Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jo, det var just vackert, och tänk bara, hvilken respekt eleverna då skulle få för henne! » Det var Annie d ' Orseau, som höll detta lilla tal för den välvilliga, skinntorra sömmerskan — ortens enda sömmerska, hvilken nu var sysselsatt med att ef- ter bästa förmåga af fru d ' Orseaus gamla skif- tande sidenklädning fabricera en passande dräkt åt Annie, som, tillika med familjens öfriga med- lemmar, skulle deltaga i det sällskapsspektakel, hvilket socknens kvinnoförening anordnade.
» En half aln från golfvet, så fröken Annie öf- verdrifver!
Det fattas bara ett kvarter! » tillade hon ursäktande, satte sig ner på huk o c h drog af alla krafter i kjortelkanten för att få klädningen längre.
Annie brast ut i skratt dels öfver hennes ener- giska knyckar och försök att få tyget att töja sig, dels öfver det genombedröfvade uttrycket i hennes ovanligt lilla, långhalsade, slätkammade hufvud, som i den stora frymån, framför hvilken de be- funno sig, stack fram bakom Annies vida, pösande kjortel som ett katthufvud ur ett hölass.
» Nåja, det kan j u hända, att jag skarfvar litet, och det får nog lilla Sofi också göra, om vi skola kunna prestera en respektabel skolfru.
För all del, mamsell Sofi lilla, se nu ej så hjärtängslig ut, en gammal kjol är inte värd så många rynkor i en hygglig liten människas ansikte, » o c h hon klappade vänligt den lilla torra sömmerskan på axeln och beledsagade sitt leende med en uppmun- trande nick.
Sedan den unga damen krupit ur den vidlyftiga, ballonglika kjolen, slog mamsell Sofi sig ned vid fönstret för att göra den i ordning.
Annie själf tog itu med en gammal hatt sedan mormors tid, som ansågs tillräckligt antik för att göra sig bra på skolfruns åldriga hjässa.
Medels karkas, rosetter, blommor, plymer o c h åtskilliga knuffar och knyckar här och hvar för att förbättra fasonen lyckades bon ändtligen frambringa något mirakulöst i hufvudbonadsväg, ett » riktigt mäster- ligt vidunder », som Otto Skog, bror till värden i huset, hälft förvånad, hälft retfullt yttrade, då Sparsamma Annie i all sin slåss visade sig på verandan.
Hennes syster, fru Henriette Skog, som redan hade sin toalett i ordning och nu med ifver sydde en mängd blanka knappar i sin mans blåa frack, hvilken på den stora dagen skulle göra sitt till för att förvandla honom till en rik, pösande, dumdryg bondson, släppte i häpenheten ett hälft dussin knappar att i ideliga kretsgångar rulla kring på verandans gulmålade golf o c h brast därefter ut i ett skratt så hjärtligt o c h innerligt, att tårarne runno utför hennes kinder.
» Men kära Annie, du tänker väl inte visa dig sä där?
Du kommer värl- den att skratta sig fördärfvad!
Du ser j u ut som.
som.
» unga frun famlade på den blåa frackens blanka knappar liksom föf att där finna en ljus idé till en liknelse.
» Som en apunge i krinolin och chignon, » före slog Otto o c h mottog lugn Annies mördande blickar.
» Usling! » sade hon patetiskt och gick h o n o m inpå lifvet.
» Talar man så till en kvinna, till en ung vacker kvinna! » hon slog ut ena armen med en åtbörd, » värd minst tio öre, » taxerade hennes bror Emil, vanligen kallad Jöns.
» Det säger jag dig, ovärdige, krinolinen och chignonen kan jag möj- ligen smälta, men apan smälter jag ej I Du skall få igen den vid ett tillfälle.
För närvarande för- klarar jag, i vittnens närvaro, krig oss emellan. » » Anbudet mottages med tacksamhet, » förklarade Otto, » en liten batalj så här i sommarhettan lif- var upp humöret o c h sätter ens tröga blod i omlopp. » Jöns började afvärjande vifta med sin stora hand.
» Hvad dig beträffar, Otto, kan det nog vara önskligt, » sade han och sträckte lat ut sina långa ben, &gt;men Gud bevare oss för att få Annies tem- peratur ökad.
Själfva kvicksilfret inom hennes korpus öfvergår ändå till gasform o c h drifver henne framåt i vildt sken mot galenskapernas o c h upp- tågens omätliga afgrund. » » Nej, hör på Jöns, » föll hon honom i talet, » hvad månde blifva af detta barnet, som ansträn- ger sig till sådan grad med att hålla qvasikemi- ska föredrag, sin kända lätja och de 30° Celsius i skuggan oberäknade.
Henriette, tillåter du, att jag ringer och ber stam-Gustaf spänna för trillan och hämta doktorn, ty något måste göras för vår stackars öfveransträngda bror, » hon fattade hans hand för att kontrollera pulsens slag.
Henriette hade mycket roligt.
Det behöfdes för öfrigt inte mycket för att väcka den lefnadsglada, godhjärtade lilla blondinens munterhet.
Hon var ung, älskad och lycklig, hela lifvet låg framför henne i solig strålglans, var det då underligt, att hon log och skämtade, att hon fröjdades åt den sköna dag, s o m var, och drömde om den lika sköna, som skulle komma.
Annies vänligt framsträckta hand blef tillbaka- knuff ad.
» At fanders med Annies påhitt, » ropade Jöns, dragande på munnen mot sin vilja.
» Nej, till doktorn, » rättade hon mycket mildt, kisade skälmskt med ögonen, nickade o c h för- svann.
Hela huset var för tillfället som ett förrådsrum för teatereffekter.
Utskrifna roller lågo här och där på borden.
Ridån, sydd af glatt, hvit kallikå, lät sin gyllne lyra stråla och sina gröna lagerkvistar prunka i solskenet, där den låg utbredd öfver soffan o c h stolarne i stora salongen för att riktigt torka; en yfvig räfsvans, som hörde till en af herrdräkterna i » Hemkomsten », prydde divansbordets ena hörn, en svart sammetskorsett och ett hvitt bluslif till- hörande Annies flickdräkt i samma pjes, lågo i broderlig vänskap bredvid Ottos lurfviga, svarta mustacher.
O h Bokkomdténe anmiiZan af barm- och zcrrgd&amp;ns&amp;öcker &amp; do 2 Y 2.
a 8 e haft 1892.
DAGNY TIDSKRIFT FOR SOCIALA OCH LITTERARA IMTRESSEN UTGIBVEN AF, FREDRIKA-BREMER-FORBUNDET Ellen Bzes, Kv~nnan och foisvaiet Ellen Key, Vera Voiontzoff - Sonja Rovafevsky Mathdda Roos, En moder II L D-n, Den svenska kvinnans Chicagoutbtrtllnuig R Abdzn, F r h Norrvikens tradghdsskolrt Meddelanden f r h Fredrika-Bremer-Forbundet.
Hvarjehanda i kvinnofi&amp;gan Bocker for barn och ungdom julen 1892 F6r Förbundets medlemmar kr 2 50 Pris pr årgång {For icke medlemmar f 4 00
Annonser upptagas för af DAGOWY fv * öken Imgebmeg B e v g s ~ d h a, 36 hestmannagatan, f tr DAm
och Spetsar.
&amp; torlgomroekstyge~ och Flaneller, K.
M. LUNDBERGS Bosättningsmagasin, I tillhwidnhaller nllinanbeten L11 låga prmr af blinda foifarhgade axbeten s %bsom korgar, Borstar, arklme iiiöbler, listsk~r och listmattor, stickade, knutna, och lagdn arbeten m ni - i aoaw ~ o ~ ~ z m o z m XodenIPar för Damkappor, Nouv-eauteep for s&amp;song@n. Sarshldt får rekommendera mitt stora lager af Pelswe~k för Pelskappor ined da t~ll passande ofvez tyger -
F ör kapitalister, särskildt fruntiininer, Iiar det länge varit ett önskningsinål a t t kunna ofverlaniiia vården af sina värdepapper och skötseln af sina affärer åt n %gon person eller institution, somdned absolut siikerliet förenade punktligliet och noggrannhet i utförandet af det anfortrodda uppdraget äfvensom prisbilligliet.
En siidan institu- tion ä r Stockholms Enskilda Banks Notariatafdelning (Lilla ATvgatan WY, expeditionstid 10-4), soin under garanti af Stockliolins Enskild~il Halik åtager sig vård och förvaltning af enskilda ' personers och kassors värdepapper.
Om en person Iios Notariatafdelniiigen deponerar obligatiorier, inkasserar Notariatafdelniiigen vid förfallotiderna kupon- ger och tillliandah8ller deponenten influtna medel.
Vidare efterser Notaiiatafdeliiingen utlottningar af obligatidiier och underrättar depo- nenten i god tid, ifall en denne tillhörig obligation blifvit utlottad, samt lämnar försiag till ny placering af det ledigblifna kapitalet.
Exeinpel 2.
Om inteckniiigar deponeras Iios Notariatafdelningen underrättar Notariatafdelningen gäldeniiren däroin a t t riiiitorna ' å ja- teckningarna skols till afdelningen inbetalas, livarefter de medel, so111 inflyta, till deponenten redovisas.
Vidare tillser Wotariatafdelningen a t t iiiteckningarne blifva i vederbörlig tid förnyade.
Oin en hos afdel- ningen deponerad inteckning genoin iiiiderl %ten ' föriiyelse skulle förfalla, ersätter Stockliolnis Enskilda Bank därigenoni uppkomnien skada.
F61 * vni8ingsi~fgift: 50 öre.
för å r pi.
1,000 kroiior af deposi- tioneiis värde, dock ' ej under tv&amp; lwonoi .., Försäljningsmagasin sbsoin för Fruntimmersarbeten,: Vafnader, Nationaldragter, Triisniderier, Vadstena Spetsar,.
Broderier, Stickade och Virkade arbeten, Barnklader, Dekorationsartiklar, Dockor, Leksaker m. m..
Utstyrslar och alla slags Fruntimmersarbeten föifiirdigas.
Märkning ierlcs talles.
, Rekvisitioiier f r i n landsorten expedieras skynilsamt.
Utmärkt arbete.
Förtjänsten sömmerskans, Allm.
Telefon 6491.
Billiga priser,: T
.Aug.
Magnusson (etablerad 1860) 46 48 Vesterianggatan 46 48 Försäljningslokaler: .nsclli.a botten, eaz, tvd och STOCKHOLM.
t9 * e tr. upp - Största lager i Norden Kulörta o, Svar ta Mlelrladningstyger Kulörta och Svarta Sidentyger Schalar och Resfiltar m, m, Obser er&amp;!
Y Genom direkta f örbindelser med in- och utlandets förnämsta fabrikanter kan jag erbjuda ofvannämda artiklar slatt re och biliigam an någon an- nan och torde en.
hvar genom besök i mina lokaler eller genom reqvisition af profver och varor lätt blifva öfver- tygad om fördelen att hos mig fylla sina behof af dessa artiklar.
- -- - - - - -.
Kvinnan och försvaret6 ' ' De politiska spörsmål, hvilka aga största ' förmåga att väcka ' den stora mangden af kvinnor - vi tala ej har om undatagen - ur deras politiska likgiltighet och passivitet, &amp; ro de, som beröra fademeslandets förhillande till andra land, dess heder och iira, dess vara eller icke vara, med andra ord de frågor, som framför andra kunna kallas nationella.
In- för nationens val och ve vaknar hos kvinnorna medvetandet, att de ocksh.
utgöra en del af nationen, att det som rör männen rör afven kvi~inorna, att de tv&amp; iiro ett.
Det ar en ofta gjord iakttagelse, att - vi svenskor jëm- f orda med utländskor gro likgiltiga f ör det politiska lifvet.
Vi behöfva .endast besöka vara grannland för att finna politiken ingalunda vara ett samtalsamne ensamt förbehallet det star- kare könet.
Men hvilka aro väl de politiska spörsmtil, som fruntimren med vanlig vidlyftighet dryfta?
Jo,.
de, som aga ett djupare samband med nationens lif och hvilka de behandla med desto .större frihet, som de '.
kiinna.
sig mindre bundna an männen af hansyn till andra.
politiska frågor.
Men erklinner man riktigheten, af det ofvin sagda, kan man ej undra p&amp; om de svenska kvinnorna i jämförelse med de danska, tyska, .finska gro slöa för de politiska frågorna.
V i r t nationella lif har ju varit så, lugnt, så, oantastadt, så föga ägnadt att vacka ett lifligare.
De nationella kanslorna hade visserligen svallat upp på sextiotalet under slrandinavismens tryck, ' men efter denna springflod utan re- sultat, hade de sjunkit ned i ebb så låg, att något liknande sällan sports.
De voro likväl ingalunda borta, d,e funnos på djupet, d&amp; och då trädde de fram, och nu, i våra dagar, g i r åter en svallviig d fosterländskhet genom ' vårt folk.
.Det lcunde i längden ej blifva oberördt af de europeiska stromningarna, och niir stormarna hotade det Bottniska haf- vets östra kust, d&amp; m&amp;rktes dyningarna afven p&amp; den vestra.
Denna fosterlänasks rörelse viga, vi ej tillmäta niigot, I.
särdeles högt varde, därtill är den tyvärr alltför mycket bun- den vid politiska partier, men betydelselös är den i hvarje fall icke.
Sveriges kvinnor hafva tagit en verksam del i de fosterlandska strömningarna, och deras inlägg gr kanske den vackraste sidan daraf.
Kvinnorna hafva lättare kunnat fri- göra sig från partihiinsynen eller egennyttan, de hafva kun- nat oberörda af andra politiska frågor ena sig i kalrleken till f osterlandet.
Till och med under den likgiltighetsperiod, hvarom vi ofvan talat, innehöll » Tidskrift för hemmets, den tiden den svenska kvinnans enda organ inom pressen, varma foster- ländska artiklar, väl agnade att hos kvinnorna viklca och höja intresset för lösningen af landets lifsfrågs: dess försvar.
Det var äfven hufvudsakligen på kvinligt initiativ Sverige kom att ingå i den internationelle föreningen fiir sjukvkrd i fält:, Röda korset^.
Hos många kvinnor ha ock genom tal och skrift den från » Tidskrift för henimet » utgångna tanken hål- lits vid lif, att den svenska kvinnan borde aftjäna sin viirn- plikt genom att ~~tbildas till sjuksköterskans kall.
Men detta fosterländska intresse stannade ej inom vissa kretsar, det spred sig allt vidare.
De annars sh oföretag- samma svenska kvinnorna hafva, sisom Dagny mer an en &amp; r sedan bildat, efter föredöme af g h g omnämnt, för &amp; tt % de danska, en sjalfbeskattningsförening till stärkande af foster- landets försvar.
&amp; - islrilligt hade vi väl för vår del att in- vända mot det politiskt färgade upprop, som denna förening utfärdade, liksom mot sjalfva.
detta: slags beskattning, men i detta företag låg tro p&amp; fosterlandets framtid, karlek tid1 dess urgamla frihet, protest mot egennyttans motstknd eller mot alla omogna drömmm om den eviga freden, därföre var det, d l a invandniugar och anmärkningar till trots, vardt erkan- nande, därför kom det att utgöra en insats till den foster- ländska känslans hö jande.
Men de svenslra kvinnorna hafm ej inskränkt sig härtill.
De uppsatte och inliimnade till 1892 ärs riksdag en petition, undertecknad af mer an 1,000 kvinnor, med begiirm att lan- dets representauter matte träffa åtgärder, som kunde betryggri, landets försvar.
Dylika krinnopetitioner hafva väl förekom- mit i andra land, men hos oss var det en förut okänd kraft- yttring af det kvinlip slaktet.
Vi hyste visserligen t~ifvels-
mal angående petitionens betydelse för fragniis losning, men vi hade sannerligen ej väntat, att densamma skulle fram- kalla den domen af en svensk folkrepresentant, att kvin- norna voro » mindre vetandes, och om det ocksh inom alla representationer finnas.
individer med mindre vetande, så, hade vi ' aldrig föreställt oss, att riksdagens öfriga ledamöter utan synnerliga protester skulle mottaga denna dom öfver sina hustrur, mödrar, systrar och döttrar.
Det intresse för förbattrmidet af landets försvar, som utom riksdagen ' bland andra.
uttryck äfven fick ett i den svenska kvinnoföreningen, har sedan spridt sig i vida kretsar, och försvarsförepingar och försvarsförbund hafva bildats öf- ver hela landet.
Denna rörelse har visserligen ej varit utan sina skugg- sidor, hvilken rörelse ar väl det?
Den har t. ex. alltför ofta ensidigt.
vändt sig till landets högre klasser, hvilket.
ocksa har hamnat sig, så, att de breda lagren mångenstädes ställt sig fientligt mot densamma.
Den har ock ibland vi1 öfvermodigt beskyllt hvar och en för brist på fosterlands- kärlek, som ej satt försvarsintresset öfver hvarje annat.
Det bör ej glömmas, att ett land behöfver nitiska arbetare i nz&amp;nga riktningar.
Vårt folk har likviil genom denna rörelse tvingats att tanka öfver fragor, som det förut skjutit undan, såsom för sig främmande.
Vi böra försvara oss - nationalitetslcänslan har prote- sterat mot kosmopolitismen.
Vi be7iojClicc försvara oss - den politiska klokheten har protesterat mot alla fredsutopier.
Vi 7cunna försvara oss, om vi vilja - de sakkunnigs hafra för- klarat hurupvhrt försvar borde ordnas för att till det bästa priset erhålla det största utbytet.
Se dar de satser försvars- föreningarna sökt att sprida.
Dessa satser hafva ingalunda lämnats oemotsagda.
D et har predikats mot dem i tal och skrift.
Antiförsvarsförenin- gar hafva bildats, hvilka antagit det försitliga namnet afreds- föreningar D.
Liksom om de andra - försvarsföreningsrna - icke också &amp; syftade freden, utan vore ett slags akrigsför-.
eningar B.
Äfven i denna rörelse hafva många kvinnor tagit en,.
240 verksam del.
Äfven .den berör ju nationalitetsfrågor i sin striifvan att förringa nationaliteternas betydelse och vabker sålunda kvinnornas intresse.
Det kan med fog tyckas egendomligt, att man hos ett folk hm behöft inskiirpa den satsen.
att det Bih * försvara sig, eller med andra ord, att fädernesland är någonting, som är ~ v ä r d t att hiille dyrt och kart,.
ilaen s i har dock i Sverige varit f örhaillandet.
Det vill i visst afseende synas, som om svensken vore likgiltig för sitt land.
Kosrnopolitismens idé har här fallit i gynnsam jordmån af flera skal, bland hvilka jag här skall söka angifva nåpre.
Det finnes en storslagen kosmopolitism, som arbetar på starkandet af ' alla mellanfolkliga bind och på nationernas gemensamma fredliga utveckling och lycka.
Denna kosmo- politism underkänner dock ej betydelsen aE de länkar, hvilka liksom förmedla individen med människosläktet, familjen och nationen.
Den erkänner att dessa; länkar kunna ändra for- mer, men ingalunda att de därigenom förlora i- betydelse, ty i den riktningen gär sannerligen ej den historiska ut- vecklingen.
Det gifves däremot en annan art kosmopolitism, som, närmare undersökt, har sin grund i egoism, i det egna jagets upphö j ande till allmakt.
Likgiltigheten f ör alla omskrifves af densamma så vackert tiU en intet; fordrande kärlek till alla.
Och just denna art kosmopolitism träffas ej sällan i vkrt land.
: Den h m sin grund i njutningslystnaden och materia- lismen, hvilka, frodats under det ostörda yttre lugn, hvaruti vi lefvat.
Svenskens brist p i fosterlandskärlek har ock sin grnnd i ett af hans största lyten, hans fiifiimp.
S i länge svensken lefver oberörd af den yttre rurlden, ar han vanligen en god patriot, ty han tror sitt land vara något stort och markvardjgt.
Men så.
kommer han u t i världen, fiir kiart för sig att alla vira förhiillanden äro smk, att vi i följd daraf i mångt och mycket mhste st&amp; efter de stora folken, och d&amp; %r det ocksi slut med hans patriotism.
som ' en fifang man lätt nog~skämnies för ' sin ringa härkomst eller för sina fattiga och okunniga; för&amp;ldrar3 så skämmes han också för sitt lilla land.
För att förgylla upp sin fåfänga använder, han d i ' allehanda Alljudande kosmopolitiska fraser och tror sig befriad friin småborgerlighet, då han i sin svag- het för det som är stort d r a mest skattar däråt.
Emigrationen och beröringen med det)) stora&gt;) Amerika har otvifvelaktigt bidragit till att vårt folk erhiillit denna ringaktning för sig själft.
Liksom i det enskilda ' lifvet fifängan undergräfver den sunda själfkänslan ända därhän, att man föredrar lån, vigi- lans och bedrägeri framför att öppet erk5bniia att man ar fattig, s i kommer ocksi fåfäingan svensken att svika den kirlek och tro han är skyldig sitt land, fastan det är svagt och litet.
Ja, vi underskatta.
o .. m. de fördelar ett litet land ' äger, de rikedomar, som med företagsamhet och arbete sverige kunde bjuda, ' bi g l ö m ~ a att f~lkiuimerären i och för sig ej behöfver ' bestämma kulturinsatsen.
Perserriket med dess millioner har knappt lämnat något spår efter sig, nien de fåtaliga grekerna äras s&amp; länge euro- peisk civ$sation finnes.
Vår fiifänga ej blott undergräfver vår fosterlandskarlek, den.
visar sig också i sjalfva det uttryck, som denna känsla tager, d&amp; deii verkligen förefinnes.
Vi drap alltfor ofta vaxlar p i v k a stora minnen.
Vi hålla fester med skalar och tal, liksom om Sverige ej staller större kraf på sina söner och döttrar än d&amp;sa estätiska - fosterlandsstiimningar.
Den sunda naturliga själfkänslm sakna vi alltför ofta.
Först qär en utländning, denne m&amp; vara.
aldrig s i obetydlig, behagat berömma någonting vi äga, börja vi qtt undra, om det verkligen kanske ej är i&amp; oäfvet.
Dennaivhr djupt iq- grodda missaktnidg till d.et som är svenskt, förlamar viir företagsamhet, binder v i r handlingskraft.
Vi måste arbeta bort detta fel, om - vi skola ä&amp; en framtid.
Vira grannar, alla tre smiifolk liksom vi, &amp; ro bra, olika oss i detta fall.
Ja, man kunde verkligen öpska att själfkänslan vore jäm- nare fördelad mellau nordens folk.
,. '
Den svenska kvinnan kan ej sägas hafva öfvergifvit kvinnans mission, att arbeta för försoning och fred, då hon deltagit i försvnrsrörelsen, ty dess hufvudqfte har varit och skall alltid blifva fredens bevarande, om ock dess motstån- dare framkastat andra alldeles ogrundade beskyllningar.
Freden är Sveriges stora mål, men ej kan Sverige s&amp; liinka den europeiska politiken efter sin vilja att det kan und- vika i alla tider krig?
Skall man tala om stormaktsdrömmar hos några svenskar, s i är det hos dem, som anse, att vi skola kunna undvika att indragas i krig, okil det rasar rundt om- kring oss.
Det ar att ej kanna vår egen svaghet och stor- makternas hä,nsynslöshet.
Om Sverige indroge sin har och nedsmälte alla sina kanoner, hvad blefve följden?
Helt visst en allt annat än behaglig immigration af främmande krigs- folk med utländska kanoner.
Den eviga freden är en stor tanke, den ligger i Kristi lära.
I samma mån dess ande tränger in bland människors barn.
kommer den ock att realiseras, men huru ar det möj- ligt att i de mellanfolkliga tvisterna genomföra grundsatser, som i det alldagliga lifvet ännu endast undantagsvis hafva gjort sig gallande?
När kärleken, till nästan 6illiimpas inom alla lifvets f ör- htillanden, då, hvar och en älskar sin broder som sig själf, d&amp;, men ej förr, faller den eviga freden liksom en fidlmogen frukt af sig själf.
.Den som förtalar sin broder, han dräper hon6ins.
det är ocks&amp; en af den kristna moralens föreskrifter, men de s. k. fredsvännerna rakna icke för rof att framkasta både osanna och orimliga anklagelser mot dem, som ej vilja afväpna, ej vilja ge sin frihet, sin kultur till spillo å t despotism och barbari.
Det är möjligt, att världsutvecklingen kommer att fordra det nya raser träda fram och föra mänskligheten in p&amp; nya banor, de gamla ha dock ej uppfyllt sin bestämmelse, om de ej i det längsta sträfva efter att gå i spetsen.
Det a r endast steg för steg de skola vika.
Endast så kan det gamla ing&amp; som en insats i det nya.
Hade vii1 romrarnas civilisa- tion kommit de unga germanfolken till del, om de senare blott lagt armarna i kors och tilltitit de förra att skapa om allt efter sitt sinne?
Kärleken till freden dikteras i vår tid vida mer af mak-
lighet, vällefnad och materialism &amp; i1 af .ädel mansklighets- känsla.
Freden väger visserligen f. n. tungt i valgskhlen,.
men ej blott till följd af högre grad af vishet eller större kalrlek, utan hufvudsakligen nf det skal, att de materiella intressena tilltagit i betydelse.
Detta ar dock ingen fast fredsgrund, om ock en eller mnan p i densamma af de ad- laste bevekelsegrunder bygger sina sköna fredsluftslott.
Mangen ser en garanti för freden i den större betydelse de sociala frågorna dag för dag erhalla.
Det &gt;femte stan- dets vill ej krig.
Den internationella politiken är för det- samma likgiltig.
Arbetarerörelsen har onekligen en kosmo- politisk karakter, såvidt som den hittills utvecklat sig.
Hvad den egentligen kommer att bsra i sitt sköte lär ingen profet kunna förutsäga, och den styrelse förstir ej sitt eget bästa, som ej följer denna * örelse med uppmärks&amp;het och klokt tillmötesg&amp;ende.
Men visst ar, att denna rörelse utgör in- gen borgen för den eviga fredens snara framtradande, utan torde tvärtom förebhda de våldsammaste omstörtningar.
Personer utriistade ' med historiska och politiska h n - skaper kunna visserligen lcanna sig tilltalade af tgnken p i evig fred, men de miste ovilkorligen till en aflagsen framtid förlagga nzöjiiglheten af dess förverkligande.
De inse ocksi allt för väl krigets fasor och faror för att ej i det ' längst&amp; söka bevara å t sitt lmci freden, hvilket likviil ingalunda lyckas genom t d, de må vara aldrig så vackra och langs, om krigets hemskhet och fredens ljuflighet.
I de gamla sagorna berättas visserligen om huru Orplieus med sitt strängaspel tamde de vilda djurens roflust, men ännu &amp; tminstone har ej nkgon fredspredikant strängat sin lyra s i, att han Ininnat tajtnja människornas krigiska lidelser.
m et kan endast ske genom en langsam utveckling.
Ingen är väl s&amp; då,r&amp;tig, att han vanvardar sin hiilsa i den för- hoppning att i framtiden ett lifselexir skall upptäcki~~.
Men vi kvinnor sakna tyv&amp;r &amp; llt för ofta denna histo- riska och politiska kunskap, som allena kan medföra den klarsynthet, att man ej bedömer nuvarande politiska förhall- landen efter drömda framtidsideal.
Darföre.
dåras ocksa vi mycket liittare af talet om den eriga freden aii hvad män- nen göra. '
.Var natur iir ocksa mera tillbakastött af krigets vild- samheter.