Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom särskildt försvårande omständigheter skola dessa, hvar för sig, anses: 1. om man tillgriper säd, skuren eller oskuren, hö eller halm, stackadt eller ostackadt, ute å mark; vexande fruktträd eller träd som till prydnad planteradt är; träd- eller jordfrukt eller annat, som i trädgård eller på åker planteradt eller sådt är, då sådant ute finnes; huggen ved, timmer, gärdsel eller annat dylikt, i skog eller eljest ute å mark, eller å (lottled; åker-, kör- eller trädgårdsredskap ute å mark; uteliggande malm vid grufva, eller redskap, som till grufvedrift hörer och ej instängd är; utestående bistock; fisk ur dammar, sumpar, nät, mjärdar, katsor eller annat fisketyg, eller ock sjelfva fisketyget, 25 Kap. sorn ute finnes; foglar eller andra djur ur jagtredskap, eller sjelfva redskapen ute å marken; eller ock saker, som till blekning eller torkning, eller för annan sådan orsak, utlagda eller utställda äro.
2. om tjenstehjon, köpmansbetjent, gesäll, lärling eller annan enskild tjenare tillgriper något från sitt husbondefolk.
3. om tillgreppet föröfvas af handtverkare eller annan arbetare från den, hos hvilken han, i eller för sitt arbete, tillträde äger.
4. om skeppare eller forman gör tillgrepp af hvad honom förtrodt är att föra; om gästgifvare, värdshusvärd eller annan, som herbergerar resande eller för sin näring eller vinning emottager gäster i sitt hus, tillgriper något från resande eller gäst, eller om tillgrepp från honom sker af den resande eller gästen.
5. om tillgreppet sker å marknad, eller å allmän väg, gata, eller farled, af resandes tillhörigheter, eller af varor, som under forslande äro. 6. om man, utan våld å person, såsom i 24 Kap. sägs, tillgriper något, som annan på sig bär.
7. om tillgreppet sker från barn, som ej fyllt tolf år, eller från afvita, eller från badande eller simmande, eller från sofvande å marken, eller från den i svår sjukdom ligger, eller från död menniska.
8. om man tillgriper något i Konungens slott, eller det, som veterligen tillhörer Staten eller mild stiftelse eller inrättning till fattigas försörjning eller sjukas vård.
9. om man tillgriper något från annan under Gudstjenst, antingen inne i kyrka, eller annorstädes der Gudstjenst hålles, eller ute å kyrkovall; eller om tillgrepp sker i likhus eller graf. 10. om gerningsmannen genom ansigtets färgning eller betäckning, eller genom förklädning, sökt göra sig okännbar. 3 §.
Olofligt tillgrepp, af hvad värde det vara må, skall, såsom stöld, med straffarbete på högst fyra år beläggas i dessa fall: 1. om man tillgriper kreatur, som går i bete ute å mark.
2. om man tillgriper något af fartyg, som strandadt eller eljest förolvckadt är eller utan folk i sjö drifver eller till lands kommit; eller om man under bergning tillgriper något, som till sådant fartyg hörer eller derå fördt var.
3. om tillgreppet sker från någon, som genom allmän farsot, eldsvåda, vattunöd, skeppsbrott, upplopp, fiendes åträngande eller annan sådan nöd eller fara, är satt ur stånd att sin egendom vårda.
4. om man tillgriper något i kyrka, ehvad det kyrkan tillhörer, eller der af annan i förvar satt är. 25 Kap. 47 5. om gerningsmannen för tillgreppets föröfvande sig med vapen inställt; eller om han, för att egendomen åtkomma, användt skräckmedel eller ringare hot, än i 24 Kap. 1 § sägs.
G. om man föröfvat tillgreppet genom inbrott, som i 6 g sägs.
7. om tillgreppet sker nattetid, i hus som bebodt är, och gerningsmannen olof ligen, dock utan inbrott som i 6 § sägs, dit inkommit eller der sig undangömt.
Nu kunna, vid tillgrepp, två eller liera af de fall, som här sagda äro, sammanträffa; då må straffet för tillgreppet höjas till straffarbete på högst sex år. 6 §.
Har någon, i uppsåt att olofligt tillgrepp föröfva: 1. med våld å mur, plank, stakett, vägg, golf, tak, lucka, fönster, port, dörr, lås eller annat dylikt stängsel, brutit sig in i gård, hus, rum eller fartyg; eller 2. medelst klättring öfver mur, plank, stakett, vägg, port, dörr eller tak, eller medelst inkrypande genom glugg, skorsten eller annan sådan, ej till ingång ämnad öppning, eller ock genom bruk af dyrk eller falsk nyckel, förskaffat sig ingång i gård, hus, rum eller fartyg; eller 5. med våld eller list, vare sig inom eller utom hus, öppnat skåp, kista, skrin eller annan förvaringspersedel, som med lås, försegling eller annat dylikt stängsel tillsluten var; dömes, der tillgrepp ej skedde, för inbrott, till fängelse eller straffarbete på högst två år. 7 §.
Tillgriper man olofligen penningar eller annat, af hvad värde det vara må, som åt allmänna posten förtrodt är, ehvad det sker i posthus eller under postföringen; dömes till straffarbete från fyra till och med sex år. 8 §.
Varder någon, under en lagföring, öfvertygad att hafva, å särskilda ställen eller tider, gjort olofliga tillgrepp, de der icke hvart för sig, men sammanlagda öfverstiga värdet af en Riksdaler; straffes för stöld.
Har någon, å särskilda ställen eller tider, begått stöld eller inbrott, hvarföre han på en gång lagföres; varde straffad efter ty i 6 Kap. 11 § skils. 9 §.
Begår någon andra gången snatteri; varde ansedd som hade han första gången stöld föröfvat.
Snatteri af den, som förut begått stöld eller inbrott, skall ock som stöld anses. 10 §.
Begår någon stöld andra gången; då må det straff, som eljest å gerningen följa bort och hvilket i detta fall ej får sättas under straffarbete, ökas med dylikt arbete på högst ett år.
Gör man det tredje gången; skall det straff, som eljest å gerningen följa bort, ökas med straffarbete från två till och med fyra år.
Gör man det fjerde gången; varde dömd till straffarbete på tio år.
48 25 Kap. Gör man det femte gången; dömes till straffarbete på lifstid.
Denna förhöjning af straff åge rum, ändå att de föregående brotten bort till särskilda arter af stöld.
Inbrott utan tillgrepp skall lika med stöld anses i fråga om förhöjning af straff, efter ty nu sagdt ar.
Samma lag vare om rån, der sådant förut begånget är af den, som för stöld straffas skall. 11 §.
Olofligt tillgrepp är fullbordadt, när gerningsmannen till sig tagit det tillgripna, ändå att han ej hunnit det bortföra. 12 §.
Gör någon försök till olofligt tillgrepp eller inbrott; varde straffad med böter eller fängelse, der ej, efter 3 Kap., högre straff å det försök följa bör. 15 §.
Har någon olofligt tillgrepp eller inbrott med råd eller dåd främjat, såsom i 5 Kap. 4 g sägs, och tillika i det tillgripna tagit del, eller eljest af brottet vinning haft; straffes såsom gerningsman, efter 5 § i samma Kapitel. 14 §.
Skola flere, som i olofligt tillgrepp delaktige äro, såsom gernings män straffas; varde, vid straffets bestämmande, det tillgripnas hela värde för hvar af dem afsedt. 15 <§.
Den, som, på sätt i 5 Kap. 10 § sägs, i olofligt tillgrepp gjort sig delaktig, derigenom att han för egen vinning emottagit, dolt, köpt eller föryttrat något af det tillgripna, eller besörjt omarbetning eller förändring deraf, skall, med afseende å värdet af det, hvarmed han sådan brottslig befattning tagit, straffas för stöld eller snatteri, efter 1 eller 2 g; vare ock lag som i 9 eller 10 § sägs, der han förut föröfvat oloflligt tillgrepp, inbrott eller rån.
16 § Har man, i uppsåt att olofligt tillgrepp genom inbrott föröfva, förfärdigat eller förskaffat sig dyrk eller falsk nyckel, eller har man, med vetskap om annans uppsåt till sådant brott, åt honom förfärdigat eller anskaffat slikt verktyg; straffes med höter eller fängelse. 17 §.
Fi nnes någon, utan loflig anledning, innehafva dyrk eller falsk nyckel; bote till femtio Riksdaler, ändå att han om brottsligt uppsåt, eller vetskap om sådant uppsåt, ej öfvertygad varder. 18 §.
Vanvårdar smed dyrk, så alt missbruk deraf ske kan, eller anförtror han dyrk åt annan, än säker person, då han om uppdyrkning af lås anlites, eller verkställer han eller låter verkställa uppdyrkning på anmodan af annan, än den behörig är att sådan åtgärd äska; bote till trettio Riksdaler. 19 <§.
Den, sorn till straff efter 1, 5, 6, 7 eller 10 § dömes, vare oek förfallen till den påföljd, som i 2 Kap. 25 § utsatt är. 24 Kap. 24 Kap. 49 24 Kap. Om rån. 1 §.
Bär någon våld å annan, eller öfverfaller honom med hot, som medförer trängande fara för lif eller helsa, för att bemäktiga och tillegna sig lös egendom, som honom eller annan tillhörer; dömes, för rån, ändå att tillgrepp af egendom ej skett, till straffarbete från sex till och med tio år. 2 §.
Föröfvar någon andra gången rån, eller föröfvar den rån, som förut blifvit för andra gången stöld dömd; straffes med straffarbete på lifstid eller på tio år; och vare i detta fall, inbrott utan tillgrepp så ansedt, som i 23 Kap. 10 § sagdt är. 3 §. llän skall ock med straffarbete på lifstid eller på tio år straffas i dessa fall: 1. om man gjort rånet för alt bemäktiga och tillegna sig egendom, som åt allmänna posten förtrodd var.
2. om rånet skett å någon, som genom allmän farsot, eldsvåda, vattunöd, skeppsbrott, upplopp, fiendes åträngande eller annat dylikt, i nöd eller fara var.
3. om rånet skett nattetid i bebodt hus. 4 §.
Går man åstad i afsigt att föröfva stöld, men sedan motstånd skett, med våld, eller sådant hot som i 1 § sägs, öfverfaller annan, för att stölden verkställa eller det stulna värja; vare lag som il, 2 eller 3 f§ för hvarje fall skils. 5 §.
Den, som öfverfaller annan med våld eller sådant hot, som i 1 § sägs, för att dymedelst aftvinga honom skuldebref, qvittobref, eller annan dylik handling, hvarigenom hans eller annans egendomsrätt kränkas skulle, varde ock straffad efter ty i 1, 2 eller 3 § för hvarje fall sagdt är. 6 <§.
Gör rånare så groft våld å annan, att denne deraf får svår kroppsskada, eller använder rånare pinliga medel, för att tvinga annan till egendoms upptäckande; dömes till straffarbete på lifstid. 7 §.
Anfaller man med våld eller hot, som i 1 § sägs, sjöfarande i skärgård eller öppen sjö, för att bemäktiga och tillegna sig skepp eller gods; varde, för sjöröfveri, dömd till straffarbete på lifstid. 8 §.
Varder någon, i fall som nu sagde äro, så våldförd, att han deraf ljuter döden; miste gerningsmannen lifvet. 9 §.
Ilar någon, för delaktighet i brott, som i 1, 2, 3, 4, ä, 6 eller 7 § nämndt är, gjort sig skyldig till straff, efter 5 Kap. 4 §; dä må det straff ej Bih. lill R.
Prot. 1847 och 1848 7 Sami. 1 Afd. 22 Häft. 7 50 2-i Kap. lägre sättas, än till sex månaders straffarbete.
Om sådan delaktighet i rån, som i 23 Kap. 15 § om stöld sägs, vare lag, som der stadgadt finnes. 10 §.
Den, som till straff efter 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 eller 8 § dömes, vare ock förfallen till den påföljd, som i 2 Kap. 25 § utsatt är. 2 » Map.
Om bedrägeri. 1 §.
Hvar som, genom antagande af falskt namn, stånd eller yrke, eller genom annat falskt föregifvande, eller svikligt förfarande, bedrager sig till penningar eller annan egendom, eller förlust af egendom annan tillskyndar; straffes med böter till tvåhundra Riksdaler eller fängelse.
Är bedrägeriet med synnerligen försvårande omständigheter förenadt; då må till straffarbete på högst två år dömas. 2 <§.
Efter 1 § anses dessa och dylika fall: 1. om man fordrar eller tager emot betalning för gäld, den man vet gulden vara.
2. om man falskeligen nekar sitt namn under skriftlig förbindelse.
3. om man uppsåtligen, till förfång för annans rätt, förstörer eller gör obrukbara de handlingar, hvarå den sig grundar.
4. om man, under sken af köp, gåfva eller annat aftal, egendom sig afhänder, för att förekomma utmätning, eller att eljest hindra annan att göra sin rätt till egendomen gällande.
5. om man svikligen säljer eller annorledes förvttrar det man vet höra annan till, eller mot vedergällning föryttrar det, som veterligen är förgånget. 6. om man, emot bättre vetande, nekar till pantsatt, lånt, legdt eller inlagdt gods, eller hvad eljest det är, som hörer annan till, och det man i besittning häfver.
7. om man sätter ut pant, som veterligen falsk är, eller pantsätter det man vet höra annan till.
8. om man, på veterligen falsk uppgift, förskaffar sig försäkring för brand- eller sjöskada eller annat.
9. om man, för att något dermed sig tillegna, lägger märke å det, som hörer annan till, eller utplånar anuans märke. 10. om man tager svikligen åter det gods, man i pant utlemnat; eller om man återfordrar sådant gods, det man redan veterligen bekommit. 11. om man förfalskar, svikligen förbyter eller försnillar pantsatt, inlagdt, lånt, legdt eller annat gods, som hörer annan till och det man i besittning häfver. 25 Kap. 51 3 §.
Förskingrar eller försätter man, utan sviklig afsigt, annans gods, det man i besittning häfver; straffes med böter. 4 §.
Brukar man eller låter bruka, utan lof, hvad annan tillhörer och det man i besittning häfver; bote till tjugo Riksdaler.
Tager någon eljest och brukar, utan lof, hvad annan tillhörer; vare bot lill trettio Riksdaler. 5 §.
Gör man uppsåtligen orätt i mätande, räknande eller vägande, vid handel, eller eljest då varor emottagas eller aflemnas; dömes till böter eller fängelse.
Brukar man, i fall som nu sagdt är, veterligen förfalskadt mått, mål eller vigt; vare lag som i 14 Kap. 8 § skils. 6 §.
Brukar den, som handel drifver, mått, mål eller vigt, som ej behörigen stämpladt eller märkt är; straffes, ändå att ingen skada skett, med böter till tjugofem Riksdaler. 7 §.
Säljer man eller annorledes mot vedergällning föryttrar vara eller annat, hvari man vet fel vara, eller ondt för godt, mängdt för omängdt; straffes ined böter eller fängelse.
Är det sålda eller föryttrade veterligen förfalskadt; vare straffet fängelse eller straffarbete på högst två år. 8 §.
Säljer man eller utlemnar eljest till annans begagnande, veterligen förfalskade lifsmedel, och är vid den förfalskning ämne nyttjadt, som för menniskors lif eller helsa farligt är; dömes till straffarbete från två till och med sex år: gör det handlande eller annan, hvars yrke är, att sälja eller bereda lifsme medel; miste ock den näringsrättighet.
Får någon af de lifsmedel svår kroppsskada ; då skall till straffarbete från åtta till och med tio år eller på lifstid dömas.
Bjuder man till annan ut sådana lifsmedel, som nu sagda äro; varde, der de ej emottagas, för försök, straffad efter de grunder, som i 3 Kap. stadgas. 9 §.
Säljer man, eller utlemnar eljest till annans begagnande, veterligen förfalskade läkemedel, de der för menniskors lif eller helsa farliga äro; vare lag som för hvarje fall i 8 § sägs.
Bjuder man annan sådana läkemedel; varde, der de ej emottagas, för försök, straffad efter de grunder, som i 3 Kap. stadgas. 10 §.
Fullmäktig, som i sak, den honom betrodd är, går liufvudmannens vederpart tillhanda, vare sig med skrifts uppsättande, eller med råd eller skäl, eiler annan sådan trolöshet mot hufvudmannen föröfvar, dömes till fängelse eller straffarbete på högst två år. 11 §.
Drifver fullmäktig, emot bättre vett, orättfärdig sak; straffes med böter till tvåhundra Riksdaler eller fängelse. 12 §.
Begår syssloman trolöshet mot hufvudman; varde dömd till fängelse eller straffarbete på högst två år.
52 25 Kap. 13 §.
Far man med spädom, signeri eiler annan vidskepelse, att dermed bedrägeri öfva eller vinning sig förskaffa; straffes med böter eller fängelse. 14 §.
Rifver, flyttar eller vrider man, i bedrägligt uppsåt, rå och rör eller annat gränsemärke, eller märke, som till beteknande af bestämd vattenhöjd satt är; dömes till fängelse eller straffarbete på högst två år.
Samma lag vare om den, som sådant märke falskeligen sätter. 15 §.
Sätter någon ololligen å tillverkning, som till salu hålles, annans märke, än rätta tillverkarens; straffes med böter eller fängelse. 16 §.
Låter man ej så lysa fynd eller hittegods, som i lag stadgadt är; straffes med böter till dubbla värdet af det gods.
Förtiger man fynd eller hittegods, då ägare eller annan dertill berättigad sig anmäler eller eljest tillkänna— gifver; straffes som i 1 <§ skils. 17 §.
Den som, sig eller annan till nytta, eller att dermed skada göra, olofligen bryter eller öppnar annans förseglade bref eller handling, eller annat som honom enskildt angår och med försegling eller på annat sätt tillslutet är, dömes till fängelse eller straffarbete på högst två år: sker det eljest med vilja utan ondt uppsåt; vare straffet böter eller fängelse.
Tager någon olofligen från posten ut annans bref och det uppsåtligen förstörer eller undanhåller; vare lag samma. 18 §.
Draga äkta makar något lönligen undan hvarannan, barn undan föräldrar eller fosterföräldrar, sterbhusdelägare eller andra, som i samfäldt bo eller bolag uro, undan hvarannan; vardén straffade med böter till värdet af det undandragna eller med fängelse. 19 §.
Tillväller sig någon svikligen och i uppsåt att skada göra eller fördel sig eller annan tillskynda, utöfning af embete eller tjenst; dömes till straffarbete på högst två år eller fängelse.
Den, som eljest obehörigen, utan sådant brottsligt uppsåt, som nu sagdt är, befattar sig med utöfning af embete eller tjenst, straffes med böter till tvåhundra Riksdaler eller fängelse. 20 §.
Understicker eller förbyter man barn, eller annorledes, i ondt upp såt, ändrar eller förhåller annans familjestånd; dömes till straffarbete på högst fyra år: äro omständigheterna synnerligen försvårande; då må till straffarbete frän fyra till och med sex år dömas. 21 §.
Ilar någon, genom antagande af falskt namn eller stånd, beredt sig arf eller andra familjerättigheter; vare lag som i 20 § sägs. 22 §.
Bedrager man annan till giftermål, genom antagande af falskt namn eller stånd, eller genom förtigande af smittosam sjukdom eller annat förhållande, som återgång af giftermålet föranleder; dömes till fängelse eller straffarbete på högst tre år. 23 Kap. 53 23 <§.
Bedrager man, genom äktenskapslöfte som ej fullbordas, qvinna till lägersmål; straffes med fängelse eller böter. 24 <§.
Uppgifver någon, i orlofssedel eller annan enskild handling, som i 14 Kap. 5 § nämnes, hvad han vet osannt vara, och deraf annan missledas eller skadas kan; straffes med böter till tjugofem Riksdaler. 25 g.
Begagnar sig någon svikligen af orlofssedel, pass eller annat dylikt bevis, som för annan utgifvet är; straffes med böter eller fängelse. 26 §.
Brott, som i 2, 3, 4, 10, 12, 16, 18, 23 eller 24 <§ sagdt är, må ej åtalas af annan än målsägande: ej heller må brott, som i 17 § sägs, åtalas af annan, än den, som brefvet afsändt eller till hvilken det skrifvet är, eller af den, som äger, i vård häfver eller emottaga skulle det, som eljest bru tet eller öppnadt blifvit.
Brott, som i 22 g sägs, må ej till bestraffning åtalas, der ej förty återgång af giftermålet sökt är. 27 <§.
Den, som till straff efter 8, 9, 14, 20, eller 21 § dömes, vare ock förfallen till den påföljd, som i 2 Kap. 25 § utsatt är. 26 Kap. Om bi dräglig eller vårdslös gäldenär i konkurs. 1 §.
Finnes gäldenär, som kommit i konkurstillstånd, hafva öfvat bedrä geri mot sina borgenärer i något af dessa fall: 1. att han undandolt eller eljest ur vägen skaffat något af sina tillgångar, eller under länt namn köpt egendom och den bland tillgångarna ej uppgifvit, eller under sken af köp, gåfva elier annat aftal, egendom från konkursmassan undandragit, eller i hemligt förstånd med någon föregifven borgenär uppgifvit falsk skuld; eller 2. att han, sedan han sjelf begärt få sin egendom afträda eller, der konkursen tvungen är, sedan borgenärs ansökning om egendomens afträdande honom kungjord var, något af egendomen, borgenärerna till förfång, sålt eller annorledes förskingrat; eller 3. att han, der han idkat handel eller annan rörelse, hvaröfver bok hållas bör, fört falska böcker eller uppsåtligen sina böcker förstört, undanstuckit eller oläsliga gjort; en sådan gäldenär skall dömas till straffarbete från två till och med sex år; vare ock förfallen till den påföljd, som i 2 Kap. 25 § utsatt är. 2 §.
Till straffarbete på högst två år eller fängelse dömes gäldenär, för vårdslöshet, i dessa fall: 54 26 Kap. 1. om han, genom obetänksamma företag, som ej stått i förhållande till hans förmögenhet, eller genom slöseri, dobbel, lättja eller annan uppenbar vanvård, råkat i obestånd.
2. om han idkat handel eller annan rörelse, deröfver bok hållas bör, men sådan bokföring icke ordentligen fullgjort.
3. om han fortsatt sin rörelse och derunder upplånt varor eller penningar, sedan han på sådant obestånd kommit, att han sjelf inse bort, det han ej kunde rätt för sig göra.
4. om han, annan till skada, för sig användt varor eller penningar, som honom, i egenskap af handlande eller idkare af kommissionsrörelse, till förvaring eller bestämdt bruk betrodda varit.
5. om han, å de sista trettio dagarna förr än han sin egendom afträdde, upplånt varor eller penningar, och ej kan för dem riktig redo'visa; eller om han, inom sagda tid, gifvit någon borgenär, till förfång för de öfrige, betalning, pant eller annan säkerhet för fordran, som ej förfallen varit, och han, i ty fall, ej gitter visa, att derefter inträffat trängande omständigheter, som förmått honom att egendomen afträda; eller ock om han, der konkursen tvungen är, sådan åtgärd, som nu sagd är, till borgenärernas förfång vidtagit, sedan ansökning om egendomens afträdande honom kungjord var. 6. om han, genom rymning eller annorledes, undandragit sig att lemna de upplysningar om boets tillstånd, som han varit skyldig att meddela. 3 §.
Brott, som i 2 § sagdt är, må ej åtalas af annan, än målsägande. 27 Ray.
Om åverkan; så ock om olofligt jagande eller fiskande. 1 §.
Hvar, som ololligen bygger, gräfver, plöjer, sår eller planterar å annans jord, eller deraf något intager, straffes med böter.
Det, som sådt eller planteradt är, vare till den förverkadt, som jorden lagligen innehafver. 2 <§.
Svedjar man ololligen å annans skog eller mark; straffes med böter eller fängelse. 3 §.
Fäller, syrer eller bläcker man olofligen träd å annans skog eller mark, i uppsåt att det sig tillegna, eller täger der vexande gräs, torf, näfver, löf, bast, ollon eller nötter; bote till fyradubbla värdet af det således åverkade, ehvad han det bortfört, eller ej: går fyradubbla värdet ej till tio Riksdaler; må dock böterna till det belopp sättas.
Lag samma vare, om man lager vindfälle, ris, 27 Kap.
55 gren eller topp af träd, eller annat sådant, sorn ej till bruk upphugget eller beredt är. 4 §.
Gör någon tredje gången, eller oftare, åverkan som i 3 § sägs; då må han till fängelse eller sex månaders straffarbete dömas. 5 §.
Delägare i samfäld skog eller mark, som olofligen derå svedjar, bote till femtio Riksdaler. 6 §.
Säljer delägare i samfäld skog eller mark derifrån olofligen bort något af hvad i 3 § nämndt är, eller missbrukar lian eljest sin rätt i sådan samfällig het; bote till dubbla värdet af hvad han ololligen sålt eller begagnat: går dubbla värdet ej till fem Riksdaler; må dock böterna till det belopp sättas. 7 §.
Svedjar brukare ololligen å legd jord, eller gör han annan åverkan derå; vare lag som i 2, 3 eller 4 § sägs.
Säljer han från legd jord bort något af hvad i 3 § omtalas, eller öfverläder eljest sin nyttjanderätt; varde ock då, med afseende på värdet af det han olofligen sålt eller begagnat, straffad efter ty i 3 eller 4 § skils. 8 §.
Släpper man ololligen kreatur på annans ägor, eller tjudrar eller vallar man der kreatur; bote till trettio Riksdaler.
Missbrukar man betesrätt å samfäld mark; vare bot till tjugo Riksdaler. 9 §.
Bryter eller nedkastar man olofligen annans hägnad eller grind; bote till fem Riksdaler, der ej gerningen, efter 22 Kap. 22 §, med högre straff beläggas bör. 10 §.
Häfver någon okynnesfä, och gör det, genom hans missvård, skada å annans ägor, då han okynnet visste eller derom tillsagd var; bote till fem Riksdaler. 11 §.
Tager man oloflig väg eller gångstig öfver annans ägor; bote till tio Riksdaler. 12 §.
Jagar man ololligen i annans hägnade park eller djurgård; bote till femtio Riksdaler.
Har han dervid fällt, sårat eller fångat högdjur, som är elg, hjort, rådjur, ren eller svan; straffes med böter eller fängelse. 13 §.
För oloflig jagt å annans mark, som ej till park eller djurgård in hägnad är, botes till tjugo Riksdaler.
Är högdjur dervid fäldt, såradt eller fångadt; vare bot till femtio Riksdaler. 14 §.
Den, som olofligen fiskar i annans fiskevatten, eller genom gräfning eller annorledes, drager till sig annans fiske, eiler genom stängsel afhåller fisk från annans fiskevatten; bote till trettio Riksdaler.
Missbrukar delägare sin rätt i samfäldt fiske; vare bot till tjugo Riksdaler.
.">6 27 Kap. 15 §.
De brott, som i föregående §§ sagda äro, må ej åtalas af annan, än målsägande. 16 §.