, liar Herr Liljenstolpe ansett husbyrornas på sednare tiden inträffade stegring böra föranleda till sådan ändring i berörda föreskrift, att: för till och med 100 Riksdalers hyra erlägges bevillning efter supponerad inkomst af R:dr 100: — för till och med 200: efter „ 200: — 300: „ „ 300: - 400: „ „ 800: - 500: „ „ 1,500: — 600: „ ' „ 1,800: - 700: „ „ 2.000: — 800: „ „ 3,000: — 900: „ „ 5,000: — 1,000: „ ,.... „ 6,000: - samt för hvarje 100
Riksdaler utöfver sistnämnda belopp, beräknas 500 Riksdaler supponerad inkomst.
Då emellertid vid sista riksdagen en betydlig nedsättning medgafs i den för ifrågavarande beräkning föreskrifna proportion, och någon väsendtlig stegring i hyrorna sedan dess icke lärer inträffat, hvadan en ytterligare nedsättning i förberörda afseende nu icke torde vara behöflig eller lämplig, så har Utskottet icke ansett sig böra tillstyrka bifall till detta förslag.
Ehuru den lydelse, 8 § i 1861 års Bevilluiugsstadga egde, innebar, att den eftergift af eller lindring i bevillning, som för der bestämda inkomstbelopp af kapital eller arbete fanns medgifven, skulle tillämpas utan afseende derpå, att den skattskyldige kunde tillika innehafva fastighet, ansågs likväl, i anledning af väckta motioner, vid den påföljande riksdagen sådan förändring häri vara af rättvisa och billighet påkallad, att de inkomster skattskyldig, hvilken egde fastighet, eller del i särskildt beskattadt bolag, eller drefve rörelse annorstädes än å mautalsskrifningsorten, deraf åtnjöté, jemväl borde härvid tagas i betraktande.
Den lydelse paragrafen derigenom erhöll och enligt nu gällande Bevillningsförordning eger, har Utskottet väl ansett vara såsom allmän föreskrift tillfredsställande, och derföre bibehållit densamma oförändrad; men då emellertid äfven efter dess antagande det förfaringssätt, hvartill det äldre stadgandet berättigade, lärer fortfarande hafva flerestädes iakttagits, och då derjemte beliöfligt må vara, att närmare ledning Bevillnings- Utshottets Betänkande N:o 3.
15 lemnäs för uppskattning i sådana förekommande fall af fastigheters behållna afkastning, har Utskottet vid slutet af Instruktionen för taxeringslörrättningarne infört ett nytt moment, innefattande, jemte erinran huru 8 § rätteligen bör tillämpas, föreskrift angående ordningen dervid för beräknandet af fastighetsinkomst, och hvilken åtgärd torde godkännas.
Reservationer: l:o) at Herr Wolffelt, M. C., som anmält reservation emot Utskottets beslut att afstyrka bifall till Herr Linroths motion om frihet från bevillning för pensioner och gratialer. 2:o) af Herr P. Murén: ”Emot Utskottets beslut att afstyrka bifall till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition att nedsätta afgiften för utländske handelsagenter till hälften emot hvad den nu enligt 16 § af gällande Bevillningsförordning är bestämd, nemligen från 100 till 50 R:dr för de första 3 månaderna och från 40 till 20 R:dr för hvarje följande månad, får jag härmedelst mig vördsammast reservera.
Då hvarken i Frankrike eller England och icke heller i flera andra länder någon afgift affordras oss Svenskar för att vi der resa i handelsärenden, men Franska regeringen likväl nu i den nyss med Frankrike afslutade handelstraktaten förbehållit sig att, så länge en dylik afgift härstädes affordras utländske reseagenter, en lika afgift äfven skall kunna i Frankrike Svenske reseagenter affordras, så önskade jag helst att hela denna afgift, såsom varande både obillig och principvidrig, afskaffades; men om ett sådant yrkande under nuvarande förhållanden möjligen icke kan hafva utsigt till framgång, så vågar jag dock, synnerligast med afseende derå att Kongl. Maj:t i sammanhang med ratifikationen af ofvannämnda traktat ”förbundit
Sig att vid innevarande riksdag föreslå nedsättning till åtminstone hälften af hvad nu är bestämdt”, vördsammast anhålla, att denna Kongl. Maj:ts nådiga framställning af Rikets Ständer bifalles.” ff:oj af Herr A. II.
Wistrand: ”Emot Bevillnings-Utskottets beslut att förändra § 7 uti Instruktionen för taxeringsförrättningarne, får jag mig reservera.
Jag anser det väl vara önskvärdt, att fastighetsvärdet i allmänhet kunde bibehållas oförändradt under en längre tidsföljd och att man kunde förekomma att fluktuationer uti dessa värden allt för ofta inträffade; men då detta är overkställbart, så är det med rättvisa och billighet närmast öfverensstämmande, att vid taxeringsförrättningarne påföres hvarje fastighet det belopp, som 16 Bevillning.?-Utskottets Betänkande N:o 3. motsvarar dess verkliga värde, hvilket icke kan ske om det en gång påförda värdet skall bibehållas under tre år, såvida icke de uti förslaget, från den nu gällande förordningen uppräknade utomordentliga omständigheterna skulle föranleda ändring uti detta värde.
Ett sådant stadgande kunde försvaras, så länge riksdagarne inträffade hvart tredje år, men sedan Rikets Ständer antagit Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om årliga riksdagar, anser jag detta stadgande ej böra af Rikets Ständer bibehållas, helst nästa riksdag möjligen kan besluta en förändring uti detta afseende, hvilket skulle kunna föranleda samma missförstånd, sorn ett likartad! stadgande uti den af Rikets Ständer beslutade
Bevillningsförordningen för år 1862 orsakade uti flera delar af riket.
Der stadgades nemligen att fastighetsvärdet skulle bibehållas oförändradt under tre år (alltså 1862, 1863 och 1864); men år 1864 tillämpades en ny Bevillningsförordning och detta föranledde att, ehuru de fastighetsvärden, som påfördes enligt 1862 års Bevillningsförordning, ännu icke mera än två år varit bibehållna oförändrade, verkställdes på de flesta ställen uti riket en förnyad uppskattning, hvaremot detta på andra ställen icke skedde förr än år 1865.
Jag anser derföre lämpligast att denna paragraf utelemnas, men då detta tilläfventyrs icke vinner bifall, föreslår jag att 7:de paragrafen må erhålla följande ordalydelse:
Sedan fast egendom blifvit, enligt föreskrifna taxeringsgrunder, till sitt verkliga värde uppskattad, må detta värde bibehållas oförändradt intill slutet af det år då en förnyad Bevillningsstadga varder af Riksdagen antagen, såvida icke brandförsäkringsvärdet å byggnader i stad och på dess område eller å öfriga i § 4, mom. 4, uppräknade hus och byggnader blifvit ökadt eller miuskadt, eller egendomens värde antingen genom ny- eller tillbyggnader, nya fabriksanläggningar eller andra inrättningar blifvit under tiden i betydligare mån förhöjdt eller genom inträffad eldsvåda, vattenflöde eller af annan dylik anledning märkligen förminskats; i hvilka fall sagda värde bör jemkas efter de förändringar egendomen undergått.” 4:o) af Herr Trägårdh., Sv.: ”Emot den förändring Utskottet beslutat i afseende på 9 § 1 morn., får jag mig reservera, enär den föreslagna delningen af bevillning på de särskilda kontoren kommer att grunda sig endast på godtyckliga uppgifter af bolagets styrelse; men för den händelse Utskottets förslag, sådant oaktadt, skulle vinna Ständernas bifall, anser jag rättvisa och likställighet fordra, att uti momentet äfven införes: eller annat penningebolag, så att momentet må erhålla följande lydelse:
Bankbolag eller annat penningebolag, der bolagets rörelse drifves, vare sig genom hufvudkontor, afdelnings- eller kommissionskontor.
Exempelvis tillåter jag mig härvid erinra om Skandinaviska Kredit-aktiebolaget, som har sitt hufvudkontor i Göteborg, men drifver högst betydande rörelse vid särskildt kontor i Stockholm.
På Bevillnmgs- Utskottets Betänkande N:o 3. 17
På grund af hvad här ofvan blifvit anfördt, yrkar jag ock uteslutande af föreslagna tillägget till 27 §, hvilket tillägg lyder: ”Och bör sådant utdrag, beträffande bankbolag, utvisa denna vinst fördelad på hufvudkontoret samt hvarje af dess afdelnings- och kommissionskontor;” men skulle äfven detta tillägg blifva godkändt, torde deruti göras den förändring, att i stället för ordet ”bank-bolag” må inflyta orden: bank- och penninge-bolag." 5:o) af Herr Lindstedt, M.: ”Emot Utskottets beslut att ogilla min motion om tillägg i 9 § af Bevillningsförordningen om den rätta orten der skeppare och andre sjömän skola påföras bevillning för inkomst af kapital eller arbete, får jag härmed reservera mig.
Till detta sitt beslut har Utskottet hemtat stöd deraf, att i 3 §, 3:o i Kongl. Förordningen angående mantalsskrifningarnes förrättande, den 20 Juni 1861, stadgas att sjöfarande, ”sorn icke i egenskap af fastighetsegare eller af särskild anledning tillhöra annat distrikt, skola mantalsskrifvas å den ort, dit fartyget hörer”, hvaraf också skulle följa att den ort, der dessa personer borde påföras bevillning, vore gifven utan att något särskildt stadgande derom, rörande denna klass af skattskyldige mera än för andra, vore behöfligt.
Utskottets åsigt i hufvudsaken är fullt rigtig; men det ledsamma är att så icke sker, som Utskottet anser att det borde tillgå.
Erfarenheten visar detta.
Det går nemligen så till: att om en skeppare, fastighetsegare och mantalsskrifven samt bosatt uti, till exempel, Gefle, förer fartyg för Hudiksvall, så debiteras han för inkomst af rörelse i Gefle, dit han hörer och der han skall debiteras; men — han debiteras äfven i Hudiksvall för inkomst och påföres sålunda afgift till Kronan och i följd deraf äfven till kommunen.
Om denne person är i Gefle debiterad för 1,200 R:dr inkomst, så får han der åtnjuta afkortning för 300 R:dr och betalar 9 R:dr; men i Hudiksvall, der han ansetts hafva enahanda inkomst af 1,200
R:dr, ehuru på annat ställe än sin mantalsskrifningsort (ty då erkännes att han icke är hemma i Hudiksvall), får han ingen afkortning och måste således betala 12 R:dr.
Skepparens anhöriga eller rederiet betalar de i Gefle påförda utskylder och när skepparen återkommer från sin, kanske långa, sjöresa, så blifver han kräfd för den i Hudiksvall honom påförda bevillning, hvarom han tillförene icke haft någon aning och således icke heller kunnat hos pröfnings-komitéen klaga, äfven om han funnits på orten.
Han måste då inbetala de 3 R:dr, eller skilnaden emellan det i Gefle och i Hudiksvall honom påförda belopp samt stämmoböter.
Sedan får han klaga hos Konungens Befallningshafvande.
Debiteringen i Hudiksvall ogillas; mannen skall återfå dessa 3 R:dr, men detta får han ej annorlunda än genom ansökning om restitution och denna ansökning skall vidlyftigt nagelfaras innan slut blifver.
Allt det skrifveri och besvär, som klaganden härigenom måst vidkännas, uppgår kanske i kostnad till 6 R:dr.
Häraf uppstår således ovilkorlig förlust för den obehörigen taxerade samt Bih. till R, St.
Prot. 186.5 1866.
.5 Sami. 1 Afd.
S Haft. 3 18 Bevillnings- Utskottets Betänkande N:o 3. särdeles mycket besvär för Konungens Befallningshafvande, magistrat och uppbördsman genom handräckningsansökningar m. m. och till sist afskrifning af den dubbla debiteringen.
Att det icke ansetts så obehöfligt som Utskottet säger, att stadga något särskildt rörande sjömansklassen framgår deraf, att, ehuru
Bevillningsförordningens öde § föreskrifver att inkomst af kapital eller arbete skall beskattas med en procent, så erinras i alla fall i 13 § af Instruktionen för taxeringsförrättningarne, att skeppare och annat sjöfolk skall på enahanda sätt beskattas.
Till förekommande af de misstag, som vid en del sjömanshus härutinnan begås (sannolikt till följd deraf, att man ansett 2:o i 9 § Bevillningsförordningen, der det talas om att bevillning skall påföras yrke eller näring der det idkas, — äfven skall tillämpas på sjöfarande) — samt att förekomma den skattskyldiges onödiga betungande med kostnader och obehag äfvensom för att undvika allt det besvär, som auktoriteterna tillskyndas, erfordras icke mera, än att i 9 § af Bevillningsförordningen införes det tillägg, att skeppare och andre sjömän påföras bevillning för kapital eller arbete der de är o mantalsskrifne; och anhåller jag vördsamt att Rikets Höglofliga Ständer med anledning deraf behagade gifva det i samma 9 § redan varande stadgande denna lydelse: ”Skeppare och andre sjömän samt hvar och en annan skattskyldig, der han är mantalsskrifven.”
Bevillnings- Utskottets Betänkande N:o 3. 19 Förslag till ändringar i gällande Bevillnings-Stadga.
Sveriges Rikes Ständers Bevillning för år 1867 och påföljande år, intill slutet af det år, under hvars lopp ny Bevillnings stadga af Riksdagen fastställa blifver.
Art. II. A) Bevillning af fast egendom. § 4.
Vid uppskattningen af fast egendom utsättas särskilda värden: a) i stad: å tomt, åbyggnad och jordegendom; • b) på landet: å hvarje särskildt hemman och hemmansdel samt från annan egendom för alltid eller under viss tid afsöndrad lägenhet, äfvensom å byggnader, hvilka antingen användas till annat föremål, än jordbruket tillhörande näringar, eller äro uppförda på lustställen eller andra dermed jemförliga mindre lägenheter och utgöra dessa ställens och lägenheters egentliga värde.
B) Bevillning för inkomst af kapital eller arbete. §6.
För all inkomst, vare sig af kapital eller arbete erlägges bevillning med En pro^ cent, beräknad å behållna inkomstbeloppet. 20 Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 3.
Till inkomst af kapital räknas: ränta af utlånade eller i räntebärande obligationer nedlagda eller bos penningeförvaltande verk eller enskilde insatta penningar, äfvensom ränta och sådan vinst å rörelse, sorn icke kan inbegripas under benämning inkomst af arbete.
Till inkomst af arbete räknas: all den inkomst, som erhålles af rörelse, yrke eller tjenst, såsom vinst af bergsbruk jemte dertill hörande verk, inrättningar och näringar, af mjöl- och sågqvarnar, fabriker, mekaniska verkstäder, bränvinsbrännerier, samt andra för varors tillverkning eller förädling anlagda inrättningar, penningerörelse, handelsrörelse, skeppsrederi eller sjöfart, handtverk eller annan, jordbruket icke tillhörande näring; till allmänt begagnande upplåtna kanaler och jernvägar samt andra farvägar; hvad utöfver dermed förenade kostnader förvärfvas genom utöfning af vetenskap, konst eller handaslöjd; aflöning, arfvoden och traktamenten, sportler eller andra med allmän eller enskild tjenstebefattning förenade förmåner, samt pension, årligt understöd (gratifikation), lifränta eller undantagsförmån.
Vid de förenade rikenas beskickningar hos utländska magter anställda, jemte alla öfrige under Utrikes Departementet lydande embets- och tjenstemän erlägga inkomstbevillning för den del af deras aflöning, som motsvarar Svenska Statsverkets bidrag till samma aflöning.
Arrendatorer af sådan Staten tillhörig, fast egendom, för hvilken bevillning enligt § 2 icke utgöres, erlägga bevillning för den inkomst, de af dessa arrenden åtnjuta. § 7. Grunder för inkomsternas beräknande. l:o) I fråga om den inkomst af kapital eller arbete, för hvilken bevillning skall utgöras, får afdrag icke ske för den skattskyldiges och hans familjs lefnadskostnader eller dertill hänförliga utgifter.
Uti den inkomst, för hvilken bevillning skall utgöras af löntagare samt dem, som åtnjuta arfvoden eller traktamenten m. m., inberäknas icke löntagares inkomst af boställe, hvarför fastighetsbevillning redan blifvit innehafvaren påförd; icke heller den del af indelta arméens löner, som utgör afkomsten från de genom vederbörande boställsdirektioner utarrenderade boställen, för hvilka fastighetsbevillning erlägges; icke heller hvad som anvisats för bestridande af de med erhållna tjenster eller uppdrag förenade särskilda kostnader, såsom: resekostnadsersättning, å stat uppförd häst- och båtlega, officerares häst- och fouragemedel, anslag till skrifmaterialier och andra expenser, traktamente för förrättning å annat ställe, än tjenstemans eller i förrättningen deltagande persons vanliga boningsort, arfvode eller traktamente för kommendering utom station, fält-aflöning under krigstid, arfvode eller traktamente för riksdag eller revision å annan ort, än der arfvodes- eller traktamentstagaren är bosatt, presterskapets prostetunnor samt den ersättning, som under namn af inqvarteringspenningar utgår till indelta arméens officerare för bristande karaktershus å deras boställen.
Bevillnibgs- Utskottets Betänkande N:o 3. 21 Likaledes må afdrag ske för följande utgifter, nemligen: den afgift, tjensteman, såsom sådan, åligger utgöra till pensions-, enke- och pupill- eller annan unclerstödskassa, aflöning eller annan ersättning till vikarie eller tjenstebiträde, presterskapets s. k.
Gärden och Taxen, ränta och amorteringsbidrag till öfverbyggnads-amorteringsfonden för prestgårdarne i Skåne, de af landshöfdingars och officerares löner utgående ackords-, ränte- och amorterings-afdrag samt kostnader för sådana anbefallda tjensteresor, för hvilka ersättning icke är särskildt anvisad. 3:o) Inkomst genom bruks-, fabriks- och handelsrörelse, sjöfart, handtverk eller annat yrke samt de med tjenstebefattning förenade obestämda eller extra Inkomster taxeras för det löpande året och böra i allmänhet beräknas på grund af förhållanden under näst föregångna året.
Indelta, likasom andra i spanmål jeller persedlar utgående, löner upptagas till det kontanta belopp, de efter sednast för orten faststäldt markegångspris utgöra.
Vid beräkningen af behållen inkomst af kapital eller arbete iakttagas för öfrigt de i dessa hänseenden meddelade bestämmelser och närmare föreskrifter, som ofvan åberopade instruktion för bevillningstaxeringarnes verkställighet innehåller. §9- Bevillning för inkomst af kapital eller arbete påföres: hankbolag, der bolagets rörelse drifves, vare sig genom hufvudkontor-, afdelningseller kommissionskontor; annat bolag, der bolagets rörelse hufvudsakligen å en eller flera orter drifves, eller, i fall sådana bestämda orter icke förefnnas, der bolaget har sin styrelse; fabriksegare, handlande samt annan yrkes- och näringsidkare, der fabriken är belägen, eller handeln, yrket eller näringen förnämligast idkas; dock skola handlande i de städer, hvilka innefatta flera församlingar, för den handelsrörelse, de derstädes idka, taxeras inom den församling, der de äro mantalsskrifne; egare af fartyg, hvaruti flera hafva del, der hufvud- eller korrespondentredaren är mantalsskrifven, eller, om sådan ej finnes, der fartyget har sin hemort; utrikes boende pensionstagare från Svenska Statsverket eller annan allmän inrättning, der pensionen utbetalas; hvar och en annan skattskyldig, der han är mantalsskrifven.
Art. iII.
A) Bevillning af Frälse-egendomar.
B) Bevillning för Post- och Lots-hemman. 22 Bevillnings- Utskottets Betänkande N:o 3. C) Bevillning för rättighet till skogsfång på allmänningar. D) Bevillning för Dylta bruks tillverkningar.
E) Bevillning af Bank-bolag med sedel-utgifningsrätt.
F) Bevillning af utländske handlande och handels-expediter. § 16.
Utländning, som reser omkring i landet och för egen eller, såsom utskickad, för annans räkning, bjuder ut eller slutar handel om utländska varor, skall, vid ankomsten till riket, till närmaste kronouppbördsman i stad aflemna skriftlig uppgift, huru länge han ämnar här qvarstadna, samt dervid erlägga Ett Hundra Riksdaler för rättigheten att under en tid af högst tre månader idka dylik handel; åliggande det honom att, derest han efter nämnda tid vill samma rättighet utöfva, förskottsvis betala ytterligare Fyratio Riksdaler i månaden, hvilken afgift skall antingen för längre tid på en gång eller för minst en månad om sender, men alltid för full månad, inbetalas till Kronans uppbördsman i stad inom det län, der han vid betalningstiden sig uppehåller; skolande qvittenset å den erlagda afgiften vara meddeladt å tryckta blanketter, som, efter vederbörliga reqvisitioner, böra af Riksgälds-kontoret Konungens Befallningshafvande tillsändas, för att
Kronans uppbördsmän i städerna tillhandahållas och hvilka blanketter, som skola lyda dels å Ett Hundra Riksdaler, dels å Fyratio Riksdaler hvardera, böra innehålla erinran om behörigt iakttagande af hvad gällande författningar i afseende å dylik handel stadga.
Den utländning, som, utan att hafva den stadgade afgiften behörigen erlagt, beträdes med att bjuda ut-mller sluta handel om utländska varor, skall, jemte afgiftens erläggande, böta Fem hundra Riksdaler.
Förbrytelser häremot upptagas af poliskammare, der sådan finnes, och eljest af allmän domstol; och fördelas de ådömda böterna lika mellan åklagaren och de fattiga.