Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
graf -- hon var så sträng och så gudelig -- skulle vara LEONORA.
Men tror nu också frun, att gamla fröken i sin
nöjd, om hon visste, hur frun använder hennes pengar.
och suckar.)
Blir plötsligt allvarlig NIELSEN.
»legitim».
Ja, för det första är han ju inte som de säger
Och gamla fröken, hon kunde ju inte en gång tåla, Ack ja!
att herrn fick »Politiken», när han var på Bondegård.
LEONORA (afbryter).
honom, hvad jag har sagt.
Men -- inte ett ord till någon annan naturligtvis.
Ja, nu kan ni ju söka upp August och säga
lugn för min mun.
Ja, frun kan vara alldeles
(I det ju nu en så faslig lust till det... (Går.)
Leonora följer honom till dörren.)
Ja, August, han har (Emilie kommer in från kabinettet.)
(något bragt ur fattningen). tala om.
Nej -- ja -- jo, det var Max.
Vi hade litet att
kan för mig få säga allt, hvad han vill.
Löjtnant Bruun LEONORA (obesväradt).
allra heligaste öppet!...
Och sekretärens
Ja, jag har också några små affärer. _________
Andra akten. half femtiden.
Eftermiddag vid
(Leonora sitter vid brasan på en låg pall och ser in i Queen».
Så -- nu är den njutningen förbi!
EMILIE (utan att se upp).
grad lida af spleen som Leonora.
Jag tycker, det skulle vara förfärligt, att till den
som jag!
Allt det gamla är gammalt, och allt det
Vänta bara tills om fem år, då du blir lika gammal
nya -- ja, det är nytt, så ohyggligt nytt, att man rakt inte vågar sig på det.
Nej, när man börjar bli trettio år, så måste man antingen på allvar resignera, eller också måste EMILIE (ser upp).
man på allvar besluta sig för att låta bli att resignera.
men det värsta med mig är, att jag nu har mest anlag för att låta bli att resignera.
Det är det bekvämaste att resignera,
nation det fordrar ansträngning.
Icke-resigEMILIE.
kan visst lätt finna någon, som gärna vill hjälpa dig att icke-resignera.
Din Max till exempel...
LEONORA (långsamt).
Å -- kan det fordra så mycket ansträngning.
riktigt trefligt -- »min Max!»
»Min Max» -- min?
Det är eget, men det låter KATRINE.
du uppför dig sannerligen inte därefter!
Du talar så mycket om din ålder, men
hörde Emilie?
Jag kan skylla på att jag är desperat
Vore det icke minst lika opassande, om någon
för det, att jag har den olyckan att vara tjuguåtta år sam flicka -- det vill säga, hon borde vara blygsam. som Emilie?
och snart blir trettio, men hon, som är en ung, blygKatrine, var jag inte blygsam, när jag var så gammal KATRINE (torrt).
är det forcerade umgänget med fru Schwarts-Hansen, som har fördärfvat mig.
När jag var så gammal som jag tänkte på.
Emilie, så nämnde jag inte ouppfordrad en herre, som EMILIE
Med ansiktet i »The Qveen»). versen!
Tänk, att ärmarna nu verkligen sjunga på sista LEONORA
(ser litet på henne, säger så i samma ton). längre!
På min nya sidenklädning ämnar jag heller ett burr.
Min Max säger...
KATRINE (strängt).
Inte en enda usel liten puff
inte ha några ärmar alls -- bara spetsar.
Så -- som
matsalen och kabinettet.)
Håll nu upp, Leonora. (Går och läser dörren till
har funnit på det.
Jag försäkrar dig, att den ordframkallade den.
Och nu tycker jag, det låter så dags.
Alltså: min Max säger...
Men, min Gud, Katrine -- det är ju inte jag, som
förbindelsen existerade inte i min hjärna, förrän Emilie trefligt -- tyskt romanaktigt, riktigt spännande gammalEMILIE (i
samma ton som förut).
får ändå upplefva sina egna moder ännu en gång!
Kejsarinnan Eugénie KATRINE (sakta till Leonora).
precis ditt eget sätt att vara, när du är retsam och inte har lust att svara.
LEONORA (lika sakta).
jag kunna reda mig utan att skjuta den gamla Eugénie framför mig.
EMILIE (med ansiktet i tidningen).
Det är ohyggligt -- hos andra!
För resten brukar
Prinsessan af Wales är ännu obeveklig. på axlarna.
Rycker
(reser sig också upp och går till Emilie). på, att man allvarligt börjar tänka på sina kläder.
I Låt mig se litet på klädningarna, det är hög tid
dag om en vecka ämnar jag vara på väg till Rivieran.
EMILIE (med plötslig
häftighet).
du, du kan tvinga det igenom, och att du kan behandla människor precis, som du har lust till...
Du -- du »ämnar»!
När du vill något, så tror
Ända tills någon finner på att hindra
LEONORA (hemlighetsfullt).
dig, att jag ämnar ha en herre med.
Om du lofvar att tiga med det, så skall jag säga
ifrån alltsammans.
Du tror naturligtvis, att Hans för din skull reser LEONORA.
Uppriktigt sagdt -- jag smickrar mig nästan med det EMILIE (uppretad).
EMILIE (med tonvikt).
det vore förnuftigt, om Hans gjorde det.
Om det fortfar länge på det här sättet, tror jag,
HANS. LEONORA.
En kopp te -- Hans?
HANS (kastar brefvet på bordet).
redan i ett par dar varit tal om att socialisterna skulle
uppställa en själfständig kandidat.
KATRINE (reser sig från pianot).
Nielsen och har skrifvit en del artiklar i »Social-
Han heter August
demokraten» om arbetareförhållanden -- för resten en rätt begåfvad karl, säges det.
Men det märkvärdigaste är, att socialdemokraternas
-- 48 -- bestyrelse nekar att ha något som helst med det att initiativ.
göra -- karlen har uppställt sig som kandidat på privat KATRINE (intresserad).
intresserar sig för honom.
Men han måste ha någon i ryggen -- någon, som HANS.
Om man ändå kunde räkna ut, hvar han ta'r schaberna ifrån!
Ja -- han lär till på köpet vara helt medellös.
frågande emot henne.)
Du vet, jag har alltid tyckt, att din fabrikör...
(Alla vända sig
socialisten!
Han har naturligtvis ställt upp LEONORA.
är »hedern själf», som partiets tidningar vid högtidliga tillfällen, då han behöfver en liten påminnelse, bruka kalla honom -- men du hörde själf, hvad han sade om socialisterna för ett par dagar sedan!
HANS (tvekande).
Inte tror jag precis att han
jag annars har det största förtroende till din politiska inspiration, men är du inte litet väl djup nu?...
Ja, du måste förlåta mig, Katrine -- du vet, att
-- 49 --
romaren?
Hvad var det han sade,
(tiger litet och hvisslar därpå utdraget). utfunderadt, syster!
Det var icke så dumt LEONORA
Men, förklara då -- jag begriper ingenting, jag.
KATRINE (docerande).
niskor veta, nu för tiden för högern.
Det vet hela om sistens.
Han önskar i sitt hjärta att få en
Schwarts-Hansens sympatier äro, som alla män-
världen, och han gjorde ingen hemlighet af det här konservativ riksdagsman, därför låter han helt simpelt som veterligt har sympati hos en del af valmännen, hålla ihop ändå...
i sista ögonblicket uppställa en ny oppositionskandidat, splittrar därigenom partiet, som är konstigt nog att HANS (med öfvertygelse).
regeringens kandidat!
.Och spelar på det viset segern i händerna på
Hansen skulle gå så många omvägar!
Men jag kan inte begripa, hvarför herr Schwarts-
-- 50 --
LEONORA (tankfull).
Jag tror ändå, ni är orättvisa mot Schwarts-
är förman på hans egen fabrik.
Nu genomskådar jag honom, den räfven: karlen LEONORA.
Å, hvad jag önskar, han kunde bli vald, den KATRINE (strängt).
att Hans inte skulle bli riksdagsman.
Du vet ju, jag alltid har önskat,
var så intimt lierad med folk af motpartiet.
HANS (barskt).
Jag har hört folk förmoda, att det var för det du
att säga det?
Hvem har vågat EMILIE (undvikande).
att en så ytterst prononcerad högerman som löjtnant Bruun dagligen umgås här i huset.
Hvarför tror du, folk skulle spara Leonora mer än de spara andra?
LEONORA (lugnt fortsättande).
Å, många.
Tror du icke det blir kommenteradt,
man, men jag hör naturligtvis till samma parti som
Jag har aldrig önskat, att Hans skulle bli riksdags-
-- 51 -- min man.
Socialisterna rösta ju med vänstern, alltså om en socialist blefve vald i stället för en vanlig vänsterman.
kan jag räkna ut, att partiet icke skulle förlora något,
Men den här -- han är nästan anarkist, Leonora.
aktar han sig nog för att spränga den i luften.
Å, när han bara själf kommer in i riksdagen, så
ytterst betänklig socialist.
God dag, Max. Vi sitta just och debattera en
om honom.
Tack fröken -- en bit socker till om jag får be.
Ja, tillfälligtvis har jag verkligen redan hört talas
van att själf...
Men Leonora är ju mest LEONORA (går fram till bordet).
rätt: jag brukar ju själf sörja för mina vänner.
Det är också tanklöst af mig, Max. Emilie har
-- 52 --
betänker icke, hur nödvändig ni efter hand blir för dem.
jag har lust att se er öfvergifva mitt gammaldags hedervid Nörre Boulevard?
Tror ni till exempel,
liga förmak för fru Schwarts-Hansens berömda wigwam KATRINE.
som en wigwam!
När där inte finns en smula äkta indianskt... MAX.
Det är då också en idé att möblera sitt kabinett
äro till och med osynliga.
Och de EMILIE.
fru Schwarts-Hansen.
Jag vet inte, hvarför ni alltid är så stygga mot
sig för att komma med det.
Jag vet HANS (litet forceradt).
Svaret är så banalt, lilla Emilie, att man generar
inte, om någon känner sig ha mod att precisera?
i huset och -- efter hvad man säger -- har umgåtts där dagligen...
Du som går för att vara intim där
-- 53 --
Så länge jag minns, har löjtnanten ju dagligen umgåtts här i huset... (Tystnad.)
HANS (reser sig upp.
saker att uträtta.
Kan du komma in dig om.
Du får ursäkta mig, Bruun, men jag har en del
till mig ett par minuter.
Jag har något att tala med KATRINE (reser sig upp).
manifestet för torsdagen, som jag lofvade.
Då är det väl bäst, att jag renskrifver det där
sitter nyckeln i lådan.
Ligger det icke papper framme, så
MAX. LEONORA.
om, fru Leonora.
Ni tycks icke ha några hemligheter att vara rädd LEONORA.
jag icke i en skrifbordslåda.
Och dem jag är rädd om, dem förvarar MAX.
-- 54 --
sidiga umgänget i vår krets icke tycks verka utvecklande på de relativa intelligenserna, men att ni...
MAX (afbryter).
Max -- jag ber er.
Nog vet jag, att det ömse-
utvecklande på folks intelligens.
Hur vet ni, att umgänget i vår krets icke verkar LEONORA (betänker sig litet).
på Emilie och nu heller inte på Hans! MAX.
I alla fall helt säkert inte
Det går utför med Hans' hufvud också?...
antaga det.
Hur skulle jag annars kunna förklara, att heter.
Ja -- det är ledsamt, men jag blir tvungen att
han till den grad ta'r sig nära Emilies klumpiga elakMAX.
mera intressant -- för mig.
Låt oss säga »fräcka insinuationer» -- det låter LEONORA (retad).
Ja, ni kan ju gärna taga det öfverlägset...
Men när jag tänker på, att Hans i detta ögonblick sitter och
-- 55 -- hör på Emilie och delar hennes moraliska ångest, att jag -- hvad skall jag säga -- har mera sympati för jag kunde...
er, än det strängt taget är mig tillåtet att ha! -- Å,
ansett för en af de sötaste unga flickor jag känner -- se inte på mig, fru Leonora -- inte på det viset, jag kunde få lust att tyda den där blicken!
Men hvarför skulle er svägerska, som jag alltid
förvåning!
Den är lätt att tyda: helig, oskyldig, rörande
tempus, innan ni afbryter mig.
Som jag alltid har
Är det pretentiöst af mig att bedja er bemärka
ansett för en af de sötaste unga flickor jag känner, sig till en svart själ med perfida afsikter?
säger jag -- hvarför skulle hon nu plötsligt utveckla
vara svartsjuk.
Hon gör mig den äran att
jag visste inte...
Men LEONORA.
Max -- härefter vill jag kalla er Antonius!
Jo, hon är kär i er -- i edra uttrycksfulla ögon och -- tout le beau reste! epåletter, i er erfarenhet, i ert dåliga rykte, i edra
-- 56 --
MAX (allvarligt).
er svägerska, fru Leonora?
Tycker ni egentligen, att ni nu handlar rätt mot LEONORA.
alldeles bestämdt mig, men jag gagnar henne -- kanske.
Hon skadar
filantropiska ansträngning består och heller inte målet för den.
Ni får ursäkta, men jag ser inte klart, hvari er
på vid gafvel öppnar jag dem -- för det faktum, att ni har den lyckan att vara älskad -- utan er egen förtjänst eller värdighet älskad af den söta, bildade, Neka inte till det, Max -- hon har redan stigit betydligt i edra ögon!
Antonius! -- Jag öppnar edra ögon.
Riktigt
korrekta och allmänt beundrade fröken Emilie Haxton.
en tjänst?
Nå -- har jag då inte gjort henne MAX.
jag en gång har börjat: jag har länge i mitt hjärta
Nu kan jag gärna säga det alltsammans, efter som
önskat, att det skulle bli parti mellan er och Emilie.
Men ni tycks inte taga mig med i beräkningen -- mina önskningar, menar jag.
Behöfver jag säga er, att jag
Får jag lof att göra er en liten indiskret fråga? inte älskar den allmänt beundrade fröken Emilie Haxton.
LEONORA (ser upp, hastigt).
Det är mycket vänligt, allt för vänligt -- af er!
något indiskret svar.
Men ni får icke vänta er MAX
Har ni verkligen aldrig brytt er den minsta smula LEONORA (lika allvarligt).
om mig, Leonora?
älskar henne.
Jag hade sett er, sedan jag var års-
En kvinna -- Max -- älskar den man hon tror
gammal -- så kom Hans, när jag var tjugu år.
Så jag honom -- naturligtvis!
vacker och manlig, så kär och allvarlig, och så älskade MAX.
att vara, skulle jag fatta hopp efter detta »naturligtvis».
Är det värdt att fatta hopp? gång se på mig!
Nå väl, jag är trött af jargonen, gång vill jag få lof att säga er... (Leonora skakar på hufvudet.)
Ni tiger -- vill icke en jag faller ur rollen -- jag förbereder er på det.
En LEONORA (bedjande).
Om jag vore så inbilsk, som folk tror mig om
-- 58 --
gång vill jag säga er -- hvad ni för resten vet lika
Drottning Leonora -- jag lyder icke längre!
väl som jag -- men en gång vill jag säga det -- allvarligt och på mitt hedersord, vill jag försäkra er -- att så länge jag minns, har jag hållit mera af er än af
något annat i världen, och sedan jag var så pass vuxen, att jag förstod att älska, Leonora, har ni, som en ung i mitt hjärta. flicka, som en annans hustru -- alltid härskat enväldigt LEONORA
(reser sig och går fram till elden, utan att se på honom). hon dock icke under största delen af tiden varit suspenderad, och den intimare administrationen anförtrodd åt andra?
hvad jag har kunnat för att trösta mig.
Men ni har skulle ni veta, hvad det vill säga.
Jag nekar inte till, att jag har gjort
varit drottningen, och om ni förstod er litet på män, LEONORA (efter en paus.
jag ville önska, att ni icke hade sagt detta ... fullt så allvarligt.
Jag försöker inte att säga emot er, Max -- men
rätten att säga det.
Jag tycker jag har tjänat länge nog för den fattiga LEONORA (halft i tankar).
länge nog för att vara i er goda rätt att drifva saken
Och så en vacker dag, så tycker ni, ni har tjänat
till sin spets.
Ni kommer att tvinga mig till ett val...
-- 59 --
Vänder sig emot honom). tillbaka till det, vi talade om: jag har alltid önskat detta parti.
Ja -- men inte som ni menar.
För att komma
klickar, men jag vore er förbunden, om ni för en gångs skull ville låta mig se edra kort.
Jag vet inte, om det är min intelligens, som igen
(breder ut händerna framför honom). bägges eder lycka.
Jag tror fullt och fast, att Emilie Var så god!
För det första önskar jag det för
är en hustru för er: representativ, förmögen, förträffliga förbindelser.
En hustru, som en sjöofficer lugnt kan lämna bakom sig...
mycket lugnt.
En hustru, som han i det hela kan lämna -- LEONORA.
För det andra -- önskar jag det för min egen lycka.
MAX (nära henne, lågt).
farlig för er lycka, Leonora.
Törs jag uppfatta det så, som om jag kunde vara LEONORA
Långsamt). mig inte, det låter så underligt, när jag säger det, Nej, tvärtom -- Max.
Jag ber er, missuppfatta
-- 60 -- men det är den renaste egoism.
Men Leonora -- käraste Leonora.
Så måste ju...
ha kommit att älska er, om ni i stället för att ni så
Jag kunde kanske, när jag var mycket ung,
ifrigt berättade om er expedition till Västindien och i stället hade berättat mig, att mina ögon voro mera uttrycksfulla än kreolskornas, min fot mindre, mitt
så viktigt häntydde på edra amouretter på S:t Thomas,
skratt klarare.
Men jag pretenderade det icke -- medvetet -- och ni glömde bort det -- omedvetet.
Han fann sade det.
mig förtjusande, och jag fann honom förtjusande, som MAX.
först uppenbarar för henne själf hennes eget väsen.
Och -- om det från början blott var förälskelse, så blef det kärlek.
Har icke er egen man, som har förstått att vinna henne?
En ung flicka ser en gud i den man, som
erfarenhet lärt er, Max, att kvinnan älskar blott den
MAX (tankfullt).
ni var aderton år och jag tjugutre, i stället för att ge »fröken» och öfverlägset tala om Västindien.
Alltså är det er mening att säga, att om jag, när
mig till att bli högtidlig och börja på att kalla er för
er i famn, hvilket gud skall veta, jag hade den innerligaste lust till, så ... så...
Att om jag då hade tagit
nu ha vi talat nog om detta.
(Vill ringa efter ljus.) MAX.
nu i mörkret.
Den gången då för tio år sedan -- då
Låt mig först få säga er en sak --
ni hette fröken Leonora och för första gången tittade då... A, Leonora -- jag vågade icke!
ut i världen med edra förväntningsfulla, tankfulla ögon, -- jag tyckte aldrig jag kunde bli god nog -- åt er.
Mina äfventyr på S:t Thomas, som jag skröt af -- ni skulle blott veta, hur de tyngde på mitt samvete.
Ni var så fin och skär och ren, och jag, och jag... Å, när man är tjugutre år och så kär som jag, så har
man samvete, eller man vill åtminstone ha det...
Jag älskade (Max böjer sitt hufvud öfver hennes händer.
Hans er, som jag älskar er nu -- som jag alltid har älskat er... öppnar dörren från sitt rum, och ljuset faller i en strimma in i rummet.)
-- 62 --
HANS (ser dem icke).
HANS (otåligt).
tänder lampan på bordet.
(Stryker en sticka och
HANS (ironiskt).
Är det Leonora, som har hållit på dig så länge! LEONORA (utan att låtsa höra).
snart igen.
Tack för i afton och kom (Max går, nickar till Hans, som höfligt följer honom
Ännu innan de stängt dörren bakom sig, ringer det, och man hör Hans öppna för herr och fru Schwartsdem utbyta hälsningar.) Hansen.
Herrn talar högljudt med Max, och man hör
KATRINE. och fru SCHWARTS-HANSEN. LEONORA
Katrine -- är du färdig?
-- 63 --
LEONORA (hastigt, nervöst).
Hansens, de kom just nu, så är du snäll.
(Man hör
Stanna här inne och tag emot Schwarts-
Schwarts-Hansens högljudda skratt och afsked från Max.
Tamburdörren slås igen.)
Du förstår, jag måste kläda ser något förvånad efter henne.
Går fram i rummet i Emilie kommer in från matsalen). mig till middagen...
(Går hastigt in i kabinettet.
Katrine detsamma Hans inför herr och fru Schwarts-Hansen.
SCHWARTS-HANSEN (gemytligt).
medan Katrine hälsar på frun.)
Kommer kanske litet sent, men i våra kretsar med »8 o'clock dinner.» EMILIE (leende).
(Till Emilie,
det med klockan sex.
För oss duger SCHWARTS-HANSEN
pligt att göra lilla fru Leonora, som vår vän Bruun
Min hustru påstod nu det var hennes
säger -- en visit, och så följde jag med för att höra, hur det går med valaffärerna.
hvad står på med doktorn -- hvad har jag gjort honom?
-- 64 --
EMILIE (nervös).
ting med det.
Det är valet -- det tycks ha komplicerat sig.
Min bror menar ingen-
-- Det kommer nu af att inte alltid sagt, att det hämnar sig!
När vi andra, vänstern begår det felet att smickra mobben.
Har jag som stå bland de högst beskattade och annars också vi, säger jag -- ger dem ett sådant dåligt exempel,
Mycket riktigt, fröken -- just komplicerat sig.
har det godt, när vi bråkar och opponerar oss -- när kan vi så förundra oss öfver att det smittar dem, som egentligen ha alla skäl...
Nå, skäl -- det menar jag hela låta ett dåligt exempel smitta sig.
Hvad skall naturligtvis inte...
Smittar dem menar jag, som i det man säga?
Om man inte hade gått och inbillat sig i sin ungdom, att det var så intressant att tillhöra oppositionen -- inbillat sig, Ja, inbillat andra, det är just det värsta, för så efteråt
säger jag -- sig själf och andra...
(Plötsligt förtroligt.) -- när man är en rangerad karl och har ... modifierat sig... så kommer de andra och sticker en det i näsan: en aldrig, med mindre man rent ut förklarar sig för de andra.
Och det -- jag ber er -- hvem vill nu »konsekvent,» säger de, »konsekvent!»
Och de släpper
ta den risken?
Det är mot naturens ordning, säger ordning! jag...
Men tror någon, att politiken respekterar naturens (Hans ännu vid kaminen.
Katrine samtalar vid bordet,
lutad öfver tidningar och tidskrifter, med fru Schwarts-Hansen.)
-- 65 --
misstag -- taga fel om sig själf.
Naturligtvis kan man ofta i sin ungdom begå ett
(glad, ännu förtroligare). skall vänja sig af med att dra' växlar på framtiden.
Just så -- för det härskande -- det solida.
Det -- det -- jag försäkrar er fröken, jag talar som
en gammal affärsman -- det betalar sig icke.
Det är spekulation, svindel, rent af...
Och jag personligen, jag är nu till den grad för det solida, att jag inte
ens kan tåla den oskyldigaste förfalskning eller efterlikning i mitt hus.
Jag ber er, hvad skulle det göra:
en eller annan sked eller gaffel -- det är det sannerligen ingen som märker, när de ha fått ett par glas vin, som för resten inte heller behöfver att vara af första sort -- bara det är nog.
Nej, det solida -- det säger Kally också.
Silke allt igenom -- om
det så är skjortan!
Jag får säga, att mitt...
(Drager och halar i ärmlinningen
under manschetten.)
Nå, nu har den krupit upp, som vanligt -- det kan också vara detsamma -- men jag försäkrar er, fröken, det är det finaste man får i den branchen...
Men det var egentligen det, jag ville säga -- man inbillar sig ju alltid strax, när man kastar sig in i oppositionen, att den skall komma till makten.
Man har varit i England, man läser »Times», man
säger till sig själf, att det är naturens gång, men
-- 66 -- (melankoliskt) den blir minsann där den är och bara hvar är resultaten?
opponerar.
Och resultaten -- (kränkt).
Jag frågar er
(som inte hört på honom, vaknar upp). man väntar...
Ja, mycket riktigt, som ni säger, SCHWARTS-HANSEN
på sin post.
Se på mig -- jag kan säga, att jag har offrat mig för mina principer!
EMILIE (som förut).
Men -- man blir
Ja -- hvad har ni?
SCHWARTS-HANSEN (melankoliskt)
och ... litet till.
Men det viktigaste: anseendet, rangen, äran -- men det är det rent ut sagdt strunt.
EMILIE (höfligt motsägande honom).
Kläderna på kroppen -- kläderna på kroppen --
Å... SCHWARTS-HANSEN.
och blir det strunt.
Nej, en af de andra -- vid min -- som kanske inte har skänkt hälften så mycket
Jo, fröken -- säg inte emot mig.
Med det är
ålder och med min, låt oss utan skryt säga, duglighet åt asyler och hjälpfonder som jag -- han sitter där som etatsråd, och riddare af Dannebrog.
Man har sitt samvete och, ligt konsekvent.
man vet med sig, att man har varit konsekvent, obrotts-
-- 67 --
HANS (kommer fram till damerna).
Jag ber om ursäkt på min frus vägnar, fru Schwarts-
FRU SCHWARTS-HANSEN (reser sig upp).
nöjet att hälsa på henne i eftermiddag.
A propos -- ni vet väl icke, fröken Haxton, hvar stilig fason.
Jag har hört mig för både i Magasin hon har köpt sin nya grå filthatt.
Det är en vådligt du Nord och hos Börre, men ingen har maken till gick och spatserade med löjtnanten.
Så får jag alltså inte det
Hon hade den i förrgår på Langelinie -- hon KATRINE (stelt).
som håller så på det passande, spatserar visst icke med någon annan löjtnant än en, som hon -- känner så väl -- som löjtnant Bruun.
Fru Haxton,
med Max Bruun.
Min svägerska är nästan uppfostrad tillsammans
SCHWARTS-HANSEN (infaller gemytligt).
Ja, och »gammal kärlek.
går bort till sin förra plats vid kaminen.)
(Hans vänder sig ännu en gång ifrån honom och
-- 68 --
det är med Haxton?
Jag får säga, att en gentleman...
Kan någon begripa, hvad
FRU SCHWARTS-HANSEN (afbryter).
dem, så skall man akta sig för att kommentera andra Gud ja -- hemliga sorger -- det ha vi ju alla!
När man inte känner
människors intimaste bekymmer.
Ack, SCHWARTS-HANSEN (förargad).
Nej, gunås -- Jag menar gud ske lof!
HANS (går emot agenten).
(Öppnar liksom inbjudande dörren till sitt eget rum.) BUNSEN
kommer med nyheter!
(Gör en stor teatralisk rörelse KATRINE (ifrigt).
God afton, mitt herrskap -- god afton!
Ja, jag
med handen.)
Det klarnar, doktor Haxton -- det klarnar.
-- I Bröndshöj?
-- 69 --
HANS (ironiskt.
mord.
Det artar sig alltså till fullständigt politiskt massBUNSEN (utan
att höra honom).
missionär -- han har en del att säga -- och nu ha samt.)
Jag får säga, att det var undertecknad, som det.
Jag fick in en liten artikel i en inre missions-
Det är en hemmansägare därute, som är inre
de upptäckt, att högerkandidaten är fritänkare.
(Blyg-- så att säga -- hänledde deras uppmärksamhet på tidning »Fredsklockan» ...
FRU SCHWARTS-HANSEN (tillgjordt naivt).
ropet».
»Fredsklockan»?
Jag trodde det hette »KrigsBUNSEN.
Hansen -- något helt annat.
KATRINE (ifrigt, afgörande).
Det är något annat, min bästa fru Schwarts-
ge det.
Ja, det kommer bara an på, hvad namn man vill Får jag se?
-- 70 -- Nu skall vi se, att de plåga honom så länge, att han måste bekänna färg.
jag brydde mig inte om att säga något om artikeln, förrän jag fick se, hvad verkan den hade.
KATRINE (läser i bladet).
Ja, -- jag tyckte själf, det var rätt fiffigt.