Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
F innes rörande dessa förmynderskap fog •till anmälan enligt § 7, ege gode männen att inlemna densamma, ställd till Hofrätten, hos Rätten i stad eller domaren ä landet, att befordras tili Hofrätten. som vidare förfar enligt hvad i §§ 10 och II är förord nåd t.. 64 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 32. § 14.
Der Förmyndare-kammare finnes, lände hvad derom särskildt stadgadt är till efterrättelse*
Som af lorslaget inhemtas, innehåller detsamma ingen bestämmelse om sättet att söka ändring i domstols beslut uti hithörande förmyndare-ärenden.
Men om det Utskott, som kominer att behandla frågan, skulle finna sådan bestämmelse norlig, tillåter jag mig fästa uppmärksamhet derå, att tiden för besvärs-fataliernas början torde, hvad angår frånvarande förmyndare, böra räknas frän den dag, han erhållit del af Rättens beslut.
Om remiss till Lag-Utskottet anhålles vördsammast.
Stockholm den 19 November 1862. R.
Carlen. JW 32.
Af Herr JJifzilSgen
Om eli förslagsanslag lill aflöning för instruktörer i militära öfningar vid allmänna läroverken i städerna.
Med idéen om en riationalbeväpning sammanhänger utan tvifvel en annan sak af stor vigt, nemligen ungdomens militärundervisning i skolorna.
Det ligger säkerligen en stor sanning i den tanken, att den blifvande medborgaren vid de allmänna läroverken bör förberedas att utöfva sin första medborgerliga pligt, fäderneslandets försvar.
Om en sådan militärundervisning på ett lämpligt och praktiskt sätt i hela sin utsträckning kunde genomföras såväl i alla högre och lägre läroverk i städerna, som äfven i folkskolorna, skulle detta hafva ett genomgripande inflytande pä hela armé-organisationen.
Ty man kunde dä förmodligen i väsendtlig män lätta beväringsbördan, oell det oaktadt icke allenast intaga en vida större procent af beväringen, än som hittills ansetts lämplig, i stammens leder, hvarigenom den aktiva, armén betydligt förstärktes, utan äfven erhålla en del af det underbefäl, som fiir en sådan utvidgad organisation beliöfdes.
Afven pä landstormen, hvilken tänkes bestå af vissa åldersklasser efter utträdet ur beväringsåren, skulle denna idés genomförande hafva ett fördelaktigt inflytande, derigenom att någon vidare öfning i fredstid ej bör komma i fråga, sedan h varje person både i skolan och vid bevärings-öfningarne tillräckligt bernit sig till sitt kali såsom fäderneslandets försvarare.
Till dessa militärisk» fördelar sälla sig de fysiska oell moraliska, som uppstå deraf, att ungdomen härdas genom de ansträngningar, som medfölja militära, öfningar, Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JS'? 32. 65 gar, samt i tid vänja sig vid ordning och punktlighet, hvilka egenskaper för hela lifvet äro af oersättligt värde.
Tyvärr stå likväl ännu våra läroverk med hänsyn tili denna fråga på den låga ståndpunkt, att militärundervisningen svårligen later sig genomföras i den stora skala, som vore behöflig.
Det ojemförligt större antalet gossar, närmare 200,000 besöka blott folkskolorna, och detta i en ålder, då militärundervisningen kan göra föga nytta, nemligen mellan 9 och 13 år.
De uppoffringar Staten nödgas vidkännas, örn en aldrig så litet omfattande, men dock likartad åtgärd i alla folkskolor skulle vidtagas, äro sä stora att man verkligen kan sätta i fråga om kostnaden skulle motsvaras af nyttan.
Aritages exempelvis att 50 öre bekostades för person, hvarigenom en utgift af 100,000 K:dr föranleddes, så kom blott 20 R:dr på hvarje folkskola, dä elevernas antal beräknades till 40 gossar (förutom lika mänga flickor).
Så vigtig saken än är, torde man likväl få uppskjuta dess genomförande genom understöd från Statens sida till en framtid, dä folkskolorna få en ändrad organisation, hufvudsakligen i den rigtningen, att eleverna en längre tid, t. ex. åtminstone till 15 års ålder, der kunde qvarstanna.
Detta hindrar dock ej att de kommuner, som uppfattade sakens vigt, redan nu kunde göra något till dess förberedande, hvar som helst torde man mot ringa ersättning kunna fä en indelt korporal till instruktör, och att anskaffa några trädkolfvar kan ej medföra hvarken större besvär eller stor kostnad.
Antalet elever, som besöka öfriga allmänna läroverk, uppgår till omkring 10,000, hvaraf 7.000 i de högre (6, 7 ä 8 klassiga) samt 3,000 i de lägre (2, 3 a 5 klässiga och pedagogier).
För deras militärundervisning utan att Staten för mycket betungas, bör något kunna göras, derigenom att medel lemnäs till instruktörers aflöning.
Men såsom ett hufvudsakligt vilkor dervid ville jag fästa, att skolstadgan ändras så, att ett visst bestämdt antal timmar årligen anslås åt militärundervisningen, sä att denna ej sammanblandas med gymnastikundervisningen, hvarigenom ändamålet skulle förfelas.
Det är under denna förutsättning jag vägar föreslå: att ät hvarje allmänt läroverk i stad måtte gifvas ett understöd efter 1 R:dr Runt per elev till aflöning för instruktörer i militära öfningar.
Dä elevernas antal i stadsskolorna uppgå till omkring 10,000, så skulle nämnde understöd utgå med 10,000 R:dr ärligen såsom förslagsanslag under kommande statsreglering.
Om remiss anhålles vördsamt.
Stockholm den 19 November 18G2.
Prot. 1862—1883. 11 Sami. 3 A/d.
Ö 66 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
JVä 33. JW 33.
Herr iteronins:
Örn anslag lill uppförande af nytt läroverkshus i Falun.
Sedan den i Falun förr befintliga lärdomsskola!), genom Rikets Ständers beviljade anslag till förhöjd lärarestyrka, vunnit en af hela provinsen
Dalarne ifrigt efterlängtad utvidgning till ett fullständigt högre elementarläroverk, och till följd deraf, genom lärjungarnes ständiga till vext i antal, den gamla, redan längesedan för sitt bristfälliga skick utdömde, skollokalen blifvit otillräcklig, väcktes vid sistförflutne riksdag i sä väl Preste- och Borgare- som Bonde-Stånden motion om statsanslag till nytt läroverkshus, till hvars uppförande enligt en af Kongl.
ÖfvcrIntendents-embetet uppgjord rifning med kostnadsförslag, sorn då företeddes, erfordrades en summa af 88,000 R:dr Runt.
Stats-Utskottet, soni vid pröfning af detta ärende, fann lärbverket i Falun vara i stort behof af nytt läroverkshus, äfvensom att i öfrigt sådane omständigheter dervid förekommo, att Staten borde bekosta detta byggnadsföretag, tillstyrkte ock ett anslag af 88,000 R:dr Runt.
Men sedan detta Utskotts Betänkande af tvänne Ständ återremitterats, för att fä utred t. huruvida ej Westerås stifts byggnadskassa vore i tillfälle att till någon mån i kostnaden deltaga och den upplysning vunnits, att frän nämnde kassa borde kunna påräknas åtminstone 44,000 R:dr Runt, stannade Rikets Ständer vid det beslut, att bevilja anslag af återstoden i det äskade beloppet med 44,000 R:dr R:mt.
Den allsidigare granskning, som ofvannämnda Kongl. Ofver-Intendents-embefefs ritning sedermera, vid remiss af densamma frän Westerås Domkapitel till Falu stads innevånare och läroverkskollegium, underkastades, gaf emedlertid vid handen, att, oafsedt det mindre lämpliga i byggnadens disposition, dess storlek ingalunda motsvarade läroverkets närvarande behof och att den således än mindre kunde anses blifva tillräcklig för läroverket i det omfång, man, med anledning af lärjungarnes hastigt tillvexande antal, med all sannolikhet kunde antaga, att detsamma inom en ganska nära liggande framtid komma att erhålla; hvadan stadens innevånare tillsatte en Kommité till frågans ytterligare utredning.
Denna Kommitté, bestående af kommunens mera framstående medlemmar, fann vid frågans skärskådande, att den ritning, hvilken stadens dåvarande Riksdagsombud genom Öfver-Intendent- -emhetets försorg förskaffat, och framlagt för Höglofl.
Stats-Utskoftef, utan att kommunen sjelf hunnit taga del af densamma, verkligen var behäftad med förutnämnde felaktigheter, isynnerhet i afseende på ett alltför knappt tilltaget utrymme för det antal lärjungar, man mäste beräkna att läroverket innan kort koinme att hysa, hvarföre Kommitterade ansågo sig böra uppgöra en ny. ändamålet bättre motsvarande, planritning.
Denna förelädes så väl stadens innevånare, sorn Domkapitlet i Westerås och vann enstämmigt bifall; hvarefter de förre itrgingo till Kongl.
Maj:t med underdånig anhållan, det täcktes Kongl. Bfajit Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
,yW 33. 67 anbefalla öfyer-Intendents-ernbctet, att efter denna plan uppgöra fullständig ny ritning med kostnadsförslag till läroverksbyggnad.
En sådan ritning med kostnadsförslag har sedan af Kongl. Ofver-Intendentsembetet blifvit uppgjord oell vid remiss till lärarekollegiet och stadens innevånare blifvit antagen, äfvensom Kongl. Maj:ts nådiga fastställelse å densamma erhållits.
Detta kostnadsförslag utvisar dock en slutsumma af icke mindre än 171.000 R:dr l{:int, deraf 153,000 R:dr liro beräknade för sjelfva läroverksbyggnaden samt 18,000 R:dr för nödige ekonomibyggnader, uthus, inredning m. m.
Till betäckande af dessa kostnader eger nu Falu stad 44,000 b:dr
R:mt i statsanslag beviljade vid förra riksdagen samt 44,000 R:dr s. m. hvilka, genom ett Kongl. Maj:ts utslag, Domkapitlet i Westerås förständigats tillhandahålla från stiftets byggnadskassa; derjemte har kommunen sjelf, under lifligt erkännande af sin pligt, att för det uppvexande siägtets val vidkännas alla de uppoffringar hvaraf den är mägtig, af egne medel tillskjutit 42,000 R:dr s. m., men för anskaffande af de ännu återstående 41,000 E:dr eger detta mindre bemedlade samhälle ej annan utväg, än att ånyo anlita Rikets Ständers välvilliga mellankomst.
Kommunen vågar äfven hysa den glada tillförsigt, att Rikets Ständer, som vid förra riksdagen anslogo det behöfliga fyllnadsbeloppet i dä tillgänglige medel för läroverksbyggnaden, skola, sedan uppdagadt blifvit, att detta fyilnadsbelopp ej motsvarar den verkliga bristen, finnas så mycket villigare att bevilja hvad nu ytterligare behöfves, sorn kommunen sjelf denna gång ikläder sig ett, med afseende pä sina tillgångar, icke obetydligt tillskott för det goda ändamålets vinnande.
Pä grund häraf vågar jag derföre vördsamligen framställa en ödmjuk begäran, det täcktes Rikets Ständer vid denna riksdag anslå Fyratioett tusende (41,000) Riksdaler Riksmynt såsom bidrag till uppförande af nytt Läroverkshus i Falun i enlighet med af Kongl.
Ofver-Intendents-embetet uppgjord och af Kongl.
Majit i nåder gillad och fastställd ritning med kostnadsförslag.
Och anhåller jag vördsamt om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott, dit nämnde ritning med kostnadsförslag, före frågans afgörande derstädes, skola blifva öfverlemnade.
Stockholm den 19 November 1862. V. M.
Beronius. 68 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JS'J 34, . JV? 34.
Af Herr Beronins:
Om den ändring af 5 % i 28 kap.
Byggninga-balken, ali skyldigheten inom stadskommun ali uppehålla skjulsningsbeslyret malle åläggas ej blott
Borgerskapets utan äfven alla kommunens öfriga medlemmar, som för fastighet eller inkomst af kapital eller arbete äro till allmän bevillning derstädes uppförde m. f/i.
Att skjutsningsskyldigheten, af ålder ålagd de enskilda kommunerna, är ett af de onera, sorn på en gång hårdast och orättmätigast gravera den svenska jorden, framstår såsom en allt oafvisligare sanning, ju längre nationen framgår på kulturens och civilisationens bana och ju klarare insigt hon får om menniskans sanna rätt och värde.
Att befria sig frän denna skyldighet eiler åtminstone bereda sig lindring i dess utgörande blifver således en oaflåtlig uppgift för de deraf tryckte och skola de ej heller upphöra att inom riksförsamlingen höja sin röst häremot, förr än den blifvit både hörd och bönhörd.
Bonde-Ståndet vid denna riksdag har redan stått upp såsom en man för att afskudda sig detta ok, men inom detta högtärade Ständ vågar jag höja min röst till beredande af lättnad i samma afseende åt Borgerskapet i en större del af Rikets Städer.
Såsom kändt är ålägger nemi.
Byggninga-balkens 28 kap. 5 § Borgerskapet i stad att skjutsen derstädes uppehålla.
— Förmodligen grundar sig detta aläggande, dels på de privilegier, hvaraf Borgerskapet, framför städernes öfrige innevånare varit i åtnjutande, dels på de donationer i jord samt andra förmåner, hvarmed det, redan vid städernes uppkomst, hugnades.
Ser man dock efter huru i sjelfva verket för närvarande förhåller sig med alla dessa privilegier och förmåner, skall man finna, att de förre till största delen äro borttagne, och de sednare, genom under tidernas lopp förändrade förhållanden, blifvit aldeles otillräcklige att uppfylla det med dem frän början afsedda ändamål.
Sålunda har, genom de friare åsigter, som gjort sig gällande i handels- och näringslagstiftningen. allt det skydd, burskapsegande Borgerskap förr egt mot inträng i sin rörelse bortfallit och afkastningen af den förlänade jorden förslår ej i de fleste städer ens till aflöning af dess Magistratspersoner, långt mindre att dermed bestrida skjutsningsskyldigheten.
Medgifvas mäste visserligen, att denna tunga ej faller lika svår på Borgerskapet i alla städer, fy, åt vissa bland desse äro s. k. reservhemman i närmast kringliggande landsort anslagne till lättnad i sbjutsningsbestyret; i andra åter har skyldigheten blifvit fördelad mellan borgare, jord-och gårdsegare, men utgöra dessa förhållanden undantag från regeln och isynnerhet vanlottadt befinner sig det samhälle, jag har den äran representera, dä nemi.
Falu stad ej eger någon stadsjord Motioner i .Borgare-Ståndet 1862.
,/W 34.
69 ej heller kan från kringliggande landsbygd erhålla något skjutsbiträde, alldenstund ali denna jord är af bergsfrälse natur oell såsom sådan fri från skjutsskyldighet.
Enligt de uppgifter den af Kongl. Majit år 1859 tillförordnade Kommitté för skjutsningsbesvärets ordnande, infordrade från samtlige rikets städer, uppgingo deras ärliga kontanta utgifter i och för skjutsens bestridande till den betydliga summan af 91,584 R:dr 82 öre K:mt, oberäknadt värdet å vissa förmåner, städerne sjelfve för nämnde ändamål anslagit, uppgående till 35,457 R:dr 65 öre s. m.
Dessa siffror upplysa mer än tillräckligt i hvilken grad äfven städerna äro af skjutsskyldigheten betungade.
Det mål, hvartill man bör syfta, är visserligen hela skjutsningsbestyrets, för såväl land sorn stad. öfvertagande och bekostande af Statsverket och sannolikt, skall man förr eller sednare komma dit, men ännu torde för ett fullständigt realiserande af denna plan stora svårigheter möta och Borgerskapet i städerna derföre böra nöja sig med, att för närvarande erhålla lindring i ett ondt, frän hvilket det ej helt och hållet kan befrias.
En sådan lindring kan beredas genom ifrågavarande skyldighets utsträckning till flere medlemmar inom samma kommun, en utsträckning hvarpå ock Borgerskapet numera kan ega grundade anspråk, sedan det, enligt hvad kändt är, lemnat från sig största delen af just de privilegier och rättigheter, hvarpå dess uteslutande skjutsningsskyldighet skulle bero.
Genom den likställighet i förmåner, sorn härigenom uppkommit mellan Borgerskapet och städernes öfrige medlemmar, böra ock desse sednare finnas villige att ställa sig lika med Borgerskapet i skyldigheten och utan knot deltaga i ett onus, sorn för öfrigt till sin natur är af så allmän beskaffenhet, som skjutsningsbestyret.
Pä grund häraf vågar jag derföre vördsam!, föreslå: det täckte Rikets Ständer för sin del besluta: att med ändring af Byggninga-balkens 28 kap. 5:te § skyldigheten inom stadskommun, att uppehålla skjutsen, mätte åligga ej blott Borgerskapet, utan äfven alla kommunens öfrige medlemmar, som för fastighet elier inkomst af kapital eller arbete äro till allmän bevillning derstädes uppförde, samt att ät hvarje stads kommunalstyrelse måtte ölverlåtas, att bestämma efter hvilka grunder hvars och ens bidrag böra utgå.
Om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott anhålies vördsainligen.
V. M. Bei 'omus. 70 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
,JVs> 35. JW @5, Af Herr Alander; Om vissa tillökningar i lärarnes vid rikets elementarläroverk lön och närmare bestämmelse af vilkoren för samma lärares pensionering.
Det har inom detta stånd i näst sista plenum i fråga om rikets allmänna elementarläroverk blifvit, väckt en motion, som uttalat flera synnerligen behjertansvärda sanningar.
Men då denna motion särdeles i ett hänseende är sä genomgripande, att jag högligen befarar, att de deri föresi agne reformerne åtminstone icke så snart kunna sättas i verket, sä får jag i afseende på bemälda läroverk föreslå, att Rikets Ständer ville redan innevarande riksdag fatta följande beslut. l:o.
Att lärare, sorn varit såsom extraordinarie, vikarie elie!' duplikant anställd vid elementarläroverk, innan han blifvit till ordinarie läraretjenst befullmäktigad, må vid fråga om uppllyttning till högre lönegrad fa räkna sig till godo de är, under hvilka han såsom extraordinarie etc. tjenstgjort, så vida han dertdrinnan filosofie kandidatexamen undergått.
Vigtigaste skälet till detta förslag är, att det, under nu gällande stadganden i detta afseende, är förmånligare att genast såsom student ingå vid läroverket, der man, med någorlunda tillräckligt vikariearfvode, vanligen efter 4 års tjenstgöring af Kongl. Majit erhåller kompetensrätt till kollega eller adjunktstjenst utan undergången filosofie-kandidatexamen, än att före inträdet derstädes bemälda examen undergå.
Den naturliga följden häraf blir derföre, att de fleste kollega- och adjunktsbeställningarne i riket hädanefter småningom komma att intagas af ograduerade män,5 hvilket måste blifva högst ofördelaktigt för elementarläroverket. 2:o.
Att ät samtlige lärare beviljas ännu en löneförhöjningsgrad, så att, efter 20 års (märk 20 års) väl vitsordad tjenstgöring, adjunkt eller kollega bekomme i årlig lön 3,000 R:dr och lektor 4,000 R:dr.
Billigheten i samt beräkningen med detta förslag skall lätt inses af en hvar, som besinnar, huru synnerligen vigtigt det är att bekomma dugliga lärare, hvilket ej vinnes utan nödig uppmuntran, samt hvilka försakelser och mödor det kostaren lärare, innan han uppnår den ifrågavarande tidpunkten; vidare huru mycket lefnadskostnaden under sednare åren stigit, isynnerhet för dem, som med familj måste vara bosatte i städerna, samt huru odryg en lön är, sorn mer eller mindre uteslutande utgöres af penningar.
Heldre än att lietta lönetillökningsförslag skall helt och hållet afslås, önskade jag att det tillsvidare inskränktes till de större läroverken, der naturligtvis ett större lärjungeantal kräfver större arbete å lärarens sida. 3:o.
Att tiden för en lärares pensionering icke sättes högre än 35 års tjenstgöring och 65 lefnadsår; med rättighet för lärare att erhålla afsked med pension 5 år tidigare, mot den i andra korpser vanliga nedsättningen i pensions - Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,yW 35.
71 beloppet, åtminstone lör den, sorn redan nu är gammal och tjenat sin mesta tiri under de ofördelaktigaste lönekonjunkturer.
Att något hundra riksdaler anslås till biträde i skrifveri m. in. åt rektorer vid läroverk med minst 300 lärjungar.
Man ihägkonune härvid, att alla de göromål, som förr tillhörde 3:ne personer (rektor gymnasii, rektor scholae och konrektor), jemte mycket nytt, nu blifvit lagde på en enda.
Det kan visserligen invändas att denne nog kan få biträde af medlärare; men grannlagenheten förbjuder honom att mycket begagna detta biträde utan någon ersättnings erbjudande, och en ej mindre grannlagenhet nekar honom att ur sin egen ficka bjuda en vän penningersättning.
Slutligen må upplysas, dels att rektors aldra liesta skrifverigöromål ej kunna fullgöras af någon annan än en lärare, sorn sjelf nogare känner förhållandena, ja sjelf i ärendena deltager; dels också, att i Danmark Staten allönar åt rektor vid högre läroverk en dylik biträdare, utsedd bland läroverkets lärare. 5:o.
Att de, som frän lägre läraretjenst blifvit till lektorer befordrade, må, vid fråga om uppflyttning till högre lönegrad, beräkna äfven de är de före 1858 (före hvilket är elementarläroverkslärarne voro särdeles svagt aflönade) innehaft ordinarie tjenst vid elementarläroverk.
Ifrågavarande lektorer äro sannolikt ganska fä, och en af Rikets Ständer utöfvad rättvisa mot dessa skall derför ej blifva mycket dyr.
Att de reseunderstöd, som de 2:ne sista åren sä. välbetänkt blifvit meddelade ät elementarlärare för iuhemtande i främmande länder af kännedom om dervarande elementarläroverk, må sä anordnas, att dylika understöd äfven tilldelas ärligen åtminstone 2:ne lärare i främmande lefvande språk, att de mätte få äfven utrikes studera dessa, språk. 7:o.
Att de högre löner, som i Kongl. Majits
Proposition blifvit föreslagne åt gymnastiklärare, oell hvilka jag hoppas också skola blifva beviljade, må till erkännas ilein med det vilkor, att de tiilförbindas. öfva de högre klassernas lärjungar också i gevärsexercis, samt den högste klassens begge afdelningar äfven i målskjutning. 8:o.
Att en lika löneförhöjning, som Kongl. Majit föreslagit åt gymnastiklärarne, äfven ma förunnas lärarne i musik.
Den större tid och möda, som erfordras för att blifva en skicklig musiklärare, tala mer än tillräckligt för denna af mig föreslagna jetnlikhet i löneförmåner.
Också borde det stora intresse, hvarmed den ädla tonkonsten inom värt fädernesland omfattas, och det större lif, som inom Musikaliska akademien röjer sig, efter den uppmuntran Pikets Ständer gifvit densamma genom förökade anslag, äfven sträcka sig derhän, att man sökte med dagligt bröd förse åtminstone några af dess idkare i hvarje landsort.
Det jag tagit mig friheten föreslå blir i alla fall icke för stort i mindre landsortsstäder, der endast små eller inga privatförtjenster äro att påräkna. 9:o.
Att läraren i teckning vid
Skara mycket talrikt besökta högre elementarläroverk Mankell ma, vid fråga om uppflyttningen till högre lönegrad, få beräkna äfven de är han för 1860, till en del såsom ordentligen konstituerad, vikarierat i ifrågavarande befattning med en ordinaries tulla ansvar, samt densamma bestridt tili full belåtenhet.
Ilan är i detta afseende i alldeles samma ställning, som de andra vikarier under besagde tid, för hvilka Kongl. Majit i sin tili Rikets Ständer afgifna Proposition föreslagit samma för . ån, och det vore derför högst obilligt att icke tillerkänna 72 Motioner i Borgare-Ståndet, 1862. .TV? 36. honom samma rättvisa, sorn jag hoppas iukois Ständer gerna låta de öfrige vikarieme vederfaras.
.Tåg anhåller vördsamt om min motions remitterande till vederbörligt Utskott.
Alander, J\d/ tid.
Af Herr Afanden Om underdånig anhållan hos Kongl. Maj:l, att rikets alla pedagogier må med vissa vilkor förklaras for elementarläroverk.
Alla skäl synas tala derför, att Sverige, oberäknade hvarjehanda tillämpningsläroverk, icke bör ega mer än 3:ne grader af skolor, nemligen folkskolor, < lementarskolor och högskolor eller universitet.
Hos oss finnas likväl ännu ett slags skolor, jag menar de s. k. pedagogierna, om hvilka, man tyckes icke rätt veta hvart man skall räkna dem.
Med afseende på undervisningsämnena och lärarnes ställning böra de väl räknas till elementarläroverket, och jag har på sednaste tiden blott hört anföras ett enda skäl häremot, att de nemligen, i och med detsamma de upptoges till elementarläroverk, skulle, genom att sålunda ställas under Kongl. Stadgan för bernälda läroverk, förlora den något större frihet i undervisningen, hvilken de nu åtnjuta, och utan hvilken de icke kunna rätt trifvas.
Men sedan isynnerhet de tväklassige pedagogien^ genom Kongl. Brefvet af den 22 November 1861 blifvit i nästan alla alseenden lika. ställde med elementarläroverken, erfordras det endast några penndrag, för att pä samma gäng uppflytta, pedagogierna bland de läroverk, till hvilka de egentligen höra, och undanrödja nyss omförmälde befarade olägenheter af uppflyttningen.
Med anledning häraf, samt för att dels stärka och vidare utveckla det lif, som åtminstone flere bland pedagogierna nyligen vunnit, dels bekomma en klarare öfverblick
Öfver svenska läroverket i dess helhet, och särskildt lör att i allt hvad till pedagogierna hörer vinna en större reda, som väl behöfves, får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, attKongl.
Majit täcktes i nåder förklara rikets alla sä väl två- sorn enklassiga pedagogier för elementarläroverk och sålunda ställde under den för sådana läroverk i nåder utfärdade stadgan, — likväl med följa de 2:ne vilkor: l:o.