Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
padt i vatten, som stått inne under natten.
Emellertid måste man noga tillse, att de strax väl torkas och gnidas varma med ett torrt lakan samt sedan skyndsamt kläda sig.
Däremot varnas för att låta en eller annan ömsint barnjungfru tvätta lillan med varmt eller åtminstone ljumt vatten, hvilket, möd- rarna ovetande, icke så sällan torde inträffa.
Ofvanstående korta anvisningar torde vara det viktigaste af det, som i allmänhet kan sägas i ämnet.
Mycket, ja, kanske det mesta, får i alla fall bero af lokala och personliga förhållanden.
Och det säkra är, att mamma själf, om hon allvarligt sträfvar att göra sin plikt, mycket bättre än någon annan förstår att träffa det rätta i fråga om hennes småt- tingars klädedräkt och deras helsa.
" Tjugonde århundradet ".
Nyaste pariserchic.
K å s e r i af Richard Kaufmann.
u har pariserdamen ej längre sin dag, utan blott » sina timmar », så vida hon näm- ligen är äregirig nog att vilja stå på höjden af god ton.
Nederst på hennes visitkort i venstra hörnet, där förut endast dagen fanns angifven, måste nu stentryckaren bifoga ett inskränkande » de 5 — 7 », Portiern erhåller sina uttryckliga order, och ingen slipper in annat än mellan dessa två klockslag.
Och till och med då kan man prisa sig lycklig, om man verkligen träffar den man söker.
Orsaken ligger kanske till en del däri, att den moderna parisiskan endast i detta enda stycke tydligen ännu ej lärt sig att vara » XX:me siécle ».
Liksom alla af hennes kön har hon en mycket bristfällig föreställning om, att klockan icke går långsammare, äfven om detta skulle konvenera Madame.
Om hon åkt ut tidigt på eftermiddagen, kan det lätt hända, att hon så länge uppehälles hos sin skräddare eller sin modist, att hon till sin förskräckelse upptäcker, att visarne redan peka på sju, då hon ändtligen är färdig att fara hem till sina mottagningstimmar.
E t t annat skäl är kanske äfven, att j u förnämare hon är, dess mera knappt tillmäter hon sin mot- tagningstid.
A t t mottaga hela året om skulle aldrig falla en parisiska med själfaktning in, ej ens om hennes Paris är henne så kärt, att hon så att säga i all hemlighet gör det till sin ständiga vistelseort.
Förut ansåg hon sig likväl förpliktad att vid jultiden eller åtmin- stone strax på nyåret låta sin salong anlägga mottagningstoalett.
Sedan man blifvit » ving- tiéme siécle », lyder lösen: » mellan påsk och pingst ».
A t t under sex veckor å rad stå till hela världens disposition är sannerligen mer än nog.
E n ersättning finns likväl för de sparsamt tillmätta timmar, Madame kan offra åt sina vänner; de äro korta, men » splendides ».
V i l l man vara » XX:me siécle » kan man inte af- spisa sina gäster med ett leende och en liten tårta.
Det steg, hvars nödvändighet redan länge gjort sig kännbart, är ändtligen taget.
Konversationen har ersatts af buffeten.
Den står till reds, då dörrarna klockan fem öpp- nas, till och med om Madame icke skulle vara tillstädes, och likt det århundrade, den inviger, är den allt annat än eterisk.
Man serveras tunna, med gåslefverpastej belagda brödskifvor, kaviarsmörgåsar, köttsylta el- ler kall roastbeef; men först och främst tro- nar tekitteln numera endast för syns skull på bordet.
Om man är » XX:me siécle », har man aptit.
Man äter, och man dricker vin.
I strömmar låta tjänarne dess rubiner eller topaser flyta ur den med drifvet arbete prydda silfverkannan.
Och därmed får man trösta sig, om Madame skulle glömma tiden och ej infinna sig till mottagningen.
I alla anord- ningar herrskar en större glans.
Emedan allt utspelas vid ljus, kan man, innan gästerna komma, behörigen fördela ljuseffekterna, och i en modern parisersalong spela lamporna första rollen.
Det är blott amerikamillionä- rerna, komna direkt från sina grufvor, som kunna vara plebejska nog att låta sin vå- ning stråla i elektriskt ljus.
Parisiskan, och till och med utländingar, som i viss mån be- trakta sig som parisare, sky som pesten all annan belysning än medels de konservativa oljelamporna.
Endast de vittna om, att man icke hör till uppkomlingarne.
Med af- seende på deras former har likväl det nymo- diga uppfinningsgeniet det vidsträcktaste spel- rum.
Som brokiga solrosor sticka de fram mellan de exotiska väggdekorationerna eller höja sig i den atelierlika » halle », som nu nästan oafvisligt hör till en mottagning com- me il faut, på en meterhög kolonnfot, ned- sändande sitt sken under spetsskärmar, vida som Robinsontält.
Ej en vrå i rummet lig- ger i skuggan; man sönderplockar j u också på det obarmhertigaste sätt nästans goda namn och rykte.
Vore det möjligt att dölja blyg- selns rodnad på kinderna, skulle man döda hvarandra med skandalklubban.
Hos några stjärnor inom stora världen bör- jar det bli brukligt att utfylla Madame ' s » timmar » med på förhand arrangerade under- hållningar.
I viss mån eftersträfvar man det största » sans facon » i umgänget; en bal- inbjudning från ett chic-hus helt enkelt: » Mr.
et M:me seront chez eux » den och den dagen kl. half 1 0, hvarpå nedtill bifogas ett kort » on dansera ».
Men stilfulla måste aftnarne i alla fall vara.
Hos grefvinnan de Cham- brun, den mest firade af muserna vid ama- törteatern, uppför man monologer, och hos Madame Ratazzi, som slagit ned sina bopå- lar i det förut af M:me Adam bebodda ho- tellet vid Boulevard Poissonniére och där utgifver en ny » Nouvelle Revue », hållas re- gelbundna gymnastikfester för att fira de nyaste framstegen på den » kropppsliga utveck- lingens » område.
Kroppsliga kraftöfningar till och med som salongssport ha i Seine- staden blifvit högsta fashion.
Äfven detta hör till i \ i \ Vo \ oå.a- » vingtiéme Kungl.
operan har återupptagit Mozarts odödliga opera » Figaros bröllop ».
Att dess sedan gammalt välkända o c h älskade melodier skulle slå synner- ligen an, kunde man nu vänta.
Utförandet var särskildt å fruntimmerssidan förträffligt.
I syn- nerhet förtjäna fruarna Östberg och Edling det största erkännande för deras öfverdådigt präktiga återgifvande af grefvinnans o c h Susannas partier.
Fröken Jungstedt var äfvenledes mycket bra som pågen Cherubin.
Däremot räckte hvarken hr Jo- hanson eller hr Nygren till i sina resp. uppgifter som Almaviva och Figaro.
Hr Johansons stämma är för svag, o c h han saknar den nobless i före- drag o c h spel, som detta parti betingar.
Hr Ny- gren åter bör inlägga litet mera lif och glädtighet i utförandet af sitt parti.
Öfriga medspelande fylde ganska godt sina platser.
Den vid lördagens föreställning fullsatta salongen gaf flere gånger på det lifligaste sitt bifall till känna.
Första Bötel-föreställningen gifves i dag fredag, då » Trubaduren » utföres med den ryktbare gästen i titelpartiet.
K. dramatiska teatern gaf onsdagen den 23 april för första gången Gogols lustspel » Revisorns.
Styc- ket, s o m spelar i ett ryskt småstadssamhälle, giss- lar den allbekanta korruption, som ofta plägar vara rådande bland de styrande i ett dylikt sam- hälle.
Blixtrande kvickt o c h roligt, erhåller det ock ett utförande, som är alltigenom godt, delvis ypperligt.
I synnerhet utmärka sig hrr Backström och Personne som resp. borgmästaren och den förmodade revisorn, s o m aldrig var någon revisor, utan en glad bonvivant från Petersburg.
Hr The- gerström är såväl till spel som maskering en för- träfflig domare, hr Envall en lika karaktäristisk skolinspektör, hr Hedin en genomrolig postmä- stare samt hrr Hartman o c h Hamrin ett lustigt tvillingpar.
Hr Rydgren gör af betjänten Osip en mycket god figur.
Å fruntimmerssidan böra sär- skildt framhållas fröken Anländer som borgmästa- rens fru och fru Littmarck som underofficersenkan.
Utförandet är med ett ord alltigenom förträffligt och stycket framkallar hvarje afton den muntraste stämning hos de talrika åskådarne.
I morgon lördag börjar fru Betty Hennings, den framstående, äfven härslädes välkända danska skådespelerskan sitt gästspel å Dramatiska teatern som Nora i Ibsens » Ett dockhem ».
Vi äro öfver- tygade om, att detta gästspel skall helsas med den största tillfredsställelse af hvarje älskare af god dramatisk konst.
Musikföreningen gifver i morgon lördag sin sista konsert för säsongen, då Mozarts » Requiem » upp- föres.
Detta verk har ej gifvits härstädes på mer än 20 år.
Konserten gifves i Musikaliska Akade- mien under hofkapellmästaren C. Nordqvists ledning.
U r ett k v i n n o l i f s af siécle ».
historia * Johan Nbrdling.
siécle ».
Men trots den solida buffeten och all den prakt, som utvecklas vid de påbjudna under- hållningarna, får den nya formen af sällskaps- lifvet ej utgöra någon outhärdlig börda.
Madame kan med nöje skänka sina vänner och bekanta » Les heures », mellan påsk och pingst.
Med hvilken strålgloria hon än vet att omgifva dem, ega de likväl rum endast sex gånger, är det likväl endast 1 2 timmar om året.
Omkring åttatusensjuhundrafyratio- åtta återstå henne sålunda till annan verk- samhet, en verksamhet, som skall tydligt be- visa världen, att hon har fullgiltigt skäl att kalla sig » vingtiéme Teater och musik.
.Poeten på vindskammaren.
^I [^cke var det någon öfvermåttan poetisk syssel- sättning att som Henrik Lager sitta dag ut och dag in på hrr Hippmans Assurans-, Spedi- tions- och Kommissions-kontor och bara skrifva, ideligen skrifva aviser och fraktsedlar på varor, som han aldrig sett, från folk, som han aldrig kännt, till människor, hvilkas tillvaro han aldrig ens anat.
Icke var det just ägnadt att gifva tankarne någon svärmisk vändning att sitta där uppskrufvad på den höga kontorsstolen och ringa med benen under pulpeten i takt med penndragen, att höra, hur storstadens bullrande, rörliga lif sjöd och brusade på andra sidan de mattslipade rutorna ute på Skeppsbron och själf vara fastläst bland ett dus- sin andra liknande maskiner i dammet o c h skum- rasket där inne, där tystnaden endast afbröts af den stora klockans tickande och rasslet af de tolf skrif-automaternas pennor.
Och ändå var Henrik Lager både poet o c h svär- mare.
Det trodde åtminstone både mor och han själf, och det var vackert så, ty för öfrigt fanns där öfver hufvud ej en lefvande människa, s o m
besvärade sig med att tro någonting alls om enke- fru Lager o c h hennes son kontoristen.
Dock var han nog förståndig att låta poeten sitta i en rock och skrifvaren i en annan.
På slaget åtta o m morgnarne, när han trädde in på kontoret o c h tog af sig sin borstade bonjour, lät han alla poetiska drömmar fara, på samma gång han kröp i den gamla blanknötta kontorsroc- ken, s o m alltid hängde tillreds bredvid pulpeten.
Så arbetade han i ett kör till klockan två, då han hade middagsrast till fyra.
Då var han att börja med alltid för hungrig och sedan aldeles för mätt att låta sina tankar lemna prosans hvardagstöm- mar.
Och sedan började arbetet ånyo till åtta, half nio o m kvällarne.
Att han arbetade med lust, det kunde man väl ej just påstå, om man såg den trötta, likgiltiga minen, som hängde sig fast på det stora, barns- liga ansiktet, så snart han fick det tjocka kork- pennskaftet mellan sina fingrar; men mot hans flit kunde intet anmärkas, och ej ens hrr Hipp- man kunde begära, att deras underlydande skulle känna sig intresserade af det magra innehållet i aviserna o c h de stora gröna registerböckerna.
När kvällen kom, och Henrik inregistrerat sin sista fraktsedel, slagit ihop de tunga böckerna, staplat upp dem på sin plats i hyllan, omsorgs- fullt torkat alla sina pennor, fått på sig bonjouren, släckt sin gaslåga och kommit ut i friska luften där utanför, stannade han ett ögonblick på sten- trappan och drog en djup suck af lättnad.
Nu först började hans dag på fullt allvar.
Hej med hvilken fart det gick efter Skeppsbron, öfver Slussen, utmed Götgatan, venster om vid Tjärhofsgatan!
Han visste icke ordet af, förr än han var framme, kastade i förbifarten en blick upp till gafvelfönstret i andra våningen, där moderns lampa lyste genom den randiga rullgardinen, spar- kade af sig snön i portgången och ramlade af upp- för trappan, så att hela den lilla träkåken gungade, och skomakaren på nedre botten, som också var husvärd, svor på, att den där fördömde bläck- suddarn skulle få betala reparation till nyårs.
Han hade stora och klumpiga fötter, det är sannt, men han hade också ett stort, barnsligt hjärta, och när han ryckte upp dörren till moderns kam- mare o c h den lilla gumman sprang upp från sin söm för att välkomna sin stora pojke, så kysste Henrik henne med sådan ömhet och sådant efter- tryck, som o m de varit skilda i dagar och år i stället för i några timmar.
Bordet med kvällsmaten stod redan dukadt fram- för fönstret, o c h den var snart nog expedierad.
Sedan gick Henrik och satte sig i soffan och spra- kade, medan modern dukade af, diskade, torkade och satte allt till rätta på sin plats i skänken.
Innanför fru Lagers kammare, som också var kök, låg ett ännu mindre krypin, som var Henriks rum.
När alla de andra göromålen voro undan- stökade, brukade modern taga lampan från bordet och sin sömnad i hand, nickade så med ett bety- delsefullt småleende åt Henrik: » Nu, min pojke! » Och så gingo de dit in, hon före o c h han efter.
Man kunde genast se, att den lilla kammaren där innanför ansågs för familjens helgedom o c h stod under husfruns aldeles speciella vård, så pyn- Förslag till matordning för veckan 4 — 1 1 maj.
S ö n d a g: Nässelkol med frikadel- ler; stekt gädda med kapris; oxfilé med tunga och grönsaker; vol au vent med champignoner; sparris; kyckling, salad; glacepudding; ost och käkes; frukt.
Måndag: Ragu på tunga med makaroni; puré på höns.
T i s d a g: Gös, stekt i flottyr med persilja; soppa på Liebigs köttextrakt.
O n s d a g: Bräckt skinka med bruna bönor; pärlgrynsvälling.
T o r s d a g: Frikassé på kalf med potatis; grönsoppa 4.
F r e d a g: Laxpudding; sagosoppa.
L ö r d a g: Enkel ragu; saftsoppa.
Soppa på grönsaker 4 (för vegetari- aner).
Morötter skäras i tärningar, salad ' skares i breda strimmor och båda de- larne kokas med i af den mängd får- ska ärter man vill använda och litet smör, till dess allt är färdigkokt.
Re- sten af ärterna kokas med litet lök, tadt och fint var där alltid.
Blommor i fönstret under den hvita gardinen, där framför Henriks skrifbord med de många papperslapparne och böc- kerna så ordentligt hopplockade o c h uppstaplade.
Så fanns hans säng, som alltid stod bäddad, då han j u jämt var borta om dagarne, en liten byrå och ett par rottingsstolar.
Och därmed var det lilla rummet så fullt, att då Henrik tagit plats i korgstolen framför skrifbordet, kunde gumman mor nätt och jämt klämma sig förbi sängen till stolen i hörnet på andra sidan.
Det var här inne, som man riktigt kunde träffa på Henrik svärmaren, Henrik poeten.
När han väl sjunkit ned i sin bekväma skrifstol, burrat upp det ljusa håret, så att det stod som en sky om det stora hederliga, skägglösa ansiktet, ur hvilket ett par ljusblåa, nu helt drömmande, ögon tittade fram, satt fru Lager så tyst, så tyst vid sin söm.
Hon vågade knappast andas, att icke störa sin gosses tankar i deras poetiska flykt.
Denna flykt blef ibland så häftig, att Henrik omed- vetet helt högt deklamerade långa stycken.
Då lät modern arbetet sjunka ned i knäet, lyssnade med spänd uppmärksamhet, o c h af det beundrande uttrycket i hennes ögon och hela hennes ansikte var då lätt att sluta sig till, att hon ansåg detta, just detta vara det skönaste, det härligaste, hon någonsin hört och någonsin mänsklig tanke skapat.
Den käre Henrik hade författat i många Herrans år.
Han hade en gång — det var, när han nyss hade fått sin plats hos hrr Hippman och ännn ej hunnit, som man säger bli riktigt varm i kläderna — suttit och halfdrömt på kontoret öfver böckerna, låtit sina tankar flyga vidt och bredt, allt under det han klottrade med pennan på baksidan af en gammal fraktsedel.
Rätt som det var, började hans tankar taga bestämd form, de makade hop sig, rätade litet på sig, rimmade sig på slutet, och innan han rät visste, hur det gått till, hade han ett helt litet poem på papperet framför sig.
Ett poem!
Ett poem, som han hade skrifvit!
Det var för lustigt!
Aldrig förr hade han väl kunnat tänka sig, att han vore skald!
Så satt han då där och läste igenom sina ver- ser, om o c h om igen, slagen af förvåning öfver sig själf, öfver sin poesi o c h sin aldrig anade ta- lang, då han med ens fick höra ett ilsket fnysande bakom sig.
Förskräckt vände han sig om.
Ba- kom honom stod hans principal o c h läste öfver hans axel hans förstlingsopus med en obeskriflig min af blandadt löje och harm.
Lager rodnade ända upp under hårfästet, och herr Hippman ryckte till sig lappen och började med en gäll, hånande stämma helt högt deklamera den första strofen » Ack, hvarför fick jag icke vingar Att flyga fjärran härifrå ', Där lärkosången glädtigt klingar, Och sommarvinden fri sig svingar Mot himlapellens azurblå? » Det fanns icke ett par ögon på hela kontoret, som inte stirrade på Lager, under det hans stor- verk lästes upp, och när den sista versen förklin- gat mellan de gamla väggarne, som väl aldrig förr varit med om ett slikt uppträde, hven det som en stormil af fnissningar och halfkväfdt skratt förbi hans susande öron, och han kände sig, s o m o m jorden gungat under hans vacklande fötter.
» Jaså, herrn har inte några vingar att flyga bort härifrån med? » vidtog herr Hippman.
Stac- som förut brynts i smör, och drifves genom sikt; litet smör och mjöl frä- ses, den genom sikt drifna pnrén till- sättes och spädes med kokande vatten till lagom tjocklek.
De först kokta ärterna, morötterna och saladen till- läggas.
Serveras.
Enhet ragu.
Stekt eller kokt kött skares i lagom stora stora stycken, två lökar hackas, brynas med smör och mjöl, spädas med buljong eller vatten och tillsättas med kryddor samt inlag- da gurkor skurna i tunna skifvor, hvil- ka kokas däri, till dess de kännas mju- ka, då köttet ilägges att sakta koka.
Såsen bör vara ganska simmig.
Man kan äfven tillreda den med en sked sirap eller päronmos.
Användes stekt kött, får detta icke koka i såsen, ty därigenom blir det segt.
Gös, stekt i flottyr (gös å la Soto major).
Gösen fjällas, aftorkas, upp- skäres i ryggen, inelfvorna borttagas, benen uttagas, dock få hufvud och stjärt sitta kvar hela.
Fisken lägges kars herrn!
Att inte få komma upp i det där azurblå, det är bra hårdt, kantänka », men så kunde han då slätt icke hålla sig längre, utan brast ut i ett skallande flatskratt.
N u var signalen gifven, och med tiodubbel styrka dånade de lössläppta skrattsalfvorna från hvarenda pulpet, hvarenda vrå i det gamla kontoret, så att rutorna skallrade, o c h folket utanför på gatan stan- nade, började skocka sig och lyssna, frågande och undrande, hvad i all världen man hade för sig i dag hos hrr Hippman, där allting annars brukade vara så högtidligt och affärsmmessigt.
När hr Hippman ändtligen kunde få ljud igen, sade han med allvarsam och sträng t o n: » Och så mycket herrn vet, vi tål inte under några förhållanden sådant där slarf och sudderi på vårt kontor.
K o m ihåg det. » Han kastade det hopskrynklade aktstycket ifrån sig på Lagers pulpet o c h gick.
Det var första och sista gången Henrik Lager skref vers på kontoret.
Men när han gick hem den kvällen, tog han med sig sitt verk och läste upp det för modern.
Först blef hon lika förvånad, som han varit det själf, med när hon hemtat sig något, omfamnade hon under tårar » sin långa, rara pojke, som var en så stor poet o c h nog skulle bli en berömd man med tiden ».
Ifrån den dagen arbetade Henrik med sin sång- m ö kväll efter kväll, långt i på nätterna.
Han hade redan poesi skålpundvis på och i sitt skrif- bord, men hade icke offentliggjort något annat än ett par småbitar i någon illustrerad tidning, s o m få hade läst o c h alla glömt, utom fru Lager, den fromma själen, som hade dem urklippta s o m mär- ken i sin bibel och där grät glädjetårar öfver dem hvar kväll, innan hon somnade.
Men nu höll han på med ett stort arbete, o c h det var snart färdigt; då skulle det tryckas och nog med ett skapa hans rykte, därom voro både han och mor öfverens.
Det var en idyll i 12 sån- ger, » Rosen i Solhagen », en riktig idyll med kär- lek, svärmeri, blommor, foglar och solsken, vår och gröna lunder i öfverflöd.
Ännu satt fru Lager och stretade med sin söm, fastän det stora dalkarlsuret i köket där utanför redan längesedan slagit midnatt, och hennes ögon svedo, och lampan osade och brann matt, men Henrik hade ännu ej lemnat sin » R o s i Solhagen »; han följde henne just nu på ett länge efterläng- tadt kärleksmöte i lundens skygd, drömde med henne i sommarkvällens svalka, såg solen gå ned i purpur o c h guld bortom insjöviken, hörde tal- trastens svärmande, djuptoniga sång och ekarnes suckar för den dunkla aftonvinden och grät med sin » ros » öfver honom, den grymme, som lofvade, men icke höll och dröjde, dröjde så länge.
Hur kunde hon väl då störa h o n o m!
När hon icke längre kunde se att sköta nålen, satte hon sig att se på sin gosse; hans kinder glödde, hans ögon lyste, hans stora, lurfviga hufvud gungade och vaggade under tankarnes svallvågor som ett skepp i sjögång, o c h handen och pennan gingo så fort öfver papperet, att det gnisslade.
(Forts.) i olja, tillsatt med en lök, | citron skuren i skifvor, salt och peppar, nå- gra timmar; därpå borttagas kryddor- na, fisken doppas i grädde och sedan i mjöl samt stekes i flottyr.
Uppläg- ges på linne eller papper, för att det feta må utdragas, serveras därpå, gar- nerad med stekt persilja, så het som möjligt med tjock ehampignonsås.
Då den färska sillen just nu är af ypperlig besfcaffanhet och säljes till lågt pris, vill jag härmed göra sparsamma husmödrar uppmärsamma på ett sätt att tillaga den läckert och förskaffa eder en billig rätt, som kommer att utmärkt förstärka edert smörgösbord och bör, serverad med varm potatis, utgöra en smaklig frukost för edra herrar.
8 st. inmatsill galas (1 kr.
20 öre), lägges 12 timmar i ättika, inlägges se- dan i lämpligt kärl med: 425 gram (1 ffi) groft salt, 425 gram (1 &lt;§) fint salt, 13 gram (3 ort) målen kryddpep- par, 13 gram (3 ort) kryddnejlikor, lika mycket salpeter och spansk humla samt 8 / gram (2 ort) röd sandel (de två sistnämnda köpas å apotek).
Sil- len lägges jämn, ett lock med lindrig press pålägges.
Den kan serveras efter en veckas tid, men blir riktigt färdig 3 veckor efter inläggningen.
H. V. 1 2 Efterrätter.
Fruktkaka, kall.
Häll först blanc- mangé i en stor glasskål och låt det stanna sig, lägg sedan deruti bisquit och äpplekompott, därefter ett hvarf af citroncrem, så bisquit, något sylt af päron, plommon, smultron, bigarå eller hallon, med ej mycket saft med, (något skuren succat mellan hvarje hö- jer smaken) och sist bisquit och blanc- mangé.
Sjukling.
Liggsår undvikas desto säkrare, ju omsorgsfullare man sköter den sjuke.
Pa- tienten bor hälst ligga pä en (resort-) madrass; lakanen få aldrig ligga i veck, utan måste flere gånger dagligen slätas ut liksom den
sjukes linne.
Sa vidt omständigheterna i öf- rigt tillåta det, bör patienten vexla läge flere gånger dagligen.
Den största renlighet ge- nom bad eller tvättningar bör iakttagas; så snart någon misstänkt rodnad visar sig, bor man tvätta stället med ättika, bränvin eller dyl.j och, om det ej synes vilja gå till baka, halst låta patienten ligga på s. k. krans (luft- kudde) någon tid.
Hafva sår uppstått, bör läkare hälst afgöra behandlingen på grund af sårens beskaffenhet.
Antiseptisk särbehand- ling är af god verkan; likaså pläga salvor med tannin (10 — 20 %) verka välgörande.
Sidonia.
Tvätta ansiktet med ljumt (aldrig kallt) vatten och aseptintvål.
Ingnid morgon och afton en salva af 1 del zinkoxid och 1 del salicylsyra på 15 delar lanolin och 15 de- lar vaselin, Mery.
Då eder hufvudvärk tydligen står i samband med Er allmänna nervsvaghet och förra sommarens badkur åstadkom förbätt- ring, är det,ju stora skäl att i sommar ånyo undergå dylik behandling.
Försök som till- fälligt lindrande medel antifebrin (se svar till Anna B. i n:r 2).
— Er sista fråga kan be- svaras först efter undersökning.
Mor Ida.
Då vi af ert bref ej kunna se, hvarpå dessa kräkningar berott, kunna vi ej heller gifva Er något råd.
Dock synes det oss sannolikast, att de framkallats af någon tillfällig orsak, t. ex. förkylning eller diet- fel.
I sådant fall behöfves ju ej något » mag- stärkande ».
Spörjande 31-åring.
Vi vilja råda Er att konseqvent använda den för Veritas i n:r 12 föreskrifna behandlingen.
Dessa obehag bero på gasbild- ning (kolik), som är ett symptom af någon sjuklig förändring i magslemshinnan.