Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De stridigheter, som befarades vid konventionernas förnyande, kunde ock i väsendtlig måtto förekommas, om i stället för konventionerna sattes löneregleringar, verkställde af opartiske ftiän, samt gällande för en längre 8 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-UIskottets Betänkande M 61. tid, och hvilka såväl lönegifvare som löntagare vore skyldige att underkasta sig.
Om dertill Presterskapet upphörde att omedelbart besörja uppbörden af sina löneinkomster, skulle aila från aflöningssättet härflytande anledningar till obehag mellan lärare och församlingar vara undanröjda, och Presterskapets ställning blifva tryggad, utan att lönegifvarne vore underkastade det intrång i sin enskilda hushållning, och det godtycke, hvaröfver de för närvarande hufvudsakligen beklagade sig.
— Särskildt hade Kongl. Majit tagit frågan om en i vissa fall särdeles väl behöflig förbättring af Komminislrarnes lönevilkor i öfvervägande, men, i följd af den i särskilda orter förekommande olikhet i Komministrarnes ställning, med hänseende till såväl inkomster och tjenstgörings-skyldighet, som lefnadskostnader, och då Komminislrarnes aflöning, lika med Pastorernes, framgent torde böra utgöra ett försainlingarnes åliggande, funne Kongl. Majit berörde fråga icke lämpligen kunna lösas annorlunda, än i sammanhang med en allmän reglering af Presterskapets inkomster.
Pä dessa skäl stödde sig de grunder för en reglering af Presterskapets aflöning, hvilka Kongl.
Majit nu till Rikets Ständers pröfning och godkännande öfverlemnade.
Förutom denna nådiga Proposition hafva jemväl från Riks-Stånden blifvit till Utskottets behandling öfverlemnade motioner i ämnet väckte, inom Högloflige Ridderskapet och Adeln al Grefve af Ugglas, Ludvig, samt Friherre Cederström. II, inom Högvärdiga Preste-Ståndet af Prosten Arrhenius och Komminister Åsbrink, samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Per Nilsson från Espö i Malmöhus län, i hvad angick förhållandet i Skåne, Anders Nilsson från Hallands län, E. M. Falk från Skaraborgs län, P. Eriksson från Wermlands län och Paul Eritz Mengel från Upsala län; hvarjemte Utskottet fått emottaga Protokolls-utdrag, innehållande de flere yttranden i ämnet, hvilka så väl inom Ridderskapel och Adeln, som inom Borgarcoch Bondestånden, blifvit af åtskillige talare afgifne.
Då samtlige desse motioner och yttranden kunna till större eiler mindre del hänföras under de punkter, hvilka i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition framläggas till Rikets Ständers pröfning, öfvergår Utskottet nu till anförande och granskning af dessa punkter och af de yrkanden, som sålunda med hänseende till de frågor, som i hvarje punkt af den Kongl. Propositionen beröras, blifvit inom Riks-Stånden väckte; hvarefter det, som af motionernas innehåll återstår, torde böra pröfvas.
Första punkten af dessa grunder Ivder sålunda:
I :o. »Presterskapets inkomster fördelas sålunda, att hvarje tjenstgörande prestman erhåller en efter tjenstegrad och embelsåligganden lämpad, anständig bergning.
Avgifter, som af en församling utgå, eller inkomster, som, till följd af bidrag från densamma, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 61. 9 samma tillfalla dess Presterskap, må ej till aflönande af annan församlings prest an våndas, men väl sådane medel, som grunda sig på statsanslag eller arrenden af kronohemman och lägenheter, som icke äro bostadsboställen, i händelse af befogenhet från en till annan församling öfverflyttas eller alldeles indragas, det sednare dock endast i det fall, då de icke äro Presterskapet för all framtid tillförsäkrade.»
I afseende a denna fråga finnas yrkanden framställda: af Per Nilsson i Espö, i hans motion: »Att hvarje församling såsom hittills lönar sin prest, men lagstil tärne bestämma lönen;» och af Malts Persson från Stockholms län, uti ett anförande till Bonde-Ståndets protokoll »alt alla pastors- och komministers-löner indragas till Statsverket, som i det stället aflönar:
Pastorer i första klassens pastorater med . . 5.000 R:dr D:o i 2:dra d:o d:o 4,000 » D:0 i 3:dje d:o d:o 3,000 » och Komministrar med 1,500 å 2,000 R:dr, allt Riksmynt;» Derjemte har Guslaf Bjerkander, i sitt anförande, föreslagit för Pastorerne enahanda klassifikation och aflöning, som den af Matts Persson föreslagna, men för Komministrarne löner af 2,500 R:dr, 2,000 R:dr och i.500 R:dr.
Det vid Kongl. Maj:ts nådiga Proposition fogade utdrag af det inför Konungen i Statsrådet förda protokoll öfver Ecklesiastik-ärenden utvisar, alt Herr Statsrådet och Chefen för nämnde Departement ansett fördelarne, derutaf alt Presterskapet i allmänhet aflönas af församlingarne och icke af Staten, bestå deruti, att religionsvården derigenom blifver åtminstone i materiell hänseende oberoende af politiska förhållanden, samt att den riktiga tanke derjemte uttrycktes, att religionsläraren, såsom sådan, icke är Statens utan kyrkans tjenare.
I fråga om inkomsternas fördelande mellan Preslmännen har Departements-chefen ansett det vara af nöden att uttryckligen bestämma, det fördelningen skall ske inom hvarje pastorat emellan dess presterskap Kongl. Förordningarne den 8 Februari 1681 och den 16 Oktober 1723, den förra i allmänhet tillämplig för öfriga delar af riket och den sednare särskildt för Skåne, gåfve tydligen vid handen, alt
Presterskapets rätt till tionde endast sträcker sig till sådan af deras egna ”åhörare”, eller dem, ”sorn bondehemman bruka i socknen.”
Hvarken billighet eller gällande författningar gåfve deremot anledning, att tionde eller annan afgift från hemman uti ett pastorat skulle kunna användas till aflöning af Presterskapet inom ett annat, och skulle en reglering i sådan syftning utan tvifvel väcka allmän ovilja och allt det motstånd, som lagligen kunde göras.
Visserligen funnes det ingenstädes bestämdt uttaladt, att en sådan inkomsternes förflyttning ingått i Rikets Ständers afsigt, men denna uppfattning af Allmänna BesvärsBih. till It.
Prof. 185!) & 1860. 8 Sami. 15 Höft. 2 10 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JY° 61. och Ekonomi-Utskottets betänkande i ämnet vid förra riksdagen hade dock emot samma betänkande framkallat reservationer, särskildt mot ett, af Utskottets förslag följande, ”orättmätigt dragande af bonden från den ena församlingen till den andra,” hvarigenom antingen en allmän uppskattning af alla rikets pastorater skulle blifva nödvändig, eller ock de församlingar, som hittills alltför lågt aflönat sitt Presterskap, i all framtid skulle gynnäs pä andra församlingars bekostnad; hinder läggas i vägen för större pastoraters delning, hvilken, sedan tionden vore på förhand disponerad till andra socknars Presterskap, ej kunde ega rum förr, än Rikets Ständer blifvit deröfver hörde och meddelat nödigt löne-anslag” o. s. v. — Annorlunda vore deremot förhållandet med behaglig tids förlänings-spanmål och andra anslag, som tid efter annan blifvit vissa församlingar såsom bidrag för Presterskapets aflöning tilldelade, och hvilka, när behofvet upphör, visserligen kunna indragas eller till andra församlingar öfverflyttas.
— Af särskild vigt vore dessutom det behjertande, Komministrarnes ställning i vissa orter med rätta kräfde.
Det hade ock utan tvifvel varit önskvärdt, om den kunnat erhålla någon förbättring redan förr, än nu ifrågavarande reglering af Presterskapets löner kan hinna ifrågakomma.
Då emellertid Komministrarne ej mer än, Pastorerna böra af Staten aflönas, och de förras förhållanden i särskilda orter både med hänseende till inkomster, tjenstgörings-skyidighet och lefnadskostnader äro så olika, att en gemensam grund för deras aflöning svårligen kunde uppställas, samt bestämmandet af ett visst och för alla gällande förhållande mellan Pastors och Komministers löneinkomster icke heller skulle medföra rättvisa och belåtenhet, syntes olika föreskrifter härom böra blifva för särskilda fall meddelade och utredningen af denna fråga lämpligen kunna till en blifvande Kommitté öfverlemnas.
De af Departements-Chefen sålunda anförda skäl synas
Utskottet vara i hög grad värde uppmärksamhet.
Men jemväl ett ytterligare skäl tillkommer, som, enligt Utskottets tanke, gör de af Matts Persson och Bjerkander föreslagne lönebestämmelser eller hvilka andra som helst för Presterskapet framställda gemensamma lönebebelopp olämpliga.
Om nemligen lönerne kunna bestämmas öfver hela riket till ett visst belopp för hvarje tjenstegrad samt klass af pastorat, så kunna deremot icke sjelfva pastoraten med deras folkmängd, pastors Iefnadskostnad, beskaffenheten, vidden och svårigheten af pastors göromål vid församlingens vård emellan presterne jernnäs.
Församlingens större eller mindre vidsträckthet, dess belägenhet på ett odladt slättland eller i skog och fjellbygd eller i skärgård; handels och näringars tillväxt på en ort och dess aftynande på en annan, hvarigenom det ena pastoratets folkmängd kan hastigt ökas, medan det andras lika hastigt aftager; alla dessa, med flera orsaker, omöjliga att städse på förhand beräkna, skola, äfven om pastorerna vore alla försedde med samma lön, dock gifva det ena pastoratet ett bestämdt företräde framför det andra, helst behofvet af medhjelpare och derigenom orsakadt afdrag å den ordinarie lönen måste förr inträda för pastor i den besvärligare församlingen än i den mera lättskötta.
Det vore således utan ändamål att, i fråga om lö - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utslcottets Betänkande JYs 61.
11 nebeloppen, söka emellan pastoraterna bereda en jemnlikhet, som ej i något annat afseende kan dem emellan åstadkommas.
Någon anledning att afvika från hvad Kongl. Majit uti denna punkt föreslagit synes derföre ej heller böra ega rum, hvadan Utskottet hemställer att denna punkt må af Rikets Ständer godkännas. 2:dra Punkten: »Presterskapets inkomster böra, utan att ingå till Statsverket, i annan ordning än omedelbart ur den enskilde medborgarens händer komma Presterskapet till godo.» Afseende å denna punkt hafva dels det efter Matts Persson här förut anförda yrkande om Pastors- och Komministers-lönernas indragande till Statsverket, för att derifrån åter utgå till innehafvarne af dessa embeten, dels det af honom vidare framställda förslag att, när de kalkyler, hvilka, på sätt längre fram under 4:de punkten kommer att anföras, Matts Persson ansett böra göras öfver Presterskapets nuvarande inkomster, blifvit inom viss förelagd tid uppgjorde, och hvarvid -10 års markegångspris bör läggas till grund för uträkningarna, insändas desamma till Konungens Befallningshafvande, som borde få sig ålagdt tillsynen och kontrolleringen af medlens uppbärande och redovisande på samma sätt och på samma gång, sorn kronoutskylderne erläggas.
Vidare har Per Nilsson i Espö föreslagit: »Under fullt ansvar och med skyldighet för kommunerne att ersätta all möjligen uppkommande uppbördsbalans väljes och antages i hvarje socken eller by en uppbördsman, som har att uppbära och hvarje år på bestämd tid till Pastor utbetala den honom såsom lön tillkommande spanmålslösen»; och »Bör Presten vara befriad från alla afgifter i och för uppbörden af hans lön, men å andra sidan ej heller ega rätt beräkna sig någon inkomst för särskilda embetsförrättningar.
» Bland skälen till den af honom påyrkade förändring har Motionären anfört dels det förhatliga i nuvarande aflöningssätt, dels att, om Prestens verksamhet skall upptagas med att beräkna, huru många kärfvar säd hvar och en åbo inom församlingen kan skörda på sin åker, och till hvad belopp qvicktionden bör utgöras, så lärer han icke få mycken tid öfrig till själavården, för att verka, upplysa och leda från irrläror och villomeningar, som nu sprida sig bland folket.
I fråga om denna punkt yttrar
Departements-chefen, som anser bestämmelsen, det Presterskapets inkomster i annan ordning än omedelbart ur den enskilde medborgarens händer bör komma Presterskapet till godo, åsyfta afhjelpandet af det nuvarande aflöningssältets mest väsendtliga olägenheter: att visserligen funnes ingen 12 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 61. oöfvervinnelig svårighet vid en ytterligare bestämmelse, att Presterskapets inkomster skulle af Statens uppbördsman debiteras, uppburas och redovisas mot den uppbördsprocent, som skäligen kunde stadgas, men då denna fråga jemförelsevis blifvit föga afhandlad, och några från hvarandra afvikande föreskrifter angående uppbördssättet borde för särskilda orter blifva nödige, torde en ytterligare utredning af ämnet böra föregå de stadganden, som i detta hänseende vidare kunde vara behöfiiga.
Något annat, i sammanhang med frågan om löneregleringen framstäldt, yrkande Om förpligtelse för Kronans uppbördsman att uppbära Presterskapets1 aflöning är ej till Utskottet remitteradt, än det här ofvan efter Matts Persson anförda, och hvilket blifvit väckt under förutsättning, att Presterskapet skulle komma att af Statsverket uppbära sina löner.
Departements-chefen anförda skäl, hvarföre några bestämmelser om en sådan förpligtelse för Kronans uppbördsman ej heller nu borde stadgas, synas jemväl Utskottet så mycket mer förtjena afseende, som, innan sig visat, på hvad sätt och tid i hvarje ort Pastors lön kommer att utgöras, svårighet torde möta för bedömandet, huruvida de göromål, som i främsta rummet åligga Kronans uppbördsmän, samt så väl Kronans och den enskildes som de Presterliga löntagarnes säkerhet, kunna medgifva denna betydliga tillökning i arbete och i uppbördsbelopp, detta sednare så mycket mer äfventyrligt, som redovisningen skulle komma att ega rum inför många ej med hvarandra gemenskap egande personer, bland hvilka ingen hade någon del i kontrollen å Kronans uppbörd, och således möjligheten, att genom den ena uppbördssumman betäcka balans i en annan uppbörd, underlättades.
Utskottet tror således att, intilldess fullständig utredning egt rum af alla de omständigheter, som härvid kunna komma under betraktande, bestämmelserne ej böra sträckas utöfver hvad Kongl. Majit i denna punkt föreslagit och hvilket synes Utskottet vara i allo välgrundadt; derföre Utskottet ock, som delar den i den nådiga skrifvelsen uttryckta åsigt, att Presternes aflönande af församlingen och ej af Staten medför många praktiska fördelar, anser sig böra tillstyrka Rikets Ständers bifall till denna punkt. 3:dje Punkten: »Reglering af Presterskapets löneinkomster skall ske, i den mån sådant utan förnärmande af innehafvares rätt kan verkställas, således ovilkorligen vid först, efter författningens utfärdande, inträffad pastorsledighet, eller, om derförinnan fastställd pastoralie-konvention längre tid är gällande, så snart denna tid tilländagår.
Sådan reglering må ock tidigare försiggå, derest en församling och dess Presterskap i önskan derom sig förena, eller vid inträffande pastorsledighet församlingen påyrkar gällande konventions upphörande.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JW (il. 13 Afseende å de i denna punkt berörda frågor hafva följande framställda förslag: Af Per Nilsson i Espö: »att, så framt ej pastor och församlingen derom särskildt öfverenskomma, skola de här ofvan föreslagna förändringar ej vidtagas förr än efter nuvarande Pastorers afgång från af dem innehafda lägenheter.» Af Prosten Arrhenius: »att ifrågavarande löneregleringar skola i hvarje pastorat företagas och utarbetas, så fort ske kan och utan afvaktan af pastorsledighet» Af Friherre Cederström: »att de af Kongl.
Maj:t i Dess aflåtna nådiga Proposition omförmälda regleringar af Presterskapets aflöning, på det i öfrigt föreslagna sätt, må till uppgörande företagas, så snart ske kan och utan afbidan af inträffande pastorsledighet, dock att verkställighet ej derå följer, förrän sådant, utan förnärmande af mnehafvares rätt, sig göra later;» och Af P. Eriksson från Wermlands län: »att de ifrågavarande lönereglermgarne måtte förrättas, så snart ske kan och utan afvaktan af pastorsledighet, fastän de icke, der öfverenskommelse ej kan träffas, träda i full verkställighet förr än efter sådan ledighet.
Med anledning af den vid sistförflutna riksdag af Rikets Ständer uttalade åsigt, att löneregleringen borde sålunda uppgöras, att den må kunna vinna tillämpning i mån af nuvarande tjensteinnehafvares afgång och gällande konventioners tilländalöpande eller upphäfvande, yttrar Departements-chefen: »Uppställningen af denna punkt synes nästan antyda en föreställning att regleringen af Presterskapets löner skulle kunna på en gång för hela riket verkställas, ehuru den endast småningom kunde vinna tillämpning.
Att detta likväl icke ligger inom möjlighetens gräns, utan att derigenom skulle åstadkommas den största orättvisa eller alltför stor tidsutdrägt, anser jag alldeles uppenbart.
Uppgifter rörande
Presterskapets nuvarande aflöning äro visserligen infordrade och bemödandet för deras fullständigande fortgår, men om detta ock i allt öfrigt lyckades, skulle de ändock icke blifva fullt tillfredsställande, utan en till hela riket sträckt och efter bestämda grunder skeende uppskattning af Presterskapets boställen, hvartill flere år och betydliga kostnader skulle vara nödiga.
Dessutom, äfven om man kunde med den yttersta noggrannhet uppgifva, huru mycket hvarje ordinarie innehafvare af presterlig befattning åtnjuter, skulle dermed i sjelfva verket icke allt, hvad man åsyftar, vara vunnet i anseende till den ojemnhet, hvarmed afgifterna utgå.
Jag har med full tillförlitlighet erfarit, att pastorater finnas, der tertialtionden utgår med omkring en femtiondedel af skörden, under det ett annat på obetydligt afstånd finnes, der den icke utgör en två hundra femtiondedel.
En i ögonen lika fallande olikhet i afgifter eger jemväl ofta rum mellan hemman i samma pastorat, särdeles då allmän konvention ej blifvit fastställd, utan pastor endast för sin tjenstetid med församlingen uppgjort öfverenskommelse angående sina lönevilkor.
Det är sådant, som företrädesvis alstrar missnöje, men det kan aldrig synas af infordrade uppgifter, ej heller afhjelpas genom en allmän på grund af dem skeende lönereglering, utan endast på det sätt, att inom hvarje pastorat, så väl sjelfva lönen 14 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 61. sora dess fördelning, efter noggrann pröfning och ett billigt afvägande af alla dithörande förhållanden, bestämmes, Det är derföre ock till förekommande af all tvetydighet i afseende på denna punkt, som jag anser densamma endast böra uttrycka, att lönereglering skall ske, så snart ordinarie presterlig tjenst, sedan grunderna lör regleringen äro fastställda, blifver ledig, eller, om derförinnan fastställd pastoraliekonvention längre tid är gällande, så snart denna tid tilländagår, men att den må ega rum äfven under nuvarande innehafvarens tjenstetid och oberoende af förut fastställd konvention, så vida mnehafvaren och församlingen i önskan derom sig förena.»
Af hvad här blifvit anfördt utur de af Prosten Arrhenius, Friherre Cederström och P.
Eriksson väckta motioner inhemtas, att desse motionärer, hvilka alla åberopat en af ettstörre antal i Wermland boende personer till dem, såsom representanter för berörde provins, aflemnad adress i ämnet, i så måtto yrkat förändring af hvad i denna punkt af den Kongl. Propositionen blifvit föreslaget, som de önskat att den föreslagna regleringen ej, såsom Kongl.
Majlis nådiga Proposition förutsätter, måtte ega rum allenast i sammanhang med en derefter genast inträdande tillämpning af det vid regleringen bestämda, utan att berörde reglering må kunna på förhand verkställas, fastän ovisst är, när tillämpningen må kunna, såsom följd af de lagliga hindrens upphörande, inträda.
Till stöd för detta yrkande hafva bemälde Motionärer anfört, att regleringens uppskjutande till inträffad pastorsledighet syntes medföra de olägenheterne, att dels, i följd af sjelfva denna förrättning, tillsättningen kan komma att fördröjas, särdeles i händelse af anförde besvär öfver regleringsförslaget, dels hugade sökande icke, vid tjensternes ledigblifvande, veta hvad de i inkomst dervid må ega att påräkna, af hvilken ovisshet befarades den påföljd att församlingen mången gång går miste om sådane skicklige och förtjente sökande, som den eljest kunnat erhålla, men som afskräckas genom farhågan att i den ledigvordna lägenheten icke finna den förkofran i sin utkomst, hvaraf de kunna vara i behof och som kan erbjuda den godtgörelse för de med förflyttningen förenade kostnader.
Utskottet inser visserligen riktigheten af
Departements-chefens erinran om omöjligheten att på en gång kunna åstadkomma regleringen af Presterskapets löner i alla rikets pastorater; men Utskottet kan ej heller undgå att finna de skäl förtjenta af ganska mycket afseende, på hvilka motionärerne grundat sin önskan att regleringen må kunna försiggå jemväl förr, än de lagliga lundren för densammas tillämpning upphört; till hvilka skäl Utskottet jemväl vill lägga det, att i mången församling en på billiga grunder och under iakttagande af begge parternes rätt fotad reglering sannolikt snart skulle framkalla en öfverenskommelse om en inträdande tillämpning af densamma redan före den tid, då sådan tillämpning genom laga tvång inträdde, och att således det afsedda målet, regleringens fullständiga genomförande samt de nuvarande olägenheternas afhjelpande, skulle snabbare vinnas.
Utskottet föreställer sig visserligen att, under någon del af reglerings-perioden, hinder kunna möta för medhinnande af flere reglerings-åtgärder, än de genom laga tvång inträdande; men Allmänna Besvärs- och Ekonomi-UIskottets Betänkande M 67. 15 Utskottet tror dock att möjligheten af sådant praktiskt hinder ej bör föranleda till bestämmande jemväl af ett ytterligare hinder i lag; och till förebyggande af detta hinder tillstyrker Utskottet, att 3:dje punkten måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Efter författningens utfärdande skall reglering af Presterskapets löneinkomster ske, så fort sig göra låter, samt tillämpning a[ regleringen vidtaga i elen män sådan tillämpning, utan förnärmande af innehafvares rätt, kan inträda, således ovilkorligen vid första inträffade Pastorsledighet, eller, om derförinnan fastställd pastoralie-konvention längre tid är gällande, så snart denna tid tilländagår.
Sådan tillämpning må ock tidigare inträda, derest en församling och dess presterskap i önskan derom sig förena, eller, vid inträffande pastorsledighet, församlingen påyrkar gällande konventions upphörande.» 4:de Ptmkfen: »Lönereglering inom hvarje stift verkställes länsvis af en nämnd, hvars ordförande Kongl. Maj:t på förslag af Landshöfding och Biskop täckes förordna, och till hvilken Domkapitlet och Länets Hushållningssällskap ega att inom eller utom sig utse hvardera en ledamot.
Dessa trenne ledamöter förordnas för tre år i sender, dock skall första gången, genom lottning mellan de tvänne sistnämnde, förhållandet så ordnas, att nytt val årligen behöfver ske af endast en bland nämndens ständige ledamöter.
Såsom tillfällige ledamöter vid hvarje förrättning ega dessutom löntagaren, eller i händelse af ledighet, i hans ställe
Kontraktsprosten och församlingen att utse hvardera en; börande desse vara bosatte inom församlingen eller någon af närbelägna socknar»
I afseende å denna del af lönereglerings-frågan äro följande yrkanden framställda: af Grefve af Ugglas:
Anledning vore att närmare eftersinna, huruvida förslaget, att lönerne skulle uppgöras länsvis, vore ändamålsenligt.
Svårt vore nemligen att fatta, hvarföre detta vore bättre än om de uppgjordes stiftsvis.
Men betänkligheter förekomme dessutom emot hvarje sådan uppgörelse, som vore bunden inom, vare sig län eller stift.
En naturlig följd af en sådan reglering blefve nemligen att, derest, på sätt Grefven uti afgifven motion föreslagit, större valfrihet lemnades församlingarne, för de län eller stift, i hvilka inkomsterne blefve svagare, svårighet skulle uppstå att erhålla lika goda själasörjare sorn uti de andra.
— Dock borde visserligen icke de inkomster, som nu utgå till Presterskapet, sammanslås; ty en mängd dylika, såsom donationer m. m. funnos, hvilka icke finge ryckas ifrån de särskilda ändamål, för hvilka de äro afsedda; men allt, som vore af Kronan anslaget, räntorne af boställsjorden m. m., kunde användas i och för en gemensam lönereglering, icke för 16 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 01. stiftet, icke för länet, utan för hela riket.
Ej heller borde alla löner vara lika; ty i följd af orternes belägenhet, lefnadsförhållanden och så vidare, mäste alltid en skilnad i behof uppstå, derpå vid löne-regleringen afseende borde fästas.