Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
F e l saknas e j, hans egna o c h hans tidehvarfs, men lian är en personlighet, som utvecklar sig, lär af lifvet, o c h ej minst häri ligger hans sant mänskliga storhet.
H a n var en g o d son, en ö m broder, en trogen make.
Han hyste tilltro till kvinnlig klokhet o c h omtanke — det visar hans förhållande till mor o c h syster liksom bestämmelserna o m hans dotters uppfostran; han beundrade kvinnlig skön- het, måhända var det d e allvarliga regentplik- terna, som räddade h o n o m från att bedåras af sinnenas lockelser; h a n hade en äkta manlig omtanke inför kvinnlig vekhet, det visar hans outtröttliga ömhet f ö r den svaga Maria E l e o - nora.
bitterhet m o t konung Sigismund, möjligen hade e j hennes fiender så orätt, d å d e sade, att hon var den E v a, s o m förledde hertig K a r l att bita i riksäplet.
Möjligen grämde det henne, furstedottern, att i rang stå efter de två änke- drottningarna a f adlig börd, Gunilla B j e l k e o c h Katarina S t e n b o c k.
Ärelysten var hon, det är i hvarje fall säkert, hon höll noga på sina tit- lar o c h var mån o m sin värdighet.
M e n så hade hon o c k e n drottnings egen- skaper.
H o n hade en ståtlig hållning, var m o - dig, viljestark o c h klok.
F ö r e hertig K a r l hade hon haft till friare hans brorson, den polske konung Sigismund, men när förhoppningar yppade sig för denne att ingå släktskap m e d det mäktiga Habsburgska huset, afbröt han förbindelserna m e d Holstein, o c h Kristina, som haft till friare e n konung, fick hålla till godo med en hertig, som därtill var tjugutre år äldre än hon själf.
Möjligen K. hyste hertig K a r l s gemål en dold » T tiv elerare ANDERSON 1 Jakobstorg: 1 pjunk, när hon var sjuk, ville hon vara ensam.
Alltid fordrade hon, att andra skötte sina plik- ter m e d samma trohet som hon själf.
Kristinas stränghet framträdde såväl mot G u - staf A d o l f s ungdomskärlek, som m o t den yng- sta dottern Maria Elisabet, hvilken hon tvang att m o t sin vilja äkta sin kusin hertig J o h a n.
Statsklokhet låg till grund för hennes handlings- sätt; hennes rykte hos en känslosam eftervärld har dock lidit af hennes uppträdande i dessa äktenskapsfrågor, huru berättigadt det än må hafva varit.
T r o g e t följde hon sin gemål, hvarthelst re- gentplikterna förde h o n o m.
Å r 1600 reste hon m e d h o n o m öfver till Estland, f ö d d e i R e v a l sin yngste son K a r l Filip o c h for kort därefter till Å b o o c h sedan vidare på den långa resan kring Bottniska viken, e n resa, hvars m ö d a o c h besvärligheter ingen drottning efter henne vågat trotsa.
D å kan eftervärlden m e d större f o g klandra henne f ö r hennes partiskhet f ö r den yngste sonen, K a r l Filip, för hvars rättigheter hon in- skred flere gånger ganska hänsynslöst.
D e t blef d o c k aldrig någon brytning, ty Kristina hyste i grund o c h botten en stor beundran för sin äldste son o c h böjde sig inför konunga- makten.
Gustaf A d o l f å sin sida glömde ej Några år därefter var hon konung K a r l följak- inför m o d e r o c h broder, att han var Sveriges konung o c h såsom sådan hade rättigheter att tig, då han gjorde sin eriksgata.
Besvärligheterna i Sveriges mera b e b y g g d a trakter v o r o af ett bevaka, men han g l ö m d e icke heller den vörd- nad h a n var skyldig sin moder o c h den väl- annat, ej så af skräckande slag: långa festtal vilja h a n ville visa sin yngre broder.
oeh långa festmåltider.
Flere gånger visade konungen det förtroende han hyste för sin drottnings duglighet.
Sålunda gjorde han henne i sitt testamente till sina omyndiga barns förmyndare o c h insatte henne i d e n regering, som skulle bestyra o m tron- följden efter hans d ö d.
Förhållandet mellan makarne v a r sålunda det bästa.
G e n o m sitt lugn o c h sitt förstånd dämpade h o n hans häftiga lynne.
Däremot hade hon allt för höga tankar o m en konungs makt för att någonsin mildra sin gemåls sträng- het e m o t adeln.
E n ovanlig duglighet visade hon vid skötande af sitt lifgeding och Karl Filips hertigdöme under hans minderårighet.
R å d e t framhöll hen- nes vård om gods o c h gårdar såsom ett efter- följansvärdt f ö r e d ö m e.
H e n n e s ekonomiska för- Tre kvinnor stodo framför alla andra konun- stånd var öfverlägset, o c h hon kunde flere än gen nära.
Deras största b e r ö m m e l s e är att en gång försträcka svenska staten penningar.
tröstande o c h glädjande hafva omgifvit h o n o m.
L i k a väl som hennes son såg hon m e d oblida A t t påminna sig dem, det är att belysa några ögon, när gemene man l e d våld eller orätt.
drag af hans personlighet, obetydliga o m man Så t. e x.
skref hon till J o h a n Skytte 1615, så vill, m e n dock utgörande en del af den som då förestod kammarärendena: » V o r e g o d t strålglans, som utgår från hans minne.
o m I så handlade m e d K.
M:ts undersåtar, att de kunde någorledes blifva behållna, o c h i K.
* M:ts frånvaro icke i grund förderfvade — V å r älskclige son aktar sina undersåtar så högt, D e n 2 2 aug 1592 ankom till N y k ö p i n g att Hans K ä r l i g h e t i alla farligheter själf vå- den nittonåriga prinsessan Kristina af Holslein.
gar ^ifvet f ö r d e m.
D ä r f ö r e v i icke kunna H o n mottogs v i d hamnen af Södermanlands adel o c h sin blifvande make, hertig K a r l.
B i - tro, att H a n s K ä r l i g h e t vill, att de här h e m m a alldeles skola förderfvas. » lägret firades redan samma dag, o c h de nygifta togo sin bostad på N y k ö p i n g s slott.
Sparsamhet kallas ofta i vårt land snålhet, Kristina af Holstein v a r dotter till hertig A d o l f a f Holstein, en ärelysten, viljekraftig herre, s o m m e d utmärkelse styrde sitt hertig- d ö m e, o c h Kristina af Hessen, dotter till Filip den ädelmodige, en af protestantismens främste förkämpar.
Fibiger.
o c h detta fel h a r man påbördat henne, kanske utan att noga pröfva beskyllningens halt.
Politiska ärenden intresserade henne, o c h särskilds följde hon med vaken blick händel- serna i Tyskland, men hon sökte icke blanda sig i politiken, utan hänsköt allt till konungens och riksrådets åtgörande.
F ö r sina barns uppfostran hade hon alltid dragit en moderlig försorg.
H o n vaktade dem för dåligt sällskap o c h klemade ej bort d e m i onödan.
Gustaf A d o l f insåg också den tack- samhet han var henne s k y l d i g.
I hennes väsen fanns något rättframt, som stundom kunde såra, m e n hon menade i grund o c h botten väl.
H o n tyckte ej o m pjåsk o c h Änkedrottningen hade sorgen att öfverlefva sin älsklingsson o c h d o g 1625 den 8 d e c.
När man granskar Kristinas personlighet i bref o c h offentliga handlingar, ej blott tanklöst eftersäger, hvad hennes fiender lättsinnigt o m h e n n e yttrat, finner man bilden af en ovanligt rikt utrustad k v i n n a: ett modigt sinne, ett skarpt hufvud o c h under en sträf yta ett varmt hjärta o c h ett rättrådigt lynne.
Gustaf A d o l f s moder, Kristina a f Holstein, var enligt A x e l Oxenstiernas ord, som hade haft tillfälle lära känna henne: » h ö g och ädel till m o d o c h sinne. » A t t store män h a haft mödrar, som genom ett rikt själslif höjt sig öfver sin omgifning, det är e n ofta upprepad sats, som ej jäfvas af Gustaf A d o l f s m o d e r.
H o s Vasaättens största telning har förenat sig denna märkvärdiga släkts bästa egenskaper: m o d, viljekraft, förståndsskärpa, kunskapsinne.
D e mörka släktdragen, misstänksamheten, det våldsamma lynnet, saknas helt o c h hållet eller dämpas g e n o m den kraftiga, på ädla, höga mål riktade viljan.
Gustaf A d o l f är f ö r oss svenskar så helt Vasasonen, att vi sällan tänka på, att han ge- n o m mödernet är arftagare af andra släktdrag, som h o s honom sammansmält till ett helt af sällsynt harmonisk styrka.
* * • D e t mjuka, medelsamma, milda elementet i Gustaf A d o l f s u n g d o m s h e m v a r halfsystern Katarina.
Hon var K a r l d e n niondes dotter i ett föregående äktenskap m e d Maria af 1 ' falz, o c h var vid Gustaf A d o l f s födelse tio år.
Man märker ej några slitningar mellan henne o c h styfmodern, de tyckas tvärtom varit innerligt fastade vid hvarandra, o c h bandet med halfsyskonen blef fast knutet.
Katarina var familjens själ; den stränge fa- dern önskade ha henne v i d sin sjukbädd, drott- ningen ville h a henne i sin närhet.
D å den unge Gustaf A d o l f svärmade för sin mors vac- kra hofjungfru, E b b a B r a h e, var » K ä t c h e n » J u v e l -, g u l d - och N l l l v e r a r b e t e n, passande till lysnings- och hederspresenter.
B o r d s i l f v e r, elegauta mönster till lägsta pris efter dagens kurs å silfrer.
A r m b a n d, B r o s c h e r, N å l a r, R i n g a r, K e d j o r etc i stor och modernt urral till bil.igaste pris.
l H a i u n u l r i n g a r med 1, 3 och 5 diamanter frän 20, 6 0 och 125 kr.
— Bref besvaras omgående " ^d
I DU N 1894 hans förtrogna, o c h då systern Maria Elisabet fann lifvet allt f ö r tråkigt h o s hertig Johan på V a d s t e n a slott, skulle Katarina dit f ö r att muntra u p p henne.
Ingen tyckes ha önskat, att hon skulle bilda medelpunkten i ett eget h e m.
Men vid trettio års ålder fattade h o n en allvarlig böjelse f ö r pfalzgrefvcn Johan K a s i m i r, s o m under en tid gästat hennes moders hof.
Hvarken Gustaf A d o l f eller drottningen ville, att hon skulle taga h o - nom till äkta, men h o n var fast i sitt beslut.
Brölloppet påskyndades, ty Gustaf A d o l f ville föra sin älskade syster i brudstol, innan han b e - gaf sig i ryska kriget.
H a n skänkte själf hvad han ägde af siden o c h sammet till utstyrseln, lånade silfvertapeter o e h sängkläder till de tal- rika gäster, s o m samlades f ö r bilägrets firande den 11 juni 1615.
Pfalzgrefven önskade efter några är åter- vända till sina gods i Pfalz.
H a n fick o c k 1618 af den svenske konungen i uppdrag att bevaka Sveriges diplomatiska intressen i T y s k - land.
Stridigheterna mellan de protestantiska o c h katolska partierna hade just v i d denna tid tagit sin början.
M e d sorgsna känslor lämnade Katarina sitt fädernesland.
H o n trifdes aldrig utomlands.
D e n största glädjen h o n hade därute var då Gustaf A d o l f inkognito s o m kapten Garz b e - sökte P f a l z.
» H e n n e s furstliga N å d e visste intet af vår ankomst, » skrifver en af hans följeslagare, » förrän Hans Majestät stod h o s henne i hennes r u m.
D e t är sant, att j a g såg Hennes furstliga nåde aldrig så glad, s o m hon blef, när hon fick se H.
M: t, o c h aldrig så bedröfvad, s o m när H.
M: t drog b o r t.
» Gustaf A d o l f fann sin syster lefva under små villkor i utlandet, o c h h a n vardt ganska ifrig att få henne åter till S v e r i g e.
D e n kärlek, som rådde mellan medlemmarne af Gustaf A d o l f s familj, framträder tydligt vid hertig K a r l Filips d ö d 1622.
Gustaf A d o l f har i innerliga ordalag gifvit uttryck åt sin stora sorg, Katarina delade den, o c h d e n gamla änkedrottningen var djupt nedtryckt af sin Benjamins bortgång.
» Ö n s k a r j a g, » skrifver Gustaf A d o l f den 3 april 1622 till Katarina, » att E r s kärlighet måtte snart vara h o s oss, på det vi genom E r s kärlighets närvaro måtte någorlunda oss igen vederkvicka af den ensamhet, därutinnan v i, G u d bättre, råkade arom. » Katarina återkom verkligen till Sverige m e d sin familj i augusti 1622.
I sitt vänliga välkomstbref till henne hoppas Gustaf A d o l f, att det måtte hafva skett i en » lycksalig stund, o c h att hon måtte blifva fäg- nad såsom sig borde. » H a n gläder sig att efter sin återkomst från R i g a få träffa henne o c h få » tala o m hela tillståndet o c h hvad mera är. » D e n pfalzgrefliga familjen b o d d e på Stege- borg vid Slätbaken, nu endast en ruin, men då en präktig b o r g.
Understundom gästade hon Nyköping, o c h där f ö d d e s, h o s hennes moder, Karl Gustaf, Sveriges blifvande konung.
hans gemål, Maria E l e o n o r a, v a r orolig, pjun- kig o c h nyckfull, var det Katarina, s o m skulle lugna o c h trösta henne.
Gustaf A d o l f hade visserligen en stor makt öfver henne, m e n han var ej alltid i hennes närhet.
D å konungen 1630 reste öfver till Tyskland, var Katarina ute v i d Elfsnabben på hans far- tyg f ö r att säga h o n o m farväl.
E h u r u hennes känsliga hjärta djupt plågades af krigets fasor, hade hon dock alltid önskat, att denne broder, till hvilken h o n hyste en obegränsad tilltro, skulle taga sig an de stackars förtryckta pro- testanternas sak.
» M å t t e d e våra, » skrifver hon till mannen, » blott förlita sig på G u d o c h ej blott på en stor makt, så skall också H a n gifva d e m sin gudomliga hand o c h hjälpa så, att de skola segra. » O c h de segrade.
M e d ö d m j u k tacksägelse till G u d mottogos segerposterna.
» A c k, min nådiga furstinna, » skrifver till Katarina en förtrogen väninna, » h v e m hade väl tänkt d e t t a?
N u spårar m a n, hvad G u d s hand kan uträtta, o c h att det icke är människors, utan G u d s verk.
H a n skall o c k föra det till sin ära.
O m någon hade sagt förut, att Hans majestät skulle k o m m a så långt, hade ingen människa trott d e t.
» Dylika uttryck från Gustaf A d o l f s närmaste omgifning äro e j utan betydelse f ö r att förstå hans uppfattning af krigsföretaget.
När Maria E l e o n o r a reste efter sin gemål till Tyskland, anförtrodde Gustaf A d o l f sitt enda barn, arfvingen till sitt rike, åt systern.
» Ä n d o c k, » skrifver han, » d e t väl är något dristigt af m i g gjordt därmed att b e m ö d a, d o c k är mitt förtroende till E r s kärlighet så stort, att h o n g ö r det gärna. » O c h samma förtroende ställde svenska rege- ringen till Katarina efter d e n store konungens död.
Katarina öfverlefde d o c k e j länge sin bro- der.
R e d a n 1638 den 13 d e c.
utandades hon sin sista suck på Vesterås slott.
Hennes d ö d beklagades allmänt, o c h P e r B r a h e menade, att pfalzgrefvinnan hade f ö r d e n unga drott- ningen varit mera värd än halfva konungariket.
Gustaf A d o l f s dotter v a r då tolf år gammal.
Katarina lämnade ett t o m r u m, som ingen fyllde.
D e n unga Kristina k o m att sakna den milda, fasta, moderliga vård, s o m hennes trotsiga lynne så högt hade af nöden.
Prinsessan Katarinas inflytande i vår histo- ria är så tyst o c h stilla, så äkta kvinnligt, att man måste omsorgsfullt studera alla bevarade familjepapper från denna tid f ö r att k o m m a det på spåren.
D ä r f ö r är h o n o c k ofta glömd i våra Gustaf-Adolfs-biografier, där h o n d o c k alltid b o r d e äga en plats.
D e t är e n betecknande sida af Gustaf A d o l f s storhet, att på samma gång han ägde en kraf- tig vilja o c h en själfständig karaktär, förstod han att upptaga det bästa af de människor, med hvilka han trädde i närmare beröring.
E n äldre syster m e d sådana egenskaper som Katarina, m e d ett väsen så sympatiskt o c h kärleksfullt, ett hufvud så klart, en t r o så Katarinas kärlek v a r just af det äkta slag, innerlig, måste ha ägt en sedligt stärkande som j u flere den delas åt, desto mera k o m m e r makt öfver en yngre broder m e d en sådan på hvars o c h ens lott o c h desto rikare förråd finnes kvar.
H o n förstod att lifva u p p d e n karaktär s o m Gustaf A d o l f s.
något knarrige pfalzgrefven; hennes barns bästa till själ o c h kropp låg ständigt i hennes tan- kar; så länge änkedrottningen Iefde, var h o n Hänsyn till fäderneslandets bästa förmådde hennes hugnad, o c h f ö r Gustaf A d o l f o c h hans Gustaf A d o l f att följa sin moders råd o c h slå gemål var h o n den vänligaste, trognaste syster.
ur hågen en äktenskaplig förbindelse m e d en Hennes medkänsla o c h omtanka f ö r de fattiga undersåte, o c h äfven af samma hänsyn förmåd- o c h lidande voro f ö r hennes tid högst ovanliga.
des han att vid d e t brandenburgska hofvet söka Gustaf A d o l f besökte, så ofta han kunde, Stegeborg, talade m e d systern o m d e stora tidsfrågorna o c h de små dagshändelserna.
N ä r ^MjapHk ÉL w i a i M f [- 5&gt;^J / \ ' I " I sig en maka.
Å r 1620 reste han inkognito med sin svåger, J o h a n K a s i m i r, till B e r l i n.
D e anlände en H v a r o c h e n, s o m före d e n 2 0 d e c e m b e r från u n d e r t e c k n a d e r e k v i - reraren Flqsaaapparat, erhåller gratis ett p ä t y g uppritadt.
färglagdt 391 afton o c h blefvo utvisade från tvänne värds- hus, därför att m a n t o g dem f ö r engelska offi- cerare, hvilka f ö r tillfället gjort sig ett dåligt namn f ö r lösa seder.
F ö l j a n d e dag väckte de båda främlingarne hoffolkets undran, då de b e - vistade gudstjänsten i slottskyrkan.
Ä n mor undran väcktes därigenom att de inbjödos till kurfurstinnan Anna.
Gustaf A d o l f fick där göra bekantskap m e d hennes dotter, den tjugu- ettåriga prinsessan Maria E l e o n o r a.
Hennes fägring piisas af alla, äfven sedan åren o c h sorgerna borttagit ungdomsbehaget.
D e afbild- ningar vi af henne äga motsvara dock knap- past de förväntningar, samtidas skildringar fram- kalla.
V i s s t är, att d e n fagra prinsessan vann den unge konungens t y c k e.
H o n hade o c k andra egenskaper att tjusa ett manligt, kraftigt lynne.
H o n var ytterligt liflig, ombytlig, behagsjuk o c h passionerad.
H a n blef enda föremål f ö r hen- nes ö m h e t, tillgifvenhet o c h tillbedjan, han blef hela hennes värld.
Innan G u s t a f A d o l f lämnade Berlin, v a r Maria E l e o n o r a hans trolofvade, o c h han hade skänkt henne en diamantring, s o m kostat 185 skpd koppar.
E n präktig beskickning utrustades f ö r att hämta bruden, åtta de största örlogsskeppen under K a r l Karlsson G y l l e n h j e l m s befäl, ltiks- kanslären A x e l Oxenstierna anförde ambassaden, flere o c h sjuttio personer v o r o i hans följe, därtill 11 vagnar o c h 57 hästar.
Gustaf A d o l f mottog i K a l m a r sin brud, eller såsom h o n helt artigt i samtida handlingar kallas » H a n s K o n g l.
Maj:ts Mäträss. » I S t o c k h o l m hölls det lysande intåget d e n 25 nov., o c h samma dag firades bilägret.
K o n u n g e n var ytterst betagen i sin unga gemål.
Änkedrottningen o c h pfalzgrefvinnan uttrycka sin glädje öfver deras lycka.
Gustaf A d o l f skulle d o c k få erfara, att denna öfversvinnliga kvinnliga ö m h e t hade sina skugg- sidor.
H a n fick söka både sin moders kloka råd o c h sin systers förståndiga ömhet f ö r att få makt öfver en varelse, lika envis o c h nyck- full s o m v e k o c h kärleksrik.
Gustaf A d o l f behöfde e j frukta, att hans gemål skulle blanda sig i politiken.
F ö r den var h o n alldeles likgiltig, m e n h o n kunde ej inse dess kraf på hennes gemåls tid o c h kraf- ter.
H o n ville m e d lidelsefull egoism i h o n o m ej se den f ö r sitt fäderneslands bästa nitiske konungen, utan endast d e n m o t henne upp- m ä r k s a m m e älskaren.
O m Gustaf A d o l f reste bort, var hon förtviflad, blef sjuk, lät sig af intet tröstas, ville resa efter, försökte det, m e n kunde ej såsom sin svärmoder m e d lugn o c h m o d trotsa faror o c h mödor.
Gustaf A d o l f u p p h ö r d e ej att ägna sin maka en trofast ö m h e t, m e n äfven hans tålamod kunde tröttna på hennes ojämna lynne, på tårar, ö m m a scener o c h öfvermått af kärlek.
H a n lär o c k hafva yttrat, då man prisade hans l y c k a: » Ä f v e n j a g har mitt huskors, s o m trycker o c h hindrar m i g från att blifva öfver- m o d i g öfver mina många framgångar. » E n dotter d o g strax efter födelsen, en son föddes f ö r tidigt; så blef drottningen välsignad m e d ett tredje barn.
Astrologerna spådde en son.
D e t blef en dotter.
I början ville man ej tala o m d e t f ö r konungen, m e n pfalzgref- vinnan åtog sig att till h o n o m bära fram d e n lilla.
Gustaf A d o l f tog dock missräkningen gladt.
» J a g tviflar i c k e, » sade han, » att denna dotter skall blifva m i g lika g o d s o m en s o n.
H o n måste åtminstone blifva rätt slug m e d tiden, då h o n nu redan narrat oss alla ».
D e n n a dotter blef d e n ryktbara drottning Kristina.
9 I inrihopfT Qöpl / nTono m CtoHnQtTci P LlulJUuljJ « D Q Li i \ JJ I G11 0 111 Cl O M 11 (1 II fl I
I 392 Då Gustaf Tyskland, lät H a n befallde, på ett h o n o m A d o l f stod såsom segerherre i han kalla till sig sin drottning.
att h o n skulle i allo utrustas o c h svenska folket värdigt sätt.
H u r u svag Maria Eleonora än var f ö r kvinn- liga prydnader, gaf hon sig d o c k ej till tåls med de långa tillrustningarna.
H o n ville ej invänta hofskräddaren, som efterskickades från H a m b u r g, h o n längtade blott efter att slutas i sin gemåls armar.
I Tyskland blef hon mottagen m e d stor ståt.
H a d e hon Gustaf A d o l f v i d sin sida, gladde hon sig åt festligheterna; var han borta, så undanbad hon sig alla n ö j e n; då hade de f ö r henne intet behag, ty då förtärdes hon af o r o och längtan.
S o r g e b u d e t från åt alla de dystra E l e o n o r a i hennes fels fick hon återse konungen, hennes vanställd af sår.
Lutzen gaf en bekräftelse aningar, s o m plågat Maria ensliga stunder.
I Weisen- Tysklands besegrare, hjälte- älskade herre, såsom d ö d, H e l a hennes tankevärld, all hennes ö m h e t samlade sig nu kring stoftet.
I n g a ärebety- gelser f ö r den d ö d e syntes henne f ö r stora.
Hon åtföljde liktåget g e n o m Tyskland o c h från W o l g a s t till Sverige, där det nedsattes på slot- tet i N y k ö p i n g under förberedelserna till b e - grafningen.
Änkedrottningen lät nästan dagligen öppna locket af kistan.
H o n hade låtit uttaga konun- gens hjärta o c h förvarade det i en gulddosa, från hvilken hon aldrig skilde sig.
H o n fram- ställde nu också en begäran, att konungen aldrig skulle begrafvas.
D e n b l e f likväl af rådet af- slagen, o c h konungens lik nedsattes i R i d d a r - holmskyrkans grafkor i juni 1634.
Maria Eleonora ville d o c k ej ens nu afstå från att få beskåda den älskades drag.
H o n framställde till rådet en begäran att få medtaga sin makes lik till S t r ö m s h o l m, där hon tänkte slå sig ned.
Det var E b b a B r a h e, nu J a k o b de la Gardies maka, s o m å Maria Eleonoras vägnar fram- ställde denna begäran.
Pfalzgrefvinnan Kata- rina sökte förgäfves med sin lugna ömhet dämpa sin svägerskas lidelsefullhet.
R å d e t afslog bestämdt denna begäran, f ö r så vidt Maria E l e o n o r a någonsin mera ville se och omfamna sin dotter.
O c h från henne ville hon ej afstå.
Likgil- tig f ö r henne förut, omfattade hon henne nu med tröttande ömhet.
Maria Eleonora afskydde n u Sverige o c h allt svenskt, hennes nyckfullhet o c h ombytlighet hade inga gränser.
R å d e t vardt till följd häraf oroligt f ö r sin unga drottnings uppfostran o c h förde henne åter till den förståndiga pfalzgref- vinnans h e m.
Detta försämrade ytterligare förhållandet mel- lan änkedrottningen o c h förmyndarne.
O m Maria Eleonoras senare lefnadsöden må vi fatta oss kort, endast påminna o m, att hon förslösade på utlänningar svenska penningar, flydde 1640 till Sveriges fiender danskarne o c h intrigerade sedan i utlandet m o t svenska rege- ringen.
Först 1648 k o m h o n åter till Sverige och förde sedan ett mera lugnt lif på N y k ö p i n g s slott.
Sin dotter förstod hon aldrig, o c h den- nas afsägelse af den svenska kronan o c h den luterska religionen förbittrade hennes sista da- gar.
D e n 18 mars 1655 lämnade hon detta jordiska.
Svaghet o c h nyckfullhet äro fästa vid hennes minne, men » h o n var d o c k den store Gustaf A d o l f s m a k a », o c h det var h o n o m hon hade ägnat sitt lifs djupaste känsla.
— ~£o Fotogenköket " F K I M F S " — hittills OÖTVERTRATTADT 1 0 0, 0 0 0 st. n u tillverkade ocli sålda.
SäUcs 1 a !la Jérc- &amp; Ecsättnlnssaffärcr är Fru DUN 1894 Argus.
) änniskorna skulle kunna vara m y c k e t lyck- ligare än de oftast ä r o, blott de läm- n a d e h v a r a n d r a litet m e r a i fred, eller o m de bara ville offra lika m y c k e t tid o c h in- tresse åt sina e g n a, s o m d e nu g e m e n l i g e n offra åt andras a n g e l ä g e n h e t e r.
Hvarken d e n, s o m o n ö d i g t v i s l ä g g e r sig i en annans affärer, eller d e n, s o m blir utsatt för d e n o p å k a l l a d e inblandningen, t o r d e däraf hafva n å g o n egent- lig tillfredsställelse.
Men det finns m ä n n i s k o r, som lida af den där inblandningslusten s o m af en p a s s i o n, hvilken d e i c k e äro mäktiga att b e h ä r s k a.
D e kunna i c k e lefva, o m de i c k e få förbittra a n d r a s lif m e d sina varnin- gar, råd, pikar giftighefer o c h intriger.
De inbilla sig alltid handla i d e g o d a s e d e r n a s eller den h o l a d e m o r a l e n s n a m n, åtminstone ta de sig en ton, s o m o m de så g j o r d e.