Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag samt de böter och straff, som der finnas upptagne; och än tydligare visar delta sig uti progressionen vid böteines förvandling, då t. ex. den, som saknar tillgång till 201 R:dr böter, skulle komma att straffas lika med den, som försyndat sig till flere tusende, och nära lika ansvar följa för tillverkningaf bränvin, under förbuden tid, med den minsta enkla panna, som med en dubbel pistorisk apparat af den största kannerymd.
Då en billigare förvandlingsgrund , än den nu gällande Författningen i detta ämne innehåller, svårligen torde kunna uppgifvas, så vågar jag, i öfverensstämmelse med Utskottens förra förslag, vördsamt tilltyrka, att densamma måtte varda bibehållen.’' 46 Ber.-, Lag- samt Allm. Besv.- och Oecon.- Utsk:s Utlåtande N:o 8.
Uti denna reservation instämde Herr Grefve von Fersen., Lars Hansson från Götheborgs- och Bohus Län och Anders JVilsson från Malmöhus Län, samt, i hvad reservationen angick husbondes ansvarighet för öfverträdelse!’ af Författningen, som ske inom hans lius, och böters förvandling till valten oell bröd, Johannes Svensson från Jönköpings Län; Eric Pehrsson från Gefleborgs Län och JVils Månsson från Malmöhus Län; af Herr Ekenstam j J.: ”8:de §. — — — — — Efter orden: till upplysning om den pannerymdj som på grund deraf får begagnasj föreslås att ingå såsom tillägg: ”Förut debiterad bränvinsafgift, till betalning förfallen vid senaste ”uppbördsstämma, bör ovilkorligen vara liqviderad, innan anmälan får ske ”till ny bränvinsbränning.
Kan sådant inför Mantalsskrifvare!!, vid anmäl"nings-tillfället, icke styrkas, vare före-nämnde anmälan såsom ogjord ansedd.” 62 §.
Emot beslutet i denna paragraf får jag anmäla min reservation:
Anmärkningen af Herr af Dahlström upplyser ganska påtagligen det förhållande, att enskild angifvare icke framkallas af löfte om en bötesandel, som uteblifver när förbrytaren ingen tillgång eger, hvilket merendels är händelsen.
Böterne blifva angifvarens ensak; 2:0 att af allmänna medel genast, efter åstadkommen bevisning, förskjutes hvad angifvaren såsom böter tillkommer. 64:de §.
2:dra momentet anser jag böra förändras sålunda, (ordagrannt lika lydande med afdelningens förslag): ”Mål, sorn angå oloflig brånvins-försäljning, upptagas och afdömas å ”landet, antingen hos Konungens Befallningshafvande eller vid Härads-Rätt, *men i städerne vid vanlig Domstol, med undantag likväl af de städer, der *’police-ihrättning finnes, hvarest dylika frågor, uti hittills vanlig ordning, ”behandlas.
Då den tilltalade skriftligen anmäler sitt erkännande af förbry”telsen, må personlig inställelse undvikas.
Om i de fall, då åtal hos Konungens Befallningshafvande anställes, vittnens hörande erfordras , må vittnesförhöret, i vederbörandes närvaro, verkställas, der det beqvämMgast ske B ex.-, Lag- samt Allm. Besa".- och Oecon.- Utsl:s Utlåtande JV:o 8. 47 ”kan, vid Domstol i stad eller på landet.
Öfrige förbrytelser emot denna ”Förordning skola så väl i stad som på landet upptagas och afdömas vid ”allmänna Domslolarne.
Åklagare, som besyärar med oskäligt åtal, vare ”skyldig gälda kostnad och skada;”” af Herr Prosten Hallbeck: ”Uti Höglofl.
Utskottens förslag i 55:e §., att köpare ej må till vittne åberopas eller för ojäfvig antagas i fråga om försäljning af det bränvin, han sjelf sig tillhandlat, kan jag ej instämma, emedan jag anser ett af de säkraste correctiv emot oloflig ulminutering derigenom försvinna.
De skälf som för detta stadgande blifvit anförde, äro förnämligast, att spioneri och värjemålsed skulle förek ommas, och att köpare vöre delaktig i förbrytelsen.
Hvad nu beträffar spioneri, så kan det lika mycket ega rum, om köparen får till vittne åberopas eller icke, och hvad värjemålsed angår, så är det väl sant, alt den ålägges, då blott ett vittne är att tillgå, men just derigenom, att köparen får såsom vittne användas, har man ett vittne mer att påräkna, än om han skall för jäfvig förklaras.
Mig synes således, att värjemålsed mindre ofta skall komma i fråga, om köparen får vittna, än om motsatsen stadgas.
Det skäl, som blifvit hemtadt från den omständigheten, att köparen vore medbrottslig, tyckes äfven sakna sin grund, då ingen Författning hittills stadgat ansvar för köparen, ulan blott för säljaren.
Utskotten, att oloflig bränvinsförsäljning bör äfven å landet vid allmänna Domstolarne åtalas och afdömas.
Om detta stadgande antages, får förbrytaren tillfälle att, genom begagnande af vanliga rättegångsformer, bereda sig en tidsutdrägt af ett till tvänne år, innan Utslag i målet faller, och under samma tid fortsätta sitt olofliga yrke, hvarigenom han kan förvärfva vida mer, än de böter, hvartill han omsider fäl— les.
Jag reserverar mig derföre emot detta förslag, och anser frågor 0111 oloflig bränvinsförsäljning å landet böra af Konungens Befallningshafvande afdömas, emedan ansvaret derigenom hastigare drabbar, och det ändamål, sorn sökes, således säkrare vinnes.”
I denna reservation förenade sig Herr Prosten Bolander och Herr Bååth ; af Herr Prosten Öhrnberg: ”Jag seserverar mig emot den skyldighet, som i 10 §. af första Art. blifvit Häradsskrifvare ålagd, att Socknevis upprätta Förteckningar äfven A sådane personerj sorn uppgifvit en mindre pannerjmd än denj hvaraf de ega rättighet att sig begagna. 48 Bev.-, Lag- samt Allm. Besv.- och Oeeon.- Utsks Utlåtande N:o 8.
Denna skyldighet liar visserligen äfven tillförene Hiiradsskrifvarne blifvit ålagd, som upplyses af i o §. i i83o års Förordning; men något verkligt skäl dertill, eller någon nytta deraf, bar jag åtminstone icke kunnat igenfinna; ty bränner man med större panna än man uppgifvit, så pliktar man lika mycket, antingen man, i anseende till sin hemmansdel, dertill icke haft rättighet, eller ock, om raan haft den, man försummat alt sig dertill anmäla.
Till följd af detta stadgande, som, enligt hvad ofvan är anfördt, äfven är upptaget i den gamla Förordningen , hafva Häradsskrifvarne varit nödsakade, att för hvarje Socken, på serskild förteckning, som kostat dem mycken onödig moda, upptaga nästan alla i Socknen varande bränvinsbrännare, emedan ganska få begagnat så stor panna, som de egt rättighet att begagna.
Samma onödiga möda är dem nu äfven ålagd i den nya projecterade Förordningen; och då deras besvär genom mångfaldiga nya stadgar nu blifvit ansenligen ökadt, — som blott synes af en flygtig jemförelse mellan 10 §. i i83o års Förordning och samma §. i den nu projecterade nya, —• så tyckes det vara ganska billigt och i sin ordning, att desse Embetsman, hvilka årligen få ökade göromål, åtminstone förskonas för sådane, hvilka, enligt min öfvertygelse, äro utan all nytta och ändamål.
Invänder man, att mången bränvinsbrännare, genom ofvannämnde förteckning, åtminstone får den underrättelse, att han haft rättighet att begagna större bränvinspanna, i händelse han i behörig tid och ordning sig dertill anmält, så är äfven denna invändning utan grund, ty denna förteckning kommer, enligt stadgandet i oftanämnde 10 §., icke att uppspikas i Socknestugan till vederbörandes efterrättelse, utan ingår blott till Konungens Befallningshafvande.
Domare påstå, hvad erfarenheten dessutom så ofta besannar, att lönnkrögaren nästan alltid undgår ansvar och välförtjent näpst, just derföre att icke köparen får vittna, så viU man likväl äfven framgent fortfara att icke begagna detta enda verksamma correctiv emot de mer och mer tilltagande lönnkrögeri-brotten.
Till stöd härföre anlörer man, att ett dylikt stadgande skulle leda till jemt spioneri, till dagliga försåt och stämplingar, till oenighat och ki'f emellan grannar och till mycket annat ondt, som man i sin uppskrämda inbillning förespeglar, men som likväl, enligt min förmodan, i de flesta fallen är mera skenbart.
Bev.-j Lag- samt Allm. Besv.- och Oecon.- Utsl-.s Utlåtande N:o 8. 49 skenbart’än verkligt.
Man påstår dessutom, att den, som köper bränvin på en lönnkrog, sjelf är brottslig, emedan han koper af en förbrytare, och just derföre, åtminstone i detta fall, icke bör anses vittnesgild.
Härtill svaras: då Lagen icke anser köparen af bränvin på en lönnkrog för brottslig, och mången dessutom köper bränvin på en lönnkrog, utan att en gång veta, att det är en lönnkrog, så tyckes ett dylikt påstående hvarken vara i
Jag medgifver, att omständigheter kunna inträffa, som i vissa fall göra det betänkligt, att tillåta ofvannämnde köpare att sjelfve vittna; men då jag tillika besinnar, att en mängd lönnkrogar genom ett dylikt stadgande snart skulle försvinna med alla de svordomar, slagsmål och brott af nästan alla slag, som nu fräckt utöfvas i desse afgrundsnästen, så tvekar jag icke längre, att, efter mogen öfverläggning och fullkomlig öfvertygelse, påyrka, att köpare af bränvin, som olofligen minuteras, må sjelfve derom vittna; tjr så länge som köparen icke får vittna, skall lönnkrögaren hädanefter som hittills i de flesta fallen onäpst få fortfara med sitt afskyvärda handtverk, att demoralisera och i grund ruinera drinkaren samt försänka hans hustru och barn i armod och nästan oberäkneligt elände.
Må vara, att den enfaldige någon gång, genom tillståndet för köparen att vittna, till minuteringsbrott skulle kunna förföras af den listige, så bör han åtminstone derigenom erhålla en kraftig varning, att för framtiden taga sig till vara samt afstå från denna nesliga näring, som förr eller senare leder till ofärd och förebråelser f — och hvad det ändtligen beträffar den erfarne och slipade lönnkrögaren, så tycker jag, att man icke< synnerligen behöfver oroa sig, om han omsider och någon gång genom detta stadgande skulle träffas af det ansvar, som han tillförene genom mångåriga konstgrepp förstått alt undvika.
För att likväl förebygga det rysliga menederi, hvartill en köpares vittnesmål kunde föranleda lönnkrögaren, önskade jag tillika stadgadt, i öfverensstämmelse med Herr Lejflers förslag i ett af de sammansätta TJtskottens Plena, att lönnkrögaren i dylika fall aldrig ålades värjemålsed, utan först då till ansvar fälldes, när 2:ne köpare, på en gång närvarande, genom sina sammanstämmande vittnesmål bestyrkte lönnkrögarens förbrytelse.
På ofvananförde skäl fortfar jag derföre, att äfven nu ånyo påyrka , det köpare af bränvin , som olofligen minuteras, må tillåtas att derom sjelfve vittna” Bihang till R.
Fröt. 1834 och 1835. 5-te Sami. %:dra Afd. 7 8<de Hå/tet. 5o B ev,-, Lag- samt Allm. Besa.- och Oecon.- Utslls Utlåtande Nio 8.
Med Herr Prosten Öhrnberg förenade sig Herr Prosten Hallbeck och Johannes Svensson från Jönköpings Län, i fråga om Mantals- och Skattskrifvares skyldighet att Socknevis upprätta förteckningar äfven å sådane personer, som uppgifvit en mindre pannerymd, än den, hvaraf de ega rättighet att sig begagna; af Herr Prosten Nibelius: ”Emot Högloft..
Utskottens beslut, att 3:dje Mom. 2/[:e §. af Betänkandet N:o. 6 borde utgå, oeh att kostnaden för den serskilda försegling af bränvinsbränningsredskapen, som måste verkställas, då endast endera af bränningsterminerne begagnas, borde af allmänna medel bestridas_» reserverar jag mig, emedan detta strider emot det i g:e mom. af Bevillnings- och Oeconomie-Utskottens Utlåtande N:o 5 föreslagna stad- - ganfte, att den, som endast begagnar första bränningsterminen, bör sjelf vidkännas kostnaden för redskapens försegling, hvilket stadgande blifvit, enligt Bevillnings- och Oeconomie-Utskottens Memorial N:o 7, af 3:ne RiksStånd bifallet, men af Högv.
Preste-Ståndet sålunda modifierade, att den, som endast begagnar endera terminen, borde sjelf vidkännas kostnaden för redskapens försegling..
Genom Rikets Högloft.
Ständers bifall till ofvannämnda Memorial N:o 7 blef det öfverlemnadt åt de sammansatta Uttkotten,, att, i sammanhang med besvarandet af anmärkningaxme emot Betänkandet N:o 6, sammanjemka skiljaktigheten i ofvanförmälda stadgande, rörande forseglingskostnaden.
Att åter helt och hållet upphäfva detta stadgande,, dertill hafva Utskotten, enligt min öfvertygelse , icke blifvit berättigade.
Hå skiljaktigheten i oftanämndr stadgande påtagligen härleder sig ifrån den skiljaktiga indelningen af bränningsterminerne , och då de Högloft.
Utskotten nu till antagande föreslagit den af Högv.
Preste-Ståndet beslutade indelning af dessa terminer, synes det mig hafva varit lämpligast, att Utskotten äfven föreslagit, det kostnaden för den serskilda förseglingen af redskapen borde utgöras på det sätt, som sistnämnde Stånd i sammanhang med. terminernes indelning beslutit;’' af Herr Prosten Hylander: ”Emot 45:e-,.. 55:e och 64 §§■ uti sammansatta Utskottens omarbetade
Förslag till en ny bränvinsförfattning , nödgas jag afgifva min reservation., Nämnde sorn angå åtal och ansvar för o loflig bränvinsförsäljning , och vid hvilka Utskottens pluralitet ej fästat afseende på de inom Riks-Stånden dervid gjorda anmärkningar, tyckas vara af den beskaffenhet ooh syftning, att de stadganden,, de innehålla, mera tjena till betryggande och befordran af lönnkrögeriet, än de i någon moa verka Bev.-j Lag- samt Allm. BeSv.- och Oecon.- Utsl:s Utlåtande JV:o 8. 5jl lill dess hämmande.
En sådan Lagbestämmelse, om den ock till någon del hemtade sitt stöd från vissa antagna tlieoreliska grundreglor i Lagstiftningsväg, eger åtminstone den af erfarenheten bevista egenskap, att ej vara ändamålsenlig.
Är den moralisk till sin grund, och äfven till sina motiv, hvarom den o väldige må döma, så kan dock tryggt påstås, att den i sjelfva verket, eller till sina följder, är immoralisk.
Om man anser den olagliga bränvinsförsäljningen, icke såsom ett mindre ondt, utan såsom, medförande en högst förderflig inverkan på samhälls-lefnaden, ehvar och på hvad sätt den obehindrad får utöfvas, hvarföre vara så mycket skonsam mot förbrytaren?
hvarföre tillåta, att Lagens näpst blifver, i afseende på honom, nästan alldeles oåtkomlig?
Deremot har den priviligierade krogrörelsen blifvit så drygt beskattad, alt det numera torde blifva ganska få, som åtrå denna rättighet, äfvensom
Statsintraden deraf måste blifva ganska obetydlig.
Det i §. föreslagna vite af 10
R:dr för den, sorn första gången ofverbevises om lönnkrögeri-idkande, och 20
Om man, i sammanhang härmed, jemför nyssanförde §. med den efterföljande ^'Ae, upptäckes en strängare ansvarsbestämmelse för en sak af enahanda, om ej mindre brottslig qvalité, i bredd med den ifrågavarande.
Genom denna liberalite eger lönnkrögaren det säkraste legala skygd under bedrifvande af sin handtering, emedan intet upptänkligt medel finnes att fälla honom till ansvar, då den betalning, som han väl förslår att af köparen endast i enrum emottaga, på sådant sätt aldrig lärer kunna honom bevisas.
Den princip, antagen till grund, att en person ej får viltna i egen sak, tyckes här ingalunda vara tillämplig.
Lag förbjuder den trafikerande, att hvar sorn helst, der tillgång finnes, och försäljning eger rum, skaffa sig en sup under resan, om han så för godt finner.
Känner han ock, att förhållandet så är, kan han väl anses delaktig i försäljarens förbrytelse, genom det att han hos honom förtärer sitt glas, och ned - 52 Bev.-^ Lag- samt Allm. Besv.- och Oecon.- Vtsh‘,s Utlåtande N:o 8. lägger sin penning?
Dessutom är det icke lönnkrögaren, som af köparen frestas att sälja sin rara; utan det är just han, som frestar denne att köpa af densamma.
Om någon frestelse å en annan sida i öfrigt eger rum, så ligger den endast i felet af den lagstiftande åtgärd, som åtminstone indirect uppmuntrar och befordrar hrad den förbjuder, under det att den ställer Polisbevakaren i ansrar, då han försummar att beifra en sak, hrarå något åtal icke är möjligt eller rerkställbart.
Är det ett af samhällsordningens högsta ändamål, att, genom lämpliga Lagar och Författningar, hämma sedeförderfret, och, så mycket som möjligt, sätta hinder för utöfningen af laster och brottsliga företag, bör då detta syfte, i något fall, vika eller lemnäs till spillo för en juridisk-sofislisk formel, som eger, om ock utseendet, dock ej rätta egenskapen af moral-princip.
Hvad i den 6“4:e §. af detta Betänkande framställes, till regel för åtal af oloflig bränvinsförsäljning, har erfarenheten visat vara till stor fördel för förbrytaren på landet.
Detta blef vid sistlidne Riksdag ändradt, utan annat synbarligt skäl, än möjligheten och händelsen af Landshöfdinge-sätets nog stora afstånd från den anklagades hemvist.
Landshöfdingen har dock ännu rätt, att , till svaromål för en mindre vigtig förseelse, kalla en Kronobetjent, en Gästgifvare eller Skjutsbonde till personlig idstäHeise vid Lands-Cancelliet.
I förstnämde afseende skulle en med svarandens större besvär förenad skyndsammare expedition, måhända kraftigare än något annat medel, bidraga att minska antalet af lönnkrogar på landet, dessa källor till sedeslöshet, oordningar och föfspillning af timlig välfärd.
Utskottens Afdelning har samvetsgrannt tagit denna vigtiga omständighet i öfvervägande, då den tillstyrkt, att åtal för oloflig bränvinsförsäljning på landet måtte äfven hos Landshöfdinge-Embetet göras anhängigt.
Utskottens majoritet in pleno har, genom votering, förkastat denna tillstyrkan, med hufvudsakligt bibehållande af förra redac.- tionen utaf ifrågavarande §.
Saken beror nu af Rikets Höglofl.
Ständers slutliga bedömande, hvilket jag önskar måtte blifva enligt med hvad den äldre Författningen före i83o, i nämnde punkt, föreskiifver af Herr Tottie'.
”Af alla öfverträdelser emot emanerade BränvinsFörfattningar, har ingen förorsakat och åstadkommit så många laster och Bev.-j Lag- samt jlllm. Besa.- och Oecon.- Utsks Utlåtande iVbo 8.
53 brott af alla slag, som den olofliga bränvins-försäljningen eller lönnkrögeriet, hvilken olofliga näringsgren lill den grad utbildat sig, serdeles pä landsbygden, alt, om Rikets nu församlade Ständer icke skulle föreslå, och Kongl. Maj:t, i följd deraf, ej heller i Nåder bestämma ett vida högre vitesbelopp för dylika öfverhand tagande förbrytelser, än hvad af de sammansatta Högh Utskottens majoritet föreslaget blifvit uti 45 §•
• nemligen lill to
R:dr för första och ao R:dr för alla sedermera verkställde öfverträdelser af de för försäljning af bränvin stiftade stadgar, så skall den olofliga branvinsminuteringen allt mer och mer visa sina förstörande verkningar, synnerligast på det uppväxande slägtet, och mängden af desse Nationens yngre medlemmar snart djupare sjunka uti den depravation, öfver hvars tilltagande man dagligen, nästan ifrån alla orter, förnimmer, ty värr, allt för mycket grundade klagomål.
Hvad betyder för en lönnkrögare alt böta io lill och med 20
Riksdaler för en, måhända under åratal med fördel idkad oloflig bränvinsminutering? desse äro för honom af inge'-, serdeles afsaknad, dåde åter snart inflyta under den lika olofliga som nesliga handteringens utöfvande:
Och icke heller vårdar sig Kronobe!jeningen, i allmänhet, söka utspana och göra beslag på dylika nästen, då andelen uti bölerne icke förslår att betacka rese-omkostnader och daglractaraenten.
Se der rätta orsaken hvarföre så få brott i den vägen blifvit gjorde anhängige vid Rikets Domstolar, och dymedelst kunna komma till Höga Yederbörandes kännedom.
Af anförde skäl får jag således mig vördsamt reservera emot den förenämnde 45 §•, och föreslå 20 Riksdalers böter för den första utöfvade förbrjrlelsen emot samma §., samt 4° Riksdaler för hvar och en derpå följande.
Er, anomali tyckes äfven ligga deruti, att lönnkrögaren skall kunna försona sitt brott med hälften mindre böter, än som blifvit uti 47 §• 2 morn bestämde för den, som, efter träffadt aftal med egaren af Bruk och' Herrgård, lemnar spisning åt egarens husfolk, eller åt resande och deras betjening, om han beträdes med alt vid andra tillfällen än under måltiderne, eller till andra personer än ofvannämnde, utminutera bränvin.
— Denne idkar dock en, ehuru begränsad, dock tillåten näring, då deremot lönnkrögaren drifver en handtering, så mycket mera neslig och moraliskt mördande, som den försämring i seder, den medför, mindre ligger uti det djuriska elände, hvaruti den rusige försätles, än uti den, isynnerhet för den mindre bildade massan, så förföriska relelsen, att, i smyg och löndomj förskaffa sig en inbillad njutning.
Jag önskar ingen nedsättning 54 Bev.-, Lag- samt Allm. Besv.- och O eron.- Utsks Utlåtande JY:o 8. uti de i 47 §• 2 mom. stadgade böter ; Lagbrytaren bör straffas, oell i samma mon, som brottet är vinstgifvande och följaktligen lockande, bör straffet, om det skall kunna uträtta det, som jag ej tror någon vilja disputera vara hvarje strafflags syfte, nemligen, afskräcka från brott, skärpas så, att ej allenast vinsten af brottet, utan, om möjligt är, ännu något derutöfver, den brottslige frånlages.
Böterne, enligt 45 §., böra derföre minst bestämmas lill samma belopp som uli den 47 §• 2 mom. är stadgadt, ty lika brott kräfver lika straff, och det brott, hvarom 45 §. talar, är, om icke större, åtminstone lika stort med det, som omnämnes uti 47 §• 2 mom.
Emot 64 §. 2 mom, får jag också lika vördsamt mig reservera; ty, ■om man med allvar vill förekomma det här förut omnämnda förderfliga lonnkrögeriet, finnes väl ingen annan utväg, än att på kortaste möjliga lid få den brottslige till bestraffning befordrad; och lill vinnande af detta ändamål anser jag lämpligast vara att stadga , det vederbörande Landshöfdingeembete må upptaga och afdöma de inför samma Embete angifne förbrytelser emot denna Förordning, hvilka blifvit å landet begångne.
Ting inträffa under årets lopp, lönnkrögaren fortfar, åtminstone till inställelsedagen, u,ti sitt förhatliga yrke.
Den senare perioden af de sammansatta Utskottens förslag visar ock, att dess Ledamöter haft för afsigt åstadkomma, inom släder, der Police-inrättning fipnes, en ferme bestraffning af förbrytelser emot denna Förordning, till följd hvaraf jag i sanning icke kan förstå, hvarföre förbrytaren å landet skall behandlas med mer skonsamhet eller öfverseende, om det icke härleder sig blott ifrån majoritetens före och efter voteringen uttryckta öfvertygelse, att i detta fall tillstyrka en mindre begränsad laglöshet å landet än inom städernas område.
Huru denna consideration emot landsbjggdens lönnkrögare och supare kunnat gjort sig gällande, lemnar jag åt de skarpsinnigare att förklara.
Jag kan emedlertid ej frångå min öfvertygelse, att, om man vill förekomma brott, Lagarna böra vara sådana, att den, som kunde känna sig frestad alt dem öfverträda, kan vara viss, att straffet oförtöfvadt följer missgerningen i spåren, och anses således af behofvet högt påkalladt, att öfverträdelser emot den föreslagna Författningen böra och kunna af vederbörande anmälas hos hvarje orts Landshöfdinge-Embete, så vida beslaget icke göres inom en månads lid, före den dag, lill hvilken ordinarie
Ting på landet blifvit behörigen utlyst;” Xlii denna reservation instämde Herr Prosten Bolander och Herr Bååth; Ber.-, Lag- samt Allm, Bes v.- och Oecon.- Utslc'.s Utlåtande N:o 8. 55 af Herr Bååth: ”Emot Höglofl.
Bevillnings- Lag- samt Allmänna: Besvärs- och Oeconomie-Utskottens förslag till Förordning, angående bränvinsbränningens utöfning samt försäljning af bränvin, får jag mig reservera t följande omständigheter:
Uti i och 34 §§i är rättigheten för den, som eger bränvin tillverka,; alt distillera med en 6 kannors panna, inskränkt till endast de 6 månader af året, då bran vinsbränning får utöfvas.
Egentliga grunden för denna inskränkning skulle förmodligen vara, att förekomma missbruk.
Jag skulle likväl svårligen kunna föreställa mig, att någon, som till bränvinsbränning är berättigad och dertill sig anmält, kunde finna någon uträkning vid» att under de 6 månader bränvinsbränningen är inställd, tillverka någon gång bränvin med en 6 kannors panna, emedan sådant vore alt förspilla både tid och materialier.
Skulle likväl ett slikt missbruk vilja försökas, är innehafvaren af dylik dislilleringspanna oförhindrad, enär denna redskap,, enligt Förslaget, icke är underkastad hvarken försegling eller inlemnande å allmänt förvaringsrum.
Deremot blifver det ofta, serdeles i större hushåll, af olägenhet, att under 6 månader af året icke få distillera, och förädla det bränvin, man tillverkat..
Jag anser derföre, att dislillerings-rätligheten med 6 kannors panna bör vara fri under hela året för den, sorn lill bränvinsbränning är berättigad. 14 §•
1 morn. ålägger tillverkare af bränvinsredskap på Bruk eller i Stadj att förse den med sin namnstämpel samt ombesörja dess uppmätande och stämplande af vederbörande Landtmätare eller Justerare, vid 33 R:dr 16 sk, vite.