Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att nu antydda svåra förhållanden skulle komma att afhjelpas, om adjunktstjensten i främmande lefvande språk ånyo kunde blifva med ordinarie tillsatt, är ingen skälig anledning att hoppas, ty nu blifvande innehafvare skulle utan tvifvel begagna första lägliga tillfälle att söka en annan tjenst, om ej lektors-, åtminstone adjunkts-tjenst vid läroverk, der lektor finnes i samma ämne, och detta af säkerligen ingen annan anledning, än den, som de näst föregående innehafvarne af tjensten icke otydligt låtit för - 252 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
J\f 124. märka, eller att tjensten är alltför mödosam och ansträngande, i förhållande till den lägre aflöningsrätt, som är dess innehafvare tillerkänd, helst, så länge icke lektor finnes i läroämnet, adjunkten skall, såväl i afseende på det hufvudsakliga af kompetensprofvet som i allt hvad till undervisningen hörer," fullgöra en lektors åligganden — ja, hvad antalet undervisningstimmar angår, långt mera.
Det kan ej fördöljas att en sådan åsigt ej blott är grundad på erfarenheten vid ifrågavarande läroverk, utan vinner fullt stöd vid betraktande af de fordringar på undervisning i de tre främmande lefvande språken, som nu gällande nådiga Läroverksstadga uppställer för ett högre fullständigt läroverk, och hvilka fordringar, om man sammanräknar lärotimmarne med skyldigheten att hvarje vecka rätta de 5 öfversta klassernas skriftliga öfningar, synes nödvändigt förutsätta läroverkets fördelning på 2:ne lärare, då nu lärare med den högre bildning, sorn tarfvas för undervisningen i de högre klasserne icke lärer erhållas, sä framt ej lektors löneförmåner dem erbjudas, men då tillika, om en lektor i läroämnet anställes och adjunktens undervisningsskyldighet derigenom kan återbringas inom dess naturliga gränsor, ingen svårighet kan blifva att finna sökande till adjunktstjeusten, så torde deraf finnas, att frågan om en dylik lektorstjensts inrättande vid läroverket är af den vigt, att derförutan det ofvanantydda skadliga tillståndet komme att fortfara och den nödiga undervisningen i främmande lefvande språk vid läroverket att för framtiden på ett betänkligt sätt äfventyr as.
På dessa grunder vågar jag vördsamt anhålla det, med orubbadt bibehållande af läroverkets ordinarie lärarepersonal i öfrigt, Rikets
Ständer besluta inrättandet af en ny lektorstjenst vid Hernösands högre elementarläroverk, med undervisningsskyldighet i främmande lefvande språk samt för ändamålet nödigt anslag till lön för densamma, enligt gällande allmänna grunder.
Stockholm den 28 November 1862, Pehr Staaff, JW 124.
Af Herr Widell:
Om ökadi mtal af lärare vid pedagogien i Falköping. ^ Staden Falköping är en kommun, som, till följd af sitt läge och andra gynnsamma förhållanden, årligen tillvexer uti industri, folkmängd och välmåga.
Uti dess enklassiga pedagogi undervisades vårterminen detta år 31 lärjungar och antalet i början af innevarande termin utgjorde 26.
Läroämnena och kurserna vid detta läroverk äro ungefärligen desamma, som vid de lägre 2-klassiga elementarläroverken, och om den inskränkta skol-lokalen medgåfve det, så skulle nog lärjungarnes antal varit större, enär förtroendet till läroverket visat sig vara välförtjent; men samma behof af ytterligare en Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
JYI 125. 253 lärare, som erkändes förra riksdagen, med afseende å pedagogierna i grannstäderna Sköfde och ITjo, gör sig nu gällande för Falköping.
Vilkoret å stadens sida vore ett utvidgadt och förbättradt läroverkshus och följden skulle säkerligen blifva densamma, som egt rum i nyssnäinuda städer: ett ökadt antal lärjungar.
Genom en sådan fortgående förbättring och utvidgning af läroverken i de smärre städerna, skulle, utom den direkta fördel, som derigenom tillskyndades städerna och den omgifvande landsbygden, tillika minskas det öfverklagade allt för stora tilloppet till de högre fullständiga läroverken.
Med anledning häraf får jag vördsamt föreslå: att staden Falköpings pedagogi förses med ytterligare en lärare, och såväl lärarne sorn läroverket tillförsäkras samma förmåner, som tillkomma öfriga pedagogier med 2 lärare, och alltså äfven erhåller lärare i gymnastik och sång.
Gus/. K. Widell.
,M 128.
Af Herr Rhodin ••
Angående anslag till uppmuddring af norra grenen utaf Göta eif elier den s. k.
Sedan, på Kongl. Maj:ts nådiga befallning, undersökningar blifvit, genom Styrelsens för allmänna Väg- och Vattenbyggnader föranstaltande, verkställda och kostnadsförslag upprättadt, särskildt beträffande segelleden genom norra grenen af Göta eif eller den s. k.
Nordre eif, närmast Kongelfs stad, jemte ombyggnad af en der befintlig bro och särskildt hvad angår elfvens fördjupning nedanför staden till Saltsjön; får jag på anmodan af Kongelfs stads samhälle, härmed vördsamt anhålla det täcktes Rikets Ständer, till utförande af förstnämnde del af det ifrågaställa arbetet, nemligen uppmuddring af elfgrenen närmast Kongelf samt ombyggnad af dervarande bro, bevilja en anslagssumma af 74,500 R:dr R:mt, deraf ^:del såsom lån och §:delar utan återbetalningsskyldighet; och bifogas härjemte alla, ärendet rörande handlingar, utom upprättade kartor, hvilka, förvarade i Väg- och Vattenbyggnadsstyrelsens arkiv, derifrån torde, i fall af behof, infordras af Höglofl.
Stats-Utskottet, till hvars behandling denna min motion sannolikt varder remitterad.
Guslaf Rhodin.
Motioner i Borgare-Ståndet 1862, JV? 126, JV$ 126.
Af Herr IUlOdill t
Om förhöjning af den för Häradsskrifvare bestämda pension ä indragningsstat.
Ganska få, om några, tjenstemän i vårt land hafva så trägna, besvärliga, att icke säga, odrägliga tjenstegöromål som häradsskrifvarne, men deremot äro de ingalunda väl lottade i afseende på löneinkomster och pensionsrätt.
En häradsskrifvares samtlige löneförmåner uppskattas till 2,000 R:dr, hvaraf en icke obetydlig del åtgår till resekostnader och aflöning åt biträde; och när han vid fyllda 65 år, hvilken ålder, i följd af hans ansträngande, för helsan skadliga arbete, högst sällan upphinnes, erhåller pension på indragningsstat, beaiik nas denna till endast 1,500 R:dr.
Jag anser det vara öfverensstämmande med rättvisa och billighet, att häradsskrifvare på indragningsstat få åtnjuta pension, som motsvarar deras löneinkomster, och till lika högt belopp som kronofogdar, samt å derför vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte besluta förhöjning å beloppet af häradsskrifvares pension på indragningsstat till 2,000 R:dr R:mt.
Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles ödmjukeligen.
Gustaf Rhodin. JV? 127.
Af Herr flllOdilt 1 Angående elementarläroverkets i Lidköping uppförande å stat såsom fem-Jdassigt läroverk.
Under åberopande af den omständligare utveckling, som uti en inom detta högtärade
Stånd afgifven motion redan blifvit åt elementar-läroverks-frågan egnad, dristar jag efter dertill erhållet uppdrag, beträffande tre-klassiga läroverket i Lidköping, hvilken stad valt mig till ombud vid innevarande riksmöte, vördsamt anföra: att lärjungarnes antal derstädes de sednare fem åren oafbrutet ökats, och uppgått under förliden och innevarande läsetermin till 85, — Sedan höst-terminen 1858, dä sko - Motioner i Borgare-Ståndet 1862. J\@ 127.
255 Ian, fråu att vara pedagogi lief elementar-lärorerk, till innevarande tid hafva 120 nya lärjungar blifvit vid läroverket inskrifne; att såväl stadens som den kringliggande bördiga ortens folkmängd är i jemn tillvext; • att i fö 1 jd häraf ett vida större antal elever, än det nyssnämnda, otvifvelaktigt vore att påräkna och redan skulle hafva anmält sig, derest erforderlig, ständig lärarepersonal vid skolan förefunnes; att högst få, 2 ii 3 lärjungar årligen, från detta läroverk afgå för att fortsätta studierna i Skara; hvaremot det vida öfvervägande antalet, efter vid hemskolan slutade studier, ingår i de praktiska yrkena och är af sin medellöshet förbjudet att besöka något utom födelsestaden beläget läroverk.
På grund häraf och då omsorgen, att åt ett så stort antal barn och ynglingar meddela en för deras behof tillräcklig skolbildning, skäligen må anses mera än hvad som med blott 3:ne lärare kan nöjaktigt utföras, helst de flesta af det jemt tillvexaude antalet lärjungar uppehålla sig vid läroverket från 9:de till I5:de och I6:de året, samt Rikets Ständer vid föregående riksdagar funnit skäligt att till fem-kjassiga läroverk uppflytta sådana stads-skolor med hvilka den nu ifrågavarande kan anses fullt jemförlig, (såsom t. ex. i Mariestad, Borås, Eksjö, Sundsvall, Carlshamn, Piteå och Haparanda,) vågar jag vördsamt förslå att Lidköpings elementarskola på stat uppföres såsom fem-klassigt läroverk med Rektor och fem Kolleger.
Guslaf Rhodin. .M 128.
At Herr Rootlll Om anslag till en för ångkraft afsedd jernväg från Helsingborg ma Landskrona lill Eslöf vid södra stambanan.
Vid tvänne föregående riksdagar har jag från denna plats haft äran afgifva motion om en jernväg till Helsingborg, och vid sistlidne riksdag väckte Helsingborgs dåvarande representant, herr Eneman, fråga i enahanda syfte, utan att dessa vördsamma framställningar hitintills lyckats tillvinna sig Rikets Ständers bifall.
Alla de skäl, som i så hög grad tala för jernvägens fortsättande till Helsingborg hafva alltför ofta blifvit antydde och utvecklade, för att jag nu skulle behöfva åter upprepa dem.
På en omständighet anhåller jag emellertid att ännu en gång få fästa Rikets Högloflige Ständers uppmärksamhet, den nemligen, att
Helsingborg snart sagdt hvarje år för längre eller kortare tid under vintermånaderna är den enda punkten i vårt land, öfver hvilken postsamt person- och godstrafiken obehindradt går till och kommer från utlandet, och då 256 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 129. nu Helsingborg snart erhåller en rymlig och fullt ändamålsenlig hamn och derjemte jernväg inom kort blifver färdig emellan Köpenhamn och Helsingör, synas väl alla möjliga talande skäl vara för handen, att, i Statens och landets välförstådda intresse, draga jernvägen till Helsingborg.
Vederbörlig undersökning har för detta’ändamål »blifvit af herr major Adelsköld verkställd, och skola kostnadsförslager, kartor m. m. blifva till Höglofliga Utskottet aflemnade.
För att nu ej ytterligare förlora en dyrbar tid, och ovissa om Rikets Ständer skulle vid denna, mera än vid^föregående riksdagar, vilja taga oss under sina vingars beskydd, hafva vi tänkt oss såsom möjligt att snarare uppnå det stora mål, hvartill vi så länge sträfvat, genom att sjelfve efter yttersta krafter dertill bidraga.
Ett Bolag har sålunda bildat sig, för att i förening med Landskrona bygga en för ångkraft afsedd jernväg till stationen Eslöf vid södra stambanan och vill nämnda Bolag nied ^ deltaga i arbetets utförande.
Bolagsreglor äro redan af Kongl. Maj:t stadfästade.
Herr Landshöfdingen och Kommendören von Troil har sistlidne Lördag å Riddarhuset afgifvit en lika utförlig, som väl motiverad motion om en jernväg emellan Helsingborg och Ystad till stambanan med en branchbana till Landskrona, och i det jag tager mig friheten åberopa densamma samt mina och herr Enemans vid de 3:ne sistförflutna riksdagarne i ämnet afgifna motioner, äfvensom den till Kongl. Majit af Direktionen för Helsingborgs Jernvägs-bolag i underdånighet ingifna skrifvelse, vågar jag vördsamt föreslå: att Rikets Ständer behagade vid denna riksdag ansia Tvåtredjedelar af hela anläggningskostnaden för en för ångkraft afsedd jernväg från Helsingborg via Landskrona till Eslöf, emot vilkor att bolagen i Helsingborg och Landskrona åtaga sig en tredjedel i hela arbetets utförande.
Stockholm den 27 November 1862. F. Rooth. JW 121?.
Af Herr Rootli:
Angående en särskild national-belöning för Öfversten m. m.
Friherre Nils Ericson, i egenskap af Chef för Statens jernvägshyggnader. . ......
; ‘ \
Nyligen hafva vi varit vittnen till den betydelsefulla och för vårt lands framtid vigtiga stund, då rikets hufvudstad biel' med Götheborg genom jernväg förenad.
Vid hvarje tillfälle, dä en storartad handling ser sin. fullbordan, är det naturligt, att tanken företrädesvis hvilar hos den, under hvars öfverinseende och ledning handlingen eller iöretaget blifvit utförd t, och säkerligen linnes ingen ibland o.ss, som ej med taeksamhet inser och villigt erkänner de stora förtjenst er och det oegennyttiga - Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 130» 257 nyttig»! nit, som Chefen för Statens jernvägsbyggnnder, Herr Öfversten, Baronen och Kommendören Ericson alltifrån första stunden, då han tillträdde utöfningen af sitt lika vigtiga som ansvarsfulla kall ådagalagt, och de vackra minnen af rastlös verksamhet, han ät framtiden lemnar efter sig, äro minnen, vid hvilka hvarje fosterlandsvän ined glädje fäster sig, och som skola göra hans namn odödligt i våra häfder.
Herr Öfverste Ericson har frän Hans Majit Konungens sida erhållit en lika vacker som välförtjent utmärkelse, och det synes mig, som skulle det vara representationen värdigt, att äfven å sin sida på något lämpligt sätt visa sin erk inslå åt den man, som egnat fosterlandet så stora tjenster.
Utan att för min ringa del vilja tillåta mig framlemna något bestämdt förslag, huruledes min vördsamma framställning skulle pä det mest passande sätt kunna bringas till utförande, hvilket jag i första rummet öfverlernnar att föreslås af det Utskott, som kommer att behandladenna angelägenhet, får jag emellertid hos Rikets nu församlade Ständer anhålla: att Rikets Ständer mätte såsom en gärd af tacksamhet för det lika förtjenstfulla.
, som i allo utmärkta sätt, hvarpå Statens jernvägsbyggnader blifvit utförda, och utan afseende på huruledes frågan om den af Kongl. Majit i nådig
Proposition föreslagna pension kan komma att afgöras, ät Öfversten m. m.
Ericson i egenskap af Chef för Statens jernvägsbyggnader bestämma och anslå en nationalbelöning, värdig det folk, hvars ombud vi hafva äran vara.
Stockholm den 28 November 1862. F. Rooth. JW 130.
Af Herr Rooth-'
Om anslag till inrättande vid Höganäs och Torekow af stationer för lifräddnings-anstalter m. m.
Vid de tvänne riksdagarne före den sist förflutna, afgaf jag motion om inrättandet af lifbergnings-anstalter vid våra kuster, för att i farans stund kunna anlita* och begagnas.
Mina ödmjuka framställningar vunno hos Rikets Ständer det afseende, att anslag blefvo beviljade i och för detta ändamål, men mycket återstår ännu innan desamma blifva sä fullkomligt spridda, som vära vidsträckta kuster erfordra.
På de ställen, der dessa lifbergnings-anstalter blifvit stationerade, såsom Brantevik, Sandhammaren, Wiken m. fl., hafva de redan hunnit visa sina välgörande verkningar, i det att å dessa stationer tid efter »annan mer än 200 menniskolif blifvit Bih. till R.
Brot. 1862—1863. 11 Sami. 3 Afä. 33 258 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
,f\f 131. bergade, som, dem förutan, säkerligen skulle i vågorna hafva funnit sin graf.
I södra delen af riket finnes, bland andra, tvänne platser, der sjöolyckor som oftast inträffa, och der förmedelst långt ut i hafvet gående stenref samt blindskär, det är alldeles omöjligt att i storm kunna gå ut med vanliga båtar eller företaga påg o t till de i fara varandes räddning.
Dessa ställen äro Höganäs och Torekow.
A det förra, behöfves en räddningsbåt och ii det sednare en raket-apparat.
Enligt mig från tillförlitligt håll benäget leornad upplysning, kostar ordnandet af en fullständig riiddnings-station omkring 5,500 R:dr R:mt, samt för en station med endast raket-apparat omkring 700 R:dr, hvarjemte årliga underhållskostnaden för den förra uppgå till omkring 500 R:dr och för den sednare till omkring 250 R:dr.
Till bemanningen ä räddningsbåtarne äro aflöningar bestämda, men dessa, äro små, jemförda med den fara, för hvilken manskapet är utsatt, nära nog vid hvarje räddningsföretag.
På grund af livad jag sålunda tillåtit mig anföra, anhåller jag vördsamt: l:o) att Rikets nu församlade
Ständer måtte anslå erforderliga medel för inrättandet af en station med räddningsbåt vid Höganäs samt en station med raket-apparat vid Torekow, äfvensom nödiga medel för dessa sta tioners ärliga underhåll, samt 2.o) att en summa af Ett Tusen Riksdaler måtte ställas till disposition af Kongl. .Förvaltningen af Sjö-ärendena, för att såsom extra godtgöreise kunna användas ät dem eller den, som vid räddningsföretag, genom ådagalagd rådighet och raskhet, deraf kunna göra sig förfjente.
Stockholm den 28 November 1862. F. Rooth. ,M 131.
Af Herr G Alill 1 Angående ändring af 5 § 2 mom. i Kongl. Förordningen den £1 December
ISiil om egors /redande inut skada af annans hemdjur samt om stängselskyldighet.
Maj:ts Förordning af den 21 December 1857, om egors fredande mot skada af annans hemdjur samt om stängselskyldighet, stadgar visserligen uti 1 § såsom allmän regel, att, ”hvar som husdjur eger vare pligtig om dem hålla sådan vård, att de icke olofligen inkomma på annans egor,” men gör uti 5 § 2 mom. i afseende på hägn för skogsmark, från denna regel det ganska väsendtliga och för skogsskötseln menliga undantag, attsädan mark. om den ej är inhägnad, ”anses vara till gemensamt mulbete upplåten”.
Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 131.
259 Genom detta undantagsstadgande betages skogsegaven all rättighet, att freda sina skogsplanteringar från främmande kreaturs förhärjningar, såvida han ej håller dem eller hela skogsmarken inhägnad; — men utom det att inhägnandet af en större skogsvidd medför betydlig kostnad, samt till stängselvirke erfordrar sä mycket yngre skog, att tvifvelaktigt kan vara, om ej derpå, i de flesta fall, uppoffras lika mycket skog, sorn den, hvilken derigenom skulle räddas undan förstörelsen, sä har man dessutom, der inhägnandet af skogsmark i större skala blifvit försökt, inom kort mäst öfvergifva detta sätt, enär det för den, som deraf linner sin fördel, är ytterst lätt, att obemärkt och strafflöst, så skada hägnaden, att kreaturen få obehindradt tillträde till marken och der kunna åstadkomma ganska stor skada, innan ohägnet upptäckes, Vare sig således, att skogsmarken inhägnas eller ej, så blifver dock i båda fallen, en gifven följd af denna medgifna fria betesrätt på annans skog att ärligen inom landet gagnlöst förstöres en högst betydlig skogsmassa; och torde derför ej saknas skälig anledning, att söka förändra detta stadgande i sådan rigtning, att skogshushållningen befrämjas, utan att dervid någons rättmätiga anspråk förnärmas.
Rättast och fullständigast skedde sådant utan tvifvel, om hela detta moment utur förordningen borttoges, då den ohägnade skogsmarken komme i åtnjutande af samma skydd som inegornn, men då skogsbetet, pä många orter med mindre utveckladt jordbruk, ännu svårligen torde helt och hållet kunna undvaras, och der så är förhållandet, äfven blefve väl kännbart för många kreaturs egare, att hela sommaren om hälla pålitliga vallhjon för sina kreatur, så torde man tillsvidare böra inskränska förändringen dertill, att betning af annans mark lorbjudes endast under den tid af äret, dä den största skada pä skogen derigenom åstadkommes, eller under våren och början af sommaren.
Då kreaturen denna årstid, innan ännu tillräckligt gräsbete för deni finnes, utsläppas till skogsbete, uppsöka de alltid fallen, der de med begärlighet förtära såväl de späda skogsplantorna som ungskogens saftiga toppskott; och för den skogsegare, som bemödar sig om, att med omsorg sköta sin skog, är dét sannerligen både smärtsamt och nedslående att se, huru några få af hans grannars utsvultna kreatur, kunna pä en enda dag, förstöra flera tunnland af hans med kostnad och möda verkställda skogsplanteringar, eller så misshandla hans ungskog, att dess vextlighet för alltid förderfvas.
Man må sannerligen ej undra på, om under sådana förhållanden, hågen fölen bättre, med kostnad förenad skogskultur, vinner föga insteg i vårt land.
Längre fram pä sommaren, när kreaturen af gräsvexten finna sin tillräckliga föda, lemna de skogsplantorna, hvilka dä ock för dem blifva mindre smakliga, mera orörda, och kan i följd deraf skogsbetningen denna årstid, utan synnerlig skada, medgifvas samt blifver stundom äfven nödvändig, för att förekomma, det en allt för stark gräsvext ej må förqväfva skogsplantorna.
För den omtänksamme jordbrukaren skulle ett sådant förbud alls icke mediöra någon rubbning uti nuvarande förhållanden, ty han ställer aldrig sin hushållning sä illa, att han behöfver anlita detta dyrbara och onaturliga sätt till sina kreaturs lifnärande, men för dem, som hittills haft ovanan, att på detta sätt föda sina kreatur pä skogsegarens bekostnad, blefve det deremot ett lika behöflig! som nyttigt tvångsmedel, att bättre sköta sitt jordbruk och mera affatta kreaturens antal efter fodertillgängen, så att de kunde föda sina kreatur inne till den tid, då de kunde finna sin naturliga löda ute på marken, eller ock inskränka förödelsen till egen skogsmark. 260 Motioner i Borg are-Ståndet 1862. J\?
De öfver allt kring våra byar förekommande stora vidder, bevexta med dvergartade, fast ofta 100-åriga gran- och tallbuskar, gifva ett rätt sorgligt exempel på hvad kreaturen, synnerligast fåren, i den vägen kunna åstadkomma, och mången skogsegare, som annars kunde vara hågad att i detta afseende skona sin skog, afhålles nu derifrån, då han finnér att hvad han sjelf skonar, af grannarne kan ohejdadt förstöras, likasom man torde kunna förutse, att mången, som nu af tanklöshet eller bristande insigt om sakens skadlighet, genom förtidig betning förderfvet- sin egen skog, skall genom lagens stadgande komma att väckas till uppmärksamhet på den skada, han på detta sätt omedvetet tillfogar sig sjelf.
Såväl skogshushållning som jordbruk och ladugårdsskötsel skulle således ovilkorligen komma att vinna pä förändringen.
För mellersta Sverige torde medlet af Juni månad vara den tid, hvarefter betning å skogsmark utan synnerlig skada kan börjas, men då denna tid, till följd af klimatet, mäste vara helt olika i andra landsorter, lärer svårligen några speeiela stadganden i detta afseende kunna införas uti en allmän förordning, utan borde, efter mitt förmenande, öfverlemnas till hvarje orts landsting att bestämma, hvad tid af året fritt bete å annans ohägnade skogsmark ina för den orten tillåtas; och då alla som saken rörer, uti landstingen blifva representerade, torde man kunna påräkna, icke allenast att frågan blifver med fullkomlig sakkännedom pröfvad och afgjord, utan äfven att bestämmelserna med mindre ovilja komma att efterlefvas, än om de utginge från någon annan myndighet.
På grund häraf vågar jag föreslå: att ofvannämnda 5 § mom. 2 mätte erhålla följande förändrade lydelse: ”Finnes emellan egor, som nu sagde äro, ej stängsel, då skall så länge det förhållandet fortfar, den ohägnade marken anses vara till gemensamt mulbete upplåten, under den tid af året, som af landstinget för hvarje ort bestämmes, om ej annorlunda aftalt är”.
Stockholm den 28 November 1862. H. P. W. Gahn. JW 132.
Af Herr G Ali II:
Om anslag till uppförande af ett hospital för sinnessjuka, af sedt för Wermlands, Nerikes och Dalarnes behof.
Uti embetsberättelse till riksdagen 1862, sid. 148, yttrar Rikets Ständers Justitie-ombudsman: ”På flera ställen har klagomål försports öfver de befintliga sjuk - Motioner i Borgare-Ståndet 18C2. J\? i 32.
261 flomsanstalternas otillräcklighet, isynnerhet har en sadan klagan låtit höra sig öfver bristande utrymme pä hospitalen, eller vårdanstalterna för sinnessjuka.” ”Hvad sorn till afhjelpandet af denna brist kan uträttas, är derför af behofvet päkalladt och skall utan tvifvel inom hela landet med tacksamhet emottagas.”
Dylik klagan, som Rikets Ständers Justitie-ombudsman förmäler sig hafva flerestädes försport öfver bristande utrymme å hospitalen, är öfver hela landet temligen allmän.
Antalet af sinnessjuka Ökas ej endast i förhållande till folkmängdens förökning, utan sannolikt, åtminstone i vissa provinser, i ännu större progression.
Enligt Statistiska Central-byråns sednast utgifna berättelse, funnos vid n 1855 års slut 3.893 vansinniga inom hela riket, eller en vansinnig på 935 innevånare.
Dm rikets folkmängd vid 1862 års slut antages uppgå till fyra millioner, skulle antalet af de vansinniga efter beräkning af 1 på 935, nu uppgå till 4,278; — eller sannolikt till lulla 4,500.
Enligt upplysningar, erhållna från Serafimer-ordens-gillet funnos ä rikets samtliga hospitaler vid 1861 års slut endast 1,074 platser för sinnessjuka; sålunda en plats för omkring hvar ljerde beräknad sinnessjuk.