Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En foljd h8rnf - och den, dls icke fiirntsedd - har blifvit, att e t t ej ringa a n t d kvinnor kiinna sig missbelktna med den stiill- ning, i hvilken de nj7a samhli.llsformerna fijrsatt den.
TIe form ar- betsfaten Bro borta och ersntta af andrn, soln mindre motsvara rlessa kvinnors smak.
De t r h a frkn ut- till hemarbetet, frbn tanke- verksamheten till liandsliijden, £ran pulpten till de husliga sysslorna.
Men diir behijfvas de ej - - -- de mlriste stannn i skolkstedern, p i b~tnlckontoret, vid telefonluren o, s. v. -- och fiir deras inre iiga hBgrar aden gamla goda tidend i hemmet som ett paradis, frin hvilket de frukta att for dltid vara utestiingda.
Ir ' orra tiders lidan- den Hro forgatna: hjiilplosheten, beroendet, forodmjukelsen, fortryclret.
Ingen .mB tro, att alla dessa kvinnor kiinna tacksamhet mot dem af sitt kon, sorn de anse hafva befordrat en sBdan sakernas ordning, eller att de besitta skarpsinne och rattvisa nog att inse, det refor- men gifvit A t kvinnokonet i stort taget en vida battre stiillning iin forut.
De knorra och skylla olagenheterna i deras nya fiirhlllanden pb D banbryterskornav och &amp; a diirmed den motsthdskraft, sorn for- svArar och forsenar ofverghgen frAn gamla forlldrade till nya iin- dadlsenliga samhallsformer.
Och forkampama, hrilkas vUnerak- nade verksamhet underlattat ombildningsarbetet, skorda frin detta hAll snarare ogillande an tacksamhet.
NAgot %n mer.
ovantadt har darjiimte intriiffat.
Htskillign kvinnor borja anse och framstiilla sorn onatur det h o p kvinnoideal, sorn vbr civilisations adlaste och mest beggfvade man skapat i dikt eller prosn, och sorn vbra basts kvinnor fiimerkligat i lifvet.
3Ian borjar betrakta d m rene kuilltlea sorn en naturvidrig foreteelse, en decadent och ej som dyrbaraste vinsten af den stranga disciplin, hvar- under kvinnokonet Artusenden igenom ut~ecklats.
BIan h h a r s h i i l den dyrt forvarfvade typen som dem, lirilka hWla den for idealet.
Nkgot skdant skulle ingen af krinnosakens fiirkiimpar kunnat ens ana, dB de fortrostansfullt arbetade p % sitt kons hojande i ekono- miskt, intellektuellt och moraliskt hiinseend e.
Men denna reaktionsvind iir h o t t tillfdlig och har sitt oviiders- centrum i vissa nutidens.
religiosa och sociala forhilllanden, hvillca (let blefve for vidlyftigt att h&amp;r vidrorn.
-)) Viigen gArframilt, den giir ej tillbaka.
&gt;) Nigot sf idealiteteus solglans ligger ijfver de tre hiir aiirunda lrvinnornas arbete for en samhiillsnyttig riktning af kvinnororelsen.
Alla tre besjiilades af ett brinnande nit for reformen, alla voro i besittning sf en for sin tid ovaldig bildning, alla hade hog Sam- l~&amp;llsstiiilning, alla voro elconomiskt oberoende - tlvB af d e n for- ~nogna - alla iigde ijfverlagsna sj&amp;lsgilfvor, alla hade foim&amp;gan att elektrisera nndra for sina syften och - last but; not least - alla nnv&amp;nde dessa fordelar - dessa forsynens stora gratialer - till gag11 for sitt kijn och sitt land.
Alla antogo och efterlefde det sszml~iills- lxvsrande budet:, noblesse oblige,.
richesse oblige,).
I haf ven filtt for intet.
Gifven!
Ocksd skola ' At Rosalie Olivecrona skviil som At Fredrika Bremer och Sophie Adlerspsrre tjugonde seklets kvinnor Ggaa den vordnad.
och tacksamhet, som nu stundom forviigras dem, inen son1 de i s9 rikt mktt ' fortjanat.
E m F ' ~.~xell.
- Tacksamt m i erlrii.nnas att under de senasto 20 h e n landa- tingen arbetat med bide nit och frnuging for sj~zkrlrirdcns forbiitt- rande inom sina respektive omrdden.
Dock hsr detta arhete 1iit.in- tills gAtt nBstan uteslntaiide i en riktning, den att nnskaffa tids- enlig och god s ~ u ~ ~ ~ I ~ s L ' Q ~ fE Y t E lidnnde medmiinniskor.
89 viilsignelse- rikt dettn iin varit, SB Br det likval nn tyiiligt nog att lilnd~by$lem behof af sjukvi.rd hv arken blifrit eller of verhuf vad taget nagonsill kan blifva tillfr.edsst8lldt endast _genom 18nslnsarett och andrcl sjuk- viirdsanstalter.
Icke allenast ekonomislra ntan iif ven rent lokala s k a liigga hiirfor hinder i viigen.
Pd landsbygden kommer det nog alltid att blifva siisom det nu Br, att blott ett f &amp; t d af de sjuka kunna beredas vBrd p i sjukhus.
Friin sjukhnsvRrd uteslutna Siro forst och friimst det stora flertalet epideiniskt sjuka, hvilka enligt nn giillande prasis icke cmottugas till viird pB lanslasaretten.
Vidare alla sBdana sjuka, som icke kunna forelas till sjuhhus, antingen till fol jd af sjlnkdomens beskaffenhet och hiiftighet eller till foljd af afstiindet och svira kommunikatio- ner.
Ptterligare tillkommer en pB ~ b landshygd r talrikt reprcsen- terad klass, bestBende af smii hemmans~gare, torpare, haudtverknre, dagsverkare, med ett ord d a dessa ~ m i n d r e bemedlade)), sum utan att vrtra nog fattiga for att kunna erh4lla fattighjalp dock inga- lunda alltid.
ha r i d att betala legosiingaafgiften for r k d i all- mant rum pH ett liinssjukhus.
At ulla dessa sjuka, som icke fb begagna sig af lanets sjukhusvlrd eller som af ett eller mnat skiil icke kunna begagna sig af den, miiste ri siledes soka att i deras eget hem bereda nodig riird, sL framt liinets s j u k d r d skall riitt- vist tillgodose de olika intressena.
Staten liar i detta llanseencle redan gjort h n d p&amp; den sk5lligeu nnkommer.
Vid fall a£ s~brare epidemisk sjukdom liter den pg sin bekostnad iirnbetsliiliaren %re- taga sarskild resa till den aagripna orten for att meddela sgviil- foreskrifter om de sjukas v t r d som ?nvisning om de itgiirder, hvilka bora vidtagas till fiirekorumande af sjukdomens utbredning, den sorjer for att tillrackligt antal liikare atbildas, och den har geno~n frikostiga anslag, synnerligast under det senaste Hrtiondet, upp 0
intinttat och nnderlattat bildandet af ' ett s t h e antal nya extra pro- vinsialliikaretjiinster.
Nu synes det dock som om man p&amp; densist- namnda vagen hunnit till en gram, ofver hvillren man icke garna bor gB.
Ett genom mer eller mindre konstlade medel fororsakadt 6lrande .af liilrarnas antal utofver det som landet verkligen behofver och kan foda vore ingalunda onskviirdt, ty det slrulle ovillkorliged medfora en sankning i medelnivhn af liikarnas vetenskaplighet oclz allmanbilduing samt forr eller senare uppamma ett 1Bkare- proletariat, hvarpA icke minst allmanheten blefve lidande.
Daremot har pb senaste tiden mer och mer den Bsikten bru- tit sig fram, att landstingen, f6r att tillgodose landsbygdens lcraf gB forbattrkd och liittare tillgiinglig sjulrv&amp;rd, horde oka liikamas nrbetskraft och formAga att hjEilpa genom att vid deras sida stdla skolade och palitliga skoterskor.
Dock ioke sildnha pB den vanliga tjiinstekvinnans nivB stbende, som redan mn h k och dar af enskilda personer eller kommuner antagas och afslredas, utan sldana, som efter wh8ll.en utbildning for sitt yrlre skulle af landstingen antagas och stiillas ' under formanskap af ambetsliikxre, dem de sbledes skulle vara for sin tjiinsteverksalnhet narmast ansvariga.
De ntgifter, som n.f landstinget mbste goras for att kunna af * lone en slroterska inom hvarje liigaredistrilrt, blefve; ngalunda.
af- skraclrande stora.
MB vi som evempel us verkligheten taga ett medelstort landstingsomrtide rned en ytvidd nf 19,700 kvadratkilometer och en folkmangd af 200,000 personer samt 14 lakaredistrikt.
Detta landsting anser redan nu sedan flera i r tillbaka att det a r klokt och med god hushbllning ofverensstammande att Brligen utgifva niigot ofver .100,000 kr.
for att anskaffa lasarettsvkd Bt cirka 2,000 personer, hvilkas sjukdomar, om an for individen sv&amp;ra och farliga, dock icke i regel genom sin smittosamhet utgors nbgon fara for familjen, kommunen eller samhdlet.
For de 12,000 personer Bter, som enligt officiella uppgifter under samma tid af W a r e vbrdats i sina hem for diverse andra sjukdomar, hvilka ofta kenom sin smitto- samhet utgjort en stfindig fara for d m ofriga familjen, grannarna och lrommunen, har landstinget icke haft nBgon sorn halst ntgift.
Under forutsiittniag att landstingen vore rilliga att anslii 600 lrr.
fit en skoterska i hvarje lakaredistrikt, blefve detta en Arlig utgifts- summa a£ 5,400 kr.
eller knappt 1 / 12 af den summa som landstin- get &amp; digen offrar pA sjukhusen.
Och dock vore den valuta soln landstinget skulle fb for denna tolftedel icke ringa.
Ty genom an- stdlandet af dugliga skoterskor, hvilka ofvervakade efterlefvandet
af lakarens r i d och anvisningar, skulle do sjukas v8rd i hemmen betydligt ' forbattras, deras lidanden mildras och miinget dodsfall, ruingen eftersjukdom afvandas.
Genom att undervisa om och iifver- vaka de sjukas isolering och smittoamnets forstorande redan vid sjuksiingen och i sjukrummet skulle skoterskan kraftigt bekfmpa.
sjukdomeas spridning och betydligt minska den fara for smitta, hvar- med hvnrje epidemiskt sjukdomsfall hotar grannarna, kommunen och hela samhallet.
Icke allenast lidande och manniskolif skulle hiirigenom sparau, ntau afven de kostnader och utgifter som hvarje farsot fijr med sig, s&amp; viil for den euskilde som det allmlinna.
b e t iir dock icke nog med statens, landstingets och kornmn- nernas nnderstijd.
Afven den enskilda offervilligheten och hjiilp- samheten m h t e tagas i anspr8k pi % detta vidstrackta arbetsfalt.
Fijr att lrunna ena och samla a h p l en ort tillg~ngliga krsfter har darfiir Fredrika-Brerner-Eorbandets sjukv&amp;rdskomit4 tankt sig, ' a t t inont 7ivmje liiknredistrikt en f i i r e h g borde bildas ~f 911ti92 ock k.
v i ~ l ~ m son2 ~, 801 ' 0 villign.
till genzenstlnzt arbets i hiilso- oc71 sjuktxh-dells tjdnst.
Fiiretrfdesvis borde hiirtill anmodas bildade och int.resserade kvinnor, samt praster, lakare, landstiugsmiin, kommunalstAmmo- och kornmunalniimdsordforande, storre egendomsagare och arbetsgifvare och sist men icke minst allmogemiin och allmogekvinnor.
Inom sig utser foreningen en styrelse af miin och kvinnor.
Till erh&amp;llaude af medel for bestridandet af nocliga utgifter bestammes en efter de lokila forhgllandena liimplig &amp; dig afgift, som bor sBttas sii liig sorn mojligt for att den icke m&amp; ntgora nlgot materiellt hinder for intrade i foreningen.
Pijr ijfrigt torde deuna ledamotsafgift afven kunna erlgggas genom naturaprestationer eller personligt arbete i fiireningens tjiinst.
Dar icke redan distriktskoterska finnes, biir en af den nybildade foreningehs forsta Htgiirder blifva, eRer hvad vi fonlt haft tillfiille unfora, att it distriktet anskaffa en skolad sjukskiiterska.
Nen d i foreningen antasligen icke.
eller endast med en svhighet, som snart skulle slappa - det nyvalznade sjukviirdsintresset, sknlle k~anna gstadkomlna de hiirtill nodiga penningemedlen, borde foreningen genast frBn fiirsta borjan viinda sig till landstinget med anhiillan att landstinget behagade anstalla en skolad sjukskoterska inom foreningens lakaredistrikt. '
Siixdeles tjanligt och befordrande sakens framging vore om distriktforeningen, d l den genom nigon sin motionSr ingir till lands- tinget med bekirm om en skolsd skoterskas anstiillande inom for-, eningens distrikt, afven kunde bifoga ett efter de lokala forha- landena lampadt forslag till instruktion for hennes verksamhet.
Fredrika-Bremer-Fijrbundets sjukvbrdskomiti!
anhHller darfor att i Bilaga A f l pbpeka n&amp;gra hufvudpunkter, som framfor andra for- tjiina att beaktas vid uppgorandet af detta forslag.
I och rned en sjukskoterskas anstallande ar dock distriktfor- .eningens verksamhet lbngt ifrin afslutad.
Mycket IterstAr annu att gora, att understodja, att hjgllpa, far att skoterskans arbete skali blifva sB viilsignelserikt som det kan och biir bli.
For att nu namna blott nigra exernpel, s i b6r foreningen uppratta ett forrdd af en del artiklar och pewedk, sorn vid s j u k d o v fall alltic2 behiifcns, men ngstan alltid saknas i de enskilda hemmen.
Dit hor i f orst a rummet diverse sj izkvdrdsutensilier, hvilka skulle af slroterskan anvandas i de sjukes tjanst, utlinas eller skiinkas till de sjuke.
Exempelvis m i nalnnas sprutor, slc6ljkannor, matglas ', .medicinskedar, lcatetrar, profrorsstiill for urinundersokning, ispungar, linne- och ylledukar till vattenomslag och inpnckningar.
En E ' sh marksbindn for blodstillning, ett bindtyg med diverse instrnrnenter, en sats rijrformiga vaginalspecula, bindor, trekantiga dnkar, en latt sjulrb&amp;r, desinfektionsrnedel, vidare borde i forrbdet fi.nnaa en tran-.
sportabel siing nmd dubbel utredning, att a£ skiterskan begagnas i sldana hem, dar ingen sangplats kau l t heme beredas, laske- drycker, vissa dietetisk~ fodoiimnen, linneplagg, lakan och dylikt.
Egentliga fodoamnen kt fattiga sjulra bor det dock icke vara de- potens sak att tillhandahilla, utan fattigvlrdeus.
Skoterskan slcall ' tillse ntt till lins frdn forrbdet bekomna artiklar iterstallas i godt slrick, och hon ansvarar for att de blifva fullstandigt rengjorda och desinficierade, innan de inyo komua till mviindning.
Dar burgna personer erhala sjukv6rdssaker till lbm frbn forrldet, bora de dar- fiSr till foreningens Icassn betaln nfigon billig ersattning.
Porriidet s t l r under tillsyn af sarskild diirtill af distriktforeningen ytsedd person.
I karnpen mot de epidemiska sjukdomarnn har foreningen att sjiilffnllet g t till vaga pd det satt som passar for de lokala forhlllan- dena och den sarskilda sjukdoinen.
Hvad som dock alltid behofves iir en eller t v l skolade desinfektijrer att anvandas enligt lakarens foreskrift och under skoterskans tillsyn, icke allenast vid de vanliga,
smittosamma sjukdomarna utan iifven vid de fall, diir lungsiktig aflidit i eller afflyttat f r h forut begagnad liigenhet.
Vid t r a ~ z s o f a n e a t f svcira) .e s j t ~ k eller sdrad till sjukhm eller vii) ' ddfistnlt Iran foreningen gora mfingen barmhiirtighetstjiinst, t. ex. genom ntt frgn depoten utlgna behijfliga sjukv6rdspersedlar.
Men distriktforeningens arbete bBr icke endast och uteslutande riktas pi ' speciell sjukvgrd, utan det bor &amp; en utan svlrighet kunna hoja aig till en hiilsovird, hvilkcns miil vore siviil att fijrebygga sjukdomar, som i synnerhet att dana ett starkare sliikte.
Ty om vi ali icke lsunna hoppas att en g&amp;ng genom halsovard gora sjnk- vt ?d ' obehoflig, sB kunna vi dock genom ett konsekvent och ihardigt fortgiende p&amp; denna antydda viig gora sjukv&amp;rd mindre behoflig.
Redan frBn praktisk synpunkt sedt blir det dessutom d t i d icke sllehast sakrare utan afifven billigare att forekomma sjukdom an att bota den.
PB allt for mBnga stillen % landsbygden ar Bnnu hiilsov %rds- och ' epidemistadgan en dod bolzstaf, A annu flera stgllen tillampas den p&amp; ett mindre tillfredsstkillande satt, och att soka bringa upp- lysning och rattelse harutinnan yore nog ett lika nyttigt som viir- digt m&amp;l for en forenings ' verksamhet.
Icke utan skal vvPga vi darfor ' tro, att distrilztforeningen skulle gora mycken nytta, om den ville fastn niigon uppmiirksamhet vid den allmznna hiilsovlrden inom sitt omr&amp;de, och lika viil som den verksamt kan understiidja skoter- s k h i.
hennes arbete, bor den iifven kunna uppmuntra och under- sta ' dja de resp. halsov&amp;rdsmyndigheter (t~tinstellikarna, kommunal- namnder) i deras ofta ganska svlra och omtHligtb uppgifter.
Onskligt vore iifven att foreningen ville verka for inforandat af ' det fijr vgrt folk och vHrt klimat passande badsttcbadef.
E j heller borde folkskolor~ms sanitiira forhbllanden, ungdomens uppmuntran till lamplig idrotts utofvande anses ligga utom foreningens verksamhet.
skulle harigenom icke allenast bekampa redan utbruten sjuk- dom utan afven kraftigt verka i den allmanna hiilsovlrdens tjanst och i vasentlig mln bidraga till hojandet af hela folkets lifskraft.
Enar det skulle vara till obeutridlig fordel sB val for sjalfva saken som for de nybildade distriktforeningarna, om sambandet dem emellan .kunde uppehiillas af ett centralorgan, s % ar Fredrika-Bremer- Porbundet villigt att afven for framtiden formedla detta sammbete och meddela begiirda rHd och anvisningar.
Villkoren hiidor vore: 1) Att vederborande distriktforenings verksamhet vore ordnad i hnfrudsaldig Gfverensstammelse med de h l r af forbundet angifna '
principer, utan att dock diirfor behofvn att omfatta alla har irntydda.
verksamhetsomrBden.
2) Att distriktforeningen inom sin styrelse utser en.person, man el er Irvinna, ntt B dess vagnar satta sig i forbindelse med Fredrika-Bremer-Forbundet, och genom hvilken foreningens ocli- for- bundets omsesidiga meddelanden kunna framforas.
~ g e r redan Fredrika-Bremer-Pijrbundet ombud inom foreningens verksamliets- .omr %de, bor detta ombud insiittas i foreningens styrelse, dock utan att dkfor nodvandigtvis behofva utses till nyss namnda uppdrag .. 3) Att en kortfattnd berattelse om distriktfore~ ?ingens verk- samhet, enligt i bilaga B forslagsvis uppstalldt formuliir, Brligen in- siindes till Fredrika-Bremer-F~rbundet.
I f orbundets tidskrift ~Dagny,) skalle.
dessa irsberattelser ~Eentliggoras, antingen i sin helhet eller saminanfattade och bearbetade, och iigde sedan hvarje distrilztforening, som sB onskade, att diiraf taga nodigt a.ntal siirtryclz for ntdelning bland sina medlemmar och andra intrewerade.
Genonl detta till- vaggagtiendo slrulle mBngen vackelse och nppml~ntran till fornufts- enlig sundhetsvBrd spridns i vida lcretsar f i r en kostnad sorn ned- ' bringats till minstsl mojliga.
Detta forslag, som viickts inom Freclrika-Bremer-Forb~~ndet och ntarbetats sf fol * bnndets sju.lrvirdslroinit~, kommer att genoin .forbundets i landsorten varnncle ombnd eller andra darfor.
lgmpliga personer meddelas allmanheten.
Endast antydningsvis, men med anknytning till de hos oss pti det sanitara omredet bestBende administrativa forhiillanden, hafva vi i fijrslaget velat pipeka n&amp;gra af de arbeten i snndhetsvfirdens tjanst, dar kvinnans hjiilp och bitrtide skulle for samhiillet vam af allra storsta nytta och g a p.
Vi vilja hoppas att det lifliga in- tresse for halso- och sjukvhd, som inom de bildade kretsarna n~ gor sig gallande, mBtte i bildandet af talrika ofver hela vBrt land distriktfo~e~zi~~gal-, i syfte att u.n- spriddn FY-edrika-Brenzer-ForBu~zdeis derstodja och forbattra landsbygdens sanitiira fiirh$illanden, finna.
en praktisk form, hvarigenom detta intrease kunde lcomma till godo de 80 % af Sveriges invBnare, som bebo dess vidstriii,clcta landsbygd.
NHgra hufvudpunkter af instruktionen fiir en distrikt- skiiterska m. m.
I) Distriktskot erskan b&amp; * vnra sbcir ' l teoretiskt son2 praktiskt vdl zctbildad med goda &amp; sord ofver tj&amp;) ~stgoring sont skoterskn via starre s j d i l w; f6retrSlde vid tjtinstetzs tillsatta~rde ti1lko) nnzer den, som dfven tjdnstgjort d e-pidenzisjuk1zzc.s.
Man m %ste p % distriktskoterskan stiilla ganska hoga fordringar, .ty genom sin verksamhet p l landsbygden i ambulatorivk sjukvlrd kommer denna skoterska att vara oftare undandragen lakarens dagliga tillsyn, mera hanvisad At sig sjdf an sjukskoterskan p % ett sjukhus.
~ f v e n behofver hon en mera praktisk kannedom om de epidemiska, sjukdomarna samt om de nodvandiga iitgiirderna mot smittans spridni~ig.
Darfor blir det onskviirdt for heme att hafva tjanstgjort en tid pH epidemisjukhus.
2) For hvarje kikare-distrikt skall pmns ea af 1ndsti.nget till- satt ndnzd, sonz har ntt mtnga och elltlediga skotersknn, ofiteruaka hennes goro~n&amp;l och gifua heme de yttedigare foreskrifter, soin zdofuer instruktionen kunna erfordms.
Dema ntimnd bor best&amp; af en d f o r a n d e, som skall uara Eiiknre, och tvb ledamiiter, man eller hianor.
Skoterskan bor antagas och aflonas af landstinget, ty om detta sker af en enskild kommun, sii torde denna giirna vilja ge- nom sina fortroendeman bestamma ofver skoterskans verksarnhet in i de minsta detaljer.
Hon blir d4 latt: nog en kommunal doktorinna och tvjngas p&amp; sB siltt rent af till kvacksnlveri.
Aterigen om 1a.nds- tinget tar saken om hand, kan man med temligen stor sakerhet pi- rakna att landstinget, som vet hvar skoterskans plats inom sjnk- vkden Zir, a h e n vet att genom instruktion stalla hennes rerksamhet under llikarens ledning och kontroll.
Till ledamoter af namnden komma antagligen att af lands- tinget utses sBdana personer, som redan aro ledamoter i distrikt- Eoreningens styrelse.
Skulle icke st % blifva forhdllandet, bor distrikt- foreningens styrelse utse en eller t v l af sina ledamoter att stalla sig i forbindelse och samarbete med namden i aUa till dess be- fogenhet horande sjukv&amp;rdsfr&amp;gor.
329 3) Skoterska atztages for e a tid nf tv&amp; dl.
nzed tre nz&amp;qzadws omesid; ig zypsiigniag, melz kan a f nlinlde,~ for grofre tjb, ?stqfel afskeclas utaqz uppsdg d n g.
Sill, fasta &amp; rliga lon er7zdller hon kvartalsvis frhz la~zdsti~zget.
Ed besdc hos sjuka erhdller kon fri skjuts och lcost, 01 % goc7t@-es ~.
rn6jlig t bor kostnnden, liar for af den sju-lce ellw demes ~ ~ z d l s m a ~ Ona fion drligen ht~zjuta ndgon tids (hiiyst 1 nz&amp;nads) semester.
4) Skb ' terskan bar hafva sin bostad i ndrheten of den ldkare, sow ar hemes ~zarwzaste forman ock som bestihnnzer hvar och lzuru h012 slcall zctoifva silt verksnnzhet.
De farhagor, som frBn skilda orter i v t t land anforts rorande distril&lt;tskoterskors verlrsti1nhet, kunna saminanfattas.
under ett enda &amp; d: kvacksalveri.
Men erfarenheten har visat, att denna olagenhet fijrekominit endast dB skoterskan ej omedelbart subordinerat under liilxaren, utau st&amp;tt under icke saklntnnig ledning eller fgtt g&amp; all- deles ph egen Band.
Stiilles Ater distriktskoterskan i samma for- hUlande till vedorborande iimbetslii-kare som skoterslran pB ett sjuk- hns till sjukl~usliikaren, s B torde fwan for 1rvaclzsa.lveri vara redn- cerad ti11 ett minimum.
For skoterskan sjalf hade detta den stora fordelen, att hon hade endast en fijrman, hos hvilken hon i alla handelser kunde pBriilma ett sakkunnigt bedomande, samt rAd och hjBlg i sin lmmp mot djupt rotnde ovanor och fijrdomar, och hon blefve iclce utsatt for den plikternas kollision som giirna vill intriidn, dB digon rnBste ti5ina tvB herrar.
5) 1 regel skull skotwslcan arbeta inom det distrikt, for Izuilket hon blifvit anfageft, men ppd, forste p ?-ovinsicillbkae.ens order skull h0) Z dock vara skyMig att tjihzstgow jtinzvti.1 utom detsawma. '
Man har anrniirkt, att bl.ott en slroterslca inom Iwarje liikare- distrilct vore alldeles for Met, isynnbrhet om det giiller att bekainpa nigon a.llm8nna1: e sjnkligh et; men.
dels iir sjukligheten sa-llan 0111 ens n.Agonsin sarntidigt lika stor inom hela lanet, utan ar an ett, gn ett annnt distrikt Inera ahgriPet, dels lcan slc6terskornas fBta1ig- het i ej ringa grad ersattas genoin deras okode rorlighet.
For dettn ~ndami % b6r forste provinsialliikaren, som redan nu af staten har sig uppclraget att utofva tillsyn ofver lBnets offentliga ha-lso- och sjukv&amp;rd, jiimoal a€ landstinget bemgndigas, att till tjiinstgiiring inom ett a£ sjukdom sardeles angripet distrikt iakalla skoterskn frBn sBdant distrikt, dar sjukligheten iir ringa, och dar sBledes hennes tjiinst kan for nagon kortare tid undvaras.
att p&amp; detta
stitt koncentrera de tillgiingliga krafterna pA den hotade punkten, kan afven med smg medel stor verknn iistadkommas.
E t t annat oaskningsmbl, att knnna bereda skoterskan ndgon tids Brlig ledighet ntan sarskild utgift yare sig for skoterskan eller distriktet, torde ocksB endast pB detta satt kunna uppnhs.
6) Skoterskn bligger-: att vbl-da sjzcka pd sjuk7tw [epidencisju kkus, sjukstngtr) e 1 ler 7tos enskilda och for detta tindamdl pCi kallelse of ldkarea iakttcrga s k y ~ d - smn instdllelse hos dea +lie; att af Ukaren mottaga fireskrifter O I M de sjakas cird sawt) toga aktgifva pd och efterfolja desammn; att m a dagbok (se formular htrtill, bilaga C) ofver tldrdade sjuka, att dd fdt-&amp;tdri ?lgar i de sjzckas tillstdnd eller.
a1tt1r.a or-onide omstlindigheter b t r a f a, darom genast zcnden-at f a ltikanm.
Att leda den dagliga renhdllningen och desitlfektionen wid sjzcksd~zgen sanct oifvervakn de s~nittosamnta sjukas isolering; att on8 patient eller denrzes ozzzg (fhing geltom sitt z~p~f ' iirande gor hennes verksana7zet gngrtlos, sddant gemst tilt liikarea nteddeln.
For att dessa iinske~niil ma kunna genomfiiras, mi " lstc skoter- skan icke allenast vara boende i lakarens niirhet utan afven stadse bemijda sig om att p % 18mpligt satt hdlla lakaren unden8ttad om sjukdomsforhii.llandet hos sina sjnka.
PA de flesta stallen ii landsbygden blir de sjukas isolering ofullstandig.