Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har äfven blifvit yrkadt, att de enskilde Bankerne måtte åläggas inrätta vexlings-contor i alia Rikets residens-städer.
Utskotten hafva tagi^ Bih. till R.
Fröt. i8U. 6 Sand. 2 Afd. i Häft. 2 Banco- och Lag-Utskottens Betänkande, N:a {. detta förslag i öfvervägande; men enär ett sådant föreläggande eller stadgad skyldighet för enskilde Banker att ens å något annat ställe , än der sådan Bank är inrättad, invexla sina sedlar, sk lil le, genom fördelning emellan de serskilde Invexlings-contoren af Bankens förråd på Rikets mynt, tillintetgöra möjligheten för Banken att fullgöra det, för dess fortfarande oundgängliga, vilkor att alltid, vid anfordran, vara i tillfälle med Rikets mynt inlösa sina sedlar; anse Utskotten ett sådant åliggande för enskilde Banker icke kunna i Lag påbjudas; men förmoda dock, att en frivillig in'vexling, åtminstone på de vigtigaste handelsplatser i Riket, kommer att ega rum, enär en sådan inlösen, den Bankerne genom commissionärer, på sätt hittills äfven tillgått, kunna på serskilda orter tillvägabringa med en jemförelsevis mindre cassa, måste i hög grad gifva sedlarne förtroende och befordra deras gångbarhet.
Utskotten hemställa således, att ifrågavarande förslag måtte lemtias utan afseende.
I sammanhang härmed hafva Utskotten, i afseende å Johan Olofssons motion, att Privatbanks-sedlarne måtte vid liqvider af Krono-utskylder emottagas, skolat anföra, att, då denna fråga eger sammanhang med regleringen af Kronans uppbördsväsende, de sammansatte Banco- och Lag-Utskotten ansett sig icke tillkomma att derutinnan afgifva något yttrande.
Hvad af Bengt Gudmundsson blifvit emot nuvarande Privatbanker anmärkt, att de icke med allmänheten föra löpande räkning och mottaga depositioner, innefattar ett misstag,enär kändt är, att depositioner verkligen allmänt emottagas mot
Tre procents ränta, äfvensom Cassa-erediti v-räkningars förande utgör ett ej obetydligt föremål för deras verksamhet.
Då emedlertid den vid sistlidne Riksdag föreslagna
Lag härom icke innehöll någon bestämmelse, hafva Utskotten i deras här nedan intagne Lagförslag uttryckligen tillagt, att crediti vi örelse samt upp- och afskrifningsräknings hållande jemväl skola utgöra föremål för enskilde Bänkers verksamhet.
På grund af de åslgter, som i det föregående blifvit framlagde och r öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer vid föregående Riksdagar godkänt, hafva Utskotten tagit under förnyad granskning det vid sistlidne Banco- och Lag-Utskottens Betänkande, N:o 1. ii Riksdag uppgjorde och af Rikets Ständer gillade Lagförslag, hvilket således, efter deruti verkställde, nödige befunne, ändringar samt mindre redactionsrättelser, till Rikets Ständers pröfning å nyo framlägges uti följande förslag till LAG för Enskilde Banker. 1 §•
Banco-rörelse, med rättighet att utfärda tryckte eller graverade creditsedlar, må utaf enskilde personer, endast i förening till Bolag, bedrifvas efter dertill af Kongl. Maj:t meddeladt tillstånd.
Då underdånig ansökning härom göres, böra till granskning och stadfästelse bifogas ej mindre de för Bankbolaget uppgjorde grundreglor, än ock XJtlånings-Reglementet; och ankommer på Kongl. Maj:t att, efter pröfning, huruvida Bank-inrättningen kan vara för landet fördelaktig eller menlig, det sökta tillståndet bevilja på högst
Tio år eller ock förvägra.
Såvida ansökning om Bankrörelses fortsättande blifvit af Bolaget gjord Aderton (i8) månader inom nämnde tids utgång, kan tillståndet dertill förnyas; dock aldrig utöfver
Tio år för hvarje gång. 2 f Tili Bank-bolags stiftande erfordras minst Femtio (5o) namngifne delegare, under den ansvarighet, som i denna Lag bestämmes, med en teckningssumma af minst En million (1,000,000) Riksdaler Banco, motsvarande Trehundrasjutiofem Tusen Riksdaler silfver specie.
Vid pröfning af bolagsreglorna bestämmer Kongl. Maj:t det högsta belopp, hvarutöfver teckningssumman ej får gå. 3 §•
Enskild Bank eller dess Afdelning får endast i stad inrättas. 4 §.
Delegarne i Bolaget böra inom sig utse en ansvarig och, efter Bo - 12 Banco- och Lag-Vtskottem Betänkande, N:o i. lagets godtfinnande, afsättlig Direcrtion, för att, enligt utfärdad instruclion och under sådan controll af offentlig myndighet, som i denna Lag stadgas, Lanken förvalta samt i alla mål för Bolaget lagligen tala och svara. 5 §.
Bolagsreglorne, genom hvilka delegarne skola sig inbördes förbinda, böra dessutom innefatta uppgifter och stadganden i följande ämnen: а) om beloppet af teckningssumman eller grundfonden , deraf minst Tjugofem (a5) pi ocent skola utgöras af Rikets gällande mynt; б) om antalet af Directionens Ledamöter, som icke få vara färre än fem; c') om tiden och sättet för revisionen, som årligen förrättas och revisionsberättelsens kungörande i Tidningarne; (T) om tiden för ordinarie Bolagsstämma, som årligen hålles, vilkoren för sammankallande af extra Bolagsstämma och om rösträttigheten; e) om sältet för ändring i bolagsreglorne; f) om sättet för utlåningen och om creditiv-rörelsen; och g^) om deposition på upp- och afskrifnings-räkning. 6 §.
Såsom säkerhet för den del af grundfonden, hvilken ej ovilkorligen skall bestå af contanta medel, må begagnas ej allenast Rikets gällande mynt samt controlleradt guld och silfver, utan äfven sådane fastighets-inteckningar, actier eller allmänna Verks och Inrättningars räntebärande obligationer, sorn för sådant ändamål af Bolaget godkännas, efter pröfning, uti hvilken Konungens Befallningshafvande i Länet skall deltaga, med skyldighet att öfver säkerheten sig utlåta; börande hvad till grundfonden hörer i Landtränteriet eller annat allmänt förvaringsrum nedläggas uti cassa-kista, med serskilde lås, dertill
Directionen samt ett af Konungens Befallningshafvande utsedt allmänt Ombud hafva hvar sin nyckel; Bolaget dock obetaget att, om reda penningar sålunda nedsatte blifvit, dem återtaga i utbyte emot annan säkerhet, som af Bolaget och Konungens Befallningshafvande godkänd blifvit.
Bankens egne och andre enskilde
Bankers actiebref få aldrig ibland hypothek för grundfond antagas.
Ej må insatt grundfond, genom utdelning, minskas, så länge Bankens rörelse fortfar.
Banco- och Lag-Utsiotteni Betänkande, N:o I. 33 i §•
Förr än Banken får öppnas och träda i verksamhet, skall iagttagas och infor Konungens Befallningshafvande styrkas: ö) att profblanketter till Bankens creditsedlar blifvit af Kongl. Maj:t fastställda; att inför Rådstufvu-Rätlen i den stad, der Bankens hufvudcontor är beläget, blifvit i hufvudskrilt förevisade och uti Intecknings-Protocollet ordagrannt intagne, så val den af Kongl. Maj:t utfärdade tillstånds-resolution, som ock bolagsreglorne? samt att Rätten, på Bolagets bekostnad, låtit i allmänna tidningarne införa ku-ngörelse om det ingångna Bolaget; c) att uppgift på Bolagets delegare ej allenast blifvit aflemnad till samma Rätt och uti dess Intecknings-Protocoll intagen, utan ock i allmänna tidningarne kungjord; (T) att uppgift å de personer, som komma att underskrifva Bankens creditsedlar, blifvit tillställd Konungens Befallningshafvande i Länet och i allmänna tidningarne kungjord; e) att till Banken blifvit inbetaide minst
Tio (io) procent af grundfonden eller 2^5:delar af det i 5 §.
Litt. a bestämda tillskott i Rikets gällande mynt, äfvensom handlingar, hvilka Bolaget efter pröfning godkänt, aflemnade till säkerhet derför, att återstoden af samma tillskott varder inom ett år i Banken insatt; och f'~) att hvad som, enligt nästföregående §, utgör säkerhet för den öfriga delen af grundfonden, blifvit till Banken inlemnadt och af Bolaget jemte Konungens Befallningshafvande i redan föreskrifven ordning godkändt.
Då förändring med delegarne i Bolaget inträffar, skall uppgift derom, efter hvarje Bolagsstämma, aflemnas till Rådstufvu-Rätten, för att i dess Intecknings-Protocoll intagas samt i allmänna tidningarne införas; äfvensom, enär någon förändring sker med de personer, som underskrifva Bankens creditsedlar, sådan genast skall hos Konungens Befallningshafvande anmälas och genom allmänna tidningarne kungöras. 8 §.
Utom invisningar på Rikets Ständers Bank, i enlighet med derom gällande föreskrifter, må ej af enskild Bank utfärdas andre tryckte eller graverade förbindelser, än creditsedlar, ställde till innehafvaren, att vid an - 14 Banco• och Lag-V Iskottens Betänkande, N:o 1. fordran, utan ränta, inlösas, och hvilka ej må lyda å mindre belopp, än Sex Riksdaler 32 skillingar Banco, motsvarande Två R:dr 24 sk. silfver.
Bank-afdelning ege ej rätt att utgifva andra egne förbindelser, än till viss man ställde invisningar å hufvudcontoret. 9 §•
Ej' må enskild
Bank utgifva credilsedlar och invisningar å Rikets Ständers Bank till större sammanlagdt belopp, än som motsvaras af: 1:0 behållningen i dess egna cassör af Rikets gångbara mynt i silfver eller sedlar; 2:0 återstoden af depositionen i Rikets Ständers Bank; 3:o sådane Bolagets odisponerade tillgångar i guld och silfver samt hypothek, som i 6 §. nämnas; Bankens egna lånehandlingar sålunda härvid icke inberäknade, och 4:0 innehafvande säkerhetshandlingar för lemnade cassa-creditiv, i den mon dessa anlitats; likväl aldrig till större belopp, än Tjugofem (25) procent af tecknings-summan.
Derest genom vexling eller annan orsak det sålunda bestämda förhållandet emellan Bankens tillgångar samt beloppet af dess creditsedlar och invisningar skulle komma att rubbas, åligge det Banken att inskränka sin utlånings-rörelse och inom en månad hafva återställt det rubbade förhållandet. 10 §.
Upplåning, vare sig på creditiv eller genom försträckning och deposition, må ej eller af Banken göras till högre belopp, än hälften af hvad å tecknad grundfond finnes i Banken insatt.
Alla fordringsbevis, hvilka för dylik upplåning ulgifvas, äfvensom depositionsbevis skola ställas till viss person, eller visst Verk, samt innehålla att öfverlåtelse deraf må ske endast till viss man och efter föregången anmälan i Banken. 11 §.
Vid utlåning ege Banken, då räntan ej är utfäst högre än efter
Betalar låntagaren ej å förfallodagen; erlägge då under två månaders tid från nämnde dag
En fjerdedels Banco- och Lag-Utskottens Betänkande, N:o 1.
15 proeent i månaden såsom straffränta, eller tillhopa
Discontverk nu är eller framdeles varder beviljad. 12 §.
Bankers actier eller lottbref må icke i någon sådan Bank belånas.
Då i Banken belånte varor icke inlösas vid förfallotiden, kunna de genast derefter, utan föregånget uppbud eller hembjudning, föryttras genom offentlig auction, hvarvid förhålles, i enlighet med författningarne om försäljning af utmätt lös egendom. 13 §.
Banken ege ej att drifva handel med annat än guld och silfver; men vare oförhindrad att inropa pantsatt eller utmätt egendom, som på auction utbjudes, dervid Bankens rätt och säkerhet kan vara i fråga; dock med iagt— tagande deraf, att sådan egendom åter varder försåld, så snart det utan förlust för Banken ske kan. 14 §.
Delegare i enskild Bank svaren, en för alla och alla för en, för uppfyllandet af Bankens alla förbindelser, på sätt och i den ordning här nedan stadgas; Derest ej Banken med Rikets metalliska mynt eller med sådana sedlar, som lika med mynt i Riket gälla, vid anfordran inlöser sina creditsedlar, äfvensom derest af densamma utfärdad invisning å Rikets Ständers Bank, vid uppvisandet derstädes, i anseende till bristande behållning ej inlöses, åtnjute borgenären ränta af den enskilde Banken efter åtta för hundrade om året, ifrån den dag, då betalning af credilsedel eller invisning vägrad blifvit, intilldess inlösningen i Banken åter vidtager.
Yare det ock, när Banken sålunda brustit i betalning, hvar och en af Bankens borgenärer obetaget att väcka fråga om Bankens försättande i 18 Banco- och Lag-Utskottens Betänkande, N:o i. concurs-tillstånd, derom anmälan bör ske hos Konungens Befallningshafvande, som genast undersöker Bankens ställning.
Directionen då ej visa, att den inträffade oförmågan härrört af en skyndsamt öfvergående tillfällighet och att Banken alla sina borgenärer förnöja kan, åligge det Konungens Befallningshafvande att låta inställa Bankrörelsen och öfverlemna må-" let till Domstol, som beslutar, att Banken i concurs-tillstånd försattes.
I När cencurs inträdt, har ock Bolaget förverkat rättigheten att vidare begagna sig af det erhållna tillståndet till Bankrörelses bedrifvande. 15 §.
Oberoende af den rätt, som i nästföregående § Bankens borgenärer tillägges, ege innehafvare af creditsedel eller invisning, som ej inlöses, att genast erhålla qvarstad å en eller flere
Directionens ledamöters egendom, samt att, sedan en månad förflutit från den dag, creditsedels- eller in visnings inlösen vägrad blifvit, lagsöka en eller flere
Directionens ledamöter, med samma rätt att använda utmätningstvång, som Lag och Författningar i allmänhet medgifva.
I alla de fall, då ledamot af Directionen ej träffas hemma med lagsökning eller å Bankens contor, äfvensom då flere
Directionens ledamöter skola på en gång samfäldt sökas, kunna de, som med Konungens Befallningshafvandes eller Rättens bud gå, å Bankens contor bevisliga aflemna eller, em det finnes stängdt, å dess dörr fästa skriftlig resolution eller kallelse; och gälle då sådan åtgärd såsom laga delgifvande. 16 §.
Hafva Directionens samtlige ledamöter undergått utmätning, men full tillgång saknats i deras lösa egendom, kan bristen genom ny lagsökning utkräfvas under enahanda tvång hos den eller de lottegare, mot hvilka fordringsegaren fiuner för godt sin talan rigta. 17 §.
Af Bankens delegare eller deras arfvingar eller aterbhusdelegare vare ej någon berättigad att, under bolagstidan, träda från Bolaget elier sin lott å Banco- och Lag-Utskottens Betänkande, N:o i.
17 å annan person öfverlåta, med mindre Bolaget dertill samtycker och det i 2 §. stadgade minsta antal af delegare derigenom icke understiges.
Äro den i afgången Bolagsmans ställe inträdde nja delegarens grundfondshandlingar i ofvan foreskrifven ordning pröfvade och å bolagsstämma godkände; då är, efter dess slut och sedan sex månader förflutit efter det underrättelsen om den timade förändringen blifvit hos Rätten anmäld och i allmänna tidningarne kungjord, den afgångne delegaren ej ansvarig för annan Bankens skuld, än den, hvarföre han dessförinnan blifvit lagsökt. 18 %.
Förordningen den i$
Juni 1800 för skuldfordring i allmänhet bestämde praescriptionstid af Tio år, ege ej rum i afseende på enskilde Bankers creditsedlar och invisningar; ej eller skall bevakning deraf, enligt Concurs-lagen, erfordras i Bankens concurs, eiler i anledning af årsstämning, som vid Bolagets upphörande må utfärdas å dess borgenärer; hvaremot när Bolaget upplöses, hvilket Konungens Befallningshafvande bör, utan dröjsmål, till Kongl. Majrt inberätta, Kongl.
Majrt låter utgå Nådig Kungörelse derom, med föreläggande för en hvar, som någon så beskaffad förbindelse af Banken innehafver, att, vid förlust af ali betalningsrätt, förbindelsen till inlösen uppvisa i Banken, inom Två år frän Kungörelsens dato; börande densamma en gång under hvartdera af dessa tvänne år från predikstolarne uppläsas. 19 $.
Directionen vare skyldig så väl att, efter hvarje (jvartals >slut, till Kongl.
Maj:t insända en öfversigt af Bankens ställning, ‘sorn uck att hålla Bankens räkenskaper och handlingar tillgängliga för den undersökning, som Kongl. Majrt möjligen kan finna för godt låta anställa, likväl utan att enskildes förhållanden till Banken dervid få för allmänheten yppas. 20 §.
Banken i ett elier annat afseende afvikit från de föreskrifter, som uti denna Lag äro gifne, eller i fastställde Bolagsreglor öfverenskomne, ankomrae på Kongl. Majrt att, uppå derom skeende anmälan, genom föreläggande af vite i penningar, eller, uti svårare fall, vid förlust af d«t till Bankrörelsens bedrifvande erhållna tillstånd, tillhålla Bank-Styrelsen att det felaktiga rätta.
Prot. 1844. 6 Sami. 2 Afd. 1 Haft. 3 18 Banco- och Lag-V t slolt ens Betänkande, N:o i. 21 $. I afseende på enskilde Banker, hvilka icke utgifva egne creditsedlar, galle hvad om Bolag i allmänhet uti Lag och Författningar nu är eller framdeles varder stadgadt.
För den händelse att Kongl. Maj:t, med bifall till Rikets Ständers derom fattade beslut, skulle antaga en mynt-enhet, motsvarande Riksdaler Riksgäld, torde häraf blifva en följd, att de uti förevarande Lag i Riksdaler Banco bestämde penningebelopp komma att uti motsvarande Riksdaler Riksgäld utföras.
Slutligen och enär Kongl. Kungörelsen den i4 Januari 1824 genom förevarande Lag, om den vinner Kongl.
Maj:ts Nådiga stadfästelse, varder upphäfven; hemställa Utskotten vördsamt, att Rikets Ständer måtte hos Konal. Maj.t i underdånighet anhålla, det möittej antingen såsom ett tillägg till Lagen för enskilde Banker eller genom serskild kungörelse, förklaras: att hvad Kongl. Kungörelsen den 14 Januari 1824 stadgar angående enskilde Banker och Disconter, hädanefter skall gälla endast i af sående på sådane Banker, som redan äro inrättade, hvilka vid deras undfångne privilegier, under den derföre återstående tiden, måge 0- rubbade bibehållas, derest de ej sjelf ve önska att före samma tids utgång få deras statuter förändrade till öfverensstämmelse med of vanberörde Lag.
Stockholm den 12 December 1844* Pä B an co -Ut skottets vägnar:
Ridderskapets och Adelns Å Högv. Preste-Ståndets Ledamöters vägnar, Ledamöters vägnar, Jacob Hamilton.
Agardh. k Vällofl. Borgare-Ståndets Å Hederv. Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar, Ledamöters vägnar, J. F. Gråå. P. Sahlström.
Banco- och Lag-Utskottens Betänkande, ]S:o i.
På Lag-Utskottets vägnar:
Ridderskapets och Adelns Ledamöters vägnar, Carl G. Mörner. 19 k Vallöf]. Borgare-Ståndets Ledamöters vägnar, J. F.
Preste-Ståndets Ledamöters vägnar, A. E. Knös. Å Hederv. Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar, F. von Zweigbergk.
Af Herr Biskopen Doctor Agardh; ”Jag måste reservera mig emot det förevarande förslaget till Lag för Enskilde Banker, så vidt det allt för mycket ingår uti reglementerande och icke skiljer emellan civil och ekonomisk lagstiftning.
Utom det att i allmänhet, i en sådan fråga som denna, Representationen bör mera framställa grunddragen och de allmänna åsigterne, samt lemna åt administrationen specialiteternas bestämmande efter serskilda förhållanden, fruktar jag att en detalj-reglering uppstår af en talrik Utskottspersonal, och, i sista rummet bestämd genom voteringar, icke kan blifva synnerligen ändamålsenlig.
De controller, man söker genom ifrågavarande detalj-bestämmelser, åstadkomma ofta ett förminskadt nit i verkställigheten och lemna snarare en täckmantel för sveket, än ett skydd emot detsamma.
Jag reserverar mig vidare deruti, att detta förslag, som ingår i så mycket specialbestämmelser, förbigår den vigtigaste frågan, nemligen hvad slags creditrörelse Privatbankente skola drifva.
Det finnes nemligen flere slag af Bankrörelse; en del mer fördelaktiga för Bankbolaget, en annan för landet och näringarne.
Jag anser, att i förslaget hade bordt blifva antydt, att Privatbankerne, såsom grundade på bolag, skola drifva den Skottska Bankrörelsen, hvilken väl gifvet- mindre vinst, men verkar så mycket mera välgörande på landets förkofran.
Jag reserverar mig slutligen emot den höga minimi-valören, bestämd för Privatbankernes sedlar, hvilken, i förening med de öfrige bestämmelserne 20 Banco- och Lap Ultkoltens Betänkande, N:o i skall hindra deras uppkomst.
I)et hade varit bättre att öppet förklara, att de icke skola finnas.
Emedlertid gifves det ett sätt, hvarigenom icke allenast all svårighet i detta afseende skulle försvinna, utan äfven Privatbankerne komma under en säkrare controll, samt blifva, hvad de böra vara, en nödvändig länk uti det allmänna penning-systemet; och detta vore, att Riksbanken inginge såsom actie-egare uti Privatbankerne för så stor andel, som dessas sedelcassa per medium kan utgöra.
Följ dero e häraf skulle blifva ganska fördelaktiga, dels för Privatbankerne, dels för allmänheten och äfven för Riksbanken sjelf.
Riksbanken kunde i sådant fall öfverlemna till Privatbankerne den slags Bankrörelse, hvartill man nu — rätt eller orätt — anser Riksbanken icke böra sträcka sig, nemligen en allmännare creditiv- och depositrörelse; och den erhöll sin andel uti vinsten deraf.
Deremot vuono Privatbankerne, att de sluppo hålla cassa på egen bekostnad, hvarigenom alltså egarnes vinst bibehölls, utan att åstadkomma ovilja, när äfven Riksbanken erhöll sin motsvarande andel; samt allmänheten blef fredad för de mindre Privatbanksedels-valörerne.
En öfvergång bereddes äfven derigenom till enskilde actie-egares inträdande i Riksbanken i fall detta skulle framdeles finnas nyttigt.” Af Herr Doctor Lyth: ’’Min öfvertygelse är, att Rikets Ständers Bank ganska väl och utan ali våda för realisationens bestånd mägtar att sjelf utgifva dessa fem millioner sedlar, med hvilka nuvarande Privatbanker uppgifvas föröka Rikets rörelsecapital.
Jag är likaledes öfvertvgad, att de lånerörelser, hvilka drifvas af vår Riksbank, äro nyttiga och välgörande, åtminstone i jemförelse med Privatbankernas hittills bedrifna utlåningar, dem jag måste anse såsom illa lämpade efter Svenska industriens och näringarnes behof samt för landets modernäring skadliga.
Skulle likväl Rikets Ständer sanctionera de förslag, genom hvilka Banco-Utskottets majoritet åsyftar dels att befästa Privatbankerna, dels oek att inskränka och förlama Statsbankens verksamhet; då finner jag visserligen, att de förras bibehållande blir tills vidare ett nödvändigt ondt, ehuru deras nya octroy borde inskränkas till 5 å 6, i stället för 10 år; men protestera måste jag och reserverar mig härmedelst emot alla de opinions-yttringar, genom hvilka man i detta Betänkande söker göra troligt, att våra Privatbanker varit eller äro riksgagneliga inrättningar; att de, väl organiserade och controllerade, bättre än Riksbanken, motsvara landsorternes behof, m. m. d.
De, som rädas för reformer, borde icke med vårt penningeväsende experimentera en sådan, hvilken man snart kunde komma att ångra.” Med Herr
Doctor Lyth förenade sig Pehr Sahlström från Stockholms Län.
Banco- och Lag-Utskottens Betänkande, N-.o i. 21 Af Herr Lagergren, P. J.: ”1 afseende på frågan, huruvida enskilde Banker, som hädanefter kunde inom landet uppkomma, borde tillåtas att utgifva egna ereditsedlar, är jag af serskild tanka.
Jag har nemligen trott, att då erfarenheten af det för myntvärdets upprätthållande vådliga i en sådan tillåtelse redan länge sedan är gjord i andra länder, då vi, inom vårt eget land, uti den oroande penningeställningen, hafva ett nytt bevis på de skadliga verkningarne af enskilde associationers ereditsedlar, circuleramle såsom myntrepresentativ bredvid Statsbankens på inlösning med silfver lydande sedlar, och ändtligen, då den till Banco- och Lag-Utskotten öfverlemnade åtgärd icke afsåg att rubba eller annorlunda ordna de nuvarande Privatbankernes, genom lagliga privilegier bestämde, rättigheter, utan att för framtiden genom lag utstaka de vilkor, hvarunder dessa eller andra dylika Inrättningar borde få utöfva sin creditrörelse; så hade för det Lagförslag, som Utskotten skulle utarbeta, bordt till grundval antagas, att enskilde Banker icke borde ega rättighet att utgifva egna ereditsedlar.
Det undföll mig väl ej, att de nu befintelige Privatbanker, genom en så ingripande förändring i methoden för deras rörelse, möjligen kunde afskräckas från rörelsens fortsättande, då de dem beviljade privilegier eller octrojer löpa till ända, och jag erkände hela faran af den skakning, som deraf kunde uppkomma, så vida ej de nuvarande Privatbankerne genom andre låneanstalter ersattes; men jag förmodade att Rikets Ständers Bank, rik genom hopade räntevinster, skulle vara i tillfälle att antingen medelst erbjudande af nödige creditiver för enskilde Bank-associationer eller genom omedelbart öfvertagande af den provinciella förlags- och lånerörelse, Privatbankerne innehaft, afvända alla olägenheter af förändringen.
Jag såg deri den osvikliga utvägen att återgifva Rikets myntväsende den trygghet och säkerhet, som med realisationen åsyftades och äfven skulle hafva vunnits, derest i Riket ej funnits mera än det pappersmynt, hvilket af Riksbanken utgifves och kan controlleras.
De iinanciella förhållandena med Rikets Ständers Bank, som borde tagas i betraktande vid denna förändring, lågo ej inom min behörighet att bedöma; och då Höglofl. Banko-Utskottets
Ledamöter ansågo förändringen för närvarande overkställbar, måste jag låta dervid bero.