Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hos Rikets Ständer liar blifvit anfördt, hurusom genom Kongl. Brefven den 9 Februari 1802 och den 17 Augusti 1804 är vordet stadgadt, dels att till en så kallad besutenhet, hvarmed (örstodes de lotter, i hvilka jorden vid storskiften inom Stora Kopparbergs län skola indelas, erfordrades i öfre Dal-laget och Säthers fögderi alt derå kunde födas en häst, tre kor, sex geller och två eller tre får, samt i de öfriga socknarne af länet en häst, fyra kor, sex getter och får till ofvannämnda antal, dels ock att, om flere genom arf, köp, giftermål eller annan laglig åtkomst tillfälligt sammankomne obesutne delar icke sammansmält till en besutenhet inom en tid af högst tjugu år, räknadt från den dag, storskiftet blifvit af landtmätarne fulländad!, innehafvarne af dylika obesutenbeler, som vid storskiftet blifvit bestämde alt utgöra en besutenhet, då horde lotta om besittningen af det hela, sedan likväl mälismän förut pröfva! hvad lösen den afträdande skulle erhålla j ined stöd af hvilka stadganden anspråk på obesutna hemmansdelars utlösande numera äfven voro framställda och en stor mängd jordegare jemväl blifvit dömde alt afträda sin jord, hvarmedelst de jemte familjer, sedan den obetydliga löseskillingen snart blifvit förtärd till underhåll, fallit fattigvården till last, ulan utväg alt förvärfva egen jord eller bostad, enär vid storskiften ieke afsattes någon jord, hvaraf kunde bildas sådana smärre besittningar, som, enligt Kongl. Förordningen den 19 December 1827, benämnas jordafsöndringar; — och då inom de fleste socknar de så kallade besutenheter BHi. lill li.
Prat. 4856 & 4857. 40 Sami. 4 Afd. 34 266
Exp erli tio ns-Etsk otte Is Förslag till anderd.
N:o 447. för det närvarande icke uppginge till tredjedelen af de hushåll, sora inom socknen funnos, skulle alltså, om rättighet att emot lösen tillvinna sig hvarje obesuten hemmansdel fortfore, de utfattiges antal i dessa socknar ökas i utomordentligt hög grad, hvadan berörda stadganden i afseende på besutenhet syntes böra i någon mån ändras, helst den utveckling jordbruket i sednare tider vunnit beredde en vida högre afkastning af jorden, än förut, och den mängd binäringar, som redan uppkommit och än vidare vore att eniolse, gåfvo innevånarne flere tillfällen till lättad utkomst.
De egna förhållanden,fStora Kopparbergs län i så många afseenden företer hafva föranlåtit Ilikets Ständer att, oberoende af frågan om förändring i lagstiftningen om jordstyckning i allmänhet, till särskild granskning företaga nvssberörda framställning, synnerligast som föreskrifterne rörande besutenhet för Stora Kopparbergs län innefattas i en lagstiftning, hvilken uppkommit och utvecklat sig på audra grunder, än de som härutinnan lör Rikets öfriga provinser gälla; och är hos Rikets Ständer, under pröfningen af detta ärende, i betraktande taget hufvudsakligen följande:
Inom Stora Kopparbergs län förekommer benämningen Öfra Dal-laget, eller ÖfverDalarne, för den trakt, hvari den egentliga Dal-allmogen bor, hvilken trakt äler indelas i Öster- och Wester-Dalarne; och utgöres länet i öfrigt af Kopparbergs, Näsgårds läns samt Vestra bergslags fögderier.
Emellan folkets bildning, lynne, seder, konst- och näringsflit samt välmåga, icke allenast uti de särskilda hufvuddelarne af detta vidsträckta län, utan äfven i socknar, sorn gränsa intill hvarandra, äro skiljaktigheterne märkbara och mångfaldiga.
Länet eger många näringsgrenar, som gifva en lika mångfaldig riktning åt den enskilda idogheten, och omfattar icke några större jordagods, utan hvarje jordbrukare, med få undantag, är sjelfständig egare af en skalie-hemmansdel, huru ringa den ock må vara.
— Jordens fria styckning har genom århundraden fortgått, och denna genom sin ålder häfdvunna sed har i Dal-allmogens begrepp öfvergått till en rättighet, egendomlig lör deras familjelif och alltid med värma omfattad, emedan den lemnat hvarje arfvinge, hans loll må hafva varit så liten som helst, i full besittning af dess andel i fäderne jorden.
Men det säll, hvarpå Dal-allmogen varit van att skifta sin ärfda jord, skulle bidraga att öka svårigheten för dess innehafvare att deraf lifnära sig.
Det var nemligen ända intill storskiftens vidtagande en nästan allmän sed alt ärld jordbesittning, innefattande flera spridda egor, delades bland arfvingar sålunda, alt hvar och en erhöll sin del af hvarje cga, hvarigenom uppkommo tegar, hvilka, i anseende till obetydligt areal-innehall och oformlighet, icke kunde på ett med klokhet och hushållning förenligt sätt brukas.
Statens rätt att utbekomma de å jorden belöpande utskylder hade vid sådant förhållande kunnat älventyras, derest icke det blifvit stadgadt, alt alla jordegare i socknen gemensamt måste ansvara för gäldandet af hela del jordlägenheterna derstädes vid de fordna skattlägguingarne åsätta skattebelopp efter det hemmantal, hvartill då befintliga jordegendomar blilvit satta; — och får detta hemmantal icke, emot Kongl.
Resolutionen den 21 Oktober 1682, förhöjas genom någon ny skattläggning å andra uppodlingar än dem, som blifvit gjorda inom de ifrån sooknarnes skattemark till krono-allmänningar a fvi 11 ra de trakter.
Sedan Nådiga föreskrifter, i ändamål att begränsa hemmans-klvfningen, under sistförflutna århundradet meddelats, men ulan framgång, samt Landshöfdingen i länet, uti afgilvet underdånigt Betänkande om landthushållningens upphjelpande derstädes, föreslagit, bland annat, att egorna skulle storskiltas och vissa vilkor för besutenheten bestämmas, hade genom högstberörda Kongl. Bref den 9 Februari 1802 och den 17 Augusti 1804 storskiftesverket inom ifrågavarande län blifvit grundad! samt vilkoren för besutenhet bestämda, ätvensom derjemte föreskrifvits ofvanomlörmälda lottning för utlösen af obesuten - Expeditions-UIskotlelsvFörslar] till underd.
Skrifvelse N:o ill. 207 heter vid förflutna högst tjugo
Sr ifrån storskiftes fulländande; och borde E. K. M:ts Befallningshafvande efter denna tids förlopp göra sig underrättad hvilka obesutna hemmansdelar dä ännu ej blifvit förenade samt besörja om verkställigheten deraf för dem som under tiden ej vunnit sädan förbättring genom odling, alt de hvar för si" kunde utgöra en besutenhet.
Storskiften hade derefter oafbrutet fortgå!t, men stor olikhet likväl förekommit vid bestämmande al hvad till en besutenhet skulle inom olika socknar fordras, enär för utrönande häraf, och sedan socknens inego-område blifvit uppmätt, och graderadt, uträknades huru manga tunnland reducerad jord erfordrades för framfödande af det i Författningen för besutenhet bestämda antal kreatur, och efter denna uträkning indelades socknen i besutenheter, hvilken indelning alltså uppgjordes efter lokala förhållanden, tillgång på egor, eller invånarnes behof.
Genom storskiftena hafva vunnits och vinnas, allteftersom de hinna att fullbordas, den af allmogen öfverallt inom länet numera insedda stora fördel, att de spridda egorna sammandragas till färre och formligare skiften, men dessa egodelningar hafva deremot icke uppnått det med dem tillika åsyftade ändamål genom regleringen af obesulenheter, hvarom E. K. M.ts Befallningshafvande uti Memorial af den 12 December 1842 äfven gjort underdånig anmälan.
Tjugu år hafva numera förflutit sedan åtskilliga storskiftes-förrättningar kommo lill stånd.
Så länge ännu penningc-tillgången hos Dal-allmogen var knapp, kunde E. E. M:ts Befallningshafvande icke åstadkomma den föreskri/na besulenhels-regleringen, ulan har tid efter annan genom Kongl. Bref, rörande särskilda socknar, den bestämda tiden för regleringen blifvit förlängd ; och i nyssnämnda Memorial ansåg E. K. M:ts Befallningshafvande det tvifvelaktigt om regleringen någonsin kunde, i enlighet med nu befintliga stadganden, gå i fullbordan, då sådant motverkades icke allenast af brist på erforderliga lösningsmedel, utan äfven af befolkningens ständiga tillväxt och behofvel af flere jordlägenheter lör tillkommande nva hushålls bosättning; hvarjemte yttrades, alt då vid hållna undersökningar få obesutne lägenheter funnits förenade eller genom odlingar bragta till besutenheter, hade E. K. M:ts Befallningshafvande ansett betänkligt att under sådana omständigheter den i 1804 års Kongl. Bref föreskrilna lottning verkställa, helst derigenom många jordegare, som ditintills med sparsamhet och ansträngda arbeten hos andra kunnat åt sig och de sina förvärfva lifvets oumbärligaste förnödenheter, skulle hafva blifvit husvilla eller inhyseshjon, utan annat vederlag för den dem aftvungna egendomen, än den måhända öfver sina tillgångar förut gäldbundne grannens skuldsedel.
Ofta skulle då hafva inträffat, att utgifvaren af en sådan förbindelse ej kunnat inlösa densamma, och vid den tvungna försäljningen, sorn han i sådant fall måste underkasta sig, skulle icke sällan den förenade fastigheten knappt hafva lemnat full godtgörelse af löseskillingen, så att begge hushållen, med uppoffring af mer eller mindre af sina tillgångar, genom lott ningsåtgärden kommit att skiljas från den jord, hvars besittning dessförinnan likväl grun dat möjligheten för dem att i fädernebygden fortlefva samt uppfylla Statens och samhällets fordringar.
Till afbjelpandc af dessa olägenheter och för att hringa verkställighet åt samt befordra uppnåendet af ändamålet med storskiftesverket i Dalarne har E. K. M:ts Befallningshafvande föreslagit åtskilliga stadganden, genom hvilkas behöriga handhafvande samma mål skulle kunna vinnas, — öfver hvilket förslag, äfvensom öfver en af Rikets Ständer vid 1850—51 årens Riksdag i underdånig skrifvelse gjord hemställan, att lagfart å obesutne hemmansdelar må beviljas, underdånigt utlåtande blifvit i Nåder infordradt från Kammar-kollegium, som lärer dermed ännu icke inkommit.
Onder tiden har likväl ett af de för lösningsrättens ulöfvande förut befintliga hinder, eller bristande tillgång på medel, försvunnit eller åtminstone förringats.
Genom den 268 Expeditions- Utskottets Förslag till underd.
N.-o 117. liflighet, sorn, i följd af underlättade kommunikationer och andra dertill verkande omständigheter, uppkommit i handeln med
Dalarnes skogs-produkter, är penningetillgången bland
Dal-allmogen blefven ymnigare.
Stegrade pris
A åkerbruks- och ladugårds-alster hafva gifvit jorden ett högre värde, som utgör en alltför frestande uppmaning för den bemedlade alt lill sig lösa obesutenheter.
De af E. K. M:ls Befallningshafvande här ofvan antydda betänkliga följder af en sådan, emot jordegarens vilja, verkställd lösning hafva dock icke utebiifvit, synnerligast inom det egentliga Dalarne, der hemmans-klyfningen mest ohejdadt fortgår och hvarest icke finnes tillgång på sådana odlingslägenheter, hvilka kunna såsom jord-afsöndringar förvärfvas af det hushåll, hvilket blifvit utlöst från sin lilla skattejord.
Vid sådant förhållande och då, efter hvad Rikets Ständer inhemtat, det nuvarande antalet af besutenheter inom det så kallade Dal-laget icke i någon mån motsvarar de bofasta hushållens, hafva Rikets Ständer tagit i betraktande, huruvida icke de nu bestämda vilkoren för besutenhet kunde förändras.
Dervid förekommer, att den utveckling och de framsteg, jordbruket i sednare tider gjort, synas medföra möjlighet för en arbetsam och omtänksam jordbrukare att bereda sig utkomst på en mindre jordareal, än sorn vid bestämmande af grunderna för storskiftesverket dertill ansågs erforderlig; hvadan, och som, med afseende jemväl å Dal-allmogens vana att utvandra till andra provinser för att der söka arbete, för besutenhet i denna landsort torde erfordras mindre jord ärr i öfriga provinser och af detta skäl ett drag-kreatur, som skall framfödas äfven under den tid husbonden är borta på arbete, torde vara mindre nödvändigt, helst vid förefallande behof han alltid kan påräkna att af grannen erhålla biträde vid körslor, samt, elter de upplysningar Rikets Ständer sökt förskaffa sig, någon större rubbning af storskiftesverket icke torde föranledas deraf, att vilkoren för besutenhet nedsättas till hälften, Rikets Ständer få i underdånighet anhålla, att E. K.
M:t täcktes genom utfärdande författning, med ändring af hvad i Kongl. Brefven den 9 Februari 1802 och 17 Augusti 1804 är vordet stadgadt, i Nåder förordna, dels att å cn besutenhet i öfra Dal-laget och Säthers fögderi, jemte Svärdsjö socken, bör kunna födas minst två kor och fyra får eller getter, dels ock, alt de jordbesittningar, som vid de verkställda storskiftena icke uppgått till besutenhet och finnas å Kartan utmärkte, icke, emot egarens vilja, äro lösen underkastade.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 12 September 1857.
Expedilioiis-Utskoltcts Förslag till anderd.
Skrifvelse N:o 418. 269 118.
Uppläst och god kändt hos Ridd. och Adeln den 5 Sept. 1857.
Preste-Ståndet den 9 — — Borgare-Ståndet den 9 — — Bonde-Ståndet den 12 — — Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, i afseende å minderåriga personers arbetstid, vid fabriker och handtverk.
N:o 103). S. A. K.
Uppå en vid innevarande
Riksdag förekommen framställning derom, att, ehuru, jemlikt Kongl. Kungörelsen den 22 Maj 1852, fabriksidkare, som lill arbete nattetid emellan klockan 9 på aftonen och klockan 5 på morgonen använder arbetare under 18 års ålder, gör sig förfallen till böter, samt i Fabriks- och llandtverks-ordningen den 22
December 1846 åtskilliga föreskrifter finnas intagna till betryggande, af minderåriga arbetares rätt och bästa i enhanda hänseende, de missbruk, som lagstiftningen härigenom velat förekomma, likväl fortfarande egde rum, hafva Rikets
Ständer tagit detta ämne under behörigt öfvervägande ocb dervid funnit, att, om än fabriks- och handtverks-idkare i allmänhet icke kunna anses för närvarande taga sina arbetares krafter i anspråk utöfver billigheten, anledning dock icke saknas för den farhåga, alt, i anseende till tidens riktning åt industriel verksamhet, hvilken säkerligen genom den lättnad i kommunikationerna, som numera nästan allmänt så väl inom som utom landet beredes, efter hand blifver mer och mer vidt omfattande, vådliga följder kunna uppkomma, derest de barn eller yngre personer, hvilkas krafter egnas åt arbete vid åtskilliga på helsan och kroppens utveckling inverkande fabriker och inrättningar, genom uppkommande konkurrens emellan iuduslri-idkarne, eller förespeglingen om stor arbetsförtjenst, eller ock af tryckande behof skulle bringas derhän, alt deras fysiska utbildning genom ett för länge ihållande arbete blefve helt och hållet förbisedd.
Väl föreskrifves uti 36 § af omförmälda Fabriks- och Handtverks-ordning, alt fabriks- och handtverks-idkare skall vid de hos honom anställde arbetares behandling och sysselsättning fästa behörigt afseende å deras helsa och arbetsförmåga, men eflerlefuadeu 270 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
N:o -IIS. af denna föreskrift torde svårligen kunna kontrolleras.
Rikets Ständer hafva derföre ansett nödigt, att, till förekommande deraf, att ifrågavarande fabriks- och handtverks-arbetare ej mätte i en framtid blifva bragte i den bär ofvan antydda belägenhet, viss arbetstid bör föreskrifvas för barn och yngre personer, anställde vid spinnerier, väfverier, samt cigarr- och tändsticks-fabriker, jemte andra i afseende å inverkan på arbetarnes helsa med dem jemförliga fabriker och inrättningar, och att, derest arbetstiden för personer emellan 12 till och med 15 år bestämdes till 8 timmar om dagen samt från 15 till och med 18 år lill 10 timmar dagligen, tillräcklig lid för kroppens och helsans vårdande skulle återstå; men arbetstiden för personer utöfver sistnämnda ålder skulle icke lämpligen kunna begränsas, helst en hvar då vanligen eger förmåga att inse huru länge ett försatt arbete kan vara nyttigt eller skadligt.
I anledning häraf få Rikets Ständer hos E. K.
M:t i underdånighet anhålla, att, såsom tillägg till Kongl. Kungörelsen den 22 Maj 1852, ett stadgande mätte i Nåder utfärdas, hvarigenom arbetstiden vid spinnerier, väfverier samt cigarr- och tändsticks-fabriker, äfvensom andra i afseende å inverkan på arbetarnes helsa med dem jemförliga fabriker och inrättningar för barn och yngre personer emellan tolf till och med femton år, bestämdes lill åtta timmar om dagen samt från femton till och med aderion år lill tio limmar dagligen; äfvensom att E. K. M:t ville, efter vederbörandes hörande, nådigst meddela nödiga föreskrifter, så att berörda stadgande vunne efterföljd.
Rikets Ständer framhärda &e. Slockholm den 12 September 1857.
Expeditions- U/sko Hels Förslag till under d. Skrifvelse N:o 1-19. 271 i\:0 ItU.
Uppläst och godkändl hos Kidd. och Adeln den 5 Sept. 1857.
Presle-Ståndet den 9 — — Borgare-Ståndet den 9 — — Bonde-Ståndet den 12 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af K. M:ts Nådiga Proposition, angående eftergift af åtskilliga cmbetsoch tjenstemän ådö/ndl ersättningsansvar i följd af LänsBokhuUaren Caspar Långlots bedrägliga förhållande.
(Ståls-Utskottets Utlåtande N:o 79). S. A. K.
Jemte erinran om det i Kongl. Kungörelsen den 25 Juni 1830, angående understöd af allmänna medel till utflyttningar i följd af laga skiften, förekommande stadgande, att utflvtlningsunderstöden, till summan bestämda, böra af E. K. M:ts Befallningshafvande i den mån utllv tillingarne ske, eller ock förskottsvis emot borgen eller intecknings-säkerhet, i Landt-ränterierna lyftas, samt att E. K.
M:ts Befallningshafvande skola häröfver hålla noggrann kontroll och inom den 15 Januari påföljande år tili Siats-kontoret insända verificeradt reqvisitions-förslag å den ersättning, sorn tillkommer Landt-ränterierna för de under föregående året förskjutna ulflyttnings-understöd, hvarefter Stats-kontoret meddelar ersättning af dertill i Riks-staten anslagna medel, emot redovisning i Lands-boken, har E. K. M-1, uti en den 16 December 1856 aflåten Proposition, täckts i Nåder meddela Rikets Ständer, hurusom en vid Lands-kontoret i Götheborgs och Bobus län år 1834 anställd extra ordinarie tjensteman, Caspar Langlet, sedermera befordrad till Lands-kontorist och derefter till Läns-bokhållare, falt sig från början af år 1836 utaf dåvarande Landskamererare!) 0. W. Holmgren anförtrodt att utskrifva anordningar å dylika understöd för utflyttningar och för sådant ändamål innehaft den från General-landtmäleri-kontoret hvarje år ankomna förteckning å de anslagna beloppen, men från och med Augusti månad 1837 bcredt sig tillfälle att åtkomma medel ur Landt-ränteriet sålunda, att han utskrifva anordningar å understöd dels (lera gånger, tid efter annan, för en och samma utflyttning, och dels ställda till personer, åt hvilka understöd icke varit anslaget, hvar - 272 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o i 19. efter och sedan dessa anordningar blifvit af Läns-styrelsen underskrifna, Langlet emot falska qvittenser, dem han antingen sjelf skrifvit eller låtit andra teckna, uppburit dylika anordningars belopp och användt dessa sig till godo, med hvilket brottsliga tilltag han forllaril till och med Juni månad 1848 och derunder tillegna t sig 17,841 R:dr 11 sk. 10 r:st. banko genom oriktiga, från Lands-kontoret expedierade anordningar, under Landskamereraren Holmgrens tjenstetid, till ett belopp af . . .
B:ko R:dr 7,980: 15. 8. under t. f.
Lands-kamereraren, Läns-bokhållaren Arnoidsons tjenstetid „ „ 1,787: 32. — under den tid Kronofogden Anders Samuel Pettersson var, till följd af E. K. M:ts Nådiga Förordnanden den 16 Januari och den 27 Mars 1844, tjenstförrättande Landskamererare, i hvilken egenskap han fortfor till Oktober månad 1848 „ „ 6,163: 3. 6. och under Langlets egen tjenstetid, såsom t. 1.
Lands-ka mererare „ „ 1,910: 8. 8.
Bauko R:dr 17,841: 11. 10. varande bemälde Holmgren, Arnoldson och Langlet med döden afgångne, Arnoldson förr än bedrägeriet upptäcktes och de båda öfrige i cessions-tillstånd.
Ofvannämnda anordningar voro derjemte underskrifna: af f. d.
Landshöfdingen, General-Majoren G.
Erpeditions-UIskottets Förslag till Fikets Ständers und.
Skrifvelse, N:o 71. 25 § 12.
Utbyte af makuleradt stämpelpapper. i:o
Utbyte af makuleradt stämpelpapper tillåtes, när det är synbart att misskrifning eller annan orsak vållat dess obrukbarhet, samt det blad, hvarå stämpeln är satt, finnes ostympadt.
Härvid skall likväl för papperet betalas 3 öre.
Samma stadgande gälle äfven rörande stämpelpapper, hvarmed skuldsedlar vid inteckningar, till låns erhållande ur Rikets Ständers Bank eller publika kassor, varit belagda, då med vederbörandes betyg styrkes, att ansökningarne derom blifvit afslagna samt att skuldebrefven af sådan orsak blifvit öfverkorssade.
Utbyte af obegagnade vexelblanketter å hitintills förekommande värden får ske utan afgift. 2:o Påtecknade stämplar och underskrifna expeditioner må dock icke till utbyte emottagas, innan orsaken till deras obrukbarhet blifvit behörigen styrkt, eller intygadt är, att lösen för deni icke erhållits, eller att de icke varit för ändamålet begagnade.
Maj:ts Befallningshafvande, efter det makuleradt stämpelpapper i Landskontoret undergått granskning, förordna ej mindre om det utbyte af dylikt stämpelpapper, som författningsenligt finnes böra ega rum, än ock om detsammas afförande ur räkenskaperna, vid hvilka det makulerade stämpelpapperet skall biläggas för att åtfölja till Kammar-rätten; börande emellertid stämpelpapperet i försäljningsmännens räkningar under behållningen af stämpelpapper upptagas.
Det makulerade stämpelpapper, som af redogörare och försäljningsman morn hufvudstaden emottages, skall i Statskontoret granskas och, jemte den generalräkning, som af Statskontoret upprättas, till Kammar-rätten öfverlemnas.
Dessförinnan bör dock det makulerade stämpclpapperet vara af vederbörande märkt, på det detsamma icke må kunna till inlösen åter företes, för hvilket ändamål ordet ”makulerad” skall af Landskontoret, medelst begagnande af en härtill afsedd stamp, i trycksvärta anbringas å hvarje särskild stämpel, så att detta märke icke kan borttagas, utan att stämpelpapperet derigenom blir till vidare utbyte enligt stadgade grunder oanvändbart. § 13.
Uppbörd och redovisning af stämpelpappers-medlen. l:o Landskontoren i riket skall det åligga att hålla en noga och uppmärksam tillsyn öfver hvad i 10 §, angående stäm^elpappers försäljning, stadgadt är, samt till den ändan föra ordentlig anteckningsbok ej mindre öfver in- och utlemning af stämpelpapper i landtränterierna, än med Räntmästare och hvarje försäljningsman inom länet, öfver hvad han utfått och betalt samt emottaga och i Ränteriet förvara borgensskrifter af dem, som till försäljning erhålla stämpelpapper; och skall Landskamereraren ansvara för den förlust, Kongl. Majit och Kronan tillskyndas kan, derest han antingen vid vederbörandes underlåtenhet att penningarne i rättan tid aflemna ej genast hos Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande skriftligen sökt handräckning till deras utbekommande, eller försummar att om inventeringarnes förrättande och redogörelsernas infordrande i rättan tid draga försorg, eller ock till försäljningsman utlemnat och förtrott mera stämpelpapper från Landtränteriets förråd, än som svarar mot dennes uppbördsborgen.
Statskontoret ålig - Hih. lill It.
Fröt. 1805 åi 1866. 10 Sami. 1 Afd. 6 Uäft. 4 26 Expeditions-Utskottets Förslag till Rikets Ständers und.
Skrifvelse, N:o 71. ger att iakttaga och bevaka Kronans rätt i afseende å det stämpelpapper, som till försäljningsman och redogörare i Stockholm utlemnas. 2:o
För hvarje halft år skola Landskontoren, inom Juli månad af det löpande och Januari månad af det påföljande året, till Statskontoret insända förslag öfver uppbörd och försäljning af stämpelpapper i hvarje län.