Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med stöd af hvad jag nu anfört, vågar jag vördsamligen föreslå: att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om utfärdandet af en förordning, hvarigenom tillåtelse lemnäs att vid ifrågakommande kyrkobyggnad, vare sig nybyggnad eller reparation, till bestridande af kostnaderna dertill, synnerligast i små och fattiga församlingar i skogrika orter, der pastoratets eller socknens prestbol ega större skogstillgång än som till bostället och dess innebafvares egne behof synes erforderlig, densamma kunde, elter utsyning af socknemännen, få användas för kyrkans räkning så väl genom virkets nyttjande in natura, som genom lörsäljuing deraf och de inbytande medlens användande lili nödiga utgifter i och för byggnaden i den man skogslillgången sådant kan med gifva, likväl med iakttagande deraf, att nödiga tillgångar för preslbolsinnehafvaren i framtiden ej må saknas.
Motioner i Bonde-Ståndet 1862, N:o 480. 781 N:o 480
Majit om nedsättande af en kommitté för utarbetande af förslag till veterinärväsendets ordnande.
För hvarje tänkande nian bör del vara klart att våra husdjur utgöra en väsendtlig och dyrbar del af nationalförmögenheten och alt de böra med omsorg och kärlek vårdas icke blott lil! följd af den moraliska pligt, som i allmänhet bjuder menniskan alt med kärlek omfatta allt vår Herres verk, utan äfven på grund af menniskans egen ekonomiska fördel.
Att betrygga dessa varelsers tillvaro och skydda dem emot faror eller rädda deni, om de för sådana utsättas, borde således vara ett föremål för ifriga sträfvanden på grund af både pligtkänsla och beräkning.
Men huru litet vi derföre gjort, visar den allmänt och i lång tid öfverklagade bristfälligheten uti vårt veterinärväsende.
Först långt inne i detta sekel tog Staten, genom stiftandet af veterinärinrättningen i Stockholm, ett steg till omvårdnad för denna vigtiga gren af landthushållningen, liera år elter det en enskild patriot, Lektor Hemqvist i Skara, på egen bekostnad besökt andra länder för att förskaffa sig nödiga insigter att, med egna medel och genom uppoffring al hela sin enskilda förmögenhet, ordna och betrygga en veterinärinrättning i Skara.
Sedermera har föga eller intet för saken blifvit åtgjordt, oaktadt dels från de befintliga vclerinärinrättningarne sjelfve, dels från enskilde representanter och andra, utgått talrika anmaningar alt med kraft underhjelpa veterinärväsendets höjande och utveckling.
Ofantliga summor hafva blifvit anvisade för att uppmuntra husdjursracernas förädling, men föga för att betrygga dem mot sjukdomar eller olyckor, eller rädda dem, då sådana inträffa.
Oberäkneliga förluster genom kreaturssjukdomarnes härjande ellerjde nödtvungna nedslagtningarne lör alt hindra olyckans vidare kringspridning skulle”till en stor del hafva undvikits, om något litet af de kapitaler, som sålunda förlorats, användts för att utbilda ett erforderligt veterinärväsende; och lika stora förluster, som vållas genom de härjande farsoterna, torde anses kunna uppkomma af felande krealurssjukvård vid spridda sjukdoms- eller olycksfall, som ej särdeles observerats, enär de inträffa enstaka, men uppgå till ofantliga belopp, om man sammanräknar desamma från aila rikets socknar.
Vid landtbruksmöten och statsrevisioner har man anmärkt och bekräftat bristerna, men i verkligheten hafva högst ringa förbättringar vunnits. 782 Motioner i Bonde-Ståndet 1802.
N:o 480>
Jag anser mig derföre böra vördsammast uppmana Rikets Höglofliga Ständer att nu ändtligen egua denna stora nationalangelägenhet ett allvarligt behjertande, så mycket mera påkalladt, som åtskilliga omständigheter och deribland icke minst en förändrad bränvinslagstiftning samt i allmänhet bättre insigter om landets behof och viikoren för dess välstånd föranledt stora ansträngningar till en förbättrad ladugårdsskötsel och ständigt ökade kapitalers nedläggande på densamma.
Jag föreslår således: att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Majit göra framställning, all
Han ville genom en kommitté af sakkunnige personer till nästa riksdag låta utarbeta ett förslag till veterinärväsendets allmänna utvecklig och ordnande, så all det motsvarar alla en väl ordnad husdjursskötsel behof i delta afseende.
Jag tror mig dervid kunna anmärka att, enligt min lanke, hufvudsakligen borde åsyftas: l:o Veterinärläroverkens reorganisation på ett tillfredsställande och tidsenligt sätt. 2:o Veterinärläkares anställning, i mån af tillgång på sådana, så allmänt sou? möjligt å landet, och helst i hvarje härad. 3:o En nödig lockelse till personer alt vända sin båg och sina studier tili detta nyttiga yrke, genom åstadkommandet af nödiga aflöningsmedel, och måhända 4:o
Afskiljandet af det militära veterinärväsendet från det civila, och det sistnämndas tillika med veterinärläroverkens hänförande under Civildepartementets myndighet och tillsyn.
Anders Persson, från Malmöhus län.
N:o 481. 783 N:o 481.
Af Olof Lagergren från Gotlands lån, angående underdånig framställning till Kongl. Maj:t, att undersökning mätte anställas för att utröna hvilka af de jordlotter, som för närvarande häfdas under kyrkoherdeboställena på Gotland, rätteligen tillhöra kyrkorna.
Af i Kongl.
General-landlmäterikontoret förvarade, på början af 170O-.talet upprättade, specialkartor jemte beskrifning öfver Gotland inbemtas att för vissa socknar skogs-, åker- och ångslotter finnas betecknade såsom kyrkornas tillhörigheter.
Kyrkans eganderätt till dessa jordlotter, som ligga spridda i åtskilliga delar inom socknarne, synes hafva blifvit dem förlänade under religionsstridigheter under långt aflägse tider af enskilde lör sin samvetsfrid ömmande personer, hvilka, i enlighet med tidens åsigler och bruk, sökte, genom gåfvor till kyrkornas underhåll, lätta ett betryckt samvete och vinna förlåtelse för begångna förbrytelser.
Denna rätt har nu emellertid med undantag endast för Hogrens församling, der kyrkan ännu eger dispositionsrätten äfven till densamma enligt karte-beskrifningarne hörande lägenheter, på oförklarligt sätt blifvit kyrkorna frånhända och i stället kommit kyrkoherdarne i församlingarne lill godo; och jordlotterna besittas numera af innehafvarne af kyrkoherdeboställena, likasom de skulle vara till dessa boställen och ej till kyrkorna donerade.
Då hitintills, oaktadt derom i särskilda fall anställde processer, ej kunnat erhållas visshet på hvad grund dispositionsrätten till berörda lågenheter blifvit kyrkorna fråntagen och öfverflyttad på kyrkoherdeboställenas innehafvare, nödgas jag föreslå: det llikets Ständer ville hos Kongl. Maj-.t anhålla att undersökning måtte anställas för utrönande hvem dispositionsrätten al ilrågakomne jordlotter rätteligen tillkommer, på det att kyrkorna åter må komma i åtnjutande af den dem, som det vill synas, orättmätigt frånhända rått att af dessa lägenheter erhålla den inflytande, för kyrkornas underhåll erforderliga, åtkomsten.
Jag anhåller tillika att denna motion måtte varda till vederbörligt Utskott re - 784 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 482. mitterad, samt mig vara tillåtet att med upplysningar i ämnet till Utskottet inkomma.
N:o 482.
Af Olof Lagergren från Gotlands län, otti upphörande af de s. k. apoteks-privilegierna samt beredande af ersättning ät nuvarande innehafvare deraf.
Ibland alla de uråldriga institutioner, som hafva egennyttan, orättvisan och magt missbruket att tacka för sin tillkomst, qvarstår näppeligen nu, sedan en friskare vind bortsopat större delen af dessa parasiter å samhällskroppen, någon som ännu qvarsitter med djupare rötter än de så kallade apoteks-privilegierna, hvilka ifrån att vara en Statens tillhörighet, som på lifstiden blifvit bortgifta åt enskilde personer inom folket, numera, med högst få undantag, blifvit förvandlade lill en handelsvara, med hvilken idkarne af apotekaryrket, till föga båtnad för det allmänna, drifva de mest svindlande spekulationer.
Från alla delar af landet, ty något enskilt fall vore här obehöfligt att påpeka, spörjes tid efter annan stadens eller ortens apoteks-privilegier öfvergått i ny egares hand för 30, 50, ja 100,000
R:dr, och blifva likväl alla de apoteksegare, som sköta sitt yrke, merändels på några få år magta rika personer.
Ränta och amortering på landets samtliga, till högt värde uppdrifna apoteks-privilegier mäste, som en gifven följd häraf, genom medikamenternas oskäliga dyrhet, årligen som en indirekt skatt utpressas af allmänheten och, beklagligt nog till största delen från sjuk- och välgörenhels-inrättningarne eller från den del af allmänheten, som oftast till följd af nöd och olyckor kastade på sjuk-, ja dödsbädden, bättre behöfde sin sista skärf än till räntor i apoteks-privilegier.
Men ej nog härmed, så länge schackret med privilegierna ohejdadt får fortfara, kommer det enskilda intresset fortfarande alt motarbeta hvarje tidsenlig reform inom yrket, så alt vid första fråga om nya apoteks-inrättningar å sådana platser, som hafva alltför långa vägar Motioner i Bonde-Ståndet 1S62.
785 vägar till närmaste privilegierade apotek, deltas egare genast söker att göra allt för att motarbeta en dylik anläggning och hvarigenom dessa ansökningar antingen alhöjas eller flera år fördröjas, hvarefter orter eller kommuner i lyckligaste fal! förses med ett s. k. (ilialapolek, lydande under närmaste privilegierade apotek, hvarest priserna, till följd af bristande konkurrens och skötte af löntagande, ointresserade personer, åtminstone vid uppköp utan recept, mångdubbelt fördyras.
Då härtill lägges att större delen af landet, hvaribland svnnerligast norra orterna, hafva så många mi! till närmaste apotek, att den sjuke kan binna dö och begrafvas medan medikamenter anskaffas från närmaste privilegierade apotek, och dessutom åtskilliga af våra större städer, just til! följd af privilegiiandan, äfven sakna tillräckligt antal apotek, åtminstone vid inträffande farsoter, samt den magt, som en fri konkurrens alltid framalstrar, fortfarande befinner sig i domning, så länge det är penningarne och icke skickligheten, erfarenheten och kunskaperna, som tillförsäkra apotekaryrkets idkare om apotek; så vågar jag ödmjukast motionera: l:o Alt handel med apoteks-privilegierna förbjudes. 2:o
Att nuvarande apoteksegare, hvilka genom köp blifvit innehafvare af apotek, lämpligare godlgöras medelst af Staten garanterade räntebärande obligationer till det belopp, hvarmed dessas privilegier under sista tiotal af år i medeltal blifvit betalte, eller till det pris hvartill de sist blifvit försålde, hvilket al blifvande innehafvare på femtio år amorteras. 5:o
Att apotek elter kommunens medgifvande får anläggas hvarest sådant anses behöflig!, med vilkor att de i vanlig ordning tillsättas med den erfarnaste och skickligaste a! de sökande, och alt blifvande innehafvare af nya apotek proportionell deltaga i amorteringen af samtliga apoteks-privilegierna inom riket.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 4 Afd. 99 786 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N;o 483.
Af Josef Smedberg från Elfsborgs län, om upphäfvande af i lag och författningar förekommande sladganden, att badstufva och ria skola ä boställshemman finnas.
Bland de lagstadganden, som måste anses hafva öfverlefvat sin tid, finnes ett uti 2:dra Kapitlet 1 § Byggninga-balken af denna lydelse: ”Badstufva eller mällehus skall ock byggas, så ock rija der skog är, oell de afsides sättas.”
Erfarenheten har visat alt, i följd af de nya uppfinningar, som sednare tider vetat sig tillgodogöra, dylika byggnader äro icke allenast öfverflödiga utan äfven i statsekonomiskt hänseende skadliga, såsom föranledande til! ökade byggnadskostnader och skogsförödelse.
Derföre hafva också vid de syner, som enligt lag verkställts å krono- och boställshemman, såväl synemän som publike ombud uttalat den åsigten, att sådana byggnader icke borde vederbörande åläggas, om icke ett ovilkorligt lagbud derom förelunnes.
Då nu härtill kommer alt för badstufva eller kölna, enligt 24 Kap. 4 § Byggninga-balken, brandstod ej gifves, hvilket stadgande äfven erhållit rum uti åtskilliga inom länen bildade brandstodsföreningars reglementen, synes det som man icke velat egna någon synnerlig vård åt sådana hus eller, med andra ord, icke vill biträda den olycklige att bygga hvad som ej år nödvändigt, vågar jag hemställa, att Rikets Ständer ville för sin del besluta: att de i 2 Kapitlet 1 § Byggninga-balken, här ofvan citerade ord, måtte derifrån utgå, samt följaktligen de i särskilda Boställs-författningar derom meddelade föreskrifter måtte upphöra att vara gällande.
Men lör den händelse Rikets Ständer icke härtill skulle samtycka, det måtte tilt berörda stadganden göras det tillägg eller förklaring: att det må bero på vederbörande Syne-rätts pröfning, huruvida badstufva eller kölna samt ria må anses behöflig eller icke.
Stockholm den 50 November 1862. J. Smedberg, från Elfsborgs lån.
N;o 484.
N:o 484.
Af Paul Andersson lian Jemtlands län, om ändring i Kongl. Kungörelsen den -18 Mars 184-3, i fråga om traktamentsersållning ät särskildt t. f. domare vid syner å militie-boställen.
Då, jemlikt Kongl. Kungörelsen den 18 Mars 1845, särskild tillförordnad domare i och för syneförrättning å militie-boställen för närvarande icke tillgodonjutahögre traktamentsersättning än dervid biträdande nämndeman, eller 1 R:dr 50 öre R:mt, ehuru sådana förrättningar oftast äro vida besvärligare än andra domaregöromål, vågar jag härmed till Rikets Ständer hemställa, att 1 § i nämnda Kongl. Kungörelse mätte sålunda förändras: då antingen ordinarie eller för viss tid förordnad domare å landet samt ordinarie eller för viss tid tillförordnad auditör af laga förfall är förhindrad att å militieboställe förrätta af- och tillträdessyn, särskild anbefalld laga syn eller syn å karaktershus samt-, uppå derom skedd anmälan, vederbörande
Hofrätt pröfvat nödigt för tillfället förordna extra domhafvande i och för uppgifven syneförrättning, vare sistnämnde förrättningsman berättigad att åtnjuta resekostnads-ersältuing och dagtraktamente till lika belopp, som är för häradshöfding i gällande resereglemente stadgadt.
Om remiss tili behörigt Utskott anhålles.
Stockholm den 50 November 1802.
Paul Andersson, från Jemtlands lån. 788 Motioner i Bonde* Ståndet 1862.
N;o 485 N:o 485.
Af Henrik Hansson från Wester-Norrlands ian, oin anslag för väganlfåggning frän Sollefteå genom testligure delen af södra Ångermanland och öfver Jemtland mot Norska gränsen.
Sedan vid i856 års riksdag ombudet för Hernösands stad väckt motion att på ali män bekostnad undersökning i afseende på väg- och sjökommunikation i der uppgifna rigtningar ifrån Sollefteå genom norra Jemtland till Norska gränsen måtte anställas, och förslag för denna väganläggnirig upprättas samt att Rikets Höglofliga Ständer mätte täckas hos Kongl.
Majit göra underdånig framställning om vidtagande af enahanda åtgärder för vägens fortsättning från riksgränsen till Namsås i Norrige, samt, sedan Kongl. Majit behagat, uppå ansökning af representanten för orten, bevilja medel för bestridande af nödiga kostnader för undersökning och kostnadsförslags uppgörende af ofvan ifrågasatta, lör det allmänna högst vigtiga väganläggning, hvilken undersökning nu under liden blifvit af behörige förrättningsmän företagen och torde i det närmaste vara verkställd, så att jag hoppas att undersöknings-inslrumenlet skall nu under riksdagen blifva tillgängligt och sålunda sjelfva våganiäggningsfrågau nu blifva föremål för handläggning, rättigheten till en sådan handläggning må vara öppen, helst ifrågavarande väg är en sådan, som bör med aldraförsta anläggas, får jag vördsamligen och under den förutsättning att undersöknings-instrumentet skall gifva stöd ät vägens anläggning och kostnadsförslaget ådagalägga att densamma kan utan alltför stora uppoffringar åstadkommas, föreslå: att Rikets Ständer, på sätt och vilkor som skäligt finnas kan, bevilja nödiga medel till anläggning af väg från Sollefteå genom vestligare delen af södra Ångermanland och öfver Jemtland lill Norska gränsen.
Derest frågan skulle kunna till handläggning förekomma, skall jag icke underlåta att meddela de upplysningar och skäl, som gifva stöd för företaget.
H. Hansson, från Wester-Norrlands län.
Motioner i Bondeståndet 1862.
N:o 486. 789 N:o 486.
Af Johan Olof Sandgren från Stockholms län, om förbud för mi lilärbefälet ali obehörigen inblanda sig i uppgörande af kontrakt mel lan indelningshafvarne och manskapet.
Under föregående riksmöten har klagan blifvit förd öfver inblandning från befälets sida vid de kontrakters uppgörande, som ruste- och rotehållare skolat afsluta med sina ryttare, soldater och båtsmän; och äfven vid denna riksdag har inom Hedervärda Bonde-Ståndet Per Nilsson från Christianstads län väckt en sådan motion, med afseende särskildt på norra kavalleriet i Skåne.
Den i Maj 1860 afgaf Ekonomi-Utskottet, under N:o 82, betänkande i anledning af vid då påstående riksdag väckta motion i detta ämne, deraf man finnér att åtgärder då och tillförene för afhjelpande af berörda klagan blifvit afslyrkla, bland andra af det skäl alt, ”enligt Kongl. Krigs—kollegii uppgift, några sådana klagomål icke skola blifvit anlörda”; men då sådant ej nu torde kunna lill motskäl andragas, så och med utsträckning af Per Nilssons motion, föreslås, i likhet med hvad sist— litine riksmöte egt rum, det Rikets Ständer måtte i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhålla: alt vid knektars, vare sig soldaters, husarers eller båtsmäns, tillsättande, befälet förbjudes att i något afseende lägga hinder i vägen för ruste- eller rotehållaren al! med karlen öfverenskomma och uppgöra såväl om lönevilkoren som eljest bäst han gitter, eller att annorledes inblanda sig i delta bestyr, då nemligen visat är alt karlen är välfrejdad, frisk och inom den föreskrifna åldern samt, i fråga om soldat, att han innehar erforderlig längd.
Stockholm den 50 November 1862. J. 0. Sundgren. från Stockholms län. 790 Motioner i Bonde'Ståndet 1862.
N:o 487 N:o 487.
Af Anders Medin från Kronobergs län, om statsbidrag till en brobyggnad öfver del s. k.
Rörvikssundel af Åsnen.
* På samma gång, som väl ingen numera lärer vilja bestrida det mägtiga inflytande, som lättade kommunikationer utöfva på ett lands andliga oell materieia förkofran, genom framkallandet af ökad produktion och höjd industri och dymedelst framalstrande af förut okändt välstånd, och man, af denna anledning, bör kunna antaga alt hvar och en, som nitälskar för denna förkofran, malte med varmt intresse omfatta hvarje åtgärd, som vidtages för alt främja densamma, äfven om härmed vore förenad en pekuniär uppoffring, så vågar man väl å andra sidan antaga, alt denna uppoffring skall röna så mycket mindre motstånd, då, såsom förhållandet är här, man i och med detsamma äfven tillskyndar fördel åt ett förhållande, som ensamt i och för sig vore förtjent af sådan uppoffring från det allmännas sida.
Uti sydligaste delen af sjön Åsnen, belägen inom Kronobergs län, ligger en ö, Sirkön kallad, som, med afseende på dess storlek och såsom bebodd af hundradetals menniskor, bland alla öar inom vårt land torde kanske vara den sämst lottade med afseende å densammas kommunikationer med fasta landet.
Befolkningen å ön, som, i anseende till dennas naturliga goda beskaffenhet, är ganska välbehållen, kan detta oaktadt icke, fastän de största bemödanden å dess sida ingalunda sparats, med egna medel genom en bro förena ön med fastlandet, enär denna, som skulle blifva 1,000 fot lång, måste läggas öfver ett ända till och med 2 2 fots djupt vatten, och af denna anledning, med hänseende till den stora anläggningskostnaden, blifva omöjlig alt åstadkomma med mindre de enskilde i sina bemödanden underlättas af Slaten.
Det torde vara öfverflödigt att nämna den ofantliga fördel, som tillskyndades dessa vanlottade öboar genom ofvanberörda brobyggnad i såväl ekonomiskt som andligt hänseende.
Man behöfver blott besinna hvilka ofantliga svårigheter, som i sakens nuvarande skick måste yppa sig vid varutransporter lill och från ön, äfvensom att dessa transporter under vissa tider af året åro nästan rent af omöjliga och icke kunna ske ulan våda för lifvet.
Ännu värre är att öboerna på samma sätt tidtals icke utan lifsfara kunna besöka socknens på fastlandet belägna kyrka, och man kan icke återhålla en obehaglig rysning vid tanken att mången på sitt yttersta Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
791 härigenom kanske blifvit gäckad i förhoppningen, att före sitt sint få höra några tröstefull ord af sin själasörjare.
Hvad som ännu mer än det ofvan anförda och i synnerhet talar lör att Staten uti förevarande fall icke bör undandraga sig ali medverka till det begärda ändamålets vinnande, år att, genom anläggandet al ifrågavarande brobyggnad, som, med anlöpande af ön, skulle sträcka sig öfver sjön Åsnens sydligaste del, Rörvikssundet kallad, en ofantlig nytta tillskyndades såväl östra delen af Kronobergs län, som äfven provinsen Blekinge, enär denna brobyggnad förkortade våglängden frun dessa trakter en hel mil till närmaste stationen, Wieslanda, på Statens södra stambana, och således skulle vara af oberäknelig nytta med afseende å de billiga varutransporter, som mellan Hessa platser ega rum.
På föranstaltande af öboerna har af Chefen för södra väg- och vattenbyggnadsdistriktet, Majoren A. Remmer, kostnadsförslag öfver ifrågavarande brobyggnad blifvit upprättadt, utvisande att denna byggnad beräknats uppgå till 36,000 riksdaler riksmynt.
På det alt icke alltför stort bidrag uti ifrågavarande afseende måtte äskas af den i allt fall tillräckligt hårdt anlitade statskassan, har man, sedan öboerna åtagit sig alt af ofvanberörda summa sjelfve bekosta en tredjedel, eller 12,000 Riksdaler, kommit till det resultat all, då medel lör byggnadens åvägabringande i annat fall omöjligen stöde alt erhålla, såsom anslag begära återstående två tredjedelar; och får jag derföre, såsom ortens representant vid innevarande riksmöte, af Rikets Höglofliga Ständer vördsamt anhålla och föreslå: all lill uppförande af ifrågavarande brobyggnad öfver så kallade Rörvikssundet af sjön Åsnen, Rikets Ständer måtte, tili betäckande utaf två tredje delar af de för byggnadens uppförande, enligt upprättadt förslag, bes ältnade kostnader, bevilja såsom anslag återstående två tredjedelar, eller 24,000 R:dr R:mt.
Utbedjande mig att förevarande memorial torde varda tili vederbörligt Utskott remitteradt, får jag derjemte anhålla ali, då frågan hos sagde Utskott till behandling förekommer, jag då mätte få med nödiga upplysningar i saken till Utskottet inkomma.
A. Medin, från Kronobergs län. 792 Motioner t Bonde-Ståndet 1862.
N;o 488 N:o 488.
Af Ola Lasson från Christianstads län, om skyldighet för köpare af fast egendom å landel ali inom viss lid hos lläradssknfvaren förete köpeafhandlingar för erhållande af påskrift härom, samt förbud för Häradsrätt alt härförinnan meddela uppbud å köpet.
Då erfarenheten visat de många olägenheter, som åstadkommits derigenom ali personer, som tillhandlat sig egendomar å landet och för dessa ega rösträtt, icke i behörig tid uppvisa sina köpekontrakter för vederbörande Häradsskrifvare, så vågar jag för Rikets nu församlade Ständer ödmjukast föreslå en förändring, som, enligt min tanke, skali blifva gagnande ej allenast för dem, hvilka inom de särskilda sock narne hafva fått sig uppdragne åtskilliga kommunalbestyr, utan äfven för tjenste— männen.
Det har t. ex. handl att vid prest- och klockareval, åboer blifvit påropade, hvilka varit döda iO å 20 år dessförinnan.
Sådana misstag visa bäst huru otill lörlitlig mantalslängden är och det är då äfven klart att onera, med ledning af den samma upprättade vallängden, blifva origtiga.
Jag föreslår derföre: alt Bevillnings-förordningen måtte innefatta en §, som ålägger hvarje köpare af fast egendom å landet att, vid verkande vile, inom viss, för de särskilda länen olika bestämd tid, uppvisa sina köpekontrakler å egendo marne för Häradsskrifvaren i orten, om ock för vinnande af detta ändamål gällande expeditionstaxa skulle ändras i så måtto, att Häradsskrifvaren icke skulle ega rättighet att tillgodoberäkna sig lösen för beviset om köpekontraktets företeende, äfvensom alt samma § må innehålla förhud för Domhafvande att meddela uppbud å något köp, derest å köpe kontraktet saknas Häradsskrifvarens påskrift att detsamma blifvit i Kronans handlingar antecknadt.
N:o 489. t Motioner i Bonde- Ståndet 1862.
N:o 489. 793 N:o 489.