Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
ANDERS (till Boman som är färdig att gå).
HULTING (ligger qvar).
Nä-ej, låt bli det, 'Ulting.
HULTING (kraflar sig opp).
Tänk bara om det skulle bli vindstilla!
BOMAN (skrattar).
lugn, konfonjum skaffar jag med detsamma.
Hugg i nu, så tar vi säcken!
Dugtig skeppare, den der Boman!
ANDERS
HULTING (sedan) EN GARDIST.
(tar tag med).
Oho-i!
Ja 'an 'ar bara hett fel, och det hä' hatt 'an smakar bränvin. det ett fel, det, din te vattensfänrik?
Det är en dygd, ska' jag säga dig!
Hvar skulle di ta vägen med potatisen och bolagskrogarne, och hela nykterhetskommersen, om ingen menniska tog sig en klar emellanåt?
Vet du inte att det är på bränvinet, som di betalar både Kgl.
Maj:t och kronan och presterskapet och krigsmakten till lands och vatten, din nykterdansare?
HULTING (vigtig).
Jo jo men, du!
Hela regeringen skulle komma i baklås, om inte folket söp.
Men det begriper inte ni bönder, för si ni har inte fått i er någon tocken der -- naschonalgeometri, det är saken.
ANDERS. ANDERS (förvånad).
HULTING (i det de knoga ombord med säcken).
Hå haldrig 'eller!
Hvad hä' det för slag?
Rospiggarna.
26 HULTING.
Det är konsten att göra tiodubbelt renadt!
Och på den saken hänger både Sverge och Norge, och litet till!
Har du varit på ångköket?
'olmen?
ANDERS. Hångköke?
Det som hä' bygt på Kungs-
det ja!
Men ser du, det är bygt på bränvin också, du -- och inte bara på Kungsholmen, inte!
Och maten kokar di på sprit, ser du, och det är mycket billigare, för då får man både tilltugg och allting på en gång! (ser åt höger.)
Ser du den der gardisten som kommer der med kistan på ryggen?
Är det hållning, det der?
Fy för... skulle du ha' sett mig!
Om jag så inte bar mer än geväret, så var jag rak i ryggen som en penal!
Men nu har di inte något pli på sig mera!
GARDISTEN (från höger).
Bor HULTING.
Du ANDERS. HULTING.
'An kan väl hinte gå rak, när 'an bär!
här någon jumfru som heter Anna Westerbom, gubbar? måtte vara från Sorunda, om du tror att det bor jumfrur här nere vid bron!
GARDISTEN (sätter ner kistan).
Hvad är du för en oppkäftig kanalje?
hinte te' något nytt gräl! -- 'on ska' segla med hoss, ska' 'on! GARDISTEN. Nå,
ANDERS (till Hulting).
Ställ nu
då bor hon väl här då!
Här är henneses kista, som drängen Petterson hos grosshandlar
Blum skulle bära ner; men han fick förhinder. andra gardet?
Schåar GARDISTEN.
ni i unjeform nu för tiden, vid
skulle ha' varit med på min tid, du, din gröngöling, så hade det kostat dig fem och tjugo -- men si, den tiden fans det disselplin vid gardena -- nu läser ni bara lillkatkesen och hoppar kråka på gymnastiken, edra ynkryggar! skulle jag ...
GARDISTEN (hotande).
HULTING Du
Det angår dig inte!
vore jag bara civil, så
27 ANDERS (visar åt venster).
Westerbom!
der kommer Hanna var lycka det, din
gamla kommisbulle!
GARDISTEN (till Hulting).
Sa' du ja, rekrytsticka!
ANNA och KALLE (från venster). terson?
Se der är min kista!
Men hvar är Pet-
GARDISTEN (ger honnör).
Han vardt hindrad, för grosshandlarn skulle ut och segla.
GARDISTEN. ANNA.
Skulle han ut och segla?
bära hit'en.
Ja, och derför kom han och bad mig
GARDISTEN.
Hvad ska' det kosta då?
gatan?
För att bära ner den här från Kaptens-
Jag får väl sjuttifem öre.
du en kronans karl, du -- och vill passa på och klå en gentil flicka?
Fy tusan
På min tid hjelpte man dom för inte eller för litet tilltugg!
Jag undrar inte på att di håller sig till brandkårn i stället, nu sedan norrbaggarne blifvit venstervridna!
GARDISTEN. HULTING.
Se der! (ger honom pengar.)
Ge mig femti öre då, så får jag gå!
Tack, jumfrun lilla! (vänder sig om
för att gå.)
går, din bulvan?
Ska' du inte göra honnör innan du
Ja, träffar jag dig en gång, när jag inte är nära kasern, så! ... (går till höger.)
HULTING ANNA.
(föraktligt, i det han pekar efter honom).
Karl Johan skulle ha sett den der!
... detsamma.
Tag i nu, Kalle, så bär vi ner henne med
28 KALLE.
aldrig i frågan, jumfrun lilla! -- Se, på min tid lärde man sig vara kabaljer!
Om fästman tar i på andra sidan, så knogar vi af ner med henne, det ska' gå som schas, det!
ANDERS (i det han tar i kistan).
HULTING (pekar på Kalle).
Nej, ANNA (skrattande).
Ja, vars!
der, jag!
jag menar den
min, vet jag!
KALLE (skjuter undan Anders).
Hon HULTING (ser på Anders).
Inte ä' han min fästman, inte! är ju syster
så har hon väl nå'n annan fästman då, så kan det kvitta!
(de gå ombord med kistan, och ner i kajutan, dit
Anna följer med.) halt bra proper, händå! -- ANDERS (för sig, i det han ser efter dem). 'O'
DE FÖRRE. BOMAN (från höger med ett paket i handen, och en butelj under armen). der ja, Handers, nu hä' halting klart.
Hä' Hanna och Kalle hombord? kista.
ANDERS. Ja, BOMAN.
de hä' nere i kajutan med 'ennesses
BOMAN (hoppar ned på båten).
Styfva på storseglet då! (till Hulting, som kommer upp igen ur kajutan.)
Tag hi hett tag, 'an med 'Ulting, så går det litet raskare! (han lägger från sig sakerna akter ut.)
vars!
Hvar ha'
ni mojengerna nånstans?
(hugger tag i ett tåg.)
Focken
Det der hä' ju te' focken!
väl på ett ut!
eller bocken -- det kommer
'ör nu, 'Ulting, hva'n hä', men sjöman hä'n då hinte! (hugger i.)
Åh-ho-o-hi!
BOMAN (skjuter undan honom).
Hå 'iva på!...
29 BOMAN. 'Ulting!
Spring sta hå tag hett ryck hi taljan, hå lägg hom roret håt mej!
HULTING. BOMAN HULTING
(springer åt aktern).
Så djäkeln i min talg, om jag begriper ert rospiggslatin! (får tag i en spak.)
Är det den här?
BOMAN (förargad).
(pekar akteråt.)
Ja-a, den der, vet jag.
Taljan?
fast hom knapen hett tag, Handers, medan jag lägger hom roret!
'Ulting hä' dum som di handra landkrabborna. ska' jag ta i ett tag! (hjelper till med storseglet).
HULTING KALLE (kommer upp ur kajutan).
Vänta,
(ser Boman sysselsatt vid roret).
Hvem fan kan lukta sig till att ni kallar det der repet för taljan?
Det tror jag mig om! (tar in landgången, men håller på att följa med den i sjön, när brädan släpper bron.)
Hjelp!...
Jag faller i!...
ANDERS. Gasta hinte så ho'iskligt! (de dra upp landgången ombord.)
HULTING (synar sin hand).
Man BOMAN.
Kan 'Ulting ta' in landgången då?
får flisor i fingrarne, sa' han som klådde sig i hufvudet!
Loss i förn, Handers!
Loss hä' det, ja!
håf! (till Anna, som i detsamma kommer upp ur kajutan).
Hakta sig för bommen, Hanna!
Kom 'it! (han för henne öfver åt landsidan.) bättre hon akta sig för Boman. på sjön!
Åh hvad HULTING (till Anders uppe i fören).
BOMAN (vid roret).
det ska' bli skönt te' komma ut Boman hä' nog hinte
fast på det 'ållet hinte!
Hå,
Hajös med dig, Stock'olm!
Bär håf för pråmen, Handers!
men, ja!
ANDERS (med en bärling i hand).
håf för prå-
30 HULTING.
(ta'r dragspelet, som ligger akterut).
Nu drar jag 'stad med seglingsvisan! (spelar och sjunger:)
Och adjö och farväl med dej Du stora Stockholms stad, Nu far jag ut, till skärgår'n, Och då är jag så glad!
Akta min sängkammare, hör du!
Och fast jag 'issar focken hopp, Gråt hinte, lilla vän!
För hom det bara blåser
Så kommer jag higen!
(Under tiden försvinner skutan ut till venster och man hör dragspelet fortsätta utanför.)
Jag har också en liten afskedskatastrof!
Så glad jag aldrig afsked tog Från fanan som jag svor, Som nu jag far på skutan, Till roslagssvin och kor!
HAMNSERVISEN (från höger, följd af Blum).
BLUM.
EN HAMNSERVIS.
herr grosshandlare, här ligger Bomans skuta!
Nej ser en på, han har seglat! försent! BLUM.
Förbaskadt
dumt att jag skulle komma
han ut just nu!
HAMNSERVISEN (pekar utåt höger).
Se BLUM (sätter binoclen på sig).
der sätter
i händerna).
Boman!
det han?
(ropar
Och hajös och farväl med her Bro'uggare på land!...
Hvad heter skutan?
BOMAN (utanför till venster).
HAMNSERVISEN.
BLUM (ropar).
Ohoj!
31 HAMNSERVISEN.
honom?
han se om det är någon ombord hos
Di hör ingenting för klaveret.
det är flera.
Nej se, en vacker flicka har di med sig också! med!
är just henne, som jag skulle tala (slugt).
Å sjutton!
HAMNSERVISEN
är min piga, begriper han, som skall ut och fira midsommar, och som har tagit köksnyckeln med sig i brådskan!
Men, jag sätter väl efter henne på min segelkutter!
BLUM (vresigt).
(I detta ögonblick kommer skutan på något afstånd in från höger, och kryssar i stark fart ut till venster.)
får alt grosshandlarn skynda sig, för Boman seglar värre!
För tusan, hvad jag var dum, som lät henne gå! (skyndar ut till höger.)
samma sida.)
HAMNSERVISEN. Gubben BOMAN
är fast, ni! (går ut åt
(Skutan försvinner.
Ridå.)
Nu seglar jag te' skärgål'n, Hå får mej hen last sand! _______
(sjunger i förbifarten).
Storbåten på utsegling.
Framscenen föreställer däcket på storbåten, hvars lastrum döljes af bräder, lagda längs efter däeket.
Vid andra kulissen yttre relingen med sina knapar, samt vanten.
Till höger akterkajutan med sin nedgång och sitt tak öfver.
Vid tvåtredjedelar af scenens bredd, åt venster räknadt, står masten med storseglet och focken, hvilka båda ligga öfver åt fonden till, storseglet mycket utfiradt, som vid god trefjerdedels vind.
Omkring masten stå de ombordtagna möblerna.
På kajuttaket sitter Boman vid roret i skjortärmarne, med blå toppmössa, pipsnugga i mund.
Uppe i fören, hvars yttersta del, liksom aktern, försvinner i kulissen, sitter Anders och håller utkik.
Hulting ligger utsträckt på landgången utmed relingen och sofver, med hufvudet på en säck.
Boman sitter Kalle med dragspelet i handen.
Emellan kajutan och masten ligger sängklädersäcken invid relingen, och på den sitter Anna, med hufvudet utåt sjön.
I bakgrunden ett aflägset land, som endast helt långsamt flyttar sig från venster till höger, ibland afbrutet af holmar och skär på närmare håll, som då man seglar öfver en större fjärd.
Då och då skymtar en ångbåt eller skuta förbi, med olika fart, alt efter som den möter eller går samma väg, eller är längre eller närmare ifrån storbåten.
Luften är klar och solig, vinden jemn.
ANDERS (tar in på skotet).
Styfva på focken hett tag, Handers!
Styfva va' det, ja!
33 BOMAN (till Kalle).
Hvar 'ar du fått tag hi den der hutvandrarvisan som du sjöng nyss, Kalle?
Jag fick
lära mig henne i Malmö i vintras.
Det ska' vara en småländing som lär ha' satt ihop henne.
se de der småländingarne di kan då rakt med hall ting! de ä' inte ledsna, inte!
Och föder sej gör di, hvar di än är!
Men, BOMAN.
Usch ja, BOMAN.
Ja-a,
'ör nu Boman, 'ar di rakt hinte några präster hals hi Hamerika?
Nä-ej, låt bli det!
BOMAN. Ja-a, det går fäll som det går, det.
Det lär nu vara på det viset der höfver, hatt somliga bryr sej hinte hom'et, hå handra frågar hinte stort häftert.
Men si, hen makalöst stor harbetslön, det får di då höfver hallt!
'Ur bär di sej håt med Gusshole då?
de som är der!
och jord får en rakt till skänks, säger
hen får fäll halt fundera med sej sjelf, hom det hinte vore rätt så godt te' ta' hå ge sej håf te' Hamerika.
BOMAN. Ja-ja,
Ah, hvad skall Boman der att göra?
hemma är ändå bäst, om det också kan vara dåligt nog ibland; -- och en bra karl tar sig nog ut hvar han ä'! det ska' 'on si det!
Tror Hanna det hä' så muntert te' ligga hå dra sand mellan skärgål'n hå stan, hå bli håt'utad hutåf både den hena hå den handra?
Hå di fattiga styfrarne som hen kan segla hi'op på de fem månarne som hen hä' hi fart, dom häter hen hopp på di sju handra, medan hen får lof hå ligga stilla med skuta!
Hå hinte 'ar hen något för framti'n, hinte. ändå?
Åh, ANDERS. BOMAN.
Åhnej,
Tjena pängar, jag som de handra!
Det hä' sanning, det!
nog har fäll Boman lagt ihop något
34 BOMAN.
Det lilla jag 'ar, det ligger hi seglena hå skutan, hå det kan snart vara borta.
Hå när hen för rexten hinte 'ar någon te' arbeta för så...
ANNA BOMAN.
Skaffa
sig, ja!
Det hä' hinte många flickor som vill bli' vid hen skeppare, just.
De tror hatt halla skeppare super, hutom de som hä' läsare, hå si, det vill jag då hinte bli på vilkor. hä' det godt hom dom hi skärgår'n.
Höstermans 'Anna 'on gick halt och såg läsvurmig hut på vintersidan! jänta?
Hon, KALLE.
BOMAN. Hannars
Skaffa sig det då, kära Boman.
Nej, det samma jag säger.
som var en så dugtig och katig
Hå ja, hvad katig'eten hanbelangar, så sitter den nog qvar, hå sturskheten med, fast 'on 'ar blifvit bibelsprängder för rexten! (slår hastigt knytnäfven i taket.)
Jäklar anknoka!
det var hen broms som stack mig på näfven.
De hä' hefter hen på sjön, haldeles som kolportörerna på land. jag hinte ser hi kors, så hä' det Höstermans stora sump som seglar derframme. heller!
ANDERS (ser utåt fören).
DE ANDRA.
BOMAN (skyggar med handen för ögonen).
Håhå, KALLE (stiger upp och går framåt fören).
ett qvinfolk vid roret, och så ligger det en karl i fören.
Det hä' då rakt tvärs hom, det!
Ja-a, hå det hena hä' Victor!
hä' nog det handra 'Anna, för si, hinte låter 'on nå'n annan styra, hinte!
det var då rigtigt roligt att få träffa henne!
Ropa an dem när vi kommer närmare, Boman.
Hvad ska' det tjena te'?
Det hä' bäst te sticka håf förbi dem, så det säger schas hefter't!
35 ANNA (vänder sig om och ser på honom).
Är BOMAN (ser uppåt väders).
Nä-ej, ANNA.
ovänner?
hinte just det, men sällan tittar 'on håt mig, hom 'on kan slippa.
Det som 'ar vurit, så 'ar det furit!
Det hä' bara helände halti'op!
Det var ju så väl mellan er förr i tiden?
rakt på dom!
ANEERS.
litet, Boman, hannars ränner vi
hä' jag, som sköter roret! (efter en paus.)
Vill Hanna tala med 'na? kan jag fäll fråga hom 'on vill binda hefter, fast, det hä' 'on nog för stursk te'! kan ju Kalle ...
ANNA (leende).
Ja ANNA.
BOMAN (sträft).
Ja, nog vore det roligt alltid.
Boman kan ju försöka.
Eller också
vars! (ropar framåt.) Guds fred, Hanna och Victor!
Hur lefver verlden med er? sterbom! ifrån?
VICTOR (utanför till venster).
Nej HANNA (likaså).
Guds KALLE.
Direkte HANNA.
BOMAN
se Kalle Ve-
fred!
Hvar kommer du
är ombord också!
från Nybron!
Anna, syster min,
'Ar ni lust te' binda hefter, så kan ni komma 'em hett par timmar förr! på hoss?
HANNA (närmare).
Hä' 'on?
ska'
Boman släpa
näsduk).
God dag, Hanna!
HANNA.
ANNA (stiger upp vid relingen och hviftar med en
Ni kunde gerna komma ombord, så fick vi språka litet!
Tack sjelf!
benpiporna.
VICTOR (närmare).
hå' så fick hen räta på
36 HANNA.
Nå ja, ta' ner seglena då, så hänger vi fäll hefter hett stycke.
vars, det ska' gå hi rappe! (han tar en ända i fören och ämnar skynda fram midskepps, men stupar i brådskan öfrer Hultings ben, och far framstupa.)
Djäklar hi den gardisten!
HULTING (yrvaken).
Gör klar hen hända, Handers.
Werda! (sätter sig opp.)
Tog ni törn nånstans i Roslagsbackarne, gubbar? bena, du?
ANDERS (kraflar sig upp).
Kan HULTING.
du 'håll' håt dig
fram till relingen midskepps).
Pass på nu, Victor och ta' emot ändan!
KALLE (har tagit upp ändan och under tiden sprungit
Håll upp ögonen du!
roret du Handers hett tag, medan jag hjelper dom hombord! hett tag?
ANDERS (tar rodret).
jag lofva hopp hi vind
BOMAN (går till relingen).
Be'öfs hinte!
Victor 'åller nog styft, 'an!
(Man ser i detsamma hufvudena och axlarne af Victor och Hanna vid sidan af relingen, samt en båtmast med hoplindadt segel.
Sjelfva båten syns inte.
När de komma midt för, kastar Kalle ändan.
Victor, som är i fören på båten, altså längs åt venster, tar emot ändan.) (tar emot ändan).
'Åll hi hå dra' ja! (de sacka af akterut och försvinna ett ögonblick; snart ser man dem igen komma fram från höger, och Victor halar på linan, som Kalle gjort fast om ett par knapar i relingen.)
VICTOR KALLE.
Håll i och dra!
så går det rejelt!
mig hi 'and nu hett tag, 'Anna,
HANNA (ställer sig upp i båten).
Hen bra karl hjelper sig sjelf!
'Åll hi säkert bara, Victor!
så går he gentilt!
VICTOR.
hinte falléra!
Stig 'är på tjärtunna'
37 HANNA (stiger raskt upp på relingen och hoppar ombord).
tusan, ser ni på bara!
Fruntimmersfrämmande, och den som inte är rädd te' visa benen, inte!
HULTING (som rest sig upp på ena armbagen).
Åh
Välkommen
hannars?
hombord!
'Ur står det te' som frägar.
'Ur
mår Boman sjelf?
HANNA (tar honom i hand).
ANNA (skakar hand med henne).
God dag, Hanna.
Hå jo, det rifver håf.
Jag ska' först hösa sumpen, hå göra hi hordning en smula hombord.
KALLE HANNA.
Nå Victor, ska' du inte opp nu då?
(tar Hanna i hand).
Guds fred vackert!
fast händan hakterhut, Kalle.
Men stick hinte för mycket på'na, hutan 'åll sumpen ve' sides litet, så sinkar 'an hinte farten.
BOMAN (lossar ändan).
fast, var det, ja! (han tar ändan och går akterut öfver kajuttaket, der han försvinner på samma gång som båten med Victor sackar af akterut tills den är borta.)
Nu kan du, Handers, gå ner hå göra fyr hå sätta på kaffepanna'! vars! (går till Hanna och tar henne i hand).
Ja BOMAN (tar rodret).
Tack sjelf.
(Anders går ned i kajutan.
Hon vänder sig till Boman.)
Hinte ska Boman ställa te' med något besvär för då går jag ner hi sumpen higen hå det på heviga momangen.
ska' hen ju 'a hi halla fall, vet jag.
Hanna hä' nog kaffe'ungrig, 'on.
38 HULTING (för sig).
Ja, inte ska' jag säga nej.
Ja, än undertecknad då?
menar fäll Boman? jag...
HANNA (ser på honom).
Som BOMAN (flat).
Hanna Vesterbom hä' hinte stursk, 'on! 'Anna Hösterman,
kors, ... ne-ej! ... hinte mente
Det hä' fäll så godt hatt jag dricker hen kopp hi halla fall, tänker jag! (sätter sig bredvid Anna.)
För te' hinte få 'eta stursk.
du Kalle, du kan gerna komma ner hett rapp hå si på min nya klocka, som jag köpte hi dag.
KALLE (likaså).
Det VICTOR.
VICTOR (utanför till höger).
'Ör
(låtsar inte höra).
Skynda dej Handers!
kan fäll gå an! (man hör en duns som af ett hopp.)
Hvad gaf du för 'na?
HANNA (till Anna).
Du ANNA.
Tjugofyra riksdaler.
di gamla, vet jag?
ska' fäll hut hå 'elsa på
man då?
HANNA (halfhögt).
'Ur ANNA.
Ja-a, det vore nog meningen, det.
kom du te' segla med Bo-
träffa honom, och då frågte han, om jag inte ville följa med honom, för besparingens skull, förstås.
HANNA (kärft).
hen 'ar tocken der fin tjenst, be'öfver hen väl hinte se på skillingen.
BOMAN (som gifvit akt på dem).
'Ulting!
Styfva hett tag på fockskotet!
ANNA (ser på henne förvånad).
HULTING (stiger opp).
Styfva
fockskotet?
fören).
'Ulting hä' hett fä, som hingenting begriper! (han syslar med skotet.)
ANNA (ser efter honom).
Det HANNA (spotskt).
BOMAN (förargad, släpper roret och springer fram åt
är en rask karl, den
Hvad hä' det mot på flottan!
39 HULTING (till Boman).
Tala svenska då, era satar, om ni vill att vanligt folk ska' begripa er!
Ska' jag ta' tag i styret i stället för styra kurs, det kan jag, som varit flygelman i så många år!
fäll rakt på land med samma.
HULTING. HANNA ANNA.
BOMAN (går akterut).
bli det.
Då kom vi
så har han bra med, jumfrun lilla! (till Hanna.)
För rexten, ser lilla fruntimret, så heter jag
Hulting och ska' ut i skärgårn på sommarbete eller något annat trefligt handsöl, för si' jag ä' hemma i litet åf hvarje jag. inte är det just maten som tystat mund på mig i min dar, det vore synd att säga.
(till Boman.)
Är det nånting jag ska' göra just nu med desamma?
HULTING (som hört hvad de sagt).
Han lär ha varit gardist, hör jag de säger.
(till Anna).
Hvar hä' det der för hen?
Ja, det är ju dit vi ska vet jag.
Prata kan 'an hockså, det 'örs då.
... för annars tänkte jag lägga mig på andra sidan, och fundera litet smått på polletiken medan jag väntar.
HULTING (listigt).
Det BOMAN (skrattar).
'Ur så, då?
Hvad väntar 'Ulting på då?
ryker ur kabyssen! varsko'n!
var en fråga det, när det
'an, 'Ulting ... vi ska'
men hör nu, väck mig när vi kommer till Waxholm... om också inte kaffet är färdigt.
Nej, inte just det, men jag vill si, om fästningen ä' så skral som di skriker om.
Di påstår ju, att det var en Rospigge som höll på och segla omkull 'en härom året.
ANDERS (sticker upp hufvudet ur dörren).
Jag hä' rakt hinte karl te' få panna hå koka hopp.
ANNA (stiger upp).
HULTING (lägger sig).
Ska 'Ulting opp der?
Vänta, skall jag hjelpa Anders.
40 ANDERS (förtjust).
Ja-a, HANNA.
(går ner igen.)
det vore halt susen det!
håll du Boman sällskap en stund.
En ska' väl vara artig mot skepparn, vet jag.
Jag kan ju gå med, vet jag.
då kan du ju ropa på Kalle och Victor, så får di hjelpa till.
(går ner i kajntan.)
Det hä' 'an fäll lika nöjd hom, tänker jag.
BOMAN (efter en paus, i det han ser uppåt).
Det HANNA.
börjar se ludet ut hi luften.
BOMAN. BOMAN.
Ja, hen kunde be'öfva litet regn.
Vi fick hett notvarp braxen i går morse.
Betalte di något för 'en då!
'Ar ni varit te' stan med fisk?
ja, jag fick fyra riksdaler pundet.
Och så 'ade vi med oss hen kalf hå hen tacka.
BOMAN (efter en ny paus).
Tack som frägar.
Ja, hefter mor.
'Ur mår Hösterman! 'an bergar sej.
Ni ska' 'a' haktion, 'ör jag.
BOMAN (tittar uppåt seglet).
Ska' det bli boskifte med på samma gång?
det bli det?
Hinte BOMAN.
det jag vet...
Hvarför skulle
kors!
Derför hatt 'Anna ska' sta' hå gifta sej, säger di. hen vet sjelf.
vet haltid hen 'el 'oper mer hän
BOMAN (hastigt).
'Anna hinte gifta sej med den der flottisten, då?
der som 'ar legat derhute 'os hert med kommenderingen, vet jag.
Di som 'ar den der lilla hångbåten som 'ostar så fasligt hå går så hodrägligt fort?
HANNA (tittar utåt sjön).
Hocken flottist?
41 HANNA (hånfullt).
Ska' jag hinte gifta mig med hångbåten med?
isten, tycker jag.
nej,... det kan vara nog med flott-
Hangår det Boman någe' då?
Ne-ej!
Haldrig hett dugg! (ropar förargad nedåt kajutan).
Kommer du du hinte hopp hi dag, Handers? vars! (kommer upp och går framåt fören).
Jag ska bara bära ner ett par vedpinnar te'...
HANNA ANDERS (nedifrån).
HANNA (stiger upp).
(går framåt aktern på frånsidan).
Du skulle ju räta på bena tyckte jag! (ser utåt.)
Nej, se, de 'a' lagt sig hå sofva, begge två.
Så godt var det!... (Paus.)
Vill hinte 'Anna sätta sej 'är, så ser 'on litet bättre på hutsigten?
(visar på kajuttaket.) tack.
Blir det bra förtjenst på seglingen nu för tiden, då? sen hi fjol.
Ja HANNA.
HANNA (sätter sig på andra sidan om roret).
Ja BOMAN.
vars, jag 'ar lagt håf hett par 'undra
Ja-a, det blef tidigt höppet vatten.
Hå så länge di bygger så hokristligt hoppe på Lagårdslande, så be'öfver di sand. det bums vara klart, Boman.
ANDERS (från fören, med ett fång ved).
Nu BOMAN (tittar uppåt seglet).
Du ANDERS
kan gerna hjelpa Hanna der nere, Handers, hom det be'öfs. (går ner.) (ser slugt på båda).
Jaså -- ja vars!
värre 'är huthåt hockså.
HANNA (som litet förlägen ser utåt sjön).
Di ANDERS (sticker opp hufvut).
Boman BOMAN (förargad).
när vi kommer te Vax'olm?
varskor fäll
blir min sak!
(Anders försvinner.)
Di hä' halt bra lyckliga, som kan bygga sitt heget.
Boman 'ar ju 'us på skutan 'an.
42 BOMAN.
Vet jag 'ur länge den ligger håfvan vattne?
En vacker dag kan hen segla'na hi sank,... nå ja, följer hen bara med'na då, så be'öfver hen hinte något 'usrum sen vidare, hinte.
Och rätt så godt vore det.
Det kan fäll vara; men nog vore det det bästa, halltid!
'Eller hockså te' ge sej håf te'
Hamerika?
Det hä' hokristligt te tala på det sättet.
HANNA (utan att se på honom).
Fins det hinte plats för Boman 'är 'emma, då?
hinte.
der som jag 'elst ville 'a' den,
hä' väl nå'nstans hi stan, det, ... der det går rigtigt muntert hå hogudaktigt till?
HANNA (vänder sig småningom alt häftigare till honom).
Åh, det spörs nog 'ur ni skeppare lefver.
I körka' ser hen her haldrig, hå på läsningsmötena hinte 'eller, men på krogarne hä' ni halt 'emtamda, hå dans hå syndig'eter hä' ni med hom så hofta som 'elst! BOMAN.
HANNA (som förut, menande).
Hvarför just det då?
jag säga 'Anna!
var hosanning för min del, ska'
det det hi förra veckan med, der hoppe på Kaftensgatan?
BOMAN (efter en paus).
BOMAN (trotsigt).
HANNA (häftigt).
hvarför skulle jag hinte gå dit, som di handra?
Hom jag hockså lefver hallri så propert, så hä' jag hi halla fall bara hen skepparknöl, jag -- och tockna exmerar hen hinte för två styfver, när hen 'ar pengar på kistbotten hå hett godt 'emman, som man sitter skuldfri på; då koxar hen nog på bättre hopp, då -- hom det hockså bara hä' rocken som hä' bättre. holspråket.
Jaså, det var sant, då?
'Ur vet 'Anna det?
-- rocken hefter kroppen säger,
43 BOMAN. 'Ögfärd HANNA.
abcboken.
går för fall med, står det hi
hä' hinte 'ögfärd ... det hä' för hatt Boman hä' så hogudaktig.
hen promt vara hogudaktig bara för det hatt hen hinte springer hå 'ör på di der kolportörerna då?
Di der förbaskade ... schenierna, som smiter homkring hå gör folk galna hi skalln?
HANNA (häftigt). EN RÖST (för ifrån på afstånd).
Boman hä'...
styre, annars går jag rätt igenom dig!
åf, blind-
HANNA (lägger sin hand på hans arm, förskräckt.)
Jesses då!
Hångbåten!
Det hä' ni som ska' väja för mej, hå hinte jag för her!
RÖSTEN. BOMAN.
BOMAN (lägger upp roret).
Hingen fara!
(ropar.)
(En mindre bogserbåt kommer helt nära invid och möter skutan, samt kilar med rask fart från venster tillhöger.) om fästmön, när du kommer i land, rospigge, annars fastnar du på grund!