Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu synes mig likväl detta lagbud icke nog utsträckt eller tydligt för tillämpning på den händelse Motionairen framställt, nemligen supponerad motvilja bos endera af contrahenlerna, alt äktenskap med vigsel fullborda inom viss tid, utan att likväl den tredskande åsyftar trolofningens och den verkställda lysningens upphäfvande eller skillnad i trolofning.
Då detta således är den brist i Lagen, som borde fyllas, anser jag, i analogisk öfverensstämmelse med den tid af G veckor åberopade lagrum utsätter, och då lysning ej sker 3:ne gånger på samma dag, på sätt i §. tillåter, 3:ne månader vara den tilli äckliga tid, från sista lysningsdagen, inom hvilken äktenskap med vigsel fullbordas bör, så vida icke laga förfall eller hinder möta, hvartill, jemte sjukdom, jag hänförer de i 4'de Cap. irsta, 2:dra och 3:dje §§:ne uppräknade omständigheter, med de flere i samma Capitel omförmälde lagliga orsaker till skillnad i trolofning, samt de i 7:de Cap. 2:dra §. antagne skäl för lysnings verkställande 3:ne gånger allenast på en söndag eller helgedag. 2:0
Hvad åter angår strafFbestämmelsen, nödgas jag i denna omständighet något afvika från den åsigt Herr Holm antydt, synnerligast i hvad densamma synes ingripa i den ena eller andra contrahentens egendom och livad
Lag om giftorätt deri stadgar.
Tillämpning af Lagen på giftorätt kan ej komma i fråga förr, än äktenskap med vigsel är fullbordadt.
Vigsel är den actus, som fullbordar äktenskapet och stadfästar aftalen derom.
Lysning är blott ett offentligt kungörande af dessa aftal, tili dens underrättelse, som tror sig ega äldre och' bättre anspråk på en af de coutraherande personerne.
Lysningen verkar icke heller till försvårande af skillnad i trolofningen.
Vigsel deremot medför den tillökade och befästande verkan af äktenskaps-aftalet, att kraftigare och mera ingripande orsaker fordras till ett sålunda befästadt äktenskaps upplösning.
Från dessa grunder synes mig Lagstiftaren hafva utgått i uppställning af ordningen för så väl trolofning, som lysning till äktenskap och dess fullbordan med vigsel.
Giftorätt och stadganden derom omtalas icke i Lagen förr, än vigsel tillkommit.
Sålunda stadgas i g Cap. 1 §.:
"Sedan man och qvinna sammanvigde äro , til är han hennes rätte målsman etc.,” och uti 10 Cap. 1 ”Nar man och hustru sammanvigde är o_, tå eger hvarthera giftorätt i boet."
Jag finner således betänkligt, att, för underlåten vigsel inom föreskrifven tid, biträda det stad - Lag-TJ t skottets Bet, N:o 40. 9 stadgande, som på något sätt verkade ingrepp i den ena eller andra conl ra hen tens lagliga egendom, deri den andra icke, utan genom fullbordadt äktenskap, kan få någon rätt.
— Den af Herr Holm antydde proportion skulle dessutom medföra en olika gradation i straff för enahanda öfverträdelse, allt efter den felandes större eller mindre förmögenhet.
Den obemedlade contrahenten, som ingenting eger, skulle, genom den projecterade straffpåföljden, de facto blifva ostraffad, i fall denne vöre vållande till vigselns fördröjande.
Då grundprincipen för all lagstiftning måste vara: att lika brott böra ådraga lika straff för hvarje öfverträdare, utan afseende på större eller mindre förmögenhet eller andre biomständigheter hos den felande, har jag äfven i detta fall sökt leda mig till en analogisk likstämmighet, utan afvikelse från Lagens esprit. 3:dje Cap.
Giftermåls-Balken, som afhandlar sättet huru trolofning bör ske, omtalar också de serskilda fall, hvilka för trolofnings fortgång och bestånd ansetts hinderliga, äfvensom de omständigheter, hvilka verka till trolofningens ovilkorliga bestånd, utan att det får ankomma på de contralierandes egen vilja, att upplösa trolofningen.
För de omtalda hindren stadgar Lagen böter, högst 3o daler, jemte fäslningegåfvornas förverkande till den oskyldige.
Då nu Lagen stadgat denna påföljd för hinder i trolofnings framgång, och således deraf uppkomma hinder för äktenskaps fullbordan genom vigsel; så synes mig per analogiam den slutföljd böra framstå, att den, som utan laga skäl motverkar eller undandrager sig äktenskapets fullbordan genom vigsel, är lika brottslig, som den, der utan laga skäl föranleder trolofnings upphäfvande.
Effecten blir, eller åtminstone kan bli densamma, att nemligen intet äktenskap blir af.
Jag anser således, att straffpåföljden för den, som, utan laga skäl, utöfver 3:ne månader från sista lysningsdagen (då 3:ne söndagar eller helgedagar är lyst lill äktenskap), un dandrager sig eller vållar hinder i äktenskaps fullbordan genom vigsel, bör inskränkas endast till 3o dalers böter, de fattigas ensak i den församling der bruden tages; och må derefter ett slikt vägrande för den oskyldige vara laga. skäl lill trolofningens upplösande, på sätt Lag och Kongl. Förord ningarne den 3 och 27 April 1810 derom stadga, äfven i det fall, att häf dande före eller linder trolofningen contrahenterne emellan tillkommit.
Yrkar den oskyldige trolofningens upphäfvande, vare ock fästningegåfvorne förverkade till deuj både de som gifvits och mottagits, hvarförutan den Bihang till R.
Prof. i834. 7 Sami. 1 Af del. 2 fule Häftet. ro Lag-Utskottets Bet.
N:e 40. brottslige gälde ali kostnad och skada till den oskyldige, efter serskildt utförande vid vederbörlig Domstol.
Nu låter den felande sig ej rätta häraf, utan fortfar i sitt vägrande; häfver den oskyldige icke yrkat och sökt trolofningens upphäfvande, bote den brottslige 60 daler för hvarje gång han dermed beträdes; dock blifve i dessa fall för hvarje gång den ofvan utsatte tiden inskränkt till hälften.
Följer ej rättelse efter 3:ne gånger undergången bestraffning, varde, på anmälan derom, contrahenterne inkallade lill vederbörande Consistorium, sorneger, på den oskyldiges yrkande och ulan afseende på den tredskandes medgifvande, trolofningen upplösa, derest icke i serskilda fall, enligt gällande stadgar, sådant tillkommer Konungens pröfning och beslut, i hvilken händelse Consistorium inberätte saken till Konungen och afvakte Dess utslag.
Motiven till detta senare stadgande om trolofningens upphäfvande äro: att Lagen hellre bör stå öppen för ett på lagligen eller möjligen olyckligt tilltänkt äktenskaps upplösande, än lägga hinder derföre, enär den fria ömsesidiga viljan bör vara yttersta grunden för denna förening.
Nu är, efter föregången lysning, trolofning upphäfven ; åligge då, efter derom erhållen del, Prest i församling, der lysning skett , sådant från Predikstolen offentligen tillkännagifva.
Härmed tror jäg mig hafva besvarat motionen; utöfver de deri utstakade gränser är mig icke tiilständigt att gå.
Specialiteter för verkställigheten ligga icke inom lagstiftningens område; de erbjuda sig sjelfmant för om— tunkan, och äro derföre helt och hållet af mig förbisedda.
Jag anhåller, att denna min reservation och dervid fogade project till tillägg i 7 Cap. 1 §.
Giftermåls-Balken må åtfölja Höglofl.
Utskottets Betänkande lill Rikets Höglofl.
Tillägg till 7 Cap. 1 $.
Giftermåls-Balken:
Sedan lagligen lyst är,, skall vigsel ske inom 3:ne månader från sista lysningsdagen.
Den utan laga skäl hinder vållar, eller tredskas, så alt vigsel ej sker inom sagde lid, böle 3o daler till de fattige i den socken der lysning skett, och vare tid för vigsels fullbordande derefter, hälften af hvad sagdt är.
Kommer någor annan och tredje gång åter, bote 60 daler för hvarje gång; gånge ock den fästning åter, om den oskyldige sådant yrkar.
Fästningegåfva, så väl den sorn tagits sora den sorn gifvits, tillfälle den oskyldige, fylle ock den brottslige allan skada.
Hafva fästehjon hvarannan häfdat, galle i thy fall hvad em skillnad i trolofning stadgadt är.
Äro bägge lika vållande till dr öjsmåli L«g-Vt skottets Bet..
No 4o. 11 med vigsel, eller vållar den ene mer och dien andre mindre, vare Lag samma, som i 3 Gap. 7 §. denna Balk sagdt är.
Varder trolofning upplöst, sedan lagliga lyst är, kungöre det Prest i den församling der lysning skett.
Bååth har Anders Påhlsson från Jönköpings
Län sig förenat. /po af Herr Cederborgh:
Lika med Herr Hessle finnér jag beliofvet icke påkalla den ifrågavarande lagstiftningen; men sorn denna min enskilda mening bör vika för Högvördige Preste-Ståndets enhälliga tillkännagifvande, alt ett sådant behof verkligen förefinnes, så förenar jag mig i de af Herr Bååth föreslagne lagbestämmelser.
. STOCKHOLM, i834> hos J- A- ^AUBeN' Lag- Utskottets Betänkande N.-o 4.1. 1 N:o 41.
Ankom till Exp.-Utsk. dea 22 April kl. 2 e. ra.
Betänkande, öfver Herr Professoren Doctor E. C. Grenanders motion, om förändrade föreskrifter i afseende ä Kungörelsers publicerande i Kyrkorna.
Uti elt hos Högvördige Preste-Ståndet afgifvet och af bemälde Stånd, lill Lag-Utskottet, under den 27 sistlidne Februarii, remitteradt anförande, har Herr Doctor Grenander erinrat, huruledes, vid flere föregående Riksdagar och äfven den sist förflutna, blifvit yrkad ändring i tiden för kungörelsers uppläsande i kyrkorne; och att man, med känsla och nit för det heliga allvar, som ligger i Guds ord, ej kunde annat än önska en sådan förändring, helst ingenting syntes mera otjenlig!, än att, slraxt efter den heligaste bön, inleda tankarne på åtskilliga verldsiiga föremål, samt genom dessa afbrott förstöra andakten.
På grund häraf, och till förekommande af den invändning, att det vore Presterskapet, som ville minska sin möda, eller alt en ny ordning skulle på något sätt upphäfva nödig offentlighet, har Motionairen gjort det förslag : att sedan välsignelsen blifvit afliörd och slutpsalmen sjungen, den Prestman, som förrättade Gudstjensten skulle för den i kyrkan qvarstannade menigheten, antingen pä gängen eller från predikstolen, uppläsa Kongl. Påbud och Förordningar, äfvensom underordnade auetoriteters författningar samt alla andra nödiga tillkännagifvelser; att Prestön, efter förrättad predikan och bön, innan han nedstiger från predikstolen, borde tillsäga församlingen att för berörde ändamål qvarstanna i kyrkan efter G uds tjens t ens slut; och alt de Kongl. Påbud och Författningar, som voro af serdeles vigt kunde, likasom i Norrige tillginge, serskildt från predikstolen uppläsas före Gudstjenstens slut, när Konungen sålunda förordnade.
Vid remissen häraf är af Herr Contractsprosten Östberg samt Herr Biskopen Doctor af JVingård föreslaget det tillägg, att, i händelse den Prest, som förrättat Gudstjensten, vore hindrad af socknebud eller ändra embetsgöromål, hvilka ej tålde uppskof, t. ex. ännu en Gudstjenst på annat ställe, det måtte tillåtas någon annan, såsom klockaren, att uppläsa kungörelserna och deröfver meddela bevis; —- och hafva med Bih. till R.
Fröt. l83f. 7 Sami. 1 Afd. 1 8:de Häftet. * Lag-Ut skottets Betänkande N.o 41•
Herr Contractsprosten Östberg samt Herr Biskopen Doctor eif PFingård sig förenat Herr Professoren Doctor Bexell, Herr Prosten Lyth och Herr Doctor Grewillius; äfvensom större delen af Ståndet förklarat sig uti motionen instämma.
Hvad sålunda förekommit har Utskottet i betraktande tagit; och då del ifrågavarande uppläsandet af kungörelser å predikstolen, innan Gudstjensten ännu är slutad, onekligen skingrar uppmärksamheten från de höga ämnen, som utgöra Gudstjenstens föremål, och för månget ömt sinne kan förefalla anstötligt, samt den af Motionairen i stället föreslagna utväg, hvarigenom afbrottet i Gudstjensten kunde undvikas, icke synes medföra någon anmärkningsvärd olägenhet, eller innefattar förändring uti sjelfva publications-sätlet, tror Utskottet sig hafva orsak, att motionen med sitt tillstyrkande beledsaga; hvaremot Utskottet anser betänkligt, att, på sätt andra Ledamöter jnom Högvördige Preste-Ståndet föreslagit, låta kungörandet ankomma på klockaren eller någon annan än Prest, eller medgifva, att det må ske annorlunda än fran predikstolen; i följd hvaraf Utskottet härmedelst vördsamt hemställer, att, med ändring af hvad 2 Cap. 5 $.
Kyrkolagen, i afseende på tiden för kungörelsers uppläsande, innehåller, det måtte för ordnas: att de författningar och underrättelser„ som i kyrkorna böra kungöras, skola, sedan Gudst]ensten, med hvad dertill hörer, blifvit i allo af slutad, genast derefter uppläsas af Prest från predikstolen, dock att Presten förut och innan han efter predikan nedstiger från predikstolen, bör lemna menigheten kännedom, huruvida några kungörelser äro att efter Gudstjensten uppläsa.
Stockholm den n April 1834- Reservation af Bonde-Ståndets Ledamöter:
"Emot det beslut och förslag, hvaruti Högh Lag-Utskottet genom pluralitet den 4 dennes stannat, rörande ändring i tiden för kungörelsers uppläsande i kyrkorne, få vi härmed reservera oss.
Såsom motiv för den åsyftade förändringen, har man fästat sr» vid det nya förslagets mera enlighet med ordningen och andakten vid Gudstjensten, men då, vid den hittills följda ordningen och ritualen, icke något missbruk uppkommit eller blifvit såsom störande andakten öf - Lag-Utskollcts Betänkande N.-o fl. 3 verklagadt, synes oss, med hänseende till de discussioner, som härom inom Högv.
Preste-Ståndet förefallit, den föreslagne ändringen snarare antyda ett icke tvetydigt bemödande, att efterhand befria Presterskapef från skyldigheten att å predikstolen uppläsa knhgörelser, samt i stället öfverföra denna tjenstepligt på klockaren i församlingen, utan att derföre hembjuda någon uppoffring eller minskning af Presterskapets många löne-förmoner.
Då äfven under discussionen fråga uppstått, att det i öfrigt skulle bero af Presterskåpet vid den nya ordningens införande, hvilka Kongl. Påbud eller
Kungörelser kunde eller borde genast å predikstolen uppläsas, eller dermed anslå lill Gudstjenstens slut vid den föreslagna andra predikslolsgången, som torde förefalla mången Prestman besvärlig, anse vi denna arbitrage och uppehåll med kungörelsernas uppläsande snarare leda till missnöje och oordning, samt hinder och olägenhet med de efter Gudstjenstens slut ofta förefallande nödiga predikoförhör och allmänna Socknestämmors hållande med församlingens Ledamöter, Vid det nya förslaget är den ordningen föreskrifven, att en påminnelse skulle lemnäs församlingen på predikstolen om afhörandet af de kungörelser och påbud, hvilka efter Gudstjenstens slut komme att uppläsas.
Vid denna påminnelse, som troligen förefaller hvarje söndag, måste ju tankan inledas på verldsliga ämnen, och visserligen är då bäst, att, som nu tillgår, genast få afhöra, hvilka verldsliga pligter och prsestanda föisamlingen förestår, .för att derefter, under den öfriga Gudstjensten, kunna anropa Guds bistånd äfven om dessa pliglers uppfyllan de och iakttagande, hellre än att belasta tankan med gissningar om hvad sorn först efter Gudstjenstens slut i dessa afseenden kommer att påbjudas, och som på intet sätt lättar besvären eller befordrar andakten vid Gudstjensten.
Det är efter vår öfvertygelse angeläget att icke, utan högst vigtiga skäl och anledningar, företaga någon ändring i vårt nu gällande kyrko bruk vid Gudstjensten, och att Vördige Presterskapet, vid inledande af dylika frågor, framförallt icke afser sin beqvämlighet, godtycke, minskning i skyldigheter eller utrymme för ett arbitrerande handlingssätt, helst mången med oss, och folket i allmänhet, är ömtåligt för dylika onödiga reformer, hvilka snarast kunde företagas med ett och annat i afseende på Presterskapets sed och sätt, att äfven under Gudstjensten upphemta vissa frivilliga gåfvor och löneförmoner till och med på altaret. 4 Lag-Utskottets Betänkande N.o 42- men som dock lämpligast kunde ske vid ett bäcken utanför kyrkodörren m. m.
Då nu, efter hvad vi förut anfört, ingen olägenhet eller klagan förekommit vid det hittills i långliga tider brukliga sättet, ordningen och tiden för kungörelsers uppläsande, önska vi i detta afseende få förblifva vid våre förfäders sed, helst den föreslagne ändringen härutinnan hvarken befordrar mera ordning eller andakt vid Gudsljensten, eiler är afgod anledning påkallad, hvarföre vi alldeles bestrida och reservera oss emot det nya förslaget, under anhållan, att denna vår reservation måtte få åtfölja remissen till Stånden af Höglofl.
Lag-Utskottets förslag, till ändring i tiden för kungörelsers uppläsande i kyrkorna.
JNU-o 42.
Andora till Exp.-Utsk. den 22 April kl. 2 e. m.
' Betänkande, öfver motioner, med förslag till ändring i nu gällande lag angående behandlingen af frågor om oenighet makar emellan.
Uti memorial, sorn Högvördige Preste-Slåndet den 27 sistlidoe Februarii till Lag-Utskottet remitterat, har Herr Prosten och Theol. Doctörn Carl Fredrik Björkman, med erinran derom, huruledes elt ibland Presterskapets svåraste åligganden vöre, att tillvägabringa frid och ordning uti oeniga makars hus, och i någorlunda tid förekomma de förderfliga exempel, den vårdslösade barnauppfostran, den förstörande hushållning och de större brott, som vanligen klefve följder af makarnes fortfarande tvedrägt, förmält sig anse detta kall ännu mera försvåras, genom de i nu gällande lag stadgade omvägar och varningsgrader, som föga motsvarade tidens åsigter och behof, ehuru vacker tanka på möjlig förbättring derföre än läge til grund.
Hvarje Pastor, som oftare behandlat äktenskapstvister, hade ock merendels funnit, att de egde sin rot i dryckenskapslasten, samt huru föga man kunde uträtta med förmaningar, och huru, deremot, under dessa upprepade bättringsförsök, det onda merändels förvärrades och den oskyldiga makans lidande blefve ökadt, enär den brottslige, med kännedom om alla omvägar sora måste Lag-Utskottets Betänkande No 42' å • begagnas irman skillnad kunde ega rum, derunder gäckade den lidande makan, tillika med Presterskapets förmaningar, samt tilltoge i bitterhet och laster.
En snarare och verksammare hjelp syntes derföre vara af behofvet påkallad; och har Motionairen, i sådant afseende, samt enär, under afbidan af kyrkolagens möjligen aflägsna reform i dess helhet, vis3a partiela förbättringar icke syntes vara Öfverflödige, framlagt ett lagförslag, lydande som följer: Finner Pastor, att dess åt oeniga makar gifna christliga råd och förmaningar icke aktas, utan att genom deras fortsatta tvedrägt allmän förargelse väckes, eller deras barns uppfostran vårdslösas, eller den oskyldiga makan äfventyr ar misshandling, egendom och lif, hänskjute han saken genast till Kyrkoråd.
Kyrkorådet ege då att efter omständigheterna, antingen först förelägga dem ny bättringstid eller ock genast tillåta deras flyttning från hvarandra, och målet genom Kronobetjeningen till verldslig rätt öfverlemna.
I denna senare händelse åligge det domstolen att bestämma någon viss tid för deras skillnad till säng och säte och genast tillförordna förmyndare, sorn under tide?i draga försorg om hvardera makans nödvändiga uppehälle och deras barns uppfostran af den gemensamma egendomen.
Eger efter denna tid ingen förbättring rum, döme då Rätten till äktenskapets upplösning och boets delning efter lag.
I anledning häraf har, uti elt skriftligt anförande, som, jemte nämnde motion blifvit till Lag-Utskottet öfverlemnadt, Herr Theol.
Doctorn A.Z.
Pettersson gjort den framställning, att han, med hög vördnad för det Gudomliga budet om äktenskapets helgd, likväl och ulan förringande häraf, trodde sig kunna påstå, att äktenskapets stiftare icke velat beståndet af sådane förbindelser, hvilka alldeles förstöra husfrid och samhällsordning, och att det vore bättre att förekomma det onda i tid än alt uppskjuta hjelpen lill dess oredan blifvit för stor och den våldförde parten så misshandlad, att dess hela timliga välfärd vore förspilld.
Han instämde således i den förre motionairens yrkande på nödvändigheten att förkorta de många omvägar, som hittills försvårat äkténskapsbandets upplösning, men föreslog, för det åsyftade ändamålet, antagande af 9 och 10 §§• af 6 Cap. Giftermåls-Balken af förslaget till allmän Civil-Lag.
Den af Herr Doctor Björkman föreslagna varning inför Kyrko-Rådet ansåg Herr Doctor Pettersson vara olämplig, emedan den aldrig kunde blifva på känslan så verkande, som lärarens enskilda; emedan sjelfva sammansättningen af ettKyrko-Råd gjorde det obehörigt att härmed sig befatta; och emedan, om dylika frågor skulle dragas inför Kyrkorådet, det i allt fall blef - 6 Lag-V t skottets Betänkande lY.-o 4.2. ▼e dess Ordförande som varnar, hvilket han kunde göra både kraftigäre och öinare utan än med assistenter.
Omförmälde af Herr Doctor Pettersson åberopade §§. ull 6 Gap.
Giftermåls-Balken af Lag-Comitéens förslag till Civil-Lag, äro af följande lydelse: ”9 §.
Angifver ene maken den andre för våldsam behandling eller annat förolämpande, och söker förthy skillnad i äktenskapet; då skall Rätten, der dess egne föreställningar ej hjelpa, förvisa makarne till Kyrkoherden i församlingen alt varnas.
Är varning skedd och fullföljes ändå klagan hos Rätten, ransake Rätten, huru makarne sammanlefval; finnes det att hat och bitterhet dem emellan råder och att den ene är skuld dertill, genom ofta upprepade utbrott af våldsamt sinnelag eller annat hardt bemötande, så alt våda vore för den oskyldiges lif eller välfärd, der deras sammanlefnad fortfore; då äge Rätten bevilja skillnad till säng och säte, på viss tid, från ett till tu år.
Hafva makarne under den tid-ej förlikte blifvit, och yrkar den oskyldige äktenskapsskillnad, anmäle sig åter hos Rätten; kunna de ej eller då förlikas* må skillnad i äktenskapet ske.
Hafva de sammanflyttat, sedan skillnaden till säng oeh säle beviljad blef, eller göres ef anmälan hos Rätten, inom år ooh dag sedan skillnadstiden tilländagick ; ege äktenskapsskillnad ej rum, på de förhållanden och åtgärder, som då föregått.” ”10 §.
Vilja makar skiljas för dem emellan uppkommen vedervilja, utan att någondera beskyller annan för vållande dertill; inställen sig hos Rätten personligen.
Förklara de gemensam och allvarlig åstundan alt skiljas; gifve
Rätten detKyrkoherden i församlingen tillkänna.
Kyrkoherdens omsorg vare, att tillse, huru de sammanlefva och att genom föreställningar dem lill sämja förmå.
Framhärd» de i sitt uppsåt och komma till Rätten åter, sedan sex månader förflutit ifrån det de första gången sig inställde; vardén förviste till Kyrkoherden alt varnas i närvaro af deras föräldrar eller fränder, som i orten vistas, så ock några af församlingens ledamöter.
Rälta de sig ej heller deraf, då må de, när sex månader framflutit ifrån, den dag varningen skedde, åter infinna sig hos Rätten; och skilje
Rätten dem åt lill säng och säte på tu år.
Hafva de, under den tid eller sedan, ej sammanflyttat, och yrka hegge inom ett år efter samma tid, äktenskapsskillnad och kunna ej heller då vid Rätten förlikas; varde den skilnad beviljad.” Lag-Utskottet delar molionairens mening om behofvet af förändring, i afseende å en del af de varningsgrader, som nu höra föregå, innan äktenskapsskillnad får beviljas. Lag-Utskottets Betänkande N;o 42.
7 Den i 16 Cap. 11 §.
Kyrko-Lagen föreskrifna undersökning hos Dom-Capitlet, kan, då parternes hemvist är derifrån aflägset, medföra ej ringa kostnader samt andra betydliga olägenheter, hvilka drabba äfven den oskyldiga, förut lidande makan; och det är föga anledning vänta, att de föreställningar, som lemnäs inför Dom-Capitlet, oftast af med makarne obekanta personer, skulle till försoning uträtta mera, än hvad presterskapet i makarnes hemort kunnat åstadkomma.
De böter, hvilka, enligt i4 Cap. 1 §.
Giftermåls-Balken, skola ådömas för hat och bitterhet, nemligen, första gången åtal sker, 25 daler, och andra gången dubbelt, drabba jemväl båda makarne, medan boet ännu är odelt, och minska deras stundom förut knappa tillgångar för eget och barns nödvändigaste behof.
Upprepade anklagelser inför domstolen, den deraf uppkommande vanan att betrakta hvarannan såsom vederdelomän, och behofvet alt uppspana och begagna bevisning till hvarannans pliktfällande, kunna, efter hvad erfarenheten besannat, öka och rotfästa bitterheten samt aflägsna all möjlighet till förening.
Deremot finner Utskottet icke lämpligt att, på sätt den ene motionairen föreslagit, hänskjuta behandlingen af de emellan makar yppade misshälligheter till Kyrko-Rådet, samt uppdraga åt detsamma, att tillstädja makarnes flyttning ifrån hvarandra.