Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
P all för uppböi ds-slällningens vei ificerande vid redogluekclermiuen i öfiigt för fa res i enlighet med nu gällande foreski iller; samt all, med upphäfvande af nu varande stadganden om rcstra; - saknings ovillkorliga anställande, då restantier™; i något fögderi uppgå till 5oo r:dr, det må ankomma på Kongl. Majps- befäl — ningsbafv-andes pröfning alt vidtaga sådan åtgärd, då serskilda omständigheter 11ei till föranleda.
I enlighet med kommilleradcs, af Kongl. Majit i nåder gillade,, förslag, tillstyrker Utskottet vidare, r**'
a 7:0-- att nu gällande stadgande angående- ejterlysning a-f pei söner, som häfta för obetalde kronoutskylder, målle såsom ledande til!
In. tydligt besvär och äfven kostnader, ulan motsvarande gagn, vsida upphäfvet; äfvensom att, då ett år förflutit, ulan ali- upplysning om den skaltskvldiges .vistelseort- kunnat- vinna®, och vedei botande befinnas hafva iakttagit, hvad dnn ålegat, Kongl, Majds befallningshafvande må ega alf, på lika sätt, som förfares med ulskylder, hvilka i anseende till bristande tillgång icke kunna indrifvas, om dylika medels afskrifvaude förordna, utan att beslutet Kongl. Kammar.-iätten underställa^ jr.o Angående Redogörelsen.
Efter tagen kännedom af hvad kommilterade (sid. 178) ornförmält, huru med räkenskaper ne för ki ono-uppbörden efter nu gällande stadganden föi Ira Ilös, äfvensom meddelade upplysningar, angående de förändringar, som n afseende derå blifvit tid efter annan föreslagna, får Utskottet, hufvudsakligen instämmande med kommilterade, men med iakttagande af de jemkniugar uti deras förslag, hvilka förut af Utskottet gjoide.hemställande!) föranleda^ häl igenom tillstyrka, 5 8: o att kiouo-uppbörds-räkenskaperna, i likhet med öftiga allmänna redogörelser samt riks-hufvudboken, malte uppgöras och afslutas Sta>s-Ulskoriels Vita!ande, N:o 2-12. för kalender-;’r; al t desamma, behörigen vei ificerade, aflemna* för städcrne inom slolet af Januari månad, samt för fögderierna viii den för summariska redovisningen nu stadgade lid., med iakttagande, att den ut i sistnämnda redogörelser förekommande balans bör specifikt utvisa, Iivari deraf blifvit levereradt lill och med den 3o April och hvad sislberörde dag finnes utestående, dock att för Stora Kopparbergs län liden
Tor räkenskapernas aflemnande tills vidare och intilldess ränleförenkliugen äfven der kunnat utföras, bestämmes lill den r Juni; att uppbördsböckerna böra räkenskapen åtfölja ; att för bötes-medlen upprättas serskiIde, vid förutnämnde räkenskaper fogade, redogörelser, ifrån hvilka, till debitering i de förra, endast öfverföras sådane verkligen influtne medel, som utgöra föremål för leverering till ränteriet och således tillhöra krono-uppbörden, hvaremot uti den serskilda redogörelsen, jemte förekommande afkortningar, afföres, hvad uppbördsmannen bör direkte till vederbörande utbetala; att, med bibehållande af föreskrifterne derom, att befmtelige restantier böra vara utredde och indrifue inom slutet af Augusti månad, då special-räkningen afslulas, för så vä! städerna som fögderierna upprättas och inom den i5 påföljande September till Kongl.
Maj:ts befallningshafvande aflemnas förslag öfver förhållandet med de uti föregående årets redogörelser balanserade medel, bestyrkt på lika sätt, som i afseende å de i special-redogörelserne upptagne restantier nu finnes föreskrifvet, hvarjemte verifikationer för de uti förslaget verkställda a flur ingar böra företes, men efter skedd jemförelse redogörarne återställas, för att årsräkenskaperna bifogas; att den serskilta, för samma period, som special-räkningarne öfver kronouppbörden afslutade ränteri-räkningen öfver levererad dylik uppbörd, såsom icke vidare behöflig, derest de allmänna krono-uppbörds-räkenskaperna, lika med ränteriernes special-räkningar, upprättas för kalender-år, af skaffas, men deremot, på det, vid räkenskapernas granskning i Kammar-rätten, kontroll må egas derå, alt de uti specifikation å balansen i fögderi-räkenskaperna upptagne levereringar efter den 3i December och intill den 3o April äro med verkliga förhållandet instämmande, förordnas, att vederbörande lands-kamererare och landt-räntmäslare böra härom å sistnämnde räkenskaper teckna intyg;; samt Stats-Utskottets Utlåtande, jV.o 242. 9 sam! al! landsböckerna efter nvlt. med riks-hnfvudboken öfverensstämmande formulär afslutas inom den i Oktober efter räkenskapsåret. i 2:0
Om preskription för skattskyldiges och reclogörares ansvarighet.
Kommitterades yttrande i detta ämne (se sid 187 - 192) innehållerhuf-'* vodsakligen, alt den nu stadgade lid af 3 år for reservationskrafs anställande hos de skatt-skyldige borde, enligt kommitterades tanka, bibehållas, dock att denna lid räknades från utgången af det år, för hvilket de anmärkte medlen belöpa; att litlen för anmärkningsåtal emot de tjenstemän, som med kronoutskyldernes debiterande och redovisande ega befattning, i frågor af sådan beskaffenhet, sorn icke äro från all preskription undanlagne, måtte bestämmas till lika tid, att räkna från det räkenskaperne inkommit till vederbörande auktoritet, der granskning af dem skall anställas; att de tjenstemän, hvilka det ålegat att anmärkte medel debitera, böra, i händelse felaktighet vid aninät kningsmålets afgörande pröfvas vara af den beskaffenhet, alt den kan anses hafva tillkommit af bristande uppmärksamhet, vara kronan för ersättningen ansvarige, dock, i fall medlen skola af de skattdragande gäldas, först sedan sig visat, att de icke kunnat hos dem utfås, samt att på det skattskyldiges ansvarighet i följd af anstäldt reservationskraf icke måtte blifva för långt på tiden utdragen, ej allenast den förklaring af 34 * Kammar-rättens instruktion mätte meddelas, alt dylika anmärknin gar böra inom två år efter reservationskrafvet vara hufvudsakligen pröfvade, alan ock det tillägg lill samma § göras, att utslaget skall inom tre år efter nämnde kraf den skattskyldige delgifvns, allt vid äfventyr, att, om något deraf försummas, verkan af reservationskrafvet förfaller.
Till hvad kommilterade härutinnan i ena sorn andra hänseendet yttrat och föreslagit, 5 9: o anser sig Utskottet böra tillstyrka Rikets Ständers bifall.
Genom hvad Utskottet sålunda tillstyrkt, angående kronoutskvldernas debitering och uppbörd samt redogörelsen derför, anser Utskottet sig hafva besvarat herr Hörn Stein s hos Borgare-ståndet väckta motion, angående kronofogdarnes indragning och deras göromåls öfverflyttande på länsmännen.
Prat. *847 ocA iS4». 4 Sami. i A/d. 2 Band. 3t M/tet. 2 J« Stals-Utskotlels Utlåtande; N;o 212:
Ehuru visserligen uti en del af de motioner, livilla lilifvit liär ofvan under serskilda hufvudafdelningar af betänkandet upptagna, förekomma frågor,son* mer eller mindre kunna angå andra ämnen än de, som innefattas under de hufvudmomenter, hvarest motionerne äro vordne oinförmälde, likväl och sorn Utskottet utlåtit sig öfver berörde ämnen., och foljakteligen samtelige motionerne besvarat, har Utskottet, till undvikande af ett öfverflödigt upprepande,, ansett sig icke böra mera än på. ett ställe omnämna ifrågavarande motioner. 60:0
I händelse af bifall till hvad Utskottet, i detta, betänkande hemställt och föreslagit, lära Rikets Ständer finna, att deras blifvande beslut bör hosKongl. Maj:t i underdånighet anmälas, med anhållan, att Kongl. Maj:t läcktes, efter pröfning deraf, i nåder vidtaga sådana förfoganden, hvilka af de serskilda framslällningarne och förslagen påkallas.
Stockholm den 8 Juli 1848, Reservationerr af friherre Tersmeden, emot Utskottets förslag, att ci vila em bets* oeh tjenstemäns för närvarande indelda löner, i stället för qvartaliter under löpande året, skulle på en gång i Maj månad, året näst efter det, för hvilket lönerna belöpa, utbetalas. af herr von Troil, S. G.: ”Den brist på konseqvens, som utmärker detta betänkande, vittnar nogsamt om den brådska, hvarmed detsamma blifvit på afdelningen uppgjordt och i Utskottet genomdrifvet.
Jag hade trott, att beslutet om den af behofvet så högt påkallade skatte-förenklingen lättare kunnat genomföras, derest Utskottet såsom grund för densamma antagit de af Kongl. Maj:t föreslague persedlarne: spanrnöl och smör; hvartill jag för min enskilda del velat lägga en tredje: dagsverken, såsom nödig; regulator vid prisernes stigande eller fallande; men då denna åsigt ej kunnat göra sig gällande, vill jag ej genom reservation emot denna och öfriga dermed gemenskap egande punkter söka sönderrifva sammanhanget af det hela.
Jag ber likväl alt få fästa de tespektive Riks-slåndens uppmärksamhet på tvenne omständigheter, hvilka i min tanke böra förändras, och kunna det, utan att i ringaste mån motverka framgången af hufvud frågan.
I Stals^Utskvllets Ctiålande, N:o 242. il
Ifen forsin af dessa punkter rörer uppbörden af de räntor, som till‘höra rniiitic-staten.
Utskottet liar föreslagit, alt desamma skulle af vederbörande kronofogdar uppbäras, för att ifrån ränterierne regementerna til 1- handahållas.
Delta stadgande medförer ganska många olägenheter.
Det ökar betydligt kronofogdarnes besvär, hvilka redan förut äro öfverbopade af göromål.
Den borgen, det åligger desse embetsman att ställa, uppgår endast till i,5oo ridt.
Flere månader förgå emellan lörsta nppbörds-stämman och -redovisnings-dagen (den i Maj), Örn medel under denna tid förskingras, hvilkendera drabbar förlusten,'kronan, regementerna eller båda gemensamt?
Ätt regementerna alltid derpå blifva lidande, torde kunna lagas för afgjordt.
Debiteringen och uppbörden af militie-statens krono-utskylder verkställdes i fordna tider af kronofogdarne, men ofverl!vilades, i anseende till dermed förknippade svårigheter, på regements-skr ifvar nc.
Utskottet föreslår nu att della besvär åter må påläggas de förre.
Manga hinder möta i delta afseende.
Vid bestämmandet t. ex. af den bevillning, sotn af militielöntagare bör erläggas, måste afdrag göras å den del af lönen, sorn motsvarar ackordsräntan, hvilkens belopp, i mån af inträffade successioner, förändras för de olika lön Lagar ne.
Bestämmelsen deraf, och af åtskilliga dylika förhållanden, kan svårligen af någon annan än regements-skrifvaren uppgöras»
Hvad dessa sednare, eller regernents-skrifvarne, beträffar, kunna de, äfven om uppbörden frånloges dem, icke undvaras.
Lika med kronofogdarne, äro de författningsenligt skyldige att ställa r,5oo r:drs borgen; men derjemte är hvarje regements-chef berättigad, alt af regeinens-skrifvaren fordra serskild borgen för uppbörden till armeens pensions- och enkekassor s.unt ackords-amorterings-fönden; en rättighet, hvilken äfven, så vidt mig veterlig! är, allestädes begagnas och till vida högre belopp än t,Boo rdr.
Säkerheten för regementerna är alltså betydligt större, om uppbörden verkställes af deras egna redogörare, än om den anförtros åt kronofogdarne, oberäknadt den kontroll, som af regementernes lönings-direktioner utöfvas å de förre.
Åtskilliga andra olägenheter för vederbörande löntagare uppstå äfven af den föreslagna förändringen.
Lönerne komma alt utfalla flere månader sednare än nu, då första uppbörds-stämman af regements-skrifvaren vanligen hålles i Januari. — Krono-utskylderne, hvilka nu utbetalas af regementsskrifvarne med först inflytande uppbörds-medel, skulle då komma alt å skatlskrifnings-orten kontant uttagas af hvarje löntagare, innan ännu något af lönen fått uppbäras.
Kronofogdarne skulle troligen icke kunna åläggas,att Mtan provision uppbära lönebeloppen.
Nuvarande regements-skrifvare ega 12 Slals-Utskottets Utlltande, A:ö 242. skälig anledning fordra, alt under deras Återstående tjenstetid ej gå i mistning af denna, den hufvudsakligasle delen af deras inkomst.
Allt detta undvikes om hädanefter, som hittills, uppbörden af mi lilie— statens räntor får af dess egna redogörare verkställas.
För vederbörande räntegifvare kan det äfven vara alldeles likgiltigt, då räntorna utgå endast i kontant, om kronans eller regementets ombud uppbärer dem, ty det så mycket ointalta prejeriet kan lika litet komma i fråga i ena, som andra fallet.
Jag känner icke tillräckligt tillståndet inom öfriga korporationer och stater, för att kunna bedöma huruvida förhållandet äfven der är enahanda.
I sådant fall torde älven de bora bibehållas vid rättigheten alt sjelfva uppbära sina inkomster; men i afseende på militie-stalen tror jag mig i det föregående hafva ådagalagt, att Utskottets förslag skulle medföra ökadt besvär och svårighet för kronofogdarne, minskad säkerhet för regementerna samt många olägenheter för löntagarne, och, då dertill kommer, att uppbördens verkställande genom regements-skrifvarne är för räntegifvarne lika beqvämt och lika säkert, som då detta uppdrag lemnäs kronofogdarne, tror jag mig ega grundade skäl föreslå, det Rikets Ständer, med frånträdande af Utskottets förslag, ville besluta, att med indelda räntor forsedde löntagare, åtminstone inom militie-stalen, må ega, att genom egna uppbördsman desamma uppbära.
Den andra af de frågor mot hvilka jag måste reservera mig, rörer augmefits-räntorna.
Utskottet har, i min tanke, våldfört egande-rältens helgd, då Utskottet, utan inuehafvarnes medgifvande, föreslagit alt augments-räntorna skola af stadens uppbördsinän indrifvas, för att tillställas vederbörande rusthållare.
— Om det äfven måste medgifvas, att på många ställen en verklig lättnad i uppbörden härigenom tillskyndas rusthållarne, inträffar på andra ställen motsatsen, och första steget är dermed taget, att afhända rust/iållen och till statsverket indraga dessa räntor, hvilka, emot utgörande af rustnings-sk vldigheten, under så många mansåldrar gått i a rf, byte och köp, såsom en med rusthållet! förenad egendom.
— Rättvisan fodral'åtminstone, att samma grundsats härvid följes, som blifvit föreslagen i afseende å de ständiga rote-vakanserne i Skåne och häslvakans-spänmålen, eller att rusthållarne höras, och att de, som då förklara sig vilja ingå på förslaget, må genom kronans uppbördsman få sina' augments-räntor sig tillställde, bien att de, som ej önska en dylik förändring, må derifrån befrias.’. Stats-Ulskotlels Utlåtande, N:o 24-2.
13 af herr friherre Åkerhjelm, C.: ”Då jag hufvudsakligen förenat mig uti den af herr von Troil algi Ina reservation mot det heslut, som blifvit af högloft Stats-utskottet fattadt uti skal t jernk nings frågan, anhåller jag för min egen del få tillägga, aLt jag ogillar behandlingen af denna i beskaltningsväg sä djupt ingripande fråga, deii, att densamma uti dess helhet icke blifvit kollegierna meddelad till digifvande al' utlåtande, en behandling, som frågans vigt väl varit värd, och som för Stats-utskottet och Riksens Ständer väl varit behöflig. ” af herr af Sillén L. G.: ”Då jag lifligt önskar en sådan förändring ide af jorden nigfiende skatter, och deras förenkling kan åstadkomma belåtenhet hos skatleglfvaren, samt enkelhet och säkerhet vid dessa skatters debitering, redovisning och kontroll, anser jag del hafva varit välbetänkt af Utskottet att tillstyrka antagande af det i Kongl. Maj:ts nådiga proposition föreslagna sätt dertill, eller att, i likhet med kommitterades alternativa förslag, då nu befintliga många serskilda persedlarne förvandlades till allenast span mål och smör, jemle fyllnad i penningar, likväl med tillägg, af en ibland räntepersecUarne ingående titel, nemligen dagsverken, såsom den, hvilken är minst underkastad värdeförändring och gäller lemligen lika öfver hela riket; äfvensom, då spanmål och i synnerhet smör icke utgöra de hufvudsakliga produktionsartiklar i alla provinser, det må hända icke vore olämpligt, att i deras ställe antaga några få andra, som provinsen egenlligast frambringar.
Detta sätt alt bereda den allmänt önskade förenklingen, hade, enligt min öfvertygelse, skolat vinna mera framgång hos de respektiva Riks-stånden och undanröjdt mångå betänkligheter, som emot det nu framlagda förslaget otviD velaktigt uppstå.” af herr Gripensvärd, J. O.:
J’Då jag hufvudsakligen delar de åsigter, hvilka emot cielia betänkande blifvit utaf herr af Sillén, uti frågan om ranteförenklingens grunder, och utaf herr von Troil, i öfrige punkter, uttalade, får jag uti de af dem afgifne reservationer instämma.” af herr Rääf, L. F.: ”Stats-utskottet har ofta afslyrkt nådiga propositioner af skäl, att ämnena icke varit fullkomligt ulredda, hvarpå, såsom det första exemplet under innev. riksdag, må anföras utlåtandet rörande Götheborgska flottstationernes förflyttning och, såsom det sednaste, utlåtandet öfver fängelse-regleringen.
Uti skatteförenklirigs-frågan hade detta så mycket mera varit både behöfligt och af grundlag fordrad, som io § R.
F. bjuder: ”innan ärenderna 14 Siats-Utskottet* Utlåtande, K:o 242. lios Konungen i Statsrådet föredragas, skola de, genom nödiga upplysningars inhämtande från vederbörande embetsverk, af den föredragande beredas.”
Sådant har icke skett; både Konung och Utskott hafva varit i saknad af de anmärkningar och upplysningar, dem Kammar-kollegium, Stals-kontoret, Kammar-rätten m. 11. utan allt tvifvel skolat lemna, vida mångsidigare, fullständigare och riktigare samt med mera omsorg för både kronans och enskildes rätt och bästa, än hvad väntas kan af några få kommitterade, i sådan egenskap icke ansvarige, och hvilkas enskilda åsigter kunna ega mera stöd i framtida förhoppningar, än uti verkligheten af forntid och det närvarande.
Man har invändt att embetsverken förut blifvit börda öfver andra förslag i detta ämne.
Ett sådant svar innebär sin egen vederläggning, ty det redan skedda är icke det som sker, ett annat, och detta måste hafva olika skäl för eller emot; ett fullkomligt nytt, i mångfalldiga delar alldeles afvikande, är afgifvit, utan att vederbörande fått sig deröfver yttra.
I strid mot denna säkerhet om egen sakkännedom och tvekan om embetsverkens, hafva kommitterade och Utskott öfverensstämmande föreslagit, alt
Sala silfververks delegare skulle fa sig yttra och vederbörande embetsverk böras öfver den för silfververket föreslagna indragningen.
Kanhända läper och någon motsägelse ligga uti sistnämnde omsorg för
Sala grufvas rätt och för betalarnes af häste- och rote-vacansspanmål, hvaraf den förres delegare skola höras och de sednare hafva erhållit till och med bestämmande röst, i jemförelse med behandlingen af skattskyldige och räntetagare i allmänhet samt augmentsräntetagare i synnerhet, om hvilka förstnämnde det heter, att man ej velat underkasta sig omgången af de skattskyldiges hörande, öfver upphörandet af rättigheter till persedelskatlens utgörande in natura.
Kontraktet med betalare af vakans-spanmål torde icke kunna anses heligare än kontraktet med rust- och rote-hållare; de förra ega att betala, de sednare att uppbära i varan.
Räntegifvare äro tillförsäkrade att få afbörda en del af sina ulskylder in natura; och från dessa olika rättigheter lärer lika litet den ena kunna tvingas som den andra, utan medgifvande, om lag och rätt skola beslå.
Anledningar, ej de rätta skälen, till hela delta arbete äro hemtade: Slals-Ulskottett Utlåtande, N:t 2*2.
T-o frän jördeböckers, indelningsverks och uppbördslängders oredighet och motstridigbeter.
Sådana finnas och böra afhjelpas, hvarom föreskrifter äro lemnade sednast 1833.
Utskottet har föreslagit upprättandet af korrekta liggare, hvilket arbete skulle föregå inlörandet af hela förändringen.
Men när så vore skedt, försvunne ock hela delta skäl; noggranna och öfverensstämmande titlar och siffror vöre vundna och allt verkligt skäl till klagan, i detta hänseende, undanröjdt. 2:0
Att ett stort och onödigt arbete skulle ligga i årlig förvandling af en mängd räntepersedlar.
Denna särdeles ofta och högljudt åberopade möda är dock obetydlig.
Många persedlar och skyldigheter förvandlas icke; de utgå efter gamla kronoverdiet och sammanslås i debiteringen; andra undergå endast sällan någon markegångsförändring, och hafva för långa tider nästan orubbade värden; hvartill kommer, att för flera orter en stor del persedlar äro lika både till beskaffenhet och belopp för alla skattehemman, hvilket allt lättar uträkning: och debitering,. 3.0
Att räntegifvare skola ofta blifvit prejade vid spanmåls-leverering,, dels för mål och beskaffenhet vid krono-magasinerna, dels i lösningspris af räntetagare.
Hvad det förra beträffar beror ju numera ensamt af räntegifvaren att lill magasinet aflemna, om han deruti finner sin nytta, eller underlåta, om han fruktar orättvisor, hvilka dock icke måtte vara serdeles afskräckande, när man ser alt ansenliga poster af kronans behållna spanmål årligen inmätas, ehuru lockelsen af efterskänkta forsellönen borde föranleda till kontant betalning af bela beloppet.
Hvad sednare händelsen vidkommer, har man låtsat glömma alla de talrikare fall, då räntegifvare prejat räntetagaren genom uppsägning, när denne, under år äf ymniga skördar, icke kunnat för något pris afyttra spanmålen.
Det allmännasle förhållandet är dock, och efter detta måste dom fällas, antingen att räntegifvare gerna lemna och räntetagare gerna uppbära en vara, hvilken den ena annars skulle med möda och möjlig förlust bortsälja, och den andra på samma sätt inköpa, eller att öfverenskommelse är träffad om årlig josén, eller alt, der uppsägning sker, räntetagaren lemnar priser, som vida understiga de gångbara, och derjemte ej sällan anstånd med betalningen,, hvilka beqvämligbeter uti ingen mån kunde ega rum efter nya förslaget.
Jag är ock fullt öfvertygad att de största trakterna af landet, d. v. s. alla de, som hafva blott ett afsältningsslälle, och det långväga, skulle, om de blifva hörda, vägra avskaffandet af spanmålens leverering in natura, så vida årliga markegångai derå fortfara. 16 Stats-Utskotlets Utlåtande, N:o 242. 4:0
Att beräkning och kontroll för elen betalande vore svåra.
Oni kommitterade utarbetat den ofvannämnde korrekta liggaren, derjemte hopjemka! de svårare bråktalen med närslägtade persedlar, samt rättat några andra dylika obetydligheter, hvaröfver man nu upplnifver ljudande klagorop, hade man, med bibehållande af allt det goda och väsenteliga i vårt skatteväsende, vunnit den önskade lättheten att beräkna långt mera, än efter nuvarande förslag af ett medelvärde än för 20, än för 10 år, sorn icke eller kan af allmänheten utan biträde kontrolleras.
Men de egenteliga, fastän ej uttryckta grunderna till denna omstörtning af våra urgamla skatteförhållanden torde ligga: a) uti en af Kongl. Majjt förutsagd, af kommitterade till hälften erkänd, och af alla oegennyttigt tänkande insedd visshet, att ett fast penningevärde, det må sättas i silfver eller eller hvad beräkning som helst, skall, med tidens längd, nedgå under persedelns verkeliga värde.
Bevisen härpå äro ojäfaktiga.
Konung Carl XI, som ingalunda ville efterskänka något det minsta af sin kronas rätt, uppgjorde på 1680-talet ackord med åtskilliga landsorter om lösen af tionden i ond och god tid, emot i| r:dr silfver, råg och korn öfverhufvud, en öfverenskommelse, som redan under samma regering upphäfdes, emedan priserna förändrat sig till kronans skada.
1 1 års medeltal af markegångarna för 1720—3o utgjorde på råg 1 r:dr ^3 sk. 4 rst., på korn 1 r:dr 16 sk., allt i silfver, och efter samma myntbestämning, som deri nu gällande; och den ständiga markegång, som 1 ^35 sattes på behållna räntepersedlar, afskalFades 1766, såsom ländande till alltför känbar minskning uti ingälderna.
Det är detta som förleder; detta förutsedda fallande i myntvärdet, deraf uppkommande förminskning i grundskatt, med vissheten att, enär statens behof ändock måste fyllas, bristen skall, genom bevillning, läggas på andra till sådan börda icke pligtiga klasser, stater och hemman, hvaremot en lika; otillbörlig skänk skall tillskyndas nu skattskyldig jord. b) Vidare att, genom dessa första och stora steg, man hoppas väsenteligen närma sig till svflet af hela indelningsverkets upphäfvande, alla skatters förvandling i penningar och dessas odelade ingående till Statsverket, med tiden såsom bevillning, i den mån nu föreslagna silfvervärde blifver otillräckligt, och att således kunna beröfva kronan dess ordinarie inkomster, ®eh sätta henne, samt löntagare, i fullt beroende af Ständers välbehag.
Om Stab' - Vakuum* litt åland?, N:o 212. 17
Otn dylika åsäter kunna
Tor andra utgöra skal til! bifall, äro de hos mig bevekelsegrund er för alslag.