Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nå ja ... mina penningar gaf jag också bort ... allt hvad jag hade öfver, sedan jag hade betalt åkaren.
Hvad hon dröjer länge med bålen, kära Kalle...
Det är du som består...
Jag kan intet både vara medlidsam mot de fattiga och frikostig mot mina bröder.
Hvad få vi att dricka?
Du får se ... det bästa mina poetiska omständigheter förmå.
DE FÖRRA, VÄRDINNAN med en bål, MAJKEN med en bricka och glas.
Men att herrarne vilja sitta här inne.
Just här.
Hvad har hon åt oss?
"Hej Pimpinella och Hoglands och sött Frontignac."
BELLMAN. VÄRDINNAN.
BELLMAN. LIDNER. BELLMAN.
LIDNER. BELLMAN.
13 Maka hit dig nu, min bror...
Se så ... nu hjelpa vi oss sjelfva.
(Rop ifrån Källarsalen.)
Nu ropa de derute... Jungfru Majken får sörja för oss.
Jag kommer, jag kommer...
(Till Majken) Tro inte att jag lemnar dig ur sigte, fast jag står derute.
BELLMAN, LIDNER, MAJKEN.
Nu skola vi tänka på dig och din Fröken.
(Han visar på sidodörren.)
Hvart leder den der?
Till en. liten kammare, med utgång åt källarsalen, men dörren har mor läst igen.
Hvad har du med dörren att göra?
Ser du hur glasen vinka...
Låt oss dränka alla sorger och endast lefva i det gudomliga nu...
Låt oss leka och skämta med verlden och dess bekymmer...
Skål bror Bellman!
Tag hit mandolinen och bestå oss en sång...
Eller skall jag sjunga sjelf...
Se här, vid bålens rand, här vakna alla mina lifsandar, här strömmar poesi och toner ... dess klara vågor äro Lethe för alla qval och alla fröjders rena källa!..
Skål!...
Ack, här på den grönskande jorden Finns mycket, som sorgefullt är; Men skådar jag glasen på borden, Så glömmer jag lifvets besvär.
J lärde! som visligen skrålen
Om djup i er philosophie...
MAJKEN. BELLMAN.
VÄRDINNAN (ropar utåt)
14 Ett djup kan man mäta i bålen, Och verldsvishet finna deri!
När lustigt dess safter vi tömma, Försvinna för oss rum och tid...
De sorger, som farit, vi glömma, Och njuta vårt nu uti frid.
En ros invid brädden af bålen Der blomstrar så herrlig och mild.
Och uti den daggfyllda skålen Afspeglar hon himmelens bild.
Och Glädje den rosen vi kalla -- Vid drufsaftens gyldene våg, Hon blomstrar och doftar för alla Och leker alltjemt i min håg.
Den rosen till klappande hjerta
Jag trycker lycksalig ibland, Och sänker allt qval och all smärta
Vid bålens förlofvade strand.
Min själ jag med lärdomen riktar.
Mig ruset som Croesus gör rik.
De skönaste sånger jag diktar, Som sättes till glasens musik.
Och sist ur de skimrande strömmar, Lik Venus ur vågornas bryn, Så skön som de renaste drömmar
En engel står fram för min syn.
Kors det var sannt ... jag såg en engel till qvinna nyss derute ... hon var beslöjad, men jag såg en skymt af hennes ansigte och det var tjusande som prinsessans i en trollsaga.
Det var kanske hon?...
Hvar såg du henne?
BELLMAN (till Majken).
15 I ... en ... hyr ... vagn...
Jag ämnade ... stiga i och fara till staden och hit igen, men så var pengarne slut...
Ack, vet du hon var så lik någon som jag sett förr en gång...
Någon af de der tyska prinsessorna?
Den der, för hvars kärlek du led så gränslösa qval och hade så många äfventyr...
BELLMAN. BELLMAN.
Jaså, du har glömt den romanen...
Nå ja... min stackars vän ... du skapar dig väl en annan då...
Synd vore att beskylla dig för osanning...
Du lefver i din dröm, och hela din verklighet är fantasi...
Hvar såg du denna sista uppenbarelse?
Jo, du, detta är sanning... det var här utanför i en vagn...
Hon frågade ... ja, hvad frågade hon mig om?
-- Jo, om detta ställe var Gröna Lund...
Ack, det var min Fröken!
Goa herr Sekter hjelp henne ... bry er ej om mig!...
Och du lät henne sitta bror?
Det hade jag då aldrig gjort...
Jag hade bjudit henne min arm och ledsagat henne hit.
Det har du min själ rätt i!...
16 Hur kan man vara så enfaldig?... (till Majken)
Se så du! var nu lugn både för henne och dig...
Jag känner en trollformel att beveka mors hjerta.
Jag måste skaffa hit din Fröken, så att fästmannen får söka upp henne här.
Det är så fullt med vagnar och folk dernere...
Gud vet hur ni skall finna henne och ensam vågar hon sig ej ut...
Hon väntar nog att jag skall hemta henne.
Löjtnanten kan nog hjelpa sig sjeif; han hittar vägen, ty han var här för några dagar sedan.
Nå, Lidner, skall du ej gå ut och se hvad som blifvit af din sköna?
Jo ... men jag har så svårt att komma från här (han klingar mot bålen).
Om jag inte vore så fängslad här, så skulle jag gå och se efter.
Blif qvar om du trifs ... jag skall gå och reparera din försummelse.
Stanna du här.
Jag är straxt tillbaka med den sköna okända...
Akta bara min lyra, som ligger der på stolen.
SJUNDE SCENEN. LIDNER.
Se så ... ja .. . nu börjar ... det ... gå ... omkring ... i ... min ... hjerna...
Nu dansar hela ... lifvet förbi i glada leende bilder.
Ja ... så ... hon sitter och lipar...
Gör intet det, då får hon så LIDNER. (tömmande glas på glas).
MAJKEN (som öppnat fönstret).
BELLMAN
17 fu-u-u-la ö-gon...
Se på ... mig ... gråter jag?
Och ändå hvilar ett helt lands ... otacksamhet ... på ... mina skuldror...
Ser hon, det är jag, som skrifvit om Erik XIV och Spastara och Medea, och nu ... skall ... jag ... börja med ...
Yttersta dom ... men ... (nyser) Prosit!...
Jaså ... det var jag sjelf ... nå, skadar intet ... man är sig sjelf närmast... (uppstigande och halfsjungande):
"Nös du?
Prosit, lilla vän!
Si der ha vi Hessingen, Gröna trän och pålar."
Ser du ... det ... der ... har Bellman skrifvit till sin Ulla ...
Kors, hvart gick han?...
Jo, det var sannt ... han gick ... för att söka reda på ... den sköna damen...
Nå, det gör jag sjelf...
Det är mera i min väg, än i hans...
Hon såg mig ut att vara minst en prin-ses-sa...
Adjö ... så länge -- torka ... bort tårarne...
Inga tårar ... på första Maj ...
Gråt ej så!
Hvad får du väl derför?
Du är ung, kan dina tårar spara!
Långt är lifvet.
Innan trött du dör Hinnes du utaf bekymrens skara!
Uti Bacchi lag
Ler man mången gång, Sjunger man sin sång
Med en tår i öga och i hjerta Tömmer man den skummande pokal, Glömmer man all uselhet, allt qval, Fast man vaknar se'n -- till samma smärta!
Hvad gör det mig att
Maj är kommen ... att träden grönska och blommorna knoppas?...
Mitt hjerta
MAJKEN (ensam).
18 är så förvissnadt och höstligt ... och ändå är jag färdig att skratta när jag tänker på att mor har fått sig hjerteqval...
Jag har lust att titta genom rutan (hon går till dörren, smygande på tå).
Ja, rigtigt!... der står han vid disken, o... (springer förskräckt tillbaka).
Han klappar henne på kinden ... och det är min Olofs far...
Nu börjar det att klarna för mig ... mor vill vara ung på nytt, och gubben vill väl inte heller, att hans son och jag skola gifta oss förr än mor och han...
Tänk om vi inte få gifta oss för den nära slågtskapen?...
Då går jag till kungen, som är så god, och bönfaller hos honom.
NIONDE SCENEN. MAJKEN. OLOF.
(Majken står med ryggen vänd mot det öppna fönstret.
Olof uppklifvande genom detsamma, han är klädd i uniform och har med sig sin Oboë, som han sätter i Majkens öra och blåser till).
Hvad i all verlden tänker du på?
På dig, min söta vän...
Väntade du mig inte?
MAJKEN. OLOF (hoppar in i rummet).
MAJKEN (förskräckt).
Jag trodde aldrig att du skulle våga...
Man vågar mycket för den man har kär...
Du har väl fått min skrifvelse?
Det har jag visst inte fått... och aldrig kunde jag tro att få se dig här...
19 Det var således en behaglig ötverraskning, min lilla Majken...
Nå ja,... det gör ingenting om brefvet råkat i annans hand ... det står ingenting farligt i det just, och är mycket förblommeradt skrifvet...
Du vet att jag inte just är så hemma i saken sjelf, men jag gaf sergeanten en hel plåt för besväret, och dertill bestod jag ett halfqvarter för att det skulle bli rigtigt listigt.
Är du inte glad att få se mig?
Så du talar ... men jag är rädd...
Du måste skynda...
Jag står som på glödande kol...
Och jag är helt lugn och nöjd.
Nå lilla Majken, hur gör man då man får se sin fästman?
... inte står man så der ängslig inte?
Jag vågar ingenting...
Min mor är vaksam och svårare än någonsin, och rågan på olyckan är att hon har blifvit ... ja, jag vet inte om jag törs säga det.
Se så!... hvad är det hon har blifvit?
Hon har blifvit kär.
MAJKEN. OLOF.
MAJKEN (närmar sig rädd).
Lycka till!...
Jo,... det... är... din egen far.
MAJKEN. OLOF (kastar sig skrattande i en stol).
Farsgubben...
Jo, det var mig just ett par turturdufvor ... ha ha ha!
Far min?...
Jo, det var mig
20 en riktig Celadon...
Nå ja, svärmor är just ingen läckerbit...
Men det der är väl bara en pachasa, som du vill roa mig med?
Nej, det är rena sanningen!
Nå, då ger jag de unga tu min välsignelse.
Kom hit nu min lilla Majken.
Vet du, att jag är alldeles uttröttad, jag har blåst hela dagen derborta hos Mäster Nilses.
Der har gått friskt till i dryckjom...
Så ... var inte rädd (han drar henne till sig).
Hvad tror du väl jag tänkte, derborta skiljd från dig?
Jag trodde att du längtade och sörjde efter mig; Det var ej sannt, det ser jag, då jag är hos dig här, Ty kall är lilla vännen och skyggt dess öga är.
Sin vän skall man ej dömma, så tänker alltid jag.
Man får sin kärlek tysta för tvångets hårda lag.
Mitt hjerta är så sorgset, min själ är så betryckt, Min moders stränga blickar, mitt öga göra skyggt.
LÖJTNANT HENRIK GYLLENSTORM, uniformsklädd.
OLOF (lemar hastigt Majken och gör MAJKEN.
Folkvisan »Om dagen i mitt arbete»).
Gud bevare nådig Löjtnanten!
GYLLENSTORM.
militärisk helsning).
Tyst för all del!...
God afton Majken ... är fröken här?
21 Nej, inte ännu...
MAJKEN. GYLLENSTORM.
Min Gud!...
Hela verlden drager sig hitåt för att höra Bellman, som lär vara här ... hur skall hon komma in bara?...
Jag vågar ej ledsaga henne...
Jag smög mig genom salen utan att någon märkte mig ... de voro alla så sysselsatte och din mor var ute...
Om jag blott visste hur Eva skulle komma in hit.
Herr Bellman har sjelf gått ut för att hemta nådig fröken, men jag vet ej hur hon bara skall komma genom salen ... här skall vara bal i afton...
Allt värre och värre...
Hvilket vågspel jag narrat henne till.
(Till Olof) Nå, hvad gör du här?
Detsamma som nådig Löjtnanten, fast jag ej har vågat komma samma väg för att träffa min hjertas kär.
Vi äro således kamrater i lycka och olycka...
Nå, du har väl ingenting att frukta? hvarför kommer du på smygvägar?
Ack, herr Löjtnant! vi äro lika olyckliga ... men herr Bellman har lofvat att hjelpa oss allihop.
Barnsligheter!
Hur skulle han kunna det?
Han kan ju inte annat än sjunga -- (för sig) Nog har jag hört att tonerna förmå mycket, att Thebes murar restes vid sång; men mina luftslott hafva ramlat...
MAJKEN. GYLLENSTORM. OLOF.
22 det finnes ingen Amphion, som sjunger det brustna helt, inte en gång den, som kallas nordens Anakreon.
(Högt) Nej, kära Majken, jag har kommit hit för att taga afsked; jag lemnar Stockholm, kanske Sverige...
Jag har fallit i onåd genom intriger af Evas stolta slägt...
Tack, tack kära Majken för alla dina tjenster...
Var huld och tillgifven mot din Fröken.
Du har lidit nog för vår skull.
Tala inte om det, nådig herr löjtnant...
Säg inte att ni skall resa.
Nu får jag ju träffa henne här hos dig?
Gud låte bara herr Bellman komma...
Jag är alldeles utom mig af ångest, att mor skall komma in och få se Olof...
Låt henne komma du, så skall jag nog sjunga ut för henne och tala ur skägget ... för att tala reson i goda ord, det hjelper inte med ett gammalt giftasgalet qvinnfolk; nej, man skall bara ha ruter i sig.
Min Gud! så jag bäfvar!
MAJKEN (gråtande).
Stackars flicka! du har haft mycket bekymmer för min skuld...
Måtte du till belöning få den du älskar.
Ack, jag har ett godt hopp, att allt skall gå bra ...
Nådig Löjtnanten skall inte vara utan hopp heller.
23 Tro, och allting klarnar Endast tro man eger.
Mel.: »Vin fördrifver galla.
Nej, mig fruktan varnar Slut! mitt öde säger.
Fruktan måste vika!
Mot en verld jag strider.
Tron kan aldrig svika, Fastän hjertat lider.
Tron kan aldrig svika, Fastän hjertat lider. _____
Skynda bort! nu hör jag steg!
Att jag så skall darra.
MAJKEN (lyssnande).
Jag skall gå, men hvilken väg?
Jag hör klackar knarra.
Genom fönstret?
Inte der!
Stäng det till! det säkrast är.
(Visar på sidorummet).
24 Kom, så döljer jag er här.
Alla lemmar darra!
Lurad, narrad mutter står Och kan intet ana (fattar ett glas) I arresten nu...
Men om hon vill spana?
Då, hon kniper oss min själ!
Uti skåpet göm er väl!
Min ros... Farväl!
Ljug nu, mot din vana.
ELFTE SCENEN. MAJKEN. VÄRDINNAN.
Jag tyckte, att jag hörde någon tala härinne.
Det var jag, söta mor...
Jag bara sjöng lite för mig sjelf... Jaså...
Hör du!... du hittar väl inte på några dumheter?
Nej, söta mor, det gör jag visst inte.
MAJKEN (bekämpande sin oro).
GYLLENSTORM. OLOF.
25 Du väntar inga sådanahär inte?
VÄRDINNAN (tar upp ett bref).
Bref!
Nej, hvem skulle jag få dem ifrån?
Der står ju ingen utanskrift.
Du känner inte heller någon som heter...
Ja, hvad var det nu han hette?
(läser) A..no... Ano ....
Anomymus...
Det namnet står inte i almanackan en gång.
Det vet jag nog, men det kan vara satans arga list under det ... det låter som det vore Latinska...
Nå, ja, brefvet är allt till mig sjelf ... jag kunde nog tro det.
(Afsides):
Från Jergen kanske?
Nej, det är sannt, han heter Hans och inte Anonymus ... då är det från Sektern...
Nej, det är från Jergen; han heter visst Hans Anonymus Jergen.
Hvad innehåller det?
Det är kanske Olofs... Kors, att mor kan inbilla sig att det är till henne.
(Hon går till dörren i fonden).
Får man störa ensamheten, lilla madam?
Hvem är det mor?
SVÄRD (i dörren).
MAJKEN. VÄRDINNAN. MAJKEN.
En af kunderna ser du väl...
Han har en liten räkning att göra upp med mig.
26 Jaså, han skall göra upp med mor?
Hvad har hon med det att göra!
Sköt sig sjelf, jungfru näsperla!
(Pekar åt sidodörren)
Gå in dit och tag fram kläderna i skåpet, de ha lågat der så länge; vi ska' vädra dem i morgon.
Ska' jag ta' fram allt som fins der?
Jag sa' alla kläderna (Hon skuffar in henne och riglar dörren).
TOLFTE SCENEN. VÄRDINNAN, sedan KORPORAL SVÄRD.
Seså, Gud ske lof, att man blef af med den näsvisa ungen!...
"Ska han göra upp med mor"... en sådan ton hon hade...
Jaha ... det är just hvad han ska', och derföre blir det ingenting af med herr Musikanten, åtminstone inte på länge, för man skall aldrig komma och säga att jag stagit brud på samma gång som min dotter.
Nog skall Svärd få be mig litet innan jag ger med mig ... men kär är han som en klockarkatt.
SVÄRD (mycket utstyrd med stor VÄRDINNAN.
Får man lof?
Ja, jag stiger dristeliga på, efter som jag har ett ärende till madammen.
Stig på han Svärd och var inte så blyg.
bröstbukett).
27 SVÄRD
Ja, jag är min själ inte blyg, Petronella lilla.
Då du vill, så säger inte jag nej.
(med händerna i sidan går henne in på lifvet).
Jag frågar Korporalen, om han vet hvem jag är?
SVÄRD.
VÄRDINNAN (med antagen värdighet).
Ja, nog vet jag det, Petro... välädla madam.. jag bara blef så glad öfver hennes vänliga bemötande ... ursäkta.
Ser han, Svärd, jag är ett fruntimmer, som han skall ekstmera lite mer, än komma så der burdus...
Ursäkta, värdaste Petronella...
Mitt ärende var annars att säga dig, att jag ville ha saken klarerad i dag, så att jag fick låta lysa...
Ja, du vet mina förbehåll, Anders: din son får inte gifta sig med min dotter ... der får du använda din faderliga myndighet ... och så får du aldrig mer än ett halfqvarter om dagen.
Ja, men om Söndagarne, Petronella lilla?...
Ja, hvad du då får öfver det gifna, beror på ditt uppförande under veckan.
Det dricka vi på, Petronella lilla.
SVÄRD (närmar sig bålen).
VÄRDINNAN. SVÄRD. VÄRDINNAN. SVÄRD.
28 Nej du, det der är Bellmans ... det är fina varor må du tro ... men han har nu varit borta så länge.
Gud vet hvart han och den andra gick.
Jaså, jaså!
Se, här har han glömt sitt strängaspel...
Om jag skulle försöka att qväda dig en liten sång...
(Han försöker att spela och ge an ton) Nej du, det går inte, jag sjunger ändå...
Herre Gud, den som kunde sjunga som den der Bellman ... det är mig en rigtig best att vara konstfärdig ... men, ser du, jag har allt en bra grann röst jag också...
Vänta ska' du få höra...
I lifvets vår du dig befinner
Och oskuldsblomman på kinden brinner.
Må blommor jemt din bana kröna, Och glädjens englar omfamna dig dig-i-i-i-ig!
VÄRDINNAN (suckar).
SVÄRD. VÄRDINNAN.
Haf tack för kyssen, du hulda tärna, Jag är så lycklig; jag vill så gerna!
Ack, den som finge en kyss nu bara, Och lefva lycklig se'n med dig dig-i-i-i-ig!
Och lefva lycklig se'n med dig dig-i-i-i-ig!
(Faller i hvarandras armar).
29 TRETTONDE SCENEN. DE FÖRRA, BELLMAN, FRÖKEN RIDDERKORS, djupt beslöjad.
VÄRDINNAN (sliter sig förlägen ur
Jag ber om ursäkt, att jag gick in ... och så kom.
Svärd efter, för vi hade en liten räkning oss emellan.
Nå, den tycks vara liqviderad nu ... efter hvad jag ser...
Åh ja, Herr Bellman förstår...
Kom nu han, Svärd! (Sakta till Korporalen):
Ser du den der, det är väl Ulla Winblad ... då blir här muntert i qväll! (De gå).
FJORTONDE SCENEN. BELLMAN.
FRÖKEN RIDDERKORS.
Hvilken ångest jag utstått...
Denna timma har tyckts mig vara en hel evighet...
Folkhopen lär tränga sig hit för att höra Bellman sjunga, och jag såg mig ingen utväg att komma fram, om inte ni, min Herre, skänkt mig ert ädelmodiga beskydd...
Ni sade ju, att ni var sänd af min trogna Majken?
Ja, min Fröken, och eftersom mitt beskydd ännu är er behöfligt, så stannar jag qvar till dess hon eller er fästman kommer.
BELLMAN FRÖKEN. VÄRDINNAN.
Svärds armar).
(som stannat i bakgrunden).
30 Jag vet inte hvem ni är, min herre, men ni ser ut att vara en ädel man; hvad skall ni tro om en ung qvinna, som vågat, hvad jag vågat?
Hvad skola alla andra tro...
Fruntimret, som var härinne?
BELLMAN. FRÖKEN (lutar hufvudet i sina händer).
Hvad andra tro, vet jag ej, men hvad jag sjelf tror, är, att ni, drifven af en allsmäktig känsla, uppoffrat ert lugn, edra bördsförhållanden, ja mycket, för att träffa den ni har kär...
Och ni dömmer mig icke strängt derför?...
Ni tar mig ju icke för att vara en äfventyrerska?
(Hon slår upp slöjan)
Se, min herre!...
Ser jag ut som en sådan?
Jag har icke heller trott det...
Ni är en ung och skön qvinna, och jag är på samma gång skönhetens slaf, som dess beskyddare...
Hvem och hvad jag annars är -- ja, hvad gagnar det att säga...
Jag är en herre af mycket liten djupsinnighet och frågar inte efter om solen går eller jorden axlar sig.
Hvad jag kan bedyra, är att jag vill ingen varelse ondt; att jag älskar oändligen en man med oupphörlig låga, (han har under samtalet fattat mandolinen och farit med handen öfver dess strängar) sköna fruntimmer och..
Ack, ni är... O, jag vet det nu...
Ni är denne Bellman, hvars namn och hvars sånger lefva på folkets läppar...
Ni är den glada sångaren, hvars lof jag hört af ryktet, hvars namn är så älskadt...
FRÖKEN (uppstigande).
BELLMAN. FRÖKEN.
31 Och hvars sånger ni kanske misskänner, likt mången, emedan de hemta sitt ämne från krogen.
Ni träffar mig ju också här ... tro hvad ni vill ... ser ni, det är just här på dessa ställen, der lifvet framstår i sin bjertaste dager, och der de löjligaste och bedröfligaste sidorna af menniskan erbjuda sig...
Jag är en glad sångare, i det längsta sorglös, till och med för ärans odödlighet; måttlig i allt, utom i hänryckning, njuter jag af lifvet, vänskapen, nektarn och lyran.
Ni talar om att ni är sorglös för äran...
Ack, den blir er ändå!
Och fattigdomen, ja ...
FRÖKEN. FRÖKEN. BELLMAN.
Må så vara, men framtiden skall dock tacksamt minnas er...
Nekas skalden guldets glans, hans lycka är ju att sjunga; sjunga toner som ljuda genom sekler (Hon närmar sig fönstret och blickar oroligt ut).
Var inte ängslig...
Jag skall gå ut och söka ... han vågar sig kanske icke in...
Nej, nej, gå ej från mig, jag blir då ännu oroligare...
Att han ej kommer, hvad kan hafva fördröjt hans ankomst...
Om jag kunde göra något för att skingra er oroliga väntan.
BELLMAN (knäppande på mandolinen).
FRÖKEN. BELLMAN.
32 Tror ni då ej, att jag skulle vara tacksam om jag finge höra någon af dessa sånger, som förtjusa alla.
Ja, jag vill sjunga ... men hvad?...
(Han eftersinnar sig litet, sluter ögonen ock börjar).
Opp, Amaryllis; vakna min lilla!
Vädret är stilla, Luften sval.
Regnbågen prålar
Med sina strålar Randiga målar Skog och dal.
Amaryllis lät mig, utan våda I Neptuni famn dig frid bebåda; Sömnens Gud får icke mera råda
I dina ögon, i suckar och tal.
MAJKEN BELLMAN. FRÖKEN.
Lås upp, herr Bellman, jag är instängd här.
FEMTONDE SCENEN. DE FÖRRA.
(i rummet bredvid bultar på dörren).
Jag vågade inte bulta förr än jag hörde er sjunga ...
Jag trodde att mor var här med sin kurtisör (blir varse Fröken) Fröken Eva!
Gud vare lof att ni är här!
(Hon kysser hennes händer och kläder)
Jag har varit så orolig för er.
Låt upp bror...
Hvar har du gjort af min sköna okända?
Hon lär ha gått in med dig hit.
LIDNER (utanför fonddörren).
33 Misstag!
Jag kommer straxt... (Till Fröken):
Var lugn nu, jag vakar derute för er säkerhet...
Nu går jag ut och talar med mor, jungfru Majken.
SEXTONDE SCENEN. FRÖKEN RIDDERKORS, MAJKEN, sedan LÖJTNANT GYLLENSTORM.
Att han ej kommer!
(Hon ser ut)
Snart ha vi åter natt ... den kalla natten med sina granna stjernor, som blidka ned på de dödligas smärta.
(Han sträcker armarne emot henne).
Min Henrik!
GYLLENSTORM (bakom henne).
EVA (kastar sig i hans famn).
MAJKEN. FRÖKEN. BELLMAN.
Se så, Gud ske lof!
Stackars min Fröken...
Nu går jag till min Olof. Är det väl sannt, att du är hos mig!... hos mig för sista gången?
Nej, nej vi få icke skiljas...
Det är inte sista gången.
Vi måste!...
Det är sista återstoden af kungens nåd, att jag får lemna mitt fädernesland; ty du vet GYLLENSTORM. EVA.
34 väl hvad det vill säga -- ett subordinationsbrott...
Hvad kunna lagarne dömma ... hvad veta de väl, att denne förman var min bittraste fiende, den som skiljde mig från dig, emedan jag icke egde mera än ett obefläckadt namn...
Kunde jag tänka på, att jag bar dessa lysande kläder, dem jag i afton för alltid tager af mig ...
Jag har tagit afsked af den, som förr var min beskyddare och vän...
Allt är ombesörjdt ... endast det svåraste, afskedet från dig, återstår...
Var då detta slutet på vår lycka.
Tro ej på lyckan!
Hon visar oss sin rikedom, sina skatter och tänder sjelf åtrån i vårt hjerta, och sedan flyr hon oss (han lyssnar till sång från salen).
Det är Bellman, min beskyddare, som sjunger.
Det är slut, du måste hem...
Jag måste säga dig mitt farväl ... farväl för alltid...
Ack, Eva, för tidens hand blir hjertats band så skört som spindelns väfnad ... och den som är borta, är snart glömd.
Hvem dömmer så?... den som ej tror...
Hvad skall jag tro ... allt är borta ... hoppet om ditt egande ... min hela framtid, min konungs vänskap...
Snart är jag för dig -- endast ett minne.
Ja, och alltid ett hopp.
GYLLENSTORM. EVA.
35 GYLLENSTORM (sluter henne intill sig.
Ack, ljuft är hoppet, ljuflig är dess lek, Dess dröm, som längtan ammar i mitt bröst.
Mitt lif var intet, men din hulda blick
Har tändt mång tusen stjernor i mitt mörker; Vid deras sken mig syntes lifvet ljust.
Min själ har famnat din, då dina läppar
Mot mina tryckta, blef den purpurväg, Der himlens ljufhet, lifvets friska lust Försmälte saligt, blef ett helt tillsamman.
Du älskar mig...
Säg om de orden än, Så vill jag dem derborta mig påminna, Nej, säg mig intet...
Se blott varmt på mig, Jag vill se hoppets bild i mina stjernor.
Ser du ej sanning uti denna blick?
Skall du ej tro, fastän du mig ej ser?
Tro, som den arme, hvilkens öga brustit, Tror under natten uppå dagens ljus.
Mig nalkas intet tvifvel, ty jag tror -- Min kärlek är mitt Allt -- tag
Något fråu Då sjunker lifvets allt och blir ett intet.
(Hon lutar sig mot hans bröst).
SJUTTONDE SCENEN. DE FÖRRA, BELLMAN utan att märkas af dem.
Var stark min Eva...
Nu farväl!...
Det säga vi båda åt Sverige...
GYLLENSTORM. EVA (reser sig modigt upp) GYLLENSTORM. EVA.
beledsagar det följande af scenen).
36 Följa dig...
Dela ljuft och bittert...
Det var en qvinna med hjerta...
Gud låte mig kunna hjelpa dem...
Jag skall försöka genom Schröderheim...
Det är min beskyddare...
Tack för allt bistånd, tack för det jag får ta' ert minne med mig från fosterjorden.
Ni reser?
BELLMAN. GYLLENSTORM. EVA.
EVA (blir honom varse).
BELLMAN (för sig). EVA.
Jag kan ej taga emot ett sådant offer.
Du besinnar då icke, att min stolthet skulle lida vid att veta mig vara en lekboll för mina hårda slägtingars vilja...
Jag skall, jag vill följa dig ...
Vi måste resa ännu i natt.
Jag såg derute flera af min förmyndares domestiker.
De skola fatta misstankar och man skall förfölja oss.