Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Raab med sin motion afsett att _de sålunda bildade arbets-kompanierna skulle användas till fästningsbyggnader, och arbetskommenderingar från arméen således ej blifva dertill behöfliga; hvaremot Anders Persson yrkat arbets-kompaniernas användande i första rummet till allmänna arbeten inom länet och, om sådane ej funnos, å andra orter; men i brist af allmänna arbeten, borde dessa kompanier få af enskilda bolag begagnas.
Besvärs- och Ekon.-Utsk. Betänkande M 8t>.
5 Utskottet har förskaffat sig underrättelse angående arbetsfängarnes antal den 3 I sistlidne
December och huru de sysselsättas.
Det har blifvit upplyst: 1:o att lifstids-fångarnes antal då var 1,294.
Deraf voro 129 förlagde i Christianstad och sysselsatte med vall-raseringsarbeten samt arbeten för artilleriets räkning; 160 i Carlskrona och sysselsatte med arbeten för flottans räkning; 132 å fästet Kronan vid Götheborg och sysselsatte med arbete för Ingeniör-korpsens räkning; 125, hvaribland till icke ringa del ålderstigne och mindre arbetsföre, å Ny Elfsborg och sysselsatte med dels arbete för Ingeniör-korpsens räkning, dels diverse arbeten; 302 i Landskrona och sysselsatte med ylleväfnads-fabrikation för enskild entreprenörs räkning m. m. samt om sommaren dessutom med hamnbyggnads-arbete; och 446 förlagde i Warberg och sysselsatte dels med fångbeklädnads-arbeten, dels med stenhuggnings-arbete för enskild entreprenörs räkning.
2:o att straff-fångarnes på viss tid antal var 1,526.
Deraf voro 780 förlagde i Malmö och sysselsatte med hamnarbete om sommaren samt i öfrigt med fångbeklädnads- och diverse arbeten; 532 å Långholmen och sysselsatte med stenhuggning, fångbeklädnads-arbete m. m.; 15 förvarade i länsfängelserna på grund af särskildt stadgande i utslagen; samt 199 likaledes der förvarade på grund af 27 § i Kongl.
Förordningen om ansvar för stöld m. m. den 4 Maj 1855.
3:0 att de försvarslöses antal var 1,036.
Deraf voro 354 förlagde på Carlsborg och sysselsatte med fästningsbyggnads-arbete; 133 i Carlskrona och sysselsatte med arbete för flottans räkning; 12 förlagde å Kungsholms fästning, 123 vid Slite och 247 vid Rindö, på alla tre sistnämnde ställen sysselsatte med fortifikationsarbeten.
De öfriga, dels mindre arbetsföre, dels sådane, som, på grund af 32 § i reglementet för krono-arbetskorpsen, blifvit för opålitligt förhållande förflyttade till korrektions-inrättning, voro förlagde, 99 på Långholmen och 68 i Malmö, samt sysselsatte med diverse arbeten.
4:0 att krono-arbelskorpsens soldatklass (bestående af manskap utstruket från de värfvade regementena) utgjordes af 117 man, förlagde vid Strömsholms kanal och sysselsatte med arbeten för nämnde kanalverks räkning.
Häraf synes: a) att, af lifstids-!ängarne.
546 äro dels ständigt sysselsatte med arbeten för kronans räkning, dels mindre arbetsföre. b) att af straff-fång arne på viss lid, 214-, de nemligen, som dels till följd af särskildt stadgande i utslagen, dels på grund af 27 § i Kongl. Förordningen om ansvar för stöld m. m. den 4 Maj 1855, förvaras i länsfängelserna, icke kunna, i strid mot utslagens och förordningens lydelse, användas till arbeten utom den stad eller det län fängelset är beläget.
Besvärs- och Ekon.-Ulsk Betänkande M 86- c) att, af de försvarslöse, alla arbetsföre, som icke på grund af 32 § i reglementet för krono-arbetskorpsen blifvit förflyttade till korrektions-inrättning, äro använde för kronans räkning; och d] att hela krono-arbetskorpsens soldatklass är använd till arbete, som äf allmänna medel åtnjuta understöd.
Då återstå blott af lifstidsfångarne 748. af straff-fångar på viss tid 1,312'. af försvarslöse (inberäknadt mindre arbetsföre) . . . 167.
Summa 2,227. som kunde ytterligare till allmänna arbeten användas.
Af dessa 2,227 användas likväl redan, bland lifstidsfångarne, de 302 i Landskrona förlagde och, bland straffångarne på viss tid, de 780, som aro förlagde i Malmö, tillsammans 1,082 personer, om sommaren till hamnarbeten, hvilka åtnjuta understöd af allmänna medel.
De 167 försvarslöse kunna, dels i anseende till bristande arbetsförmåga, dels i anseende dertill att de just såsom bestraffning blifvit från friare arbete skiljde, icke gerna komma i fråga att till arbete utom inrättningens bevaknings-område användas.
Då återstå blott 978 personer, alla straff-fångar, förlagde i Warberg och på Långholmen, som icke redan användas på sätt motionärerne föreslå, och dessa begagnas nu, efter ytterligare afdrag af dem som äro från allmänt arbete hindrade genom sjukdom, orkeslöshet, tjenstgöring inom fängelset för tvätt, renhållning, handräckning, matlagning, m. m., och hvilka, t ex under Juli månad sistlidet år, utgjorde per medium i Warberg omkring 85 och å Långholmen, utom de försvarslöse, omkring 60 personer, dels till arbeten för fångvårdens egna behof såsom till fängelsebeklädnads-arbeten, dels af enskilde entreprenörer inom fängelserna eller i dess grannskap till ylleväfnads-fabrikation och stenhuggningsarbete emot viss afgift för hvarje dagsverke, dels ock, till en mindre del, för fångvårdens räkning till stenhuggning samt diverse arbeten.
Då häraf synes, att alla redan äro sysselsatte, skulle någon särdeles vinst i arbets-qvantitet icke uppkomma genom bifall till motionerna, helst i allmänhet kan antagas att fångars arbete ej kan tåla jemförelse med fria arbetares, emedan de förre äro ovillige och ovane samt ofta sakna arbetsförmåga, hvaremot många svårigheter möta för deras användande.
Den vigtigaste af dessa svårigheter är arbetets ordnande på ett sådant sätt, att straffets ändamål i möjligaste måtto icke förbises.
Vid straff-fångars behandling måste nemligen afses icke allenast att de i möjlig mån förbättras, utan ock ett annat straffets ändamål, att söka afskräcka fången från att vidare beträda brottets bana, och andra från att följa hans efterdöme.
I följd häraf måste straff-fångarne underkastas en strängare behandling, än i afseende på de försvarslöse är af nöden.
Man Allm.
Betänkande J\s 8(i 7 liar sålunda sökt noggrannt afhålla straff-fångarne från beröring med personer utom fängelset, äfvensom de på viss tid dömde afhållas från samtal sins emellan, så vidt sådant ej för arbetets gång befinnes nödigt.
Detta, äfvensom angelägenheten att hindra rymning, föranleder att man icke kan använda sådana fångar till andra arbeten än dem, som verkställas inom fängelsernas områden eller åtminstone så nära dem, att ('ängarne kunna återföras till fängelset vid dagens slut och gör särskildt för ändamålet inrättade byggnader behöflige på hvarje ställe der de begagnas.
Om denna strängare disciplin eftergåfves och fångarne finge användas vid arbeten å fria fältet, så skulle straffet säkerligen ej blott i allmänna opinionen utan ock i verkligheten förfalla till en obetydlighet eller till intet, och gemensamhets-straffet, om ock utsträckt till en vida längre tid, blifva betydligt lindrigare, än ensamhets-fängelset, hvilket redan användes och, enligt från Kongl. Maj:t nyligen aflåten nådig Proposition, är i fråga att ännu mera tillämpas såsom straff för ringare förbrytelser.
Att bevaka straff-fångar på samma sätt, som till exempel vid den å fria fältet arbetande kronoarbetskorpsens soldatklass eger rum, blott genom fångarnes organiserande i kompanier samt ställande under krigslagarne och under särskildt befäl, är dessutom icke görligt, utan att detta befäl blefve så talrikt, att kostnaderne icke motsvarade ändamålet; och rymningar skulle i alla fall icke kunna förekommas, utan särskilda fängelser för deras förvarande om nätterna samt vida större bevakning på fältet, än den som nu erfordras.
Sedan krono-arbetskarlarnes antal allt mer och mer förminskats lärer väl hafva varit satt i fråga, att från Carlsborg förflytta krono-arbetskarlarne och i stället dit förlägga straff-fångar, dömde på viss tid; men flerfaldiga omständigheter, och deribland bristen på tjenliga fängelsebyggnader, hafva förhindrat verkställigheten, ty för sådane arbetsfångar fordras byggnader af helt annan beskaffenhet än för krono-arbetsmanskapet, och vinsten af straff-fångarnes användande på detta ställe, företrädesvis för de orter der de nu begagnas, är icke så stor, att den skulle på långt när ersätta de kostnader, som genom uppförandet af ändamålsenliga fängelser skulle förorsakas, och de öfriga olägenheterna, som deraf skulle uppkomma.
Af dessa skäl, och då af hvad nu upplyst blifvit finnes vara utredt, att man i allmänhet, der det lämpligen kunnat ske, sökt att till det allmännas båtnad använda fångars arbetskrafter, tillstyrker Utskottet, att motionerne icke måtte till någon åtgärd föranleda.
Stockholm den 24 April 4857. s Allm, Besvärs- och Ekon.-Utsk.
Betänkande M 87.
Utsk. d. 25 April 1857, kl. 1 e. m.
Betänkande, * anledning af vackt motion om upphörande al Universiteternas rätt att i de städer, der de öro förlagda, med stadsstyrelsen deltaga i handläggning af ekonomi- och politi-mål.
Uti en inom Vällofliga Borgare-ståndet väckt, till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motion, har Herr Billström, anfört, att, jemte den särskilda domsrätt, som tillförene varit åt embetsmvndigheterna inom rikets universiteter uppdragen, hafva dessa myndigheter från äldre tider äfven blifvit tillförsäkrade att sjelfve eller genom vissa deputerade, som af medlemmarne inom de akademiska institutionerna kunde utses, deltaga i behandlingen af ekonomi- och politi-mål, hvilka röra universitets-städernas innevånare i allmänhet; och ehuru omförmälda domsrätt numera upphört och de särskilda mantals- och skattskrifningarne samt bevillningstaxeringarne för akademiske personer äfven blifvit afskaffade, fortfore dock universiteternas medlemmar genom sina närmaste styresmän eller valde deputerade att, gemensamt med städernas magistrater, handlägga mål och ärenden af förutnämnda beskaffenhet.
Då de tvistigheter, hvilka uppstå rörande ekonomi- och politi-frågor numera, efter den akademiska jurisdiktionens afskaffande, tillhöra' stadsmyndigheternas pröfning, vore det ej längre lämpligt, att universiteterna deltoge i städernas administration, hvarföre, och till undanrödjande af den oreda och de förvecklingar, sorn i omförmälda afseende nu egde rum, samt på det enhet och sammanhang vid behandlingen af administrativa mål och ärenden inom universitets-städerna måtte åstadkommas, motionären yrkade att Rikets Ständer måtte i underdånighet begära, att alla de författningar och påbud, hvarigenom embetsmyndigheter vid universiteterna blifvit tillerkände rättighet att med stadsmyndigheterna deltaga i handläggningen af ekonomi- och politi-mål, som röra städernas innevånare, kunde upphäfvas,' samt de stadgar Allm.
M 87. 9 stadgar och föreskrifter, som för behandlingen af dylika mål i allmänhet äro gällande, jemväl inom universitets-städerne vinna tillämpning.
Då vid 1850 och 1851 års riksdag motion af enskild person gjordes om afskaffande af den akademiska jurisdiktionen och att, i sammanhang dermed, akademiernas befattning med ekonomi- och politimål i städerna jemväl måtte upphöra, så att med styrelse i stad, der akademi är, kunde komma att förfaras på samma sätt, som rörande styrelse i andra städer är förordnadt, förklarade nämnde riksdags LagUtskott sig dela motionärens åsigt om olämpligheten af den akademiska jurisdiktionen, hvilken tillkommit under förhållanden, som numera vore helt och hållet förändrade, samt derföre ej eller verkade välgörande; hvarföre Utskottet tillstyrkte, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att den akademiska jurisdiktionen, med undantag af disciplinär-myndigheten, måtte, så snart sig göra läte, upphäfvas och förhållandet med universiteterne i omförmälda hänseende i öfrigt bringas till öfverensstämmelse med allmän lag; och blef detta Utskottets förslag af Rikets Ständer gilladt, hvadan underdånig skrifvelse i öfverensstämmelse härmed under den 28 Augusti 1851 expedierades.
Vidare har Herr Billström, för frågans utredande, till Utskottet ingifvit åtskilliga handlingar och dervid upplyst, att, ehuru Kongl. Majit genom nådigt beslut den 31 Mars 1852 täckts förordna om akademiska jurisdiktionens indragning, blef dock frågan om upphörande af universiteternas befattning med ekonomi- och politimål tills vidare uppskjuten.
Anledningen till uppskofvet skall varit, att nyssberörde fråga då icke blifvit erforderligen beredd samt att Kansleren anmält sig erna, efter inhändigande af derom från universiteterna infordrade närmare upplysningar, inkomma med särskild underdånig framställning i detta ämne; men under de fem år, som sedermera förflutit, hade ej något härvid veterligen blifvit åtgjordt.
— Universiteternas rättighet att deltaga i behandlingen af ekonomi- och politi-målen vore grundad på de i äldre tider för universiteterna utfärdade privilegier jemte särskilda Kongl, bref och resolutioner; och hade berörde rättighet i Lund blifvit utöfvad genom deputerade från akademien, bestående af rektor samt två eller tre af consistorii academici ledamöter, med hvilka Rorgmästaren jemte två eller tre dertill utsedde magistratspersoner eller borgare till gemensam öfverläggning sammanträdt.
Den sålunda organiserade myndigheten, benämnd akademiska och stads-jwrisdiklionernes deputerade, hade hittills upptagit och handlagt mål och ärenden af ofvan anförda beskaffenhet, nemligen rörande stadens allmänna vägar och broar, gatuläggning, gatubelysning, brandväsende, sundhetspolis, m. m.
— En särskild olägenhet hade dervid uppstått derigenom att akademiens rektor, som är ordförande hos deputerade, årligen ombytes och således knappast hinner orientera sig i deputerades göromål, innan han är färdig att öfverlemna dem i andra händer.
Prot. 1856 & 1857. 8 Sami. 21 Haft. 2 10 Allm.
Uti det underdåniga memorial, H. K. H.
Kronprinsen, i egenskap af univer siteternas Kansler, den 4 April 1851 afgifvit, har, rörande denna fråga, blifvit yt tradt, att, såsom en följd af den akademiska jurisdiktionens upphörande »skulle »ock den rätt att deltaga i universitets-stadens ekonomi- och politi-förvaltning, hvilken, »såvidt densamma angår universitets-staten och borgerskapet gemensamt, hvartdera »universitetet i sin ort eger, likaså numera kunna upphöra till de delar, som uti »junsdiktions-förhållandet hafva sin grund; men att, som frågan härom ej står i så»dant sammanhang med den om den egentliga jurisdiktionen, att den ena ej utan »den andra skulle kunna afgöras, densamma torde, sedan de derom från universite»terna infordrade närmare upplysningar inkommit, få blifva föremål för särskild un»derdånig framställning»; och har Kongl. Maj:t, i anledning häraf, år 1852, i sammanhang med afgörandet af frågan om den akademiska jurisdiktionens upphörande, således efter det Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 28 Augusti 1851 till Kongl. Maji inkommit, behagat, vid föredragningen af H. K. H.
Kanslerens ofvannämnda underdåniga memorial, i nåder besluta, att denna frågas slutliga pröfning skulle tills vidare uppskjutas, enär frågan ännu icke blifvit erforderligen beredd samt H. K H.
Kansleren förmält sig erna att, efter inhändigande af närmare upplys ningar, inkomma med särskild underdånig framställning i ämnet.
Under dessa förhållanden anser Utskottet sig böra tillstyrka, att Rikets Ständer hos Kongl.
Majit täcktes låta vidtaga nödiga åtgärder för beredande af denna frågas slutliga afgörande.
Reservation: af Herr Lallerstedt, som yttrade: »Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 28 Augusti 1851 uttrycker icke nog tydligt, att Rikets Ständer ansett universiteternas befattning med ekonomi- och politi-målen i de städer, der de äro förlagda, böra, likaväl som den akademiska jurisdiktionen, helt och hållet upphöra; och uti H. K. H. Kanslerens af Utskottet åberopade memorial af den 4 April samma år förekommer derom endast en intetsägande fras eller att universiteternas rättighet att Allm.
M 87. ii jemte borgerskapet deltaga i universitets-städernas ekonomi- och politi-förvaltning kunde försvinna lill de delar, som uti jurisdiktions-förhållandet hafva sin grund.
Då likväl denna rättighet icke kan betraktas annorlunda än såsom ett privilegium, hvars skadliga följder äro tillräckligt ådagalagda, samt orsaken hvarföre Rikets Ständers framställning vid 1850—1851 årens riksdag blifvit i förevarande hänseende lemnad utan vidare åtgärd torde kunna sökas i de obestämda ordalag, i hvilka den blifvit affattad, så får jag, för min del, vördsamt tillstyrka Rikets Ständer, att uti förnyad skrifvelse hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det universiteternas befattning med ekonomi- och politi-målen i universitets-städerna må, så fort ske kan, upphöra.»
Häri instämde Herrar Thomée Odmansson och Boman.
STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1857. - V,a .V ■ ,VA t-, to T(. A . . V. :- \ , hv.;V;. LU . jsHiV/i ,o Jio mc' eogubonne Hfi-tjlritot' rita} o;bi ■ Vifigiijih unn ■:/.!;■ gi9!itiöJr; cl-jJifl (jiuljsvil A.rio U:u\c .cbsfiieyfibfi '-vi'..!■>(■ ■; a <>■/: v-it|M bcwiioi -.».T Sätil! ' [G'%.'0 ii i . il Sfi; "'Al •' ilO .i h f — 0<-'; ! : ... i■ fefliV! jivlilt! .r.iiiVii i ’!(> :: ';;MfråJo -:h 1 ‘i!! i ,: f i ‘f\.y
Sfilii bfivfrw iiu , !.-!■' ' '-•- ■■ • .
:.m . i'-; gnfiiiiis ’ e i i > ■ uu ,s;i;r,ii.; — ■ i ‘ii :i Ar i,.,‘ ii e(:, sU «.,"«'(!(
:u ,osJ 9jt& het ».» .Affi c; : noa'i..-i; ' rt ■ •, '■■<■■■ x ■ ‘' i ‘i'-. :k 0 . ■ ,V.\ O ’T Vi ii ö! 1 i ■■ !•■ ‘ i •
TÖ8I' -ii.)l -,-7f it iSJ.I li.T(
Ti .i''.i S:..
Besvärs- och Ekonomi-Vlskollels Betänkande N:o SS. 1 \:o Ank. till Exp.-Utsk. den 1 Maj 1857, kl. 12 midd. betänkande, i anledning af väckta frågor om ändring i de angående fattigvården i Riket gällande föreskrifter.
Angående detta ämne hafva till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet blifvit remitterade motioner, väckta Hos Högloft.
Ridderskapet och Adeln: af Grefve af Ugglas, Carl Fredrik Ludvig, och Friherre Raab) Carl Adam.
Hos Välloll. Borgare-Ståndet: af Herr Rönblad, G. P. Hos Hedervärda Bonde-Ståndet: af bengt Nilsson från Kronobergs län, Lars Johansson från Westmanlands län, med hvilken Olof Olsson och Anders Jansson från samma län sig förenat, Anders Nilsson från Hallands län, med hvilken D. Andersson och Anders Gudmundsson sig förenat, och Carl Dahlgren från Elfsborgs län.
Då det skulle medföra alltför stor vidlyftighet att införa förslagen hvart för sig, anser Utskottet, till vinnande af ordning och redighet, lämpligast att särskildt för hvarje § i Förordningen af den 13 Juli 1853 upptaga alla deremot förekommande anmärkningar eller dervid föreslagna tillägg, beledsagade omedelbart derefter af Utskottets deröfver afgifna yttrande; och är sålunda anmärkt och yrkadt i fråga om: Bih. till R.
Prot. 4856 8/ 1857.
8 Sami. 33 lläft. 1 2 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 88. 2 §.
Af Bengt Nilsson: att det i l:sta mom. af berörde § gjorda medgifvande, att om samhällets samtlige vid sockenstämma i beslutet deltagande medlemmar vilja' i afseende på fattigvården fördela samhället i kretsar eller rotar, med å 1 ig~ gande för en hvar af dessa att försörja dithörande fattighjon, sådant då må vara tillåtet, vore ungefärligen detsamma som om berörde medgifvande aldrig i författningen influtit, enär det nästan alltid måste inträffa att någon hemmansegare af enskildt intresse, ensidiga afsigter eller bristande begrepp om anstaltens nytta, motsatte sig densamma och förhindrade denna fördelning, hvilken på många ställen af riket, der den längre eller kortare tid egt rum, visat sig lända till verklig nytta och allmän belåtenhet; hvarföre motionären ansett att inskränkningen i sockenstämmans beslutande-rätt i berörde hänseende borde begränsat sig dertill, att en viss öfvervigt af rösterne för bifall borde gjorts till vilkor, så att dessa kunnat bestämts till §:delar eller f:delar af röstetalet.
Åf Lars Johansson: att, till undvikande af ofvan anmärkta olägenhet, det i 1 mom. befintliga stadgande om rote-indelningen borde erhålla följande lydelse: »Skulle fattigvårds-samhälle besluta^ att i afseende å fattigvården fördela samhället i kretsar eller rotar, med åliggande för en hvar af dessa att försörja dithörande fattighjon, vare sådant ock tillåtet och galle» etc.
Af Anders Nilsson: att, derest makten för en enda att motsätta sig alla andras beslut i afseende å rotefördelningen vore fotad på någon verklig rättsgrund, samma rättsgrund då skulle kunna till alla andra samhällsfrågor utsträckas och cn hvar ega rättighet att jemväl vägra sitt deltagande i fattigvårdskostnaderna; hvarföre motionären, med åberopande af sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets i berörde fråga gifna yttrande vid sistförflutna riksmöte, föreslagit det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det ifrågavarande lagstadgande måtte erhålla följande förändrade ordalydelse: »Uppstår fråga att i afseende på fattigvården fördela samhället i kretsar eller rotar, med åliggande för en hvar af dessa att dithörande fattighjon försörja, vare sådant ock tillåtet; och galle» etc.
Nyssbemälte sammansatta Utskott vid sistförflutne riksdag, hvilket förordat en sådan förändrad ordalydelse, som Anders Nilsson nu föreslagit, har till grund för sitt yttrande åberopat, att rote-fördelningen, der den blifvit verkställd, visat sig till sina följder särdeles ändamålsenlig och borde, inom vidsträckta församlingar, medföra lättnad vid fattigbestyrens handhafvande, enär i allmänhet vore att antaga, det, inom en mindre krets, fattigdomen säkrare vore känd, bättre kunde motarbetas och de behöfvande lämpligare, villigare samt med mindre kostnad än eljest kunde försörjas och med arbete förses; men sammansatta Utskot - Allm. besvärs- och Ekonom i- Utskottets Betänkande N:o 88. 3 tets berörde förslag blef då endast af Hedervärda Bonde-Ståndet gilladt, hvaremot detsamma af de öfriga Stånden afslogs.
Då den sedan förra riksmötet ytterligare vunna erfarenhet alltmer vitsordat nyttan af försörjningsskyldiglietens fördelande på rotar, hvilken fördelning, i de fattigvårds-samhällen der den varit införd, visat sig leda så väl till en ömmare vård om den fattige och till ansträngningar att förekomma personers förfallande till uselhet, som jemväl småningom till minskad underhållsbörda för samhället, liar Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet ej tvekat att instämma i den en sådan fördelning gynnande åsigt, som vid nyssberörde riksmöte gjort sig gällande inom det sammansatta Utskott, hvilket då handlade frågan.
Men Utskottet har tillika betänkt, att nyttan af denna fördelning är i hög grad beroende derpå, att genom densamma någon särskild rote ej må tillskyndas annat fattigvårdsbesvär utöfver hvad de andra rotarne drabbar, än som, efter det rote-fördelningen redan försiggått, kan blifva en följd af tillfälliga missgynnande omständigheter eller ock af rotens egen vårdslöshet och bristande förutseende.
I sådant ändamål har Utskottet ansett stadgandet, att samtliga vid sockenstämman i beslutet deltagande medlemmar måste vara ense om fördelning i rotar, för att en sådan fördelning skulle ega rum, böra, såsom väsendtligen förhindrande en sådan förbättring i fattigvården, utur ifrågavarande lagrum utgå, hvarvid dock, på det samma förändring må ega rum allenast der öfvertygelsen om dess nytta och billighet gjort sig mera allmänt gällande, samt den rote, hvilken vid den beslutade delningen anser sig hafva blifvit i sin rätt förnärmad må hafva tillfälle att genom besvär hos Konungens Befallningshafvande söka ändring i samma beslut, Utskottet trott att algörandet ej bör bero på enkel röstpluralitet och att vid rote-fördelningcns genomförande bör fästas det vilkor, att ingen krets eller rote må derigenom blifva obilligen betungad.
Utskottet föreslår alltså det måtte Rikets Ständer i underdånighet anhålla, ali 2 § f mom. mä erhålla följande förundrade lydelse: «På hvart och ett fattigvårds-samhälle ankommer att, under iakttagande af föreskrifterne i denna författning, ordna fattigvården på sätt efter ortens beskaffenhet och särskilda förhållanden lämpligast finnes; dock så att bettlande icke må tillåtas.
Vill fattigvårds-samhälle i afseende på fattigvården fördela sig i kretsar eller rotar, med åliggande för en hvar af dessa, att försörja dit hörande fattighjon, vare sådant ock tillåtet, derest två tredjedelar af de afgifna rösterna sig derom förena samt tillika sådan öfverenskommelse träffas att ingen rote eller krets derigenom obilligen betungas; och gälle detta beslut hvarje gång för fem år, efter hvilkas förlopp frågan ånyo skall till öfverläggning förekomma, huruvida fördelningen må ytterligare för feni år fortfara.