Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
F. HEDBERG. _______ Uppförd å Kongl.
Teatern i Maj 1862.
FRIHERRINNAN HJELM, Claras mor.
MAJOR HJELM, hennes svåger.
EDVARD, hans son, vice häradshöfding.
BARON VALTER, husarlöjlnant.
EVALD, hans yngre bror, kadett.
KAMMARJUNKAREN STJERNE, KGL.
SEKTER PUDDELKRANS, Valters umgängesvänner.
KONSUL ETTIG. M:LLE PALMÉN, pensionsförestånderska.
M:LLE FLORIN, första lärarinna.
ANNA HOLM, underlärarinna.
KANDIDATEN DOGMÉR, lärare i pensionen.
MAGISTER BRUUS, CLARA HJELM, 17 år, ISABELLA ROTH, 16 år, ALMA STRÖM, 17 år, helpensionärer hos M:lle PalLOTTEN ALM, 18 år, mén.
ERIKA LARSSON, 15 år, ELISE TROMAN, 14 år, FRU STRÖM, bagareenka, Almas mor.
INSPEKTOR LARSSON, Erikas far.
JEAN, baronens betjent.
CHRISTINE, mamsell Palméns piga.
PENSIONÄRER.
PROMENERANDE.
BADGÄSTER. _______ (Handlingen föregår under de 3 första akterna i Stockholm, försommaren 1859; under 4:de akten, sommaren 1861, vid en badort på vestra kusten.)
FÖRSTA AKTEN. Östra alléen vid Carl den XIII:s torg, tagen så att alléerna gå midt öfver scenen, närmast åskådaren.
Den bredaste alléen går närmast, så att man endast ser två utaf dem.
Midt på scenen i närmaste alléen en bänk af det större slaget, och nära kulisserna en mindre bänk på hvardera sidan i den aflägsnare alléen.
I fonden torget med statyn, en del af vestra alléerna, samt längs till venster en del af Jacobs kyrka, så som man ser vyn då man med ryggen vänd åt Mindre teatern, blickar ut öfver torget.
Det är i middagsstunden, och under hela akten ser man promenerande af alla stånd och åldrar, samt lekande barn, komma och gå från och till olika sidor.
Vid ridåns uppgång sitter ett yngre fruntimmer på bänken midt på scenen, läsande i en bok.
Bredvid henne ett äldre fruntimmer, sysselsatt med handarbete.
En korpulent herre kommer, i sällskap med en annan som är mycket mager, från höger.
Några barn leka till venster i alléen utåt torget, och deras vakterska, en ung, nätt barnflicka, sitter på den lilla bänken på samma sida, lifligt samtalande med en lifgardist som står sprättig och uppsträckt framför henne.
TVÅ FRUNTIMMER.
TVÅ HERRAR. EN BARNFLICKA.
ALLA BARNEN (om hvarandra).
Ja, ja! trädhök!
(de springa till hvar sitt träd, och fatta posto
EN GOSSE.
Nu ska' vi leka trädhök!
EN LIFGARDIST. BARN.
4 der, samt fortsätta sedan den nämnda leken under skratt och stoj).
DET LÄSANDE FRUNTIMRET (ser upp ur boken).
Fasliga barn att stoja!
Det vore väl om barnen blefve förbjudna att leka på allmänna promenadplatser!
DET ANDRA FRUNTIMRET.
Åh, de stackrarne ha' minsann inte för många sådana!
FÖRSTA FRUNTIMRET (ser förnämt på henne genom sin pince-nez).
Hm! (läser vidare).
DEN KORPULENTA HERRN (till den magre).
Odrägligt varmt i dag!
Hm! svettas som i ett ångbad!
FÖRSTA HERRN.
Får jag inte bjuda assessorn på en liten frukost!
Sjön suger ... ha-ha-ha! ANDRA HERRN.
Tackar allra ödmjukast!
Nå, hvad tror brukspatron om representationsreformen?
Ja ... det ... har jag just inte tänkt mycket på!
När listorna va' nere på min ort så höll jag på med mitt nya ångbränneri ... hade inte fan tid att tänka på tocke der skräp! EN GOSSE (springer efter en annan).
Kull! (slår honom i ryggen så att den andre far emot den korpulente herrn)
Se opp, tjocka herrn!
DEN MAGRA HERRN.
Del kan jag inte klaga öfver!
FÖRSTA HERRN (höjer sin käpp).
Se opp sjelf, byting ... eller skall jag... GOSSEN.
Äh! herrn kan inte ta' fatt i mig! (de springa skrattande undan).
FÖRSTA HERRN (lugnt).
Det har han rätt uti! (till den andre) Kom nu!
(de gå, men nära kulissen hejdar han sig) Hur mycket väger assessorn?
ANDRA HERRN.
Jag vägde sju och ett halft pund, när jag kom ifrån Carlsbad i somras!
FÖRSTA HERRN. Kors, en sådan skrika!
I våras vägde jag 23 pund!
Ja, brukspatron är en vigtig man i staten!
5 FÖRSTA HERRN.
Ha-ha-ha! förbannadt qvickt!
Det är värdt en butelj guldkrona!
(de gå till venster).
LIFGARDISTEN (till barnflickan).
Åh, nog kunde lilla Lotten gå ut med till Haga om lördag qväll!
Om jag bara fick för herrskapet!
LIFGARDISTEN.
Hvad behöfver herrskapet veta del?
Grosshandlarns
Lovisa går alltid sedan herrskapet har somnat!
BARNFLICKAN. Ja, men herrn spelar om nätterna och kommer sent hem ... och då sitter frun och väntar på honom -- och gråter ... usch! en sådan karl!
LIFGARDISTEN (sentimentalt).
Ack om jag vore Lottens man, så skulle jag aldrig gå ut!
BARNFLICKAN (slår honom på armen).
Pytt san! så heter det alltid förut ... men se, efteråt...
LIFGARDISTEN (högtidligt).
Nej Lotten!... ta' mig fan ... (samtalar ifrigt med henne).
EN FLICKA.
Nu ska' vi leka rymmare och fasttagare hela alléen utåt!
EN MINDRE FLICKA.
Nej! mamma har sagt att jag inte får gå ifrån Lotten!
DEN FÖRSTA (ifrigt).
Jaha, men jag vet att när min Carin talar vid någon militär, så ser hon aldrig hvad jag gör!
Och det gör inte Lotten heller!
Kom du! EN GOSSE (springer åt höger).
Jag är rymmare!
ALLA BARNEN (om hvarann')
Nej jag!... nej jag!...
Äh! det är orätt!...
(de springa ut till höger).
DET LÄSANDE FRUNTIMRET (slår igen boken).
Det är rysligt intressant! (till den andra)
Vet fruntimret hvad klockan är?
FÖRSTA FRUNTIMRET.
Half tolf! (stiger hastigt upp) Och min man som skulle ha' frukost klockan elfva!... ANDRA FRUNTIMRET.
Hon slog nyss half tolf!
6 Jag säger att mamma inte mådde bra, och att jag måste vänta! (går till höger).
DET ARBETANDE FRUNTIMRET.
FRUNTIMRET (ser efter henne som gick ut).
Det var bestämdt fru Ryding!...
Nå, del skall jag nog få reda på utaf fru Holm i eftermiddag, när jag kommer dit på kaffe!
Det vill säga, Lotten kommer om lördag?
Ja om jag kan!...
Och Johansson tycker inte om Lovisa?
LIFGARDISTEN. Tycker Lotten det?
Vet Lotten att Lotten är en så söt flicka, så vet Lotten att... att... ja, det kommer aldrig i frågan, Lotten!
BARNFLICKAN (ser sig omkring).
Hvar är Rika?
LIFGARDISTEN (visar åt venster).
De sprang ut ditåt, hela svärmen!
Nej, nu får jag lof att kila till kasern!
Adjö lilla sakramenskade sötunge!
Vi träffas om lördag qväll!
Och om Lotten tar med sig litet monium, så skadar det inte! några smörgåsar och litet tilltugg i en flaska!
BARNFLICKAN. Ja ... frun tar aldrig in nycklarne!
Utanför kryddboden!
Ja jag säger väl det att de ungarne...
Hm! de må säga hvad de vilja om norrska skarpskyttarne, men jag tycker mer om lifgardet till häst, jag! -- Vänta hon, Rika! (går till venster).
Adjö, lilla tjufunge! (går till höger).
7 FRUNTIMRET (ser utåt alléen till höger).
Nå minsann går inte der fröken Renklo ... och efter henne en löjtnant... (lägger hastigt ihop sitt arbete) Det får jag lof att ta' reda på!...
Jag har hört sägas att hon ska' ha' möten i Bresilie park! (skyndar ut till höger).
MAGISTER BRUUS (omkring 45 år, med något kal panna, mörkt hår och glasögon; klädd i ljus sommarrock och halmhatt; sättet buttert och sträft; inkommer från höger med rocken på armen och hatten i hand).
Småstadsbor ä' ni, så Stockholmare ni också vill kallas!
Slälla de sig och se efter en, derför att man tar rocken af sig när man är varm! (sätter sig på mellersta bänken)
Ah! det var skönt att få sitta!
Min vanliga promenad till
Roslagstull har i dag kostat på mig mera än eljest!
Men man kan behöfva frisk luft på förmiddagen, när man på eftermiddagen skall prenta historia och språk i sexton små papegojor!
Historia?
... det vill säga ett compendium af årtal, ytliga uppgifter och namn... o, historiens genius! (snusar) jag skulle önska att kunna bjuda dig en pris, ty nog behöfde du den!-- När dog Carl XII:te? -- 1718.
-- När föddes Gustaf III:dje? -- 1746. -- Hvad hette Adolf Fredriks gemål? -- Lovisa Ulrika -- -- jaha! det der går ju galant, det!
Det är också allt hvad en qvinna kan behöfva veta om sitt fäderneslands öden! -- Historiens filosofi -- de herrliga lärdomar den ger folken och furstarne -- duger inte för drifhusväxter! (snusar och ser sig omkring)
Här är inte mycket folk i dag!
Så mycket bättre! desto färre narrar att förarga sig åt!
EN STÖRRE GOSSE (till den lilla flickan som gråter).
Seså, gråt inte nu, så ska' du få en stor pepparkaka!
BARNEN (från höger).
8 DEN STÖRRE FLICKAN. Och i morgon skall du få mitt nya dockhufvud!
DEN LILLA.
Hi-hi-hi! det gör så ondt! BRUUS (deltagande).
Hur är det fatt med lillan?
Jo, vi lekte hök och dufva, och så slog hon omkull sig!
BRUUS.
Och du var väl hök du, kan jag tro?
Ja, det var jag!
Nå, skall inte du som är stor, vara försigtig med dina små dufvor? (sätter den lilla i sitt knä) Seså, gråt inte nu!
Hvad heter du, min lilla flicka!
Jaja, ser du lilla Rika, en sådan der liten dufva ska' akta sig för både hökar och gökar!
Har du ingen barnpiga med dig?
DEN STÖRRE FLICKAN.
Men hon är visst ute och går med en herre vid lifgardet till häst!
Jo-jo, det är så jungfrurna bruka se efter de små nu för tiden! -- Men få se om jag har något namnam åt lilla Rika! (letar i fickorna)
Jo, minsann har jag inte pepparkakor!
Kom hit ni andra också, så ska' ni få litet med! (barnen trängas omkring honom)
Nånå ... nånå!... ät inte opp mig med, -- det blef en seg pepparkaka!
Och nu skall jag tala om en saga för er, om hvad snälla barn bruka göra när de få namnam!
(talar sakta med dem).
Jo, Lotten!
VALTER och HJELM (från venster, arm i arm).
HJELM (i det de långsamt gå förbi).
Således är du återigen kär?
Det vill naturligtvis säga: på ditt vanliga, lättsinniga sätt?
VALTER.
Nej, tvertom! den här gången är det på fullt allvar!
(ett ungt, elegant fruntimmer inkommer från
9 höger i alléen utåt torget, och går ut till venster)
En förbannadt söt flicka! (vänder sig om)
Jag kan undra hvem hon var?
HJELM (skrattande) Jo-jo ... jag märker att du är allvarsamt kär!
Fäst dig inte dervid ... det var bara af gammal vana!
Men hvad nu min verkliga kärlek beträffar, så är del så...
(de gå till höger).
BRUUS (till barnen).
Ja ser ni, så göra alltid snälla barn!
BARNEN. Sedan BARNFLICKAN.
Nej! då är det roligare att äta upp allt med detsamma!
Jaså ... jag skall minsann ge' henne för att lemna små barn så der vind för våg.
FLICKAN (ser åt venster).
Der kommer Lotten!
BARNFLICKAN (från venster).
Har ingen af barnena... (får nu se henne) Jaså, der är hon!
Jaha ... men inte är det jungfruns fel att hon inte slagit ihjäl sig!
BARNFLICKAN. Jag har sprungit och letat efter henne kring hela torget ... men de elaka ungarne hålla sig aldrig i styr!
Ja, och de koketta pigorna ha' så mycket annat att sköta!
Här finnas så många kurtisörer!
BARNFLICKAN (näbbigt).
Gå de i vägen för herrn?
(lyfter flickan upp på armen)
Kom nu, så gå vi hem!
Ja, fråga får herrn höra! (till flickan)
Rika understår sig att tala om något för mamma, så skall hon få se på annat i morgon! (går med flickan till höger). BRUUS.
Hvem tjenar hon hos?
10 BRUUS (ropar efter henne).
Var bara beskedlig mot barnet, annars skall jag nog ta' reda på hvar du finns!
BARNEN. Nej! nu ska' vi leka mera!
(de skynda ut lekande).
BRUUS (tar på sig rocken).
Prägtiga damer att anförtro sina barn åt!
Hm! de bytingarne åto upp alla mina pepparkakor!
Jag vet inte mera om henne än att hon lär vara i pension hos en mamsell Palmén, och att hon heter Alma! BRUUS (för sig, uppmärksam).
Palmén ... Alma?
HJELM.
Och hvad ämnar du vidare göra?
HJELM och VALTER (från höger).
Försöka att bli' bekant med henne ... att bli' älskad tillbaka, och att...
Hvarför inte ... om det är ett parti som anstår mig!
Så blir det väl något råd! (ser åt venster) Ah, för tusan!
Der står Stjerne och talar med det vackra fruntimret som vi mötte nyss ... jag skyndar dit så kan han presentera mig!
VALTER (lätt).
Jag söker upp dig här sedan! (skyndar ut till venster).
Och Alma?
Och i annat fall?
BRUUS (för sig, men högt nog att höras af Hjelm).
Det var mig en lättsinnig krabat!
HJELM och BRUUS.
11 HJELM (vänder sig om, förvånad)
Ja ... jag kan inte neka...
Magister Bruus!
HJELM (räcker honom vänligt och gladt handen).
Är jag inte igenkänd?
Nej!... ser mycket illa ... har dessutom inte så der fina bekantskaper! (stiger upp för att gå).
BRUUS (buttert).
Jo, det slår in!
Hvem är herrn?
HJELM (leende i det han håller honom qvar).
Min gamle lärare är sig lig, märker jag!
Lärare?
(ser på honom noga) Ja, minsann tror jag inte ... ja! det är Edvard Hjelm!
Nå god dag! det var längesedan vi träffades.
HJELM (sätter sig bredvid honom).
Ja, och tack, gamle magister för allt hvad ni fick svettas för mig!
Det var inte lätt att få något i mitt hufvud!
Nej, det satt så många tjufpojksstreck der förut...
Men det gick i alla fall ... man kan ha' värre besvär, och ingen lön för sin möda! (ser på honom)
Nå, ung man i verken?...
Kanske ordinarie till och med?
Åhnej, det går inte så fort!
Men hur lefver verlden med min gamle Mentor?
Verlden och jag visa hvarandra tänderna som vanligt!
Den ger mig knappt bröd, mördande lektioner, gikt och grå hår ... och jag ger den fan, så är det qvitt!
Lika bitter och butter som alltid!
Är ni ännu ungkarl?
Har inte haft något skäl att byta natur!
Ja, jag har aldrig haft råd att skaffa mig ett så dyrbart bihang som en hustru! BRUUS.
Hur vet herrn det?
För öfrigt, hvad gäller den rikedomen?
Tag herrn sitt rika hjerta och gå upp på börsen med det, så får herrn se om någon affärsHJELM.
Ert hjerta har likväl alltid varit rikt!
12 man vill låna herrn ett öre derpå! nej! dåligt hypothek... mycket dåligt!
Ja, så kan man ta' det...
Det är med sådana der rika hjertan i våra dagar, alldeles som med gamla klavér -- ingen menniska frågar efter dem!
Och hvad lefver min gamle lärare af nu för tiden?
Jag är en ny Hamlet:
"Jag äter luft, späckad med lexor!"
Jaså, ni ger fortfarande lektioner?
Elak, som alltid!
Ja, jag utminuterar historia och lefvande språk i 7 à 8 privatskolor, och 5 à 6 flickpensioner!
Jag säljer dålig vara för godt pris, jag som de andra affärsmännen -- den enda skillnaden oss emellan är att jag kunde sälja god vara -- -- men den har ingen efterfrågan!
Jaja ... åkomman har det med sig att man får så lätt anledning till recidiver! -- Nå, är herrn lycklig?
Ni är oförbätterlig!
Hvarför säger inte min gamle magister du åt mig som förr?
Åh för tusan, det skall väl finnas vett hos mig också ... alla mina nuvarande elever äro herrar och mamseller redan i skolan ... hvad skall det då inte vara med dem som varit i Upsala?
Men mig säger ni nog du åt ... inte sannt?
Och det vill du?
BRUUS (stiger upp och ämnar gå).
Bruus.
Ja, jag tycker inte om att träffa folk som rubbar mig i min öfvertygelse!
HJELM (hejdar honom).
Hvad nu? ämnar ni gå?
13 HJELM (ser honom varmt och trohjertadt i ögonen).
Seså, gamle tvärvigg till magister! smälter inte isen kring hjertat?
BRUUS (halft blid, halft butter).
Nå ... nå!...
Gud vet om inte den tinar upp en smula!... (skakar hans hand) Du är densamme som förr, ser jag!
Och ändå är jag mycket förändrad!
Känner ni en mamsell Palmén som har pension?
Jo, jag hörde en af mina vänner tala om den der pensionen.
Hurudant fruntimmer är mamsell Palmén?
Mycket långt, mycket snålt och mycket gudligt!
HJELM (skrattande).
Jag menade som pensionsförestånderska.
Jaha, det menade jag också!
Har hon bildning?
Ja, jag läser der.
Ja gudbevars!
Hon ritar blommor, talar franska, spelar dansmusik, vet att jorden är rund och att solen står stilla, niger alltid djupare för de rika pensionärernas föräldrar än för de fattigas, och ger aldrig fröknarne örfilar.
Med ett ord, det är ett mycket bildadt fruntimmer!
Och flickorna få en god uppfostran i hennes pension?
Ja vasserratre!
De dresseras der lika bra som hos någon annan mamsell!
De få lära sig allt hvad hon sjelf vet, och mera kan väl ingen förnuftig far eller mor begära.
Är du galen?...
Här är fråga om att fernissa ytan så att den skiner!
Men själen ... hjertat ... hur bildas de?
Och en sådan rigtning kan inte ni motverka?
14 BRUUS.
Jag?...
Hör på, är du vän af trädgårdsskötsel?
Har du någonsin försökt att sätta skogsblommor i drifbänk?
Nej! jag tycker bäst om dem ute på marken!
Då ha' de sin friska, naturliga doft och fägring.
Men ser du, verlden är gourmand, den vill ha' dem större, vill ha' färgerna bjertare, doften mera berusande ... då sätter den in dem i drifbänken!
Experimentet lyckas också -- till en del!
De bli mycket större, brådmognare, yppigare -- men det är också inte samma blommor mera, och deras friska doft har försvunnit för att gifva plats för en färgprakt som berusar ögat men lemnar själen kall!
-- Nå, medan de nu stå der inne i drifbänken, i den heta och qvafva luften, hvad skulle det tjena till att lägga en näfve jord från skogsbacken omkring deras rötter?
Drifbänkens värme skulle förtorka den, och den jord som var ett lifselement för skogsblomman, skulle bli' ett gift för drifbänksprodukten! -- Der har du min förklaring!
(Man hör skratt och prat utanföre till venster.)
BRUUS (ser ut).
Några herrar som prata med ett fruntimmer ... för fan! jag tror att de ä' näsvisa?
HJELM (afsides).
Det är Valter ... och hans så kallade umgängesvänner äro med honom!
EVALD. STJERNE.
ETTIG.
PUDDELKRANS. Sist DOGMÉR.
(Anna inkommer från venster, med Valter på ena och Stjerne på den andra sidan om sig.
Hon är blek, men söker att visa sig lugn.
Efter dessa komma
15 Ettig och Puddelkrans, arm i arm, samt sist Evald, i kadettuniform, med lorgnett i ögat.)
Ännu en gång ber jag herrarne att få i fred fortsätta min väg!
STJERNE.
Men för tusan, min lilla nådiga! hvarför är man så fjer i dag?
När vi sist träffades... ANNA.
Jag känner ingen af er, mina herrar! och det är bra illa af er att inte midt på ljusa dagen låta ett stackars fruntimmer gå i fred, derför att hon har den olyckan att vara ensam.
Men det är just för att skydda er som vi göra sällskap!
Ni skall dessutom inte tro att vi inte känna er ... skall jag säga ert namn?
Men för Guds skull, mina herrar...
ETTIG (skrattande).
Seså lilla Elise...
BRUUS (går fram till Anna).
God middag, mamsell Holm!
ANNA (glad).
Magistern!
Känner mamsell de här herrarne?
BRUUS (till herrarne som se något förlägna ut), Känna herrarne den här unga flickan?
Jag vet inte ... jag tyckte ... men det kan hända att jag misstagit mig!... ansigtet föreföll mig så bekant!
Nej, inte jag...
Men sättet borde ha' förefallit er något olika!
Vet ni, mina eleganta herrar, hvad jag skulle göra, om jag vore tjugo år yngre?
PUDDELKRANS (näsvist).
Ni skulle väl sjelf vilja göra henne sällskap! (de andra kratta.)
Det tänker jag ändå göra!
Nej, jag skulle piska upp er som okynniga pojkar!
Nu är jag 50 år, och derför föraktar jag er!
Kom, mamsell Holm!
16 DOGMÉR (inkommer från höger, han stannar nära kulissen, då han ser hvad som föregår bland de förre; för sig).
Anna!... och Bruus ... hvad skall detta betyda?
ETTIG (i detsamma Bruus, som gifvit
Anna sin arm, ämnar gå ut med henne till höger).
Hör nu, hvem är herrn, om jag får fråga?
BRUUS (kallt).
Jag har inte kontoret på fickan ... så herr konsuln känner mig inte!
STJERNE (ställer sig i vägen för dem).
Ja, men jag vill veta...
ETTIG (generad).
För tusan! han tycks känna mig!
HJELM (som hittills stått en tyst betraktare, stiger nu fram och säger lugnt men bestämdt).
Om kammarjunkaren vill ha' några upplysningar, så skall jag lemna dem!
Åh, gör dig inte besvär, min vän!
Jag kan gerna underrätta de här herrarne om att jag är en gammal skolfux som är van att ge' lektioner i hvarjehanda ... de här herrarne kunde behöfva en sådan i belefvenhet och uppmärksamhet mot qvinnan ... men jag hoppas att deras blifvande hustrur en dag ska' lära dem det bättre än jag! (i det han med ironisk artighet lyfter på sin hatt)
Jag har den äran att helsa eder, J värdiga representanter af vår tids bildade ungdom!
Mjukaste tjenare! (går med
Anna till höger). DOGMÉR (afsides).
Jaså, den stolta mamsell Anna har sådana der äfventyr!
Jag nästan anade det! (går till höger).
EVALD.
STJERNE. ETTIG.
PUDDELKRANS. (De se på hvarandra någorlunda generade.)
VALTER (i det han bjuder Hjelm en cigarr ur sitt fodral).
HJELM (kort).
17 ETTIG.
Hm!... jag kan undra hvad det der var för ett gammalt original?
PUDDELKRANS.
Han var gammal bekant med damen, det såg man!
Han är den hederligaste man jag känner, och jag tillåter ingen att skymfa honom och hans sällskap genom dylika insinuationer!
För allt i verlden ... häradshöfdingen missförstår mig ... jag menade att hans sätt emot henne var riktigt faderligt!
EVALD (lättsinnigt).
Åhja, man känner sådana der fäder!
STJERNE (föraktligt).
En bokmal förmodligen!
Dessutom tycker jag att en sådan der våpa kan vara glad öfver att en bättre karl vill göra henne sällskap!
HJELM (kallt).
Farväl, mina herrar!
VALTER (sakta till honom).
Är du ond, Hjelm?
Nej, men jag passar inte riktigt bra i det här sällskapet.
Och förlåt min uppriktighet, inte du heller!
Ah, de mena inte så illa som de säga!
Åh-nej, stanna qvar en stund?
Jag ville så gerna tala med dig!
Kom du med mig i stället.
Det kan jag inte ... jag har lofvat att äta middag tillsammans med mina vänner!
Dina vänner?...
Nå i så fall behöfver du inte mig!...
Farväl! (går till venster).
Hör du, Valter, hvad är det der för en bot- och bönepredikant som du råkat ut för?
DE FÖRRE (utom Hjelm.)
18 ETTIG.
Ja, han har en riktig läsarefysionomi!
Säg ingenting om honom ... han är bättre än vi allasammans!
Han är en gammal skoloch akademikamrat till mig, och en utmärkt ung man både på hufvudets och hjertats vägnar.
Men hvad är han för slag?
Vice häradshöfding!
Jaså, inte värre!
Det är en komplett Tartuffe!
Säg inte det...
Hjelm har en lysande framlid ... han kommer bestämdt att gå mycket långt.
EVALD. Skall ni inte höra på, när konsuln säger qvickheter!
Jag tycker det händer inte så ofta.
PUDDELRRANS, Hjelm?...
Hor nu, är han kanske slägt med friherrinnan Hjelm? vara.
Ja, så nära slägt som en brorson kan ETTIG (puffar honom undan).
Tjufpojke der!
I fall han inte stannar, ja!
Ah! för tusan! det förändrar saken... friherrinnan är ett charmant fruntimmer, och som vet att poussera sina slägtingar!
Det var dumt att jag inte fick göra hans bekantskap!
Jag tror verkligen inte att han hade någon lust att göra din!...
Hvad var det också för fördömdt infall af dig att tilltala den der unga flickan?
Men såg du då inte att hon tittade sig omkring, alldeles som om hon sökt någon?
Det förefaller mig alltid misstänkt.
Mig också!
Ett hederligt fruntimmer ser sig aldrig omkring!
Dessutom är det menskligt att misstaga sig!
EVALD. A propos misstaga sig, så begick jag häromqvällen ett bra förargligt misstag på Drottninggatan ... jag skulle just hem till Carlberg, och kom
19 ut gårdsvägen från Lauras schweitzeri ...
ni vet att jag har alltid varit litet förtjust i Laura!
Nå-ja, att du satt upp schweitzeriet åt henne ... hvad gör det?...
Du borde finna dig smickrad! ETTIG.
Och det säger han åt mig!
Det gör jag också ... när hon kan förtrolla barn, hur mycket mera farlig skall hon då inte vara för karlar!
EVALD (stött).
Barn?...
Akta dig, Ettig!
När man varit fem år på Carlberg så är man inte något barn längre... ETTIG.
Seså, bli inte ond nu!... jag vet ju att du är fyllda aderton år ... jag ville bara drifva litet med dig!
Nå, tala nu om misstaget!
VALTER (afsides).
Det är märkvärdigt hvad hon dröjer!
Jo, som jag kommer ut ur porten, så ser jag ett fruntimmer som går före mig på trottoiren ... jag går i fatt henne och ber att få göra sällskap ... hon har ingenting emot det, och det bär af långt ner åt Clarasidan ... vi förde en mycket liflig konversation, och när vi slutligen kommo till ett stort hus nere på en af smågatorna, niger damen mycket infamt, slår upp sin svarta voile och säger:
"Det är första gången på fyratio år som en sådan ära händt mig, och jag skall riktigt tala om för min måg på Carlberg sådana artiga kadetter han har!" -- Och hvem tror ni jag såg?
Jo, lektor Bergs svärmor, en gammal hexa på sextio år!
Jag kunde inte säga ett ord, och till råga på förargelsen kom jag för sent hem och fick arrest dagen derpå!...
Några dagar derefter kom lektorn och underrättade mig om att jag kunde ha godt hopp om att få bli' hans svärfar bara jag först blef DE ANDRA.
20 torr bakom öronen, som han uttryckte sig -- ty gumman hade blifvit alldeles förtjust i mig!...
Ah! jag var så ond så att jag hade haft lust att mana ut honom!
Det skall lära dig en annan gång att låta bli och spela kurtisör!
Äh! du skall inte komma med några moraler, du är sjelf mycket värre!
Evald!
Ja, det är inte värdt att du gör dig till!
Det är just utaf dig som jag har lärt mig!
Evald blir minsann en äkta
Don Juan, om han får lefva!
Men ser ni, nu är det en annan sak -- och det är att jag är rikligt kär ... ja, rikligt illa kär!
STJFRNE.
Det är väl i någon liten skönhet vid baletten!
Nej, det är i en ung flicka i mamsell Palméns pension!
VALTER (häftigt).
EVALD. Lilla?
Det är rätt, lilla Evald... ETTIG.
Nej ... nej ... stora Evald!...