Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru, på sätt 1858 års Revisorer äfven erinrat, Fullmägtige, genom att i liqvid emottaga till nominal-värdet obligationer, hvilka för närvarande kunna inköpas till ett detsamma understigande pris, i sjelfva verket beviljat ackord, hvar - lianko-Utskotlels lierättelse M 6 15 till Fullmäktige hvarken genom Banko-reglementet eller särskildt meddelade föreskrifter varit berättigade; likväl och då i betraktande tages, att ofvanbemälde gälderiärers konkursmassor, efter hvad upplyst blifvit, lemnado tillgång endast till jemförelsevis ringa utdelning åt oprioriterade fordringsegare, hvaremot Banken, om den, såsom med sannolikhet kan antagas, kommer att i sin ego behålla omförmälda obligationer intilldess desamma efter utlottning till hela nominal-värdet infrias, varder fiir kapitalet till fullo godtgjord, samt Banken dessutom genom obligationernas emottagande i liqvid genast blifvit beredd en årlig ränte-afkomst, hvilken, i händelse ifrågavarande uppgörelse ej kommit till stånd, måhända aldrig och helt säkert icke förr än i en aflägsen framtid kunnat hos gäldenärerna uttagas, så har Utskottet, i öfverensstämmelse jemväl med den af Revisorerna yttrade mening, ansett sig böra hemställa, att Rikets Ständer måtte vid Fullmägtiges ofvanberörde åtgärder låta bero. § ™ (1858 års Rev.-ber. g 25 och Fullm. fertil, sidd. 100—102. 1859 års Rev.-lier. § 21.) 1838 års Revisorer hafva erinrat att, ehuru de hinder för att bringa Ban-Vexelhandel!) kens vexelhandel i Göteborg till verkställighet, som Fullmägtige alltjemt ansett ' GötcborS' ligga i de genom föregående
Banko-reglementen uti detta ämne meddelade föreskrifter, i det att dessa föreskrifter, enligt Fullmägtiges lanke, skulle afsett endast Stockholm och således saknat tillämplighet i fråga om vexelköp på Göteborgs börs, blifvit vid sednaste riksdag undanrödja genom Rikets Ständers då fattade och i 109 § 6 mom. af gällande Banko-reglemente intagna beslut, hade likväl någon vexelhandel i Göteborg för Bankens räkning under den tid, som legat inom bemälde Revisorers granskning, icke kommit till stånd, och detta oaktadt Banken genom det för Statens räkning upptagna lån egt en betydlig behållning i Hamburg att medelst vexeltrassering disponera samt kursen i Göteborg stått högre än i Stockholm; med anledning hvaraf Fullmägtige förklaring afgifvit, innefattande hufvudsakligen att Banken vid ofvan anmärkta tidpunkt ej egt annan behållning å utrikes ort, än den genom statslånet beredda, om hvars förräntande Fullmägtige med vederbörande öppnat underhandling, och att enär, genom erhållande af ränlegodtgörelse, hvarom Fullmägtige hvste säker förhoppning, möjlighet för dem uppstode att något nedsätta den vid utlåning från Statslånefonden inom landet då bestiimda höga ränta utan att derigenom ådraga Staten förlust, det varit nödvändigt att söka undvika behållningens förminskning, hvarföre Fullmägtige inskränkt vexelförsäljningen till Stockholms börs, och sålunda trasserat endast det belopp, som ovilkorligen erfordrats. 14 Banko-Utskottets Berättelse M 6.
Ulan alt inga i närmare bedömande, huruvida Fulimägtige i för handen varande förhållanden egt tillfyllestgörande skäl för deras åtgärd, att på Stockholms börs aflåta vexlar å Bankens genom statslånet beredda tillgång i Hamburg, anser Utskottet sig här böra anmäla, att som, efter hvad 1859 års Revisions-berättelse innehåller, vexelköp för Bankens räkning under September månad nästföregående året blifvit å Göteborgs börs påbörjade, hvilka köp i den mån kursen dertill gifvit anledning, sedermera fortgått, och Rikets Ständers beslut om Bankens vexelhandel i Göteborg således omsider blifvit af Fulimägtige satt i verket, Ut skottet funnit 1858 års
Revisorers ifrågavarande erinran icke böra till någon vidare åtgärd föranleda. § 14 (1859 års Rev.-ber. § 25.
Fullm. Ber. § 16.)
Myntning af Innevarande års
Revisorer hafva uti förestående § af deras berättelse anmält, 6sUfverb att vederbörande å Kongl. Mynt-verket underlåtit alt fullgöra dem gifvet förstän digande att i myntadt guld och silfver till Banken inleverera dess hos Kongl. Myntet i nämnde metaller innestående fordran;, men då af berörde Berättelse såväl som af den utaf Fulimägtige till Utskottet afgifna, derjemte inhemtas, icke allenast att omförmälda underlåtenhet varit föranledd af en inom Kongl.
Myntet under loppet af flera månader pågående vidlyftig reparation, hvarunder all myntning derstädes måst inställas, utan äfven att, oaktadt den uteblifna leveransen, någon brist på silfvermyut för Bankens vexlingsbehof icke sig yppat, har Utskottet ansett den af Revisorerna gjorda anmälan icke böra till någon åtgärd föranleda. § lä ^ (1857 års Rev.-ber. § 23. 1858 års Rev.-ber. § 31 och Fullm. förkl. sidd. 102—104. 1859 års Rev.-ber. § 29 och Fullm. förkl. sidd. 115—118.
Fullm. Ber. § 17.)_ Bankens nya Uti Revisions-berätlelserna för åren 1857 och 1858 äfvensom i den för secilar' innevarande år äro anmärkningar framställda mot Fulimägtige för det sätt, hvarpå de fullgjort Rikets Ständers dem lemnade uppdrag alt för Bankens räkning anskaffa sedlar med valörer i Riksmynt; i hvilket afseende förnämligast förts Fulimägtige till last, dels den långsamhet, hvarmed detta ärende behandlats, dels de stora kostnader, som blifvit nedlagda på anskaffande af papper och tryck till nämnde sedlar, dels ock slutligen det otillfredsställande resultat, sorn detta oaktadt i hufvudsaken vunnits. Banko-Utskottets Berättelse M 6. 43
Vid öfvervägande häraf, och efter tagen kännedom jemväl af de utaf Full— mägtige i ämnet afgifna förklaringar, liar Utskottet i främsta rummet funnit anmärkningsvärdt, att, ehuru i sammanhang med det vid 4833—4834 årens riksdag fattade beslut om det nya räknesättets införande stadgades, alt, vid tiden för nämnde räknesätts tillämpning, Banken skulle utgifva sedlar å de föreskrifna valörerna i Riksmynt, samt i det för Banko-\erkets styrelse och förvaltning sistnämnde år utfärdade reglemente åt Fullmägtige jemväl ölYerlemnades alt besluta och till efterrättelse fastställa de förändringar i systemet för tillverkningen af Bankens sedlar, sorn i följd häraf blefve erforderliga, det likväl kunnat inträffa, att de nya sedlarne icke allenast icke hållits allmänheten tillhanda vid den tid, då det nya räknesättet började att tillämpas å såväl Statens som Bankens räkenskaper, eller med 1858 års ingång, utan till och med att en del af desamma först efter 1 och ’/;! års förlopp från nämnde tid och de öfriga valörerna ännu sednare blifvit tillgängliga, då deremot, på sätt 4 858 års Revisorer jemväl anmärkt, samtlige sedelutgilvande enskilda Banker långt före Riksbanken anskaffat och i rörelsen ullemnal sedlar å Riksmynt-valörer, till hvilka sedlar papperet för de flesta Banker blifvit tiliverkadl vid Riksbankens eget pappersbruk
Tumba, samt tryckningen för en del af nämnde Banker verkställts å Riksbankens eget sedeltryckeri.
Till förklarande af det långa dröjsmålet med Riksmynt-sedlarnes utgifvande har af Fullmägtige väl blifvit anfördt, alt den slutliga verkställigheten deraf varit beroende af förberedande arbeten utaf konstnärer, kemister och teknici, för hvilkas underlåtenhet att på utfästa tider fullgöra de åt dem lemnade uppdrag
Fullmägtige icke kunde anses ansvariga; och om denna omständighet i någon mån och hvad angår de konstnärer, som i utlandet måst anlitas, må lända Fullmägtige till ursäkt, så qvarstår dock såsom ännu olörklaradt och för Utskottet äfven oförklarligt, att de
Bankens egna tjenstemän, åt hvilka det varit uppdraget att besörja papperets förfärdigande och de för sedlarnes tryckning erforderliga arbeten, kunnat tillåtas att med den långsamhet fullgöra sina skyldigheter i detta afseende, som af de i 4857 och 4858 årens Revisions-berättelser afgifna redogörelser öfver frågans hela behandling visar sig hafva varit fallet, och som torde kunna tillskrifvas hufvudsakligen bristande nit och samverkan hos bemälde tjenstemän, hvilket ock kan antagas hafva varit väsendtligaste orsaken till sedlarnes fördröjda utgifvande, utan att några kraftiga åtgärder till beredande af rättelse i detta förhållande blifvit af Fullmägtige vidtagna.
Beträffande vidare de kostnader, som med de nya sedlarnes anskaffande varit förenade, så och då af den specifikation på de särskilda utgiftsposterna, som finnes intagen i Fullmägtiges vid 4 859 års RevisionS-berättelse fogade förklaring, inhemtas, alt det utgifna beloppet icke blifvit användt allenast på anställda förberedande försök, ulan att en betydlig del deraf åtgått till inköp af sådana för sedlarnes förlärdigande erforderliga formar, pressar m. fl. effekter, som äfven framgent 16 Banko-Utskottets Berättelse M 6. komma att blifva behöflig», vore dervid egentligen icke något att anmärka, såvida nemligen det visat sig, att det med dessa kostnader åsyftade ändamål, att erhålla sedlar af god och hållbar beskaffenhet, vunnits; men då tverlom erfarenheten ådagalagt, att under den korta tiden af sex månader, som t. ex. sedlarne å valören 1000 R:dr R:mt, hvilka val måste antagas mindre än öfriga valörer vara i allmänna rörelsen begagnade, och följaktligen äfven mindre än dessa utsatta (ör nötning, varit i omlopp, till Ranken ingått såsom förslitna icke mindre än ‘28,59 procent af det utgifna antalet sedlar; så erhålla nämnda kostnader, vid jemförelse med det uppkomna ofördelaktiga resultatet, en vida större betydelse, hvars vigt ej kan förringas ens af de utaf Fullmägtige uttalade förhoppningar, att det nya sedelpapperet, vid fortsatt tillverkning, skall erhålla de hos detsamma nu helt och hållet saknade egenskaper af seghet och smidighet, hvarigenom det anses kunna komma alt uthärda jemförelse med det förr begagnade sedelpapperet.
På grund af hvad sålunda förekommit anser sig Utskottet cga fullt skäl att till alla delar instämma icke blott i de af Revisorerna uttalade anmärkningar i afseende å det ifrågavarande ärendets behandling och slutliga resultat, utan särskildt i den af detta års Revisorer framställda erinran om angelägenheten deraf att Fullmägtige, så fort ske kan, vidtaga åtgärder tili införande af nödiga förbättringar vid sedelpapperets tillverkning, så att Banken till sina sedlar må erhålla ett papper af i möjligaste måtto tjenlig och ändamålsenlig beskaffenhet. § 16. (1858 års ftev.-ber. § 53. 1859 års Rev.-ber, § 81.)
Under anförande deraf, att utlåningen mot pant af guld och silfver borde 'och sUr^or!'1 lända både till Bankens och allmänhetens fördel, men att ifrågavarande lånerörelse, på de vilkor, som nu äro stadgade, hittills varit endast i ringa mån anlitad, hafva Revisorerna ansett berörde vilkor böra så förändras, att rörelsens begagnande derigenom kommer att för allmänheten underlättas; — öfver hvilken framställning
Utskottet blifver i tillfälle att framdeles sig yttra. § 17. (Fullm.
Ber. § 23.)
Räntan vid di- Med anledning af stadgandet i 184 § 1 mom. af Banko-reglementet, att skönt inCT h uUåning"
Rån räntan vid diskontering och utlåning från Handels- och Närings-diskout-fonden Handels- och utgör minst 4, högst 6 procent och bestämmes af Fullmägtige med afseende å s^m-romRn. penningeställningen och under omständigheter, som till räntans höjning eller sänkning - flanko-Utskottets Berättelse M 6. 17 ning kunna föranleda, hafva Fullmägtige fästat Utskottets uppmärksamhet derå att, enligt deras tanke, lån mot real-säkerhet borde, åtminstone vid vissa tillfällen, få meddelas till lägre ränta, än som gäller vid diskontering och utlåning å löpande förskrifning, men alt Banko-reglementet icke berättigar
Fullmägtige att bestämma olika ränta för försträckningar på de olika säkerheter, hvilkas belåning i Handels- och Närings-diskonten är medgifven.
Vid uppgörande af det förslag till reglering af Bankens låne- och kreditivrörelse, som det åligger Utskottet att afgifva, skall Utskottet taga denna Fullmägtiges framställning i öfvervägande och derom till Rikets Ständer meddela yttrande. § 18. (1859 års Rev.-ber. g fil.)
Uppå Banko-diskorit-direktionens framställning, huruvida efter den förändring afJWäkning af grunderna för belåning af vågförda effekter, som vid sednaste riksdag egde rum. de iränta för l3!'
, o o root pant ai 67 punkten af Banko-ordningen den 22 Sept. 1668 och 6 punkten af Kongl.
För- vågiörda ordningen den 18 Fehr.
1755 meddelade föreskrifter, på grund hvaraf låntagare mot '“(Tckiei-. dylik pant alltid affordrals ränta för minst en månad, oaktadt han derförinnan å länet gjort afbetalning eller detsamma slutligen liqviderat, kunde anses fortfarande tjena lill efterrättelse, hafva Fullmägtige förklarat att berörde föreskrifter icke blifvit upphäfda eller ändrade genom de beslut, Rikets sednast församlade
Ständer beträffande utlåningen mot pant af vågförda effekter vidtagit, utan att Bankodiskont-direktionen hade i afseende å ränte-beräkning för lån mot så beskaffad pant att enligt samma föreskrifter förfara, likväl med det undantag, att för omsatta lån ränta ej må påföras för längre tid, än till af- och slutbetalnings-dagarne, äfven om dessa inom en månad efter lånens omsättning inträffa.
Denna fråga vill Utskottet jemväl taga under pröfning vid uppgörande af förslag till reglering af Bankens låne- och krediti v-rörelse. § 19 (1859 års Rev.-ber. g 65 och Fullm. förkl. sidd. 118—120) Berörde § i 1859 års Revisions-berättelse upplyser alt sedan, vid föredrag-A nvändande ning hos Fullmägtige den 12 Maj samma år af Direktionernas öfver Filial-ban- al Banker\s . T....... ••
. reserv lönn. kerna i Jonkoping och Orebro ansökningar om försträckning, fråga uppstått, att Fullmägtige, innan försträckning åt nya Filial-banker beviljades, borde bestämma om icke, med afseende å den då för handen varande penningeställningen, någon förstärkning af Handels- och Närings-diskontfonden vid Banko-diskontverket i Stockholm kunde, på grund af stadgandet i § 174 af Banko-reglementet, från Bih. till B.
Pral. 1859 & 1860. 6 Sami. 1 Afcl. 5 Häft. 5 1K Banku-Ulskottets Berättelse M 6.
Bankens reservfond medgifvas; så hade Fullmägtige, sorn ansett sig af omförmälda stadgande vara oförhindrade att, i följd af det inträdda b.ehofvet, en sådan förstärkning från reservfonden meddela, oaktadt det till försträckning åt
Filialbanker vid sednaste riksdag anvisade belopp ännu icke blifvit för delta ändamål till fulla beloppet från reservfonden utgifvet, beslutat, att en summa af 500,000 ll:dr skulle från reservfonden till förenämnde Handels- och Närings-diskontfond utanordnas; hvarefter Fullmägtige förklarat sig för det då varande icke böra af reservfondens återstående tillgångar, utgörande omkring 2,600,000 R:dr, såsom försträckning åt nya Filial-banker afse högre sammanräknadt belopp än cirka 600,000
R:dr eller högst 90,000 R:dr, allt R:mt, ål hvarje dylik Filial-bank.
Revisorerna yttra i anledning häraf, att Banko-reglementets 174 §, i hvad den innefattar föreskrifter om användandet af Bankens reservfond, visserligen icke angåfve någon bestämd ordning, uti hvilken de i reservfonden tillgängliga medel böra anvisas att utgå till de särskilda föremål, hvarför fonden då varder anslagen och ibland hvilka föremål försträckningar till Filial-banker främst uppräknas, men att om med berörde föreskrifter jemfördes det i åberopade § förut meddelade stadgande, att från Handels- och Närings-diskontfonden borde, efter hand och i den mån allmänna rörelsen medgåfve, återtagas och till reservfonden öfverföras medel, som vid sednaste riksdag blifvit såsom förstärkning åt förstnämnde fond anvisade; och om vidare toges i betraktande, att hela det belopp af dylika förstärkningsmedel, som vid samma riksdag öfverlemnades till Banko-diskontverket i Stockholm, redan under år 1858 blifvit derifrån ålerlevererade och på reservfonden insalta, så ville det synas Revisorerna, som hade vid ofvanberörde tillfälle, den 12 nasti.
Maj, då framställningar om anslags beviljande så väl till nya Filial-banker som till Handels- och Närings-diskontfonden samtidigt blifvit gjorda och voro på Fullmägtiges pröfning beroende, reservfondens tillgångar icke bort, på sätt som skett, i första rummet tagas i anspråk till just det föremål eller Handels- oell Närungs-diskontens förstärkande, hvarifrån, till åtlydnad af reglementets stadgande, indragning af medel till reservfonden förut egt rum; i sammanhang hvarmed Revisorerna, beträffande Fullmägtiges åtgärd att icke bevilja någon ny Filial-bank större försträckning än 90,000 R:dr, uttalat den åsigt, alt det skulle hafva bättre gagnat allmänna rörelsen, i händelse de i reservfonden tillgängliga medel blifvit på färre händer, men till högre belopp åt Filial-banker, som ställt erforderlig säkerhet, af Fullmägtige disponerade, under iakttagande deraf att, på sätt förut tillgått, ordningen särskilda Filial-banker emellan för försträcknings erhållande bestämts efter tiden, då en hvar af dem hos Fullmägtige sig anmält och visat sig hafva fullgjort hvad Banko-reglementet såsom vilkor för försträcknings åtnjutande föreskrifver.
1 en sådan tolkning af Banko-reglementets 174 §, som legat till grund för Revisorernas omförmälda anmärkning, eller att reservfondens tillgångar ej borde användas till förstärkning af Handels- och Närings-diskontfonden förr än Banko-Utskottets Berättelse JVs 6. \ 9 Filial-bankernas anspråk på försträckning inom det dertill afsedda högsta belopp blifvit tillfredsställda, hafva Fullmägtige, uti afgifven förklaring, ansett sig icke kunna instämma.
Åberopade § innehölle nemligen den föreskrift, att reservfonden må användas dels till försträckning af Filial-banker, dels till infriande af de assignationer
Diskontverkens
Direktioner kunna komma att å reservfonden utfärda, dels slutligen, i den mån allmänna rörelsen sådant påkallar, till förstärkande af Handels- och Närings-diskontfonden samt till inköp af räntebärande papper; och af denna §:ns uppställning finge, enligt Fullmägtiges tanke, den slutsats icke dragas, att reservfondens tillgångar skulle användas i den ordning de särskilda föremålen finnas uppräknade, ty om detta varit meningen, bade här, likasom i ett annat stadgande uti reglementet, ordningen bestämdt angifvits och det föremål, hvartill medel aldrig finge saknas, eller till infriande af Diskontverkens assignationer, blifvit satt i första rummet.
Fullmägtige, som på grund häraf ansett det varit åt dem öfverlemnadt att i anmärkta hänseende efter omständigheterna förfara, hafva vidare, till stöd för åtgärden att förstärka Handels- och Näringsdiskontfonden, anfört hurusom erfarenheten visat, att nära hälften af hela det å upp- och afskrifnings-räkning vid Banko-diskontverket innestående belopp understundom kunde disponeras så att säga af en enda vilja, hvilket förutsatte nödvändigheten att för denna räkning hålla större kassa än som eljest erfordrats; att vid den tid, då ifrågavarande förstärkning lemnades, penningemarknaden befann sig i en tryckt ställning, samt att särdeles med afseende å angelägenheten för Riks-banken att kunna till reservfonden snart återföra derifrån anvisade medel, i fall Bankens ställning det fordrat, Fullmägtige ansett vederbörande Filial-bankers begäran om försträckning ej böra undanskjuta meddelandet af en utaf allmänna rörelsens behof påkallad förstärkning af Handels- och Närings-diskontfonden; hvarförutom Fullmägtige slutligen, i anledning af Revisorernas yttrande att allmänna rörelsen bättre befrämjats, derest anvisningarne till Filial-banker skett å färre händer men till högre belopp, erinrat, att, genom de tillgängliga medlens spridning (lere orter inom riket af dem dragit nytta, än om allt lemnats till en eller två Filial-banker, ehuru det vore obestridligt att för aklie-egarne i dessa Banker och för allmänna rörelsen i de orter, hvarest de voro ämnade att utveckla sin verksamhet, fördelen varit gifven om delningen uteblifvit.
Hvad först angår Revisorernas anmärkning derom, att Fullmägtige, vid pröfning den 12
Maj innevarande år af hos dem samtidigt gjorda framställningar om anslags beviljande till så väl nya Filial-banker som Handels- och Närings-diskontfonden, beslutat att till det sednare af dessa begge föremål, eller Handels- och Närings-diskontens förstärkande, i främsta rummet använda af reservfondens tillgångar, så anser Utskottet alt ordalydelsen i § 17-1 af Banko-reglementet visserligen kunnat gifva Revisorerna anledning till ifrågavarande anmärkning, men att Fullmägtige öfver densamma på nöjaktigt sätt sig förklarat, 20 Banko-Utskottets Berättelse M 6- ilial-banken Sundsvall.
I alseende dernäst å Fullmägtiges åtgärd, att tills vidare icke anvisa högre försträckning än 90,000 R:dr R:mt till någon ny Filial-bank, så instämmer Utskottet i Revisorernas åsigt, att det skulle bättre gagnat allmänna rörelsen i händelse de i reservfonden tillgängliga medel blifvit på färre händer men till högre belopp åt nya Filial-banker, som ställt erforderlig säkerhet, af Fullmägtige disponerade; men då föreskrift icke blifvit
Fullmägtige lemriad huru förhållas borde i det här inträffade läll att flere Filial-banker hos Fullmägtige sig anmält till erhållande af försträckning till större sammanräknadt belopp än som, med afseende å reservfondens ställning, för tillfället kunde derifrån meddelas, har Utskottet ansett sig icke böra öfver Fullmägtiges omlörmälda åtgärd uttala något klander. % 20. (1858 års Kev.-ber. § 68. 1859 års Rev.-ber. § 6.9.) Revisorerna hafva omförmält hurusom vid Filial-batikens i Sundsvall förvaltning blilvit anmärkt, dels att Filial-bankens delegare af det tecknade beloppet icke inbetalt mera än 50 procent, oaktadt, enligt Fullmägtiges förmenande, hela teckniugssumman bort vara erlagd; dels att Filial-banken, utan dertill lemnad rättighet, upplånat penningar på tryckta så kallade »räntebärande obligationer», hvardera å 500
R:dr, ställda till innehafvare!) på 6 månaders ömsesidig uppsägning och daterade den 31 December 1856 samt åtföljda af räntekupon-blad för 10 är, och dels att
Filial-banken vid särskilda tillfällen ä dess kreditiv-räkning i Riks-banken utställt assignationer till högre sammanräknadt belopp, än Filial-banken å räkningen haft i behåll; att sedan Fullmägtige för rättelses vinnande hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmält hvad i förstnämnde (vänne afseenden förekommit, Kongl.
Majit, uti nådigt Bref den 5 Mars 1858, funnit anmärkningen om delegarnes underlåtenhet att inbetala hela tecknings-summan icke föranleda till någon åtgärd, men deremot förklarat utfärdandet af ofvanberörde räntebärande obligationer vara främmande för Filial-bankens i reglementet bestämda rörelse, i följd hvaraf ock samtlige af Filialbanken utgifna så beskaffade obligationer sedermera under året blifvit inlöste och dylika obligationer ej vidare från Filial-banken utlemnats, samt att Fullmägtige, vid det förhållande att Rikets Ständer icke stadgat något särskildt äfventyr för öfverassignering å Filial-banks kreditiv i Riks-banken, inskränkt sin åtgärd i följd af den begångna öfver-assigneringen till en allvarlig varning till Direktionen öfver Filialbanken i Sundsvall att hädanefter låta komma sig till last hvad i sådant afseende anmärkt blifvit.
I anledning häraf anser Utskottet sig nu endast böra tillkännagifva, att Utskottet, vid granskning af de i Ranko-reglementet meddelade föreskrifter, angående förteckningar till Filial-banker, icke skall underlåta att taga i betraktande om och lianko Utskottets Berättelse M 6- 21 hvilka ändringar eller tillägg i berörde föreskrifter, med afseende ä här ofvan förekomne förhållanden, må kunna vara af omständigheterna påkallade. § 2». (1859 års Rev.-ber. § 75 och Fullm. förlil. sid. 191.)
Revisorerna hafva här anmärkt, att, ehuru i mom. c. af Banko-reglementets Ersättning 181 § finnes föreskrifvet, att för hvarje l,000:de sedlar af valörerna under 50 rfkrrjf^g
Riksdaler, utöfver det belopp, hvars expedierande kan medhinnas af vederbörande i Sedel-kontoret, må såsom ersättning för kommissarie-underskriften och kontrasignation utgå tillsammans 4 Riksdaler, ersättning likväl för alla under revisions-årel skrifna sedlar af valörerna under 50 R:dr från Banken utbetalts.