Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Santesson, som uti ett längre anförande åberopar sitt inom motionstiden afgifna yttrande, att brännvinsbrännings rättigheten måtte blifva alldeles oinskränkt och fri, och nu särskildt yrkar, att städernas bränningsrätt ej må inskränkas utan snarare lemnäs all möjlig utvidgning, såsom i hans tanka det enda medlet, att något när uppehålla sädesprisen.— Härmed hafva Herr Éesv. och likör., Otsk.
Bttänhanden, 975 srar Bagge, Westin, Falkman och Wallström sig förenat.
Herr Limnelius, hvilken yrkar, att, om brännvinsbränningen skulle tillhöra landttnannen ensam, derföre att han producerat' spannmål, förefaller det alldeles sa, som om en bruksegare, hvilken smider stångjern, ville förhindra hvar och en annan, att deraf utsmida spik, söm och dylikt; Herr Ekstrand, sorn väl icke ogillar tTtskottets princip, att jordbrukaren bör framför andra få utöfva brännvinsbränning, emedan den är af största vigt för möjligheten att framföda en större ladugård, som åter utgör enda villkoret för en ökad sä« desproduction, men likväl tillstyrker bi^- behållandet af 1815 års författning.
För öfrigt anser Herr Ekstrand frågan, om vidtagande anstalter, genom bränneriernas utflyttning utom städerna, till säkerhet för ali fara för elden, vara af Utskottetnoglegert behandlad.
Han tror det vara af högsta vigt, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhölle, att, uti den utfärdade brännvinsförordningen, vederbörande autoxiteter kraftigt uppmanas att söka genom föreningar eller nödiga policeförfattningar få sådana anstalter vidtagna, sorn trygga en hvars rätt i detta afseende.
Härmed har Herr Ekelund sig förenat.
Herr Montan, som väl erkänner rigtigheten af den princip» att med egande Besv. och Ekon.
Betänkanäen. rätten af all slags jord, bör äfven rättighéten att bränna brännvin vara ovillkorligen förenad; men han anser deremot den principen vara högst vådlig etablera, att endast jordbrukaren skulle få förädla säden, emedan deraf, vid nästa Riksdag, såsom en följd skulle kunna framställas, att äfven brödbak^ ning, såsom förädling af sädén* skulle jord* brukaren endast blifva förbehållen.
Herr Ehinger, sorn i det hela bestrider den af Utskottet uppgifna grund för bränn* Vinsbränningen, nemligen egandet eller besittandet af jord; men, om
Utskottet ické frångår denna grund* önskar han det stadgande, att hemmansegare på landet, söm icke villja sjelfva begagna
Bin brännvinsbränning* måtte hafva frihet* att öfverlåta densamma till tiågön annan* sorn förut icke eger denna rättighet, vare sig
Torpare på landet elier invånare i någon stad, så vida dessa inom samma fögderi, sorn hemmansbrukaren, äro boende.
Herr Fornander, som i allo instämmer ined Herrar Winberg och Sancesson och påstår dessutom, att städernas invånare försörja ofta 100 arbete behöfvande, då landtmannen sysselsätter få; samt att den mat och brännvin, de måste skaffa åt sitt folk, väl måste vara dem tillåtet att åtkomma med möjligastephushållning.
Herr Hagander, som med tillkännagif* yande, det han alltid trott, att brännvins - Besv. och Ekon.
Bitankdnåen. bränningen borde vara rent af fri, finner det i synnerhet obilligt, att genom Utskottets förslag de större städerna blifvit derifrån utestängde i den man desse vanligen hafva mindre jord.
Om Utskottet, enligt Väckt motion, utsträckt rättigheten lill bådö personal och jord, hade alla städers rätt och fordelar varit iakttagne och förenade.
Herr Noraéus, sorti delat flera Ledsmöa ters tanka, att brännvinsbränningen heldst borde vara fri, men* då han fruktår» att en brytning ifrån nu varande band till en fullkomlig frihet
Vöre för stark, hemställer* om ej Riksens Ständers åtgärd må inskränka sig till underdånig anhållan hos Kongl; Maj:t, att 1815 års förordning må än vidare få förblifva gällande; Häruti hafva instämt Herrar Lundgren, Aspelin, Rydberg, tliesleiler.
Vinblad, Lagerstrand, Ekelund, Reckman, Cronius med flera.
Herr Lejjler, sorn fötenat sig med Herrar Santesson, Limnelius och Hambraeus, anser Utskottets förslag, rörande brännvinsbränningen i städerna vara i strid med det Betänkande, Utskottet nyligen afgifvit öfver den väckta frågan, att städerna icke borde få begagna sin jord till annat än tobaksplantering m. m; Herrar Nilsson och Hammar, som förenat sig med Herrar Winberg och Santesson, med tillägg af Herr Hammar, att Ut - Ecsv. och Ekon. XJtsk.
Éetankunåeft.
Bkottet, då det gjort undantag för doneracS jord vid städerne, också bordt namna något om sådane donationer på landet, emedan principen bör gälla för de sednare, så val som för de förra.
Herr Ståhle, som instämmer uti Herr Sanlessons åsigter, men anmärker, huruledes Utskottet förbisett, dels att, enligt 181Ö års jemr.kningar i RiksStåndens privilegiers, landtmän kunna köpa och besitta jord inom städernas områden, dels ock att åtskilliga kongsgårdar ligga med sina egor inom städernas jurisdiction.
Bägge dessa slag åfjord dela lika bördor med annan jord pä landet och böra äfven njuta lika förmånerj men, i anseende till brännvinsbränningen, har Utskottet derom ej något yttrat.
Herr Langenberg, sorn påstår, att stä« derna icke allenast mått8 få bränna för all sin jord, utan undantag, utan äfven försina mantal, som förut.
Herr Hjertström har instämt med Harrar Winberg och Noraeus.
- Emot Ändra Momentet.
Herr Westin, som tror, att kronobränneriern», om de indragas för kronans räkning, likväl ej böra förstöras, Utan heldre utarrenderas.
Ingen må vara afundsjuk öfver den vinst, några få arrendatorer deraf kunna skörda; och, hvad vedåtgången vid dessa inrättningar beträffar, så har man ej jröut några svåra följder deraf, under d§ Bcsv. och Ekon, XJtsk.
977 öiåftgä år, de redan varit drifna, eller i allmänhet haft synnerligt skäl att klaga öfver höga vedpris i Stockholm.
Herr Hambraeus, sota anmärker, att inrättning af sammanslagna verk, för att rikta sig på brännvinsbränning, är ingen tillåten utom städerna Stockholm, Götheborg och Carlskrona, hvilka miga med kronan derom afhandla.
Herr Egge, som anser Vrågan om ironobrännerierna hafva ett oskiljaktigt sammanhang med Magasinsinrättningens framgena tillvarelse och tror, att, med de otillräckliga torknings-anstalter här finnas, skulle mycket säd skämmas, om man ej hade utväg till dess användande genom bränning.
Härmed hafva förenat sig Herrar Aspelin, Lundgren, Cederborg, Lundman, Leffler och Ullberg.
Herrar Huldberg, Ekelund, Winblad# Langenberg, Lenning Och Bjuhr hafva tillstyrkt Betänkandet i detta moment, den sistnämnde likväl med den ändring, att kronobrännerierna böra till enskilde utarrenderas.
Emöt Tredje Momentet.
Af Herr Egge, som yttrar: lltskottets afstyrkande af brännvinsrattighet för qvarnar stödjer sig på samma princip, sorn ira Bihang till EiksSt, Fröt. 1823, 8ufe Satoh Nir 62. r978 Besv. och Ekon.
Betänkanden. puncten.
Jag åberopar derföre, hvad jag redan mot den puncten anfört.
Efter den grund Utskottet följt, skulle förädling af ull och lin ej heller fä tillhöra städerna, eftersom dessa rudimaterier produceras på landet.
Hvarmed Herrar Santesson och Westin sig förenat.
Herr Ståhle, sorn för sin del så mycket mindre kan lemna bifall till Betänkandet-, sorn det icke alltid med qvarnlägenheter på landet förhåller sig, såsom Utskottet antagit, eller att de sakna jord och ej producera säd.
Emot Femte Momentet.
Äf Herr Cederborg, som föreslår särskild afgift för begagnandet af mäskvärmare, såsom bidragande till en högre brännvinstillverkning; Hvarmed Herr Huldberg sig förenat, med tillägg, att förhöjda afgifter böra läggas på Skottska brännvinspautior, hvarvid Herr Limnelius yttrat, att, om Skottska pannor undgå annan än vanlig afgift, han önskade, att den fattige, sorn bränner till ett ringa husbehof, måtte blifva frän afgift alldeles fri.
Herr Ståhle, sorn, hvad afgiften för Skottska pannor angår, instämmer med Utskottet, men deremot icke gillar, att ett beständigt värde skulle antagas till grund för pännerymden.
Likasom alla egendomar xnerändels undergå ändring i värde, bör Eesv. och Ekon.
BetcinhantJen, ock taxeringsvärdet hvarje år bestämma bränningsrättigheten.
Dessutom anser Herr •Ståhle, att, då statsjord finnes förenad med hemman å landet, egaren bör få sammanslå värdet al den förra med hemmansvärdet och derefter tillgodonjuta bränningsrättigheten.
För Betänkandet i detta moment hafva talat: Herrar Winberg, Egge, Santesson, Hegardt, Vestin, Winblad, Hambraeus in. fl. Emot Sjette Momentet.
Äf Herr Ehinger, som anser det såäom en förbättrad industri, hvilken ej bör hindras mer än nyttjandet af de Skottska pannorna, om flera hemmans Aboer finna fördelaktigt, att förena sig i bruket af ett gemensamt Bränneri.
Herr Egge, som yttrat: de skäl, jag anfört i min motion om sammansatta verk, anser jag vara lika talande för landet, som för städerna, enär sådana verk alltid leda till besparing af tid och kostnad.
Herr Eckhoff, som i ett längre anförande förnämligast söker vända tJtskottets uppmärksamhet på ett sammansatt bränneri, utom Gefle Stad anlagdt, till stöd för nämnde Stads fattig- och undervisningsanstalter, hvilka allt för mycket skulle lida, om rättigheten att bränna i sammansatta verk Hesv. och'Ekon.
Betänkanden. skulle förmenas.
— Hvarförutan Herr Ecb* hojf, till eldsvådors förekommande, som möjligen genom i Städerna anlaggde min* dre brännerier kunna åstadkommas, tillstyrker förbjudandet af brännvinsbränning under en viss lämplig pannerymd och gillande af sammansatta bränneriers anläggande, heldst utom Städerna. —■ Häruti hafva Herrar Egge och Göransson instämt.
Emot Sjunde och Åttonde Momenterne, Af Herr Nilsson, som, vid frågan om afgifternas beräknande, anser böra komma i betraktande den tvätydighet, 1815 års Kongl, kungörelse rörande brännvinsbränningen uti 8 mom. af 1 §, äfven som 6 mom. af 5 §, hvilken gifvit anledning till åtskilliga an* märkningsmål öfver pannerymds afgifternas beräknande; och tror Herr Nilsson i öfrigt, att afgifterna böra beräknas enkelt efter pannornas rymd, hvarigenom misstydningar och anmärkningstvister undvikas.
Åtskilliga Herrar Ledamöter hafva på* stått, att öfverläggningen om brännvinsskattens utgörande tillhört Höglofl.
Bevillniags* och icke Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet, Emot Tolfte Momentet.
Af Herrar Hegardt och Lagerstrand, som yrkat rättighet till försäljning af en half eller en fjerdedels kanna; emedan månsorn för sitt hushåll behöfva brännvin, Besv. och Ekon. Utsk.'kBetänkanden.
9g i icke hafva lägligt att pä en gång köpa ett större förråd.
Herr Ehinger, som hemställer, om det ej må vara handlande i småstäder tillåtet, att utminutera brännvin, stop- eller halfstopstals, utan att derföre behöfva anmäla sig till särskild beskattning, såsom brännvinsminutörer.
Herrar Aspelin, Vestin, Leffler, Lindström, Michael Huldberg, Bjuhr, Ekelund, Winbladh, Cederborg, Lundman, Hammar m. fl. hafva gillat Utskottets Betänkande i detta moment.
Emot Trettonde Momentet.
Herrar Ullberg, Aspelin, Winbladh, Ekelund,Lenning, Lindström, Michael, Huldberg, Cederborg och Ehinger hafva antagit det sednare af de i Betänkandet framställde tvänne Alternativer, i afseende på stadgandet om gästningstiden uti Stockholm.
Herrar Huldberg och Lagerstrand deremot gillat det första alternativet och påstått det ej vara lämpligt, att föreskrifva medborgare tiden, då de skola stilla hunger och törst, eller förenligt med mensklig jemnlikhet, att de, för hvilka Källaren står öppen hela dagen, göra olika inskränkningar för andra.
Emot 14 och 15 Momenterna.
Af Herr Ekstrand, som hemställar, om icke de reglementarisk» föreskrifter, rörane Besv. och Ekon.
Utsk, Betänkanäen. de otillåtet innehafvande af brännvins red'» skap och mera dylikt, som genom författningens kungörande från predikstolen ert gång icke ens blifvet begripliga för den mindre upplysta och alldeles icke kunna fasta sig i hans minne, böra, såsom med en del andra författningar tillgår, uppläsas från predikstolarne en gång om året, eller på några allmänna ställen anslås, så att det kan blifva för de mindre upplysta falkklas-- serna möjligt, att lära sig förstå och i minnet fästa dessa föreskrifter, sorn stadga ansvar för en sak, den icke något förnuft kan finna innebära minsta art af förbrytelse.
Härmed har Herr Lagerstrand sig förenat, Has Heder-v.
Uti protocollsutdrag af den i/j. sistlidna Juni, Af Nils Håkansson och Måns Mattisson, från Christianstads Län, Erzc Ericsson, från Stockholms, Eric Andersson och Anders Johansson, från Vesterås Län, som hafva yrkat, att progressiva afgiften för pan« nerymden bör bibehållas.
Niis Håkansson och Måns Mattisson, från Christianstads, Pehr Bengtsson, från Hallands, Anders Danielsson, från Elfsborgs, och Bengt Nilsson, från Örebro Län, som påstått, att alla, hvilka hafva rätt att bränna, äfven må berättigas sälja brännvin till minst jj-dels kanna, då det ej på stället förlätes.
9J33 Nils Håkansson och Måns Mattisson, från Christianstads, Anders Danielson, frän elfsborgs, Anders Andersson, från Skaraborgs, Pehr Bengtsson, från Hallands, och Johannes, Myrin, från Elfsborgs Län, som yrkat, att brännvinsfiscaler måtte afskaffas, emedan Kronobetjeningen kan likaså väl, aom Fiscalen, efterse, att författningarne efterlefvasj hvarförutan Nils, Håkansson särskildt tillaggt, att ingen bör underkastas ansvar, för det han eger eller hemma i sitt hus förvarar oförseglad brännvinsredskap, och i. denna Nils, Håkanssons mening hafva instämt samtlige Fullmägtige från Skåne, Jacob, Ericsson, från Örebro, Olof Olofsson, från Carlstads, Pehr Bengtsson, från Hallands, samt Matts.
Ericsson och Olof Pehrs• son, från Stockholms Län.
Pehr Andersson, från Södermanlands
Län, har ytterligare sökt motivera den af honom väckta fråga, om upphäfvande af Kongl. Öfverståthållare ämbetets Kungörelse, af den 4 Joli 1817* D0r“ uti Eric Broberg, Eric Larsson, Gustaf Gustafsson och Olof Larsson, ifrån samm®
Län, äfven instämt.
Yice Talemannen Jon Jonsson, sorn påstår, att städernas Innevånare icke måtte tillåtas få bränna med större pannor emot progressiv afgift, emedan brännvinsbränningen då skulle komma att mera tillhöra städerna än landet, ty, om hvar och en, oaktadt obetydligheten af hans lott i jorden9 Eesv. och Ekon. XJtsk..
Betänkande»» skulle få bränna nied 50 kannor» panna, s» skulle deraf följa» att städerna finge en mångdubblad bränningsrättighet mot landetj i öfrigt anser Jon Jonsson den progressiva afgiften vara för Högt beräknad, enär en landtman nu betalar fcr en 90 kannors panna lika bevillning, sorn en af de betydligare Grosshandlare i Stockholm, för hela dess, rörelse..
Anders Joachimsson, från O•tergöthlands Län,, sorn, önskar att brännvinsbrännings afgiften matte upphöra eller minskas,, i händelse statsverkets skuld till Sänken kommer att afskrifva».
Anders Sandsten, som tillstyrker bibehållandet af 1815 års författning, med undantag af hvad den stadgar rörande städernas bränningsrättighet, och yrkar i synnerhet en bestämdare skillnad emellan dea donerade och öfriga sladsjorden, deruti Anders Danielson, från Elfborgs, Gustaf Gustafsson och EriG Larsson, från Södermanlands, Hans Michaelsson,från Gefleborgs». Eric Pålsson, från Elfsborgs, och samtlige Fullmägtige från Calmara Län, jemte många flera, »ig förenat.
Lars Andersson från Skaraborgs Län», som yrkat upphäfvande af 4 § uti 2 Art. i Kongl.
Maj:ts Nådiga Förordning, den 20 Dec. 1815. rörande brännvinsminutering vid kyrkor på landet och inom ^:dels mil der* omkring på Sön- och Helgedagar.
Jonas Gråberg, från Carlstads Län, som föreslår, Besv. och Ekon- (Jtsk.
Betänkanden. att städerna måtte få bränna endast för innehafvande jord, i samma proportion och för lika hemmantal, som de contribuera till saltpetter skatt.
Johannes Andersson, från Skaraborgs, Anders Larsson, från Elfsborgs, Nils Mänsson, från Malmöhus, Carl Fredrik Berg, från Bohus, Börje Börjesson och Petter Andersson, från Hallands, Johan Svensson, från Elfsborgs, Anders "iohansson, från Vesterås, Olof Olofsson, [råa Östergöhtlands, Anders Nilsson, från Carlstads, Lars Ericsson, från Gefleborgs, Olof Håkansson och iohannes Myrin, från Elfsborgs, Anders Mattisson, från Bohus, iohan Longberg, från Gefleborgs, Lars Lidman, från Östergöthlands, några fullmägtige från Carlstads Län, jemte mångå andra af Ståndets Ledamöter, hafva tillstyrkt bifall till Utskottets förra Betänkande.
Då Utskottet nu går att besvara de sålunda gjorde anmärkningar, tror det sig uppfylla Riksens Högloft.
Ständers önskan, om det dervid söker iakttaga den möjligaste korthet; och det är af denna anledning, som Utskottet, med förbigående af alla tröttande reflexioner, under åberopande af sitt förra Betänkande, och i den ordning detta punctvis utstakar, vördsamt underställer Riksens Högloft.
Ständer de ändringar och tillägg, som det, efter den noggrannaste pröfning, funnit nödigt föreslå. 986 Besv. och Ekon., Utsk.
Betänkanden Första Momentet, Det lärer icke kunna bestridas, att jordbrukarens öfverklagade förlägenhet % hufvudsaklig man härrör deraf, att han, saknat afsättning på sina producter, eller nödgats afyttra dem till ett pris, sorn till och med varit under productions-kostnaden.
— — Det kan äfven lika litet, af hvar och, en, sam i ämnet uppgör en rigtig calcul, nekas, att, tinder närvarande låga brännvinspris, och som brännvinsbränningen, nu f Riket utöfvas, det icke åstadkommer hvarken, för landet eller för städerna någon direct penningevinst,, att tillverka brännvin; ty, om man afräknar ved, .arbetslöner, rudimaterie!. ; m. m., linner man, att enda vinsten är den, som tillskyndas Landtmannen, derigenom att han kommer i tillfälle att framföda en större Ladugård, hvaraf följer egornas förbättrande och en större produ.”- ction.
Då Utskottet icke vågat föreslå Riksens Högloft.
Ständer, att antaga den af flera Ledamöter inom Riks-Stånden yrkade och i theorien visserligen rigtiga, men i tillämpningen för det närvarande mindre användbara grundsats, att brännvinsbränning gen borde vara fri och tillåten för alla, utan trott densamma, hädanefter som hittills, böra bibehålla egenskapen af husbehofsbrännvinsbränning, och då behofvet härutinnan icke kan mätas efter åtgången a£ Resy, oqh Ekon, Utsk., Betänkanden., 9QJ, brännvin, ty i säclant fall skulle hvar och; en, sorn förtär af denna vara, ega rätt att tillverka den, utan mäste bestämmas,, med afseende å jordbrukets vidd och omfattning,, så har Utskottet funnit deraf vara en ovillkorlig följd, att rättigheten till brännvinsbränning, vid sakens nuvarande förhållande bör grunda sig på jordbruket, och, således icfe# kunna tillerkännas andra,, än, dem sorn idka landtmannayörelse..
Dessutom förekommer, att Stadsbons, bestämmelse är helt annan, än den, att sysselsätta sig med brännvinsbränning, och att städernas innevånare i allmänhet deraf haf-. va ingen fördel, emedan brännvinsbränning derstädes merendels utöfvas af Bolag, eller ?f några förmögnare Stadsboar, som deraf skulle njuta vinsten, om det vore någon; ett skäl, hvarföre en stor del af Yällofl, BorgareStåndets
Ledamöter vid sistlidne ffiksdag yrkade brännvinsbränningens totala inställande, hvilket visserligen aldrig blifvit yrkadt, om den för städerna Vöre så oumbärlig, som det nu påstås, Af dessa skäl hade må hända Utskott tet kunnat hemta anledning tillstyrka, atl brännvinsbrännings rättigheten borde städerna helt och hållet frånkännas; men Utskottet har sorgfälligt undvikit de förslag, hvilka icke tydligen utmärkte, att Utskottet lika noga iakttagit den ena, som den andra medborgarens bästa; och det är der - p88 -Besv, och Ekon.
Betänkande»» före, som Utskottet, utan afseende å de särskildta förhållanden, hvaruti den jordbrukande Stadsboen och Landtboen sig befinna, ansett sig böra föreslå, att brännvinsbränningen må få utöfvas efter lika grunder i staden och på landet.
— Enligt Kongl, förordningen den 6 Sept. 1815 hafva städerna ostridigt kommit i åtnjutande af en större förmån än landet, och den jemnkning i detta fall, som Utskottet åsyftat, kan sä mycket mindre, på sätt af flere blifvit anmärkt, vara stridig mot den allmänt yrkade näringsfriheten, som denna frihet måste grunda sig på likhet i rättigheter, eller samma grund, hvarpå Utskottet byggt ifrågavarande förslag, samt säkerligen kommer att stödja sitt utlåtande i frågan om en utvidgad näringsfrihet.
Utskottet, som icke kan förneka den sanningen, att städer äro tillkomne för landets skull och icke tvärtom, samt att brännvinsbränning är en för jordbrukets uppkomst oundgängelig handtering, har, af hvad deremot blifvit invändt, icke kunnat hemta några skäl att frångå, hvad det i sitt förra Betänkande, så förenligt med billighet och rättvisa, föreslagit, att, nämligen brännvinsbrännings rättighet icke bör tillerkännas städerna för andra grunder, än dem, efter hvilka landet densamma åtnjuter, och att i följe deraf brännvinsbränning i städerna hädanefter må utöfvas, icke, såsom hittills É«sv. oclt Ekon. tTtsk.
9Q9 skett, efter innevånarnes personal, titan efter uppskattningsvärdet af den jord, ett hvar till ego eller bruk innehafver, hvaremot Utskottet anser sig böra frånträda den tanka, att brännvinsbrännings rättighet icke skulle åtfölja sidan jord, som vid anställde undersökningar befinnes vara till någon stad donerad, med villkor, att derå borde planteras lin, hampa, tobak, färgstoftet? m. ni.
Denna förändring i åsigter härröi?
likväl icke från förändrad öfvertygelse, om det rättsenliga i hvad Utskottet i denna del åf dess förra Betänkande yttrat, ty ostridigt är, att den, som med villkor emottager jord, eller hvad som heldst, bör, så vida han önskar bibehålla hvad han erhållit, S sin sida uppfylla de förbindelser, han sig åtagit, och, då sådant fullgöres af innehafvarne af så beskaffad jord, sorn nyss berördi ar, förfaller deras behof alt tillverka brännvin.
Men Utskottet har fästat uppmärksamhet dervid, att för det närvarande icke är utrönt, hvilken del af städetnes jord blifvit till dem upplåten med ifrågavarande villkor; att de undersökningar, som i detta fall erfordras, blefve förenade med kostnad och tids utdrägt; att innehållet af donations brefven stundom torde vara så obestämdt, att stridigheter och rättegångar om rätta förståndet deraf kunde blifva oundvikliga vid tillämpningen af det föreslagne undan» taget, samt att verkställigheten af den blif-, rt)90 Besil, och 'Rhön.
Vande författningen om brännvinsbränning gen icke bör uppehållas aE dylika omständigheter.
Och det är endast af dessa anledningar, sorn Utskottet nu vördsamt tillstyrker, att städerna må, enligt ofvan uppgifna grundet, tillerkännas rättighet att tillverka brännvin för all den jord, Städerna innehafva, utan undantag.
Övad i öfrigt vidkommet den anmärkning, att Utskottet bör lemna särskilda föreskrifter för eldfators förekommande, samt att i den blifvande brännvinsförordningen vederbörande autoriteter må kraftigt Uppmanas, att söka genom föreningar eller nödiga polis-författnihgar få sådana anstalter Vidtagne, som trygga ®n hvars rätt i detta afseende^ så kan Utskottet icke heller frångå sin förr yttrade öfvertygelse, att detta bör öfverletnnas åt hvarje stads polis och enskilda omtanka, heldst eldsvådor kunna Uppkomma på oändeligt mångå andra sätt än genom brännvinsbränning, och, hvad eldsvådors afvärjande i allmänhet beträffar, har Utskottet redan afgifvit ett särskildt Betänkande, rörande Byggnads- och Brandordningar i städernaj hvilket nu å nyo åbe® ropas.
Lika med Herr Huldberg, tror Utskottet, att de 2:ne frågorna, om kronobrännelierna och magasinsinrättningen icke hafva Besv, cch Ekon.
'Betänkande». 'så nära sammanhang, att, om än denna sed. »are kommer att bibehållas, de förra jii kunna upphöra; och med Herr Ekelund, att kronobrännerierna medfört både direct och indirect beskattning på landet, den förra genom statens deraf lidna förlust, och den sednare genom det intrång, de gjort i andras fördel af brännvinsbränningen:
Och är det i synnerhet i anseende till denna sista omständighet, som det onekeligen tillhört Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet, att yttrande afgifva, utan att Utskottet tror sig hafva inträdt på Högloft.
StatsUtskottets område.
Upphörande af en kronans inrätt* »ing, som gör intrång »ti Rikets modet-näring och lägger hinder i vägen för den i ‘synnerhet skattdragande medborgare-klassen!, att skatterna kunna erlägga, mäste blifva ett föremål för allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottets åtgärd, enär det enligt grundlagen åligger detta Utskott, att anmärka brister i Allmänna hushålls-anstalterna och upptaga frågor om allmänna inrättningar af alla slag.