Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
K n a p p t h a d e h o n e m e l l e r t i d fått k l ä d e r n a p å, förrän h o n leende hviskade » V a r snäll o c h h j ä l p märker, detta EJ 1 | I att T till IMj r p i L L V Å R Ä R A D E L Ä S E K R E T S rikta vi e n vörd- sam uppmaning att iliågkomma Idun m e d in- sändande af fotografier o c h teckningar, s o m kunna vara af intresse för vår illustrationsafdelning.
sköterskan: m i g till s ä n g s i g e n, j a g det kommit herrgårdsbud. » vis mottog 1899.
På hon dödens knackning på A &amp; U Q F Ä T A A l i U L!
IYI M 11 O v M L M U &lt;3-XIJLCAJAA.ECXÄIJ v i d 1 8 9 7 å r s Kon st s och - - industriutställning i
— ÅNGAREN VÅRA ILLUSTRATIONER.
Q I E G F R I E D S A L O M A N, den bekante tonsättaren, Q afled härstädes i lördags i den höga åldern af 83 år.
Det var ingalunda något musikaliskt snille af h ö g rang, som m e d h o n o m gick ur tiden, m e n han var en ärligt sträfvande konstnär, hvilken m e d den begränsning, hvaraf hans talang var bunden, gaf det bästa han för- mådde.
Saloman var en myc- ket produktiv kompo- nist; bland hans ton- verk må särskildt fram- hållas operorna &gt;Hjer- tet paa P r ö v e », » Karpa- ternas ros&gt; (uppförd i Moskwa o c h Stockholm) » Diamantkorset« (upp- förd i K ö p e n h a m n, Ber- lin, Stockholm m.
städer) samt &gt;I Bretag- n e », den sistnämnda en- SIEGFRIED SALOMAN.
dast spelad i Stockholm.
A f samtliga operor rönte » Diamantkorset » den största framgången, såväl i Stockholm s o m i ut- landet.
A vår operascen kreerades hufvudrollerna i d e n s a m m a af tvänne sådana artister som fröken Vendela A n d e r s s o n (numera fru Sörensen) samt Pelle Janzon, o c h vår operapublik bevarar säkert ännu i kärt m i n n e den sällsynt fina konstnjutning, de båda artisterna skänkte i dessa prestationer.
Saloman var gift m e d den framstående svenska sångerskan Henriette Nissen, hvilken afled för åt- skilliga år sedan.
H a n sörjes närmast af sin broder, målaren, pro- fessor G. Saloman.
* " PN Å N G F A R T Y G S B R A N D ägde, som bekant, ny-: M ligen rum i Stockholms skärgård, då ångaren Gustafsberg V härom natten blef lågornas rof, un- der det den låg förtöjd invid Gustafsbergs kaj.
» GUSTAFSBERG 4 — VIS » BRAND VID GUSTAFSBERG.
V i bjuda i detta n u m m e r vår läsekrets en af artisten T. Ödberg för Iduns räkning utförd teck- ning af den brinnande ångaren.
Det var naturligen en både storslagen o c h hemsk s y n, då lågornas eldtungor trängde sig ut g e n o m ångarens ventiler o c h dörröppningar, afspeglande sig i den lugna viken o c h kastande bjärta, dallrande reflexer på villorna o c h bland träden, s o m nyss förut varit svepta i dunkel skymning.
Ångaren nedbrann till vattenlinien; endast järn- s t o m m e n o c h ångpannan återstodo, hvilket fram- ställes å den mindre teckningen i ena hörnet af vår illustration.
• D I O L O G I S K A M U S E E T har i dagarna erhållit en - k * intressant tillökning till sin redan förut stora samling af sevärdheter ur nordens fauna.
Det är nämligen en illusoriskt framställd bild af de arktiska trakternas djurlif m o t en imposant bakgrund af isberg o c h snödrifvor, öfver hvilka den köldblåa polarhimmelen hvälfver sin mäktiga kupol.
D e n vy, s o m vi i vårt dagsnummer meddela af det praktfulla islandskapet, skall, hoppas vi, h o s tusental af våra läsarinnor väcka lusten att i själf va museet taga närmare k ä n n e d o m o m det intressanta sceneriet, ordnadt lika m y c k e t m e d vetenskaps- m a n n e n s blick för det instruktiva o c h exakta s o m m e d konstnärens ö g a för ^et måleriska.
Å vår illustration märkes till vänster, lig- gande å marken, e n hvalfiskkota o c h b a k o m densamma sticker en blåräf u p p hufvudet.
F ö r öfrigtf synas is- björnar, olika arter af måsar, hafstärnor m.
TJpphofsmannen till denna nya afdelning, liksom till d e föregåen- de i n o m museet, är kon- servator G. Kolthoff.
TECKNING FOR IDUN AF TYCHO att på den plats, där minnesmärket n u reser sig, falla offer för hunger o c h köld.
Invigningen af det i all sin enkelhet vackra m o - numentet, af hvilket vi i vårt d a g s n u m m e r m e d d e l a en bild, försiggick under stor tillslutning af de när- gränsande luftkurorternas gäster samt för öfrigt af stambefolkningen från kringliggande nejder.
Jämtlands regementes skolkompani var uppställdt s o m hedersvakt kring minnesstenen.
Tal höllos af landshöfding Sparre, lektor S.
J. Kärdell o c h magi- ster P o l o n från Wasa, hvilken sistnämnde talade å finska koloniens vägnar.
Själfva aftäckningen beledsagades m e d dubbla gevärssalvor, hvartill k o m en d o f åska, s o m sam- tidigt lät sitt mäktiga e k o rulla mellan fjällen.
Minnesvården, s o m omgifves af 8 sammanlän- kade kanoner, består af ett fyra meter högt b l o c k af röd granit m e d två flnhuggna fält för inskrip- tion.
I öfre fältet l ä s e s: HÄR HVILA TAPPRE KAROLINER, DÖDE I det n e d r e: SVENSKA M Ä N OCH KVINNOR RESTE STENEN 1899. o K AROLINERGRAF- VEN I FJÄLLEN.
F ö r några dagar sedan invigdes i Norrland nära A n n s station på b y n Wallans mark en min- nessten öfver d e sven- ske o c h finske krigare, s o m den 3 januari 1719 under öfvermänskliga ansträngningar o c h li- danden släpat sig fram öfver fjällvidderna för ODBERG.
W a a g s b o e foto.
KAROLINERNAS MINNESVÄRD VID ANN, 1719.
- VÅRA TOBAKSARBETERSKOR.
NÅGRA ERINRINGAR TILL » O ».
I N U M M E R 54 af I d u n har ni beledsagat mitt re- ferat af den nyligen utkomna officiella arbets- statistiska redogörelsen för tobaksindustrien m e d några kommentarier, hvilka ni ansett lämpliga, ej blott för eder egen hustru — utan äfven för Iduns läsarinnor.
I er artikel söker ni sålunda utan vidare belysa de g e n o m ifrågavarande statistiska undersökning erhållna siffrorna m e d några ord af framlidne lands- höfding B e r g s t r ö m: » Statistiken är konsten att af många små osanningar få fram en enda stor san- ning. » » Många små osanningar&gt;, det skulle såle- des äfven enligt er åsikt vara grundvalen för det betydande arbetsstatistiska arbete, s o m sedan länge A 5 IDUN 1899.
- betsgifvarnes afiöningslistor under ett helt år o c h ka- star er öfver — de endast såsom e x e m p e l anförda hushållsräkningarna.
Fjorton hushållsräkningar äro såsom bihang bifogade d:r Elmquists vidlyftiga ar- bete, o c h beträffande dessa har författaren själf icke dragit några s o m helst slutsatser, utan fast- mera påpekat, att de äro » tämligen ofullständiga, såsom omfattande allenast en del af året »; m e n för- fattaren har likväl förmenat, att de k u n d e lämna » ett o m än ringa bidrag till b e d ö m a n d e af de i n o m tobaksindustrien sysselsatta arbetarnes villkor o c h förhållanden ».
Det är dessa » ringa bidrag&gt;, s o m undertecknad trott särskildt kunna påräkna Iduns läsarinnors intresse.
Har ni n u bevisat, att dessa hushållsräkningar äro oriktiga?
N e j, ni har endast påvisat den oegent- ligheten, att några betalta småskulder ej kunnat närmare specificeras, en oegentlighet, hvilken har så m y c k e t mindre att betyda, som den ringaste eftertanke visar, att de lånade pengarne i dessa fall icke gärna kunnat tagas i anspråk för annat än bestridande af de nödvändigaste utgifterna.
Det välmenande o c h kanske äfven i någon mån berättigade i edert råd till h e n n e att » taga tjänst », vill jag gärna erkänna.
M e n jag vill fästa eder uppmärksamhet på, att detta edert råd måste vi då, enligt hvad de ovederläggliga lönestatistiska uppgifter- tia påvisa, utsträcka till flere hundra af hennes med- systrar i n o m tobaksindustrien o c h för visso äfven till tusen sinom tusen bland våra svenska industri- arbeterskor.
Men härmed må nu vara huru s o m helst.
Faktum är emellertid, att i det allra närma- ste en fjärdedel af alla tobaksarbeterskor, trots det de arbeta 9 å 10 timmar dagligen, icke kunna bringa u p p sin arbetsförtjänst till ett så ringa be- l o p p som en krona o m dagen.
Och jag frågar upprörande? » ännu en g å n g: » Ä r icke detta J.
Blomberg foto DEN presterats ute i de stora kulturländerna, o c h hvar- till en ringa början n u också tagits h o s o s s?
O c h än en gång insinuerar ni, att utgifterna ej äro rik- tiga o c h beklagar, att » statistiken skall vara b y g d på dylika siffror ».
Jag förstår emellertid rätt väl, att detta ej är edert fulla allvar.
Er hustru har stått undrande o c h spörjande vid d e n v y utåt den sociala frågans vida arbetsfält, s o m de statistiska undersökningarna gifvit, o c h ni har dukat under för svagheten att briljera m e d ett d e n manliga öfverlägsenhetens: » Tja, min vän!
Statistiken betyder ej så mycket.
Dess siffror kunna tolkas hur som h e l s t.
» Har jag ej rätt?
Ty h a d e det varit fråga o m en allvarlig kritik från er sida, hade ni naturligen noga studerat det arbete, af hvilket min artikel var ett referat.
Ni beklagar, att » statistiken skall vara b y g g d på dylika siffror&gt;, o c h säger, att ni i eder uppsats särskildt skall sysselsätta er m e d de in- komstsiffror, s o m omnämnts, m e n så hoppar ni utan vidare öfver de siffror, hvarpå lönestatistiken är b y g g d, hvilken, siffra efter siffra, är grundad på fullständiga för hvarje arbetare gjorda utdrag ur ar- NYA ISHAFSGROTTAN I BIOLOGISKA MUSEET.
Då jag, rörande den första hushållsräkningen, påvisat, att den jämförelsevis betydliga månadsin- komsten ej velat räcka till, b o r d e ni af detta exem- pel lätt n o g kunnat påvisa för eder hustru, huru- s o m det ofta för arbetaren icke är annat än en förment förmån att blifua gift med en i hushållssaker oerfaren fabriksflicka, s o m äfven efter giftermålet i många år fortsätter att arbeta på fabrik, lämnande barnen o c h hushållet i andra händer.
Min tanke, då jag nedskref dessa kommentarier, var i detta fallet den, att detta hushåll kanske stått sig bättre med mannens inkomst allena — den u p p g i c k under år 1897 till 886 kr.
85 öre — därest hustrun i stället för de 627 kr.
84 öre, h o n g e n o m sitt arbete utom h e m m e t tillförde den g e m e n s a m m a kassan, själf skött o c h kunnat sköta sitt hushåll.
D e n första af in extenso anförda hushållsi åk- ningarna har äfven jag uppfattat såsom häntydan- de på relativt välstånd, hvilket bäst framgår däraf, att jag efter upptagandet af denna för kontrastens skull anförde ännu en månadsräkning för en ogift arbeterska, hvilkens ställning, enligt hvad äfven ni medgifver, är allt annat än lysande.
UNDER VÄNTAN.
AF SKISS F Ö R IDUN SYLVA.
D E T V A R m e d e n t u n g s u c k h o n l a d e till- s a m m a n s b r e f v e t h o n läst, o c h d e t v a r intet gladt u t t r y c k i det bleka ansiktet.
H u r u m å n g a gånger h a d e h o n ej mottagit dessa bref o c h h u r u efterlängtade v o r o d e ej alltid!
H a n s b r e f v o r o j u s t ä n d i g t så k ä r l e k s f u l l a o c h hjärtevarma.
M e n h o n k u n d e e j l ä n g r e för- j a g a d e n där tanken, s o m en tid förföljt hen- n e: d e v o r o e j s o m förr, h a n s b r e f.
Ja, m e n kanske hon bedrog sig?
Det var n o g sanning, hon måste tillstå d e t.
D e v o r o e j s o m förr.
Förr var d ä r e n j u b l a n d e h o p p f u l l tillit, e n k ä r l e k s -
IDUN 1899. längtan mellan hvarje rad.
D e t skulle ej dröja så l ä n g e, i n n a n d e s k u l l e b y g g a sitt b o o c h trifvas s o m fria, g l a d a f å g l a r.
H a n s lilla S i g n e s k u l l e i n t e b e h ö f v a v ä n t a så l ä n g e.
B a r a h e n n e s H e n r i k h a d e fått f a s t a n s t ä l l n i n g så.
M e n å r e n h a d e g å t t, o c h S i g n e fick v ä n t a.
Henrik blef förståndigare o c h brefven mera allvarliga.
D e skulle inte draga öfver sig för m y c k e t skulder.
Och nu hade hennes Hen- r i k h a f t a n s t ä l l n i n g i flere år h o s d e n v ä l re- n o m m e r a d e firman i d e n stora handelsstaden.
O c h Signe h a d e gått o c h väntat o c h arbetat, ett t u n g t a r b e t e, t i o t i m m a r s d a g l i g tjänst- göring i postverket. '
M e n allt skall j u b l i så b r a, m i n lilla t ö s ', s k r e f h a n, ' b a r a v i v ä n t a l i t e t till. '
T ä n k, att k u n n a s ä t t a u p p e t t Ijtet n ä t t o c h prydligt b o utan skulder!
Det vore j u l ö n t att s t r ä f v a f ö r.
De voro ju unga.
Hen- r i k v a r j u b a r a 3 0 år o c h S i g n e n ä r a p å l i k a gammal.
B a r a e n l i t e n v ä n t a n till o c h s e n!
O c h Signe log g e n o m tårarne hvarje g å n g h o n läste d e kära raderna o c h g l a d d e s, då h o n af H e n r i k s p r i n c i p a l, s o m h o n e n g å n g träf- fade, hörde det b e r ö m o c h loford, han gaf hennes arbetsamme gosse.
H a n v a r så flitig, så s a m v e t s g r a n n.
E n s å d a n v a r v i s s t v ä r d att vänta på.
O c h l i t e n S i g n e t o g i m e d friska tag o c h sträfvade o c h arbetade, o c h de trötta ö g o n e n värkte, m e n d å höll h o n h ä n d e r n a för d e m en stund o c h trollade fram sin Henriks b i l d.
D e t v a r j u n å g o t v ä r d t att v ä n t a p å e n sådan gosse!
B a r a stackars liten S i g n e ej b e h ö f t arbeta så h å r d t, m e n h o n v a r f a t t i g, o c h d e t v a r m å n g a, m å n g a, s o m gärna ville ha hennes plats.
V i s s e r l i g e n v a r l ö n e n e j stor, 6 0 kr.
i m å n a d e n, o c h då skulle h o n betala inackor- dering m e d 4 5 kr.
i m å n a d e n, t y d e t v a r l å n g t från h e n n e s f ö d e l s e s t a d.
Men det var så m å n g a a f S v e r i g e s u n g a flickor, s o m g ä r n a ville intaga Signes plats m o t ä n n u m i n d r e l ö n, rika, l y c k l i g a flickor, s o m, b a r a f ö r att få sysselsättning o c h k o m m a ut i världen, ville åtaga sig d e n trägna tjänsten.
O c h Signe höll på o c h sträfvade, ehuru de m ö r k b l å, f ö r r så s t r å l a n d e ö g o n e n b l e f v o s v a g a o c h v ä r k t e e m e l l a n å t, så a t t d e t v a r e n r e n lisa, a t t t å r a r n a k u n d e s m y g a f r a m i b l a n d.
O c h d e t g j o r d e d e, fast i n g e n s å g d e t.
H e n n e s H e n r i k v a r j u så l å n g t b o r t a, d e träffades ett par g å n g e r o m året m e d d r y g a p e n n i n g e u t g i f t e r å b å d a s i d o r; d e t v a r så l å n g v ä g m e l l a n d e n s t o r a h a n d e l s s t a d e n o c h Sig- n e s e n k l a t o r f t i g a h e m i d e n lilla l a n d s o r t s - staden.
H a d e h o n blott fått en plats där!
M e n där hade borgmästarns dotter, s o m tagit s t u d e n t e x a m e n o c h h a d e ett par hundratusen i arf att v ä n t a, f å t t a n s t ä l l n i n g, o c h fru B e r g, Signes m o r, h a d e visserligen sin k n a p p a p e n - s i o n o c h f ö r d e e t t s t r ä f s a m t lif m e d i n a c k o r - deringar, o c h d e s s u t o m skulle de y n g r e sysko- n e n h a l i t e t b i l d n i n g, så att n å g o n h j ä l p h e m - ifrån k u n d e a l d r i g S i g n e p å r ä k n a.
Det var b a r a att s t r ä f v a, att a r b e t a o c h t a g a i m e d friska t a g.
O c h h o n försökte.
H o n ville ej vara sämre än Henrik.
B a r a h o n v a r i t rik- t i g t k r y, m e n d e t v a r så k l e n t m e d ö g o n e n.
D e där strålande ö g o n e n, s o m första g å n g e n blickat in i Henrik Vildes, då han, öfverhöljd af b l o m m o r o c h b u k e t t e r, e r ö f r a t d e n h v i t a m ö s s a n.
S e n h a d e d e t e j d r ö j t s å l ä n g e, förr- än de strålande ö g o n e n o c h de rosiga läp- parna sagt: » Jag kan vänta, Henrik. » Och det hade h o n också gjort.
N u h a d e d e ro- siga läpparne bleknat något, de strålande ö g o - n e n blifvit n å g o t mattare o c h den blomstrande h y n fått e t t b l e k t s k i m m e r, m e n så h a d e h o n j u o c k å sparat ihop 3 0 0 kronor g e n o m otro- l i g a f ö r s a k e l s e r, m e n d e s k u l l e j u b l i f v a rik- — 6 — ligt bo.
e r s a t t a, n ä r d e r e d t i o r d n i n g s i t t lilla M e n när skulle det b l i?
H o n fattade åter b r e f v e t o c h läste det o m igen, h e n n e s l e e n d e blef trött, o e h h o n lät hufvudet sjunka ned i händerna.
» Ä n n u måste vi vänta älskling, » skref han.
litet, b a r a litet, m i n O c h så s t o d d ä r i så n o g a u t r ä k n a d t o c h kalkyleradt öfver, h v a d deras bosättning skulle g å till.
D e t v a r så d y r t d ä r i s t a d e n, o c h h a n ville e j, h o n skulle sakna n å g o t.
Blott e t t års s t r ä f v a n d e till s k u l l e s ä t t a b r u d k r o n a n p å h e n n e s lilla h u f v u d.
H o n l o g ett s m ä r t - samt leende.
H a n ville e j, att h o n skulle sakna något.
A c k, h v a d h o n skulle sakna, det v a r sin lefnadsfriskhet, sin u n g d o m s k r a f t, sin j u b l a n d e, h o p p f u l l a tillit, allt d e t t a, s o m g å t t under i den sträfsamma k a m p e n för tillvaron.
S k u l l e h o n h ä r d a u t e t t år t i l l?
O c h s e ' n?
S e ' n skulle h o n lefva, lefva p å nytt, o c h d e n där kraften, styrkan o c h l e f n a d s m o d e t skulle k o m m a t i l l b a k a o c h flytta i n m e d h u s t o m t a r n a.
H o n l o g b i t t e r t o c h k r a m a d e b r e f v e t till- hopa.
N e j, d e t v a r ej s o m förr, d e t v a r ej den forne, v ä r m e Henrik, det var en stadgad, lugn, b e r ä k n a n d e affärsman.
Nå, det var j u att s ä t t a v ä r d e p å!
L i f v e t h a d e d a n a t h o n o m till e n m a n.
H o n t o g hans fotografi, s o m s t o d p å bor- d e t, o c h s å g l ä n g e d ä r p å.
D e t v a r ett v a c k e r t, friskt o c h h u r t i g t u t s e e n d e; d e t v a r j u s å likt, m e n h v a d v a r det, h o n ville h a b o r t?
D e t där kalla draget kring m u n n e n.
Hon s t r ö k m e d fingret ö f v e r p o r t r ä t t e t o c h skrat- t a d e till k o r t, n e r v ö s t.
Asch, Signe, barnslig!
gamla flickan, hvad du är Klockan slog i r u m m e t b r e d v i d sex skarpa slag.
S å, d e t v a r n u t i d att g å n e d till d e t v å sista t i m m a r n a af d e t trägna dagsarbetet.
H o n ställde tillbaka porträttet p å dess plats, lade ihop brefvet o c h g ö m d e det innanför klädningslifvet.
A c k, han var j u henne ändå så k ä r; t r o t s d e n l å n g a v ä n t a n ä l s k a d e h o n h o n o m ä n n u lika v a r m t o c h h ä n g i f v e t s o m f ö r t i o år s e ' n.
H v i l k e n t i d!
T i o år!
H e n n e s b ä s t a u n g d o m s - tid.
Skulle d e n k u n n a ersättas af d e n vän- tade lyckan?
Ett svagt l e e n d e for öfver det trötta ansiktet.
H o n steg u p p, ba- d a d e sina v ä r k a n d e ö g o n m e d litet kallt vat- t e n o c h g i c k n e d till sitt a r b e t e.
» S ä g, t r o r d o k t o r n d e t är n å g o t f a r l i g t, b l i r det långvarigt? » D e t v a r m e d e n orolig, ångestfull röst, d e n u n g a k v i n n a n yttrade dessa ord, där h o n stod i den gamle läkarens mottagningsrum.
» V a r bara lugn, fröken Signe, en operation är n ö d v ä n d i g, m e n d e n s k o l a v i h o p p a s g å r bra, o c h se ' n måste v i naturligtvis ha n å g o n l i t e n t i d att r e k r e e r a d e f ö r s v a g a d e k r a f t e r n a.
E d r a ö g o n äro i h ö g g r a d a n s t r ä n g d a.
» H a n t a l a d e l å g t o c h l u g n t, m e d ett m e d - lidsamt uttryck voro hans blickar fastade på h e n n e.
H o n b l e k n a d e o c h v a r n ä r a att s v i m m a.
D e n v ä l v i l l i g e l ä k a r e n f ö r d e h e n n e till e n s t o l.
» S e så, v a r n u b a r a l u g n, s i t t e t t ö g o n b l i c k, kära barn, » sade han o c h tryckte henne mildt n e d p å stolen.
» J a g k a n e j fatta, att klena, » sade han.
edra ö g o n blifvit Doktorn såg b e k y m r a d ut.
» D e t var bra strängt; v a r det så tvunget, j a g m e n a r, v a r t j ä n s t g ö r i n g e n så s t r ä n g, eller var det extra arbete o c k s å?
» frågade han.
S i g n e r o d n a d e lätt.
» J a, d e k u n d e ha fått h v e m d e ville där u p p e i H e d l u n d a, o c h j a g b e h ö f d e så v ä l.
» H o n såg n e d på sin förlofningsring.
Dok- torns b l i c k h a d e o c k s å fäst sig v i d d e n.
» N i s k a l l g i f t a er, i n t e s a n t?
» f o r t f o r i lätt s k ä m t s a m ton.
han » Ja, » s v a r a d e Signe, o c h ett s m å l e e n d e lyste u p p hennes ansikte.
» Men vi måste v ä n t a litet ä n n u, » f o r t s a t t e h o n.
» J a d å, m i n lilla f r ö k e n, m å s t e n i b l i frisk o c h k r y, o c h d e t h o p p a s v i skall l y c k a s, » s a d e han uppmuntrande.
U t k o m m e n från l ä k a r e n g i c k S i g n e m e k a - n i s k t h e m å t till m o d e r n, h o s h v i l k e n h o n n u v a r h e m m a o c h åtnjöt sex veckors tjänstledig- het.
H u r u det p l å g a d e h e n n e att n u en tid, kanske längre än dessa sex veckor, blifva o r s a k till s o r g o c h b e k y m m e r f ö r d e n f a t t i g a modern.
H v e m visste, huru länge det dröjde, innan operationen och den därmed förenade krisen v o r e öfver.
D e t skulle kanske dröja m e r än sex v e c k o r, o c h h o n skulle mista sin p l a t s.
H v a d s k u l l e H e n r i k s ä g a?
O c h så s k u l l e hon behöfva taga de sparade pengar, s o m s k u l l e b l i f v i t till d e r a s lilla b o.
H o n skyndade hemåt, en dof smärta hade intagit henne.
Tyst oeh obemärkt smög hon s i g i n i s i t t lilla r u m o c h k a s t a d e s i g n e d p å soffan.
D e t var halfskymning.
I salen bred- v i d h ö r d e s syster Alfhild fantisera p å det gamla pianot.
» E n operation nödvändig. » Det lät s o m en d ö d s r i n g n i n g i h e n n e s ö r o n.
H o n p r e s s a d e sitt h u f v u d i h ä n d e r n a f ö r att e j brista i gråt.
D e t v a r ö f v e r a n s t r ä n g n i n g allt- i g e n o m, för träget arbete, s o m vållat detta, o c h ä n d å finge h o n n u v ä n t a, i n n a n h o n fick i o r d n i n g d e r a s lilla h e m.
H o n v r e d o c h v ä n d e p å f ö r l o f n i n g s r i n g e n.
Ja, d e n v a r s k u l d e n till a l l t; h a d e h o n e j h a f t d e n, så h a d e h o n j u e j b e h ö f t v a r a så t r ä g e n i a r b e t e t, i h o p p o m att s n a r t få e t t e g e t h e m.
N u s k u l l e d e t n o g dröja.
Kanske blefve hon blind.
Ack, om ändå Henrik vore i närheten, m e n han var j u så långt borta.
Någon k o m i dörren.
Det var modern, en m a g e r k v i n n a m e d ett t ä r d t o c h l i d a n d e ut- seende.
» S å skall j a g o c k s å se u t, » t ä n k t e S i g n e, » b a r a n å g r a års v ä n t a n t i l l, » o c h h o n skrat- t a d e till e t t b i t t e r t s k r a t t.
» H u r är d e t, flickan m i n?
» l j ö d m o d e r n s röst litet orolig, o c h h o n strök s m e k s a m t öfver dotterns hufvud.
» Å h m o r, å h m o r, d e t är s å o l y c k l i g t, » kla- g a d e h o n o c h slog armarna o m m o d e r n s hals.
O c h så berättade h o n o m sitt b e s ö k h o s dok- torn.
D e n g a m l a m o d e r n satt tyst o c h h ö r d e på, m e n när Signe slutat, sade h o n: » V a r l u g n o c h t a g d e t e j så s v å r t, G u d h j ä l p e r d i g n o g, b a r n e t m i t t.
D u skall v ä l s n a r t i n t e b e h ö f v a vänta längre, det tröttar det o c k s å, » tillade h o n.
» H e n r i k s k r i f v e r, att o m n å g r a månader k u n n a v i g i f t a o s s, m e n till d e s s är j a g k a n - ske b l i n d », sade h o n m e d onaturligt lugn röst.
M o d e r n r y c k t e till, så » Å h S i g n e, så får d u e j s ä g a, s å f a r l i g t är det j u inte, » sade hon tröstande.
H a n k ä n d e till S i g n e o c h h e n n e s f a m i l j, han visste också, hur strålande blå o e h klara de n u så m a t t a ö g o n e n varit.
När m o d e r n gått, satt S i g n e ä n n u en s t u n d i skymningen.
Å h, hvad mörkret var godt!
K a n s k e d e t o c k s å v a r b ä s t att v ä n j a s i g d ä r - v i d.
Ett e v i g t m ö r k e r!
A l d r i g m e r få se in i Henriks varma, bruna ö g o n.
M e n var det ej så h a n v e l a t h a d e t?
» N i har haft träget arbete, k a n j a g t r o?
Signe såg rakt framför sig o c h svarade m e d ett bittert l e e n d e: Å h, ja, tio t i m m a r s daglig tjänstgöring i fem år. » H o n erfor e n n ä s t a n hatfull h o n o m.
A c k, r å d d e h a n f ö r, att känsla m o t hennes ögon
— v o r o så k l e n a?
V a r d e t e j e n f ö r t j ä n s t a f h o n o m att ej vilja sätta u p p ett b o m e d skuld och b e k y m m e r?
H o n borde j u vara tacksam för h a n s o m t a n k e, d e t v a r j u a f k ä r l e k till h e n n e, f ö r att h o n e j s k u l l e b e h ö f v a b ö r j a som g i f t s a m m a l i f af f ö r s a k e l s e o c h b e k y m - mer s o m hundratals före h e n n e.