Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid detta förhållande och då Kongl. Majrts propositioner endast i sin helhet kunna antagas, föranlåtes Utskottet alt, med frånträdande af sitt förra tillstyrkande, vördsamt hemställa, det måtte Rikets Stunder förklara, det Kongl. Maj.ts ifrågavarande nådiga förslag ej kan bifallas.
Men som, enligt hvad Utskottet sökt ådagalägga, det är af vigt. att en författning uti ifrågaställda syftning varder utfärdad, samt den föreslagna, med iakttagande af de förändringar, som Utskottet här ofvan funnit nödiga , efter Utskottets omdöme, skulle på ett fullt tillfredsställande sätt afhjelpa de brister och Lag-Ulskottets Utlåtande, N.o 54. 17 och den oreda, som för närvarande förefinnas i lagstiftningen angående förlag, får Utskottet vördsamiigen tillstyrka, det malte Rikets Ständer besluta utfärdande af en författning af enahanda innehåll med den af Kongl. Maj:t i nåder föreslagna, utom hvad angår Usta och 4:de §§ i samma förslag, hvilka torde erhålla följande lydelse: § 1.
G ifver någon förlag i penningar eller varor att anlägga eller drifva bergsbruk, fabrik, verkstad eller annan inrättning, till beredande eller förädling af råa ämnen, ege förlagsman låta förlaget inte eknäs, på landet hos Häradsrätt och i stad hos Rådstufvurätt, inom hvars domvärjo bruket, fabriken, verkstaden eller inrättningen anlägges eller finnes; och njute sedan, i den ordning sista punkten af 7 § i 17 kap.
Handelsbalken bestämmer, förmånsrätt i det, som tillner kadi är, i de för tillverkningen nödiga råa ämnen, så ock i all den lösegendom, vare sig redskap, dragare eller annat, som till bruket, fabriken, verkstaden eller inrättningen hörer.
Då i stad Rådstufvurätt icke finnes, vare Häradsrätt i orten behörig att inteckning meddela. § *•
Ej må för lag sinteckning meddelas utan för visst öfverenskommet belopp i penningar eller varor, eller utan skriftligt af förlagsgifvare och förlagslagare underskrifvet och af vittnen styrkt kontrakt, upptagande så väl försträckningens egenskap af förlag för viss uppgifven inrättning och, när delta lemnäs till något af de i § / nämnda ändamål, jemväl ställd för inrättningen, som ock vilkor en för återbetalningen af förlaget; och må inteckning icke fastställas ulan att förlags tagaren i handlingen sådant uttryckligen medgifvit.
Slockholm den 29 Maj 1848.
Rih. till R. S(.
Prat. 1847 och 1848. 7 Sami. t Afd. 18 Hätt 3 18 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 55.
Reservationer: af Herr Grefve Sparre, E., Herr Agrell samt riksdagsfullmäktige Johan Johansson från Örebro län och Olof Pehrsson från Gefleborgs län, hvilka åberopat deras vid Utskottets betänkande fogade reservationer.
H:o oö. Ank. till Exp.-Utsk. d. 8 Juni, kl. 4 e. ra.
Memorial med förslag till samman jemkning af de inom
Riks-stånden fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets utlåtande N:o 44, i anledning af Utskottets betänkande No 27, öfver Kongl. Majds nådiga proposition med förslag till lag om aktie-bolag.
Sedan Lag-utskottet i berörda betänkande tillstyrkt, att Kongl. Majits omförmälda nådiga proposition måtte af Rikets Ständer antagas, samt Högv.
Bonde-ståndet bifallit delta betänkande, men Höglofl.
Borgare-ståndet, på grund af gjorda anmärkningar, detsamma till Utskottet återremitterat; så har Utskottet i sitt ofvannämnda utlåtande hemställt, att Rikets Ständer måtte, med förklarande, att Kongl.Maj.ts ifrågavarande nådiga proposition ej kan bifallas, för sin del besluta en lag om aktiebolag af enahanda innehåll med den i nåder föreslagna, men med tillägg af ett nytt moment i 10 §, af denna lydelse: ”Uti bolags fa sta egendom må inteckning icke beviljas för delegares enskilda gäld; ej heller må för sådan gäld någon bolagets tillhörighet i mät tagas.” Enligt nu mera till Utskottet ankomna Protokolls-utdrag har dock Ridderskapet och Adeln, med afslag å Utskottets utlåtande, antagit Kongl. Maj:ts nådiga proposition oförändrad; hvarjemte Bonde-ståndet vidblifvit sitt, i öfverensstämmelse med Utskottets första betänkande, fattade beslut; men deremot hafva Preste- och Borgare-stånden, det förra med frånträdande af sitt föregående beslut, godkänt hvad Utskottet i utlåtandet tillstyrkt.
Lag- Visko Hets Utlåtande, N:o 55. 19
Då således (vå Riks-stånd, nemligen Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet, antagit Kongl.
Maj:ts oftanämnda nådiga proposition oförändrad, meri Preste- och Borgare-stånden stannat i ett derifrån skiljaktigt beslut, föranlåtes Utskottet, för sammanjemkning af dessa olika meningar, att, med anledning af § Riksdags-ordningen, vördsamt inbjuda sistnämnde två Riksstånd att med Ridderskapet och Adeln samt Bondeståndet sig förena.
Derest denna inbjudning icke af någotdera Ståndet antages, samt Ridderskapet och Adeln eller Bonde-ståndet ej heller vill öfvergå på de öfriga Riksståndens mening, hvilken, i händelse den biträdes af ettdera utaf nämnda Riksstånd, kommer att utgöra Rikets Ständers beslut, får Utskottet, i öfverensstämmelse med nvssberörda grundlagsbud, föreslå att omröstning öfver frågan måtte anställas i förstärkt Lag-utskott efter en så lydande Voterings -Proposition:
De n, sorn bifaller Kongl.
Maj.ts nådiga Proposition med förslag till lag för aktie-bolag, röstar:
Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses Rikets
Ständer hafva beslutat en lag för aktie-bolag af enahanda innehåll med den af Kongl. Maj:t i nåder föreslagna, med tillägg af ett nytt mom.
i 10 § af följande lydelse:
''Uti bolags fasta egendom må inteckning icke beviljas för delegares enskilda gäld; ej heller må för sådan gäld någon bolagets tillhörighet i mät tagas."
Stockholm den 7 Juni 184-8.
Berling, 1848. Lag-Utskottets Betänkande, N;0 56, l N:o 56. 1 / Ank. lill Exp. Utsk. den 8 Juni, kl. 4 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om dels indragning af Kämners-, Lagmans• och Riddaresynerätlerna, dels ock förändring af vissa domstolars organisation.
Uti den allmänna redogörelse, som, vid början af innevarande Riksmöte, blifvit till Rikels Ständer af deras då varande Justitieombudsman öfverlemnad, har denne å nyo väckt den vid flera föregående riksdagar behandlade frågan om indragning af Kämners-, Lagmans- och Padda re sy ne rätt erna, i sammanhang hvarmed förslag blifvit framstäldt till de nya stadganden och de förändringar i gällande lagstiftning, hvartill en dylik indragning syntes föranleda, med hemställan derjemte, det måtte—för den händelse att rät• tegängsärenderna i Hofrätterna skulle finnas, genom ifrågaställa lagförändring, tilltaga i den män, att deras tillbörligt skyndsamma handläggning icke af Hof rätternas nuvarande ledamöter medhinnas, utan flera ledamöter dersammastädes måste tillförordnas — Rikets Ständer anslå och till Kongl. Maj:ts disposition ställa nödiga medel för dessa ledamöters aflönande.
Lag-utskottet, till hvars granskning berörda fråga blifvit hänskjuten, har derförutom mottagit serskilda inom Yällofl.
Bondeståndet af herr Winge samt Riksdagsfullmäktige Nils Strindlund från Westerbottens län, Lars Wenander från Bohus län, Sone Persson från Malmöhus län, Petter Persson från Jönköpings län och Adolf Fredriksson från Upsala län afgifna memorial, deruti Kämners- ich Lagmansrätternas indragning likaledes blifvit påyrkad, under anhållan af herr Winge, att Utskottet måtte uppgöra serskilda förslag i ämnet, så att de representanter, som vilja bibehålla endera domstolen, må vara oförhindrade att bifalla indragningen af den andra.
1 sammanhang med berörda yrkande hafva emellertid Nils Strindlund och Lars Wenander fästat uppmärksamheten på nödvändigheten att, enär Hofi ätt varder andra instansen, dylika Rätter finnas på flera ställen i Riket än för det närvarande.
I följd hvaraf och då Svea och Götha Hofrätter utgöras af flera divisioner hvardera, motionärerna föreslagit, att serskilda divisioner af dessa Hofrätter måtte utflyttas i landsorterna och förläggas Bih. tili R.
Prol. och 1848, 7 Sami. 1 Afd. 19 Haft. 1 2 Lag-Ulskottets Betänkande , N.o 56. på lämpliga ställen.
Härigenom syntes någon ökad kostnad icke böra komma i iråg».
Om det nemligen stadgades, att äldsta ledamoten skall fungera såsom ordförande i Rätten, kunde nu varande presidentsplatser indragas och lönerna besparas.
Derigenom och medelst besparing af lagmanslönerna uppkom en så betydlig tillgång att den nära nog vore tillräcklig för sakens genomdrifvande, serdeles som, genom en förändrad arbetsordning i Hofrätterna, deras tjenstemannapersonal kunde minskas; och har Nils Strindlund slutligen anmärkt att, då Rådhusrätt i stad kommer att motsvara Häradsrätt å landet, så synes del äfven af vigt, att dessa domstolar ”till sammansättning och egenskaper bi ingas i så nära likhet som möjligt,” på det att rättsökande må kunna med samma trygghet anlita båda, hvilket nu ej vore förhållandet, enär Rådhusrättens ledamöter egde individuel rösträtt, utan afseende å förvärfvad skicklighet alt domareembetet utöfva.
Med anledning häraf har motionären, som ansett Häradsrätterna höra förblifva oförändrade, hemställt om icke stadgas bör, att icke någon hädanefter må förrätta domareemhete eller antagas till domare med individuel rösträtt, som ej vid Rikets universiteter aflagt föreskrifna lärdomspiof i lagfarenheten; att utnämning till sådana doniarebefattningar skall ske af Konungen , efter de grunder, som följas vid tillsättandet af häradshöf (linge- beställningar; samt att, om någon stad ej kan underhålla lagfarna ledamöter i Rådhusrätten, domstolen skall bestå af en lagfaren domare och af bor ger skåpet utsedd nämnd, med enahanda makt, som häradsnämnd, sä vida staden ej i judicielt hänseende vill höra under närmaste Häradsrätt.
I anledning af hvad sålunda blifvit föreslaget och hemstäldt får nu Utskottet si t utlåtande afgifva:
På sätt ofvan är antydt, har frågan om indragning af Kämners-, Ligmansoeh Riddaresynerätterna vid flera riksmöten varit föremål for Sländernas ofverläggningar.
Den väcktes först vid 1828—30 årens riks lag, och har sedermera vid hvarje af de följande blifvit åter upptagen.
Vid alla dessa tillfallen hafva Rikets Ständer uttalat den åsigt alt en sådan indragning vore behöflig och nyttig, hvilket jemväl föranledt att beslut derom blifvit vid tre riksdagar fattade; och denna omständighet, detta vidhållande af åsigten, synes bekräfta att densamma grundas på giltiga skäl.
Det är bekant att
Sverige tillförene blott haft tre rättegångsinstanser.
Äfven 1734 års
Dg synes hafva åsyftat bibehållande af samma antal, enär den benämner såsom allmänna Rätter och Domstolar blott Härads- och Lagmansrätt på landet, samt Kämners- och Rådstufvurätt i stad, och öfver dessa Hofrätt, som var Konungens högsta nämnd, emot hvars dom ingen egde Lag-Utskottets Betänkande, N:o 56. 3 vädja.
Den revision, hvilken, i följd af tillåtelsen att anhålla om Konungens pröfning af Hofrättens dom eller utslag, emellertid blef inrättad, iklädde sig likväl omsider egenskapen af allmän domstol och var i sjelfva verket att anse som en fjerde instans, redan innan den, såsom sådan, i nu gällande grundlag formligen erkändes och stadgades, under namn af Konungens Högsta domstol.
Men erfarenheten har dock nogsamt ådagalagt, att den tillökning i instansernas antal, som sålunda tillkommit, långt ifrån att i och för sig sjelf gagna de rättsökande, fastmera endast åstadkommit långsamhet i lagskipningens gång utan att öka dess säkerhet; och frågan kan derföre blott blifva den, huru en instans lämpligast må kunna borttagas, och skyndsamheten i lagskipoingen, utan säkerhetens förnärmande, derigenom befordras.
Om man vid besvarandet af denna fråga tager i betraktande att andra instansen bör hafva sådan sammansättning eller vara så organiserad, att man der kan vänta en skarpsyntare granskning eller vidsträcktare omfattning i åsigter än hos första domstol; så torde ej kunna förnekas att Lagmansrätten, som i alla civila tvister å landet utgör andra instansen, ej motsvarar sin bestämmelse.
Denna domstol är nemligen icke annorlunda organiserad än Häradsrätten; hvadan man ej eller der kan vänta denna skarpsyntare pröfning af rättsförhållanden, som den är satt att utöfva; och då dertill kommer att, enär lagtima Lagmansting hållas endast en gång om året, ett helt år från den dag, då Häradsrättens beslut meddelas, stundom förflyter, innan målet kan hos Lagmansrätten fullföljas, förmodar Utskottet någon tvekan ej kunna uppstå om lämpligheten att genom Lagmansrätternas indragning befordra den nödvändiga minskningen i rättegångs-iustansernas antal. Hvad Kämnersrätlerna åter beträffar, så beslyrkes deras umbärlighet tillräckligen af det föihållande, att bland de städer, der Kämnersrätt ej är, några hafva dubbelt större folkmänd, än den del af dem i hvilka Kämnersrätter finnas, utan att rättvisans skipande eflersättes mera i de förra än i de senare; och att bibehålla en öfverflödig instans, dertill inser Utskottet ej något skäl.
Enheten i rättegångsordningen fordrar dessutom att instansernas antal skall vara lika antingen man tvistar å land eller i stad; och då Utskottet således finner indragning af ifrågaställa domstolar samtidigt böra ega rum, följer deraf, att Utskottet ej anser skäl att, på sätt herr Winge hemställt, för indragning af hvardera domstolen upprätta serskildt förslag.
Att omförmälda åtgärd kommer att öka Hofrätternas göromål kan Utskottet icke förbise; men då en stor del mål nu fullföljas från Härads- och Kämnersrätterna till Lagmans- och Rådstufvurätterna blott af den anled - 4 Lag-ZJtskottets Betänkandej N.o 55. ning att den tappande dymedelst vinner ett belalningsanstånd, tror Utskottet den farhåga man hyser för
Hot ratternas öfverhopande i väsendtlig mån böra försvinna, otn det lemnäs vinnande part rätt att få verkställighet å Underrätts dom, utan afseende å deremot eriagdt vad, så framt vadet derigenom ej göres onyttigt.
En sådan rättighet är ock stadgad i det af Justitieombudsmannen framlagda lagförslag, hvilket Utskottet, vid granskning, till dess serskilda delar godkänt.
Men såsom ostridigt kan det oaktadt, på sätt Utskottet yttrat, antagas att Hofrätternas göromål, i följd af omförmälde domstols indragning, komma att ökas; och då Hofra lernas tid redan är fullt upptagen med bandläggningea al nu inkommande mål, lärer behofvet af nya ledamöter ej heller uteblifva.
Detta behof, kan dock ej inträda förr än någon lid elter det indragningen för sig gått, och då först blir man i tillfälle bedöma den tillökning, som erfordras i ledamöternas antal.
I följd häraf och då Utskottet anser domsto larnas indragning ej böra ega rum loir än år 1850, och någon säker erfarenhet i förenämnde hänseende således ej kunnat vinnas förr än efter det Rikets Ständer nästa gång sammankommit, anser jemväl Utskottet obehölligt att Rikets Ständer, i enlighet med hvad Justitieombudsmannen hemställt, för närvarande anvisa några medel för nya ledamöters aflönande i Hofrätterna.
Deremot linner Utskottet högst tvifvelaktigt, huruvida domstolsindragningen bör leda till fördelning af nu varande Hofrälter elier inrättandet af flera.
Men i allt fall fordras äfven i denna del en ledning af erfarenheten.
' Verkan af Lagmansrätlernas indragning måste först visa sig, innan något kan beslutas i en så vigtig och omtvistad fråga, som omförmälda af Riks dagsfullmäktige Strindlund och Wenander uppkastade.
Utskottet, sorn således ej anser förslaget i denna del för det närvarande böra föranleda lil! någon åtgärd, kan ej eller understödja den yrkade förändringen i Rådstufvorälteris organisation.
Så länge städerna, enligt grundlag och privilegier äro berättigade att sjelfva upprätta förslag till borgmästare och Konungen, vid utnämnandet, ej eger gå utom förslaget, möta oöfverviunerliga hinder mot hvarje förändring uti ifrågavarande syftning.
I anledning af hvad Utskottet nu anfört, får Utskottet vördsamt tillstyrka det måtte Rikets Ständer, med afslag å Riksdagsfullmäktige Strindlunds och TVenanders hemställan i afseende på Hofrätternas fördelning, samt den förres yrkande angående Rådstufvurätternas organisation, besluta en författning hvarigenom stadias som följer: ’’i:o Alla Kämnersrätter skola från och med den 1 Januari i85o upphöraj och sådane mål och ärendenj somj enligt lag eller serskilda Jörfatt - Lag-Utskottets Betänkande , N:0 56. 5 nirigar, nu höra till Kämnersrätt> derefter omedelbarligen upptagas af Rådstufvurätt, på sätt för närvarande sker i de städer, der Kämnersrätt ej är; börande jemväl de mctl, hvilka intill nämnde dag blifvit hos Kämnersrätt anhängigegjorda , men då ännu icke är o af slutade , öfver lemnäs till vederbörande Rådstufvurätt, att der vidare handläggas. 2:0 Likaledes skola alla Lagmansrätter upphöra, på det sätt, att vad, som emot Häradsrätts eller Häradssynerätts beslut erlägges eller anmäles senare än tre veckor före lagtima Lagmansting år 1849 samt ej å
Set tinget fullföljes, bör hänvisas till fullföljd i vederbörande Hofrätt, såsom hår nedan sägs, och att de saker, hvilka, å Lagmansting fullföljde, icke derstädes inom nyssnämnde års slut af göras, skola äfven till vederbörande Hofrätts handläggning öfverlemnas. 3:o Riddaresjnerätter varda ock, ifrån och med 1849 års slut, af skaffade: och skall med fullföljd frän Häradssynerätt af tvister om ägor och botstada skäl, samt med dessa måls behandling i Hofrätt och hos Konungen, förhållas, på sätt här nedan i denria förordning stadgas.
Dock skall den, som ej nöjes åt dom, den Lagmanssynerätt gifver före slutet af nämnde år, ega att, såsom hittills tillåtet varit.
Riddaresyn hos Konungen begära.
Har Lagmansrätt dömt till syn, men saken ej med slut afhulpit före den 1 Januari i85o; varde den till vederbörande Hofrätts behandlig öfverlemnad. 4:o i sammanhang härmed varda nedannämnde lagrum upphäfne eller ändrade, på sätt, som följer: Rättegångsbalken.
1 Kap. Af 1 §, sådan den lyder i Kongl, förordningen den 18 December 1823, ändras första punkten sålunda:
Underrätt å landet är Häradsrätt.
Der dömer Häradshöfding med Tolf Bönder, som i häradet bo och dertill valde äro. 2 oell 3 §§ varda till all kraft och verkan upphäfne.
Följande §§ ändras till denna lydelser 4 §.
Underrätt i stad är Rådstufvurätt.
Der äga stadens Borgmästare och Rådmän döma. 6 Lag-Utskottets Betänkande, N.o 56. 5 §.
Öfver dessa är o Hofr atter, dit rättegångssaker från Underrätterna komma måge, som framdeles i denna balk sägs. 8 §.
Häradshöfding skall denna ed svärja inför Hofrätten.
Är han fjerran derifrån stadd, eller kan han sig der ej infinna, förr än ting skall hållas; förordne Hofrätten, hvar det ske må.
Nämndeman lägge eden af ä tinget.
Borgmästare och Rådman gore ed sin å Rådstufva, i närvaro af Konungens Befallningshafvande, eller den han i sitt ställe förordnar.
10 §, sådan den lyder i omförnsälde Kongl, förordning, ändras sålunda:
Nu häfver Häradshöfding förfall, att han sitt embete ej förrätta kan; kungöre det Hofrätten.
Prof vas det lagligt; förordne Hofrätten en skicklig man, som embetet i hans ställe f örestår.
Samma lag vare om Borgmästare, der Rådstufvur ätten utan honom ej domför är.
Nämdeman förfall och varder förthy Häradsrätten ej domför, eller saknas eljest fulltalig nämnd, i andra full än det, som i i3 kap. 4 $ sägs: kalle Häradshöfding af de bönder, som närmast bo, en eller flere, efter thy som behof vet fordrar.
Tredje kapitlet om Lagmaiisting upphäfves. 4 Kap.
Öfverskriften af detta kapitel ändras sålunda:
Huru serskildt
Häradsting skall hållas, som kallas Urtima Ting.
Sista punkten i 2 § eller orden: ”om särskildt Lagmansting vare lag samma” uteslutes.
Femte kapitlet om Kämnersrätt upphäfves.
Kap. DeLta kapitel kommer att erhålla följande lydelse: 1 §.
Staden, med de ägor, som dit lyda och inom dess rågång belägne äro, vare Rådstuf vur ätts domsaga. Lag-Utshotlets Betänkande , tV:o 56. 7 2 §. / de städer j der målens antal sä fordrar, böra Jlere af delningar af Rådstuf vur ätten vara, och göromålen dem emellan fördelas, såsom ä hvarje ställe lämpligast finnes; dock sä, att lagfarts-, intecknings , äktenskapsförords , boupptecknings-, arfs-, testmnents- och förmjnderskaps ärenden samt frågor om rätt till börd och lösen af fast egendom för hela staden till en och samma afdelning höra. § 3. livar måndag, eller, när helgedag å måndag inträffar, nästa socknedag derefter, skall Rådstufvurätt hållas; träde ock Rätten dessemellan tillsamman, så ofta det ta rf vas och Ordföranden derom tillsäger.
Då skola Borgmästare och Rådmän klockan tio till Rådstufva komma. 4 §.
Vid årets början, innan Rådstuf vut ätt första gång till domsäte träder, skall gudstjenst hållas. 5 §.
Rådstufvurätts dombok skall skrifvas under af alla, sorn i Rätten sitta; och varde den, med saköreslängd, till Hofrätten sänd inom Michaelsdag året derefter, vid bot tjugu daler Ager staden sjelf sakören; dd är ej nödigt sako re slän gden till Hofrätten sända.
Huru med dombok, som af Rådstufvurätt i Stockholm hålles, förfäras skall, är serskildt stadgadt.
9 K ap. Fo!jnide §§ skola hafva denna lydelse: § 1.
Kommer ej Häradshöfding till laga ting, utan låter Rätten ligga neder ; bote tretio dale/, der han ej laga förfall viser, och gälde dem skadan åter, som Rätten sökte.
Elif ver han en tingsdag ute, då ting flera dagar står; bote tio daler.
Försummar han syn eller urtima ting, vare bot hälften mindre. 5 3.
Kommer ej Borgmästare till Rådstufva den dag rätte.äng skall hållas; bote tre daler, och Rådman, som blifver från Rätten ute, två daler» 8 Lag-Vtsholtets Betänkande, N:o 56. 10 Kap.
Slutet af 5 § J'gånge dermed, sorn i 6 kap.
1 § sagdt är” ändras tili följande lydelse: döme derom Rätten i samma stad Andra punkten i 27 § eller orden: ”1 staden gånge om dessa mål, sora sägs i 5 kap. 1 §” ändras till denna lydelse: i staden skall Rådstufvurätt dessa mål upptaga. 11 Kap.
Följande §§ erhålla denna lydelse: 4 §•
Käranden vare skyldig att låta svaranden få stämning fjorton dagar förut, der han inom häradet bor: utom häradet eller i annan stad, tre veckor: utom länet, sex veckor: i tredje eller fjerde länet, eller längre bort, nio veckor.
Stockholms stad räknas för serskildt län.
År den utom riket, som stämmas skall; håfve sex månaders tid ifrån det han stämningen fick.
Der stämning genom offentligt anslag sker å Rättens dörr, skall ock sex månaders dag föreläggas.
Om stämning i konkursmål är serskildt stadgadt.
I alla dessa fall, der stämning fordrar längre tid, än om lysning till ting stadgadt är, må den svarande stämmas till viss månad, och underrätte han sig sedan sjelf, å hvad dag tinget hållas skäll. 5 §.
' Till Rådstufvurätt stämmes åtta dagar förut; utan sd är, att målet ej tål uppskof och derå förr svaras k än. 12 Kap. Första punkten af 2 §, sådan den lyder i Kongl, förordningen den 12 Mars 1830, ändras på följande sätt:
Ar någor förfallolös borta, då han ropas af Rätten fram att kära eller svara, bote två daler. 5 § varder till all kraft och verkan upphäfven.
Sisla punkten i 7 §, ”Är någor borta från Lagmanssyn; vare lag samma; dock må man ej der vädja mot, utan gånge dermed, som i 25 kap. 10 § stadgas”, upphäfves. 13 Kap. Lag-Utskottets Betänkande, IV; o 56. 9 13 Kap. Följande §§ ändras sålunda: 2 §.
Jäfvctr någor
Domaren obeskedliga; böle i Underrätt tjugu daler, i Hofrätt femtio daler.
Prof vas jäf lagligt emot Häradshöfding, eller Borgmästare i den stad, der ej mer än en Borgmästare är, och Rådstuf vur ätten utom honom ej finnes domför; förordne Hofrätten en annan i hans ställe, på kärandens begäran och kostnad, och stadne den kostnad sedan å den, som saken tappar. ^ §•
Jäf vas någor i Ii ärads > n ä tn n d ; sätte Häradshöfding, om det tarf vas, annan i hans stad, så länge det målet slites.
Jäf vas Rådman; nämne Rådstuf vur ätten den i hans ställe sitta må, der Rätten ej annars domför är.
Ar Rådstufvurätt aller jäfvad; förordne derom Hofrätten.
Nu kan så hända, alt så månge af Hofrättens ledamöter jäfvade varda, att Rätten i thy mål ej fullsuten är; gifve Hofrätten det Konungen tillkänna, då Konungen förordnar andra i deras ställen.
Ej må någor i Hofrätten jäfvas, der son eller mdg i Underrätten dömt; utan sä är, att de för embetesbrott der lagliga anklagade varda. 14 Kap. 1 och 2 §§ ändras till följande lydelse: 1 §.
I Underrätt bör kär omålet muntliga föreställas, der sakens vigt och vidlyftighet eller andra omständigheter ej fordra, att det skriftliga ske må; och varde då parterna ej tillåtet, att flera än en skrift hvardera inlägga, der saken ej är af dess större vigt. 2 §.
Kommör käranden till Rådstufvurätt å dag föresattan, och gifver dess käromål vid offentligt upprop skriftliga in, och svaranden då när är; Bilt. till 11.