Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Fjädern tömmes ur våren i stora träkärl och begjutes med tämligen varm sodalut, med hvilken den får stå till följande dag, då den väl vaskas och röres i soda- luten, hvarefter den sköljes i rent vatten.
Lättast går detta, om man ställer karet i ordning som till byk och lägger ett sämre skynke i botten af karet under fjädern.
Luten kan då med lätthet aftappas och rent, varmt vatten för sköljningen påhällas så många gånger man anser nödigt.
Fjädern tömmes sedan i ett stort nät och upphänges i ett rum, där litet luftdrag kan åstadkommas.
Hvartefter fjädern torkar, faller den ur nätet, då man lindrigt skakar det.
I brist på nät kan man taga ett stort lakan, (eller köpa några meter enlrädning, ett ytterst glest tyg, hvilket användes till mellanlägg vid stoppning af möbler), hvilket förses med öglor i alla fyra hör- nen.
Genom dessa trädas snören, hvilka fästas vid
(DUN 1891 krokar eller spikar i väggarne, så att lakanet blir lindrigt utspändt och fritt hängande.
Härpå lägges nu fjädern och omröres som oftast, tills den blir torr.
För att sedan få den yfvig och svällande, lägges litet omsender däraf i en varm pannmur och röres tills den blifvit väl genomhettad.
Detta arbete for- drar den yttersta försiktighet och påpasslighet och bör aldrig öfverlemnas åt tjänstfolket ensamt.
Blir pannmuren för het, och detta inträffar lätt, så brän- nes fjädern, hvarför man blott bör elda med torrt ris, stickor, spånor eller kol, och en person måste ständigt sköta elden, färdig att med en ugnsraka genast rifva ut den, ifall den som rör i pannmuren skulle märka, att det börjar » osa hett ».
Sedan fjä- dern tagits ur pannmuren och fått kallna, är dea färdig att fyllas på våren och är nu lika mjuk och fin, som om den vore ny.
Mången nöjer sig med att på detta sätt färska upp gammal fjäder, utan att först tvätta den, och den blir äfven så behand- lad mycket bra och lik gammal fjäder, ty dam, sön- dersmulade stjälkar och annat skräp stannar på bot- ten i pannmuren, därifrån det bör aflägsnas mellan hvarje ny iläggning, och fjädern blir mjuk och sväl- lande.
Sängkläder, som användts åt små barn eller sjuka, är det dock skäl att underkasta den grundli- gare rengöringen genom tvätt.
Familjer, hvilka äro i tillfälle att anlita en ångrensningsanbtalt, tillrådas att göra detta, särdeles om det gäller sängkläder, som användts vid smittosamma sjukdomar.
Det säger sig själft, att rengöring af fjäder bör företagas under den varma årstiden.
Annu ett ord angående fjäder.
Som hvarje erfa- ren husmoder vet, har fjäder en stor benägenhet att krypa igenom äfven de tätaste bolstervar, och svårast i detta hänseende äro de till utseendet oskyl- digaste, nämligen hulldunen, hvarför till dem ofta användes var af mjukt sämskskinn.
Vanligt bolster- var måste därför alltid klistras, och ett recept på ett förträffligt klister torde för mången vara välkommet.
5 liter vatten kokas med J liter linfrö, tills det blir som en tjock välling, silas och hälles åter i gry- tan.
1,065 gram gult.
vax ocb 50 gram lim iläggas att under ständig omröring smälta.
Då vällingen uppkokar, ivispas så mycket firjsiktadt rågmjöl, att det blir som en tjock gröt.
Bolstervaret vändes af- vigt, lägges på ett bord och bestrykes medels en borste jämnt och väl med gröten.
Borstningen fort- sättes, tills det blir glatt, hvarefter varet uppbänges öfver stänger i varmt rum, så att det ej klibbar mot hvartannat.
Då det blifvit halftorrt, vändes rät- sidan ut och bolstervaret manglas tills det blifvit fullkomligt slätt, hvarefter fjädern itömmes.
Nu återstår att redogöra för behandlingen af nytt och gammalt tagel.
Tagel erhålles ej blott från hästens svans och man, utan äfven från nötkreaturens svansar, och bör ej tagas förr än sent på hösten, då flugor af alla slag upphört att anfalla djuren.
Att klippa deras svan- sar, då sommaren tillstundar, är, lindrigast sagdt, djurplågeri, ty naturen har icke ämnat dessa endast till en prydnad för djuren, utan isynnerhet till flug- viskor, och det är just under sommaren, som dessa behöfva vara både långa och yfviga.
Nytt tagel kokas för att blifva rent i en sodalut af en kilogram soda till 35 liter vatten.
Sedan det blifvit fullständigt torrt, företages spinningen.
För detta ändamål fordres en vef, i ändan försedd med en stark krok, och så stadigt fästad, att snodden kan göras rätt kraftig.
Ett enkelt sätt att åstad- komma en sådan apparat är att låta förfärdiga vef- ven af en jämten, hvilken på midten förses med en stos (påvänd järnring) och i ändan böjes till en sta- dig krok.
I ett bräde, hvilket är ett par fot längre än bredden på dörren till det rum, bod eller annat uthus, där man ämnar utföra arbetet, göres en urskärning för stosen, hvarefter vefven fästes vid brädet medels tvänne märlor, den ena mellan stosen och kroken, helt nära stosen, den andra vid brädets andra kant.
Stosen är nödvändig för att få styrning på vefven.
Vidstående teckning visar närmare ap- a. b. Stosen.
Märlor.
paratens utseende.
Nu ställer man ett par stolar, bockar eller hvad man vill använda inne i rummet på ömse sidor om dörren och lägger brädet därpå, med kroken utåt gården, och så att det får stöd emot dörrposterna, hvarefter ett par duktiga tyngder läggas på brädets ändar.
Spinnmaskinen är nu fär- dig, och arbetet utföres af två personer, af hvilka den ena sköter vefven, den andra taglet, hvilket han bär framför sig i ett förkläde, så fästadt att han får ha båda händerna lediga.
Ett stadigt snöre lägges först längs kioken, en liten knippa tagel läg- ges omkring den, och snörets bägge ändar lindas upp på ändan af vefven ofvanför krokhalsen för att ej bli insnodda bland taglet.
Vefven sättes i gång, och den som spinner taglet går baklänges och dra- ger ut snodden liksom en repslagare, eller som man drager ut ändan vid garnspinning, dock med den skillnad att ändan här spinnes grof som ett lillfin- ger (omkring 1 centimer i genomsnitt).
Länken måste snos så hårdt, att den alldeles knorrar ihop sig, då man det ringaste släpper efter honom.
Har man snott så lång länk man anser lämpligt, så ny- star man upp denna, och nystanet ombindes säkert med snöret, som fastades vid begynnelseändan.
En ny länk snos och så undan för undan, tills man ej har mera tagel kvar.
Taglet kan också i nödfall spinnas af en person på en så kallad handvind, närmast lik en vef till ett gäddrag, ehuru mycket större än en sådan, och där yttre tvärslån är försedd med ett hak för att hålla snodden kvar.
(Se teckningen).
Vinden svän- a. b c.
183 sjukdomarne », af d:r J.
Baas m. fl.
Ofver- sättningarne äro verkställda af män inom facket, hvil- ket garanterar för deras pålitlighet, och de synner- ligen moderata prisen böra i sin mån bidraga att gifva spridning åt ett arbete, som redan på grund af sin egen betydelse och värde bör kunna påräkna vid läsekrets, hvarhelst ögonen öppnats för att ge- nom lektyren äfven då och då skaffa in i hemmen ett reelare utbyte, än hvad den sedvanliga roman- slukningen kan medföra.
Danske kungl.
kammarsångaren Simonsen har uppträdt i sin andra gästroll säsom Wilhelm Tell i Bossinis stora opera af samma namn.
Han gaf denna roll första gången förl.
fredag vid k. operans sista abonnementsafton inför en mycket tal- rik publik.
Konungen och kronprinsen öfvervoro föreställningen, som leddes af direktör Nordquist, och som gick särdeles raskt och jämnt.
H r Simonsens Wilhelm Tell öfverträfiade både i vokalt och drama- tiskt hänseende hans Figaro.
Hr S. inlägger allvar, värdighet och kraft i sin framställning, hvilken, om vi frånräkna några för vårt lynne främmande, men utpräglade danska drag, väl motsvarar vår föreställ- ning om den schweiziske frihetshjälten och låter icke så litet af den historiska gestalten framträda.
Lik- som han i de viktigare scenerna väl häfdade sin plats såsom dramatisk medelpunktfigur, så lät han här också sin klangfulla, kraftiga stämma komma till heders.
Hans uppträdande i denna roll förkla- rade i väsentlig del det stora rykte hr Simonsen nått såsom konstnär.
Handvind.
Den yttre tvärslån sedd framifrån, Här fastes början af snodden.
ges omkring med högra handen, under det utred- ningen af taglet sker med.
den venstra, och länken upplindas på själfva vinden, hvartefter den blifvit snodd.
Det fordrar dock öfning och styrka att med denna apparat åstadkomma en tillräckligt fast snodd.
Sedan allt taglet blifvit spunnet, kokas nystanen en timme i sodalut, till hvilken bör sättas något litet tjära för att skydda taglet mot åverkau af mal och andra, insekter.
Nu upptages det, sköljes och får riktigt väl genomtorka ute eller i luftigt rum.
Därefter uppviras nystanen, taglet snos upp, plockas isär och redes ut mycket omsorgsfullt och är sedan färdigt att användas till stoppning af madrasser el- ler möbler.
Gammalt hegagnadt tagel, som blifvit hårdt ihop- packadt och behöfver spinnas om, måste först ploc- kas och redas ut, hvarefter det piskas med ett par stadiga enpåkar för att blifva befriadt från dam.
Botting är mindre lämplig att använda, emedan tag- let snor sig omkring de mjuka rottingarne för hvart slag man slår.
Sedan taglet blifvit piskadt, spinnes och kokas det på samma sätt som nytt tagel och blir i alla afseenden lika godt som sådant.
Medicinska vägvisare.
Under denna gemensamma samlingsrubrik har den välkända förlagsfirman F. &amp; G. Beijer härstädes utgifvit en serie populära af- handlingar öfver olika af vår tids allmänna sjuk- domar, författade hvarje särskildt af framstående spe- cialister inom vetenskapen.
Detta företag synes oss förtjäna all uppmärksamhet från vår allmänhets sida, icke minst från den kvinliga, då det ju så ofta är just makan, modern eller systern i hemmet gifvet att som öm sjukvårderska framgångsrikt stå läkaren vid sidan, och hon naturligtvis dess bättre rustad går till sitt värf, om hon själf eger något djupare insikt i arten af det onda, som behandlas, än hvad den rent yttre sjukvården kan gifva henne.
De » medicinska vägvisarne », så säges ock i företagets förord, » vilja ingalunda göra alla till läkare, men väl försöka att utbilda dem till insiktsfullare med- hjälpare vid sjukdomarnes förebyggande och hygi- eniska behandling ».
Serien omfattar redan elfva olika nummer, bland hvilka vi finna broschyrer o m: » Lungsot, dess före- byggande och botande », af d:r Karl Werner, » Sömn och sömnlöshet », af d:r Vdlesen, » Nervsystemet », af d:r Paul .Berper, » Hysteri », af d:r Kuh.em.ann, » Kvinno- Meddelanden till tidningen böra Muns Redaktion Expedition, Stockholm, till adresseras eller Iduns ej till någon person inom redaktionen.
För Idun af (Forts.) rcole har velat lemna fönstret, ja, äfven huset, men trots sin föresats blir han alltjämt kvar och betraktar Elena med så brännande blickar, att hon, fastän hon ej ser åt honom, dock erfar en nervös och obehaglig retning i sina egna ögon- lock.
Den unge mannens våldsamma kärlek smärtar henne, på samma gång det dock på botten af hennes hjärta finnes en viss tillfredsställelse där- öfver — det är j u alllid ljuft att vara älskad!
Likt myggan, s o m ständigt på nytt flyger ljuset nära, är Elena, innan hon rätt vet af det, åter vid Ercoles sida.
» Hör mig, signora Elena », bönfaller han.
» Kom hit och stanna några få sekunder, så att jag kan få säga er, hvad jag har på hjärtat.
Kom hit ut till mig på balkongen. » Och han lägger sin hand på hennes arm för att förmå henne att uppfylla hans önskan.
Men redan är hon åter borta, är hos systern, som med tårar i ögonen sitter i ett aflägset hörn af rummet, där hon låtsar sig djupt försjunken i betraktandet af ett planschverk, medan hennes " blickar dock oafbrutet ha följt Elenas och Ercoles rörelser.
» Kära lilla syster », ber den unga frun, » kom och sjung för oss » The last rose of summer ».
Den vackra sången ur operan Martha ljuder aldrig så angenämt som från dina läppar. » Flickan går motvilligt till pianot.
Tonerna klinga åter genom rummet.
Elena har rätt, den kompositionen tyckes enkom skrifver för Lizzi, som i den vemodiga sången
184 liksom tolkar sina egna svikna förhoppningar o c h de kval, som tära hennes bröst.
Husets fru är ånyo vid den ödesdigra fönster- nischen.
En osynlig makt — kanske hennes eget, svaga hjärta — drar henne bort till mannen, s o m nu har vändt ryggen mot det upplysta rummet och stirrar ut i natten.
» Stig in till oss andra », säger Elena.
Då Ercole ej rör på sig, tillägger h o n: » Var nu inte barnslig längre — eller var åtmin- stone ett snällt barn, hvilket gör såsom gammalt, förståndigt folk ber om. » » Nej- », invänder han tvärt, » lika säkert som att jag nu står här, lika säkert viker jag ej från plat- sen, förrän ni har hört, hvad jag har att säga er. » Och han fattar tag o m hennes arm och drar henne ut på balkongen, i det han utbrister: » Var då barmhärtig, låt mig tala!
Det är saker af stör sta vikt, jag måste yppa för er. » Och därvid är rösten så full af bitter smärta, att den unga frun djupt röres däraf; därför stan- nar h o n också liksom fastspikad kvar på platsen, i det hon tyst och utan att kunna yttra ett ord till svar lyssnar till Ercoles af stark sinnesrörelse vibrerande stämma: » Jag visste ju, att ni i grund och botten ändå var god o c h medlidsam.
Hur kunde också då ni, som är så uppfylld af människokärlek, visa er hård och obeveklig ensamt emot mig, som älskar er, s o m tillber er af hela mitt hjärta — — » Nej, gå ej », ber han Elena, som gör en otålig gest, » ni måste nu höra mig till slut, och om ni lofvar mig att stanna, skall jag fatta mig kort, så kort och fåordigt, som det är möjligt, när hjärtat är öfverfullt.
Men hvad var det nu jag egentligen ville säga?
Ack, jag kan icke samla mina tankar; de bilda ett rent kaos i mitt hufvnd.
Ha — hör på er syster, nu sjunger hon en glad visa o m lycklig, besvarad kärlek.
Det är en blodig ironi mot mig, s o m står här förkrossad under er kalla likgiltighet.
Nej, ni får ej gå — — — haf blott en enda gång tålamod.
Att ni ej kan fatta, huru er köld plågar mig om jag ändå kunde förklara för er, huru det bränner här — ja, just här i bröstet — eller är det ej snarare i mitt hjärta?
Nej, nu vet jag, det är i hjärnan denna förtärande eld rasar.
Ni är afundsvärd, signora Elena, ni s o m är så lugn, så kall och så beräknande — — — Finnes det ej en gnista värme i er själ, och är en sådan lidelse som den, hvilken hotar att göra mig för- ryckt, för er något alldeles okändt?
O, att jag kunde finna de rätta orden för att beveka er — haf förbarmande med en olyck- lig, hvars kval äro helvetiska!
Jag kan ej här säga er allt; lofva mig därför, att ni skall höra mig en annan gång, en gång då vi äro ostörda, till exempel i afton, senare, då er man är gången.
Eller kom ut i trädgården, när de andra ha lagt sig, och låt mig då i lugn få utgjuta för er min smärta.
Ni är god, ni är barm- härtig!
Unna därför någon lisa åt den man, som lider så grymt genom sin kärlek till er.
Jag skall låtsa mig gå, strax efter det er man är borta, och skall sedan tåligt vänta där nere i ensamheten, till dess ni blir hågad att komma.
Hvarför skulle ni ej vilja taga er en promenad i den svala aftonslunden?
Att jag då tillfälligtvis har kvarglömt mig under edra herrliga palmer, hvad vore däri väl för märkvärdigt?
Ja, kom, signora Elena, endast för några få korla minuter; se, på mina knän bönfaller jag er därom! » Ängsligt ljuder Elenas stämma: » Signor Ercole, stig upp.
Ni är alldeles från för- ståndet, då ni ens för ett ögonblick kan tro, att jag skulle uppfylla en så vanvettig begäran. » » Signora Elena, betänk, alt det är en lifdömd, som ber er o m en sista ynnest.
Utan er kärlek är lifvet för mig utan ringaste värde, o c h jag är därför fast besluten att göra en ända därpå! » » Signor Ercole, det är ni,C s o m är grym och hjärtlös, då ni plågar mig med dylika ord.
Ni, som känner min sympati och min stora vänskap för er, vet också, huru lifligt j a g önskar foga mig efter er i allt, som är rimligt, och s o m ej stöter mot min plikt. » Som o m Ercole ej hört ett enda ord fortfor han: » I den kristliga barmhärtighetens namn besvär jag er att bevilja min b ö n!
Eller är ni då lika hård s o m denna granitmur här nedanför ert fön- ster? » » Hvilken besynnerlig enträgenhet! » utbrister Ele- na.
» Om ni ej är ifrån förståndet, måste ni be- gripa, alt hvad ni fordrar är ogörligt. » » Jag inser nu », återtager Ercole, » att ni är lika I DU N kall som denna klippa, utför hvilken jag skall kasta mig inför edra ögon, såvida ni verkligen har mod att drifva mig till en så förtvinad handling! » Och Ercole lägger handen på altanräcket, liksom för att svinga sig däröfver, i det han hviskar med skälfvande röst: » Var misskundsam!
Gif mig ert löfte, ty i an- nat fall är detta min sista stund.
Det är ni, som nu bestämmer öfver lif eller död — välj alltså! » Elena darrar i andlös spänning och förlamad af skräck.
Hennes första tanke är att ropa sin man, s o m just slår borta vid pianot, till hjälp, men — hur förklara för h o n o m den förfärliga situation, hvari hon har råkat?
Om hon ändå låtit Ercole bli kvar i sin fönster- nisch, så länge han velat, utan att hon försökt draga h o n o m därifrån!
Endast hennes olyckliga medlidande hade bragt det till denna ytterlighet!
Ercole, s o m förgäfves har lyssnat efter ett svar, klättrar plötsligt upp på räcket, i det han utstöler det ordet: » Nå? » Elena ser redan, huru han, den unge mannen, stympas emot klippans skarpa afsalser, innan han sjunker ner i djupet, hvilket utbreder sig svart och hemskt, likt en afgrund.
Hon skulle aldrig mera ha en lugn stund efter en så fasansfull syn, isynnerhet s o m hon älskar den man, som för hennes skull vill gå i döden.
Hon känner nu, då hon är nära att förlora ho- nom, att han är henne vida kärare än hennes eget jag .. Ändtligen hör den ifrige lyssnaren, som alltjämt bibehåller sin farliga ställning, ett darrande: » Ja, jag kommer! » Och Elena tillägger med tydligare röst: » Ercole, ni är själfvisk och grym uti er kärlek, då ni begagnar er af den kvinliga svagheten för att förmå mig till ett steg, s o m j a g evigt skall ångra. » Bertarelli hade farit in till staden, och ungefär en timme senare har Ercole tagit afsked.
Han är ensam ute i trädgården, där han genom det öppna fönstret kan uppfånga ett och annat ljud inifrån.
Lizzi bjuder godnatt, och snart råder fullkomlig lystnad öfver allt.
Äfven ljusen äro släckta; blott en liten lampa brinner i förstugan och upplyser trappuppgången till sofrummen!
Under väntans långa stunder har Ercole god tid att öfverlänka de ord, hvarmed han hoppas be- veka den unga kvinnan.
Vid närmare eftersinnande vet han dock knappt, hvad han egentligen skall säga henne, Han har j u redan låtit henne förstå, huru gräns- löst han älskar henne.
Men vet han ej också i förväg, hvilket svar s o m väntar h o n o m?
N:R 31 (606).
ONSDAGEN PRENUMERATIONSPRIS PR Å R: IDUN — UTGIFNINGSDAGAR: KR.
HVARJE 5: - 3: - REDAKTÖR LOSNUMMERPRIS: 8 ÖRE.
19 APRIL OCH F R I T H I O F O N S D A G OCH L Ö R D A G.
&gt; &gt; DEN UTGIFVARE: H E L L B E R G TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3.
BYRÅ 12.TE ÅRG.
KOMMISSIONARER OCH EXPEDITION ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÄ ALL- KLARA S.
N O R D L I N G, ALLM.
gissa, huru en dylik gästvänskap skall taga sig uttryck, när det gäller konung Oscar, till hvil- ken fransmännen känna sig dragna, ej blott med sympatiens, utan äfven med frändskapens band.
Kort efter konungens ankomst till Biarritz beslöts, att 49:e infanteriregementets musikkår skulle flere gånger i veckan konsertera för den höge gästen utanför Grand Hotel.
Vår första illustration ur den serie Biarritz- bilder, vi efter på platsen tagna amatörfo- tografier meddela i detta nummer, framställer konungen, omgifven af uppvaktande och hotell- gäster, åhörande en dylik konsert.
På konun- gens högra sida igenkänner man hofjägmästa- ren C.
E. Ankarcrona, på den vänsträ kap- tenen friherre Ä.
F. K.
KONUNG FRÅN BIARRITZ ' OSCAR I BIARRITZ: Biarritz hafsstrand är vida berömd för sina utomordentligt vackra och väl hållna prome- nadvägar, med klippor på den ena och Atlan- tens mäktiga vågsvall på den andra sidan.
På dessa vägar har konungen gjort dagliga promenader, njutit af den saltmättade luften och med sjömannens allvarliga hänryckning betraktat bränningarnes väldiga anlopp mot kusten och lyssnat till deras dån.
A den an- dra v y n i ordningen är ett dylikt storslaget naturskådespel återgifvet, där vattenmassorna, hvitnande af vrede, synas löpa till storms mot PA M I L I T A R K O N S E R T E N.
B I A R R I T Z ' V Å R och ultima Thules!
— Varm sol, sommarblått haf och rosenångor på det förra stället, is, dimma och snöslask på det senare.
Därför har det kommit som en kär sänd- ning sydlandsblomster hit upp hvarje gång vi svenskar fått mottaga budskap från den vackra, franska badorten vid Biscayabukten och från konung Oscars vistelse därstädes.
Den ståtlige och älskvärde sveadrottens upp- trädande bland sydfransmännen tyckes för öf- rigt ha varit ett verkligt événement i Biarritz, som dock ej är ovandt att se regerande fur- star i sina eleganta hotell och på sin mondäna hafsstrand.
En stor fransk tidning kallar honom sålunda » en af de mest sympatiska suveräner, som existerar, » och tillägger: » svenskarnes konung är den enklaste, välvilligaste och behagligaste människa i världen.
Må det mottagande, som beredes honom hos oss, gifva honom glömska af de tunga bekymmer, som vållas honom af Norge. » Också har man formligen täflat om att visa honom all möjlig artig uppmärksamhet, och hos en nation som den franska är det lätt att KONUNG OSCAR I BIARRITZ: VID HAFSSTRANDEN.
I DUN 1 99.
— 2 — Rocher de la Vierge.
I gruppen på stranden återfinna vi konungen med uppvaktning.
För öfrigt ha de mest olikartade förströelser stått vår monark till buds.
En dag paraderade det 49:de franska linie- regementet utanför Grand Hotel, hvilken vackra militärscen framställes å vår bild på 4:e sidan.
En annan dag åsåg konungen en släpjakt, anordnad af medlemmar af Biarritz ' societet, och illustrationen här invid visar oss just mo- narken redo att afresa till jakten.
Bakom ho- värdiga den lycka, som vinkar.
Och vi glädjas åt, att ännu några stunder äro oss gifna att drömma och längta.
Ja, det är en tid!
Vi bygga gyllene luftslott, vi dikta vår sommarsaga vi se upp mot den blå himlen öfver oss i tack och jubel.
Vi äro lyckliga — som man blott är det några få, välsignade ögon- blick i sitt lif.
Ack, nog vet jag, att frosten kan komma och härja skönhetsvärlden, nog vet jag, att det kanske ej blir, som vi drömde och trodde.
— Men om än sommarens rosor icke få blomma för oss, så ha vi ju ändå smakat vårens lycka, sett vårens leende fägring.
Och det är sällsamt härligt, sällsamt stort ... nom i vagnen sitta hans lifmedikus d:r Flens- burg samt hof jägmästare Ankarcrona.
På sidan om vagnen synes konungens norske hofmar- skalk F. Rustad.
Vidare äro att anteckna intressanta sporttäf- lingar mellan unga engelska och amerikanska misser, soaréer hos andra furstliga badgäster, där konungen närvarit och där hans ovanliga vigör, hans älskvärdhet och spirituella konver- sation tagit alla med storm.
Dessutom har gjorts en mängd utflykter i Biarritz ' omgifningar, bland annat till den hi- storiskt märkliga staden Bayonne och till den på spanskt område, alldeles invid franska gränsen liggande lilla staden Fuenterrabia, hvarest monarken hälsades af alcalden med ett tal och till dennes och befolkningens stora häpnad besvarade talet på flytande spanska.
Jag tror, att det är vår lyckligaste tid, dessa stun- der af bidati och hopp.
Då tänka vi renast, då drömma vi vackrast, då äro vi kanske närmast Guds himmel.
Mycken härlighet, rik välsignelse, ja, mer än vi kanhända fullt förstå, ligger det gömdt i dessa hjär- tats vårliga, solfagra, leende väntanstider.
Allt som allt torde den nu tilländahipna bad- sejouren hafva, förutom en stärkt hälsa, hos konung Oscar efterlämnat idel angenäma er- inringar, liksom hans höga personliga egen- skaper som furste och människa torde beva- ras i ett kärt minne hos Biarritz ' befolkning.
Som afslutning på vår bildserie meddela vi tre gatuvyer från den berömda badorten, alla med konungen som hufvudfigur mot fonden af de af äkta sydländsk karaktär präglade husfasaderna.
SOM SYRSAN.
fJtt stampa i » Grottekvarnen » är tungt nog för jordebarnen.
Men om de som syrsan blott spela, de öde med henne få dela!
Att kunna i » kvarnen » arbeta och dock, liksom syrsan, framleta ur solljust och viljestarkt sinne de toner, som ljuda därinne, är lycka och Ufvets mening, är himmel och jord i förening.
ADI, XIII.
HVAD &gt;ALLAS VÅE TANT » SADE OM SAKEN.
KONUNG OSCAR I BIARRITZ.