Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Verksamma åtgärder till införande af en bättre sakernas ordning _ O hade visserligen äfven inom Riket blifvit vidtagna, men ett binder mötte alltid för en definitiv reglering af Rikets Skogsväsende, så länge Staten ej kände hvad den hade att administrera j hvarföre ock Lag- samt A. P>esv.~ o. Oec.-Vtsk. Uti.
N.o 22. b Friherren föreslog en pratscriplionstid af 2 ur, efter hvilken ingen ansökning om Allmännings delning borde få ega rum.
Af Herr von Wahrendorff ’ som yrkat, att tillgrepp af växande Skog måtte af Lagar ne anses och bestraffas sorn tjufnad; till stöd hvarföre IVlotionairen anfört: att, elim a trugan, om åverkans bestraffande som tjufnad, vid de sistförflutna Riksdagarne förfallit, i anseende till de stridiga beslut, som af de Respective Riks-Stånden i ämnet blifvit fattade, torde likväl tiden nu vara inne att hoppas ett annat resultat, enär Skogens tilltagande förstöring, serdeles å Allmänningarne, vore ögonskenlig och vittnade om behofvet af skärpta Lagar i detta hänseende.
Af Friherre Axel Jacob Duvall, som an - märkt den olika tydning, hvilken gifvits åt Kongl. Förordningen af den 18 December 1828, deri stadgas, att åverkan a Allmänning eller å andras enskilda egor skall beläggas med lika böter, som 62 §. i i8o5 års Skogsordning utsätter för åverkan på Krono-park, Gehäg och Djurgård, i tliy att åtskiilige
Domare ansett denna Förordning tillämplig lill de fall, då Skatteman öfverträdt dispositions-rätten af Skogen å egna egor, en åt - 6 jLag- samt A. Besv.- o. Oec.-Ulsk. Uti.
N.o 22. gärd, som, hvad Ekskogen angår, varit belagd, enligt 28 §. i i8o5 års Kongl. Förordning, med lika ansvar, som slik åverkan å andras enskilda egor; hvaremot andra Domare ansett sistnämnda Författning vara en för serskildta fall stiftad
Lag, hvari någon utsträckning utöfver dess ordaljrdelse ej hörde ega rum.
Då emedlertid Motionairen ej trott
Lagstiftarens mening vara att för så olika fall, och der moti verna till förbrytelsens begående äro så vidt åtskiljda, stadga enahanda ansvar, har Motionairen yrkat den förklaring öfver i8n3 års
Förordnings att densamma måtte anses tillämplig endast till de bestämda fall, då åverkan sker å Allmänning ellerå andras enskilda egor..
Af Herr Joli. Fredr. v. Schinckel, sorn fä-, stat Utskottens uppmärksamhet vid det skogsödande taktäcknings-sätt, som i Rikets mest nordliga Provincer skall vara öfligt, bestående deri, att, efter pålagd så kallad klöf-, ved eller klufna trän, och uppå densamma utbredd näfver, pålägges för dennes fasthållande, under benämning af troi eller takved, unga raka trän af vid pass en arms tjocklek, hvartill åtgår, för ett hus af 35 alnars längd, 35o unga trän och 2000 näfver, utan att ett sådant taks varaktighet kan påräknas utöfver 20 år.
Motionairen har yrkat, Lag- samt A. Besv.- o. Oec.-Utsk. Uti.
N.o 22. 7 att detta ämne, vid uppställningen af en ny Skogs-ordning, mä tagas i öfvervägande.
Inom VälloflL.
Borgare-Ståndet har Herr Lindqvist anmärkt den skiljaktiga tolkning, som eger rum vid tillämpningen af i5 Cap. 1 §•
Byggninga-Balken * att en del Domare anse ansvaret af 100
Dalers böter böra endast då åläggas, när skogs-eld, som uppkommit genom oförsigtigt svedjande, gjort skada å andras egor, då deremot andra Domare anse skada vara skedd och ansvaret sålunda böra ådömas, om ock endast svedjarens egen, Skog blifvit antänd.
Motionairen, sorn anser den sista tydningen vara med Lagens, anda öfverensstämmande, föreslår, såsom lagförklaring, följande nya redaction i sista punkten af ofvannämnda §.:
Går elden ifrån svedjan in å egen eller andras mark och gör ther skada j bote 100 Daler och gifve fullt skadestånd då annor af elden lidit.
I sammanhang härmed och med åberopande deraf, att en del Domare tillämpa det i 62 af i8o5 års Skogs-ordning ådömde höga ansvar, som i åverkans-mål eger rum, till de fall, då växande
Ek, af ovarsamhet vid svedjande och deraf yppad skogseld, blifvit skadad, föreslår Motionairen, att 8 Lag- samt A. Besv.- o. Oec.-Utsk■ Uti.
N.o 22, sista momentet i 62 §. i ofvannämnda Kongl, Förordning må erhålla följande förändrade redaction:
Syver , blucker eller annorledes skadar och förderfvar någon uti Wäre och Kronans Parker , Gehäg och Djurgårdar, slike trän, vare lika bot sorn om trädet olofligen jalles; sker skada genom svedjande eller skogs-eld, gånge dermed som serskildt stadgadt är.
Inom jledervärda Jionde - Ståndet liar Eric Pehrsson från Gefleborgs Län, hvari Lars Larsson och Bergman från samma Län instämt, yrkat, att Skattemaji må tillerkännas rättighet alt dess egande Skattejord svedja efter behag och eget godtycke, på lavad jor amon som helst; till stöd hvarföre Motionaircn anfört, att Lagens förmynderskap, i detta fall, varit upp håfve t genom Kongl, Förordningen af den 4 Februarii 1789, men blifvit åter införd t genom i8o5 år Skogs-ordning.
Synnerligast anser
Motionairen förbudet mot svedjande å sandmo samt Stenbunden och bergaktig jordmon vara menligt för dess hemort, då jord-egaren derigenom hindras att förskaffa sig tillräckligt mulbete för boskapen, Lag- samt A. Bcsv-- o. Oec.-Utsk.
No o.i. 9 Anders Andersson från Kinds och Ydre Härader i Östergöthland, härj i likhet med Eric Pehrsson j yrkat en fri och obehindrad dispositions-rätt för Kronoskatte och Frälse-skatte till svedjande å utmarken, åtminstone att detina frihet må förunnas hans hembygd; hvarföre
Motionairen som skäl uppgifvit åtskilliga locala förhållanden af jordmonens och markens beskaffenhet derstädes, Jan Eric Jansson, från Carlstads Län, har föreslagit, att det mätte lemnäs Konungens Befallningshafvande öppet att alltid tillämpa de i Skogs-ordningen för Skogshushållningen stadgade grunder efter hvarje orts serskildta bruk och behof , hvarjemte Motionairen anfört äskillige exempel, hemtade från förhållanden inom Wermland, hvilka är o ämnade att ådagalägga, att ganska få allmänna stadganden, som för Skogshushållningen i hela Riket äro användbara, i en förnyad Skogs-or dräng kunna komma att inflyta.
Detta hafva Utskotten i öfvervägande tagit, och hvad angår: 1:0
Förslaget att skogsåverkan må som tjufnad , eller, på sätt af en Molionair blifvit yrkadt, som inbrottsstöld, anses io Lag- samt A. Besv.-, o. Oec.-Utsk.
Ull. IV.o, 2 g, och bestraffas,' så, ehuru det ej kan bestridas, att tillgrepp af annans tillhörighet, under hvad form som helst, onekligeninnefattar den art af brottslighet, som Motionairerne antydt, äfvensom att skogarne* aftagande, serdeles i vissa delar af Riket, så väl ur rättsgrund sorn i Stats-Oeconomiskt afseende, påkallar Lagstiftarens allvarliga uppmärksamhet, skulle dock Utskotten anse i hög-, sta måtto betänkligt, att med förnedrande straff belägga ett brott, hvarvid opinionen ännu ej fästat vanära.
Mot förslaget talar i öfrigt den omständigheten, att om i åtskilliga delar af Riket skogen har det hö-, gre värde, att dess mistning ofta för egaren kan, anses oersättligare ä.n förlusten, af annan egendom, är deremot tillgången å andra orter så ymnig och skogs-områdena så vidsträckta, att en. egare ofta ej finnér det mödan värdt, att åtala ett åverkansmål.
Om sålunda den föreslagna Lag-förändringen egde något sken af billighet för sig i det förra, blefve den onekligen för sträng i det senare fallet.
Frågan är i öfrigt af den vigt, att den ej bör lösryckas utur sitt sammanhang med Brottmåls-Lagstiftningen i det hela, helst det aldrig rätteligen kan blifva föremål för en partiel Lagstiftning, att till brott mot allmän säkerhet förvandla hvad gällande Lagar ansft sorn förseelser mot enskilde. Zag- samt A. Besv.- o. Oec.-Uisk.
No 22, 11 På dessa och flera skäl, hvilka af de förenade Utskotten, vid sistförflutna Riksdag, i samma ämne blifvit anförde, och som, lill undvikande af vidlyftighet, i\u torde kunna förbigås, hafva Utskotten ej ansett sig böra tillstyrka bifall' till cle af Herrar Gripenstedt och von Wahrendorff väckte förslag, att skogs-dverkan mätte sorn, stöld bestraffas^ Hvarjemte, och på grund af den förstnämnde Motionairens framställning , att kraftiga åtgärder måtte vidtagas till skyddande af skogen, såsom en dyrbar, allmän och enskild egendom, Utskotten få upplysa, att genom Kongl, Förordningen af den 18 December 1823, föranledd af Rikets sistförsamlade Ständers, underdåniga begäran, åverkan å enskilde egor blifvit belagd med lika böter, som för dylik åverkan å Krono-park, Gehäg och Djurgård, i 62 §. af i8o5 års Skogs-ordning finnes stadgadt, vid, hvilket förhållande
Utskotten anse det för närvarande böra bero, 2:0
Med anledning af den utaf Friherre
Duvall yrkade förklaring öfver rätta för - i a Lag-samt A. Desv.- o. Occ.-Utsk.
IV.o 22. ståndet af Kongl. Förordningen af den 18 December i8a3, få Utskotten, nied gillande af de utaf Motionairen anförda skäl, blott för sin del tillägga, alt enär i8o5 års Förordning stadgar, all den, sorn olofligen fäller
Ek å egna egor, derföre skall vara underkastad enahanda ansvar, sorn om slik åverkan skett å andras, eller hälften af de böter, sorn för åverkan å Krono-Park eger rum, oell då sedermera, genom Kongl. Förordningen den 18 December 1823, bestämmes, alt åverkan å allmänning eller andras enskilda egor skall beläggas med lika ansvar, sorn om förbrytelsen egt rum å KronoPark, synes ej anledning saknas till den olika tolkning af berörde lagstadgande, sorn vid Domstolarne eger rum, och hvarigenom dubbla böter mot de af Lagstiftaren åsyftade kunnat ådömas; hvartill kommer, alt villrådigheten än mera blifvit ökad genom den Förklaring, som öfver i8a3 års Författning den i3 December 1827 utkommit, enär deruti föreskrifves, alt 1823 års
Förordning ej eger tillämplighet lill de fall, då åverkan å Kronohemman eller boställe blifvit af Åboen eller Boslällshafvaren (olefvad, hvaraf skulle rättvisligen kunna dragas den slutföljd, alt Lagstiftarens mening vöre, det stadgandet borde tillämpas, då Skatteman öfverträdt disposilions-rällen uf sin skog, helst undantag i berörde För - A Lag- samt A. Bcsv.- o, Oec.-Vtsh. Xlii. N. a 22. r3 klaring ej till detta fall blifvit utsträckte; men då Utskotten, på de grunder som af Motionairen blifvit utvecklade, ej kunna antaga en sådan tolkning; få de, med bifall till Motionen , vördsamt tillstyrka.
Ständer , ätt hos Kongl.
Majit i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Majit öfver berörde Förordning af den 18 December i8o.3 meddela den Förklaring , att den endast må anses tillämplig till de bestämda fall, då åverkan sker å allmänning eller å andras enskilde egor. 3:o Lika med Motionairen Herr Lindqvist, finna Utskotten, att stadgandet i i5 Cap. 1 §.
Byggninga-Balken ej tydligt uttrycker, huruvida den, som vållat skogseld genom underlåten försigtighet vid svedjande, derföre skall böta 100 Daler, ehvad skada skett på egna eller andras egor.
Det skulle visserligen synas , som om en oförsigtig svedjare vore nog straffad genom förlusten af sin egen skog, utan att han derföre af Lagen borde beläggas med ett högt bötes-ansvar; men då häraf skulle följa, att blotta underlåtenheten af ett utaf Lagen föreskrifvet försigtighetsmått, såsom exempelvis dikning omkring svedjelandet, örn äf - 4 Lag-samt A. T.esv.- o. Oec.-Ulsk.
~N;o 22. ven svedjan aflupit aldrig så lyckligt, skulle komma att beläggas med lika högt ansvar, sorn då skada genom skogens antändning egt rum, måste Utskotten anse Lagstiftarens mening hafva varit den af Motionairen antydde.
En återgång till en lindrigare straff-bestämmelse skulle ej vara serdeles lämplig i en tidpunkt, då en bedröflig erfarenhet snarare vittnar om behofvet af skärpta än af mildrade Lagar i detta afseende ; Utskotten få sålunda, med bifall till Motionen, tillstyrka den förändring i sista punkten af ;5 Cap. 1 §.
Byggninga-Balken, hvarigenom §:n vid slutet skulle få följande lydelse: ”Går elden ifrån svedjan in på ”egen eller annons mark och gör ”ther skada, bote 100 Baler och ”gifve fullt skadestånd då aii“ ”nor af elden lidit.” 4:o Enär 62 §. af i8o5 års Skogs-Ordning bestämdt förklarar, att den, som på ett eller annat sätt skadar växande
Ek, derföre skall böta som för åverkan, eller 20 R:dr , finna Utskotten, att Domare, med stöd af Lagens ordalydelse, kunna lämpa detta höga ansvar till de fall, då växande Ek Lag-samt A. Besv.- o. Occ.-Utsk.
IV.-o22. j5 blifvit skadad genom af oförsigtigt svedjande uppkommen skogeld,, men då obilligheten af en sådan tillämpning är synbar, finna Utskotten likaledes skäl att, med bifall till Herr Lindqvists Motion, tillstyrka antagandet utaf den af honom uppgifna förändrade redaction till sista Momentet af 6a i ofvannämnde Förordning, som då borde erhålla följande lydelse: ”Syrer, bläcker, eller annorledes skadar och förderf var någon uti Wäre och Kronans Parker, Gehäg och Djurgårdar, slike trän, vare lika bot som om trädet olofligen fälles; sker skada genom svedjande eller skogseld, gånge derom, som serskildt stadgadt är.” 5:o
Med anledning af de utaf Eric Pehrsson från Gefleborgs Län, samt Anders Andersson från Kinds och Ydre Härader i Östergöthland väckte Motioner, åsyftande hufvudsakligen ettupphäfvande afförbudeti 53 §. af i8o5 års Förordning mot svedjande af sandmo samt stenbunden och bergaktig jordmon, få Utskotten vördsam t upplysa, att denna fråga, som vid sista Riksdagen af de förenade Utskotten blifvit behandlad, då blifvit i6 Lag- samt A. Bcsv.- o. Oec.-Utsk. tJtl.
N.o 22. afslagen, hufvudsakligen på den grund, att svedjande å så beskaffad mark, med få undantag, vöre en åtgärd, hvarigenom ej allenast skogen utan äfven jordens alstringsförmåga för efterkommande förstördes, hvadan oek
Utskotten ansett ett generelt förbud i detta fall alltför väl kunna förlikas med deli egande rätten; dock hade Utskotten tillstyrkt Rikets Höglofl.
Ständer, att hos Kongl. Maj:t begära en undersökning lör att utröna, huruvida orter funnes, hvarest en vidsträcktare rätt till svedjande, än som genom iSo5 års Förordningar medgifven, vore af nöden, och att Kongl. Maj:t derefter täcktes härom efter omständigheterna förordna.
Utskotten, som ej funnit'någon anledning alt[ frånträda den öfvertygelse, som hos Rikets sist församlade Ständer vållat afslag till den yrkade utvidgade rättigheten att svedja å otjenlig jordmon, få således äfven nu tillstyrka: att Eric Pehrssons och Anders Anderssons i ämnet <väckta Motioner må lemnäs utan afseende; och finna Utskotten det så mjcket mindre hehöfligt att besvära Kongl. Maj:t med en förnyad begäran om någon undersökning - Lag- samt A. Besv.- o. Oec.-Utsk.
IV.-o 22. 17 ning i detta fall, som genom Kongl. Förordningen af den 2 Mars 181g, 53 i Skogs-Ordningen redan befi tines i så måtto ändrad, att Konungens Befallningshafvande erhållit föreskrift att, efter anställd pröfning, tillåta svedjande äfven å den i Författningen undantagne jordmon, enär sådant utan olägenhet kan beviljas. 6:0
Att på sätt Hr v. Schinckels förslag åsyftar, genom nya stadganden ytterligare inskränka den enskildas rätt, att efter eget behof och omtanka använda sina skogs-alster, för att dymedelst för framtiden åstadkomma en ymnigare tillgång på skogs-producter, skulle, enligt Utskottens tanka, medföra alltför betänkliga olägenheter.
Utom det obilliga i en sådan inskränkning af den enskilda dispositions-rätten, har erfarenheten intygat, att Författningar, utgående ur denna anda, som funnits eller ännu finnas, mött lika mycken svårighet i verkställigheten, som obehagligheter i controllen, under det att det åsyftade ändamålet oftast förfelats.
Utskotten anse för öfrigt, att användandet af ung skog till hvarjehanda Bih. till R.
Trot. 1828 och 182g. 7 Sami., 2 Ajd. 8:de Häftet. 2 18 Lag-samt A. Desv.- oeh Oec.-Utsk. Uti.
IV. o ?/?.. liushålls-behof kan a 11Lför väl stå tillsammans med en väl ordnad skogshushållning; synnerligast erbjuder sig detta begagnande sjelfmant och ulan all slags minskning i skogarnes återväxt
A de ställen, hvarest en Ändamålsenlig trakthuggning är införd.
Det torde äfven förtjena att tagas i öfvervägande, huruvida produclionen af skogs-elFecter och deras högre värde i allmänhet befordras genom tvungna inskränkningar å consumtionen.
På dessa skäl kunna Utskotten ej tillstyrka bifall till det af Herr v. Schinckel väckta förslag, åsyftande förbud mot ett i nordligaste delarne af Riket brukligt taktäckningssätt, medelst användande af unga trän och näfver.
Utur samma synpunkt måste Utskotten betrakta Herr Gripenstedts förslag, alt hvarje jordegare borde genom lag åläggas att årligen uppföra vissa famnar stengärdesgårdar eller jordvallar å sine egor.
Ehuru nyttig en sådan åtgärd onekligen vore, serdeles i vissa skoglösa orter af Riket, anse dock Utskotten, att den bäst befordras, om den öfverlemnas åt den enskilda omtankan, undervisad och uppmuntrad af Länens Styresmän och Hushålls - Sällskap, £<rg 'samt A. Besv.- och Oec.-Utsk. Uti.
N.o 11.
19 men något upplifvande af hvad 1734 års Skogs-ordning i 16 §. häröfver innehåller, kunna Utskotten sä mycket mindre tillstyrka , som den utebli/na verkställigheten lärer hafva vållat, att detta allmänna stadgande visligen utur i8o5 Ars Förordning blifvit uteslutet. 7:0 Herr Gripenstedt har äfven yrkat befordrandet af skogs-plantering genom prasmier, en åtgärd, som visserligen är ganska lämplig, serdeles ä skoglöse orter, då den med urskiljning användes.
Det är ej eller Utskotten obekant, att af åtskillige Läns Hushålls - Sällskap sådana premier blifvit utfäste.
I öfrigt och då 75 §. i i8o5 års Förordning innehåller, att de, som med idoghet och omtanka utmärka sig medelst träd-planteringar, skola med penninge-belöningar af Kongl, Majit ihågkomne varda, finna ej Utskotten , att den väckta Motionen bör till någon ytterligare Rikets Ständers åtgärd föranleda.
An mindre kunna Utskotten tillstyrka den delen af förslaget, som åsyftar tilldelandet af Privilegier åt de personer, som verk - 20 La"- samt A. Besv.- och Oec.-Utsk.
Ull. N.-o lil ställt Skogsplanteringar _, helst Motionairen ej i detta fall med nog fullständighet uttryckt sin tanka. 8:0 Hvad angår den af Jan Eric Jansson från Wermland väckta Motion, att Konungens Befallningshafvande skulle meddelas rättighet att, efter hvarje orts bruk och behof, tillämpa de i i8o5 års Kongl. Förordning för Skogshushållningen gifna föreskrifter; så enär till en början Skogs-Ordningen för sjelfva Skogs-culluren innehåller ganska få föreskrifter, och då 77 §. 1 samma Förordning redan öfverlemnat åt Konungens Befallningshafvande att hos K:gl. Majrt göra underdånig anmälan, der serskildta locala förhållanden kunde föranleda till undantag från Författningen, och då den senare af Jan Eric Jansson gjorda anmärkningen, eller att uti en förnyad Skogsordning ganska få allmänna Stadganden i afseende på Skogshushållningen i hela Riket borde inflyta, är så obestridligt riktig och så lättfattlig, att den onekligen sjelfmant framställer sig för Lagstiftaren, anse Utskotten en påminnelse derom för det närvarande öfverflödigt hvadan de ock få tillstyrka, att Jan Eric Janssons Motion j i båda dessa delar> må förfalla.
Lag- samt A. Besv.- och Oec-TJtsk.
IV.-o 22. 21 gro
För att med behörig noggrannhet bunna utreda den invecklade fråga, hvartill Herr Gripenstedts Motion föranleder, att nemligen allmänningarne borde fördelas på de skoglöse hemmanen, och med anledning af den utaf Friherre Sprengtporten "vid berörde förslag gjorda anmärkning, att den delnings-grund saknades, hvarefter allmänningarne borde skiftas, i följd hvaraf Friherren yrkat, att det måtte förklaras hvad med interessenter, enligt 1824 års Författning, förstodes, hafva Utskotten tagit kännedom af det underdåniga Utlåtande Kongl. Kammar-Collegium i ämnet afgifvit, med anledning af en utaf Konungens Befallningshafvande i Linköpings
Län till Kongl. Maj:t ställd underdånig förfrågan.
Utskotten hafva häraf inhemtat, att Kongl. Kammar-Collegium, som ansett det vara af högsta angelägenhet, att Kongl.
Maj:t måtte i denna vigtiga fråga fatta ett beslut, som undanröjde allt vidare tvifvelsmål om Författningarnes rätta mening, derjemte, på de skäl som här nedanföre skola anföras, i allmänhet tillstyrkt: a) att de som ega tillräcklig egen skogst ilig än g j eller med egen _, förr tillräcklig skogs-tillgång sä misshushållat j att den nu mera ej lemnar 22 Lat'’- samt A. Besv.- och Oec.-Ulsk.
N.o aa t len afkastning , som deraf borde kunna påräknas , hädanefter , som hitintills, varda från all delaktighet i Lands- och Härads-allmänningarne uteslutne; b) att de Hemmans-egare , som ej äro alldeles utan skog, men dock hitintills njutit understöd frän allmänningarne till byggnads-behof o. s. vjemväl för interessenter i allmänningarne skulle anses, enär de sig af rättigheten till utsynings erhållande, inom en tidrymd af t. ex. 10 år, begagnat, dock så, att deras delaktighet, i förhållande till de alldeles skoglösas, blott bestämdes till en fjerdedel, en hälft och så vidare; c) att der en allmänning varit så länge fredly st, att någon bestämd upplysning saknades , hvilka som deraf njutit understöd, borde hemmanens behof undersökas och delaktigheten derefter bestämmas.
Från dessa allmänna grunder dock de fall undantagne, dä, genom skattläggnings-instrument eller laga kraftvunnct beslut, någon kunde visa sin rätt till utsynings erhållande, i hvilken händelse han dervid borde bibehållas.
Zrtg- samt A. Besv.- och Oec.-Utsk. Ull. N.-o 22. 23 De skäl , sorn Gollegium till stöd för sin mening anfört, äro hufvudsakligen: Alt Kongl. Maj:t och Kronan aldrig afhändt sig dominium eller eganderätten till allrnänningarne, och att följaktligen endast nyttjande-rätten tillhört interessenterne; att uti 2 §. af i8o5 års Skogs-Ordning, #som bestämmer denna nyttjande-rätt, från delaktighet uleslules den, som finnes hafva egen skog eller med egen skog illa farit; alt uti 6 §. förordnas, att vederbörande hemmans-innehafvare i Länet eller Häradet, som hafva nyttjande-rätt till skog och muhlbete, skola, efter deras innehafvande förmedlade hemmantal, gemensamt bestå kostnaden till allmänningens affaltande samt dess läggande på Charta; att enligt 7 §. stadgas, att den eller de af Häradsboerne, som uti allmänningens nyttjande deltaga , (och således icke alla Häradsboerne) framför andre sökande ega företrädesrätt till de å allrnänningarne varande kärrs och mossars uppodling.
Collegium har sålunda ansett det lika föi närmande för de skoglösas rätt , om delaktighet i allrnänningarne utsträcktes till de skogegande hemmansegarne, som skadligt för det allmänna, att på sådana grunder medgifva delning, enär då blott 24 Lag- Besv.- och Oec.-Utsk.
Vtl. N. o 21 några få tunnland skulle tillfalla hvarje lottegande, hvilket ofelbart skulle leda till den växande skogens förstöring, hvarå ett bedröfligt bevis hemtades från förhållandet med Sockne - allmänningarne.
Collegium liar sålunda tillstyrkt de delningsgrunder* som i det föregående blifvit uppgifna.
Utskotten, som lika litet kunna dela Motionairens, som Kongl.
Karmnar-Collegii åsigter i denna fråga, anse det deremot obestridligt, att Kronan aldrig egt någon eganderätt till allmänningarne, utan att de af ålder varit en Länets och Häradets tillhörighet, hvaröfver Kronan, med förbehåll af bärande träd och mast-träd samt ränta af uppodlingar, endast utöfvar ett domininm i förvaltande väg.
Sådan har Kongl. Maj:t uti Dess Proposition till Rikets sistförsamlade Ständer förklarat vara Sin Nådiga mening. i8o5 års Skogs-Ordning börjar med de orden: ” Lands-allmänning måge de nyttja, som inom Länet, och Härads-allmänning de, som inom Häradet, bygga och bo.”
— Detta allmänna stadgande i gen lin nes i alla föregående Skogs-Ordningar, i den af 1647» 1664, 1734 och 1793, endast med den skillnad, att den princip, sorn häruti uttalas, är uti de äldre Förfaltningarne ännu be - Lag- samt A. Besv.- och Oec.-Ulsk. Uti.
N.o 22. 25 stämdare uttryckt, I 4 §• af 1647 års Förordning heter det:
"Lands-, Härads- och Söck7ie-allmänning måge alla de, som inom Länet „ Häradet eller Socknen boende äro, högre och lägre, nyttja till fä-bete, fiske, timmer och ved-brand , o. s. v.
Sockneallmänningarne, som på 1780-talet blefvo öfveriemnade ut Socknarnes egen disposition, hafva således af ålder varit ställde i jemförlighet med Lands- och Härads-allmänningarne.
I de förre hafva likväl samtlige Hemmans-egare, enligt nu gällande Författningar, del, hvaraf synes höra följa, att samma delnings-grund hör gälla för den större som för den- mindre samfällighelen, enär båda före delningen varit ställde under lika förhållanden.