Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidkommande åter det af Riksdags-fullmäktigen Lars Gustaf Andersson framställda förslag om tillsättande af under-lärare eller så kallade by-skolmästare, så finnér Utskottet, att detsamma väl icke torde möta så stora svårigheter, i afseende på verkställigheten, som nyss omförmälda motion; och det synes äfven sannolikt, att genom en sådan åtgärd den egentliga folkskole-lärarens verksamhet skulle i betydlig mån underlättas och hans bemödanden för undervisningen göras mer fruktbärande.
Utskottet anser dock flera betänkligheter förekomma äfven i afseende på detta förslag.
För alt vinna det afsedda ändamålet borde, inom hvarje församling, minst en under-lärare tillsättas, och derigenom skulle antalet af dessa tjenstemän blifva åtminstone lika stort, som hela den nuvarande folkskolelärare-personalen.
De till folkundervisningen af allmänna medel hittills beviljade anslagssummor blefve följaktligen alldeles otillräckliga för bestridandet af denna personals aflöning.
Men äfven under förutsättning, att erforderlig tillgång för närvarande kunde beredas för de till detta ändamål mest oundgängliga kostnader, skulle Utskottet ändock tveka att tillstyrka en åtgärd, som afsåge att på en gång fördubbla antalet af den redan talrika folkskolelärare-klassen, hvilken ännu ej kunnat komma i åtnjutande af sådana löne-förmåner, sorn dess mödosamma och vigtigä kall anses förtjena, och till hvars pensionerande man hittills ej lyckats att bereda utvägar.
Utskottet finner sig alltså föranlåtet, alt äfven å denna framställning afstyrka Rikets Ständers bifall.
Stockholm den 4 Juli 1854. 6 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 175.
N:o f?5. Ank. lill Exp.-Ulsk. den 11 Juli 1854, kl. 5 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om anslag till premier åt skicklige folkskolelärare. (U. A.) Under erinran, hurusom det i alla tider varit brukligt, att medelst belöningar och pristäflan befrämja allmänt nyttiga företag och uppmuntra till konsters och vetenskapers spridande, bär Riksdags-fullmäktigen Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län, uti en inom Bonde-Ståndet väckt och till Stats-Ulskottet remitterad motion, föreslagit, att detta medel äfven måtte begagnas för att åstadkomma en lifligare verksamhet inom folkskolorna.
Då de vid högre lärdoms-skolor och akademier inrättade premier och stipendier visat sig medföra en god inverkan på undervisningens fortgång, så vore det sannolikt att dylika belöningar äfven kunde med fördel användas såsom en uppmuntran för folkskole-lärarne.
Derigenom skulle tvänne syftemål kunna vinnas, nemligen att undervisningen blefve med nit handhafd, samt alt lärarne erhölle en behöflig förbättring i sina löner; — och har, af sådan anledning, motionären hemställt, alt utaf de i Riks gälds-kontoret »för folkundervisningens befrämjande» innestående reserverade medel en summa af 36,000 R:dr måtte för detta ändamål anvisas, att emellan samtliga stiften i Riket fördelas, i förhållande till skolornas antal inom hvarje stift.
Stifts-styrelserne skulle derpå låta utgå en uppmaning till alla folkskole-lärare att under de tre följande åren anställa en täflan mellan skolorna, då de lärare, som efter denna tids förlopp kunde., medelst intyg af skolstyrelsen, visa sig hafva åstadkommit de största framsteg i de föreskrifna läro-ämnena, borde erhålla belöningar frän 20 till 100 R.dr banko; och skulle domkapitlen ega rätt att bestämma denna utdelning, på grund af betygen bifogade journaler öfver undervisningen, med skyldighet derjemte att låta offentliggöra en redogörelse för sina åtgärder.
Instämmande i motionärens yttrade åsigt om angelägenheten deraf, att undervisningen i folkskolorna roed omsorg och nit handhafves, anser Utskottet dock det i sådant hänseende nu väckta förslag icke vara för ändamålet lämpligt.
Om äfven lärjungar vid samma läroverk genom utlastade belöningar kunna uppmuntras lill flit och framsteg i studier, torde det likväl vara tvifvelaktigt, huruvida genom samma medel en lifligare verksamhet och täflan kan åstadkommas genom olika, från hvarandra aflägsna Stats-Utskoltels Utlåtande, N:o 17 S. 7 läroanstalter.
Pröfningen af de vid särskilda skolor anställda lärares ådagalagda flit och skicklighet i undervisning torde äfven blifva förenad med svårigheter, och att grunda densamma hufvudsakligen på de förda journalerna öfver undervisningen synes föga tillförlitligt.
Myndigheter, hvilka icke varit i tillfälle att taga närmare kännedom om hvarje skollärares verksamhet och förmåga, skola vid en dylik pröfning svårligen kunna undvika misstag.
Men en vid dessa allmänna täflingar liden orättvisa komme, utan tvifvel, långt ifrån att lifva lärarens nit, i stället att göra honom mer likgiltig för sina pligters uppfyllande.
I betraktande af dessa omständigheter, får Utskottet hemställa, att ifrågavarande motion ej må af Rikets Ständer bifallas.
Stati- UUkolteU Utlåtande, N:o 176.
I N:o 176 Ank. till Exp.-Utsk. d. 12 Juli 1854, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af erhållne återremisser å Betänkandet N:a 64 angående beräkningen af Stats-verkels inkomster och vissa till samma Betänkande hörande bilagor. (L A.) Sedan Stats-Utskottets ofvannämnda Betänkande, äfvefisom åtskilliga af de dervid såsom bilagor fogade särskilde utlåtanden, blifvit från Riks-stånden tili Utskottet återremitterade, får Utskottet härmed i ett sammanhang afgifva det förnyade Utlåtande, hvartill de gjorde anmärkningarne föranleda:
Utskottets vid ordinarie eller ständiga inkomsterne uti ingressen framställda förslag, att priset å Kronans behållna spanmål måtte vid beräkningen bestämmas till 6 r:dr 32 sk. per tunna, liar af Preste-ståndet blifvit återremitteradt; men som samma förslag är af de tre öfriga Riks-stånden godkändt oell således jemlikt 75 § Riksdags-ordningen utgör Rikets Ständers beslut, kan den erhållna återremisen icke till någon åtgärd föranleda.
Den vid Usta punkten: ordinarie räntan af Utskottet gjorde hemställan, att vfickte motioner om landttågs-gärdens upphörande icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda; äfvensom 2 mom. af det i nämnda punkt åberopade särskilda utlåtandet litt A., angående rättelse uti salpeter-hjelpens beräkning inom Kalmar, Kronobergs och Jönköpings län, uti hvilket mom.
Ut - Bih. till R.
St Prat 1863 £ 1864. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. W Ilag. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 176. skottet förklarat sig sakna anledning att till Rikets Ständer hemställa om ersättnings beviljande för de rusthåll inom de Småländska länen, hvilka genom förändrad beräkning uti salpeter-hjelpens utgörande komme att vidkännas minskning i sina augments-räntor, hafva blifvit af Bonde-ståndet återremitterade; men som Utskottets berörde yttranden af de tre öfriga Riks-stånden bifallits oell förevarande frågor således enligt 75 § Riksdags-ordningen äro af Rikets Ständer afgjorde, kan Utskottet dermed icke taga ridare befattning.
S:dra punkten :
Afrads-spanmålcn och Z:djepunkten:
Tionde-sparmålen äro af Preste-ståndet återremitterade; men som de tre öfrige Riks-stånden bifallit samina punkter, kan, emot 75 § Riksdags-ordningen, den erlållne åt erremiss en icke till någon åtgärd föranleda.
Arrende-medel of kungsgårdar och andra lägenheter är af samtlige Riks-stånden återremitterad af det skäl, att, ehuru spanm ålspris et å Kronans behållna spamnål blifvit af Utskottet föreslaget till 6 r:dr 32 sk. per tunna, priset å arrende-spanmålen likväl vid beräkningen Upptagits endast till 6 r:dr för tunnan; hvarförutan inom Ridderskapet oell Adeln samt Borgareståndet anmärkts, att den af Utskottet under ofvanstående titel uppförde inkomst äfven i det afseende Yore för lågt beräknad, att dervid icke tagits i betraktande de arrende-medel, som, förut utgörande en del af Invalidhus-fondens m. fl. förvaltande verks inkomster, vid nästlidne riksdag af Rikets Ständer beslutats skola framdeles direkte till Stats-verket ingå.
Med afseende å de framställda anmärkningarna, får till en början Utskottet angående anledningen, hvarföre sistnämnde arrende-medel icke vid denna inkomst-titel upptagits i Utskottets förra betänkande upplysa, att rikshufvudboken för år 1852, då dessa arrende-inedel första gången till Stats-verket ingingo, ännu icke varit afslutad, när Siats-kontorets underdåniga skrifvelse, angående Stats-verkets tillstånd och behof till Kongl. Maj:t afl äts; hvadan någon inkomst af dessa arrende-medel hvarken i berörda underdåniga skrifvelse, eller i Kongl. Maj:ts derå grundade Nådiga proposition i ämnet upptagits.
Då emedlertid Utskottet, ehuru sagde rikshufvudbok ännu icke är afslutad, af andre tillgänglige räkenskaper inhemtat, att samtlige de till Stats-verket ingående arrende-medlen för år 1852 utgjort 46,338 r:dr 27 sk. 8 r:st i penningar och 19,408 tunnor 20 kappar spanmåT,. hemställer Utskottet att förevarande inkomst måtte beräknas till åtminstone 30,666 r:dr 32 sk. i penningar och 19,400 ttmuor span - Slata- Utskottet* Utlåtande, K: a 17S. s mål, utförde efter 6 r:dr 32 sk. för tunnan, till ett värde af 129,333 r:dr 16 sk. eller tillsammans 160,000 r:dr.
Stile punkten:
Tionde- och Hammar skatt t-j ernet har blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen, men är af de tre öfriga riks-stånden återremitterad; varande återrenaissen dels grundad å gjorda anmärkningar inom Preste-ståndet, ntt priset på hammärskatts-jern, som af Utskottet utförts med 15 r:dr, icke bort höjas öfver det vid sednaste statsreglering antagna, eller 14 r:dr, samt inom Borgare- och Bonde-stånden, att ehuru tionde-jernet i medeltal under åren 1847—1851 utgjort 11,063 skeppund, och Utskottet föreslagit skattens nedsättande till •* .-delar af dess förra belopp, samma skatt af misstag beräknats till 8,400 skeppund, i stället för omkring 7,375 skeppund, såsom den efter berörde nedsättning rätteligen bort utgöra, dels ock hufvudsakligen föranledd »t förut beslutade återremisser å det bilagda särskilda utlåtandet litt. C., angående förändring uti beskattningen i taekjerns-tillverkniugen och stångjerns* smidet.
Detta sistnämnda utlåtande, deruti Utskottet dels tillstyrkt Rikets Ständer att. ej mindre, med bifall till hvad Kongl.
Maj:t i Nåder föreslagit, medgifva, att. tionue-tackjerns-skatten måtte från och med år 1855 nedsättas med en tredjedel af dess nuvarande belopp, än äfven lör deras del besluta, att hammar-skatten och den afgift, som vid vissa verk i stället för hammar-skatt ui-gingc, matie, från samma tid räknadt, nedsättas till hälften af hvad de nu utgjorde, dels hemställt, att en väckt motion om nedsättning för bergsmanshamrar i minimi-beloppet för beskattningen å oinskränkt smides-rätt, matte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende, har bifallits af Ridderskapet och Adeln, men är återremitteradt af Preste-ståndet i liela betänkandets vidd. af Borgareståndet. hvad angår den föreslagna nedså ilningen i tionde- oell hammarskatts;j ernet, samt af Bonde-ståndet, i afseende i Utskottets yttranden i fråga om nedsättning i hammar-skatten och minina i-belopp et för omförmälda oinskränkta mnides-rätt.
De anmärkningar, hvarå i Preste-ståndet följt återremiss, innehålla hufvudsakligen:
Do hvad beskattningen å tackjerns-till verkningen angår, att denna näring redan nu egde flera väsendtlig» förmåner, såsöip. beiånings-rätt i Rikets Ständers bank och roterings-friiiéf, hvilken sednare motsvarade hela tionde-jerns-skatten; att fråga vore väck c om upphäfrande af nuvarade förbud mot export af tackjern; att oaktadt de af Kongl.
Bergs-kollegium uppgjorda beräkningar öfver priset å tackjern, och kostnaden lör tillverkningen deraf utföllo sålunda, att tillverkningen skulle lemna ringa eller ingen behållning, och stundom äfven drifvas med förlust, produktionen af tackjern, emellertid ifrån år 1847 ökats med samt att jordbruket, derför man icke velat 4 SM»- Ut ika Hett Utlåtande, Ar® 176. medgifva någon nedsättning i grundskatterna, vöre i större behof deraf än jernhandteringen; i anseende hvartill yrkats, dels att den ifrågaställa nedsättningen i tackjerns-skatten icke måtte beviljas, dels ock att sådan nedsättning måtte ske endast tills vidare och intill dess mera gynnsamma förhållanden flir handteringen inträdt; 2:o i afseende å hammar-skatten, att denna skatt borde bibehållas vid sitt hittills varande belopp, till stöd hvarför blifvit anfördt, att stångjerns-tillverkningen än mindre, än tackjerns-blåsningen, vöre i behof af skatte-lindring.
Stångjerns-tillverkaren understöddes af Jernkontoret, undfinge lån i Bruksegarnes hypotheks-kassa, och egde i Rikets Ständers Bank belånings-rätt å jern mot låg ränta.
Stångjerns-tillverkningen hade tillförene fått åtnjuta betydligare lindringar i så måtto, att export-tullen, som förr utgjort 32 sk. på hvarje skeppund, blifvit nedsatt till 4 sk..och bevillningen å Stångjerns-smidet under de tretio sista åren förminskats med icke mindre än 50 procent.
Nuvarande konjunkturer voro ingalunda missgynnande för jernhandteringen, enär export-priserne å ordinärt jern för närvarande utgjorde 16 å 16£ r:dr |)er skeppund, hvarjemte priset å Engelskt jern nyligen stegrats, och ett nytt afsättnings-tillfälle för Svenskt jern koinme att nästa år uppstå, genom i Frankrike beslutad nedsättning å införsel-tullen å jern.
Sverige kunde väl icke jemföra* med England och Belgien med deras stora kapitaler, lättare kommunikationer och rikare grufvor, med närliggande stora stenkols-lager, hvaremot här i landet kunde med trädkol tillverkas ett bättre jern; och om producenterne egnade mera uppmärksamhet å jernets beskaffenhet än å dess myckenhet, samt tillegnade sig sednare tiders uppfinningar och! förbättringar, skulle jernhandteringen säkerligen lemna vinst.
De öfver kostnaden för stångjerns-tillverkningen uppgjorde beräkningarne, syntes ej i allo tillförlitliga, och erfordrade en närmare granskning.
Om äfven nämnde tillverkning här i landet icke stigit i samma grad, som i andra länder, hade likväl under åren 1833—1851, utförseln ökats med omkring 25 procent, och den inhemska förbrukningen mera än fördubblats; och skulle, då jern-konsumtionen på sednare tider tilltagit i en ofantlig progression, det Svenska jernet alltid finna afnämare, om det bereddes till sådan förbrukning, hvartill det mest efterfrågades.
Kunde någon skatte-nedsättning i allmänhet medgifvas, borde den i främsta rummet tillkomma jordbrukarne.
Den af Utskottet föreslagna nedsättningen i hammar-skatten vore dessutom alltför obetydlig att kunna bidraga till tillverkningens höjande; och vore, enligt flere ledamöters tanke, det väckta förslaget om hammarskattens fullkomliga upphörande att föredraga framför Utskottets förslag, enär vid det förra vore fästadt det vilkor, att alla bruks-privilegierna jemväl skulle upphöra; hvarförutan blifvit yttradt, att någon nedsättning i hammarskatten åtminstone icke borde tillkomma de så kallade
Dannemora-verken, eller de bruk, som hemtade sin malm från Dannemora grufvor.
Det hade väl blifvit sagdtr Stala- Utskottets Utlåtande, N:o 176. 5 att tre af de större bruken i Upland icke utgjorde hammar-skatt in natura, utan i följd af en med Kronan ingången aversionshandel endast erlade en kontant afgift af 4,000 daler.
Då likväl det af en meddelad, fullt tillförlitlig uppgift visade sig, att hammar-skatt erlades af alla
Dannemora-verken och att taxe-priset å hammarskatts-jernet derifrån under de sistförflutne tre åren utgjort dels 29 r:dr, dels 26 r:dr och dels 24 r:dr, yrkades, att utredning måtte lemnäs angående förhållandet med berörde aversionshandel och beloppet af det hammarskattsjern, sorn dessa bruk utgjorde.
De inom Borgare-ståndet vid återreinissen å förevarande utlåtande afgiftte yttranden afse hufvudsakligen bifall till den af hr IVoprn i ämnet väckte motion, om upphörande så väl af tackjcrns-tionden och hammar-skatten, som ock i sammanhang dermed af de för jernhandteringen ännu återstående privilegier, till stöd för hvilken åsigt blifvit anfördt, att jernhandteringen borde i afseende å beskattningen ställas i lika förhållande med de öfriga näringarne, att den beskattning, som jernhandteringen linge vidkännas genom tackjerns-tionde, hamuiar-skatt, full och tolag belöpte sig till 23 å 24 sk. för hvarje skeppund; hvarförutan handteringen erlade bevillning lika med andra näringar, äfvensom bruksegarne för den till bruken hörande fasta egendomen utgjorde grun d-skatt och bevillning lika med andra jordegare, samt att, under det jordens värde stigit med 300 procent, brukens värde fallit.
Med de såsom ett bland brukens privilegier åberopade rekognitions-skogarne vore förhållandet sådant, att sedan de efter i vanlig ordning skedd skattläggning blifvit af bruksegarne till skatte löste, för dem erlades årlig skatt, likasom för skattejord i allmänhet.
Ej eller vore • den åberopade fördelen af tullnedsättningen å jern i Frankrike af stor betydenhet, då tullen ännu utgjorde omkring 7 å 8 r:dr per skeppund.
Erfarenheten visade, hurusom i de länder, der man upphäft beskattningen å bergverken, denna åtgärd medfört de mest fördelaktiga resultater, så att, medan jernproduktionen i Sverige under de sista 20 åren endast stigit med 50 procent, densamma i åtskilliga andra länder stigit med flera hundra procent.
Huru skadligt höga skatter å en näring inVerkade på dess framgång, visade sig af det olika förhållande, hvari kapitaler blifvit använde för jernhandteringen och andra näringsgrenar.
Jemförde man nemligen tackjerns-tillverkningens tillvext under de 20 sista åren, med de från Kongl.
Kommers-kollegium under åren 1832— 1852 lemnade uppgifter öfver den Svenska industrien, funnes, att under det den förra stigit ifrån 506,000 skeppund till 765,000 skeppund, eller med endast 51 procent, produktionen af klädes-fabrikerne, som, i följd af olyckliga konjunkturer, näst jernhandteringen, gjort minsta framsteg, ändock under nämnde 20 år ökats med 67 procent, samt vid öfriga grenar af industrien stigit vid porsEns-bruken med 89 procent, vid siden-fabrikeme med 100 procent, vid tobaksfabrikerne med 106 procent, vid glas-bruken med 120 procent, vid repslage - 6 S/als- Utskottets Utlalatide, N:o 176. rieme med 124 procent, vid bomulls- och linne-fabrikerne med 149 procent vid läder-fabrikerne med 105 procent, vid mekaniska verkstädcrno, utom Motala verkstad, med 106 procent, vid sistnämnde verkstad med 232 procent, vid oljeslagerierné med 482 procent, vid soeker-fabrikerne med 260 procent, vid bomulls-spinnerierne med 2,957 procent o. s. v., samt vid samtlige näringsgrenarne med 140 procent.
Då häraf visade sig huru de näringar, sorn voro fria frän produktions-skatt. gått framåt, vore det äfven skäl att lätta pä de i en hög beskattning bestående bördor, af hvilka vår jernhandtering vöre nedtryckt.
Härigenom skulle bruks-idkaren komma i tillfälle att tili förbättringar af tillverkningen använda ett kapital, motsvarande en ränta till lika belopp med den borttagne skatten och hvilket han annars ofta icke vöre i ständ att. anskaffa; och att ifrågavarande beskattnings borttagande kunde verkställas utan att Stats-vcrket derigenom behöfde befara någon brist i sina tillgångar, eller att skatterna behöfde å annat håll höjas, ådagalades af det betydliga öfverskott å stats-inkomsterne, som samlades i Riksgälds-kontoret.
Inom Bonde-ståndet hafva de fleste ledamöterne ansett den af Utskottet föreslagna nedsättningen i hammar-skatten böra afslås. hufvudsakligen af de skäl. att den föreslagna nedsättningen i tackjerns-skatten äfven komme stångjeru*- smidet till godo, samt att då jordbruket vöre i en mera betryckt ställning, än jernhandteringen, och hammar-skatten vore en grund-skatt, någon nedsättning häruti icke borde ske förr än man ansåg sig äfven kunna medgifva enahanda lindring i de-grand-skatter, -som hyllade på jordbruks-näringen; hvarjemte, beträffande minimi-beloppet för oinskränkt smides-rätt vid bergsmans-hamrar. bifall yrkats till den af motionären, riksdags-fullmäktigen Johan Bergström, föreslagit» nedsättningen i nämnda belopp ifrån 400 skeppund tili 200 skeppund, enär det förra vore för högt tilltaget, och det icke öfverenssfämde med billighet, a vt. när tillverkningen icke kunde uppdrifva» till 400 skeppund, bergsmannen ändock måste skatta derför.
Som emedlertid ofvanberörde, till stöd för återremisserne anförde sk öl'vedan vid frågans förra behandling af Utskottet tagits i behörigt öfvervägande, och Utskottets ifrågavarande utlåtande blifvit bifallet i hela dess vidd af liiclderskapet och Adeln, utaf Borgare-ståndet i afseende å minimi-beloppcl för den oinskränkta smides-rätten vid bergsmans-hamrar, och af Bonde-ståndet hvad angar den föreslagne nedsättningen i tackjerns-skatten; så och då med återremissen från Borgare-ståndet afsetts att bereda så väl tackjerns-tillverkningen som stångjerns-smidet större skatte-lindring än den af Utskottet föreslagna, samt jemväl inom Preste- och Bonde-stånden ett icke obetydligt antal ledamöter yttrat sig för bifall till den tillstyrkta skatte-nedsättningen, får Utskottet sitt redan afgifna utlåtande vidblifva; Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 176.
7 Anseende sigjj dock Utskottet, med hänseende till hvad, på sätt ofvan berördt är, blifvit yttradt, rörande de så kallade
Dannemora-verken eller de bruk, som från
Dannemora grufvor hemta sin malm, böra meddela följande, af dels äldre handlingar, dels den i Kongl. Bergs-kollegium upprättade hammaråkattslängd, och dels bemälda Kongl. Kollegii underdåniga berättelse om förhållandet med bergs-handteringen år 1852 hemtade, upplysningar.
De flesta af förenämnde, inom Upsala och Stockholms län, belägna bruk, förete, i afseende å beskattning och friheter, icke några från jernbruk i allmänhet afvikande förhållanden.
Af dessa bruk erlägga nemligen Elfkarleby, Strömsberg, Ullfors, Forssmark och Ortala bruk, hammar-skatt med en procent af hela den årliga tillverkningen, under det Söderforss, Wattholma, Harg och Skebo bruk. väl för en del af tillverkningen erlägga lika hammar-skatt, men derjemte, i följd af frälse-rätt, hafva en annan del af smidet fritt från hamni ar-skatt, i likhet med hvad äfven eger rum med andra bruk i riket, som c ga frälse-rätt.
Med de öfriga Dannemora-bruken, Löfsta, Gimo, Österby och Rånäs, hvilket sistnämnde brak, år 1774, tillkom medelst flyttning från Gimo af en hammare och 2 härdar, förefinnes åter ett annat förhållande.
/voaZ/, 4/: Z/o/io^/r/oa, TI'.
'» ro. 1 I^.'0 10.
Lo^om til!
Lxp. Dtst. ilen 19 k',-!),', lil. 1 e. m. ^VäcZ/A-^ Z', o/-or-r/M?/ E Z7/ce/§ ^rär/k/s^ o,/i «ie-/s/^ a,re/§-2Ni/s r/// Aeirä>l/a^,2oarro,rs^ oc/r 07/ /o, ^ätt-r/ri/s a/ 6'«? /!Zo,Z's Z77iro///^§crZ ä,- ^ 6l/ire,r <5^0L^- Zo//a^ L/ott i/o/r t 5 /u/la-l/-/ 18^0.
V^id sistförllutna lailisdgF u^^förde Diliets Liander, såsom extra anslag ^ä 3:dje DufvucHiteln, 180,000 !3:<jr för gevärs anslialfninF, oell 280,000 k:dr tor LarIs8orFS fästninFsb^FFnad, att, frän oell med i835, utAä med en femtedel arllFen, livarat'
Idifvit en följd, alt till dessa Ileliol näFra medel lör innevarande
Le ielie äro tilIZäNFliAa.
Dä emedlertid Fevärs-tillverlininZen, enli->t Fällande eontraeter, mäste oalllrutet lörtFä oell fästninZsarlletet ä <3arlsIloiF icke eller
Iian allir^tas, emedan lirist ^ä sysselsättning för den der förlagda DionnierLor^s deraf 8liuIIe Ujljlliomma, löranlätes tvongl.
I^aj:t att, utom de i Dess lVädiga Drojiosition om 8tatsverliet8 tillständ oell lleliof tor dessa föremal llegärde oell för tiden al nu lörestäende 8tatsr6glering loerälinade utomordentliga anslag, nu 8er8liildt af kiliets 8tänder i ljäder ä8lia att genast anvisas, tili fortsättning af fästningsllvggnaden vid (larlslaorg oell svsselsättande af Dionniei (lorisen derstädes under är k8/jo, en 8umma af Demtio tu8en kiksdaler DanliO, 8amt till il68tridande af detta ärs utgifter för gevärsialliieationer vid Daetorien 8extiotre tu8en kilisdaler 8amma m^nt, inom livilliet anslag Kongl. ölaj.t anser m6del8tl6llofvet för denna fallrieation innevarande är liunna insliränlias, enär det är 3tt förutse, att tillverlinineen af Fevar ielie förr, än med nästkommande är 18^1, dä (larl Oustals 8tads OevärsDaetori Illilvit fullt iordningsställdt, lian u^^drifvas till det efter ^rlan laestäinda antal af 5ooo om äret.
Uaj:t förlllifver
Kiliets 8tänders 8tatsDtsliott med ali Kongl. lXäd oell önnest vällaevägen.
Datum ut sunra c ^ kD 5 0 II ^ l^. <7. 6. 6rr^r. ZVä<r,!g r/// K. 8'.
1840. r i ^/d. 6 /Zi/tcr.
1 2 ^V/0 /o. /'/ottco//e^ ö/tb /i>rF^zezrt/e?r, ^a//e^ r»/e> /^ll/r>s Mr/.r ^o/rrzzr^e/t utr »5tat^crz/s^ ä Aoc/:^o/m>r ^/ott c?ezz >5 >/amra?'/ 18^0.
I^u, vgnancle: viring Hxeellen8 /u8UUce-8ttt8-lVIini8tti n I^erv 6ie5ve ^o^ezr^/crz/.