Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I följande landsorter innevånarne voro till en del i åtnjutande af nedsättning i mantalspenningarnes belopp utan att i stället för den åtnjutna lindringen utgöra motsvarande, särskilda tjenstbarheter, nemligen: 1). i Göteborgs och Bohus län, den jordbrukande allmogen inom det egentliga Bohus, eller bönder och torpare derstädes; 2). i Örebro län, allmogen i Nysunds socken af Edsbergs härad, samt hemmansegare af Bergsmansståndet inom Nora, Linde, Leke och Carlskoga fögderier, jemte desse sednares barn, tjenstefolk och torpare, hvilka biträdde vid bergs- och jordbrukshandteringen; 3). i Wermlands län, hvarje skattskyldig person af Bondeståndet; 4). i Westmanlands län, hemmansegarne inom Skinskattebergs och Norbergs härader; 5). i Wester-Norrlands län, allmogen eller alla, som icke räknades till ståndspersoner; 6). i Westerbottens län, åboer påkronoskatte- och kronohemman samt nybyggare, äfvensom torpare med barn och tjenstefolk samt i tjenst varande soldaters och båtsmäns hustrur, dock ej om de voro boende i Umeå stad; och 7). i Norrbottens län, åkerbruksidkare bönder och deras vederlikar, såsom nybyggare, landtbönder och torpare; — i hvilka län mantalspenningar af ofvanuppräknade klasser och personer blifvit erlagda med 8 sk. banko, då de deremot i allmänhet utgått med 12 sk. banko, som efter gällande myntfot motsvarande det belopp, 3 mark, hvartill utskylden ursprungligen bestämdes.
Vidare åtnjöts lindring 8), i Kopparbergs län, der mantalspenningarne utgått af allmogen i Kopparbergs, Näsgårds, Säthers, Nedan-Siljans och Westerbergslags fögderier, utom den inom Nedan-Siljans fögderi belägna
Ore socken, med 8 sk; i sistnämnda socken och Ofvan-Siljans fögderi med 6 sk. samt i Westerdalarnes fögderi med 4 sk. banko; samt 9). i Jemtlands län, der genom Kongl. Kammar-Rättens utslag den 3 December 1816 och den 6 Oktober 1818 allmogen, som dittills varit från skattens utgörande befriad, förklarades skyldig att densamma utgöra, i Jemtland med 8 sk. och i Herjeådalen med 4 sk. banko, i enlighet med hvilka föreskrifter afgiften sedermera äfven utgått.
Genom Kongl. Kungörelse den 3 April 1857 hade blifvit stadgadt, dels att åldern, hvarifrån mantalspenningar borde påföras skattskyldig, framflyttades till 18 år, äfvensom att, der enligt förut gällande föreskrifter befrielse från nämnda skatt efter 63 års ålder åtnjötes, -afgiften skulle vid fyllda 60 år upphöra, dels ock att, efter införandet af nu gällande Riksmynt, mantalspenningarne, som förut erlagts med 12, 8, 6 och 4 sk. banko, skulle utgå med 37, 25, 19 och 12 öre R:mt, hvilka belopp, jemlikt Kongl. Kungörelsen den 24 Februari 1860 jemnats till 40, 25, 20 och 15 öre.
Efter meddelande af denna redogörelse angående mantalspenningarnes uppkomst, utgörande och belopp, har Kongl.
Kammar-Rätten vidare anfört, hurusom 8 Stats-Utskottets Utlåtande N-.o 45. förhållanden nu vore för handen, att förenkling af de många angående mantalspenningarnes utgörande utfärdade författningar lämpligen skulle kunna tillvägabringas; och i sådant hänseende afgifvit förslag till Förordning i ämnet, i hufvudsaklig öfverensstämmelse hvarmed Kongl. Maj:t till Rikets Ständers godkännande aflåtit följande:
Förslag till Förordning1 angående mantalspenniugiirnes utgörande. § 1.
Mantalspenningar utgöras med 40 öre R:mt af hvar och en, som uppnått 18 års ålder; dock undantagas härifrån: a) i tjenst varande eller med pension afskedade gemenskapen af Arméen och Flottan, då de ej äro jordegare, tillika med manskapet vid Stockholms stads Militärkompani; b) torpare, gerningsmän, bakstugusittare, inhyseshjon, bruks- och fabriksarbetare å landet, drängar och arbetskarlar, så å landet som i städerna, fiskare på landet, fiskare och sådana torftiga personer i städerna, som ej äro borgare, samt förenämnda personers äfvensom gemenskapens hustrur och enkor: alla dessa, när de hafva fyra barn och derutöfver af ett eller flera giften, under 15 år; c) personer af arbetsklassen, som af egendom eller yrke ej hafva sin utkomst efter fyllda 60 år; d) sjuklige och bräcklige, hvilka äro obemedlade och sakna förmåga att sig försörja; e) krono-nybyggare jemte deras hustrur, hemmavarande barn och tjenstefolk under do femton första frihetsåren; f) innevånare i Särna socken med Idre kapell af Österdalarne samt allmogen i Lappmarken. § 2.
Angående handlandes, fabriks- eller annan näringsidkares äfvensom husbondes ansvarighet för mantalspenningar af de i deras tjenst eller arbete anställde personer, jemte dessas hustrur och barn, samt af landtbönder och torpare, gäller hvad derom i fråga om bevillningsutskylder är stadgadt. § 3.
Afkortning å mantalspenningar må ega rum endast a) för den som aflider före den 1 Maj det år, för hvilket afgiften blifvit honom påförd; och, b) för fattigdom. § 4- Stats-Utskottets Utlåtande N:o 45. 9 § 4.
Med debitering, uppbörd och redovisning af mantalepenningarne förhålles efter uppbördsförfattningarne.
Vid behandlingen af detta ärende har Utskottet jemväl förehaft följande motioner, som blifvit väckta a) uti Preste-Ståndet af Prosten Sondén (motionen N:o 61), hvilken under förmälan, hurusom uti författningarne saknades närmare bestämmelser å hvad som skulle förstås med bakstugusittare och inhyseshjon, hvilka voro befriade från utgörande af mantalspenningar och skyddsafgift, — samt i betraktande deraf, att det vore angeläget, det dessa benämningar icke godtyckligt tillädes eller fråntoges någon, föreslagit, att Rikets Ständer måtte bestämma, hvilka vore att anse^såsom backstugusittare och inhyseshjon, äfvensom i sådant hänseende hemställt, att såsom sådan måtte räknas en hvar, som utan förbindelse till tjenste- eller dagsverkspligt till enskild husbonde, icke af egendom, kapital och arbete har öfver 200 Riksdaler årlig inkomst; och b) uti Bonde-Ståndet af:
Riksdagsfullmägtigen Per Nilsson från Malmöhus län, som uti sin motion (No 143) anmärkt, att de författningar, hvarigenom befrielse från utgörande af mantalspenningar medgifvits för egare och brukare af hemman icke öfverstigande 1,500 R:drs värde samt torpare, gerningsmän, gemenskapens hustrur och enkor, då de egde fyra underåriga barn, äfvensom för backstugusittare och inhyseshjon, åstadkommo orättvisa i så måtto, att de personer, som sålunda njöte lindring, ofta befunne sig i ganska goda omständigheter, hvaremot andra skattskyldiga personer kunde förefinnas, som vore i den nödställda belägenhet, att de borde från personela utskylder befrias, utan att likväl nu gällande författningar sådant medgåfve; och då författningarne dessutom ofta tillämpades olika, framställde motionären, det Rikets Ständer, med upphäfvande af nämnde författningar, måtte besluta, att det må ankomma på vederbörande kommuner att vid mantalsskrifningarne uppgifva och bestämma hvilka personer, som böra befrias från erläggande af kronoutskylder, d. v. s. mantalspenningar, personel bevillning, folkskole- och kurhusafgift, a) för minderåriga barn, 4 eller derutöfver af ett eller flera giften och b) för fattigdom, dock att ingen må, enligt momentet a), från kronoutskylder vinna befrielse, som eger fastighet af öfver 3,000 R:dr R:mt taxeringsvärde eller för inkomst af kapital eller arbete erlägger bevillning efter 2:dra artikeln.
Hvad sålunda i denna fråga förekommit har Utskottet tagit i noggrannt öfvervägande; och finner, lika med Kongl.
Kammar-rätten, mantalspenningarne, såsom varande en kapitationsafgift, böra af hvar och en medborgare utan afseende å större eller mindre förmögenhet utgöras såsom en gärd till Staten för det skydd, han åtnjuter.
På det ändamålet med skatten alltså icke måtte förfelas, är af nöden, att den bestämmes till ett belopp, att densamma må utan allt för stor uppoffring kunna af en hvar erläggas; hvaraf åter är en följd, att endast verklig oförmåga bör berättiga till befrielse från skattens erläggande.
Så har ock, enligt Kongl.
Maj:ts nådiga Proposition, uteslutits åtskilliga klasser, som tillförene af en eller annan orsak åtnjutit befrielse från eller lindring i skattens utgörande; hvarjemte mantalspenningarne föreslagits att utgå med lika belopp uti Rikets samtliga provinser, till hvilken åtgärd, som redan vid 1823 års riksdag varit Bih. till B.
Prot. 1862 $ 1863. 4 Sami. 1 Afd. 18 Haft. 2 10 Stats- Utskottets Utlåtande N:o 45. ifrågaställd och då af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i de flesta län förordad, tillräcklig anledning, enligt Utskottets tanke, förefinnes deruti, att den på orternas särskilda beskaffenhet och olika kultur samt innebyggarnes af omständigheterna beroende ställning, som påkallat en derefter lämpad lindring, numera till största delen upphört.
Men ehuru således icke boningsorten ensamt må berättiga till nedsättning i mantalspenuingarnes belopp, synes dock en annan åtskilnad deruti böra ega rum.
Då ett betydande antal af de sålunda skattskyldiga skulle komma att utgöras at personer, hvilka, utan kapital, allenast af sin besparade arbetsförtjenst lemnade ifrågavarande skattebidrag; då ersättningen för lemnadt arbete är betydligt större för den manlige än för den qvinliga arbetaren eller tjenaren samt dessutom flere förmåner till beredande af uppkomst, genom lättare tillfälle till undervisning, genom rättigheten att erhålla tjenstebefätt (fingar och utöfva yrken tillagts mannen framför qvinnan, har det synts Utskottet billigt, att skilnad göres emellan afgiften för man och qvinna, i likhet med hvad iakttagits i afseende å flere andra personela skatter.
Af sådan anledning torde, derest mantalspeuningarne, på sätt Kongl.
Majit behagat föreslå, bestämmas till 40 öre för man, ett belopp, hvarmed de i rikets flesta provinser för närvarande utgöras, afgiften för qvinna böra nedsättas till hälften eller 20 öre Bänt.
Ehuru, enligt hvad ofvan blifvit aufördt, endast den fattige borde från mantalspenningarne, såsom utgörande en koppskatt, njuta befrielse, samt således allenast denna kategori uppföras såsom undantagen frän nämnda skattebörda, visar dock erfarenheten behofvet af närmare bestämmelser i detta hänseende.
Fördenskull och då, enligt hvad kändt är, den värfvade gemenskapen vid Arméen och Flottan, ehuru ingalunda i saknad af tillfällig arbetsförtjenst, i vanligaste fall deraf icke bespara något, utan tvärtom oftast icke sjelfva ega de oumbärligaste lifsförnödenheter, torde någon skatt af detta manskap icke kunna påräknas, liksom till följd af det egendomliga beskattningssättet i den egentliga Lappmarken, hvarest mantalsskrifning icke eger rum, ej heller kunna derstädes utgå.
Dessutom hafva, enligt Kongl. Majits nådiga Proposition, personer tillhörande åtskilliga, visserligen oftast mindre bemedlade, men dock icke ovilkorligen till skattens utgörande oförmögne samhällskategorier, bibehållits vid sin hittills åtnjutna frihet från mantalspenningar; hvarvid Utskottet likväl anser sig böra erinra följande:
I afseende å krigsmanskapet gjordes väl tidigt undantag, men då emot dess bibehållande vid denna förmån förekommer, att gemenskapen vid Arméens, och Flottans indelta regementen och korpser genom de vilkor, enligt hvilka de besitta ofta ganska betydliga jordtorp samt, till följd af dem i öfrigt tillagda fördelar, i de flesta landsorter äro i en ställning, vida bättre än flertalet af deu arbetande klassen; att det bör vara likgiltigt, på hvad sätt, vare sig i Statens tjenst eller annorledes, utväg bcredes till skattens erläggande; samt slutligen att då han tillförene för hustru och husfolk utan veterlig svårighet erlagt mantalspenningar, bördan att lör egen person utgöra desamma, helst om afgiften för qvinna nedsättes till allenast 20 öre, icke kan blifva i någon mån kännbar.
Stockholms stads militär-kompani, så är detsamma att betrakta såsom varande uti berörda samhälles enskilda tjenst, i hvilkon egenskap det jemväl dagligen användes; hvadan anspråk på befrielse från mantalspenningar lika litet bör för militär-kompaniet ifrågakomma, som för andra kommuners eller enskildes tjenare. Stats-UUlcottets Utlåtande N:o 45. 11 Hvad angår de under mora. b af förslaget uppräknade klasser, har Kongl.
Kammar-rätten såsom skäl till mantalspenningarnes eftergift för dem anfört, att personerne tillhörande nämnde klasser, såsom stående på gränsen till verklig fattigdom, i allmänhet icke kunna utan svårighet försörja sig och de sina då de ega flera barn.
För Utskottet synes allenast den ekonomiska ställningen, icke antalet barn, böra utgöra grund för eftergift af skatt; och då dessutom de i momentet uppräknade yrkes-kategorier icke lära kunna till begreppet tydligen bestämmas, öfver hvilket förhållande såsom ledande till godtycklighet i författningar nes tillämpning klagan ofta försports, samt ytterligare svårighet möter att i det särskilda fallet afgöra, till hviken klass personen rätteligen bör hänföras, har
Utskottet ansett momentet böra ur författningen uteslutas.
Vidkommande krononybyggarne, finner Utskottet, enligt den förut uttalade åsigt, att endast fattigdom bör utgöra grund för befrielse, icke lämpligt att utsträcka deras frihet från skatt för jordfastigheten till eftergift, äfven af de personela skatterna; och då slutligen, på sätt ofvan blifvit an tyd t, Utskottet anser bostadsorten ensamt icke böra innefatta någon giltig grund till frikallelse från skatt, förefinnes icke eller någon anledning, att bibehålla innevånarne i Särna och Idre församlingar vid deras enligt häfd hittills åtnjutna befrielse från mantalspenningar.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet hemställa: det Rikets Ständer måtte för sin del besluta en författning om mantalspenningarnes utgörande, af följande innehåll: § 1- Mantalspenningar utgöras med 40 öre R:mt för man och 20 öre för qvinna af hvar och en, som uppnått 18 års ålder; dock undantagas härifrån: a) de, som åtnjuta fattigunderstöd, äfvensom de, hvilka, enligt vederbörande kommunalstyrelses intyg, böra för fattigdom eller sjuklighet från denna afgift befrias; b) gemenskapen vid Arméens och Flottans värfvade regementen och korpser; och c) den egentliga Lapp-allmogen, äfvensom, intill dess allmän författning om mantals- och skattskrifning inom rikets Lappmarker kan varda utfärdad, öfriga innebyggare derstädes. § 2.
Angående handlandes, fabriks- och annan näringsidkares äfvensom husbondes ansvarighet för mantalspenningar af de i deras tjenst eller arbete anställde personer, jemte deras hustrur och barn, samt af landtbönder och torpare, gäller hvad derom i fråga om bevillningsutskylder är stadgadt. § 3.
Afkortning å mantalspenningar må ega rum endast: a) för den som aflider före den 1 Maj det år, för hvilket afgiften blifvit honom påförd; och b) för fattigdom. 12 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 45. § 4- Med debitering, uppbörd och redovisning af mantalspenningar^ förhålles enligt Uppbördsförfattningarne, hvarom, i händelse Utskottets förslag vinner Rikets Ständers bifall, underdånig skrifvelse torde böra till Kongl. Majit aflåtas; och har
Utskottet härmed jemväl besvarat de enskilda motionärernas ofvanberörda framställningar, Riksdagsfullmägtigen Per Nilssons, så vidt mantalspenningarne dermed afsågos.
Under förutsättning af Rikets Ständers bifall till hvad Utskottet här ofvan föreslagit, har Utskottet låtit verkställa aproximativ uträkning till utrönande af det belopp, mantalspenningarne må kunna i Riks-staten upptagas, lydande denna uträkning sålunda:
Enligt 1860 års Riks-hufvudbok debiterades samma år mantalspenningar för 1,860,010 personer; och härtill skulle nu vidare räknas allmogen i Särna och Idre socknar, eller cirka 1,100 personer.
Den enligt samma Riks-hufvudbok debiterade personela bevillningen visar ock att skyddsafgift utgjorts af män och qvinnor i följande proportion, nemi. 48,2 procent mån och 51,8 procent qvinnor.
Med tillämpning häraf, skulle, jemlikt Stats-Utskottets beslut i öfrigt, mantalspenningarne kunna för åren 1864—1866 beräknas till 525,000 R:dr årligen, enligt följande Kalkyl: 1,860,010 + 1,100 s:gr 1,861,110 personer, hvaraf K: dr E:mt. 48,2 % män
Då emellertid åtskilliga andra afkortningsorsaker nu skulle upphöra, så torde den blifvande afkortnings-summan kunna anses uppgå till endast 10 % af debiterade beloppet; hvadan nu afdrages . . . 55,163: — Härtill synes kunna, i följd af befolkningens tillvext och stigande välmåga, läggas årligen cirka en procent af sistnämnda summa, eller för de 3:ne åren 1861 med 1863, å 5,000 R:dr 15,000: — tillhopa 511,470: — Ytterligare skulle tillkomma för indelta Arméens manskap : 26,871 personer å 40 öre 10,748:40. och för indelta Råfsmans-styrkan: 5,694 personer ä 40 öre 2,277: 60. ^3 Q2g.
Summa R:dr 524,496: — Stockholm den 13 Eebruari 1863. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 45. 13 Reservationer: Af Herr von Troil, S. (?.: rHufvudsakligen instämmande i det sätt för mantalspenniugarnes utgörande, som af Stats-Utskottet blifvit föreslaget, måste jag dock reservera mig emot den del af förslaget, som nedsätter qvinnans mantalspenningar ifrån 40 till 20 öre, emedan jag anser det vara högst betänkligt, att, under närvarande förhållanden, beröfva Statsverket en så betydlig inkomstkälla, som den hvarom här är fråga.
Den beräkning, som åtföljer Utskottets Betänkande, upptager mantalspenningarne: för 964,055 qvinnor å 20 öre till R:dr 192,811: — hvarifrån skulle afgå för afkortningar 10 % 19,281: — då nettobehållningen komme att utgöra R:dr 173,530: — Bibehållas mantalspeuningarne vid deras nuvarande, äfven af Kongl. Maj:t. föreslagna belopp, eller 40 öre, lika för man och qvinna, skulle naturligtvis den del af denna skatt, sorn af qvinnor erlägges, komma att uppgå till ett belopp, dubbelt emot det här ofvan beräknade.
Utskottet har alltså, genom den ifrågavarande nedsättningen, beröfvat Statsverket en inkomst af i rundt tal 170,000 R:dr — icke vid jemförelse med mantalspenningarnes nuvarande belopp — men med hvad de, under antagande i öfrigt af Utskottets grunder, skulle komma att utgöra, om skatten af alla lika erlades.
Ingen lärer kunna tillvita mig att under min riksdagsmannabana hafva åsidosatt qvinnans fördelar.
Jag har vid alla tillfällen ifrat för hennes lika arfsrätt med mannen, för hennes myndighet, för utvidgande af hennes rättigheter till försörjning.
Men just derigenom att qvinnans rättigheter i alla afseenden blifvit på de sednare åren utvidgade, anser jag det mindre behöfligt att nu skänka henne de 20 öre om året, som Utskottet föreslagit.
Man kan om mantalspenningarne såsom skattetitel hafva olika tankar.
Den ene fördömer dem såsom en kapitations-afgift.
Den andre anser det vara af vigt att en hvar, för det skydd han af Staten åtnjuter, erlägger en ringa penning, som utgår lika af alla dem, hvilka ej, till följd af fattigdom, derifrån befrias.
Jag vill ej yttra mig öfver frågan i denna dess allmännelighet; men jag tror att man icke, utan nödtvång och utan att befinna sig i en särdeles lycklig financiel ställning, bör opåkalladt nedsätta en afgift, hvilken under mera än 200 år utgått — och förr till vida högre belopp än nu — en afgift vid hvilken landets invånare äro vande och som, just genom sitt ringa belopp, så vidt jag vet, utgått utan synbart missnöje.
Utskottet har trott sig genom den föreslagna nedsättningen för qvinnor kunna mildra obehaget för de klasser, hvilka, förut befriade, nu skulle komma att erlägga mantalspenningar.
Jag är ej af denna åsigt.
Denna åtgärd, påkallad af rättvisa och af förändrade förhållanden nu emot den tid då lindringarne mcdgåfvos, kommer visserligen att hos åtskillige individer, som deraf drabbas, alstra missnöje, men detta missnöje minskas icke derföre att qvinnans mantalspenningar nedsättas med 20 öre.
Utskottet har i en föregående punkt föreslagit såg- och mjölqvarnars befrielse ifrån erläggande af grundränta.
Jag har till alla delar deruti instämt, ehuru genom detta beslut en minskning i Stats-inkomst uppkommer af 130,000 R:dr, hvilken, till en början åtminstone, endast kommer att i ringa mån ersättas genom den dessa verk åliggande bevillning.
Äp nu Statsverkets tillstånd så ly - 14 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 45. sande att man, genom mantalspenningarnes nedsättning för qvinnor, kan ytterligare efterskänka 170,000 R:dr?
Jag tror det icke och grundar denna min åsigt på den massa af anspråk å Statens kassa, hvilka dels genom Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner och dels genom enskilda motionärers framställningar blifvit väckta, och hvilka sednare uppgå till sådana belopp, att om äfven endast en ringa del, och denna den vigtigaste af dem hlifver biiallen, det torde hlitva särdeles svårt att dertill utfinna medel.
På grund af alla dessa skäl anser jag att mantalspenningarnes belopp bör, på sätt Kongl. Maj:t föreslagit, bestämmas till 40 öre R:mt såväl för man som qvinna."
Af Herr Montgommery, R. N. G.:
"Då, enligt min tanke, mantalspenningarne, bland alla de skatter som till Svenska Statsverket ingå, äro de som minst öfverensstämma med ett tidsenligt skatteväsende, har jag ansett att denna skatt borde upphöra.
En koppskatt, en kapitations-afgift, lika för rika och fattiga, är en till sin grund icke rationel beskattning; och, såsom jag tror, finnes ej sådan koppskatt i något Europeiskt land, med undantag måhända af Ryssland och Turkiet.
Men då man temligen allmänt erkänner principens förkastlighet, försvarar man denna skatt på grund af skattebeloppets obetydlighet och säger: summan är af ingen betydenhet för den betalande, men den utgör samlad en icke obetydlig inkomst för Staten (af mellan 5 och 600,000 R:dr).
Med stöd af de beräkningar, som äro uppgjorda i bil. 6 till Kongl. Maj:ts Proposition N:o 1 om Statsverket, pag. 33, har jag ansett att Staten icke behölver denna inkomst.
Då betydliga öfverskott på sednare tider i Riksgälds-kontoret kunnat beräknas, vid 1859—1860 års Riksdag till 5,092,200 R:dr, vid 1862—1863 års till 5,660,000 R:dr, synes ingen fara i det afseendet vara för handen.
Påståendet att denna utgift är af ingen betydenhet för den betalande, tål någon granskning.
— Enligt de uppgifter jag förskaffat mig, kunna de personela afgifterna uppgå till följande belopp:
För man:
I öfriga delar af riket:
Mantalspenningar 40 öre. 40 öre.
Personliga skydds-afgiften 40 „ 40 „ Kurhus-afgift 50 „ 25 „ J.
UlIlölVUlC, dig It Bidrag till folkskolelärares aflöning 19 „ 7EV/ ff 19 „
Eattigvårds-afgift 50 „ 50 „ 2: 39 öre. 2: 14 öre.
För qvinna:
Mantalspenningar, enligt Kongl. Maj:t.s Proposition, 40 öre. 40 öre.
Skydds-afgift 20 „ 20 „
Kurhus-afgift 50 „ 25 „ Folkskole-afgift 20 „ 20 „ Bidrag till folkskolelärares aflöning 19 ,, 19 „ Fattigvårds-afgift 25 „ 25 „ 1: 74 öre. 1: 49 öre.
Ett arbetare-hushåll med en årsinkomst af 400
R:dr, kan således komma att i Stockholm betala Stats-IJtskottets Utlåtande N:o 45. 15 I personela afgifter 4: 13.
I bevillning 1: — Kommunal-utskylder, omkring 3: — tillsammans 8: 13. eller mer än en veckas inkomst.
— Och äfven i öfriga delar af riket blir denna utgift för ett arbetare-hushäll kännbar.
Det är skäl, synes mig, att söka åstadkomma all möjlig nedsättning af denna debetsedel.
Då det säges att hvarje medborgare bör betala denna skatt, som kan anses vara "en hvarje medborgares gärd till Staten lör det skydd, han af Staten åtnjuter” (Kongl.
Kammar-rätten), torde jag få fästa uppmärksamhet derpå att detta mål redan är vunnet genom den s k. personliga skydds-afgiften, eller bevillning elter Ista artikeln.
Något rimligt skäl hvarför sådan skydds-afgift bör utgå under 2:ne titlar har jag ej kunnat linna.
Yördsamt får jag således föreslå: att Rikets Ständer för sin del måtte besluta att den skatt, som kallas mantalspenningar, skall från och med nästa statsregleringsperiod upphöra."
Uti denna reservation hafva instämt: Herr Hammerhjelm, Garl, samt Riksdagsfullmägtige Per Nilsson från Malmöhus län, G.
Bjerkander från Skaraborgs län och C. J.
Svensen från Calmar län.
Af Herr L. J.
Hjerta: ”Jag instämmer uti Herr Montgommery-Cederbjelms ofvanstående reservation i afseende på grundsatsen om olämpligheten af personela utskylder, som utgå lika öfver hela befolkningen, såsom ett visserligen fordom gällande men inom finansvetenskapen mer och mer utdömdt beskattningssätt, och tror derföre, att om äfven den uppgjorda beräkningen öfver Statsverkets tillgångar icke skulle lemna ett fullt tillförlitligt resultat för bestridande af de påräknade utgifterna, det då vore rättvisare att antingen höja den direkta bevillningen på inkomster så mycket att bristen deraf kunde betäckas, eller också göra en förhöjning, som icke behöfde vara betydlig på någondera af de betydligaste importartiklar Socker eller Tobak.