Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Pianostämman i första aftonens pianokonsert utfördes förträffligt af fröken Thora Hwass, och å den andra konserten sjöng / rw Linden med vanlig smak och omvårdnad en aria ur » Samson och Da- lila ».
Tonsättaren dirigerade själf alla numren.
Af utförandet märktes, särskildt första aftonen, att k. hofkapellet ej alldeles hade den vanliga goda sammansättningen.
Andra konserten gick bättre. — Att tonsättaren-dirigenten från såväl pu- blikens som hofkapellets sida varit föremål för det lifligaste bifall, ligger i sakens natur.
Andra konserten bevistades af prinsarne Carl och Eugen.
Södra teatern bjöd i tisdags på en premiere, om någon, för dagen: &gt;Utställningsresan », fars med sång i 4 akter efter en främmande idé af Ernst Högman.
Låt vara att idén var lånad, men lokaliseringen var i det hela lyckad och verkade ganska Stockholmskt » naturtrogen ».
Det harmlösa skämtet om en hederlig landsortsfamilj, som på sin utställningstripp råkade ut för allehanda brokiga och sorglustiga storstadsäfventyr, gjorde sig med få ord — i ramen af Grabows splitternya och stiliga dekorationer (» Operakällaren » med de be- ryktade väggmålningarna samt Strandvägen med festligt flygande flaggor och utställningsstaden i fonden) och med ackompanjemang af vitziga kupletter för dagen — riktigt bra och bör kunna fylla den hemtrefliga lilla teatersalongen för de närmaste veckorna med en fulltalig och glad pub- lik.
Att särskildt framhålla någon af de uppträ- dande, vore kanske en orättvisa.
Vare nog näm- na, att en säker stamtrupp af teaterns pröfvade gamla krafter, såsom hrr Warberg, Wagner far och son, Ander m.
fl., går i elden, förstärkt med de nya och ungdomliga, såsom herr och fru Hag- man, fröken Friberg och hr G. Lundberg.
IDUN 272 18b7 Han blickade med bäfvan mot denna dörr, som en gång slutits för honom, och som han då icke vågat öppna på nytt.
— Men nu!
Fru Moss sjönk ned på knä i oändlig tack- sägelse för sitt barns lycka.
Men därinne, i den kära gamla soffan, satt Sigrid än en gång fast omsluten af sin trolof- vades arm, alldeles som för sex år sedan.
De behöfde icke ord för att förklara sina käns- lor.
De läste i hvarandras ögon om den orubb- liga kärlek, som uppehållit dem båda under den långa pröfvotiden.
Och nu var all misstro förbi, nu ägde de hvarandra helt och fullt, och ingen på jorden skulle mera komma och taga dem ifrån hvarandra.
— Hilma dog lycklig!
— hviskade Isidor — hennes sista ord voro en välsignelse öfver dig.
Och så löste han af sitt finger den lilla släta guldringen, som han gifvit Sigrid för sex år sedan; den lilla ringen, som genomgått så många öden, som legat förlorad en gång på hafvets botten och blifvit återfunnen, som sedan i ett ögonblick af sorg och ångest blifvit återgifven åt honom, Isidor, men som nu till sist återkom- mit till sin rätta ägarinna.
Lugn och trygg slöt sig Sigrid tätt intill sin trolofvades bröst.
Och än en gång sjöng det i hennes inre, den evigt jublande sången om kär- lekens allmakt.
Det var sol, det var ljus, det var en ny vår i luttrade och pröfvade människohjärtan.
sista blick dit ned.
Signe stod vid hans sida och kastade en sista hälsning i blommor till sin döda moder.
Fadern lyfte henne helt sakta Novell för Idun af Ali.
— Så gingo de hemåt.
Sigrid stod ensam kvar: ingen hade sett henne.
Isidor och barnet hade icke anat hennes närvaro, egrafningsdagen var inne och den lilla pro- hennes, som lefde kvar för dem båda.
cessionen skred sakta öfver kyrkogårdens Från den tiden blef det åter glädje i det lilla gångar.
I närheten af den öppna grafven hemmet hos fru Moss.
Sigrid lefde upp på nytt stod Sigrid på en plats där hon trodde, att hon och hon skämtade åter och log, fast måhända skulle förblif va obemärkt.
Hon ville se Isidor, hon icke fullt så glädtigt och barnsligt som förr.
ville läsa i hans drag historien om de fyra år Och hon drömde ljufva drömmar i vintertid.
som gått.
Om ett år skulle Isidor komma; om ett år, om Där gick han bakom sin hustrus kista, blek och ett år!
— jublade det inom henne, och hon allvarlig, och liten Signe klängde sig ängsligt sjöng på nytt om sin lycka.
fast vid hans hand.
Sigrid såg dem båda närma På julekvällen kom det första budskapet från hennes hjärtas älskling.
Det var ett bref i stort sig.
— Signe, Signe!
— ropade det i hennes själs format och det kändes så underligt styft och innersta.
— Jag har gifvit dig en far, ett hem, tjockt.
Ack, den kära, kära utanskriften, hur ett namn, och låt mig nu till belöning få gifva hon tryckte den mot sina läppar och mot sitt hjärta.
Då klockorna ringde till julhögtid, då dig ännu mer, låt mig få blifva din moder!
Och så blickade hon mot Isidor för att i hans bröt hon det kära brefvet.
Och se, där blickade emot henne ett litet älskligt barnansikte med anlete läsa om framtidens gåtor.
Ja, ja, han tillhörde henne ännu, det visste mörka lockar och stora drömmande ögon.
Och hon, det kände hon.
Allvarlig och högtilig därunder stod en enda rad af dess faders hand.
skred han fram, men så ser icke en man ut, » En hälsning från den lilla moderlösa! » — Det som begrafver den han håller kärast på jorden.
var allt.
Nej, det var blott stundens allvar, som spred Men Sigrid kände den innerliga bön, som låg sitt återsken öfver hans drag.
Hans blickar ilade i dessa ord och omedvetet sträckte hon ut sina klara och frigjorda uppåt mot det höga blå.
Han armar till ett famntag i rymden.
Ja, ja, hon hade fyllt sin plikt till sist, om än med kamp ville bli liten Signes moder.
Det skulle bli och strid.
Med lugn och frid hade han skilts lönen för hennes uppoffrade ungdom.
från sin maka och med lugn och frid kunde han ter gingo månader i stilla förbidan.
I höst, tänka på ett återseende inför en högre domstol.
i höst!
• -- sjöng det i Sigrids innersta — och Och i nu var han fri att söka lyckan vid annan nu var det vår!
makas sida.
Hon satt en afton vid pianot och sjöng sina Den enkla kistan sänktes ned i grafven, och visor, dem hon icke sjungit på mer än fem år.
så ljödo de så dystra och dock så ljufliga be- Då, o Gud, då kom han!
Han kunde icke vänta; grafningsorden, och allas hufvuden böjdes till hans längtan dref honom dit, innan sorgeåret var förlidet.
sist i bön.
Sigrid ilade in i sitt eget rum.
Därinne ville Sigrid såg att ett par tårar sakta runno utför Isidors kinder.
Stackars lilla Hilma, kanske hon möta honom.
var hon dock saknad!
Hon hade lidit så tyst Utan ett ord till hälsning möttes fru Moss och och stilla och hon hade ju glömt sig själf för Isidor.
Men modersfamnen öppnades för honom hans och barnets lycka — och nu var allt och den återkomne sonen slöts till hennes hjärta.
— Därinne!
— hviskade fru Moss och pekade Isidor stod på grafvens rand för att sända en på dörren till sin dotters rum.
B omni 6 Bidrag mottagas med tacksamhet.
Jag tyder på att sommaren är här, Och blad och blommor jag som pryd- nad bär.
Jag skyddar dig för solens strålar heta, Och upphöjd är min plats, det må du veta.
Ibland jag ståtlig är, ibland helt nätt, Min form den växla kan på många sätt.
Bokstäfver tio jag vill nu dig gifva, Få se hvad därutaf en gång kan blifva.
Hvad oftast ses uppå ditt frukost- bord.
En liten trenig stad här i vår nord.
Och en långt bort i sydligt land be- lägen, Dit de dit som älska skönhet styra vägen.
Hvad den ej göra får, som håller tal.
Hvad man bör ha vid köld på hjässa kal.
Hvad du kan känna vid en falsk be- skyllning.
En drottning, som så många ge sin hyllning, Men som däröfver aldrig yfvas ses, Fast hennes like knappt i skönhet ges.
En liten skytt med handen van och säker.
Hvad är din afsikt då med barn du leker?
Hvad man kan bli af att för myc- ket gå Och äfven af att allt för länge stå.
Förträffligt fabrikat i Tröjor, Två djur, som båda kvinnligt kön tillhöra.
Till sist hvad kan man af en stam väl göra?
» Tosse. '
Charlotte Bundgren, en g u l d b r u d; af H. F. (Med por- trätt.)
— På bröllopsdagen; af En svensk kvinna.
— Ide- aler; af Ellen Bergström.
DAGNY TIDSKRIFT FOR SOCIALA OCH LITERIJRA INTRESSEN, UTGIFVEN AF ANDRA HAFTET.
.BsseZde.
Ytterligare om kvinliga skolr&amp;dsmedlernrnar.
Gertrud Adelborg.
(Forts. och slut.)
Matldda Roos.
Frhn de fattigas hem.
Gustef Svc~won.
Hvad gagn kan samskolan medföra serskildt för kvinnan P Bokanmalningar.
EssseZde: Spridda blad af Rosalie Olivecrona.
A. K-dt: V&amp;r tid och ungdomen af Ludvig Lindroth.
Fredrik Wet- terlund: Digte af Herman Bang.
T r å n riksdagen.
den från Fredrika- Brelnw- Förbundet: endie fonderna.
åden för kvinnor.
(Forts.) da i kvinnofragan.
För Förbundets medlemmar kr.
För .icke medlemmar n 4t00-
Anmälan, agny, sona iifven under förlidet ii ?.
utgcltt i en för vdra f ö r hdllanden s ' $or upplaga, skall fortfarande verka f ö r Fredrika- Bremer-Forbundets ändamål: " en sund och lugn utveck- ling af arbetet för kvinnans höjande i sedligt och intel- lektuelt såväl som i socialt och ekonomiskt hänseende ".
E o n skall dfven följa den nyare literatzwen, sdrskildt siidana dess alster, hvilka beröra sociala och sedliga frdgor, meddela kortare beriitteber, biograJis7ca och historiska utkast, ijfversigter m. m. Dagny redigeras dr 1890 f r u Amanda Kerfstedt, bitrddd a f * en redaktionskonzité.
F r u S. L-d Adlersparre kommer j ' ort- .farande att till redaktionens förfogande stulla sin r i k a e ~ f a r e n h e t och sitt uarrna intresse.
Dagny utkonzmer nzed dtta Adften pd tvd trycknrk.
P r i s e t f ö r h e l d r g b n g blir fortfarande: l+llör n z e d l e n z n z a r a f f ö r b u n d e t.
7cr, 2,50.
För iclce m e d l e m m a r.
-, 4,00.
P ö r b un d s m e d l e m m a r prenumerera d P~-edi-z ' lca-Bre~~ze~ -- Fö~ * - hundets byrd,, 5 Malnztorgsgatan, personligen eller medelst postan- visning.
I c k e f ö r b u n d s nz e dl e m m a r 7cunna prenumerercc d e l s vid alla postanstalter i riket.
d e l s pb förbundsby-dn, d e l s &amp; f % e r hos hrr bolchandlare.
Lösnummer kunna erhållas å Fredrika-Bremer-Förbun- dets byrå till ett pris af 6 0 öre för enkelhafte.
Fredrika-Bremer-Förbundets.
byrå, Stockholm, finilas anrnglda kvinliga arbetssökande sasom: lektions- gifvxe i sprak, svenska &amp; nnen, musik, sång, ritning och m %lning, handarbeten m. m., svenska och utländska la- rarimor för hem och skolor, kontors- och skrifbitraden, husförest %ndarinnor, sällskap och bitriiden i hem, före- laserskor, gynmaster, sjuksköterskor m. fl.
Ytterligare o m kvinliga skolrådsmedlemmar af Esselde.
Det visade sig vid skolriidsvalen förliden höst i hufvudstaden, akt denna förutsättning var riktig.
Det var nämligen i.cke lätt att finna kvinnor p % en gång lämp- liga och villiga att åtaga sig uppgiften.
Under sadana för- Mllanden torde det ej vara ur vägen om Dagny öppnar ett litet samspråk med sina läsare rörande de egenskaper, som böra fordras af en kvinna för att hon skall vara lämplig att inväljas i skolråd.
E n del af dessa, egenskaper äro naturligtvis de samma, som fordras af manliga skolrådsledamöter, shsom redbarhet, pligttrohet, godt omdöme, medborgarsinne samt förmåga att arbeta tillsammans med andra icke såsom en blott mekanisk hjälpkraft under andras ledning och ansvar, utan på grund af egen öfvertygelse och i medvetande af eget ansvar.
Af dessa egenskaper är det arbets f ormågan och medborgarsinnet, som iiro hos kvinnan minst utvecklade.
Bristen p&amp; d e m Sir det också som i allmanhet afhiller oss fr&amp;n att mottaga offentliga uppdrag, och som nu senast gjort det sv8rt att finna kvinnor villiga och dugliga att deltaga i skolrådsarbetet eller ens i valet af nya skolrAdsledamöter.
Kommer man att tanka öfver detta ämne, s&amp; drifves man att se till hvad slags personer det var, som i hufvudstaden tilläto a t t man uppstiilde dem som valkandidater.
Man finner då, a t t i de församlingar der kvinliga skol- rådskandidater förekommo, dessa samtligen voro lärarinnor.
Det är, för att tala med Geijer en händelse, som ser ut som en tanke.
Och hvad innebär denna tanke om ej det, att lärarinnorna äro framför andra i besittning af de för en skolrådsledamot oumbärligaste egenskaperna.
E n jämförande blick på kvinnor af andra kategorier skall förklara förhål- landet.
Förmögna ogifta kvinnor med oberoende ställning och hvilka, såsom det heter, " icke behöfva arbetan, hafva icke heller som unga lärt arbeta.
De komma sällan i tillfälle att Dagny.
- - 3 T
öfva sin omdömesförmå,ga på större omrhden eller att tänka öfver allmänna angelägenheter, Somliga öfva en prisvärd välgörenhet; andra medverka i föreningar för fattigas hjälp, men detta ej sällan på ett ensidigt sätt, som begriiasar deras intresse till deras fattiga, deras skyddskvarter, deras spisnings- anstalter
Detsamma kan sagas om flertalet arbetande kvinnor äfven om de tillhöra den bildade klassen.
Visserligen hafva de lärt arbeta, men detta siillan pk ett sjalfständigt satt.
De a g - ganden, som anförtros den kvinliga tj änstepersonalen i for- siikringsanstalter, banker eller köpmadontor m. m.
äro för det mesta af mekanisk art, och vi känna mer h en af dessu kvinnor, som i många decennier,; ?å ett exemplariskt satt skött sin tjiinst, men icke hafva gjort sig nggot begrepp om den anstalt de tjäna eller kunna bilda sig &amp; got omdöme om den kanske storartade och for allmiint väl vigtiga institution, i hvilken de medverka som kuggen i ett stort maskineri.
Skollärarinnan har deremot liirt arbeta p t ett mera tän- kande och sjiilf ' ständigt sätt; hon deltager i skolans lärare- kollegium, s&amp; ock, d&amp; hon är framsthende, i komither, skol- mötesbestyrelser m. m.
Hon har ock genom själfva sin dagliga verksamhet talrika tillfallen att bilda sig omdöme-; om män-.
niskor och förhållanden.
Vii1 ar det sent, att icke alla begagna sig af dessa fördelar, att m h g a också har blifva blott kuggar i ett maskineri.
Men här finnas dock samma mojEig3zeter till vinnande af arbetsduglighet samt sinne för och insigt i all- männa angelägenheter, som mannen möter genast vid utträdet i lifvet.
EPa bidragande orsak till att liirarinnor torde komma att valjas i de st&amp; städerna är naturligtvis den, att de äro kända i större kretsar än de flesta andra kvinnor, som kunna komma i frhga, och att de valjande kunna hoppas, att de ega sakkurcskap på det omrade der de skola arbeta.
Tills vidare är det saledes ganska naturligt att man At- minstone i hufvudstaden söker få fraxnst&amp;ende IamsiLinior iii i skolrbden, men det vore icke önskligt, att man i all framtid sålunda begränsade sitt val.
S&amp; är icke fallet bland rniinnen.
Uan väljer af dem redbara praktiska personer af alla stånd intresserade för skolans uppgift och folkets basta.
S&amp; bör
man välja äfven bland kvinnorna, när de en gång genom uppfostran blifvit verkligt arbetsdugliga och väckta till del- tagande för folkets väl i n&amp;gon annan riktning än endast allmosegifvandets.
Grunden till kvinnans uppfostran för offentliga värf vänta vi af den högre flickskolan och dess lärarinnor, men hittills hafva vi väntat förgäfves.
Bristen på medborgerligt sinne.
och förstånd på allmänna angelägenheter hos hufvud- stadens kvinnor visar sig bäst i deras ringa deltagande i stadsfullmak tigvalen.
*) Men oaktadt allt hvad här blifvit sagdt, veta vi väl, att hufvudstaden eger mer än en framstående och för folkets väl nitälskande kvinna, Bfven utom lärarinnornas krets, som en- dast af blyghet och ovana vid att framträda, undandrager sig både att själf taga del i skolrådsval och att låta sig välj as.
E n klass der man redan nu borde kunna finna ej få lämpliga personer för den ifrågavarande uppgiften, är den som omfattar kvinliga arbetsgifvare och större husegare.
Som bekant falla nämligen äfven ekonomiska frågor inom skol- rådets verksamhet, såsom tomtinköp och byggande af skol- hus m. m.
Den sjalfmisströstan vi talat om bör kinnna öfvervinnas, helst om man besinnar att nybörjare inom skolrådet - män så val som kvinnor - har som på andra områden troligen få, betrakta ' början af sin tjänstgöring som en larotid.
Som bekant har man i landsorten vid val af kvinlige skolrådsledamöter ej följ t Stockholms och Göteborgs exempel och valt lärarinnor, utan kvinnor af annan samhällsställning.
Af flere skäl torde detta vara ganska naturligt.
För det för- sta finnas på landsbygden högst få lärarinnor att tillgå, då man väl ej i början torde komma att rösta på folkskolelärarin- nor.
Att invälja en valbar folkskollärarinna möter likväl in- tet hinder; mer än en folkskolelärare på landet är medlem af skolrådet.
Men det torde ej förnämligast vara bristen på, lärarinnor, som på landsbygden vändt kommunernas upp- +) Vi kunna ej underl8tit att phminna om, hurusom kvinnorna i en finsk stad förliden höst genom att sh mmgrannt som möjligt infinna sig vid stadsfullmiiktigvalen lyckades beherrska dessa och blaud stadsfullmiik- tige invälja man, hvilka på, sitt program friimst skrifvit arbetet för nykter- hetssaken.
marksamhet på andra kvinnor.
Af gammalt har p&amp; flere af våra större bruk och egendomar skolorna omfattats med varmt intresse af egarnes hustrur och vuxna döttrar.
Bi kanna mer än en husmoder p&amp; landet, som varit skolrkd, om icke till namnet, sk dock till gagnet.
Om nu i en kommun finnas sådana på förhand för skolorna varmt intresserads kvinnor - enkor eller andra myndiga kvinnor -, så är det ju ganska naturligt, att en kommun med sitt val träffar just sådana.
Och hos dessa sjalfva torde ej den bland de stora städernas kvinnor förekommande rädslan för det offentliga upptriitdan- det, låt vara i en liten krets, förefinrias som hinder att mottaga valet.
I de flesta fall torde nämligen skolrådets maaliga.
med- lemmar höra till dessa kvinnors ngoda vänner och trogna grannarn.
Vi äro förvissade om, att den ratt som lagen nu tillerkänt dessa kvinnor att egna sig å t folkskolans tjänst, skall göra dem alltmera skickliga att ataga sig skolrldsbe- fattningen, enär denna rätt skall hos dem röda kalislail @ F alasvar, si % a t t de med bibehiillande af det gamla intresset al gå framat i arbetsduglighet och verkliga insigter.
Af erfa- renhet veta vi, a t t det mer än en gång varit svhrt att p&amp; landet erhålla lämpliga skolrådsledamöter; vi äro öfveriygade om att denna brist skall mer och mer komma att fyllas af dugande kvinnor.
Att skolraden på landet och i de mindre städerna hafvn ett vida större verksamhetsf6lt och vida större myndighet än t. ex. skolraden i Stockholm torde vara bekant.
I hufvudstaden %r det nämligen Ofverstyrelsen som nar- mast sköter folkskolans pedagogiska angeliigenheter, sksom ämnesfördelning, anskaffande af materiel m. m.
- Att i en del kommuner p % landet kvinnor icke kunna inväljas i skol- rad beror derpå att kyrkoraden der tjiinstgöra äfven såsom skolrkd, och a t t kvinna icke är valbar till kyrkor&amp;d.
Det star likväl hvarje kommun fritt att i detta hänseende ordna sig efter eget godtfinnande med kyrko- och skolråd skilda eller förenade ..
Men om vi nu lyckas tillegna oss de egenskaper, som anses oumbärliga för skolrådsledamötsr i allmänhet, vare sig de äro män eller kvinnor, så är dermed icke allt vunnet.
I så fall skulle Hr.
Törnebladh haft ratt i sitt p&amp;stå,enidc, att det vigtiga är att f&amp; en duglig person i@ i skolrataet och att det
ar aldeles likgiltigt om denne ar en kvinna.
Men det är icke s&amp;.
Hvad som skulle vinnas med den nya lagen, ar just att ett kvinligt element komme in i den institution, som har led- ningen af folkets skolor sig anförtrodd.
I småskolorna ut- bildas massor af barn i den ålder då, enligt allas ksigt, både gossar och flickor böra stå under moderlig vård och tillsyn.
Den egentliga folkskolan har lika många flickor som gossar, och af lärarekorpsen är mer an hälften lärarinnor.
Det %r ju d&amp; tydligt, att den institution, som bör leda och öfvervaka hela denna verksamhet bör inom sig ega ocksa ett kvinligt element.
Denna sanning &amp; r s&amp; påtaglig, att vi äfven med risk att synas tala i axiom icke tveka att betona hurusom en kvinna, lämplig att inv&amp;ljas i skolrad måste hafva en egen- skap, som icke finnes hos mannen.
Holz s7call vara 7cvinZig: Hon skall (för att halla oss blott till ett par punkter) icke se saker och .förhållanden så i stort, att hon förlorar blicken för det lilla.
Hon skall inom skolrådet kunna blifva den, med hvilken lärarinnan lättast och förtroligast meddelar sig och hon skall i barnens hem kunna verka s&amp; som ingen man.
Vi skulle s&amp;lunda icke önska att se i skolråden invalda kvinnor, som i strafvan efter falsk likställighet bemöda sig att till tankar och &amp; sigter liksom i hela sitt uppträdande blifva s&amp; manhaftiga som möjligt.
Då skolråden hittills verkat med endast manliga krafter, har deras inflytande helt naturligt va- rit ensidigt manligt *).
E n skdan institution borde väl dock till sin sammansättning och verksamhet vara s % helt mans7clig som möjligt.
I detta syfte bör den med så mycken glädje hälsade reformen verk&amp; och skall det ock, när man och.
kvinnor med b a r sina egendomliga ghfvor samverka inom skolraden till fromma for folkets barn.
*) Vi erinra t. ex. huru villigt gossarnes slöjdundervisning tillgodo- setts i folkskolorna p&amp; landet, hvaremot det hört till undantagen att flickorna fatt lika sy; ja, man har i riksdagens andra kammare fitt bevittna huru- som landtmannens majoritet, som torde riikna inom sig mången skolrads- ledamot, högljudt och envist protesterat mot att folkskolan skulle upptags kvinlig hemslöjd bland sina Iaroiirnnen.
Svenska tjanstflickors utvandring till Danmark.
Det kan icke nekas att den lön de svenska tjiinstflickorna erhAlla i Danmark a r vida större an den de kunna vinna i hemlandet, och att i följd deraf mAnga af de utvandrande till Sverige hemföra ej obe- tydliga summor.
NAgra utvandra en sommar för att förtjana till en symaskin, andra insätta medel i sparbankerna, barn hjalpa sina för- illdrar, andra afbetala skulder, köpa eller bygga hus o. s.
SA hade t. ex. en flicka varit i Danmark l ' / z Ar och under denna tid hem- skickat 170 kronor.
- En kvinna blef enka med sex oförsörjda barn, hvaraf fem döttrar.
Dessa växte upp, började utvandra, och dA van- ligen tre af dem hvarje höst Aterkommo frAn Danmark med sin sparda penningesumma, hade flicko~na p&amp; detta satt Irunnut inköpa en snygg stuga och hade nu modern boende hos sig.
De vor0 glada och tack- samma för den förtjanst de haft, och det hade ghtt dem alla val.
E n af dem, som var mycket stark, hade förliden sommar, lönen och de penningar hon fAtt för extra betingsarbete sammanraknade, förtjänat 140 kronor.
Men den ekonomiska vinst dessa och liknande berattelser fortalja om kan dock icke motvaga de sorgligs följder för ava al individen som för landet, hvilka utvandringen i allmanhet medför.
LAtom oss nu se till huru lifvet gestaltar sig för de svenska flickorna i Danmark.
De flesta erhalla plats som ladugirdspigor eller som hvitbetplockerskor.
För 1adugArdspigorna galler vanligen följande arbetsordning: arbete i ladughrden: kl. ' / e 5 f. m.
- kl. l A 2 e. m.,, ' i 2 5 e.
-,, 7 e.
p&amp; andra girdar: arbete i ladugkrden kl. ' / e 4 f. m.
11 f. m., 4 e. m.
PA mellantimmarne lattare arbete inom hus.
Lönen a r vanligen 100 kr.
för 6 mAnader.
LadugArdspigornas arbete a r i regeln mycket tungt.
Det beraknas vanligen, att en flicka skall hinna mjölka 18-20 kor p&amp; de tvA tim- mar, som gro anslagna till mjölkningen.
E n person g&amp;r efter och profvar, att hvarje ko &amp; r riktigt slutmjölkad.
Att ladugilrdspigorna ligga om ngtterna med varkande armar och sbka genom kalla omslag dbfva smartan lär ej vara ovanligt.
En flicka hade genom agent erhtillit löfte om plats i Köpenhamn mot 160 kr.
pr Sr.
Den plats hon fick var emellertid utanför Kö- penhamn och lönen 125 kr.
Hon skulle tj8na ensam hos en bonde; denne hade förut haft tvil tja.narinnor, men nar man nu fick en svenska, " och svenskorna gro ju SS flinka ", tog man bara en piga, Hon skulle mjölka 14 kor och sedan " baran mjölken med ok öfver axlarne l / 4 mil och detta tv&amp; g b g e r om dagen.
Dessutom skulle hon sköta grof- göromiilen i hemmet sSsom skurning m. m.
E j underligt om det blef tungt för henne.
Hon sjuknade snart och 1&amp;g i november döende.
Fadren sado griitande: nJa, hade jag följt kyrkoherdeus rld, SA hade detta icke h&amp;ndtn.
För hvitbetplockerskorna gäller vanligen följande arbetsordning: 7- e. m. under förra delen af sommaren arbetas: kl. l / s 6 f. m.
9, senare,,,, 9) 9, 9, 6 Y, - 6 Y,; af denna tid anslSs ' 1s timme till frukost, 1 l / z timme till middag och ' / n timme till aftonvard.
Lonen, vanligen 100 ' kr.