Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
A:s » Små historier för smått folk » en underhållande och god lektyr, och de åtföljande planscherna i akvarell- tryck äro riktigt fina.
— » Hos morfar », bilder med text af J. O. v. Hofstcn röja nog mer än önskligt sitt främmande ursprung — hvad bilderna n. b. vidkomma.
T y någon svensk morfar med så myc- ket marsvin och åsnor på sitt landtgods torde man få svårt uppleta.
Men texten åtminstone är hem- magjord — det är dock något!
— I form af en gunghäst med tre ryttare på ryggen presenterar sig en annan liten brokig bilderbok, som nog kommer att utgöra många barnaögons fägnad.
Så här finnes att välja på för alla åldrar och smakriktningar!
Titania; en kärlekssaga af Axel Lundegård.
Albert Bonniers förlag, Stockholm.
Det ligger mycken poesi och skärhet öfver denna hr Lundegårds nya roman, hvilken otvifvelaktigt betecknar ett betydande fram- steg i författarens utveckling.
Det är den Shaker- spearska Titania-sagan som fått en moderniserad form, den blinda kärlekens vemodiga saga.
Stilen har ett drag af nobel diskretion, som verkar synner- ligen sympatiskt, och själfva berättelsen löper med osökt ledighet.
Den nog så intressanta förhistorien kunde måhända gärna ha varit något kortare, men det hela verkar dock ingalunda tröttande tack vare sin förtjänstfulla form.
» Titania » bör särskildt äga stora förutsättningar att bli en favoritroman bland damerna, hos hvilka vi anse oss varmt kunna för- orda densamma.
» Kommen till mig! » Några tankar af Mathilda Boos.
Det lilla häftet är af rent religiöst innehåll, en af inspiration och varmhjärtad medkänsla för alla lidande dikterad maning att vända bort från egoismen och söka » det ena saliggörande ».
Svea, den välkända och sedan gammalt i så många hem välkomna julkalendern, har nu åter utkommit och kan verkligen sägas bära sina år med heder.
Härnäst fyller den femtio — en riktigt respektabel ålder för en litterär publikation.
Rik växling i både illustrations- och textväg bjuder den nu som alltid.
Ett vackert porträtt af prins Eugen inleder bandet.
Bland författarenamnen ha de flesta den bästa klang: Mathilda Roos, Selma Lagerlöf, Anna Wahlenberg, Elleu Key, själfve gamle Topelius, D.miel Fallström och många andra.
Svea behöfver inga långa rekom- mendationer för att finna trogna vänner.
Prinsarnes blomsteralfabet, ritadt af Ottilia Adel- borg.
De för- tjusande originalkartongerna till delta vackra arbete voro, som vi redan då omnämnde, utställda å kvin- nornas Chicagoutställning på börsen.
Då nu bok- reproduktionen ligger framför oss, är det ett verkligt nöje att kunna loforda det konstnärliga och vackra återgifvande de fått i trycket, där den graciösa kom- positionen och de klara, lifliga färgerna kommit yp- perligt till sin rätt.
En vackrare julklapp kan näp- peligen en mor finna på åt sina små abedarier, och priset är så moderat, att det ej bör afskräcka.
Ett par äfventyrsromaner för älskare af lätt och spännande förströelselitteratur föreligga från hrr Nor- din &amp; Josephsons förlag.
Den ena, » Caloola », är en detektivhistoria från Australien af N. Gould.
Den andra bär den lofvande rubriken: Hugh Harrods sällsamma äfventyr », af Alfred Clark.
Bägge af en- gelskt ursprung.
De svenska öfversättningarna äro vårdade.
(Forts.) •j|r^r det således borta, som om det aldrig funnits, ® ~) hvad jag då tänkte, kände, lofvade och före- satte mig? » frågade hon sig med beklämdt hjärta.
» Hvartill har då alltsammans tjänat?
» Jag är frisk, det är sannt, och kan arbeta som förr — men skall det vara allt?
Är det målet.
» Det står kvar lika mäktigt och skönt — det jag sett och fått kärt — det finns lika visst som att Herren lefver — men det måste alltid vara liksom närvarande för mig, ty står det ej bakom mitt dagliga lif — bakom äfven de minsta af mina sysselsättningar och tankar, som en uppehållande förnyande kraft — lämnar det ingen efterskörd — då har jag i sanning rest förgäfves! » Rummet blef henne för trångt!
Hon var van att gå ut i hvad väder som helst, och ingenting lugnade henne så som en lång promenad, det visste hon.
Naturen hade allt sedan faderns död varit hen- nes enda förtrogna, och det fanns ingen skiftning däruti, som ej hade något särskildt att säga henne.
Ytterkläderna hängde inne i tamburen, och hon höll på att stanna inne, bara därför att hon måste genom förmaket för att hämta dem.
Modern satt i soffan med en skål konfekt fram- för sig, vacker, utpyntad o c h själfmedveten som alltid.
Fästmannen stod midt pä golfvet.
Agnes tyckte alltid, att han såg så ohyggligt stor ut i de små rummen.
Han var rödare än vanligt och såg för- argad ut.
» Jag frågar ännu en gång, o m det är din mening att inte vara med, när middagen redan är beställd? » frågade han, vänd till Lilly, som satt borta vid fönstret med nedslagna ögon och något osäkert öfver sig.
» Jag har j u sagt, att jäg inte mår bra. » » Men du ville gä ut nyss — i det här vädret. » » För att få vara ifred, » svarade hon trotsigt.
H o n var blek och såg så upprifven ut, som visste hon ej rätt hvad hon sade.
» Jag har gladt mig så åt middagen, » inföll modern klagande.
» Du vet, att det är på Grand med taffelmusik och allt.
— Tänk o m du inte kan gå på teatern i afton heller? » Lilly slog händerna för ansiktet.
» Jag kan inte och jag vill inte, » svarade hon häftigt.
» Inte i dag. » I detsamma fick hon se Agnes, och det kom något bönfallande o c h på samma gång hoppfullt i hennes ögon.
» Skall du gå ut? » frågade hon ifrigt.
B yrä: Klar&amp;berssgatan 54, en tr. Annonspxis: 25 öre pr petitrad (
Ingen} ösnummerforsäljning!
Nu ringes det gamla till ro, till ro, nu ringes det nya till strid; ett slägte bäddas i grafvens b o.
Ett annat står upp bredvid.
Träffas å byrän kl. 9 — 10 och 4^5.
Utgfifning-stid: Prenumeration sker: hvarje helgfri fredag.
Sista numret i hvarje manad I Stockholm: hos redaktionen, å Stads- innehåller en postens hufviidkontor, i de större bok- lådorna samt å tidningskontoren.
fullständig mode- 0. mönstertidning.
O dag af s o r g e r o c h längtan, om v å r väntan du så bedrog, då låt o s s dö, förr än qvällen kom, och innan v å r fröjd du tog.
Men om du en framtid skänka vill, som löftena s k ö n o c h ny, o slut ännu ej vårt ö g a till, förr än v i ha sett den g r y!
Z. Permar till XDTT1T för — treniga årgången 1888 och billiga — tillhandahållas hos redaktionen.
Reqvisitionerna böra dock vara inkomna innan januari månads utgång.
Priset är endast 1 krona,.
som jemte portot uttages medels efterkraf.
(Forts.) en hvad skall man då göra?
Icke kan man smickra, beundra och berömma barnen for allt hvad de göra!
Nej, det borde man i alla fall icke kunna göra, och gör man det — de äro icke så få, som gå till denna ytterlighet — så arbetar man ju systematiskt på att göra sina barn till fåfängans trälar.
Nej, man skall icke smickra och beundra sina barn, men man skall upp- muntra dem.
Man skall lära dem glädjas öfver framsteg och kunskap och duglighet, icke att yfvas deröfVer.
Man skall lära barn att betrakta hvarje framsteg såsom en grund till nya framsteg och låta dem vara lyckliga och glada öfver, att de hafva något att bygga vidare uppå.
Man skall icke säga: hvad du är kunnig, dugtig, skicklig o. s. v., utan man skall säga: hvad du är lycklig, som nu kan gå vidare.
Och säger man: detta är väl, ut- märkt, ypperligt gjordt, så bör man alltid tillägga något, som visar barnet dels hvad ledningen vid arbetet uträttat, dels hvilka fordringar på ytterligare arbete och hvilket allvar förmågan att arbeta medför.
Ty det är ytterst farligt att t. ex. förevisa för vänner och bekanta ett arbete af barnet och dertill foga den anmärkningen: » och detta har han gjort utan någon egentlig undervis- ning; jag vet inte, när han lärt sig det, » och dylikt.
Huru ofta hör man icke belåtna föräldrar i sin gosses närvaro yttra: » jag vet inte, när han lär sig sina lexor!
Han får så mycket beröm af sina lärare, han har flyttat öfver så och så många kamrater » m. m.; eller också heter det: » ja, den flickan, hon har sådana anlag för språk (eller musik), lärarinnan säger, att hon har aldrig haft en sådan elev, » o. s. v. i oändlighet.
Öfverhufvud bör man aldrig, icko ens till sina intimaste vänner, i barnens närvaro tala om deras framsteg eller förevisa deras ar- beten.
Endast sällan kan sådant ske utan skada, och blott undantagsvis kan det vara nödigt, der barnen tydligen allt för mycket sakna sjelfförtroende, hvilket senare j u till en viss grad är oundgängligt här i lifvet.
Men deremot kan och bör man taga vara på och uppmuntra alla små framsteg, så att barnet lär sig lita på egna krafter och hoppas på framtiden.
Hvad särskildt den qvinliga fåfängan be- träffar, så kan det väl ej nekas, att denna som oftast ordentligt uppammas och fostras hos barnen genom mödrars, tanters och barnjung- frurs förenade och nitiska bemödanden.
Innan ännu den lilla kan tala och nätt och jemnt Topelius.
uppfatta några intryck, sätter man på henne en plymbeprydd hatt eller mössa, spetskan- tadt förkläde eller dylikt, och då håller man upp det och ropar med förtjust min: » lullull, grannt!
åh, så grann lillan är!
lullull! » med mera i samma stil.
Senare heter det: » åh, så vacker klädning lillan har!
Om nu lillan är snäll, så skall hon få på sig nya hatten när vi gå ut. » Och efter promenaden heter det: » vet frun, att alla menniskor tyckte så mycket om lillans hatt, och flera frågade, hvar den är köpt.
Det var ingen, som hade så vacker hatt som lillan • — nehej, det var det inte! » Och då tager mamma klenoden i famn och kysser henne, likvisst med skyldig » aktning » för den förtjusande hatten.
Barn- jungfrun får en vänlig blick och går med det medvetandet, att hon stigit ett par grader i sin matmoders ynnest, och hvarken den ena eller den andra tänker på att i det späda sinnet blifvit nedlagdt ett frö, hvilket likt se- napskornet skall växa och öfverskygga många, om icke alla de goda egenskaper, som sam- tidigt skjuta upp i det unga hjertat.
Så kommer det- främmande; den lilla fyra- eller femåriga skall iföras sällskapsdrägt och komma in och » helsa ».
Så blir det ny be- undran.
» En sådan vacker klädning du har, lilla Ninni!
Och hvad det är nätt med den kragen!
Ä r skärpet af siden?
Nej, siden- sars — j a det är mycket vackrare.
Men det skulle vara en liten turnyr, det blir vackrare fall på klädningen.
Jag har sytt åt mina flickor etc. etc. » Och nu börjas ett långt och intressant samtal om nyaste modet på barnkläder, till hvars enskildheter den lilla med mycket öppna öron lyssnar.
Det är ej heller utan exempel, att en sådan liten dam, när hon skulle klädas till promenad, helt enkelt vägrar att taga på sig » den gamla » hatten, utan nödvändigt vill hafva » den nya »,
Tidningen utkommer I hufvudstaden hvarje helgfri fredag och kostar tär ett qvartal endast I krona, postarvodet Inberäknadt.
— Sista numret I I r \ I \ J I | U k i IN månaden meddelar en fullständig mode- och mönstertidning.
Ä r lyckan god omtalas detta snilledrag för vänner och bekanta, hvilka för det mesta tycka, att en så utvecklad smak hos ett så litet barn är något mycket » sött » och ytterst lofvande för framtiden.
Icke all- tid är man så varsam vid dessa berättel- ser, utan den lilla får mången gång höra både dessa och kommentarierna.
Icke mindre skadliga äro de samtal om moder och klädedrägter, som i hemmet ofta förekomma, och som de små ofta få åhöra.
Likaså öfverläggningarne om anordningen af deras drägter, kinket vid profning, valet af garneringar och dylikt.
Barnen borde aldrig få vara med om dessa öfverläggningar och aldrig under några förhållanden tillfrågas om sin smak och sitt tycke: de hatva helt enkelt ingen talan här.
Och då deras drägter prof- vas, bör man aldrig göra affär af, huru de sitta eller kläda den lilla, utan blott lägga vigt på, att allt skall vara ordentligt och väl gjordt, varaktigt, nyttigt, varmt, rymligt, lämpadt efter årstiden och tillgångarne.
sannat utgifvarens länge hysta åsigt, att en sär- skild tidning för fruntimmersverldeh här i lan- det vore af behofvet påkallad — en tidning, som, utan att ingå i lärda och långa diskus- sioner och utredningar angående qyinnans rät- tigheter, i mera lättsmält form behandlade frå- gor, som på ett eller annat sätt beröra qvin- nan och hennes verksamhet såväl inom som utom hemmet.
D e flesta och bästa af dem hafva otvif- velaktigt kommit från tidningens egen läsekrets.
Men liksom till omvexling med det allvar- liga arbetet äfven behöfves en eller annan för- ströelse, så liar det varit Redaktionen ange- Men så kommer något, som stundom kor- läget att jemte de mera allvarliga uppsatserna sar öfver den bäst beräknade uppfostrings- meddela goda och intressanta berättelser och plan — det är umgänget med andra barn skisser till förströelse på lediga stunder.
Ett och deras omdömen om de våras drägter och eller annat poem har ock, såsom vi tro, bidragit uppträdande.
Det dröjer icke länge, förrän att skänka omvexling åt det hela.
de små damer, hvilkas fåfänga uppammats Att denna vår plan för tidningens redige- ungefär efter ofvan antydda program, börja ring vunnit erkännande, derom vittna de tal- anmärka på jemnårigas tarfligare eller gam- rika skrifvelser, som under årets lopp till oss in- malmodigare klädsel.
Det gäller då att på gått.
I dessa skrifvelser har nästan alltid före- ett förståndigt sätt bibringa våra barn den kommit uttrycket » vår egen tidning ».
V i be- uppfattningen, att menniskovärdet icke beror trakta derför uttrycket » damernas egen tidning » på yttre åthäfvor, yttre medel.
Men vi måste som en hederstitel för Idun, hvilken hon mer göra det så, att icke häraf uppkommer också och mer skall sträfva att göra sig förtjent af.
ett slags fåfänga, den, om hvilken Sokrates Någon förändring i det hittills följda pro- sade: » Anthistenes, jag ser fåfängan lysa ge- grammet anse vi sålunda ej nödigt vidtaga för nom hålen på din kappa. » Icke som be- det kommande året.
V i vilja endast sträfva höfde man frukta, att den cyniska skolan nu- att efter vunnen erfarenhet på bästa sätt full- mera skulle i praktiken få för många efter- följa och utveckla det redan uppstälda.
Och följare, men man skulle kunna genom öfver- härvid räkna vi fortfarande på hjelp och stöd drift i detta hänseende utså ett frö till cy- från alla våra hittillsvarande medarbeterskor nisk verldsåskådning, och detta är också en och medarbetare samt dessutom åtskilliga nya fara att beakta.
både pröfvade och opröfvade, ej minst ur Iduns Den moder, som allvarligt vill uppfostra ' egen läsekrets.
Den lilla modebilagan, som medföljt Idun sina barn till enkelhet och ödmjukhet, gör bäst att härtill bruka flitig läsning i Nya en gång i månaden, kommer med det nya årets testamentetet.
Någon rigtigare grund till upp- ingång att försvinna.
Man har allmänt tyckt, fattning af menniskovärdet och något fastare att den varit för obetydlig för att kunna verk- värn mot flärden och fåfängan kunna vi ej ligen gagna tidningens läsarinnor, och sjelfva gifva våra barn.
Men då måste också tillämp- äro vi de första att erkänna detta.
Iduns bil- ning på dagliga lifvets förhållanden följa med liga pris tillåter dock ej bortgifvandet af någon läsningen, och denna aldrig förekomma såsom dyrbarare modetidning.
Det är sålunda bäst, skolarbete eller blifva tröttande.
Och j u ti- att denna afdelning alldeles utgår ur tidnin- digare modern kan begynna med sådan läs- gens program.
Detta hindrar dock ej, att vi ning, j u säkrare blir hon på att hos barnen fortfarande få tillfälle att en och annan gång kunna grundlägga pligtkänsla och redbarhet i Idun yttra oss om klädedrägten.
Hvad som samt för framtiden befria dem från det hårda emellertid genom denna indragning inbespares, ok, som högmod och fåfänga eljest en gång skall komma tidningens läsekrets till godo på torde lägga på böjda och tryckta skuldror.
andra områden.
Minst ett porträtt i månaden skall intagas, och dervid hafva vi en god förhopp- ning att få meddela dragen af de ärade och omtyckta författarinnorna Mathilda Langlet och Förnya prenumerationen så fort som möj- Ave, (Eva Wigström).
ligt, på det ej något afbrott i tid- ningens expedition till Eder må be- höfva ega rum!
Idutl har nu tillryggalagt sin första årgång.
Att tidningen under detta sitt första år stän- digt vunnit allt vidsträcktare spridning är ett faktum, så mycket mera glädjande, som det be- Pristäfiingar skola anordnas hvarje qvartal.
Hvad vi för öfrigt vilja, torde våra ärade läsarinnor finna i följande rim, som af en medarbetare i tidningen stälts till vårt för- fogande.
Ungmor, mödrar, hvad I heten, Idun vill bli eder vän; när I ingen utväg veten, när I frågors lösning leten, vill hon vänligt säga den.
Allt hvad qvinnan intresserar man i henne diskuterar.
Vill du duktig husmor blifva, lärd i hvarje hemmets värf, skall hon goda råd dig gifva, hemmets ros till blomstring drifva, göra dryg en ringa skärf.
Hvad dig bry o c h bråk kan vålla Iduns tomte bort skall trolla.
Och har sjukdom trädt i huset, Idun vet ock medel då.
— Blir det qväll, och tändt är ljuset — du är trött af verldslifsbruset — sätt dig i din älsklingsvrå.
Stilla Idun för dig biktar allt hvad skönt, s o m skalden diktar.
Öppnen derför, höga, låga, dörren för så vänlig gäst, som ger svar på hvarje fråga, som vill öka svag förmåga, och som bjuder allt hvad bäst.
Julklappskorgens bästa gå / va Idun var — det vill jag lofva.
Till sist hafva vi ej annat än att hembära Iduns stora och trofasta läsekrets ett hjeriligt tack för visadt öfverseende och tillönska alla våra läsarinnor och läsare ett godt slut på det gamla året!
Med dagens nummer följa titelblad och register, afsedda för tidningens inbindning.
En pä så sätt kompletterad, fullständigt uppbevarad årgång af Idun bildar en värdefull tillökning till biblioteket i hemmet, en innehållsrikuppslagsbok, der de mång- faldiga uppsatserna, råden och rönen i vexlanda praktiska ämnen allt framgent ofta torde komma till öfvervägande och nytta.
I praktiskt syfte.
Under senare år har man ofta hört den klagan framställas, att, på samma gång en mängd ytlig och derför föga fruktbringande lärdom inom skilda ämnesområden genom sko- lorna bibringades vår uppväxande qvinliga ung- dom, dess uppfostran i husliga och praktiska konster allt för mycket försummades.
» De kunna sladdra en hjelplig franska », heter det, » och rabbla upp all historiens regentlängder både fram- och baklänges; men att sy en knapp i sin egen drägt eller stoppa ett hål i sina strumpor — det duga de icke till! » Tyvärr kan ej förnekas att det legat och ännu ligger mycket sanning i dessa klagomål.
Glädjande är derför att förnimma, det saken börjat behjertas af den qvinliga uppfostrans målsmän: ett synnerligen godt uppslag har gjorts dermed, att man i Stockholms folksko- lor upptagit undervisning i klädsömnad på programmet.
Detta första steg har manat till efterföljd vid en del seminarier och enskilda läroverk, såväl här som mångenstädes i lands- orten.
Den undervisningsmetod, som ur erfarenhe- ten framgått som den mest tillfredsställande, den s. k. folkskolemetoden, har lemnat goda resultat, men dock kraft oproportionerligt myc- ken tid, då hittills ingen lärobok funnits, utan eleverna nödgats göra skriftliga anteckningar i ämnet.
Det vackra syftets vänner och beifrare ha derför ock allt skäl att vara fröken Hulda Lundin varmt tacksamma för hennes åtgörande till afhjelpande af denna olägenhet, i all syn- nerhet som fröken Lundin utan gensägelse kan erkännas ha synnerligen förtjenstfullt skiljts vid sin uppgift.
Hennes nyligen utsända » Hand- ledning i klädsömnad » till skolans och hem- mets tjenst bär genom sin praktiska och lätt- fattliga uppställning och dermed följande stora användbarhet godt vittnesbörd om de grund- liga studier och erfarenheter fröken L. gjordt
Vi vilja särskildt fästa uppmärksamheten på Iduns la plighet för plats- sökande och platsutbjudande annonsörer, äfvensom fö r alla öfriga slags i sin egeuskap af slöjdinspektris vid Stock- holms folkskolor.
D e n lilla boken, som fram- träder i g o d utstyrsel m e d förtydligande t e c k - ningar o c h till det synnerligen modesta pri- set af 50 öre, b ö r finna ett varmt mottagande hos hvarje lärarinna, hvarje m o d e r, som lägga sig vinning o m att bibringa sina lärjungar och döttrar den sanna o c h husliga uppfostran, som en gång blir den unga makan till större prydnad o c h tillfredsställelse än något bjefs af moderna pensionstalanger.
— Annonser mottagas endast genom S. Gumeelius annonsbyrå och hos redaktionen.
IDUN Utoijven ef JWH (() FJ (EUÄR (i är den degantaste o c h r i k Skand.
haitigaste Utgifvandet af veckans nummer har något försenats på grund af de mellankommande många helgdagarne.
4 Ett storstadsbarn.
Berättelse af J o h a n för O: » 1 91 O: (D ar en prydnad för den finaste eller budoar.
salong ar också ej afsedd att vara Bfr en modejournal, utan Modet.
en endast tidning för salongen, Skand.
Idun J^ordling.
(Forts.) lllt efter som qvällen framskred, kom det emel- lertid något underligt nervöst öfver pappa Eebolledos sätt, som hastigt tilltog till fullständig oro.
Han vred sig oroligt fram och åter på sin plats, reste sig så plötsligt och gick ett slag öfver golfvet, stannade framför fönstret, jemkade rullgardinen åt sidan och stirrade ut i den lilla trädgårdens mörker, genom hvilket den hvita snön lyste, spöklikt och matt.
Satte sig så ned på nytt för att efter några minuter upprepa samma manöver.
Det var, som väntade han någon, som dröjde.
Ruth förundrade sig häråt, men låtsade om intet, utan fortsatte, så godt hon förmådde, att i glädtig ton tala om gamla dagars minnen och om kommande dagars förhoppningar.
Han hörde endast till hälften på hennes ord och lemnade allt mer förströdda svar.
De anspråkslösa julkiapparne voro redan expedie- rade, de brokiga vaxljusen i granen brunno ned: hon måste släcka dem det ena efter det andra, och det blef skumt och dystert i rummet i jemförelse med det bländande ljus, som tidigare hade rådt.
Euth kände med smärtsam ängslan, hur den korta, lyck- liga trefnaden, den hon gjort sig så mycken möda att skapa, löstes upp som i en dimma, och hon an- strängde sig, feberaktigt, hälft förtvifladt, att med glada ord och skratt, som började klinga allt mera tvunget, hålla den qvar.
Ack, endast ett ögonblick, ett ögonblick ännu!
Så föll det henne in, att pappa Eobelledo allt för mycket saknade sin vanliga toddy för att känna nå- gon trefnad vid det söta vinet och bakverket i läng- den.
Och delvis var det nog så.
H o n hade tänkt, att hon skulle få honom att glömma sin dryckjom — för denna enda qväll; men nu tyckte hon synd om honom och dukade fram det varma vattnet och den mörka konjaken, öfver hvilka den gamle med darrande ifver genast slog ned, medan hans ansigte för ett ögonblick ljusnade.
Han drack hastigt och mycket, men ej ens detta ville i afton hjelpa.
Gång efter annan föreföll det Euth, som om han hade något på sinnet, hvilket han ville fram med; hans läppar rördes, som önskade han tala, och Euth stannade midt i sitt samspråk och fäste sina allvarliga ögon frågande på hans ansigte.
Men det blef intet af, aldrig något af; han dök en- dast hastigt ned i sitt glas, hälft skygg för hennes blick.
En pinande oro, som växte och växte, och som hon ej kunde förklara, än mindre betvinga, smög sig öfver Euth: det var som om hon fruktade något, hon visste ej hvad, och hon spratt till vid minsta ljud, en knäppning i väggen, ett köldskott från något af de gamla träden ute i trädgården, der kylan hastigt tog till och blef bitande hvass.
Slutligen kunde hon ej beherrska sig längre, utan frågade helt plötsligt den gamle koristen i en ängslig, nervös ton: » Hvad har du att säga, pappa Eobelledo?
Du har något på hjertat. » » Jag • — — jag • —, » darrade han till; » jag — nej — nej, visst inte.
» I det samma hördes en knackning på rutan, sakta och hälft tveksam, men fullt tydlig.
Euth blef skrämd, och den andre, hvars ögon redan börjat QlrdTld O &amp; (111 U. '
här kända tidning 1 Skand.
P ti «- * - P Skand, Modet Skand, Modet MAflflf innehåller alltid derjemte en JiLUUuli intressant och spännande föl- jetong.
s n a ^frflTlfl MAftVt b j u d e r * abonnenter till OiVCUlU.
lll.UU.Gl.
storartsde pristäflingar i qvin- lig slöjd om tusentals kronor.
utkommer 2 gånger i måna- den med ett häftadt och skuret nummer om 24 sidor, innehåller i hvarje nummer omkring So illustrationer samt ett ytterst elegant omslag med 2 kol.
lemnar med hvart annat num mer en synnerligt rikhaltig mönsterbilaga.
r t e n em Q V fl TI H OMM.
Mfiriflt ^ * J fÖreIsevis billigaste 1UUUCL.
af alla kända modetidningar.