Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De klagande anmärkte, rörande indelningsgrundeme och den för höga ansedda rustningen pä en del hemman: att Comiterade icke, enligt Instructionen, afsett hemmanens godhet, utan blott hemmansräntan, hvilken senare-, då understundom svagare hemman hafva större, men bättre hemman mindre ränta, skulle vållat än större ojemnhet i rustningen, enär de förra hemmanen fåft tyngre rustning, än de senare, hvarpå flere exempel uppgifvits; att, tili beredande af rustningens rättvisare fördelning, hemmanen borde undergå ny ref- och skattläggning, men att jemkningen aldrig yrkats af klaganderne, hvilka, sedan de köpt sina hemman, i hopp 0111 rustningens bestånd, skulle på deras köp blifva, genom rustnings-tillökningen, lidande; att Länets invå»- >4 Kongl. Majit t Kådiga Skrifvelse Nio iiare redan Sr 1812 enhälligt förklarat, hurusom de hellre SInöjdes med den gamla rustningen, än blottställde sig för en ny, som kunde blifva meia ojemn än den förra; all jemkningen, då den omhvälfde Indelningsverket, äfven rubbade egandeiätten, äfvensom att den grund, som för jemkliingsanstalten blifvit åberopad, nemligen vissa hemmans oförmögenhet att rustningen utgöra, och deraf uppkomne vacancer innefattade en uppgift, som icke skulle kunna styrkas; på hvilka skäl klaganderne anhöllo, att frågan måtte försättas] i det skick, hvari den var innan Comiterade med den sig befattade.
Rusthålls-sammansättningen klagades, alt många hemmans innehafvare finge hvardera att göra med 3, 4^5 Båtsmän i stället för en, hvarigenom emellan Rusthållarne inbördes och dem och Båtsmännen skulle uppkomma beständige strider och rättegångar och vållas oberäkneliga svårigheter och oredor, hvarförutan anmärktes, att hemman anslagits fjermare i stället för närmare Rusthåll, och att hemmanens belägenhet altså icke blifvit behörigen afsedd.
Comiterade, som öfver dessa klagopunkter i underdånighet sig utlåtit, hafva hufvudsakligen väl medgifvit, att någon ojemnhet i rustningen uppkommit, och att vederbörande icke saknat skäl till deras klagan i den delen, men för öfrigt sökt vederlägga anmärkningårne, samt försvara sina åtgärder, såsom med Kongl.
Majrts Nådiga Instruction öfverensstämmande.
Enligt samma Instruction hade Comiterade äfven föreslagit
Rusthållarnes inbördes rättigheter och skyldigheter, men äfven i denna fråga voro Rusthållarne, isynnerhet beträffande beklädnaden, af skiljaktiga tankar.
Förvaltningen af Sjö-Ärendena och Kammar-Collegium, i målet hörde, inkommo derutinnan med deras underdåniga utlåtande den 7 November 1825.
Äfven i delta utlåtande anmärktes åtskilligt emot Comiterades åtgärder, såsom alt hemman af sämre beskaffenhet fått högre rustning än hemman af större värde, att stamrotar blifvit, emot innehafvarnes begifvande, förvandlade till hjelplicmman, och rotar sammansatte af långt från hvarandra aflägsne hemman, ehuru närmare funnits att tillgå, samt att hemman blifvit indelle uti flera, ända till och med 6 serskilda Båtsmansnumer.
Men, såsom serdeles anmärknings värdi, hafva Collegierne ansett den genom jemkningen uppkomne förminskning i Länets gamla Bålsmähsstyrka, hvilken förminskning
Collegierne funnit stridande emot Kongl. Maj:ts Nådiga Instruction, som, efter deras tanka, endast afsett rustningsbesvärets jemnare fördelning hemmanen emellan.
KongI- Maj-.ts Nådiga Skrifvelse Nio 16. i5 I anledning af delta Collegiernes underdåniga utlåtande inkommo dels underdåniga påminnelser af åtskillige Rusthållare, sorn klagat öfver jemkningsförrältningen, men funnit deras klagan icke, efter deras önskan, af Coliegierna nog understödd, dels underdåniga ansökningar af andra Rustliållare, som voro med berörde förrättning belåtne, om delfående af Collegiernes utlåtande, för att komma i tillfälle vederlägga hvad emot Comiterades åtgärder i samma utlåtande förekommit.
Majrt fann derföre lämpligt öfversända jemkningsförslaget med tillhörande handlingar till Dess Befallningshafvande i Blekinge och tillåta Sockenstämmors hållande i hela Länet, hvarvid de Rusthållare, som icke besvärat sig öfver Comiterades åtgärder, egde utse ombud att sig yttra öfver hvad vid jemkningsförrättningen förekommit, hvarefter Kongl. Majrts
Befallningshafvande skulle återsända handlingarne med eget underdånigt utlåtande 1 ämnets hela vidd, utan hinder af hvad Kongl. Majrt redan i målet förordnat.
De Rusthållare, som önskade jemnkningens bestånd, begagnade denna Nådiga tillåtelse.
Uti ett af 44 Sockne-Ombud undertecknadt underdånigt anförande anhöllo de, under bestridande af de emot jemkningsförslaget inkomne anmärkningar och besvär, om Nådigt bifall lill Comiterades åtgärder; medgifvande ombuden dock rättelser, der möjliga misstag inträffat, likväl utan rubbning i det hela.
Men detta anförande åtföljdes af underdånig replik af Rusthållare, sorn besvärat sig öfver förslaget och hvilka, åberopande de deremot anförde flera felaktigheter, fullföljde i underdånighet yrkandet om förslagets ogillande.
Maj:ts Befallningshafvande, som, öfverallt hvad sålunda i frågan förekommit, sig underdånigst utlåtit den i5 October 182g, har ansett klagomålet öfver Länets Båtsmansindelning föranledt mera af rustningens ojemna fördelning, än af dess tyngd.
Rustningsbördan vore nu mindre svår, än förr, genom senare lider tillkommen odling och större folkmängd.
Svårare hade prasslationen åtminstone icke blifvit.
Jemförelsevis med andra provincers knektehåll, vore Länet icke till någon anmärkningsvärd höjd genom Båtsmanshållet betungadt, synnerligen vid betraktande af den frihet från Jordeboks- och Hemmantalsränta, som Länet för rustningsbesvärel åtnjuter, och allenast i jemförelse med de orter, som hafva Båtsmanshåll, skulle Blekingska provincen kunna anses vara till klagan befogad; men provincens läge utmed hafvet, i grannskapet af Flottans hufvudslation, dess folkrikhet och lättare tillfällen lill invånarnes bergning vore omständigheter, hvilka förmodades hafva, liksom i den nästgränsande delen al Calmar Län, föranledt den hårdare roteringen.
Det borde dock, efter Kongl. Majrts iiS Kongl.
Majit s Nådiga Skrivelse N:o sf>.
Befallningshaf.vandes åsigt, icke med något skäl kunna tefaras, att denna rotering varit i någon yäsendtligare mon för orten tryckande eller för dess ]>esland liolande; ty omer än ett sekel hade den fortfarit oell folket derunder varit välmående; och der i detta afseende förhållandet nu vore annorlunda, ansåg Kongl. Maj:ts Befallningshafvande orsaken dertill höra sökas i helt andra omständigheter , än i roteringsskyldigheten., såsom dermed egande föga eller intet sammanhang.
Deremot, ehuru således någon tvingande nödvändighet att bereda ett minskadt rustningsbesvär icke varit för handen, skulle haan haft så mycket mera fog att yrka rustningens jemnare fördelning; ty öfverskottsräntorna, som i stället för effectiv rustning utgå contant, efter 3 daler silfvermynt Ralm, motsvarade på intet sätt den verkliga Båtsmansunderhållskoslnaden, hvaraf alltså följa skulle, att hemman, som praestera Båtsmän, äro liårdt oeh orättvist betungade emot de hemman, hvilka utgöra rustningen med penningar.
Några gällande skäl, hvarföre sistnämnde hemman skulle befrias från rustningsprasslationen in natura, kunde svårligen framletas, då i allmänhet hemman med indelta räntor äro förbundne att sådane afbörda, utan rättighet till deras lösen med penningar.
Dfverskottsräntornas förvandling till naturaprestation vore alltså en af rättvisa och billighet påkallad fordran, nödvändig för de Rusthållare, som egde att räntorne uppbära, ehuru tung för de rustande, som måste dem erlägga.
Angående sedermera jemkningsförrättningens resultat, förminskningen af n49 man, ansåg äfven Kongl. Maj:ts Befallningshafvande detta resultat eftertänkligt, enär en sådan förlust af manskap nära Flottans hufvudstation icke kunde blifva annat än ganska kännbar.
Eftergiften af delta antal Båtsm,än vore icke heller grundad på något verkligt behof, och kunde derföre icke heller rättvisligen fordras, helst skälet lör denna fordran vore Irdott en supposition om en del Rusthållares oförmåga att rustningen prestera.
Man hade väl föregifvit, att ett större antal Båtsmän ofta måst vara vacant; men det var dock först sedan jem.kningsfrågan uppkommit, sorn Kongl. Majit i Nåder tillåtit vacancerna, icke på grund af ortens oförmåga att utgöra sina Båtsmän, utan till underlättande af jemkningens verkställighet.
Ganska få eller inga vacancer funnos förut, och svårighet för rotarne att recrutera öfverklagades icke, om ej under påslående krig.
Med den Nådiga tillåtelse, som blifvit Kongl. Majrts
Befallningshafvande lemnad, att i ärendet sig utlåta, utan hinder af hvad Kongl.
Majit 4^ulinnau redan förorduat, uttalade Kongl. Majrts Befallningshafvande öppet den Kongl Majus Nådiga Skrifvelse N'.o 26.
'17 den på ofvanutredda förhållanden grundade öfvertygelse, att genom jemkningsanstalten hvarken rättvisa eller billighet skulle uppoffrats, om frågan fått stanna vid Kongl. Majrts Nådiga Beslut den 24 April 1S14, sorn rörde endast en indelnings jemkning, med föremål att lill jemlikliet de rustningsskyldige emellan återföra deras gemensamma förbindelser, dock utan förändring i antalet Båtsmän, som af provincen borde utgöras.
Och visade sig följderna af den sedermera beslutade nya Indelningen så betänkliga i verkställigheten, att Kongl. Majrts Befallningshafvande icke tvekade ifrågaställa, om ieke ali verkan af denna Indelning borde inställas och deremot endast en sådan jemkning ega rum, som öfverensstämmer med 1814 års Kongl. Beslut, Sedan Kongl. Majrts
Befallningshafvande i underdånighet yttrat dessa sina äsigter, inkommo Rikets Ständer den 3o November 1829 med förnyad underdånig skrifvelse i ämnet.
Ständerne, sorn inhemtat de af Kongl. Majit med Comiterades Jemknings-förslag och de deröfver i underdånighet anförde besvär i Nåder vidtagne åtgärder, funno väl, att, då nämnde besvär voro på Nådig pröfning beroende, Ständerne icke kunde frågan om jemkningens verkställighet till slutlig handläggning företaga; men då Rikets Ständer, mod erkännande af de ömmande förhållanden, sorn för en stor del Rusthållare i Blekinge inträffade, och hvilka, af Kongl. Majit och Rikets Ständer längesedan medgiihe, föranledt beslut, hvilkas verkställighet dock än saknades, ansett detta ärende icke böra å deras sida lemnäs utan uppmärksamhet, anhöllo Ständerne i underdånighet, att, så framt detta mål icke redan vunnit den fullständiga utredning, att Nådig Proposition om det upprättade Rotejemknings-förslagets fastställande kunde, under påstående Riksmöte, varda till Ständerne aflåten, Kongl.
Majit täcktes vid nästa Riksdag Dess Nådiga framställning Rikets Ständer meddela, på det att Blekingska provincen icke längre måtte, med äfventyrande af dess invånares trefnad och bestånd, blifva i saknad af den lindring i den ojeinnt tryckande reteringsbördan, sorn redan för n år sedan blifvit af båda Statsmagtenre erkänd såsom rättvis och till verkställighet förordnad.
Utom denna Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, inkommo år 183o serskilde underdåniga ansökningar i målet, dels af Riksdags-Fullmägtige af Bonde-Ståndet från Blekinge samfälldt, dels af vice Talmannen Jon Jonsson serskildt Fullmägtige åberopade den påföljd, söm Blekinges h.åfda rustning ofBihang till R.
Preis, 1334.
1 Sami 1 Afd. 3 5:te fläftet.
Nådiga Skrifvelse N:o 26. tii skulle hafva medfört, att Rusthållare, som icke mägtat uppsätta sine Råtsmän, blifvit ryckte från sitt åkerbruk, till föga vinst för BåtsmansCorpsen, men stor förlust för Rusthållarne, deras hustrur och barn, hvilka derigenom råkat i armod och elände, och med stöd både af Comiterades Jemknings-förslag, i enlighet hvarmed Länets Båtsmansstyrka skulle med a4p man förminskas, äfvensom af Kongl. Majrts Nådiga Bref den 17 Maji 1822, hvari, på den grund, att Länets bestånd på sådan förminskning berodde, Kongl. Maj:t skulle tillåtit ett visst antal Båtsmansnumer att hållas vacante, anhöllo underdånigst, att, till undvikande af pro vincens undergång, Kongl.
Majit täcktes vidtaga den nödiga ansedda utvägen med Båts-' mansstyrkans nedsättning, oberoende af de åtgärder, hvilka i öfrigt, i afseende på Länets Båtsmans-rustning voro ifrågasatte.
Och som oförmågan för de svaga rustliållen, alt Båtsmän utrusta, skulle gjort en mängd vacancer nöd vänd ige, uppgående ofta till 200, hvilka vacancers fortfarande vöre nödvändigt, till undvikande af Rustliållares ryckande från åkerbruket till Båtsmanstjenst; så hemställde Fullmägtige underdånigst, om icke de svagaste rotarne, till ett antal af 200, finge vara vacante, emot erläggande af vanlig vacance-afgifl.
Vice Talmannen Jon Jonsson åter anhöll underdänigst om sådane anstalters vidtagande, att Rusthållarne vid Blekinges irsta Indelnings-Compagnie, hvilka icke i underdånighet besvärat sig öfver de grunder, hvarpå Comiterades Jemknings-förslag hvilar, finge , utan att behöfva afvakta den tid, då alla öfver Förslaget anförde besvär hunnit blifva afgjorde, komma i åtnjutande af den genom samma Förslag åsyftade lindring; äfvensom att för detta ändamål ny Indelnings-jemknings-Comite' för detta Compagnie i Nåder förordnas mätte, samt att Compagniets öfverskotts-räntegifvare måtta åläggas utgöra sina räntor med sådane persedlar och varor,, som IndelningsBåtsmännen bestås, enligt 1697 års uträkning.
Slutligen och i följd af Nådig remiss, inkommo Förvaltningen af SjöÄrendena och Kammar-Collegium i underdånighet med ytterligare utlåtande i målet.
Collegierne hafva, enär Kongl.
Majrts Befallningshafvande instämt i dén åsigt af Comiterades förrättning, som Collegiernes förra underdåniga utlåtande innefattade, oeh då Kongl. Maj:ts för Comiterade utfärdade Nådiga Instruction beredt i Blekinges Båtsmanshåll en förlust af 249 man, hvilken, derest
Riksdagsfullmägtiges senare hemställan om vacance-förmon för svaga rotar vunne Nådigt bifall, skulle blifva än större, ansett sig böra ytterligare fästa Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet derå,, att ett sådant Kongl.
Majits Nådiga Skrifvelse N:o 26. *9 förhållande hvarken varit med rolejemkningen åsyftadt eller ens skulle vara af behofvet påkalladt, helst Länet, jemförelsevis med andra, icke vöre för strängt onereradt, isynnerhet då i krigstid all förbindelse för RuslhållarIie att recrutera upphört, och manskaps legning dessutom, under senare tider, i anseende tili folkmängdens förökning i provincen, der andra Corpser äro förbudne att värfning anställa, icke heller kunde anses vara försvårad.
Collegierne underställde alltså till Nådig pröfning, huruvida 1821 års Instruction skall i denna del anses förbindande, då den för riket medför den känbaraste förlust af sjömän för flottans behof.
Vice Talmannen Jon Jonssons serskilda underdåniga hemställan kunde Collegierne alltså icke i annan del understödja, än hvad angar hans begäran, att tillskottsgifvare måtte åläggas lika tunga med Stamhemmans-åboerne , att deltaga i BåtsmanshålleC men hvilket deltagande
Collegierne i underdånighet tillstyrkte för liela Länet; och för öfrigt åberopade Collegierne i underdånighet, hvad de i målet redan förut yttrat.
Allt hvad sålunda, angående Blekingska Indelnings-jemkningen, förekommit, har Kongl. Majrt 1 Nådigt öfvervägande tagit; och hvad först beträffar frågan, huruvida Comiterades åtgärd, att föreslå en förminskning af 249 man i Länets Båtsmansstyrka, är föranledd af Kongl. Majrts för Comiterade utfärdade Nådiga Instruction; så finner Kongl. Majrt väl, att, enär gamla Indelningen är grundad på ett lägre dalertal af liemmansräntorna, nemligen från 16 till och med 21 daler för helt rustningsnumer, men uti Instructionens 4 §. deremot stadgas, att på helt numer skulle vid jemkningen beräknas till och med 24 daler, och 20 blott då hemmanen voro af bättre beskaffenhet, den följd hafva varit oundviklig, enär summariska beloppet af primitiva ränteanslaget bibehölls oförändradt, att Länets förra liumeraire af Båtsmän, i;5oo, skulle, förmedelst det i så måtto uppsatte rustnings dalertalet, förminskas; men deremot finner Kongl. Maj;t beloppet af denna förminskning hafva berott af Comiterades tillämpning af Instructionens öfrige föreskrifter.
Enär alltså, efter 2 §•, hemman skulle berustas efter deras godhet och beskaffenhet, ankom det på Comiterade att behörigen afse hemmanens olikhet, och derefter på hvarje hemman lämpa rustningsdalertalet från och med 20 till och med 24 daler.
Om, i stället för att anslå till hvartdera af blott 27 rusthållsnumer 20 daler, och till 128 2t; men till 371 22, till 3pi 23 och till 334 numer 24 daler, Comiterade anslagit de lägre dalertalen till de fleste och deremot de högre allenast till några färre rusthåll, skulle, genom Comiterades förslag, Rikets förlust på Båtsmän blifvit vida mindre.
Den uppkomne betydligare förminskningen Kongl.
Mms Nådig(t Skrifvelse N:o 26. af 24,9 man linner Kongl. Maj:t alltså vara Mott till en del föranledd af ioreskrifterne i den Nådiga Iustructionen, men hufvudsakligen tiilkommen af lnstructionens tillämpning och Comiterades opinion om Blekingska hemmanens beskaffenhet och förmåga att bära rustningsbördan.
Men då, i sina följder på Rikets sjöförsvar, berörde tillämpning var af så mycken vigt, hade Kongl. Maj:t väntat, att Comiterade, med begagnande af den rätt, Instructionens c) §. dem medgaf, förut underställt densamma Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, helst, enligt klara ordalydelsen i lnstructionens ingress, den åsyftade lindringen i ortens Båtsmanshåll egentligen skulle tillvägabringa s genom rustningsbesvärets jemnare fördelning rusthållare och räntegifvare emellan.
Huruvida berörde förminskning, ehuru således icke bestämdt af Kgl. Majit tillåten elier föreskrifven, tilläfventyrs kunnat vara af andra serskilda omständigheter påkallad, har vidare utgjort föremål för Kongl. Majrts
Nådiga uppmärksamhet; och har Kongl. Maj:t alltså varit föranlåten å nyo skärskåda de grunder, som för ifrågavarande förminskning vederbörande tid efter annan i underdånighet anfört.
Det uppgafs nemligen såsom skäl till jemkning och lindring i ortens Båtsmanshåll, att ett stort antal af Länets i5oo Indelnings-Båtsmän ofta måst vara vacant, genom en del Rusthåilares oförmåga att manskap uppsätta och utrusta, äfvensom att den rättighet Förfaltningarne medgifva, att vid uteblifven recrutering utskrifva de rustande sjelfve, ryckte den skattdragande jordbrukaren från sitt rätta yrke tili ett annat, som deraf föga vunne, en uppgift, som af Riksdagsfullmäglige för Bonde-Ståndet i Blekinge. förnyades uti deras i ämnet år i83o ingifne ytterligare underdåniga ansökan; ty äfven deruti omförmäles, huru Rusthållare, som icke förmådd* uppsätta Båtsmän, blifvit ryckte från sitt åkerbruk till föga vinst för Båtsjnans-corpsen, men till stor förlust för Rusthållarne,. deras hustrur och harn, hvilka derigenom skulle råkat i elände och armod; att Båtsmanastyikans förminskning aliså erfordrades, till undvikande af provincens undergång, samt att oförmågan för de svaga rusthållen att Båtsmän utrusta gjort en mängd vacancer nödvändige, uppgående ofta till 200.
Om de inför Kongl.
Majrt sålunda framställde förhållanden verkligen varit eller äro för handen; om, genom inrättningen af Blekingska Bålsxnänshållet, provincen hotas med undergång, jordbrukarne ryckas från åkerbruket till Båtsmanstjenst, och deras familjer såmedelst blottställas för armod och elände; och om de ruslandes oförmåga att bära rustningsbördan ofta gjort lill och med 200 Yacancer nödvändige, skulle, i slikt fall, så vida å Kongl. Maj\ts Nådiga Skrifvelse
Nio 2Sv at statens sida någon eftergift af ruslningsskyldigheten kunde från undergång rädda denna för riket vigtiga province, eu sådan eftergift så mycket hellre af Kongl. Majrt medgifvas, sorn derigenom ett större och vigtigare ändamål befordrades.
Men de rustande sjelfve hafva föranlcdt tvifvelsmål om verkliga tillvarelsen af sådane ömande omständigheter, då, uti en af icke mindre än 246 Rusthållare undertecknad, af Comiterades åtgärder föranledd underdånig besvärsskrift, det påslås, att förberörde uppgifter icke skulle kunna ledas i bevis.
Också finner Kongl. Majit, att dessa uppgifter, såsom så väsendtliga, bordt åtföljas af ofliciela intyganden och uppsatser, åtminstone på någre af de oförmögne jordbrukare, sorn blifvit från sitt åkerbruk ryckte till Båtsmanstjenst, och på de familjer, som sålunda råkat i elände; äfvensom på de af hemmanens vanmagt uppkomne mångå vacancerna.
Att sådane menliga följder af Länets Båtsmanshåll icke inträffat, är deremot fullständigt utredt i Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i målet afgifne, här ofvan upptagne, underdåniga Betänkande; ty deruti förklaras bestämdt, att eftergift af någon del Båtsmän för
Länet icke vöre grundad i något verkligt behof eller kunde af de rustande med strängare rättvisa fordras; atti oförmågan att prasstera rustningen vore blott föregifven; att de tillåtne vacancerne inträffat, sedan jemkningsfrågan uppkom, icke på grund af ortens vanmagt att sitt fulla antal Båtsmän uppsätta, utan för att underlätta jemkniugens verkställighet; att före jemkningen få eller inga vacancer funnos' och svårighet för rotarne alt recrutera icke heller öfverklagats, om icke under påstående krig; att Blekinge, jemfördt med andra provincer, ingalunda vore lill någon anmärkningsvärd höjd betungaclt, samt att icke med något skäl Bålsmansliållet kunde anses för Länets bestånd hotande, då detsamma fortfarit under mer än ett sekel och folket derunder Yarit valma endy.
Hvad Kongl. Majrts Befallningshafvande sålunda utredt och förklarat, har befunnits öfverensstämmande med Rikets Tabell-verk, som utvisar, att medeltalen af ett hemmans folkmängd, produetion, boskapsafvel och taxeringsvärde äro i Blekinge högre än i Riket i allmänhet, och att Länets Bålsmanhåll, ehuru något kostsammare, än i andra orter, likväl med betraktande af befrielsen från jordeboks-och liemmantalsräntorne, sådäne desse öfverhufvud utgöras, icke är mera tryckande, än soldathållet i provincer, der berörde räntor med förvandling utgå.
Yarandes dessutom Kgl. Maj:ts Befallningshafvandes utredning af förhållandet med vacancerne förenlig med Kongl. Brefvet den 17 Maji 1822 och tillika den uppgiften, att besväret af Blekingska Båtsmanshållet icke med något skäl kunde anses vara för Länets - aa Kong], Majus 'Nådiga Skrifvelse N‘,o a6.
.bestånd hotande, bestyrkt af authentika historiska anteckningar, upplysande, hurusom
Blekingska provincen varit i välmagt äfven krigsåren 1788, 1789 och 1790, då, oaktadt all afgång på manskap ersattes under kriget, Båtsmanshåll^ icke ansågs lör ortens bestånd vådligt, utan tvärtom, alt den tiden, med ett utvidgadt och tilltagande åkerbruk, en allmän förkofran, till och med en måttlig rikedom tycktes utbreda sig.
Maj:t anser alltså icke länkbart, alt de af Riksdagsfullmägtige skildrade bedröfliga följder af ortens rustningsskyldighet, då de icke visat sig under eller straxt efter nyssnämnde krigsår, oaktadt då inträffad standig uppsättning af manskap, skulle förete sig nu mera, sedan recru, teringen under krig upphört och Landet i mera än 4° tid vunnit ytterligare förkofran i odling och population.
Väl Jiafva Rjksdagsftdlmägtige tillika anfört, att Båtsmansrustningen i Blekinge icke skulle vara genom Contract åtagen, utan godtyckligt ålagd; men detta anförande vederiägges dock af Kongl.
Brefvet den 1 Augusti i683 och Conträdet .den 27 April i685.
Den omständigheten, att, enligt i683 års Kongl. Bref till Amiral Klerck, allmogen blifvit till ständiga Båtsmansliållet med tjenliga motiv förmanad och öfvertälad, bör för denna province så myckel mindre i någon mon föranleda till Indelningens återgång, som allmogen i Rikets öfriga provincer på enahanda sätt förmåddes att åtaga sig ständiga knektehålfet genom tjenliga föreställningar om RoteringsVerkets företräde framför de ständige utskrifningarne.
Stöd af Malmö reoess den 18 September 1662 för sådan återgång undanfaller äfven, då 3 §. i denna recess innehåller, att Blekinge, likasom Skåne och Halland, underkastat sig den praestation och de utskylder, sorn Rikets samtlige Ständer på Riksdagarne samtycka och bevilja.
Vid Nådigt öfvervägande af allt delta, finnér Kongl. Maj:tden nedsättning i antalet af Blekinges Båtsmän, som Comiterade föreslagit, icke heller vara af serskdde omständigheter påkallad.
Följderna af denna nedsättning, om den i Nåder bifölls, anser Kgl. Majrt dessutom eftertänklige.
Förlusten så nära Flottans hufvudstation, af 24.9 sjövan?