Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Under studiet af Balzac, Flaubert och Daudet skref hon sin andra roman T; n viaje de ~zovios (En bröllopsresa), hvars prolog ar det första uttrycket för en natioiielt spansk realism.
Om hurii La Tribuna tillkom, berättar hon sjalf:, Dag efter dag såg jag dussintals grupper cigarrarbeterskor vandra hem från den stora fabriken i L a Coruiia och jag tänkte: kan det finnas något likt en ronian under dessa kalikoklader ocli nötta kappor?
Helt visst, ty livar helst 4,000 kvinnor finnas, finnas ock 4,000 roinaner .. Koristen ar blott att leta upp dein., Resultatet af tv % inihaders dagliga be- sök i cigarrfabriken Blef L a Tribuna, en bild af det moderna fabriks- arbetet i L a Coruiia.
El Cisne de Villa.~norta ar en byhistoria, dar ined enkel natur- trohet skildras allt skvaller, karleksintriger ocli trivial politik, som intager s % stort rum i den dagliga kommersen i en liten by, ocli Los Pazos de UZloa gifver en målande bild af lifvet i Galicias bergstrak- ter och af en gaminal förnäm faniiljs förfall.
La 1Madre hTatu,-aleza (Modern naturen) är en färgmättad målning a f landskapet Galicia, där lifvet p&amp; landsbygden nied varme skildras.
Liksom förr Ferndn Caballero och Trueba nästan uteslutande tecknat sydspanskt och nordspanskt lif, s&amp; välja nutidens spanska författare företrädesvis ett visst område för sina skildringar: Valdés Asturia, Pereda trakten kring Santander, Pardo BazAn Galicia.
Ocli de få af hennes romaner, hvilkas händelser ej äro förla&amp;da dit, fram- ställa alltid galicier som liufvudpersoner.
Så i Irtsolacidn (Solsting), Mordla, Una Cristiana (En kristen) och dess fortsättning La prueba (Profvet).
I detta korta oinniimnande af Emilia P. Bazáns roman- diktning bör ej heller glömmas La darna joven (Den unga kvinnan), La legenda de la Pastoriza och Bucolica.
Förutom romaner har hon afven utgifvit i bunden form J a h e (namnet på hennes son):!
:), resebeskrifningar och sociala skildringar, hvaribland La mujer espaiiola (Den spanska kvinnan), soin i slutet af detta häfte återfinnes i öfversattning, intager ett framsthende rum.
p - *) Ett par stinger ur denna dikt, ofversatt af Göran Björkman under titeln allin som, hafva, j8mte en kort historik öfver Emilia Pardo Baadn, det samtida Spaniens firämstn författarinna, varit införd i Dagnys Arging för 1892,.
2 h8ft.
Under mer än 15 år har hennes namn varit p&amp; allas läppar och hon beliöfver icke i iyktbarhet afundas nigou nu lefvsnde spansk Pör- fattare.
1889 yrkade en stark opinion pk hennes inträde i spansks akademien; förslaget strandade endast p&amp; trhnga regler, som Bro dömda att försvinna.
Somliga sätta högst hennes romener, eller r %tt&amp;e studier ur verkligheten, under det andra föredraga hennes fina analyses och glän- sande polemik i pressen, Iiennes lifliga reseskildringar och larda, studier.
Det finnes en bok af Emilia Pardo Bazin: San Francisco de Asis, som af spanjorerna läses med samma andakt, som de än i dag lisa Santa Teresa, och det talrika klerikala partiet beklagar, att Emilia Pardo BazSn ej vidare @ iiar sin penna $t dylikt författareskap.
O m de författares rykte längst lefver, som väcka sin tids och sitt lands tankar p&amp; något nytt, skall Pardo Baz&amp;ns rykte aldrig slockna, ty hon ha.r infört i Spanien deni estetiska kritiken och &amp; stad- korninit en revolution p % ronianens oinrhde.
Till detta, resultat ha medverkat hennes ~ y k t b a r a bok under titel L a cuestión pubitante (Den brännande friigan), ett kritiskt arbete, som ådragit förf.
angrepp skviil från romantiker som naturalister.
Realismen, siiger han diim, inne- fattar i sig allt, ntom öfverdriftema och extuaraganserna hos t v i ytterlighetsskolor.
Hennes ej mindre berömda föreliisningsserie i Xadrids Ateneo öfver L a 9-et.olzrtioa g la doceka e u Rrrsia (Den nya.
tiden och romanen i Ryssland) as en ytterligare betydelsefull insats i tidens litterära strömningar.
E t t af den illustra författarinnans senastv företag visar, huru kraftig Iiennes ande är, huru ridstritckta hennes kunskaper, huru mångsidig hennes talang.
Vi mena hennes X ' treco featro critico (Xy kritisk revy), en intressant miinadsre~y, hvass larorika inliehall af henne ensam fylles och som nii npplefvat sin tredje iirgbg.
Emilia Pardo Bazán har niedtiifiaïe och fiender, hennes arbeten diskuteras öfverallt, men hon har framför allt talrika beundrare och flitiga läsare, som fr %n alla trakter at Spanien och Amerika siin&amp; henne bevis p % aktning och beundran.
I hennes sunda, verklighetsdiktiaEnig, som %r fri fran den franska materialistiska lifs %skådningen, men rik g&amp; humor.
och varm religiasi- tet, möter oss lifslefvande en enkel, eldig, genom rik erfarenhet och djupt vetande utbildad personlighet.
Ar7df Hi77fizroz.
Från w&amp;rldskvinnokongressen~ *).
Mbgra intryck af en sveusk deltagnriuna.
A t t teckna kvinnokongressen i Chicago som1nare.n 1893 med någ9.a ord, &amp; got livaroin jag blifvit aiiinodttd, a r ett svarlöst problem, ty för a t t kunna ge en exakt skildring af detta märkliga möte, fur- drades a t t man hade volymer till sitt förfogande.
J a g vill emellertid så godt det sig göra later ined nhgra ord liar söka saminanfatta mina personliga intryck frhn den stora kvinnokongressen, i hvilken jag deltog i egenskap af svenska damkomiténs representant.
A t t det dock låg utom möjlighetens grans f ör en person a t t blott tillnärmelsevis uppfatta allt soin afhandlades under kongressveckan kan inan f % en föreställning om, då jag nämner, att föredrag höllos samtidigt i 9 1 2 salar för- och eftermiddagar ined anda till 1 5 talarinnor i livarje session Dessutoin ägde under flera dagar religiösa saiiimankomster runi under middagstiinniarne.
Naturligtvis var det hufviidsakligen de amerikanska kvinnornas forlikllanden, som voro ämne för förhandlingarna, hvarförutan lialsnings- tal franifördes i inassa från den mangd af kvinnoklubbar, so111 fin- nas öfver allt i d ~, n stora republiken.
Dessa tal voro i Iiufvudsak af sainina innehall: str&amp;J: uc; cn att på alla områden nå likstallighd med mannen.
Detta var det g&amp;nensarnma inålet.
Sedan fiiiinos föreningar med siirskilda syften.
Hvaï och en af dessa hade sina förkämpar, ocli framför alla andra stodo naturligen misserna Susaii B. Anthony och Lucy Stone för Icvinnomas röst- ratt.
D e ha Begge grånat i striden för livad de.
anse vara enda medlet att nå inålet: kvinnans höjande i intellektuelt ocli socialt lian- seende. ")
Den 11 %r meddelade artikeln iir ett utdrag af det föredrag, hvari friherrinnan Thorborg Rappe, damkomiténs ombud vid viirldsutstiillniugeii, för en talrik inbjuden hhörarekrets, samlad i Liikaresiillskapets lokal den 13 sistlidne oktober, framlade beïiittelsen öfver s h resa till Chicago.
Vi utesluta hiir den del af det i hög grad sakrika och intressanta föredraget, hvilken berörde sjiilfva kvinnoutstiillningen och dess orduaude, d5 de vik- tigaste fakta rörande desanuna inuehiillits i de bref frHii frih.
Rappe vi i föregfiende hiften af Dagny haft nöjet meddela. "
Denna sträfvan för allnian rösträtt ar Gock: &amp; agt ifrku pop~~] ar bland de bildade amerikanska kvinnorna, hvilket iir naturligt då man kanner till det iipplösningstillståud som Zöljer med valtiderna, synner- ligast i de större amerikanska staderna, ii&amp; den politiska Bosrnptio- nen når sin Iiöjd under dessa tider, ja, det kan t. o. m. hiinda.
och har liandt, att förbrytare slappas ur fiingelserna för att rösta och att maskerade personer med laddade revolvrar drifm sitt ofog vid val- urnorna.
A t t kvinnor u r ' de högre klasserna skulle kunna, deltaga i dylika valförriittiiingar, niöter naturligen stora srarigheter, och detta, tillika med htskilligt annat som Iisr vore ditför ridljftigt att anföra, ar orszken till den jiimförelsevis ringa anslutning arbetet fös allmiiu.
rösträtt röner.
Detta sade mig flere frmnstitende bkde miin och kvin- nor, och bland dessa senare,.
livars omdöme jag anses viiderikt, var.
Sarah Hackett-Stevenson samt mrs Sullivan, Xetv Tork Hw- alds
Det vas hou som ilvarje dag gaf sin tidning pii andra sidan Atlanten spaltlånga telegraEska meddelauden om hvad soni passerade i fransmannens hufrudstad.
Xon a~betc ?.r fortf ifi ' ilnde i tid- ningspressen.
Det var den behagligaste smerikanska, soin j ag 18rde att kanua, hos hvilken förenades bildning: .ch intzlligeiizi ined ett sar- deles tilltalande yttre.
Uti det vidlyftiga program, som: itdelades till kougr.~ssinec~len: - marna, fanns vid hvarje amne upptagen e r talminna, som iiiledde iiiunct och fyra h fem som skulle diskutera detsamnia.
l i e n - digon dis- kussioii hörde jag aldrig.
E n del af de i gropammet niiliunda d a m m a talade visserligen - oaktadt det 19sst icke vm cn endc sessiou d&amp;- vid programmet följdes exakt, men viil dinga, dar endast en eller.
två af de anmalda damerna talade och diis de Gfsigas piats ersattes af andra talariiinor.
Litet lustigt före: öll det, att den 1 7 inaj lasa E Chicago Tribune en noggrann beskrifniag pi2 Maritr, Stroinberg f r h Ryssland, p&amp; hennes utseende si^ rat soin hennes föredrag, hvilket stått upptaget p&amp; programmet, men soil:, aldrig frimförts dërfös rrtt - Xaria Strombesg icke fanns i Amerika!
Af den stora massa föredrag soiii i5llos in~ehöllo risscrligen en Ilel del verkliga upplysningar om förli8lmience.
31cn de i~llra flesta voro endast reflektioner öfver kvinnans s t i i h i r g P allinanhet, somliga liano- bärande ganska skarpa slangar till m a n x c ~ fiir deras motstiind mot Iivird som med ett ord benamndes: » kvinnam liku riitt: ?.
J a g hörde till och med en talariiina saga, att nar kvinnan runnit lika uppfostran med niaiineli, lika betalning för sitt arbete, riitt att deltaga nti bestlinmandet nf
allt 1iva.d soni rör samhället - således äfven allt livad soin rör h i n - nan själf - skulle människosläktet blifva lyckligare, afven i det af- seendet, att familjerna icke skulle blifva så talrika, det skulle blifva bättre hustrur, blttre mödrar, battre barn, biittre uppfostrade barn, &gt;fastän ej S&amp; i n h g a ~. '
Det var ordföranden i den stora moderklub- ben Swosis med.
Jennie Lozier från New York, som yttrade detta.
Af de under kongressen mest framstaende damerna ni&amp; i första rummet näinnas: mrs Potter Palmer, presidenten i utställnings- och kon- gresskomitéerna, och mrs C7barles Henrotin, vice presidenten i båda dessa koinitéer; vidare miss Susan B. Anthony, president för kongressen, där mrs May Wrig7ht Sewall var ordförande (chairman) och mrs Rachel Foster Avery, sekreterare.
Otvifvelaktigt var det dessa damers infly- tande ' som verkade den fullkomligt goda ton och hållning, hvilken kännetecknade hela kvinnokongressen i Chicago.
J a g vill gerna pre&amp;- sera detta, ty i det afseendet förtjänar den allt beröm.
Stor uppmärksamhet ägnades sektionen för nykterhet.
Womens ' Christian ~ern~erafice Union är den äldsta kvinliga association i Ama- rika.
Det var i staten llaine som den först började verka, och mrs Laura Havilafid, nu 84 å r och närvarande vid kongressen i Chicago, var den första kvinna i Amerika, som arbetade offentligen för nykter- hetssaken.
Det var gripande höra henne tala om den tid för 60 år sedan, da hon ensam började arbetet.
Nu voro kvinnor från alla värl- dens ändar samlade - det sades att denna förening ensamt i Aine- rika sluter inom sig 200,000 kvinnor - och gripande var äfven att se den ifver, ja, den entusiasm som besjälade dem.
Denna för- enings utmärkta organisation sades det, kan tjäna som mönster och foredöme huru den allmänna opinionen kan ledas.
.Miss Frances Wil- lard, den vidt kända förkämpen för nykterhetssaken, lag sjuk i Eng- land och saknades mycket.
Under mötet beslöts, att en erkännande adress skulle öfverlamnas till den amerikanska operasångerskan, miss Nikita, för hennes modiga vägran att sjunga p % utställningsplatsen därför att där såldes spirituosa, oaktadt detta medförde en ganska stor pekunier förlast för henne själf.
Äfven omtalades haro samma unga sbngerska en gång blef uppmanad af en rysk general att dricka hans skål i champagne och att vid hennes nekande, han bjöd henne 20,000 rubel, hvarpå hon svarade:, 0111 ni fyllde hela detta ruin med giild,
kunde jag dock ej g$ ifrån mina principer.
Om min bana skall bry- tas för dessas skull, s i m&amp; den brytasz.
Den katolska afdelningen af kvinliga nykterhetskongressen antog en resolution innehallande ett fullkomligt boycottarrde af hvarje religiös tidning, som intog annonser om försäljning af spirituosa.
Afven ICi~tderga~terzsgste,,~et hade inknga och ifriga fosesprikare nii- der det saminsiitrade, som var den saken tillmätt.
Bland dessa stod främst mrs Sarak Cooper, som sedan sksom helt ung började den filau- tropiska verksainhet, hvilken hon nu under en lang lefnad troget full- följt, näml.
införande af Kindergartensystemen i sitt hemland Califor- nien.
Hvilken välsignelse detta a r för Amerika ha vi, som &amp; ro nog lyckliga att för våra fattiga barn aga sm&amp;barnsskolor ocli arbetsstn- gor, svirt att satta oss in uti.
Det iir helt och iikllct pk enskila välgörenhet dessa skolor äro grundade, och det sags, att 300,000 dollars flutit in till Sarah Cooper för detta anclamXi.
Också finns nu i Rara- Francisco 65 sådana skolor med 10,000 barn.
X r s Cooper ar presi- dent uti den för ett par å r sedan bildade Kiizdelgarterz Lhtio~t.
Hon: a r en i Amerika högt uppburen kvinna.
Ännu en pk det filantropiska omradet mycket högt staende kvinna måste jag omnämna, nämligen CZarnn Ba.rtoa.
Hennes namn såviil röda korset, ar säkerligen allugnt kandt.
som det goda hon ~ e r k a inom t Hon %r nu mycket gammal och utarbetad och erkande sjiilf villigt, at: hennes goda van miss Anthony hade efradt heniie frh att npptriidc på kongressen, i det hon p % sitt kraftfulla satt försaksat: d i skulle göra fiasco~.
Och miss Anthony hade nog ratt, talarestolen r a r ej Clara Rartons plats, inen hon kunde se tiCbaka p&amp; ett större, Idlare lifsverk, ocli det lände de amerikanska kvinnorna, af alla partier.
till lieder, a t t de erkände detta, ocli att den lilla fattiga, ansprkkslösu gumman vid alla tillfällen hedrades pi, allt satt.
För öfrigt Toro m h g a af de pk kongressen uppt~iidande kvin- norna sk lifligt intresserade för allt hrad som stod i samband med kvinnans hijjande och förädlande, a t t man iterfann samma person ifrigt förordande ~ykterhet, sedlig renhet (socia.1 prity), allm ' itz ilosfi ' iitt, kci#iza.~ts deltagande i regeringsiirenden, Eindergaj.te~tföre~ziizgce~, kt.iiztiga associcr- tionen för anzerikmsk frihet, dito för Aztslig ekonoini, kvinizan som religio ?ts&amp;rare, författare, artist, X r ' h %$lb Joreni~zgea for mga kt ' i~til~i ' och slutligen det som af många ansigs som sjalfva karnan af kongres- sen, s the International Cou ?zcil of Vonzem.
För osganiserandet af detta förbund: en alla länder omfattande f ösening för gemensamt arbete för kvinnans höjande och frigörande, hölls många sammantra-
den vid hvilka mrs Sewall var ordförande.
A t t d: r Ellen Fries valdes till .korresponderande ledamot för Sverige ar bekant.
Lady Aberdeen blef föreningens ordförande.
Den sainmanliållning i alla länders arbete för kvinnosaken, som inan genom denna stora för- ening afser att vinna, kommer, e d.
min öfvertygelse, a t t blifva den varaktigaste nyttan af den stosa kvinnokongresseii i Cliicsgo 1893.
Kongress-bestyrelsen hade från början.
bestämdt förklarat, att meningen med den stora kviniiokongressen icke var att i detalj disku- teranågot e ' särskildt ämne såsoin mzt maervisande.
Afsikten nied kongressen var blott, att liviiinor från alla världsdelar skulle sain- las för att meddela livarandra Iinro långt arbetet för kvinnans frigö- görelse och själfatändighet fortskridit i de respektive länderna.
A t t det är den ainerikanska ' kviunan, som tagit ledningen i denna stora rörelse, är ju obestridligt, och att lion - den styrande makten i sitt fädernesland - ar den mest passande därtill, kan ej förnekas.
Lång tid beliöfver man ej vistas i Amrika för att se, att den ainerikanska hiis- frun regerar enväldigt i allt - utom i mannens rbiisinessr.
De amerikanska kvinnornas uppfostran ghr också ut på att göra deni till barare af tidens viktiga spörsmiil.
Redan tidigt läras de att iit- trycka sig med klarhet i tanke och f o m z, och om vi nu IIn ej knniia önska oss deiina stora ordrikhet, ej heller deiina håg att uppträda offentligen, som vi spåra Iios Atskilliga af det ainerikamka kviiiliga frainstegspar- tiet, så är det dock ett gif akt för oss svenskor, som jag lioppas icke skall blifva förbisedt.
För kvinnosakens framgång i Sverige anser jag till- lämpningen af följande regel vara ett oeftergifligt villkor, och jag vill gärna erkänna det såsom det viktigaste jag lärt i Amerika, något soin jag önskade lagga på alla lärarinnors och iippfostrariniiors hjärtaii: r l&amp;- zlngdomen att på sitt r n ~ d e ~ ~ s uttrycka ~ ~ z å l sivza taqzkar p&amp; ett klart och tydligt sätt., Jag gillar ej obetingadt slraldens ord: %det dunkelt sagda, ä r det dun- kelt tänktas, ty Iiär liksoni i allt ar öfning nödyändig, och detta syn- nerligast för oss svenslcar, som i allniänhet icke äga den tilltro till vår egen förmåga, so111 synes inedfödd hos flere andra nationer.
För oss fordras inre strid för att öfvervinna motviljan för allt, offentligt upptriidande och hos många öfvervinnes den aldrig.
Nen ni % man för- söka befria det uppväxande slaktet från denna svhighet och man upp- fostrar kanske på det sattet den man eller den kvinna h a r s ord skola väcka och ingjuta mod och kraft vid arbetet för inänniskosläktets Iiö- jnnde.
J a g ar viss oni, att kvinnans plats som ledamot i fattigvård '
och skolråd skall blifoa af dubbel betydelse, nar det icke ar endast en eller annan framstående individ ibland oss, som kan göra sin röst gällande där, utan d&amp; kvinnan i allmänhet kan id sammankomster lhta sitt hjärta tala, men p % ett sådant satt, att mannen fattar att därunder ligger bhde tanke och förstand.
Detta ä r mycket enkla allmänna reflektioner, vill det tyckas, men det ar reflektioner h a r s innebörd för mig vunnit större betydelse ef- ter hvad jag sett och förnummit i Amerika.
Det ar ej första gknigen som jag rest i utlandet ' för att h, om an a m e t jag studerat varit af annan art, hvilket icke gör mycket till saken.
Tikten ligger upp0 att finna hvad som är dugligt i ena eller andra afseendet och tiUmp- ligt för våra förIiiUanden.
Visserligen göra en del amerikanskor ett alltför vidsträckt bruk af sin förmkga att tala.
Men jag förordar icke missbruk.
På kvinnokongressen f örekom of ta exponenter för denna nppstyltade talarekonst, framdrif ven P skolorna alltifdm dess nedersta klasser och uppöfvad i denna massa kvinnoklubba.r, Iivilka upptaga så mycket af kvinnans tid i Amerika.
Deras föredrag kunna innehhlla ganska mycket beaktansvardt, men egentliga klammen bestir i dessa små fyrverkeripjeser, som uppsändas till åhösasnes förnöjelse, för att frammana applhder, något som ocksk vanligen lyckas, ty hela ameri- kanska nationen tyckes vara mycket lätt road och ger ocksh genast sitt bifall tillkänna - ofta vid smii roligheter, som vi svenskar san- nerligen ej s k d e gifva den beniimningen.
E n öfvertygelse, soin visst icke vm ny för mig, men som vann i styrka och fasthet af hvad jag skp och hörde vid kviniiokongressen, &amp; r i kort sammanfattning denna: mil vart arbete i kvinnosaken icke endast blif va en strä Evan att framhäf r c kuiiinaas M t t, att tilltvinga kvinnan makt genom nedsättande af det manliga slaktet, men dar- emot att förena män och k v i n n o ~ i det gemensamma arbetet, att bringa harmoni emellan dem, att bevisa att deras ietressen äro pk det nar- inaste förenade, att hvad som göres för den ena hälft en af människo- släktet äfven ar till nytta för den andrz, a t t de goda egenskaperna hos den ena äfven äro goda hos den andra.
Ty hvilken kvinna skiille ej bliEva ädlare och större om hon hade nggot af mannens mod och kraft, hvilken man skulle ej blifva lyckligare och till mera hjiilp för mansk- 1ighei; en om han hade något af de kvinliga egenskaperna: talamod, mildhet och ömhet?
Ju förr man och kvinna lära sig att inse detta, ju större vinst för hela människosläktet.
Ju förr detta arbete för allas höjande genom alla blir en verklighet, ja lyckligare m a ri skatta oss.
Th. 3.
Några intryek &amp; &amp; n afrikanska hem.
A t t gå i Goletta och vänta på ångbåtslägenhet kan i allmänhet ej vara nkgot stort nöje, ty ehuru Iiamnstad till Tiinis, Afrikas näst största stad, ä r .Goletta likväl en riktig liten småstadshåla, där man icke kan taga två steg utan att bli bemärkt.
Ännu mindre roligt ar det, när man är frnntiminer och utan ressällskap och det dessutom råkar vara en så stor högtid som pask.
Allting inne i Tiinis a r då stängdt för turisten, och man h a r intet bättre att göra all a t t sitts på sin balkong och betrakta de festklädda, glada skaror, som strömma förbi.
Detta kan visserligen vara roligt nog p % en vanlig dag, ty ett brokigare, färgrikare lif får man ej se, men på påskda- gen a r det icke riktigt högtidligt att kanna sig som en varelse ned.
fallen från en annan planet.
Det kan därför handa, att tanken då ined en viss beklämning ilar hemåt till det kara land, där man sjalf kunde gå omkring med samma tvärsäkra min och kanna sig lika rot- fast, som de draperade, turbanklädda männen göra det har på egen mark.
8 % gick det åtminstone mig i Goletta nu på påskdagen.
Men nian tröttnar ock&amp; p % att sitta på en balkong ocli vara hjärtnupen - bättre d&amp; att ge sig at i vimlet och försöka skaka förstämningen af sig.
J a g gjorde också ärligt ett försök; men Go- lettas gator -- n. b. de f&amp; man kan beträds, utan att en förvånad in- föding kominer ocli tjänstvilligt frågar, hvad nian söker på dessa aflagsna k anter - äro icke många.
Snart Imde jag gjort ronden: varit nere vid hamnen och beundrat de sm % syditalienska fiskarbåtar, hvilka våga sig anda till Afrikas kust, tittat in i den lilla stadsparken, Iivars tv&amp; soffor voro upptagna och varit inne i den katolska kyrkan, som var full af folk.
Dessutom hade jag gjort en promenad inåt den sanka landttunga, hvilken leder till Kartago; men i dag gingo inga kameler ocli betade af seduinstiifvorna, ingen arabisk herde, draperad i trasig säckvaf, dref sina getter till staden.
Allt s a r tyst och öde - högtiden till ara - ocli solen brände så hett på skugg- lös stig, att jag siiart måste vända om.
Folkmassan strömmade ut ur kyrkan, och bäst det var - jag gick just undrande, hur denna långa dag skulle f8 ett slut - fick jag bland alla dessa främmande och likgiltiga ansikten se ett, livilket hälsade mig nied ett strklande leende.
E n ung flicka kom emot,.
mig, kysste mig p % begge kinderna oc ' il utbrast med sydlandsk liflig het sanit på det sköna, italienska sprtket: axej, ä r ni verkligen ännu i Goletta?
Qin ni risste, hvad jag har längtat efter er?
Se här är mamma!))
Och nu upprepades kyssningarna p&amp; kinden.
Kyssar, frrammanide folk emellan, a r väl egentligen ett oting, nien denna gkng, i min da- varande sinnesstämning tyckte jag ej de skadade.
~ltIauirna~, en me- delålders, mycket yacker och statlig fru, griilade val först litet för att jag legat fyra dar i Goletta utan att besöka henne, inen darpå stack hoii sin arin i min och tillade incd förtjnsande hjartlighee:, Se så, nu slipper ni inte ifrln oss!
E n sådan drag som denna vill ni val inte sitta ensam.
Kom iiii och iit middag med oss!
J a g vet väl knappt, hvad min kock har att bjuda pk - jag ar jii sk nyss hemkommen fr %n min resa -; nien ser jag ratt p5 er, s5 ur ni alltför mycket ssignoila~ för att laggs rikt.
vid saitana smbsaker.r Behöfver jag saga, a t t jag, iitar, mycket niotstknd, liit mig ledas bort af dessa vanliga varelser, hvilka min reslycka s h d e i den en.
sammas vag jnst i ratta ögonblicket?
3 e t hade pk ena g h g blifvit mig så varmt om hjiirtat, och jag tlnkte P mitt stilla sinne, att Rjiirt- lighet och oegennyttig vänlighet alltid iiro Ijnflige att möta, men att röna deni soin okänd och i friimmande lakid, det gör ett alldeles si&amp;- skildt djupt intryck.
Ty jag var rer !iligeu helt och hallet en främ- ling för dessa manniskor, hvilka togo Iiand oiu mig, som roro de galiila ränner.
Den unga fröken hade jag under resan frttn 3 ?alemo till Goletta kant mig mycket dragen t&lt;&amp; ixen som sjösjukan pliigade oss begge mycket, hade vi endast under korta stiindess frist kunnat samspråka.