Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet, som inhemtat, att vid sistförflutna riksmöte väckt fråga om inskränkning af ifrågavarande handelsrättighet ej vann Ständernas bifall, anser väl vara af erfarenheten bekräftadt, att berörde rättighet blifvit missbrukad och att stora olägenheter för åtskilliga orter inom landet deraf följt; men som 5 § i Handels-Ordningen den 22 December 1846 förmår, att hvar och en må ega alla slags inhemska landtmanna-produkter å landet upphandla för att vid eller utom marknader partivis föryttra, och att landtman må sådana varor, med undantag af bränvin, å landet i minut till salu hålla, och någon särskild föreskrift till inskränkning i allmogens inom Sunnerbo härad rättighet till sådan handels utöfvande ej lämpligen kan meddelas, samt enär det jemväl synes vara olämpligt att uppmana krono- och tullbetjeningen till iakttagande af åligganden, hvilka genom författningar redan finnas för dem bestämda, får Utskottet vördsamt hemställa, att yrkandena uti Usta och 2:dra punkterna af motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Beträffande motionärens förslag i 3:djé punkten, så enär den i afseende å ifrågavarande personer föreslagna undantags-åtgärden icke är bebyggande mot spridandet af venerisk smitta, samt det dessutom är sockennämnd obetaget, att, om den befarar någon vara af nämnda sjukdom angripen, vidtaga åtgärder, hvarigenom samma sjukdoms vidare spridning förekoinmes, tillstyrker Utskottet vördsamt, att någon åtgärd i anledning af motionärens förslag i denna del ej eller må af Rikets Ständer vidtagas.
'Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:0 102. 31 \:o 102.
Ank. till Exp.-litsle. den 8 Juli 1837, kl. 12 mldd.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändring i Fabriks oc/t Hand tv erks-Ordn ingen den 22 December 1846.
Ofvannämnda motioner hafva blifvit väckta inom Vällofl. Borgare-Ståndet af Herr P. Murén, Herr A. J\\
Lundh samt Herr JV. F. Heljestrand.
Herr Murén har, utan att yrka ändring i någon viss del af nämnde författning, uti sin i Betänkandet N:o 99 omförmälda motion föreslagit, bland annat, att, med upphäfvande af Handels- samt Fabriks- och Handtverks-Ordningarne, en allmän och oinskränkt näringsfrihet måtte tillstädjas, hvilket förslag redan uti samma Betänkande finnes besvaradt.
Herr Lundh har i sammanhang med förslag, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att en kommitté, bestående af sakkunnige och för ämnet intresserade personer, måtte nedsättas för att afgifva förslag till de ändringar i Handels-Ordningen den 22 December 1846, hvartill omständigheterne och vunnen erfarenhet kunde föranleda, hvilket förslag uti ofvanomförmälda Betänkande under N:o 99 redan blifvit af Utskottet besvaradt, framställt ett likartadt yrkande i afseende å Fabriks- och Handtverks-Ordningen, samt till stöd härför anfört, att nämnde författning, ifrån dess första tillämpning, ständigt varit föremål för petitioner och motioner i afsigt att åstadkomma ändringar uti densamma, hvaraf den slutsats kunde dragas, att författningen icke motsvarade det med densamma afsedda ändamål.
Att berörde författning icke tillvunnit sig den aktning och efterlefnad, som varit önskvärd, bekräftades af den dagliga erfarenheten, och detta förhållande kunde till stor del härledas från författningens egna, i många fall obestämda och sväfvande stadganden. 32 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 102.
Föreskriften i 3 §:n Litt. b) i afseende å de der uppräknade handtverk, hvarå arbetsprof, för vinnande af mästerskap, enligt 23 §:n skola afläggas, vore särdeles egnad att föranleda öfverträdelser.
Erfarenheten hade visat, att den mest oskicklige kunnat genomgå profvet lika lätt, som den skicklige, hvilket kunde slutas deraf, att, ehuru ofta inträffat, att genom ett företedt arbetsprof ådagalagts en så grof okunnighet i yrket hos en sökande af mästerskap å handtverk, att profvet blifvit af vederbörande underkändt, sådant likväl icke hindrat samme sökande att en månad derefter framlemna ett nytt prof, vanligen då af så utmärkt beskaffenhet, att man tydligen kunde skönja sättet, hvarpå det tillkommit.
Såvidt med arbetsprofven åsyftades att frammana skicklighet i yrkena, vore härigenom visadt, att den mest oskicklige handtverkare kunde genomgå profvet lika såväl som den skicklige, enda skillnaden vore, att den förstnämnde vann sitt mål genom en lagöfverträdelse, deri han jemväl inledde andra; äfvensom att berörde prof, med den slags kontroll vid deras förfärdigande, som uti 23 §:n i Fabriks- och Handtverks-Ordningen funnes föreskrifven, icke lände till något gagn eller bidroge till någon säkerhet för allmänheten, att hos en mästare funnes den slags skicklighet, hvarpå benämningen hänsyftade.
Någon garanti derför, att de, som egnade sig åt handtverks-yrkena, hos mästarne erhölle en så beskaffad undervisning, sorn för deras bildning i yrket påkallades, vore ej eller genom föreskriften om ifrågavarande arbetsprofs afläggande ernådd, hvaremot de Jagöfverträdelser, som genom bibehållandet af samma föreskrift framkallades, voro så mycket mera i ögonen fallande.
Stadgandet i 12 §:n 1 mom. af Fabriks- och Handtverks-Ordningen, att hvarje till myndig ålder kommen svensk man skulle ega att, såsom försörjningsmedel, med egna händer till försäljning tillverka handtverks-arbeten och dervid få biträde af hustru och hemmavarande barn, hindrade icke en sådan arbetare att åtaga sig beställningar, derest han derom anlitades, hvilket kunde finnas deraf, att denna utväg till arbetsförtjenst företrädesvis begagnades, hvaremot sällan, om någonsin, arbete för direkt försäljning tillverkades.
Då nu vid beställning vanligen betingades, att densamma skulle verkställas så fort som möjligt, tvingades arbetaren att afsäga sig ett för hans utkomst välbehöfligt arbete, eller ock att, emot föreskrifterne i sistberörde lagbud, skaffa sig biträde af andra personer, än hustru och barn: och att denna sednare utväg ofta anlitades, vore en känd sak.
De uti ifrågavarande författning bestämda påföljder för olofligt utöfvande af handtverk voro jemväl alltför lindriga.
Det vore icke ovanligt, attpersoner, oberättigade att idka bygg- eller murmästare-yrken, åtoge sig större byggnadsföretag och tillackorderade sig betydliga belopp för desammas verkställande.
Visserligen hade händt, att dessa personer blifvit dömde att böta 3 R:dr 16 sk., eller i värsta fallet 13 Ii:dr 16 sk.
B:ko, men att denna, iförhållande till det betingade priset förarbetet, obetydliga utgift icke afhölle från förnyade öfverträdelser, vore uppenbart.
Hvad Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o i 02. 33 Hvad sålunda blifvit anfördt liar Utskottet tagit i öfvervägande; och sorn åtskillige af de många vid sistförflutna Riksdag föreslagna förändringar i Fabriksoch Handtverks-Ordningen icke vunno Ständernas bifall, samt vid innevarande Riksmöte endast en motionär föreslagit en mindre väsentlig ändring uti nämnda författning, får Utskottet, enär af dessa omständigheter torde kunna slutas, att författningen i dess nuvarande skick i allmänhet anses motsvara det med densamma afsedda ändamål och att en revision deraf således är öfverflödig, vördsamt tillstyrka, det Herr
Lundhs förslag härom för närvarande ej måtte bifallas.
Herr Heljestrand har, i afseende å 40 § 1 mom. i sistnämnde författning, föreslagit, att samma moment, som stadgar åliggande för fabriks- eller handverksidkare att hos Fabriks- eller Handtverks-före^ning anmäla, när arbetare hos dem i tjenst anställas eller derifrån afflytta, måtte erhålla ett så lydande tillägg: »Dock må den Fabriks- och Handtverks-förening, som styrker sig hafva träffat annan Öfverenskommelse för utgifters erläggande till dess nödiga behof, varda befriad från det ansvar denna § innehåller, då de derom anmäla sig hos vederbörande Polis-myndighet eller Magistrat.»
Utaf det inom Ståndet vid frågans diskuterande förda protokoll, hvilket, jemte motionen, kommit Utskottet tillhanda, inhemtas dock, att sedan Herr Boman hemställt det omförmälda moment, såsom icke behöfligt, måtte ur Fabriks- och Handtverks-Ordningen utgå, har Herr Heljestrand afstått från yrkandet om nämnde tillägg samt i stället upptagit berörda förslag såsom sitt eget.
Utskottet har i afseende härå inhemtat, att, sedan Stockholms Handtverksförenings fullmäktige, på den grund att omförmälda föreskrift, såsom varande omöjlig att kontrollera, icke efterlefdes och derföre ej heller uppfyllde ändamålet, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit om befrielse från skyldigheten att emottaga och anteckna ifrågavarande anmälningar, Kongl. Majit genom Nådigt Bref den 22 Mars 1850 undantagsvis för Stockholms stad förordnat, att anmälningar om handtverks- eller fabriks-arbetares anställning å verkstad eller fabrik och afflyttning från tjenst derefter skulle, vid stadgadt vite, verkställas hos Öfverståthållare-Embetet för polis-ärenden, med iakttagande, för de fall, då arbetare erhölle sin bostad hos handtverks- eller fabriks-idkaren, att öfvérståthållareEmbetets Kungörelser den 1
Maj 1817 och 27 Mars 1806 angående anmälan af de till hufvudstaden ankommande resande samt af hyres- och tjenstefolk, jemte andra personer, vid ombyte af boningsställen eller tjenster, behörigen efterlefdes ; och har i öfrigt för Utskottet blifvit uppgifvet, att emedan föreskriften uti förevarande Irsta mom. jemväl i öfriga städer i allmänhet ansetts icke leda till ändamålet, densamma derstädes blott undantagsvis skall hafva blifvit tillämpad.
Prol. 1836 &
IS37. 8 Sami. 28 Häft. 5 34 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskoltels Betänkande N:o 102.
Med afseende å hvad sålunda förekommit, anser Utskottet stadgandet uti meranämnda Usta mom. af 40 § i Fabriks- och Ilandtverks-Ordningen vara obehöfligt, och Utskottet tror likaledes, att såväl den i Kongl. Resolutionen den 22 Mars 1850 för Fabriks- och Handtverks-föreningen i Stockholm stadgade anmälnings-skyldighet, som ock det i 2 mom. af 40 § föreskrifna åliggande för Fabriks- eller Handtverks-arbetare, som ej inom fyra dagar efter afgång från innehafd tjenst kunnat förskaffa sig arbete, att sådant, tillika med stället der han bor, hos stadens polismyndighet anmäla, äro umbärliga med afseende å hvad stadgadt är ej mindre särskildt för Stockholm i ofvanäberopade Kungörelser, än äfven i allmänhet dels uti 12 § af Kongl. Förordningen den 16 Januari 1844, rörande inskränkning och ordnande af gesäll-vandringen, dels uti 2 § af tjenstehjons-stadgan den 23 November 1833 och dels uti 52 § af samma stadga, sådan denna § lyder i Kongl. Kungörelsen den 29
Maj 1846 ; På grund hvaraf allt och då Utskottet, ehuru ändring i 2 mom. icke genom någon till Utskottet öfverlemnad motion uttryckligen blifvit begärd, anser sig, med stöd af ordalydelsen i 34 § Riksdags-Ordningen, berättigadt att, med anledning af det framställda förslaget om ändring uti Fabriks- och Handtverks-Ordningen, jemväl till pröfning upptaga lämpligheten af stadgandet i nyssnämnde moment, Utskottet får härmedelst vördsamligen föreslå, det Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse hos Kongl.
Maj:t anhålla om upphäfvande af Usta och 2:dra momenten i 40 § uti Fabriks- och Ilandtverks-Ordningen den 22 December 1846.
Reservation af Herr Lundh, som yttrade: »Då jag icke kan finna de motiver fullt giltiga, som
Utskottet begagnat för afslag till den gjorda framställning derom, »att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit anhålla om en kommittés tillsättande för att, med ledning af vunnen erfarenhet, föreslå sådana ändringar uti de af Kongl Majit i Nåder utfärdade Handels- samt Fabriks- och Handtverks-Ordningar af den 22 December 1846, som befunnits vara af behofvet påkallade»; så får jag emot desamma mig reservera.
Utskottet har grundat sitt omdöme om författningarnes ändamålsenlighet dels på den omständigheten, att de vid sistlidne riksdag föreslagna förändringar icke vunno Rikets Ständers bifall, dels, och som det vill synas, hufvudsakligast derpå, att nu blott en motionär föreslagit en mindre väsentlig förändring deri.
Om med denne motionär åsyftas Herr Heljestrand, så förefaller det eget, att här den motionär blifvit af Utskottet förbisedd, sorn före - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o i OS. 35 slagit författningarnes totala upphäfvande, eller en sådan förändring i desamma, att den frihet, som nu (skenbart åtminstone) är begränsad af eri slags ordning, enligt denne motionärs yrkande, borde blifva obegränsad, och således i motsats till den förre motionären föreslagit en stor väsentlig förändring i närings-lagstiftningen.
Att jag af dessa »omständighetera icke, lika med Utskottet, kan deraf sluta till författningens ändamålsenlighet, torde måhända härleda sig dels deraf, att jag troligen har ett annat begrepp om det med författningen »afsedda ändamål», än Utskottet har, samt dels deraf, att jag varit i tillfälle både enskildt, som handtverkare, äfvensom i afseende på dess allmänna tillämpning, som ledamot bland Handtverks-föreningens Fullmäktige, erfara alltför många exempel på densammas brister; men jag har, med afseende pä den ställning, i hvilken jag, som handtverkare, står till denna författning, icke ansett mig böra föreslå några vissa speciela förändringar i densamma, af det skäl, att ett förslag i ett sådant syfte och på det sätt tillkommet, kunde anses som partiskt, hvarföre jag trodde, att det af mig föreslagna sättet att fä bristerna afhjelpta vore ändamålsenligast, äfvensom ledande dertill, att Kongl. Maj:t slutligen blefve befriad från de underdåniga petitioner, som nu ständigt besvära Högstdensamme, och hvilka, jag befarar, icke lära upphöra, förr än något steg vidtages, som dertill gifver anledning.
Jag kan icke heller finna det konseqvent, att sedan Utskottet, till följe af uppgifna »omständigheter», slutat till författningens ändamålsenlighet, icke desto mindre föreslår Rikets Ständer, att till Kongl. Majit aflåta underdånig skrifvelse, i ändamål att få 40 § upphäfd, och detta, icke till följe af någon derom väckt motion, utan med den rätt 34 § Kiksdags-Ordningen medgifver, samt på grund af »uppgifter», som blifvit Utskottet meddelade derom, att denna § blott undantagsvis blifvit tillämpad.
Hade Utskottet fortsatt denna beträdda bana något längre, så skulle Utskottet lätt fått sig »uppgifter» meddelade, som tillfyllest ådagalagt, att åtskilliga andra §§ i författningen icke allenast blott »undantagsvis blifva», utan som alldeles icke hvarken blifvit, eller kunna blifva tillämpade.
Då emellertid den 40 §:s otillämplighet är af ringa betydelse i jemförelse med andra §§ lika beskaffade, så och då jag dessutom antager för gifvet, att något måste förr eller sednare vidtagas, för att bringa författningen i tillämplighet, anser jag den af Utskottet föreslagna underdåniga skrifvelsen för närvarande icke vara af behofvet påkallad, hvarföre jag mot densammas afgifvande får mig reservera.» STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1857.
Ekonomi-Utskottets Betänkande M 103. 1 N:o 103.
Auk. till Eip.-Uuk. d. '/I Juli 1857, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner, rörande Kongl. Kungörelsen den 22 Maj 1852, angående särskilda stadganden i afseende på minderåriga personers användande vid fabriker och handtverk.
Uti ofvannämnde syftning hafva motioner blifvit väckta inom Högvördige Preste-ståndet af Herr Kontrakts-prosten Rundgren, med hvilken Herr Lektor Sondén instämt, samt inom Hedervärda Bonde-ståndet af Riksdagsfullmäktigen Nils Hansson från Christianstads län.
Herr Kontrakts-prosten Rundgren har anfört, att då dels 36 § uti Fabriksoeh Handtverks-ordningen den 22
December 1846 föreskref att det skulle åligga fabriks- och handtverks-idkare att vaka deröfver, att de hos honom antagne arbetare, särdeles då de såsom minderåriga voro i hans hus och bröd, höllos till gudsfruktan, ordentlighet och goda seder, och att bemälde arbetare, om de ej förvärfvat nödig kunskap, skulle deruti erhålla undervisning å de dagar och timmar, som idkaren bestämde, äfvensom att de skulle tillhållas att flitigt besöka söndagsskolor eller andra för fabriks- och handtverksarbetare afsedda läroanstalter, dels ock Kongl. Kungörelsen den 22 Maj 1852 vid 6 R:dr 32 sk.
Banko vite förbjöd att arbetare under 1 8 års ålder finge till arbete nattetid vid fabriker användas samt att barn under 12 års ålder finge i arbete antagas, så hade lagstiftaren ådagalagt en prisvärd omtanka i afseende å det uppvexande slägtets religiösa, moraliska och fysiska vård.
Erfarenheten hade emellertid gifvit vid handen, att någonting fattades, icke till följd af föreskrifternas obestämdhet, utan genom kontrollernas otillräcklighet.
Myndigheterna kunde väl vaka deröfver, att barn under 12 års ålder icke i arbete antogos, Bih. till B.
Prat. 185(1 å 1857. 8 Sam!. 29 Höft. 1 Ekonomi-Utskottets Betänkande M 103. och afven inom ett stort fabriksidkande samhälle, såsom t. ex. det i Norrköping, kunde tillsynen häröfver blifva nästan fullständig, men att de i arbete anställde minderårige, som saknade nödig christendomskunskap, erhöllo sådan, kunde icke, utan högst ofullständigt, tillses.
Presterskapet vore visserligen berältigadt att föreskrifva det de i kunskaper underhaltige skulle besöka söndagsskolor, men att hvar och en, som bröt emot en sådan föreskrift, blefve på laglig väg tillhållen att densamma efterkomma, låge, enligt motionärens förmenande, åtminstone i större samhällen, utom sannolikhetens gränser, hvadan uppfyllandet af berörde föreskrift måste i större eller mindre mån vara beroende af arbetsgifvarens uppfattning af sin pligt emot dem, som voro lemnade i hans vård.
Det måste således blifva ett åliggande för lagstiftaren att tillse det de olagenheter, som genom anmärkte förhållande kunde uppkomma, blefvo på något sätt förminskade eller afhulpne, och om man icke kunde hindra att många, sedan de kommit i arbete, blefvo försummade i sin undervisning, borde nya vilkor föreskrifvas för dem, som anställdes i arbete.
Man borde icke stanna vid bestämmelsen att icke någon före \% års ålder finge i arbete antagas, hvarmed i sjelfva verket endast afsåges den fysiska utvecklingen, utan i lagen jemväl uttrycka det andra motivet för ålders-bestämmelsen, nemligen att barnet skulle hafva kommit till ett visst mått af kunskaper, en viss intellektuel utveckling
I fremmande länders lagstiftning vore en sådan åsigt uttalad.
I England skall ett barn förete intyg att det besökt någon skola; i Preussen får icke någon anställas i arbete, sorn ej kan läsa och skrifva eller under tre år besökt en skola, så framt icke etublissementet håller egen skola eller ombesörjer undervisningen, och i Frankrike skall intyg lemnäs, att barnet besökt en skola.
Erfarenheten i vårt land hade visat behofvet af ett stadgande i nämnde hänseenden, och i en tidpunkt, då den industriela verksamheten tagit en så oerhörd utveckling, att arbetskrafterna uppsöktes och togos i anspråk, hvarheist de funnos, syntes det vara angeläget att, af omsorg för det uppvexande slägtet, lyssna till denna erfarenhet.
Vore det nemligen en sanning, att hvad som i afseende å kunskaper fattades vid tolf års ålder icke lätteligen efter den tiden kunde ersättas den, som vid samma ålder sattes i ett träget och ansträngande arbete, blefve det fara värdt, att en sådan individ, då han trädde in i arbete med goda kunskaper, snart skulle glömma hvad han lärt, om han icke genom fortsatt undervisning lemnades tillfälle att bibehålla detsamma; och som det vore föga sannolikt att föreskrifterne om en fortsatt undervisning kommo att till fullo iakttagas, måste det vara af särdeles vigt att såsom vilkor för inträde i arbete meddelades en föreskrift, som kunde kontrolleras och innebar stadgande om ett visst mått af kunskap i religionens sanningar, hvilket den, som i arbete antoges, borde besitta, på det att samhället måtte ega visshet derom, att den unge medborgaren icke vore fullkomligt okunnig i detta hänseende.
En viss kunskap vid Ekonomi-Utskottets Betänkande M 103. 3 12 års ålder kunde gifva anledning till dess förökande, och, om den glömdes, lätt åter inläras.
Tolf års ålder allena borde således icke uteslutande berättiga till inträde i arbete, utan tolf års ålder i förening med ett visst minsta mått af kunskaper.
Folkskole-stadgan föreskrefve att barn, då de lemnade skolan, borde åtminstone hafva inhemtat kunskap i ren och flytande innanläsning, cateches och biblisk historia, kyrkosång, skrifva och de fyra räknesätten i hela tal, hvadan ock dessa kunskaper borde erfordras för inträde i arbete.
Ett kraftigt handtag skulle derigenom gifvas åt skolans nu svaga makt öfver föräldrar och barn, samt striden emellan arbetet och skolan, hvartill man ofta inom ett fabriks-idkande samhälle blefve åsyna vittne, förminskas.
Barnens skolgång skulle ej heller, såsom hittills, försummas i följd af vissheten derom, att barnet, äfven utan kunskaper, antoges i arbete, och arbets gifvaren, som behöfde de unga krafterne, skulle jemväl få ett intresse vid skolans verksamhet, samt barnen lära sig inse, att‘icke blott fysisk, utan ock intellektuel utveckling erfordrades för att träda in bland arbetarnes leder.
Af dessa skäl har motionären föreslagit ett tillägg till 3 § i Kongl. Kungörelsen den 22 Maj 1852 af innehåll, att den fabriks- eller handtverks-idkare, som beträdes med att hafva i arbete antagit barn utöfver \2 års ålder, hvilket icke kunde förete intyg från pastor eller skolstyrelse, att detsamma inhemtat det i Folkskole-stadgan föreskrifna minsta mått af kunskaper, åtminstone i innanläsning och religionens kunskap, skulle böta 6 R.dr 32 sk. banko.
Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande; och som Utskottet genom de af motionären anförde skäl funnit sig öfvertygadt om nyttan och behöfligheten af åtgärds vidtagande i den uppgifna syftningen, samt Utskottet desto hellre förmodar att det föreslagna stadgandet skall i möjligaste mån leda till målet, sorn föräldrar eller, der dessa redan aflidit, kommunerna säkerligen deraf skola föranledas att lägga sig vinning om barnens sorgfälliga hållande till undervisning, på det dessa måtte, så snart sorn möjligt, efter att hafva uppnått derför lämplig ålder, blifva i arbete anställde och såmedelst komma i tillfälle att sjelfva bidraga till sitt uppehälle, så får Utskottet vördsamt tillstyrka Rikets Ständer att uti skrifvelse till Kongl.
Majit behagade i nåder utfärda ett tillägg till 3 § i Kongl. Kungörelsen den 22 Maj 1852 af det utaf motionären påyrkade innehåll.
Nils Hansson har fästat uppmärksamhet dervid, att, ehuru uti Kongl.
Kungörelsen den 22 Maj 1852 stadgades ett vite af 6 Ridr 32 sk. banko, hvartill fabriksidkare, som till arbete nattetid emellan kl. 9 på aftonen och kl. 5 på morgonen använde arbetare under 18 års ålder, gjorde sig förfallen, samt i Fabriks-och Handt - A Ekonomi-Utskottets Betänkande JM 103. verks-ordningen åtskilliga föreskrifter funnos intagne till betryggande af minderåriga arbetares rätt och bästa, hade dock de missbruk, som lagstiftningen härigenom velat förekomma, dels i anseende lill de obetydliga böterne, dels ock i anledning deraf, att åklagare sällan beifrade sådane missbruk, fortfarande egt rum.
Vid de flesta fabriker vore arbetstiden dessutom allt för lång emedan den vanligen for.tgick 'från kl. 5 på morgonen till kl. 8 på aftonen med endast timmas fristund, och stundom började arbetet vid åtskillige fabriker kl half 5 på morgonen och slutade icke förr än kl. half 9 om aftonen.
Detta förhållande öfverensstämde icke med den allmänna känslan för medmenniskans rätt och val, synnerligast då frågan gällde barn, hvilkas kroppsliga utbildning och intellektuela förmögenheter måste genom ett nästan oafbrutet fortgående mascbinmessigt arbete förqväfvas.
Då i fabrikernas hemland, England, förhållandet med fabriksarbetarnes rättigheter och skyldigheter på sednare åren varit föremål för de mest noggranna officiela undersökningar, samt deraf föranledts ej mindre en rättvis modifikation af fabriksegarnes dessförinnan hyste obilliga anspråk, än äfven ett tillbörligt afseende å fabriksarbetarens fysiska krafter och moraliska behof, vore det ingalunda tillständigt att Sverige, i nuvarande upplysta tid, förbisåge berörda förhållanden.