Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det liar blifvit af Revisorerne anmärkt, att, enligt 1851 års räkenskap, Slottsfogden och Brandmästaren fått utöfver den dem i stat anslagne aflöning hvardera uppbära ett arfvode af 66 R:dr 32 sk., för tillsyn å lyshållningen, ehuru detta åliggande måste anses tillhöra deras befattningar och dertill komme, att dylika arfvoden icke för år 1850 utgått; men som, enligt hvad af det häröfver afgifna underdåniga Utlåtandet inhemtas, berörde arfvoden endast utgjort ersättning för de fyra procent, som, jemlikt Kongl. Reglementet den 11 Augusti 1812, Slottsfogden i egenskap af uppbördsman och redogörare för det i och för lyshållningen vid Kongl. Slottet erforderliga qvantum olja egt sig tillgodoberäkna, men af hvilka 4 procent Slottsfogden till brandmästaren, hvilken egentligen haft oljan under sin vård, besörjt utdelningen och i första hand kontrollerat åtgången för dagen, afstått halfva andelen eller 2 procent, får, vid sådant förhållande, Utskottet hemställa, att Revisorernes ifrågavarande anmärkning icke måtte lill någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda. 20 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o SOt.
Ulriksdals Kongl. Slott. § «»• (1853 års Rev.-Ber. pag. 117, förkl. pag. 216.)
Med förmälan, hurusom öfverflyttningar vid flera föregående tillfällen och sednast år 1850 till belopp af 5,940 R:dr 42 sk. 5 rst., skett från anslagen för detta Lustslott, till anslags-summorna för Haga Kongl. Lustslott, hafva Revisorerne ansett nödigt, att i räkenskaperne upplades ett särskildt konto, som redogjorde för liqvidationen de båda slotten emellan; och som jemväl Utskottet anser den föreslagna åtgärden skola komma att medföra ökad redighet i räkenskaperne, får Utskottet, i enlighet med Ståthållare-Embetets i afseende å verkställigheten äfgifna yttrande, hemställa, att Rikets Ständer ville uti aflåtande underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes meddela vederbörande nådig föreskrift, att i räkenskaperna för Ulriksdals och Haga Kongl, lustslott blefve vipplagdt ett särskildt konto, som redogjorde för de öfverflyttningar, hvilka kunde ega rum ifrån stats-a nslagen för de^ ena af dessa Kongl. Slett till anslagssummorna för det andra.
Strömsholms Slott. § *4 (1853 års Rev.-Ber. pag. 118.)
Beträffande Revisorernes anmärkning, att ehuru uti 1850 års kapital-räkning den kontanta behållningen vid årets slut utbalanserades med 186 R:dr 22 sk., densamma likväl uti ingående balansen för år 1851 upptoges till endast 185 R:dr 22 sk., så får Utskottet, under förutsättning, att rättelse i det anmärkta förhållandet redan egt rum,-samt med afseende derjemte å beloppets obetydlighet, hemställa, att ifrågavarande anmärkning icke för det närvarande må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stats-UtskoUeto Utlåtande, N:o X01. 21 Drottninghuset. § «5. (1853 års Rev.-Ber. pag. 135, förkl. pag. 229.)
Jemte anmälan, att vid granskningen af Drottninghusets räkenskaper förekommit åtskilliga misskrifningar och miss-summeringar, vittnande om mindre noggrannhet hos räkenskaps-föraren, hvarigenom dock någon förlust icke drabbat fonden, hafva Revisorerne omförmält, att, vid inventering af säkerhets-handlingarne, dessa för ett värde-belopp af 10,666 R:dr 32 sk. samt för Kniggeska pensions-fonden, utgörande 16,666 R:dr 32 sk., och Liebertska testaments-fonden, 2,000 R:dr, befunnits i behörigt skick, men att deremot för återstoden af de utlånade medlen säkerhets-handlingar saknades, härrörande deraf, att den vid Drottninghuset då anställde Kamereraren Johan Möller under honom kort förut beviljad tjenstledighet ur Riket afvikit, och dessförinnan ur
Drottninghusets kassa tillgripit dessa , handlingar, bestående af intecknade skuldförbindelser till belopp af 36,700 R.dr; och som, enligt hvad Utskottet af
Direktionens i anledning häraf afgifna underdåniga förklaring inhemtat, fråga om laga ansvar och ersättnings-skyldigbet i följd af Möllers berörda tillgrepp är på Domaremaktens pröfning beroende, hemställer Utskottet, att Revisorernes ifrågavarande framställning icke må för närvarande till någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda.
Stockholms Allmänna Barnhus. § *«• (1853 års Rev.-Ber. pag. 139, förkl. pag. 232.) Revisorerne, hvilka med tillfredsställelse vitsordat det utmärkta nit och den goda ordning, hvarmed inrättningen vid deras besök derstädes funnits vårdad, hafva fästat uppmärksamheten derå, att dess financiela ställning fortfarande ingaf oro och bekymmer för Barnhusets bestånd.
Inrättningens tillgångar hade nemligen under revisious-åren minskats med. 51,526
R:dr 45 sk. 3 rst., under det likväl de vårdade barnens antal un - 22 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 201. der samma tid minskats med 724.
Att fosterlönerne för barn utomhus under nämnde år uppgått till något högre belopp, än under åren 1848 och 1849, härledde sig deraf, att barnen vid deras utlemnande från Barnhuset blifvit försedde med bättre och ändamålsenligare beklädnad.
Men, om i betraktande toges, att år 1849, då 1,132 barn vårdades inomhus, utgifterne, efter afdrag af hvad som utgått för fosterlöner, belöpte sig till 73,927 R:dr 31 sk. 6 rsl., och att deremot utgifterne under revisions-åren, efter enahanda afdrag, uppgått år 1850, då de inomhus vårdade barnens antal utgjorde endast 1,096 till 80,843 R:dr 41 sk. 3 rst., och år 1851, då blott 683 barn inomhus åtnjöto vård, till 60,792 R:dr 29 sk. 6 rst., så visade sig deraf, att, om än den antagna grundsatsen, att barnen så mycket som möjligt borde utackorderas, äfven i framtiden följdes, inrättningen likväl med nu för handen varande medel icke kunde ega bestånd, så vida icke de inomhus vårdade barnens antal medgåfve en betydligare inskränkning i utgifter för tjenstemän och betjening, hvilket måhända icke vore så lätt verkställbart.
Direktionen, som jemväl insett behofvet af en snar och verksam hjelp för denna välgörenhets-anstalts upprätthållande, hade ock uti sin till Kongl. Maj:t den 18 nästlidne Augusti afgifna, Revisorerne meddelade underdåniga berättelse, angående Barnhusets förvaltning, anhållit, att till Revisorernes behjertande få framstäldt och af dem till Rikets Ständer anmäldt behofvet af afskrifning utaf det lån å 50,000 R:dr, som vid sednaste Riksmöte inrättningen beviljades; och ansågo Revisorerne detta behof numera vara oafvisligt, sedan ett större antal barn, i följd af kolera-farsotens härjande i hufvudstaden år 1853, måst utan all ersättning å inrättningen intagas.
Ehuru Utskottet icke kan annat än finna det omförmälda förhållandet i afseende å Barnhusets ekonomiska ställning högst beklagligt samt frågan om förbättring härutinnan utgöra en särdeles vigtig angelägenhet; så och då likväl, hvad först beträffar det af Revisorerne antydda behofvet af en betydligare inskränkning i utgifterne för tjenstemän och betjening, Revisorerne icke i sådant afseende framställt något förslag och Utskottet, vid betraktande af de ändamål, hvarföre nämnde utgifter, tillsammans 9,574 R:dr 33 sk. 6 rst., ansetts erforderlige, icke finner någon anledning att betvifla
Direktionens i den underdåniga förklaringen meddelade uppgift, att vid ordnandet af tjenstemännens antal och löneförmåner, synnerlig uppmärksamhet blifvit egnad åt behofvet af sparsamhet med inrättningens knappa tillgångar, samt, vidkommande derefter fråga/i om afskrifning af det Barnhuset af Rikets Ständer beviljade lån å 50,000 R.dr, Utskottet icke fått emottaga någon nådig proposition eller hos Rikets Ständer väckt motion om nämnde medels afskrifning, hvadan det icke tillkommer Ut - Stats-Ut skottets Utlåtande, N:o 201. 23 skottet att derom till Rikets Ständer meddela något yttrande, anser Utskottet sig endast böra det af Revisorerne framställda förhållandet till Rikets Ständer inberätta. § «*• (1853 års Rev.-Ber. pag. 140, förkl. pag. 233).
Af det anmärkta förhållande, att, ehuru 4 § af Kongl. Majits nådiga Reglemente för styrelsen och förvaltningen af Allmänna Barnhuset i Stockholm, den 28 December 1850, stadgade, att Direktionen hvarje år inom l:sta qvartalets utgång borde afgifva berättelse, angående ställningen och förvaltningen under det föregående året, berättelserna för åren 1851 och 1852 icke blifvit afgifne förrän i Maj månad samt af dessa, den för år 1851, hvilket års räkenskaper Revisorerne granskat, icke i alla delar öfverensstämde med den 4 dagar sednare afslutade hufvudboken, hafva Revisorerne hemtat anledning till den hemställan, alt, då det med nämnde berättelser afsedda ändamålet att lemna en jemväl till siffran fullständig framställning af inrättningens tillstånd, således icke till fullo uppnåddes, Direktionen borde bemyndigas att, derest räkenskapernas vidlyftighet icke medgåfve deras afslutande före Mars månads utgång, först, då de hunnit afslutas, den underdåniga berättelsen afgifva.
Direktionen uti dess, med anledning häraf till Kongl. Majit afgifna underdåniga utlåtande, instämt uti nämnde af Revisorerne yttrade åsigt, och, vid sådant förhållande, Kongl. Majit torde, derest så skulle i nåder pröfvas lämpligt, vidtaga den ifrågaställda förändringen i det nådiga Reglementet, finner Utskottet sig sakna anledning att, till följd af Revisorernes ifrågavarande hemställan, föreslå Rikets Ständer någon åtgärd. § (1853 års Rev.-Ber. pag. 140 och 141).
Revisorerne hafva vidare meddelat dels att, då den med år 1851 inträdda förhöjning i inlösnings-summan för hvarje intaget barn, ifrån 100 Rldr till 240 Rldr funnits vara för högt tilltagen, lindring härutinnan egt rum 24 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 201. sålunda, att genom Direktionens den 17 Februari 1853 fattade beslut, denna afgift blifvit bestämd till högst 200 R:dr, dels ock att, vid inventering, Barnhusets säkerhets-handlingar befunnits i god ordning; äfvensom, sedan fullständig inventering å Barnhusets beklädnads-, säng-persedelsoch inventarie-förråd, med en icke obetydlig tidsuppoffring från Direktionens sida egt rum, dessa förråd, vid Revisorernes besök på stället, förefunnits i synnerligen godt skick; hvilket allt Utskottet ansett sig böra till Rikets Ständers kännedom anmäla.
Upsala Kongl. Universitet. \ § *»• (1853 års Rev.-Ber. pag. 143, förkl. pag. 240—242).
Revisorerne hafva fästat uppmärksamheten derå, att, ehuru, enligt räkenskaperna, behållningen å Akademiens egna medel vid 1851 års slut utgjorde 40,755 R:dr 4-1 sk. 9 rst., borde likväl, för bedömande af Akademiens verkliga ställning, ifrån nämnde belopp dragas Akademi-fogden Langhs balans, 5,007 R:dr 7 sk. 2 rst. och begärd afskrifning af restantier inom Bollnäs socken, 5,977 R:dr 6 rst., med tillsammans 10,984 R:dr 7 sk. 8 rst., då den egentliga behållningen skulle utgöra 29,771 R:dr 34 sk. 1 rst., hvarvid dock borde iakttagas, dels att i fögderierna utestående restantier vid 1851 års slut uppgingo till det betydliga beloppet af 29,542 R:dr 23 sk. 2 rst., hvaraf en stor del sannolikt komme att afskrifvas, dels ock att, vid samma tid, Akademien egde fordringar i åtskilliga konkurser, med tillsammans 14,319 R:dr 37 sk. 4 rst., hvilket Utskottet får till Rikets Ständer meddela, jemte den i den underdåniga förklaringen lemnade upplysningen, att de omförmälde restahtierne hufvudsakligen bestode i utestående kronotionde af Bollnäs och Alfta socknar i Helsingland, hvarmed förhölle sig sålunda, att, sedan vid slutet af 1830-talet de gamla tionde-kontrakten med Alfta och Bollnäs socknemän utgått, Akademien icke lyckats att med tionde-gifvarne öfverenskomma; hvarföre, och då tionde-gifvarne vägrat att utbetala hvad Akademien fordrade, och denna åter icke ansett sig kunna antaga hvad tionde-gifvarne erbjödo, tionde-uppbörden måst upphöra och tvisten hänvisas till vederbörlig myndighets afgörande; och hade emedlertid dessa till sitt belopp, på laga utslag beroende restantier, år efter år blifvit i Akademiens räkenskaper bokförde, hvarvid, och då sådant kunnat Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 201.
25 ske endast efter provisionel beräkningsgrund, härtill blifvit valdt för Alfta socken det gamla kontraktet af år 1788, och för Bollnäs ett år 1837 uppgjordt, men sedermera vid domstol öfverklagadt kontrakt. § 30. (1853 års Rev.-Ber. pag. 143).
Vidare har af Revisorerne blifvit omförmäldt, att de icke varit i tillfälle att granska säkerhets-handlingarne för Akademiens fordringar; och som Utskottet anser det vara särdeles maktpåliggande, att
Akademiens säkerhets-handlingar varda år efter år behörigen granskade, men insändandet till hufvudstaden af så vigtiga handlingar, för undergående af dylik granskning, icke kan lämpligen ega rum, får Utskottet tillstyrka Rikets Ständer, att uti aflåtande underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täcktes i nåder anbefalla Upsala Akademis konsistorium, att, vid insändande till Kongl. Kammar-rätten af Akademiens räkenskaper, låta desamma åtföljas af ett utdrag utaf konsistorii protokoll, utvisande, att Akademiens, för dess fordringar, enligt hufvudboken, egande säkerhets-handlingar, blifvit i behörig ordning granskade och riktige befunne. § 31. (1851 års Rev.-Ber. pag. 214, förkl. pag. 344; 1853 års Rev.-Ber. pag. 143, förkl. pag. 242).
Sedan af Rikets Ständers år 1851 församlade Revisorer blifvit anmärkt, alt räkenskaperne för så väl år 1848, som synnerligen år 1849, blifvit förde med mindre noggrannhet och ordning, hafva jemväl 1853 års församlade Revisorer funnit samma förhållande fortfarande hafva egt rum under åren 1850 och 1851, hvilket för år 1850 äfven vitsordades af de i Kongl.
Kammar-rätten vid samma års räkenskaper gjorda talrika anmärkningar; bestående de felaktigheter, Revisorerne trott sig hafva anledning anmärka, och hvarå i hegge revisions-berättelserna flerfaldiga exempel blifvit anförde, hufvudsakligen deri, att dels åtskilliga slutsummor icke befunnits riktige, dels flera special-poster varit uteglömde eller till beloppen icke utförde, och dels räkenskaperne icke till beloppet öfverensstämt med tillhörande verifikationer; äfvensom att i öfrigt siffrorna i hufvudböckerna varit på mångfaldiga ställen raderade och ändrade.
Prot. 1863—1854. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 29 Haft. 4 26 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 201.
Uti de af vederbörande redogörare häröfver afgifna underdåniga förklaringar, hafva väl åtskilliga af de gjorda anmärkningarne blifvit nöjaktigt förklarade; men då Sådant icke egt rum med en del andra, af hvilka några jemväl blifvit till riktigheten medgifne, finner Utskottet sig föranlåtet hemställa, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om nådigt förständigande för Upsala Akademis konsistorium att tillse, det Akademiens räkenskaper hädanefter blifva så förde, att icke skälig anmärkning må i afseende å dem kunna göras om mindre noggrannhet och ordning. § S2. (1853 års Rev.-Ber. pag. 144, förkl. pag. 243 och 244).
Revisorerne hafva anmärkt, dels att de icke fått emottaga de Konunga- och Kanslers-bref, hvarpå en del utgifter grundade sig, hvilket haft till följd, att de icke varit i tillfälle alt kontrollera, huruvida dessa, efter gifne föreskrifter, utgått, dels ock att, vid de bland Akademi-fogdarnes redogörelser förekommande förteckningar å s. k. nådegåfvor, hvilka Akademien utgifvit till gamla hemmans-åboer, väl varit fogade presthevis, att åboerne då ännu lefde, men att deremot det icke funnes styrkt, att de verkligen erhållit gåfvorna, hvilka sammanlagde uppgingo till ganska betydliga belopp; och som Utskottet, för vinnande af en fullständig kontroll, anser nödigt, alt vid räkenskaperne fogas i förra fallet den handling, hvarå den gjorda utbetalningen grundar sig, samt i sednare hänseendet vederbörandes qviltenser öfver de emottagna nådegåfvorna, får Utskottet tillstyrka , att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta meddela vederbörande nådigt förständigande, ej mindre alt då vid Upsala Akademi förekomma utgifter, som grunda sig å af Kongl. Maj:t eller Akademiens Kansler utfärdade bref, behörigen styrkte transsumter deraf skola biläggas räkenskaperna första gången dessa bref deri åberopas, än äfven att såsom verifikationer för de nådegåfvor, som kunna af Akademien till gamla hemmansåboer utgifvas, må vid räkenskaperne fogas, jemte preslbevis, att understöds-tagarne ännu lefva, äfven behöriga qviltenser dera, att de verkligen fått gåfvorna emottaga.
Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 201. 27 § 33. (1853 års Rev.-Ber. pag. 144, förkl. pag. 239, 240 och 245).
Vidare är af Revisorerne anfördt, att, enligt jordeböckerna, Akademien egde en mängd hemman och lägenheter, hvilka voro dels öfverlemnade till åboer emot en ringa afrad, dels ock utarrenderade mot en inkomst, som på vissa ställen icke skulle uppgå ens till 2 procent af hemmanens nuvarande rätta värde; att Akademien derjemte stundom åtagit sig underhålls- eller andra skyldigheter, som orsakade betydliga kostnader och ökade förvaltnings-bestyren; att betydliga spanmåls-poster blifvit till enskilda personer på kredit afyttrade, såsom t. ex. till Ryttmästare!!
Hammarsköld, i. hvars konkursmassa Akademien vid 1850 års början egde en fordran för försåld spanmål till icke mindre belopp än 20,690 R:dr 9 sk. 10 rst., samt att de olägenheter och besvär, i förening med ofta oundvikliga förluster och kostnader, sorn Akademien för dess hemman måste vidkännas, såsom för spanmålens vård eller försäljning, besigtningar, resor, landtmäteri-förrättningar och rättegångar m. m., voro af den betänkliga art, att en förändring i förvaltningssättet syntes vara af högsta behof påkallad.
Uti det häröfver afgifna underdåniga utlåtandet har Akademiska konsistorium yttrat, att af de jemförelsevis få akademi-hemman, som voro mot arrende upplåtna och hvilka samtligen voro belägna helt nära Upsala, så att de kunde vara för den Akademiska förvaltningen ganska välbekanta, intet enda vore utarrenderadt mot så låg arrende-afgift, som den af Revisorerna omförmälda, utan tvärtom ett och annat mot en temligen hög dylik afgift.
Ibland den stora mängd al akademi-hemman, sorn innehades under åho-rätl torde väl åtskilliga finnas, hvilka ännu buro en nog låg ränta.
Men detta härrörde merendels deraf, att samma person under en längre tid varit innehafvare af åbo-rätten, och konsistorium hade följt den, enligt konsislorii förmenande, riktiga grundsatsen, att icke oftare än vid åbo-ombyten förhöja räntan.
I allmänhet taget, voro alla under sednare tider reglerade åbo-r,ätter, och dessa utgjorde de flesta, belagde med så hög ränta, som med billigt afseende å åboernes och hemmanens bestånd kunde anses förenligt.
Afkastningen af Akademiens hemman hade jemväl i sednare tider varit i jemnt stigande, så att, då Akademiens hemmansräntor och anslagna kronotionde år 1812 icke uppgingo till högre belopp än 7,789 tunnor spanmål, de samma år 1851 stigit till 9,120 tunnor.
Härmed ville konsistorium dock icke hafva sagt, att det nuvarande förvaltningssättet af Akademiens jordegendom vore det bästa möjliga, utan hade under sednaste tiotal af år inom konsistorium förslag varit å bane till rätt 28 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 301. genomgripande förändringar, ehuru de voro af den omfattande natur och fordrade för sin mognad så många speciela undersökningar, att ett förslag icke läte sig så skyndsamt uppgöras och godkännas.
Akademiens förluster på dess vidsträckta spanmålshandel hade hittills icke varit särdeles betydliga, helst konsistorium hade grundad förhoppning, att Akademien till fullo skulle utbekomma dess ofvanberörde fordran i Ryttmästaren Hammarskölds konkurs, å hvilken fordran, vid ingången af detta år, återstode obetalde 14,452 R:dr 1 sk. 10 rst., till gäldande hvaraf Akademien, oberoende af konkurs-tillgångarne, egde säkerhet, förmedelst en i konkurs-rättegången anmäld och till
Akademien såsom hypothek af gäldenären öfverlåten skuldförbindelse å större summa än Akademiens ursprungliga fordrings-belopp. Konsistorium ansåge likväl, lika med Revisorerne, ifrågavarande spanmålshandel alltför äfventyrlig och medgåfve, att det i flera fall berott på en lycklig slump, att
Akademien icke lidit flere förluster, än den verkligen gjort; hvarföre ock konsistorium under loppet af nästförflutna år haft allvarliga öfverläggningar om lämpligaste utvägen att, så fort ske kunde, blifva från denna spanmålshandel befriadt.
Med hänseende till hvad konsistorium sålunda anfört, hemställer Utskottet, att
Revisorernes ifrågavarande framställning icke må till någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda.
Konsistorierna. § 34- (1853 års Rev.-Ber., pag. 147, förkl. pag. 218).
Revisorerne, hvilka af Westerås konsistorii räkenskaper inhemtat, att vid båda revisions-årens slut betydliga kontanta behållningar funnits hos Redogöraren för de särskilde kassorna innestående, såsom t. ex. vid 1851 års utgång i allmänna byggnads-kassan 1,856 R:dr 42 sk. 11 r:st, i cassaemeritorum 1,970 R:dr och i Gymnasii-byggnadskassan 4,561 R:dr 43 sk. 2 rist, bafva anmärkt, att, då det icke vore med god ordning öfverensstämmande, att allmänna medel till så betydligt belopp hos enskilde förvarades, hvad af berörde tillgångar icke kunde förräntas, eller för nödvändiga utgifter erfordrades, borde i Länets ränteri deponeras; hvarförutan Revisorerne anmält, att uti nämnda konsistorii räkenskaper specifik uppgift om förhållandet med konsistorii utlånade medel saknades.
Stats-Ulskottets Utlåtande, N:o 201. 29 Uti de häröfver af Konsistorium och vederbörande kassa-förvaltare afgifna underdåniga förklaringar är vordet anfördt, att det väl icke kunde sägas, att medlen förvarades hos enskilde, då de förvarades hos den ansvarige kassaförvaltaren, som för sig ställt borgen för ett belopp af 12,000
R:dr; att den anmärkta betydliga behållningen i kassorna till en stor del härledde sig deraf, att räntorna å de ullånta medlen blifvit vid räkenskapsårets slut den 30 Juni i räkenskaperne upptagne såsom influtne, ehuru i sjelfva verket då ännu föga ingått, enär alla kassornas reverser voro ställde på nämnde dag; att de uti allmänna byggnads- och emeriti-kassorna befintliga kontanta medel varit behöfliga för kassorna tillhörande utgifter; att
Gymnasii byggnads-kassa efter den anmärkta tiden innehaft ännu större behållning, än vid bokslutet år 1851, men som åtgått för den pågående läroverks-byggnaden; samt att om Kongl. Maj:t i Nåder så pröfvade nödigt förordna, Konsistorium hädanefter skulle låta räkenskaperne åtföljas af specifik uppgift om förhållandet med Konsistorii utlånade medel.
Med hänseende lill hvad sålunda blifvit i underdånighet anfördt och då det är att förmoda, att Konsistorium för framtiden ställer sig Revisorernes anmärkning till efterrättelse, hemställer Utskottet, att hvad i ofvanberörde hänseenden blifvit af Revisorerne anmärkt icke för närvarande må till någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda. § 35 Hvad Revisorerne i öfrigt anmärkt och erinrat har Utskottet fundels genom vederbörandes afgifna underdåniga utlåtanden nöjaktigt förklaradt, dels hafva medfört åsyftad rättelse och dels icke vara af beskaffenhet att från Utskottets sida påkalla något vidare yttrande.
Reservation: af Riksdags-fullmäktigen Henrik Andersson från Örebro län, som yttrade: ”Då Utskottets pluralitet helt och hållet lemnat åsido den af Ri kets Ständers Herrar Revisorer, vid granskning af Upsala Kongl. Universitets räkenskaper gjorda anmärkning, att all upplysning saknas, hvarpå följande utgifter stödjas, nemligen: ersättning för 2:ne särskilda resor af 5 Bih. till R.
Prof. 1853—1854. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 29 Haft. 5 30 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 201. professorer, t. f.
Akademi-Sekreteraren och en vaktmästare, tillhopa 504 R:dr 11 sk. 6 r:st banko, nödgas jag deremot mig reservera.
Om ett dylikt förhållande lemnäs oanmärkt, och således skulle anses vara af Rikets Ständer godkändt, kunde det blifva ett ganska vådligt prejudikat, och föranleda att sedan, såväl Upsala Universitet, som öfrige högre Läroverk, skulle, liksom nu skett, för att aflägga underdåniga uppvaktningar, hvilka åtminstone icke, enligt hvad kändt är, af Landets Konung eller dess Familj ansetts vara af behof påkallade, göra sina resor, o. s. v. på Statens bekostnad.
Anse Herrar Professorer eller andra Embetsman sig böra aflägga dylika besök i Hufvudstaden, så må de sjelfva bekosta de deputerade, som å deras vägnar afsändas, och hvilka då hvarken lära behöfva blifva så talrika, eller så kostsamma, sorn de ifrågavarande deputationer, med Sekreteraren och Vaktmästaren.” STOCKHOLM, tryckt hos N. MARCUS, 1854.
Stals-llskottrts Utlåtande, yY.-o 202. 1 X-a> 202.
Ant. till Exp.-Utsk.
<Jen 27 Juli 1854, U. 1 c. m.