Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utlåtande af denne dag underdånigst andragit, rörande Rikets Ständers Revisorers Berättelse om veikställd granskning af Stats-Verkets Räkenskaper och förvaltning för åren 1838 oell i83c), får Stats-Kontoret, i afseende på de erinringar och framställanden, som i nämde Berättelse förekomma, angående Räkenskaperna öfver Stats-Verkets spanmål samt Spanmålskreditivfonden för nyssnämde år, i underdånighet anföra följande:
De öfver dessa Räkenskaper under ifrågavarande år vid Revisorernes Berättelse fogade summariska ziffer-uppställningar äro enliga med Hufvudböckerna och de uppgifter, som Stats-Kontoret, före Revisiortsförrättningens början, lill Eders Kongl. Majit i underdånighet afgaf, i ändamål att Revisorerne tillställas.
I afseende på Revisorernes förmälan, alt 1,928 Rdr 7 rst.
Banco voro, enligt i83g årens Räkenskaper, ännu oredovisade af en balanserad post, 4>209 27 6 rst., i Redogörelsen för Luleå Fögderis Krono tionde-bodar, får Stats-Kontoret underdånigst upplysa, alt förstnämde summa numera blifvit dels redovisad, dels kontant godtgjord.
Vid Revisorernes uppgift, att den af 1839 års Revision? omnämda, i Uddevalla Krono-Magasins Räkning balanserade, Stats-Verkets fordran, 2,783 Rdr 6 sk., blifvit godtgjord, är ej något alt tillägga.
Lika med Rikets Ständers Revisorer, är Stats-Kontoret af den mening, alt försumlige Redogörare höra allvarsamligen tillhållas alt, enligt författningarnes föreskrift, fullgöra sina åligganden; men, vid handhaf - — 235 — vandet deraf, måste likväl vederbörande
Embetsverk eller myndighet fästa afseende å de skäl och omständigheter, som understundom vålla hinder för räkenskapernas afgifvande inom föreskrifvea tid.
Så varock förhållandet med det af Revisorerne anförda exempel, angående i83y års Undsätlningsredogörelse för Westerbottens
Län, emedan, efter hvad Eders Kongl. Majlis
Befallningshafvande vitsordat, de vidlyftiga Restlängderna, å icke mindre belopp än omkring 200,000 Rdr Banco, öfver inneslående fordringar hos en stor mängd Undsättningstagare oundvikligen, för deras upprättande och veriflcerande, fordrade den begärda och af Stals-Kontoret medgifna anståndsliden’; och då , efter densammas förlopp, räkenskapen, fullständigt verificerad, inkom; ansåg StalsKontoret icke skäl för handen vara att utkräfva det förfallna vitet, Tio Riksdaler Banco, enär icke försummelse, ulan redogörelse-arbetets vidlyftiga och invecklade beskaffenhet, förorsakat dröjsmålet.
Stals-Kontoret framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung!
Eders Kongl. Maj:ts tinderdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, P.
Tb. Nyström.
P. G. Welin, Stockholm den 28 Februari 1842.
Abr, Vict, Kock. Jac.
Fr. Mullern. — 236 Kongl. Kammar Rättens underd.
Utlåtande, i anledning af en anmärkning rörande Allmänna Magasiwftnåtm Räkenskaper.
Stormäktigste Allcrnådigste Koaung! ✓ Genom en, den 8 dennes ankommen, Nådig Remiss anbefalld, att afgifva underdånigt Utlåtande i anledning af Rikets Ständers Revisorers, uti deras om 1841 års Stats-Revision afgifna Berättelse, gjorde anmärkning dervid, att i83g års Räkenskaper för Allmänna Magasinsfonden sakna anteckning om undergången granskning, af orsak alt sagda Räkenskaper först den 4 Augusti 1841 blifvit till Kammar-Rätten inlemnade, får Kammar-Rätten i underdånighet anmäla, alt ifrågavarande Räkenskaper, hvilka inom ett år och 8 månader efter redogörelseåret höra afgifvas, såsom nämndt är, inkommo lill KammarRätten den 4 Augusti 1841 * Eders Kongl. Majit täckes häraf i Nåder finna, alt granskningen af samma, inom stadgad tid aflemnade Räkenskaper, för hvilka en revisionstid af sex månader är anslagen, således icke kunnat, innan Rikets Ständers Revisorers sammankomst, sorn inträffade den r 5 September berörde år, vara fullbordad.
De Nådigst remitterade handlingarna återställas härjemte; och Kammar-Rätten framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung!
Eders Kongl. Majlis underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, Ava. vox HARTMANSDORFF.
And. Lewin. A. P.
BIHANG TILL uktm« uu-ninut IP IB ©'JP © (Q © IL IL VID Urtima Riksdagen i Stockholm År 1834. '■._Z2L SJUNDE SAMLINGEN. 1^ %tfbtIningen: Lag-Utskottets Memorial, Utlåtanden och Be tän handen. Lag-Utskottets Utlåtande.
IV.o f. 1 N:o i.
Ankom i afskrift till Exp.-TJtsk. den 7 Mars kl. 3 e. m.
Utlåtande, i anledning af Herr Fredric Leonard Rosenquists motion om ett tillägg till jt Cap. 2 §.
Hos HÖglofl.
Ridderskapet och Adeln har Herr Fredric Leonard Rosenquist, uti afgifvet memorial, föreslagit, att, i anseende till anförde skäl, hvilka efter motionairens förmenande, borde föranleda till en mindre sträng behandling af den tilltalade i tryckfrihetsmål, än uti brottmål i allmänhet, och då, enligt Kongl.
Brefvet den 23 Mars 1738, till ock med edsöresbrytare kunde få, emot borgen , vistas på fri fot intill sakens slut, ett tillägg till 1 Cap. 2 §.
Straff-Balken mätte göras, af följande lydelse: ”Den, som i tryckfrihetsmål varder dömd till Jängelse å fästning, må icke i häkte inmanas förr, än fjorton dagar efter det han af Hof-Rättens fastställelse-utslag i målet del undfått; vill den sak fällde sig hos Kongl. Maj:t besvära, träde i häkte sedan nyssnämnde fjorton dagar tillända gått, derest han ej mägtar dessförinnan ställa borgen antingen för sin person eller ock för en summa af Två Hundrade Riksdaler Banco.
Gillar Konungen Hof-Rättens Utslag, varde den sakfällde genast i häkte satt.”
Detta memorial har Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, under den 17 sisllidne Februarii, till Lag-Utskottet remitterat; men som motionen åsyftar att, uti mål angående brott emot Tryckfrihets-förordninge», måtte i visst hänseende förfaras annorlunda, än hvad i allmänhet, så väl enligt allmänna Lagen som berörde Förordning, för närvarande eger rum, samt det föreslagna lagstadgandet, då det således endast skulle vara tillämpligt i trjrckfi ihétsmål, följaktligen, och oaktadt motionairen velat få detsamma betraktadt såsom förklaring af 1 Cap. 2 §.
Stralf-Balken, rätteligen är att hänföra till förklaring eller tillägg till ofvanomförmälde grundlag, anser Utskottet sig icke kunna med ärendet taga vidare Bihang lill R.
Prot. i83j. 7 Sami. 1 Afd. usta Häftet. 1 2 !
Lag-Ut skallets Betänkande.
N:0 2. befattning, utan förmodar, att, enligt 81 $.
Regeringsformen, motionen bör lemnäs utan afseende.
Stockholm dea 5 Mars 1834» Å Högloft.
Ridderskapets och Adelns vägnar, Ä Högvördige Preste-Ståndets vägnar, O. TV.
Stael von Holstein. I. G. Mittag.
A Vällofl. Borgare-Standets vägnar, Å Hedervärda Bonde-Ståndets vägnar, G. Holm.
Jöns Pehrsson.
N.'0 2.
Ankom i afskrift till Exp.-Utsk. den rg Mars kl. 5 e. m.
Betänkande öfver Herr Theologias Lectorn m. m. Lars Laurenti motion, det rättigheten att kalla huspredikanter måtte upphöra, eller åtminstone varda i vissa hänseenden inskränkt.
I memorial, som Högvördige Presteståndet den 27 nästlidne Februarii till Lag-Utskottet remitterat, har Herr Lecloren Laurenius yttrat den öfvertygelse, att ibland företrädesrättigheter, som i äldre tider tillerkändes vissa samhällsclasser, få torde hafva så förlorat all giltig grund och afvikit ifrån deras ursprungliga syftemål, som det ännu qvarstående privilegiet alt kalla husprester.
Det andeliga behof, sorn fordom varit härmed afsedt, syntes efter den allmänna analogien af religiositetens företeelser i vår tid, ej längre ega rum; hvaremot missbruk af omförmälda rättighet, som sannolikt tillförene samvetsgrannt begagnades, numera icke sällan visade sig; till stöd för hvilken mening motionairen anfört, att, bland den mängd husprester, som i senare tider blifvit ordinerade, till exempel i Linköpings Stift, ensamt under för 1 idet år, ej mindre än sex, till äfventyrs ingen enda utöfvade den befattning, till hvilken han blifvit kallad, och högst få eljest någon presterlig, samt en och annan alldeles ingen.
Också befunnos, bland ordinationssökande, gemenligen de med huspredikants-kallelse försedde vara i preslerliga kunskaper de klenaste, hvartill orsaken lätteligen igenfunnes deruti, att Lag-TJtskotlets Betänkande.
K:o 2. 3 dessé icke, i likhet med andre som önskade ingå i församlingens tjenst, behöfde genom vitsordad skicklighet täfla om plats, utan tryggade sig vid den redan erhållna kallelsen.
Då nu, sådant oaktadt, huspredikanterne egde åtnjuta årsberäkning lika med de i församlingen tjenstgörande, och ofta kunde uttränga dem vid de ordinarie lägenheter, hvarest tjenstår hufvudsakligen afses, samt de föreskrifter emot obehöflige presters ordinerande, hvilka äro Biskop och ConsistoHum till iakttagande anbefallde, såsom i Kongl.
Brefvet den 1 q
December 1748, Kongl.
Brefvet den 22 October 1784 och Kongl.
Circulairet den 21 Augusti 1786, tillintetgjordes genom den i nämnda Kongl.
Bref af år 1784 åt alla besutne af Ridderskapet och Adeln, ulan någon synnerlig restriction, meddelade rättighet att kalla och antaga husprester, äfvensom genom rättigheten för desse, enligt åberopade Circulairet af år 1786 samt Kongl. Circulaire-Brefvet den 17 Mars 1813, alt efter behof användas, och, då huspredikantsbeställningen upphör, få sig tjenstgöring anvisad af Biskop och Consistorium; ansåg motionairen merberörde kallelserätt uppenbart leda till orättvisa emot skickligare och mera förtjente Prestman, samt till menliga följder både för församlingen och för det yngre presterskapet, hvadan motionairen funne önskligt, det rättigheten att kalla husprester hädanefter kunde försvinna.
Och har motionairen, enär frågan berodde af Höglofl.
Ridderskapets och Adelns beslut, förmält sig, på grund af den rättvisa och liberalitet, som hos Rikets första stånd vore rådande, icke anse otroligt, att detsamma, till kyrkans sanna båtnad, villigt skulle uppoffra en rättighet, som numera sällan eller aldrig, enligt dess ursprungliga mening, begagnades, och som derföre äfven förlorat ali egentlig vigt.
Men, för den oförmodade händelsen, att en sådan uppoffring icke medgåfves, har motionairen tillika föreslagit, att i författningarne rörande detta ämne måste göras följande förändringar, som han trodde vaia af nödvändigheten påkallade: 1:0 att meranämnde vocationsrätt mätte inskränkas till dem, som genom ålderdom , eller sjuklighet , eller ett längre afstånd frän kyrkan, hindrades att den offentliga gudstjensten bivista, och 2:0 att, då huspredikanter af vederbörande begäras, Biskop och Consistorium må ega att af de ordinationssökande dertill utvälja de skickligaste.
Detta memorial, hvaruti Herr Contracts-Prosten Östberg instämt, har Lag-Utskottet tagit i öfvervägande; och anser Utskottet sig, till en början, böra göra en kort framställning af det hufvudsakliga utaf de allmänna stadganden, hvilka i ämnet finnas meddelade. 4 Lag-Utskottets Betänkande.
Kyrkolagen af år 1686 innehåller uti 19 Cap. 3r §. följande påbud: ”Såsom then allmänna Gudstjensten alltid och noga vidmagthållas skall, och alle, som i församlingarne boendes äro, then samma uti Guds buus och kyrkjan bivista, och thersammastädes bruka sina salighetsmedel; så är intet af nöden, utom them som then offenteliga Gudstjensten förrätta, någre serdeles prester förordna, hvilke en eller annan i theras buus med predikande betjena kunna:
Dock vele Wij icke afskjära eller betaga våre trogne undersåtare af vårt Råd, then friheten, att antaga ock bruka hemma i husen gode och skicklige prester: men om the af Ridderskapel och Adeln thet åstunda, så skola the först hos then Biskop och Consistorium, som vederbör, visa och angifva de skäl, som them. therlill föranleda, hvilken frihet, till alt låta predika hemma i husen, the likväl alle så nyttja böra, att thet intet må ske oftare, än när någon sjukdom, eller andre laglige orsaker thet fordra, och på ilie samma stunder, som Gudstjensten i kyrkjorne plägar förrättas; jemväl med thet förord, att then, som en sådan Prest antager och begärer, intet må therföre minska eller afkorta något i then rättighet, som Kyrkoherden och Capellanerne i församlingen tillkommer, ej eller förskjuta then antagne presten så länge lian väl och skickligen sig förhåller, utan bibehålla honom lill dess lian på annat sätt kan blifva försedd; hvartill Biskopen och Consistorium intet må undandraga sig, efter thess förtjenst och skicklighet att vära honom behjelplig;” och Presterskapets Privilegier den 19 Oclober 1728 stadga i 19 §: ”Biskopen och Consistorierlie skola härefter icke lätteligen och ulan åtskilnad förordna prester åt livar och en, som det begär, utan för högnödige orsaker, och i synnerhet för dem, som äro af hög ålder och sjuklige, då vocationen bör förut i Consistorio skrifteligen uppvisas, jemte det emellan vederbörande slutne contract;” hvilka föreskrifter än vidare befästades genom Kongl. Brefvet den ig
December 17 48; derefter Kongl. M.ij:t, genom Bref till samtlige Consistoriemej den 22 October ryS/fi angående kyrkolagens och flere Kongl.
Författningars noga handhafvande, i anseende till presters invigande förordnat: ”att, beträffande busprester, så, ehuru flere underslef med dem torde föröfvade vara, ville Kongl. Maj:t dock med rättigheten att sådane prester kalla och antaga hafva bibehållit, utom Riksens Råd och Herrar samt deras Fruar, jemväl alla besulne af Ridderskapet och Adeln, som på sina sätesgårdar bo eller någon tid om året vistas, antingen de för ålder och sjuklighet icke kunna bivista den allmänna Gudstjensten, eller deras gårdar från kyrkorne äro vida aflägsne, eller ock Lag-Utskottets Betänkande.
N.o 2. 5 all de för sin uppbyggelse åstunda i sina hus att enskilt Gudstjenst hålla; ’ varande, genom de af motionairen åberopade Kongl.
Circulaire-brefven den 21 Augusti ij86 samt den iy Mars i8i3, icke gjord någon ändring uti hvad 1784 års Kongl. Bref sålunda bjuder, i följd hvaraf rättigheten att kalla husprest för det närvarande tillkommer hvarje besuten medlem af Ridderskapet och Adeln.
Nu ehuru, i betraktande af dessa anförda stadganden, och på grund at ii4 §• i Regeringsformen den 6 Junii 1809, enligt hvilken samtlige Rikets Ständer blifvit försäkrade att få deras privilegier, förmoner, rättigheter och friheter åtnjuta, så att det på samtlige Riks-Ståndens öfverenskommelse och Konungens bifall berodde, att låta dem undergå de förändringar och jemkningnr, som Rikets behof kunde fordra, Utskottet anser dettä ärende, på sätt motionairen jemväl sjelf medgifvit, vara af privilegii natur, och att ovilkorligt bifall å motionen, väre sig till det ena eller andra af dess alternativa förslag, således ej kan tillstyrkas; tror Utskottet likväl hinder deraf icke möta att, i enlighet med Utskottets åsigter af saken, understödja förslaget, lill den behandling nyss omförmähle grundlagspnragraf anvisar.
Och sorn ifrågavarande undantagslag numera högst sällan lärer begagnas i öfverensstämmelse med dess ursprungliga syftemål, men deremot, efter hvad bekant är, ofta föranleder missbruk, och ej allenast, genom den utsigt densamma lemnar åt huspresler att blifva befordrade utan egentlig öfning i presterligt kall, kan verka hinderligt för deras utbildande till religions-lärare, utan äfven innefattar en orättvisa emot de prestman, hvilka, medelst trägnare arbete i kyrkans tjenst, göra sig mera förtjente af belöning; får Utskottet, under förutsättande, att samtlige Piiks-Stånden om förändringen öfverenskomma ocli Konungen dertill lemnar Dess Nådiga bifall, vördsamt tillstyrka, att, på säLt motionairen föreslagit, rättigheten att kalla huspredikanter hädanefter måtte upphöra.
Men, i händelse förslaget icke skulle i så vidsträckt målto gillas, så, enär de derföre anförde skäl, efter Utskottets öfvertygelse, äfven tala för omförmälde rättighets inskränkande till hufvudsaklig öfverensstämmelse med de föreskrifter, som före 17S4 års Kongl. Bref varit härom gällande, så att densamma egentligen komme att grunda sig på hinder af ålderdom eller sjuklighet, att den offentliga Gudstjensten bivista; får Utskottet, som icke delar molionairens mening om lämpligheten af det i öfrigt föreslagne stadgande, ”att, då huspredikanter begäras, Biskop och Consistorium skulle ega att af de ordinations-sökande utvälja de skickligaste”, helst det före - 6 Lag-Utskottets Betänkande.
N.-o 3. kommer Utskottet, såsom borde de skickligaste företrädesvis användas i en mera allmänt nyttig verksamhet, samt valet al person, såsom nära förbundet med rättigheten att om vilkoren med honom öfverenskomma, ej betagas den kallande, härmedelst alternativt, och under lika förutsättning som nyssberördt är, i afseende å Riks-Slåndens enhälliga samtycke och Konungens sanction , föreslå: att rättigheten att halla huspredikanter hädanefter endast må tillkomma sådana besutne medlemmar af Ridderskapet och Adeln, hvilka äro ålderstigne eller sjuklige , samt prof - ningen af samma rättighet, efter omförmälde grunder, tillhöra Biskop och Consistorium.
Stockholm den 18 Mars i834« N:o 3, Antom i afskrift till Exp.-Utsk. den 19 Mars II. 5 e. m.
Betänkande öfver Riksdagsfullmägtigen från Stockholms Län Nils Insulins förslag till ändring af %3 Cap. 2 §.
Uti Memorial, som Hedervärda Bonde-Ståndet, enligt Potocollsutdrag för den 1 innevarande månad, till Lag-Utskottet remitterat, har Riksdagsfullmägtigen från Stockholms Län Nils Insulin, jemte erinran om Svenska folkets urgamla andel i så väl lagstiftningen, som rättigheten alt lagarna handhafva, äfvensom om vigten för samhället af domarekallets tillbörliga utöfning, förmält sig anse nödigt, att den vid Underdomstolarne på landet nu följda röstberäkning förändrades, och i sådant afseende föreslagit, att a3 Kap. 2 §.
Rättegångs-Balken erhölie följande lydelse: ”När Dom å Härads- eller Lagmans-Ting fällas skall, öfverväge Nämnden, der den så nödigt pröfvar, saken, och underrätte sig, om Lag i thy fall något stadgar; hvarefter och då olika meningar emellan Ordföranden och Ledamöterne förspörjes, omröstning ovägerligen och genast anställas bör, i den ordning, att, näst efter Ordföranden, säger den sin mening, som främst i Nämnden sitter, derefter den, sorn är honom närmast, o. s. v. — Sedan rösterna med angifna skäl blifvit till Rättens protocoll noga uppfattade, gånge saken till doms, efter thy som de fleste säga; och varde
Ordförandens mening dervid beräknad till två röster.
Äro rösterna lika eller upp - Lag-Utskottets Betänkande.
N.o 4- 7 stå flere och så söndrade meningar, att de icke kunna jemkas tillsammans, gälle Ordförandens röst för Rättens beslut, och svare hvar för sig efter lag för sin dom.”
Under afstyrkande af bifall härtill , har Riksdags-Fullmägtigen Nils Strindlund', från Westernorrlands
Län, yttrat sig anse, så väl för de rättsökande som för Nämndemännen sjelfve, ganska vådligt att åt desse senare lemna en så utsträckt domaremagt, med thy åtföljande ansvarighet, som Insulin föreslagit; och hafva med Strindlund förenat sig: RiksdagsFullmägtige Hans Janssori från Elfsborgs Län, Johan Larsson Wiklund från Westerbottens Län, Pehr Jönsson från Christianstads Län, Johan Andersson från Jönköpings Län, Anders Ericsson och Eric Hansson från Örebro Län, Ola Jeppsson från Blekinge Län, och Samuel Andersson från Östergöthland, hvilka dessutom emot förslaget tillagt ytterligare anmärkningar.
Häröfver får nu Utskottet afgifva det yttrande: alt, enär man i allmänhet hos ledamöterne af den ifrågavarande
Nämnden icke kan vänta sådan lagkunskap och sådan förmåga att urskilja ofta invecklade rättsfrågor, som man måste förutsätta hos den Domare, hvilken göres berättigad och pligtig att i hvarje mål afgifva sin röst, under ansvar för densammas lagenlighet; tror Utskottet vidden af Nämndens domare-befattning vara i nu gällande lag väl beräknad och afmätt, då Nämnden icke eger beslutande rätt i annat fall, än om alla dess ledamöter enhälligt varda från Häradshöfding eller Lagman skiljaktige, samt uti en mening sig förena, i hvilken händelse också Nämnden för sitt beslut ansvarar; och anser Utskottet jemväl ändamålsenligheten häraf vara genom en åldrig erfarenhet tillräckligen vitsordad; hvadan Utskottet finnér sig böra tillstyrka, att Insulins of vanberörde förslag icke måtte antagas.
Dock varder sådant till Rikets Högloflige
Ständers egen pröfning vördsamligen hemställdt.
Mars 1834- N:o 4.
AnkoroJ afskrift till Exp.-Utsk. den ig Mars kl. 5 e. ro.
Betänkande öfver Riksdagsfullmägtigen från Westernorrland Nils Strindlunds motion om ett tillägg till Lagen för åhörare vid Riks-Ståndens sammanträden.
Uti ett från Hedervärda Bonde-Ståndet den i:sta innevarande må - 8 Lag-Utskotlels Betänkande, N.o 4- liad lill Lag-Utskottet remitleradt memorial, liar Riksdagsfullmägtigen Nils Strindlund yrkat, att til! vederbörligt
Utskott måtte öfverlemnas alt, såsom ti/lugg till Lagen för åhörare vid RiksStåniiens sammanträden, föreslå lämplige ansvarsbestämmelser för den händelse, att RiksStändens Ledamöters, i denna egenskap, afgifne utlåtanden eller yttrade framställningar, genom skrift, tryck, eller på annat sätt allmängöres i en uppenbarligen vanställd eller sanningslös skepnad.
Till utveckling häraf, har motionairen andragit, att likasom i följd af offentlighetens princip det vore allmänhetens rätt, att vinna kunskap om allt hvad inom representationen förhandlades, så vore det ock, på andra sidan, för representanten en giltig fordran, att hans utlåtanden af publicitetens organer icke vanställdes, ntan anfördes i samma anda och mening, i hvilken de för tillfället blifvit yttrade.
Den enskilde med» -borgaren kunde höja sig öfver smädelsen, den offentlige Embetsmannen lunde med sina handlingar vederlägga orättvisa omdömen, men folkets ombud hade endast sina ord, hvarmed de kunde verka, och för hvilka ombuden ansvarade inför den större eller mindre allmänhet, hvars förtroende kallat desamma.
Dessa ord och yttranden voro det enda uttrycket af representantens verksamhet, bestämde hans värde, visade hans styrka eller svaghet, samt utgjorde hans heligaste egendom; så att hvarje ingrepp deruti, vare sig uppsåtligt eller icke, rörde honom på det närmaste.
Motionairen förmodade ock angelägenheten af det ifrågavarande lagbudet blifva ännu större, i händelse den föreslagna indragningen af Ståndsprotocollens tryckning komme alt ega rum, och tidningarna således ensamt skulle utgöra den organ, hvarigenom den icke åhörande delen af allmänheten erhöile kännedom öm hvad hos Stånden sig tilldrog; tilläggande motionairen, att, ifråga om grunderna för dessa Lagbestämmelser, afseende syntes böra hafvas, icke på ordalagens utan på meningarnas framställning, samt je fall måtte anses härflyta af uppsåt eller allenast af vårdslöshet.
Denna motion, emot hvilken Riksdagsfullmägtigen Nils Månsson från Malmöhus
Län erinrat, att han ansåge densamma vara för tidigt väckt, så länge Grundlagens stadgande om Ståndsprotocollens tryckning icke blifvit upphäfvet eller förändradt, har Utskottet i öfvervägande tagit; och som motionen, så vidt den åsyftar ansvar för de förbrytelser af ifrågavarande beskaffenhet, som genom tryck kunna föröfvas, hvilka synas utgöra densammas egentliga föremål, innefattar ett ämne, Lag-Utskottets Betänkande N.&
S. 9 ämne, som, med afseende å Grundlagarnas stadganden, angående sättet för frågors väckande om ändring i Grundlag, lärer finnas icke tillkomma LagUtskottets behandling, samt, beträffande de skriftliga eller muntliga uppgifter, om hvad hos Riks-Slånden förelupit, hvilka så afvika ifrån sanningen, och äro af den eftertänkliga art, att ansvar derå bör följa, erforderliga straffbestämmelser, med nödig latitud för Domarens pröfning utaf försvårande eller mildrande omständigheter, icke saknas uti 6o Cap. Missgernings-Balken, jemfördt med 111 §.
Regerings-Formen samt 77 §.
Riksdagsordningen; får Utskottet, som, sedan det ifrån sistlidne Riksdag hvilande förslag till ändring i Grundlagarnes stadgande om tryckning af Rikc-Ståndens protocoll numera blifvit ogilladt, anser det skäl, Motionairen ifrån samma förslag hemtat för sitt yrkande, hafva förfallit och således icke påkalla något svar, härmedelst föreslå, att Strindlunds ofvanberörde motion måtte lemnäs utan vidare afseende.
Dock varder detta omdöme Rikets Höglofl.
Ständers egen upplysta pröfning vördsamligen understäldt.
Mars i834- N:o 5.
Ankom till Exp.-Utsk. den 19 Mars kl. 5 e. m.
Betänkande öfver Riksdags-fullmägtigen från Gottland Pehr Isacsson Myrungs motion om upphäfvande af g §. i 2 Cap. Giftermåls-Balken.
Hedervärda'