Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Peterssons i Falls - 38 herg uppgift, all det för Bjälbo församling utskrifna exemplar icke föir än efter långt dröjsmål var tillgängligt till utlösen, och att öfriga exemplaren ännu i början af Januari månad år 184-2 ej blifvit expedierade, del förekom, alt landssekreteraren, såsom anledning dertill, att målet, enligt från landskansliet utfärdad t diariiutdrag, ännu den 9 Oktober 1840 visade sig ej vara med slut afhulpet, anfört, alt, ehuru utslaget varit färdigt i slutet af Maj samma år, någon anteckning derom ej behöll i diarium inflyta, enär utslaget ej blifvit efterfrågadl eller till lösen begärdt, hvilket andragande, sammanställdt med landssekreterarens sedermera gjorda uppgift, att utslagen utlöstes allt efter som de hunno utskrifvas, innebure ett erkännande, att de åtminstone ej den 9 Oktober 1840 varit utskrifna; ty och då landssekreteraren såmedelst vore förvunnen att åtminstone något öfver tre månader, ulan gällande ursäkt, hafva fördröjt och äfven sedermera till en del aldeles underlåtit expedierandet af Konungens befallningshafvandes ifrågavarande utslag, yrkade advokatfiskals-embetet, det landssekreteraren, enligt sist åberopade lagrum och författningar, måtte fällas att derför böta åtta riksdaler sexton skillingar; men som Petersson dels visat, att Konungens befallningshafvandes utslag du mera blifvit i häradets alla kyrkor kungjordt, och dels icke fordrat någon kostnadsersättning, fann advokatfiskals-embetet för sin del vidare påföljd af åtalet ej kunna äga rum; öfver hvilket slutpåstående landskamereraren, så vidt det honom angick, blifvit hörd och aflemnal förklaring af det hufvudsakliga innehåll: att Kongl. Kammarkollegii kungörelse af den 1 Februari 1808 och cirkulär af den 23 September 1823 icke uttryckligen skulle stadga, att den derigenom förorduade föreskrift, angående kungörande och delgifvande af utslag i frågor om bro- och vägdelning, borde i sjelfva utslaget införas, utan vore genom det uti berörda cirkulär förekommande alternativa förordnande att vederbörande kronobetjent eller den vinnande parten, efter hvarje måls särskilda beskaffenhet, skulle föreläggas att ombesörja kungörandet och delgifvandet, tvärtom antvdt, alt ett slikt föreläggande kunde, efter expeditionshafvandens godtfinnande, meddelas antingen uti utslaget eller genom skrifvelse lill vederbörande kronobetjent; hvarföre och då vid sådant förhållande det tillkommit landssekreteraren, såsom expeditionshafvande, att, uärkommunikationssättet icke blifvit i utslaget föreskrifvet, derom lemna vederbörande kronobetjent särskildt förständigande, och det icke tillhört landskamereraren att vaka deröfver,
att landssekreteraren fullgjorde en sådan sin skyldighet, landskam rera ren bestridt allt afseende å ad vokatfiskals-embetets mot honom framställda ansvarspåstående. 39 Och har Kongl. Hofrätten, medelst utslag den 9 Juli 1845, sig utlåtit och funnit det hafva ovilkorligen ålegat landshöfdinge-embelets ledamöter att, vid uppfattande af utslaget den 30 Juni 1840 rörande en ny vägdelning inom Göstrings härad, ställa sig lill bokstaflig efterrättelse Kongl.
Kammarkollegii kungörelse den 1 Februari 1808 och cirkulär af den 23 September 1823, hvartill hört, alt i sjelfva utslaget blifvit inrymdt, huru med dess kungörande och delgifvande borde lillya, derom underrättelse bort för vederbörande O O ' parter genast efter utslagets utfärdande vara tillgänglig, utan att de, såsom landskamereraren i sin förklaring ifrågasatt och förmenat, kunnat hafva behof att albida något särskildt förständigande derom genom kronobetjeningen, en tydning den der i alla fall icke uti förevarande mål finge lända landskamereraren till ursäkt, sedan utslaget, försedt med en mot berörde stadgande!! stridig och ofullständig föreskrift, blifvit af honom godkändt och undertecknadt; och emedan landshöfdinge-embetels ledamöters underlåtenhet och felaktiga förfarande i berörde hänseende haft till följd, att ifrågavarande vägdelnings verkställighet under en längre tid blifvit obehörigen fördröjd; pröfvade Kongl. Hofrätten, med bifall till ad vokatfiskals-embetets framställda påstående och i förmågo af 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, rättvist döma merbemälde ledamöter, landssekreteraren och landskamereraren, att, för hvad de sålunda emot deras embetspligt brutit, hvar för sig böta tretiotre riksdaler sexton skillingar; hvarjemte och enär det dessutom, på sätt advokatfiskals-embetet utredt, läge landssekreteraren till last, att han, hvilken det tillhört alt expediera ifrågavarande utslag, utan gällande ursäkt sådant fördröjt och till en del aldeles underlåtit, Kongl. Hofrätten, jemlikt Kongl.
Maj:ts förnyade expeditionstaxa den 15 Maj 1821, jemförd med 24 kap. 5 § Rättegångsbalken, fällde bemälde landssekreterare att, för försummelse härutinnan, plikta tjugufem daler med åtta riksdaler sexton skillingar.
Uti en lill mig ingifven skrift hade poslinspektoren i Lindesberg Carl Erik Jerling, på grund af teaterföreståndare!! J. H.
Halls skriftligen lernnade uppdrag och öfverlåtelse af haus rätt, anmält och med företedda handlingar sökt visa, huruledes borgmästaren i Lindesberg Salomon Rubin, som på Magistratens vägnar ilen 14 December 1839 låtit hemsöka Hall med kraf, i afseende på erläggande af bevillning med flera afgifter för åtskilliga i staden gifna tealer-representalioner, näslderpåföljde dag eller dea 15 December, enligt borgmästarens uthändigade qvitto, af Hall uppburit, för fem stycken uppförda representationer, stadgade afgifter till ett belopp af tjuguen R:dr 32 sk., men likväl icke blott underlåtit att dessa afgifter, hvilka till en del utgjorde bevillningsmedel, i behörig ordning leverera och för desamma visa redo, helst de alldeles saknades uti de af borgmästaren öfver samma års kronouppbörd afgifna räkningar, utan äfven sedermera, i anledning af Konungens befallningsbafvandes i länet derom gjorda förfrågan, å Magistratens vägnar, den 30 Oktober 184-0 skriftligen inberättat, att under loppet af näslföregångna året några skådespel i Lindesberg icke blifvit uppförda, för hvilka bevillning och afgift till Kongl, teaterns pensionskassa bort erläggas; i sammanhang hvarmed Jerling uppgifvit, alt, efter hvad i orten vore kändt, en mängd representationer mångfalldiga år i Lindesberg ägt rum af sådana personer, som i bevilluingsförordningen, till särskild bevillnings erläggande uppräknas, och bland hvilka Jerling äfven namngifvit åtskilliga, men att ingen visste, hvart bevillning och afgift lill teaterns pensionskassa tagit vägen, ehuru otvifvelaktigt syntes, alt den måste vara till någon erlagd, så vida bevillningsförordningens föreskrifter blifvit iakttagna.
Jerling för öfrigt, alt öfver bans sålunda förda talan, hvilken icke anginge Magistratens öfrige ledamöter, borgmästaren Rubins förklaring måtte varda infordrad och Jerling derefter delgifven, för alt densamma med påminnelser bemöta och sin talan närmare bestämma.
Sedan ej mindre borgmästaren Rubin, än Magistratens öfrige ledamöter, i anledning af Jerlings berörde skrift, inkommit med infordrade utlåtanden, blef den förstnämndes till Jelling, enligt dennes begäran, utlemnadt och af honom bemött med skriftliga påminnelser, dervid han ytterligare angifvit borgmästaren alt hafva, under flera år sedan han tillträdt sitt embete, på förr omförtnälda sätt undanhållit både bevillningsmedel och Kongl, teaterns pensionskassa tillkommande afgifter; i afseende hvarå Jerling med bifogande af handlingar sökt ådagalägga, att borgmästaren år 1833 utfärdat utmätningsordres till betäckande af afgifter för de representationer, teaterföreståndaren Mellblom då i Lindesberg uppfört, men icke destomindre underlåtit att i kronoräkenskaperna för samma år redovisa en dylik afgift och derjemte hos Konungens befallningshafvande i länet den 20 Maj 1836 skriftligen anmält, det några representationer år 1833 icke blifvit i staden gifna: att, ehuru derstädes likaledes år 1838 flera representationer ägt rum, för hvilka afgifter - 41 lill Kongl. Maj:t och kronan samt teaterns pensionskassa bort erläggas, sådane afgifter icke blifvit i årets kronoräkenskaper upptagna och redovisade, eller till Konungens befallningshafvande särskildt insända, hos hvilken embetsmyndighet borgmästaren i stället tillkännagifva, såsom skrifvelse derom af den 31 Januari 1839 utvisade, det några representationer år 1838 icke blifvit uppförda; och slutligen, att, efter hvad dessutom i hela orten vore allmänt kändt, allt ifrån år 1828 till och med år 1838, nästan hvarje år skådespel af flera slag blifvit i Lindesberg uppförda utaf åtskilliga till namn äfven uppgifna personer; men alt för dessa år, med undantag af året 1831, inga afgifter för sådana representationer till teaterns pensionskassa influtit, hvilka afgifter, äfvensom de deraf Kongl. Maj:t och kronan tillkommande bevillningsmedel, borgmästaren således förmentes hafva obehörigen sig tillegnat.
Uti de, öfver Jerlings sålunda gjorde angifvelser, å särskilda tider inkomna utlåtanden, hade borgmästaren Rubin, med förmälan, att nämnde angifvelser icke anginge Magistratens öfrige ledamöter, utan borgmästaren ensam, anfört, beträffande uppgiften i afseende å teaterföreståndaren Hall, att enär de år, skådespel eller mekaniska konster i Lindesberg förevisades, hvilket ganska sällan inträffade, sådant vanligen skedde vid någon af de årliga marknaderna i Februari eller Augusti månad, skulle den ovanliga tid, Hall år 1839 vistades i staden, af försummad anteckning derom, hafva föranledt till ett misstag och förflyttat hans representationer lill 1840 års vintermarknad, ända till dess Jerlings första angifvelseskrift upplyste borgmästaren om rälta förhållandet, då äfven tvänne andra representationer funnits uteglömda; hvilket borgmästaren erkände kunna, såsom en försummelse, läggas honom till last, men trodde ej rimligen böra anses uppsåtligt eller tillskrifvas egennytta.
Med redovisningen af de för sådana tillfällen inflytande afgifter hade sålunda förfarits, att dessa medel icke ingått i kronoräkenskaperna, utan alllid blifvit till Konungens befallningshafvande i länet öfversända, på sätt äfven nu med de ifrågavarande iakttagits, enligt Magistratens till Konungens befallningshafvande under den 12 Januari 1841 aflåtna skrifvelse, med åtföljande ''räkning öfver teaterafgifter för uppförda representationer i Lindesberg åren 1839 och 1840,” nemligen år 1839 för sju representationer, bevillning och teaterkasseafgift, trelio R:dr 16 sk. och år 1840 för tvänne representationer åtta R:dr 16 sk., tillsammans tretionio R:dr banko.
Vidkommande dernäst förhållandet med de år 1833 teater Just.
-Onibudsmans 42 föreståndaren Mellblom affordrade afgifter, lill hvilkas betäckande utmätning blifvit förordnad, skulle borgmästaren, som i egenskap af riksdagsman bivistade 1834 och 1835 årens riksmöte, hvilket börjades i Januari månad 1834, innan den tid, räkenskaperna för teatermedlen vanligen redovisades, således icke hafva ägt tillfälle att kontrollera, huruvida bref till Konungens befallningshafvande ingått, som upplyste om representationer varit hållna, och sedermera, då skrifvelse härom från Magistraten den 20 Maj 1836 expedierades, icke erinrat sig Mellbloms vistande i Lindesberg år 1833, samt följaktligen ej heller efterhört, hvad åtgärd blifvit vidtagen med dennes under qvarstad satta teaterdekorationer, men först år 1837, efter ett tillfälligt besök i auktionskammarens förvaringsrum, fått anledning att utfärda kungörelse om deras försäljning å offentlig auktion, hvilken ock den 30 Januari samma år förrättades af rådmannen Fröberg, som äfven hade bort emottaga auktionsmedlen.
Omsider och sedan borgmästaren, vid erhållen kommunikation af Jerlings sednare skrift, under den 14 Juni 1842 affordrade Fröberg dittills uteblifven redovisning för auklionsförrättningen, bade Fröberg den 16 derpåföljde Augusti skriftligen anmält, att vaktmästaren Schöldberg väl inställt sig för att betala de af honom å auktionen inropade dekorationerna, men att Fröberg af uppgifven anledning icke ville befalla sig med någon liqvid för nämnde auktion, utan finge Schöldberg lemna auktionsmedlen till den, som vederborde.
Erkännande borgmästaren äfven i afseende ä flotta fall, att honom kunde till last läggas, det han dels tillåtit Mellblom skådespels uppförande innan afgiften derför blifvit erlagd, dels åsidosatt att påskynda redovisning för auktionsmedlen, hvilket dock, efter borgmästarens förmenande, icke kunde anses såsom en förskingring.
Hvad åter anginge Jerlings uppgift om de flera, under loppet af åren 1828 till och med 1838, nästan hvarje år i Lindesberg uppföida skådespel, för hvilka ingen bevillning och afgift till teaterns pensionskassa blifvit redovisade, ville borgmästaren icke bestrida, att ju icke alla de af Jerling uppgifna personer tid efter annan besökt staden och äfven dels med och dels utan att kungöra derom, roat mindre sällskapskretsar med sina föreställningar eller så kallade aftonunderhållningar, hvarvid hela inkomsten knappast varit tillräcklig att betala afgifterna till kronan och förutnämnda pensionskassa, och hvaraf följden understundom blifvit ytterligare bidrag af allmänna välgörenheten, för att icke fortfarande belastas med underhåll åt dessa för kommunen främmande och likgiltiga personer; men om än borgmästarens förfarande att, vid sådana tillfällen, underlåta de stadgade afgiflernas uttagande, icke kunde 43 i juridiskt hänseende försvaras, trodde han likväl, alt det ej skulle anses så fördömligt, som Jerling velat antyda.
Förmälande borgmästaren slutligen, att han framdeles icke skulle blottställa sig lör anmärkningar rörande ifrågavarande afgifter, då han med år 1843 förändrat det hittills brukliga uppbördssättet och öfverlemnat till kronouppbördsmannen att dessa medel i kronans öfriga räkenskaper upplaga och redovisa.
Vid öfvervägande af hvad sålunda å ömse sidor anfördt blifvit, och ehuru, på sätt de af poslinspekloren Jerling företedda handlingar utvisade, kronouppbörden i lindesbergs stad ombesörjdes och redovisades af Magistraten derstädes, å hvars vägnar borgmästaren och en af ledamöterna undertecknat de deröfver, enligt uppbördsförfättningarnes föreskrift, afgifna räkningar, ansåg jag likväl de i detta mål anmälda förhållanden, sådana de blifvit uppgifna och erkända, icke röra Magistraten gemensamt, utan blott dess ordförande, borgmästaren Rubin, hvilken jemväl åtagit sig ensam ansvarigheten för desamma; såsom följd hvaraf och då borgmästarens afgifna förklaringar fastmindre rättfärdigade honom och hans förfarande, som han Ivertorn sjelf erkänt, att Iian, i afseende å de ifrågaslällda bevillnings- och andra till intägt föreskrifna medel, låtit komma sig till last, i vissa fall, försummelse att för dylika medel redovisa och, vid andra tillfällen, åsidosättande helt och hållet af sin pligt att desamma utfordra, jag äfven fann mig föranlåten ali ställa borgmästaren under laga ålal för hvad han i ofvanomförmälda delar funnes hafva, i strid mot sina åligganden, bandlat eller åsidosatt.
Och som detta borgmästarens förfarande egentligen rörde befattningen med kronans uppbörd och annan inrättning tillkommande medel, de der skola, jemte kronouppbörden, emottagas och redovisas, öfverlernnade jag, likmätigt 5 och 13 §§ af Kongl. Kammarrättens instruktion den 15 Oktober 1831, till advokatfiskals-embetet derstädes att ett sådant åtal i laga ordning utföra; hvarvid borde anmärkas: l:o att, ehuru Rikets Ständers bevillningsförordning af år 1835 och, i likhet dermed , deras författningar i samma ämne af åren 1824 och 1830 stadgade för Teaterdirektörer och andra personer, hvilka med tillstånd gifva representationer af mekaniska konster m. m. eller visa främmande djur m. m., en viss bevillningsafgift för hvarje representation, hvilken afgift, innan dessa personer från orten afreste eller pass den meddelades, skulle vara erlagd och qvitto derå kunna företes å den ort, dit de sig begåfvo, samt genom särskild författning, för dylika representationer, en ytterligare afgift till Kongl, teaterns pensionskassa blifvit påbjuden, uti of vanberörde stad det förhållande icke dessmindre ägt ruin, 44 att, vid åtskilliga tillfällen under loppet af åren 1828 till och med 1838, sådana personer gifvit representationer eller så kallade aftonunderhållningar, hvartill inträde emot betalning lenmats, utan att någondera af nyssnämnda afgifler synts vara utfordrade, erlagde eller redovisade; hvilket förhållande, om än icke kunde i bevis ledas, att, såsom angifvaren velat antyda, de stadgade afgifterna vid omförmälda tillfällen verkligen utgått, men blifvit olofligen undandragna, åtminstone, efter borgmästarens eget erkännande, att hafva tillåtit sådana representationer utan afgifternas gäldande, ådagalade en lika egenmäktig, som obehörig och derföre ansvarig eftergift af kronans och annan inrättnings tillständiga rätt; 2:o att borgmästaren, som år 1833, i egenskap af utmätningsförrättare, förordnat qvarstad å teaterföreståndaren Mellbloms tillhörigbeter, för att dermed gäldas måtte de afgifter, Mellblom för de af honom clå gifna representationer ålegat alt utgöra, icke förr än år 1837 fogat anstalt om det i qvarstad satla godsets försäljning å offentlig auktion, ej heller sedermera förr än i Juni månad år 1842 affordrat vederbörande redogörelse för samma auktion, och under tiden år 1836 bos Konungens befallningshafvande i länet anmält, att någon teaterrepresentation år 1833 icke blifvit i Lindesberg gifven, hvarigenom borgmästaren låtit komma sig lill last icke blott en sanningslös och missledande uppgift,
ulan äfven en mångårig försummelse, med den påföljd, att allmänna medel under tiden icke kunnat redovisas och levereras; samt 3:o att borgmästaren dels den 15 December 1839, enligt qvitto af lealerföreslåndaren Hall, emottagit de stadgade och honom affordrade afgifter för flera då gifna representationer, dels, efter hvad borgmästaren äfven erkänt, samma år uppburit dylika, för tvänne andra representationer erlagda afgifter, men icke dessmindre den 30 Oktober 1840 till Konungens befallningshafvande inberällat, att, under nästföregångna årets lopp, några skådespel icke blifvit i Lindesberg uppförda, för hvilka bevillning och afgift lill Kongl, teaterns pensionskassa bort utgå; en uppgift, som likväl, efter erhållen del af Jerlings första anklagelseskrift, borgmästaren återkallat ocb, under den 12 Januari 1841 till Konungens befallningshafvande, med anmälan om förra uppgiftens oriktighet, insändt sådana medel, inQutna år 1839, jemte påföljda året 1840, till det belopp, hvartill de, enligt bifogad räkning, uppgingo; hvilket förfarande, det borgmästaren sökt förklara sålunda, att han, i anseende till den ovanliga tid på året, då ifrågavarande afgifter för år 1839 influtit, af glömska och misstag ansett dem tillhöra 1840 års uppbörd, ändock destoheldre påkallade beifran och ansvarighet, som, oansedt härutinnan en brottslig afsigt 45 icke bevisligen kunde borgmästaren tillvitas, det i allt fall uppenbarade en grof vårdslöshet samt frånvaro af all ordning och reda i hvad till uppbördsverket hörde.
För öfrigt och beträffande det af borgmästaren begagnade sätt att för meranämnde afgifter redogöra; så enär, enligt hvad förut var sagdt, desamma dels tillhörde bevillningen och dels borde jemte denna uppbäras och redovisas, vore det äfven anmärkningsvärdt, att borgmästaren, i strid mot de tid efter annan utfärdade bevillningsförordningar och deri till efterlefnad åberopade instruktioner och förordnanden rörande räkenskaperna öfver kronouppbörden och redovisningen derför, uteslutit alla medel af förut omförmälda beskaffenhet utur de öfver uppbörden afgifna räkningar samt vid andra tider och tillfällen, än för dessas afgifvande stadgades, upprättat och aflemnat särskild redogörelse för sådana medel; hvilket förfaringssätt var icke allenast förbudet, ulan äfven med ansvar belagdt.
Allt detta meddelades advokatfiskals-embetet genom min den 20
Mars 1843 aflåtna skrifvelse, med uppdrag att, vid åtalets utförande enligt sålunda angifna grunder, jemväl iakttaga Kongl.
Majrts och kronans samt Kongl, teaterns pensionskassas af målet beroende rätt.
Då ad vokatfiskals-embetet inför Kongl.
Kammarrätten anställt en sådan talan, har borgmästaren Rubin uti afgifven förklaring hufvudsakligen åberopat hvad han förut i målet anfört, med tillägg endast, hvad angick den anmärkta uraktlåtenheten att af åtskilliga personer, som i Lindesberg uppfört mekaniska konster och aftonunderhållningar, fordra bevillning och teaterafgift, att bevillningsförordningen icke uttryckligen bemyndigade Magistraten att på förhand utfordra sådane afgifter, ulan endast lemnade Magistraten öppet, att genom nekadt pass sätta skådespelaren i nödvändighet att desamma betala, samt att, enär, i afseende å sättet för redovisningen af omförmälde represenlationsafgifler, dermed, under borgmästarns företrädares tjenstetid, skall förfarits på enahanda sätt, utan att någon anmärkning dervid blifvit gjord, borgmästaren förmodat någon annan ordning för denna redovisning icke vara föreskrifven.
December 1756 och den 12 November 1761, yrkat, det borgmästaren Rubin för sina ifrågavarande tjenstefel måtte dömas förlustig tjenst och lön på sex månader; hvarjemte och enär upplyst och medgifvet vore, att alltifrån och med år 1828 till och med år 1838 nästan hvarje år skådespel af flera slag, hvartill inträde emot betalning lemnals, varit i Lindesberg upp - 46 förda, nien bevillning till Kongl. 3VIaj:t och kronan och afgift till Kongl, teaterns pensionskassa för skådespels uppförande der i staden endast för nagra af dessa år blifvit redovisad, hvaraf uppenbart vore, att Kongl. Maj:t och kronan samt Kongl, teaterns pensionskassa blifvit lidande, ehuru beloppet af deras förlust icke kunde uppgifvas eller numera med visshet utredas, advokatfiskals-embetet tillika påstått, det borgmästaren Rubin måtte förpligtas alt till Kongl. Maj:t och kronan samt nämnde kassa utgifva skälig ersättning; öfver hvilket påstående borgmästaren Rubin blifvit hörd och med ytterligare förklaring i målet inkommit; hvaruppå Kongl. Kammarrätten, genom utslag den 31 December 1845, sig utlåtit, att som borgmästaren Rubin, uti sina förklaringar i målet, dels förmält sig icke kunna O 7 O bestrida, det borgmästaren under loppet af åren 1828 till och med 1838 tillåtit teaterdirektörer och andra personer, hvilka, jemlikt de under nämnda lid gällande särskilda bevillningsförordningar, bort för de utaf dem med behörigt tillstånd gifna representationer af mekaniska konster eller förevisningar af främmande djur m. m. utgöra stadgad bevillning,.förutom den genom särskild författning påbudna afgift till Kongl, teaterns pensionskassa, alt uti staden Lindesberg uppföra skådespel eller gifva sä kallade sceniska aftonunderhållningar, hvartill inträde ernat betalning lemnats, utan att de sålunda stadgade afgifterna blifvit dem affordrade eller redovisade, dels ock vidgått, icke allenast att borgmästaren, som år 1833 förordnat om qvarstad å teaterföreståndaren Mellbloins åtskilliga lillhörigheler för gäldande af de afgifter, Mellblom för då gifna teatraliska föreställningar skolat utgöra, icke förr än år 1837 vidtagit anstald om det i mät Ingna godsets försäljning å offentlig auktion och sedermera icke förr än år 1842 och således eller det förhållandet emot honom blifvit hos Justitie-ombudsmannen anmärkt, aftordrat vederbörande redogörelse för auktionsbeloppet, samt under tiden, år 1836, bos Konungens befallningshafvande i länet anmält, att några teater-representationer år 1833 icke i Lindesberg skola ägt rum, utan ock att borgmästaren af teaterföreståndaren Hall den 15 December 1839,