Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men för att försäkra sig om medlens spridning »lill alla delar al landet» och att dessa må »Itömma landets samtliga hufvudnäringar lill godo», tror jag ej heller rätta medlet vara, att öfverlemna låne-fonden till herrar Fullmäktiges disposition, emedan i så fall lätteligen en stor del af fonden kunde komma att utlånas till sådane ledamöter af våra börser, som häfla i stora utländska skulder, och då förhållandet blefve enahanda, som om större eller mindre del af fonden lemnades till privat-banker med utländsk skuld, eller att lånen genast åter inginge till banken, samt penninge-bristen i landet således finge fortfara.
Det enda säkra medel att ernå det önskvärda mål, Utskottets pluralitet förutsatt: »att medlen må blifva spridda till alla delar af landet, för att befordra den inre rörelsen och komma landets samtliga hufvudnäringar till godo», anser jag vara, att, på sätt jag redan under diskussionen i Utskottet haft äran framställa, Rikets Ständer besluta fondens fördelning i frenne lika stora lotter, eller 4 millioner i hvarje, att utlånas, den eria delen åt handeln, den andra åt näringarne i mera inskränkt mening, det vill säga bergsbruk, fabriker, sågverk, skeppsbvggerier etc., och den tredje åt idkare af jordbruket; dock så, att hvad som icke inom tvenne månader upplånas inom någon af dessa låne-kategorier, bör få fördelas mellan de båda öfrige.
Men en sådan utlåning kan allt för väl bestridas af riks-bankens diskonter och låne-kontor, der säkert mången, äfven från de orter, der privat-banker finnas, förut har län.
Den inskränkning tror jag dock böra göras, att af den låne-dividend, jag ansett böra tillfalla handeln och näringarne i inskränktare mening, ej mer än en viss, äfven af Rikets Ständer bestämd, andel, högst hälften, får utlånas åt personer, boende i eller inom 2 mil från städerne Stockholm, Götheborg och Malmö, der lånen Isomme att utgifvas, emedan eljest kunde inträffa, att andra orter af riket blefve mer eller mindre lotllösa.
Slutligen anser jag Rikets Ständer böra besluta att af den utländska lånefonden intet lån får på en hand eller åt ett bolag utgifvas till högre belopp än Tjugu Tusen Riksdaler Riksmynt»; Häruti hafva instämt Riksdags-fullmäktige Nils Andersson från Christianstad och lierman Öbom från Norrland.
Prot. 1«56—1858. 6 Sami. 1 Afd.fM Haft. 3 18 Banku-Vlskollels Utlåtande M 70. af Riksdags-fullmäktigen Jonas Andersson från Östergöthlands
Län, som instämde med Herr
Doktor Sandberg i hans mot 2:a och hufvudsakligen äfven 4:de och 6:te punkterne afgilna reservation, med förmälan derjemte, att då da medel, sorn skola upplånas, äro afsedde att, under de 3:ne nästföljande åren, underlätta landets hufvudnäringar, för att sålunda bereda möjlighet för desse att på samma gång kunna oafbrutet framalstra nÖdvändighets-artiklar till förbrukning inom landet samt exportvaror, äfvensom att åt den arbetande klassen bereda sysselsättning och förtjenst, så berodde på sättet för lånemedlens användande huruvida det sökta ändamålet kunde vinnas eller ej.
Så som affärs-förhålla odet nu gestaltat sig inom ocfi utom landet, vore det af vigt att ordna användningen af medlen så, att dessa icke direkte genom de större köpmännens händer genast ginge ur landet till utländska liqvider för importerade varor och dermed sammanhängande vexelskulder, hvarigenom hufvud-ändamålet med låneoperationen skulle förfelas.
Genom tillägget till 4:de punkten i Betänkandet är likväl, efter mitt förmenande, en sådan händelse att befara.
Detta tillägg anvisar
Fullmäktige ett sätt att kunna ansvarsfritt gifva lån äfven åt sådana föreningar, »hvilka äro specielt sammansatta för att realisera utländska skulder», endast de förete godkänd säkerhet.
Någon särskild anvisning till län åt de inom landet bildade penninge-associationer, anser jag icke heller här vara på sin plats.
Utom det att Staten bör undvika all inblandning i desses affärer, såsom ett farligt prejudikat, stå både privat-banker och hvpotheks-föreningar i sådana förbindelser till utländska penningehus, som måhända rekommendera de lånta medlen samma väg som den, försträckningar åt de nybildade garanti-föreningarne befaras taga. Banko-Utskottets Utlåtande M 71. 19 M 71.
Ank. till Exp.-Utsk. d. IS.
Jan. 48S8, kl. 10 f. m.
Utlåtande, i anledning af vackt motion om återinförande i Banken af den Fahlu Bergslag förut medgifna belåningsrdlt å råkoppar.
Under förmälan, hurusom Fahlu Bergslag vid innevarande Riksdag förlorat sin nära hundraåriga rätt, att i Rikets Ständers Bank belåna 3,000 Skeppund råkoppar, samt att denna förlust under närvarande svåra penningeställning komme att icke allenast menligt inverka på Bergsbrukets drift, utan äfven att ganska känbart drabba ortens allmoge genom väsendt.ig minskning i påräknade inkomster, synnerligast för försäljning af kol, hvaraf i och för koppartillverkningen årligen levererades 60 å 70,000 stigar, hvilka, under närvarande omständigheter, svårligen kunde med penningar lösas, har uti en, med stöd af Riksdags-Ordningens 56 §, inom Vällofl. Borgare-Ståndet den 15 December näst), år väckt och till Utskottet remitterad motion Herr E.
Falhem hemställt, det Rikets Ständer, med behjertande af omförmälda bekymmersamma förhållanden, måtte medgifva, att koppartillverkaren kunde, åtminstone till hälften, återvinna ifrågavarande urgamla förmån och sålunda undfå rättighet att belåna 1,500 Skeppund koppar, under iakttagande af den förut brukliga ordningen, att denna belåningsrätt utöfvades genom Bergslagets Direktion.
Genom samtlige Riks-Ståndens bifall till 16:de punkten i Utskottets vid innevarande Riksdag under N:o 37 afgifna Betänkande, med förslag till reglering af Bankens låne- och krediliv-rörelse, hafva Rikets Ständer beslutat, att den Fahlu Bergslag medgifna kreditiv- eller låne-rättighet i Banken å så kallade kopparsedlar, till belopp af högst 3,000 Skeppund råkoppar, skall, från och med början af detta år, upphöra, hvilket Rikets Ständers beslut blifvit af Utskottet till Banko-fullmäktiges kännedom och efterrättelse meddeladt.
Då det nu väckta förslaget afser ett fortsatt begagnande, ehuru till nedsatt belopp, af omförmälda lanrätlighel enligt den derför tillförene iakttagna ordning, samt alltså innefattar en fråga, som af Rikets nu församlade
Ständer redan blifvit pröfvad och afgjord, anser Utskottet motionen icke kunna till någon åtgärd föranleda.
STOCKHOLM, TBTCKT HOS JOH. BECKMAN 1858. Banko-Utskottets Utlåtande M 72. 1 N:o 72.- Ank. till Eip.-Utsk. d. 28 Jan. 1858, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om belåning af guld och silfver i Rikets Ständers Dank och dess Låne-kontor.
I ändamål att, under närvarande omständigheter, från Bankens sida bereda en utväg, som, utan att hafva menlig inverkan på dess metalliska fond, kunde underlätta den betryckta penninge-ställningen, har Herr Doktor Sandberg, uti en inom Utskottet väckt motion, framställt det förslag: att Rikets Ständers Bank och dess Låne-kontor måtte meddela penningelån på högst 2:ne år emot pant af kontrolleradt silfver eller guld, äfven i arbetad form, hvilket skulle inberäknas uti Bankens metalliska valuta, så att sedelutgifningen erhölle en deremot svarande tillökning; under följande vilkor nemligen: 1:o. Minsta beloppet, som emottages till belåning, bestämmes till hvad 101 § i reglementet föreskrifver för inköp, eller 100 lod silfver och 20 dukater guld; dock med rättighet för Fullmäktige att efter sig företeende omständigheter detta minimi-belopp nedsätta. 2:o.
Hvad guld angår iakttages den proportion till silfver, sorn stadgas uti 111 § uti nu gällande Banko-reglemente. 3:o.
Vid bestämmandet af det penninge-belopp, hvartill arbetadt guld och silfver må belånas, iakttages, att värdet af panterna, i händelse de skulle förvandlas till mynt, betäcker både det erhållna lånet och fem procent ränta derå för 2:ne år samt slagskatt och alla öfriga med operationen förenade kostnader. i:o.
Banken förbehåller sig rättigheten att, i fall metajliska valutan skulle nedsjunka under 3,000,000 R:dr Specie och således närma sig sitt fastställda mi Bih. till B.
Prot. 1856—1858. 6 Sami. 1 Afd. 33 Haft. 1 2 Banko-Utskottets Utlåtande M 72. nimmi), afven förrän 2:ne år äro förlidne uppsäga dessa lån, i hvilken händelse och om utlösnmg icke sker inom en viss tid (t. ex. en eller två månader) efter uppsägning i allmänna tidningarne, panten är hemfallen till Banken, för att, efter uppsmältning och erforderlig legering, till mynt utpräglas; och när sådant blir nödvändigt godtgör Banken till pantens egare fem procent ränta för den tid, som han fattas i 2:ne år, räknade ifrån lånets utlemnande intill den dag
Fullmäktige besluta pantens utmyntning.
Härvid är dock af motionären erinradt, att om den uti nästföregående 3 oeh 4 momenter föreslagna ränta nedsaltes till tre procent, så skulle derigenom det låne-belopp, som på panten kunde erhållas, blifva något större, utan att medföra någon förlust för Banken. 5:o.
Skulle det deremot icke blifva af nöden att till mynt förvandla de emottagne guld- och silfverpanterna, utan desamma igenlösas inom 2:ne år, så skall låntagaren vid deras utlösning till Banken erlägga fem eller måhända sex procent ränta om året för det penningelån han innehaft, ifrån den tid det honom meddelades intill dess betalning sker.
Öfver detta förslag har Utskottet inhemtat utlåtande af Banko-fullmäktige, hvilka, efter Under-styrelsens hörande, afstyrkt återinförande i Banken af ifrågavarande lånerörelse, hufvudsakligen af följande skäl, nemligen, att då Bikets Ständer redan till vissa bestämda föremål anvisat icke allenast alla i och för lane- oeh kreditivrörelsen afsedda medel, utan äfven största delen af den behållna vinst å Bankens rörelse, som intill nästa riksdag kunde vara att påräkna, syntes annan utväg för beredande af erforderligt förlags-kapital till den föreslagaa lånerörelsen icke förefinnas, än att från Banken utgifva nya sedlar, hvilka dock, till undvikande af rubbning i det af Rikets Ständer fastställda maximum för sedelstock, skulle anses ega motsvarighet i metallisk valuta, emedan den för lånet aflemnade pant, såsom varande af guld eller silfver, kunde i metalliska kassan inberäknas.
Detta sätt att bereda förlag till låne-rörelses bedrifvande, tillförene begagnadt, hade visat sig icke vara förenligt med Bankens skyldighet att upprätthålla realisationen, enär den utsträckning, lånerörelsen på guld och silfver samt jern och koppar m. fl. vågförda effekter erhöll under år 4 843, hufvudsakligen föranledde metalliska kassans nedsjunkande till dess dåvarande låga belopp.
Om således det kunde antagas att den ifrågasatta lånerörelsen skulle föranleda en större utsläppning af sedlar, i hvilket fall allena densamma, i sin mån, bidroge till underlättande af den penninge-förlägenhet, som nu är rådande, så kunde den metalliska valutan erhålla en påtryckning, hvars följder ingalunda minskades af vissheten derom att Banken framdeles, genom uppsägning af de utgifna lånen, kunde indraga sina sedlar eller till mynt förvandla den till Banken hemfallna panten, särdeles som det ej borde lemnäs utan uppmärksamhet, att allt hvad nu såsom metallisk kassa anses och beräknas, kan, efter högst några få dagar, till för - Banko-Utskottets Utlåtande Jfi 72. 3 minskning af sedelstocken användas, då deremot den tid, som komme att förflyta emellan utgifningen och liqviden af ifrågavarande lån, om ej i förevarande fall ona-> turligt kort, kunde vara tillräcklig att skada Banken i dess egenskap af realisations-bank.
Ehuru Utskottet medgifver att de betänkligheter Fullmäktige sålunda anfört icke sakna vigt, och Utskottet ej eller förbisett, att den föreslagna belåningens införande torde komma att förorsaka Banken ökade förvaltnings-kostnader, derom vederbörande förbehållit sig att, ifall förslaget gillas, få göra särskild framställning, har Utskottet dock icke kunnat undgå att instämma i den af motionären uttalade allmänna åsigt, att, under nu rådande svåra penninge-ställning sådana utvägar ej böra lemnäs obegagnade, som utan våda för Banken kunna vidtagas att i mer eller mindre mån lindra den allmänna förlägenheten, samt att ibland dylika utvägar främst erbjuder sig den nu ifrågaställa, hvarigenom tillfälle för enskilde skulle beredas att, åtminstone för någon tid, kunna få hos Banken ehålla penningar mot pant af arbetadt silfver eller guld.
Rättigheten dertill blef väl, såsom bekant är, vid sistlidne riksmöte, uppå skäl, som finnas upptagne uti Banko-Utskottets då afgifna Betänkande JV° 34, afskaffad, och Utskottet anser äfven fortfarande guld- och silfver-belåning i Banke nolämplig såsom permanent låne-anstalt.
Men, betraktad såsom ett tillfälligt medel, att för en kortare tid i rörelsen framkalla tillgångar, som eljest skulle förblifva ofruktbara, synes denna lånegren icke böra blifva utan gagn för det allmänna; och l tskottet tror sig fördenskull ej sakna skäl att under här nedan upptagna vilkor, hos Rikets Ständer förorda förslaget, i synnerhet som detsamma, enligt Utkottets åsigt, icke borde komma att tillämpas för längre tid, än att alla mot pant af guld och silfver meddelade försträckningar skulle vara till Banken återbetalda inom 1859 års slut.
Hvad de föreslagna vilkoren beträffar, så torde till en början det till utlåning ifrågasatta minimum 100 lod silfver och 20 dukater guld, i hvad silfret angår, böra, bringadt till öfverensstämmelse med det nya vigt-systemet, enligt Kongl. Maj:ts nådiga Stadga den 31 Januari 1855, förändras till närmast motsvarande 3 ® eller 300 ort.
I enlighet med ett af Under-styrelsen uppgjordt förslag har Utskottet vidare ansett belånings-värdet böra utgöra Femtio R:dr Riksmynt för ett skålpund eller Femtio öre för hvarje ort kontrolleradt silfver, samt Sju R:dr 78 öre Riksmynt för en dukat i guld; och torde räntan för omförmälda lån kunna lämpligen bestämmas till 5 procent.
Dä i betraktande deraf, att för ett af Banken utgifvet lån af ifrågavarande slag sedlar ej kunna indragas förr än lånet till betalning förfaller, den af motionären föreslagna lånetid af högst 2 år synes vara alltför lång, samt den ifrågaställda uppsägningen och ränte-liqviden, enligt Utskottets tanke, skulle ej allenast motverka enkelhet i räkenskaperna, utan äfven medföra osäkerhet och olägenhet för låntagarne, hvilka en i allmänna tidningarne införd uppsägning lätteligen kunde undfalla, har Utskottet trott det vara lämpligast, att utlånings-tiden bestämmes till endast 3 månader, hvarigenom icke allenast de för lånen utgifna sedlarne komma fortare att till Banken återgå, utan 4 Banko-Utskottets Utlåtande JH 72. äfven uppsägningen, jemte deraf följande särskilda ränte-liqvider med låntagarne, kunde undvikas; varande härvid dock af Utskottet förutsatt, att omsättning af lån må, efter vederbörandps bepröfvande, kunna ega rum.
Slutligen och för att, så vidt möjligt är, söka förekomma sådana förluster, som, under det guld- och silfver-belåning i Banken egde rum, någon gång föranleddes derigenom att blotta innehafvandet af en guld- eller silfverpjes berättigade till låns erhållande, utan att låntagaren behöfde vara ens till namnet känd, har den förändring ansetts erforderlig, att de å lånen utfärdade bevis eller s. k. pantsedlar böra utställas på viss man oeh för utlösen af panten eller omsättning af lånet gälla allenast i dennes eller hans rätts innehafvares hand.
På grund häraf får Utskottet till Rikets Ständers godkännande vördsamt afgifva följande förslag till föreskrifter, beträffande Belåning af Guld oell Silfver.
Lo. Lån utgifvas i Rikets Ständers Bank och vid dess Lånekontor mot pant af guld och silfver, arbetadt eller oarbetadt, som är försedt med Svensk kontroll-stämpel, Svenska och Holländska dukater samt guld- och silfver-medaljer, dock ej å panter, som understiga Tre skålpund eller 300 ort silfver och, hvad guld angår, Tjugu dukater. 2:0.
För lån mot ofvanberörde pant utställer gäldenären ej någon skuldförbindelse, utan meddelas honom ett bevis eller s. k. pantsedel, gällande, för utlösen af panten eller omsättning af lånet, endast uti låntagarens eller dess rätts innehafvares hand. 3:o.
Utlånings-värdet är bestämdt till 50 R:dr Riksmynt för ett skålpund, eller Femtio öre för hvarje ort kontrolleradt silfver och till Sju R:dr 78 öre Riksmynt för en dukat i guld.
Andra halter, t. ex. medalj-silfver och kontrolleradt arbetsguld, belånas i lika förhållande, enligt evalvation efter halten.
Lånen utgå oafkortade till belopp, motsvarande pantens hela utlåningsvärde. Banko-Utskottets Utlåtande JW 72. 5 4:0.
Räntan beräknas från den dag, lånet utgått, efter Fem procent årligen. 5:o.
Lånetiden är bestämd till högst
Tre månader; ankommande på vederbörandes pröfning, huruvida omsättning af lån må få ega rum.
Försummas utlösen af pant inom sagde tid, eller omsättning, då sådan medgifvits, hemfaller panten till Banken. 6:0.
Reela värdet af hos Banken belånadt guld och silfver inberäknas i Bankens metalliska kassa vid kalkylerna deröfver; och böra alla mot pant af guld och silfver beviljade försträckningar vara återgäldade inom 1859 års slut Stockholm den 21 Januari 1858.
Reservationer: af Herr Friherre Tersmeden, W. F., som fann förslaget om återinförande i Banken af den efter sednaste riksdag upphörda guld- och silfver-belåning hvarken lämpligt eller ledande till det dermed åsyftade ändamål, att i någon större mån kunna underlätta närvarande penninge-ställning — ett ändamål, som syntes bättre, än genom tillåtelse att belåna silfver, komma att befrämjas i fall
Bankens inköpspris å arbetadt silfver höjdes så, att för detsamma betalades lika mycket, som det från utlandet hitförskaffade silfver kostade Banken. 6 Banko-Utskottets Utlåtande M 72.
Af Herr af Wirsén, C. T., som ansåg minimi-beloppet för belåning af silfver böra nedsättas ända till 1 lod och räntan bestämmas till endast 4 procent Af Herr Doktor Sandberg: »Det är en stor fördel för Banken att erhålla silf ver för billigt pris, ty derigenom starkes dess förmåga att upprätthålla myntvärdet.
Utländskt silfver, som indrages, kostar stundom 132 sk.
Banko per R:dr Svensk Specie, och det måste åter utvexlas för 128 sk.
Häraf uppkommer en fortfarande förlust af 4 sk.
Banko på hvarje Specie-riksdaler.
Det är således klart, att om Banken får silfver inom landet för bättre pris, ja ända till 130 h 131 sk.
B:ko per R:dr Specie, vore det en verklig vinst.
Nu är inköpspriset på Svenskt kontrolleradt silfver bestämdt till 1 R:dr 70 öre Riksmynt för lodet eller 54$ öre för 1 ort.
Då detta inköpspris är allt för lågt, borde belåningspriset bestämmas till 54 öre per ort eller 54 R:dr R:mt på ett skålpund.
Om då det pantsatta silfret hemfaller till Banken så gör egaren ingen synnerlig förlust på dess metallvärde, och Banken har likväl derpå den betydliga fördelen att få sin valuta förökad på vida billigare vilkor, än att köpa den från utlandet.
Deremot, om det pantsatta silfret eller guldet igenlöses, så belalar låntagaren 5 procent ränta om året för de penningar, han haft till låns, hvaremot icke kan vara något att erinra, ty Banken får derigenom både förvaltnings-kostnaden ersatt och vinst på rörelsen.
Hvad guld angår så köpes eller invexlas det i Banken för 5 R:dr 24 sk.
Banko eller 8 R:dr 25 öre Riksmynt per Dukat.
Då synes belåningsvärdet, 7 R:dr 78 öre, vara nog lågt och kunde gerna höjas till 8 R:dr, och ändå skulle hemfallna guldpanter tillskynda Banken en vinst.
Men då vår myntfot icke är guld, utan silf ver, vill jag icke yrka på denna förhöjning.
Likväl för jemnhet i räkningen kunde belåningsvärdet blifva 7 R:dr 80 öre R:mt per Dukat.
På dessa skäl torde jag få vördsamt föreslå följande lydelse af momentet: 3:0.
Utlånings-värdet är bestämdt till 54 R:dr R:mt för ett skålpund eller 54 öre för hvarje ort kontrolleradt silfver, och 7 R:dr 80 öre R:mt för en Dukat.
(Det öfriga lika.)
Då nya sedlar, som motsvara det pantsatta silfret, genast utgifvas, är nödigt att Banken, i fall behofvet så fordrar, antingen återfår sina sedlar eller får förvandla silfret till mynt.
Derföre får utlånings-tiden icke vara lång; men bör dock ej vara kortare än nödigt är, ty sådant besvärar låntagaren och hindrar denna utvägens begagnande.
Derföre synes det hafva varit lämpligast om utlåningstiden blifvit bestämd till ett år, såsom Under-stvrelsen i sitt utlåtande föreslagit; men att under tiden Banko-fullmäktige egde rättighet att, om banko-valutans tillstånd sådant for - Banko-Utskottets Utlåtande M 72. 7 drade, uppsäga lånet till inbetalning inom 3 månader.
Detta hade varit beqvämast för låntagaren och skulle medfört full trygghet för Banken.
Kansli- och Finans-afdelningen hade föreslagit utlånings-tiden till högst 6 månader.
I Utskottet blef den af pluraliteten förkortad till högst 3 månader, hvilket är vida strängare än som behöfves.
Mig synes det man åtminstone kunde öfverlemna, åt Banko-fullmäktige att, efter metalliska fondens tillstånd, bestämma tiden till 3 eller 6 månader, och derföre torde första hälften af femte momentet böra lyda sålunda: 5:0.
Lånetiden bestämmes till 3 och högst 6 månader; ankommande det i öfrigt på Banko-fullmäktiges pröfning af metalliska fondens tillstånd, huru lång utlåningstid, som kan medgifvas, samt huruvida omsättning af lån må få ega rum.
Många hysa stora farhågor för återinförandet i Banken af den fordna belåningen af guld- och silfver-panter.
Men ehuru besvärlig den var med sina ytterst låga lånebelopp, så inbragte den dock' för sista året 1854 en ränte-vinst af 13,209 R:dr 31 sk. 7 r:st Banko, då hela förvaltnings-kostnaden icke uppgick högre än till 4,270 R:dr s. m.
Här är likväl icke fråga om denna belånings återinförande.
Då betaltes blott 4 procent ränta; nu skall erläggas 5.
Då fick man små lån, i många år ända ned till 2 R:dr B:ko, som sedermera höjdes till 10 R:dr B:ko, med ett års belåningstid, och derutöfver 3 respit-månader m. m., hvilket allt måste i betydlig mån öka besvären och förvaltnings-kostnaderna.
Arn deremot är minsta lånebeloppet 100 R:dr Banko och derutöfver, och på vida kortare tid, samt afser tillfällig hjelp under närvarande penninge-förlägenhet.
Mången välbehållen handtverkare kunde härigenom få medel att fortsätta sitt yrke, hvilken eljest, i brist på penningar och i saknad af afsättning, måste afskeda sina arbetare under den närvarande svåra tiden.
Och för Banken skall det ingalunda kunna medföra någon förlust, utan tvärtom en icke obetydlig fördel, nemligen: dels en räntevinsl på det silfver, som igenlöses, dels en förstärkning af dess metalliska valuta uti det silfver, som icke utlöses, utan hemfaller till Banken.
Det heter vidare uti Utskottets Betänkande, att utgifvandet af sedlar för det inlemnade silfret skulle kunna blifva vådligt för realisationen, och man vill låta förstå att minskningen af metalliska valutan i slutet af år 1843 härledde sig ifrån en likartad åtgärd.
Härvid anmärkes, att jern och koppar m. m. icke kan förvandlas till metalliskt mynt till inlösen af sedlar.
Vidare hade sedel-stocken då icke något bestämdt maximum.
Förhållandet emellan valutan och sedlarne skulle bibehållas som 2 till 5, och derigenom blef sedel-utgifnings-rätten mera sväfvande.
Dessutom förminskades då metalliska fonden på 3:ne år, ifrån den 31 December 1840 till den 31 8 Banko-Utskottets Utlåtande M 72.
December 1843, med 16 millioner R:dr Riksmynt.
Men nu bär den minskats med 32 millioner R:dr R:mt eller dubbla beloppet på blott 2:ne år,( ifrån den 31 December 1855 till den 31 December 1857; och härtill kan någon sedelutgifning på pantsatt silfver icke vara skulden, emedan denna så ringa aktade rörelse under den tiden icke egde rum.
— Nej annorstädes och något djupare får man väl söka orsaken till den oemotståndliga ulvandrings-lusten hos Svenska Bankens silfver-valuta *).
Det har också blifvit sagdt, att hvad Banken i öfrigt inberäknar såsom metallisk valuta skall inom några få dagar kunna förvandlas till mynt eller till silfver, för att motsvara de utgifna sedlarne.
Detta är ett yttrande, som synes mig tåla vid något berigtigande.
Inköpta och oliqviderade vexlar räknas såsom metallisk fond.
Om dessa hafva 90 dagars förfallotid, så kan först betalningen på utrikes ort erhållas efter denna tids förlopp; — och silfret är då icke genast i Banken, utan någon tid fordras ytterligare för att indraga detsamma.