Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då ändamålet med allt laga skifte är, att genom egornas sammandragande bereda åt den enskilde större beqvämlighet vid brukningen, och i följd deraf äfven större fördelar, så är det ostridigt, att denna egornas sammandragning är så mycket fullkomligare och ändamålsenligare, som den innehåller ett färre antal jordskiften.
I ju flera sådana egorna läggas, ju snarare kan man vänta, att de skola underkastas nytt laga skifte, får att ännu mera sammandragas.
Då nu kostnaderne och de temporaira olägenheterne af Skiftes-forrättningar äro betydliga, så är det klart, att det blir en förlust både för den enskilde och för jordbruket i allmänhet, om flera förrättningar användas till ernående af det ändamål, hvartill blott en enda varit behöflig.
Om Lagstiftaren således å ena sidan bör medgifva, att flera än 3:ne skiften kunna ega rum, måste han likväl å den andra tillse, alt denna tillåtelse, ämnad till undantag, icke upphöjes till regel.
Man. har påstått, att Jordegarne, gode Männen och Landtmätaren lika så väl, ja må hända bättre än Egodelnings-Rätten, förstå bedöma, om egorna kunna läggas i 3 skiften, eller 4 erfordras.
Utan att träda Landtmätarens och gode Männens insigter för nära, torde det vara tillfyllest, för denna argumentations försvagande, att erinra, det man i Skiftes-stadgan utgått ifrån den prassumtion, att Egodelnings-Rätten i alla skiftesärenden eger större oväld och insigter än Landtmätaren och gode Männen, enär deras åtgärder äro underkastade Egodelnings-Rättens pröfning.
Denna Rätt är derjemte att anse såsom andra instantien i Skiftes-ärenden; och samma praesumtion, som i allmänhet finnes, att tvänne instantier, om också den högre i sjelfva verket ej vore mera upplyst, snarare upptäcka och rätta felaktigheter än en enda, eger också vid ifrågavarande fall sin fulla giltighet och tillämpning.
Denna senare preesumtion är så naturlig och hyilar på så allmänt erkända 22 Lag" samt Allm. Besv.- och Oecon- Utsl:s Betänkande J\T:o st. grunder, att elen icke torde kunna bestridas, ty ingen nekar t. ex., att i allmänhét tvänne kloke mäns omdöme är vigtigare än en endas, att i domstolar, der alla Ledamölerne äro lagkunniga, tvänne röster böra gälla mera än den tredjes, och att de llestes böra bestämma domslutet.
Man har vidare erinrat, att då samtlige delegarne sjelfve önska egornes läggande i flere än 3 skiften, så bör sådant icke förvägras.
Ehuru denna invändning icke egentligen är lämplig till denna fråga, som endast afser, hvilken sorn eger att bedöma, huruvida 3 eller 4 skiften erfordras, vill jag dock dertill svara, att hvad oeconomiska Lagstiftningsfrågor beträffar, kan det icke vara Regeringen eller Staten likgiltigt huru de afgöras.
Regeringen har en slags moralisk förbindelse att befrämja det oeconomiska välståndet; detta verkar också direct på Staten, som derigenom erhåller större tillgångar till behofvens fyllande, liksom landets försämrande i oueonomiskt afseende verkar, att de annars med lätthet utgående skattebördor icke kunna fullgöras.
Hvad slutligen beträffar de kostnader, som äro en följd af att underställa Egodelnings-Rättens pröfning jordskiftenas antal, så anser jag dessa kostnader vara obetydliga i jemförelse med ändamålets vigt och allmänt nyttiga syftning, — Dessutom torde ofta vida större kostnader derigenom förekommas, nemligen de, som blifva en följd af nytt laga skifte, sedan man hunnit öfvertyga sig om behofvet att i färre jordskiften sammandraga egorna, och den åsyftade besparingen kommer i allt fall icke att ega rum, så vida någon jordegare skulle se sig föranlåten skjuta frågan om jordskiftenas antal till Egodelnings-Rättens pröfning.
Man bör icke heller förbise, att de fall, då 4 skiften erfordras, äro, med undanlag af de norra provincerne, ganska sälRynta.
Jag har trott mig på dessa skäl böra reservera mig emot hvad Utskotten i ofvannämnde afseende tillstyrkt.” Med Herr von Strussenfelt förenade sig Herr Hessle. 2:0 Af Herr Rubin: ”Hufvudsakligen på de skäl Herr v.
Strussenfelt anfort, reserverar jag mig emot Utskottets beslut, och får blott tillägga: att om, på sätt Utskottets pluralitet beslutat, Landtmätaren, Skiftesmännen och Joidegarne skulle ega rättighet sjelfva bestämma, huruvida egorne skulle laggas i 3 eller 4 skiften , skall utan tvifvel Skiftesmannen, för hvilken det måste antagas såsom beqvämligare att få välja den senare skiftesläggningen, alltid dertill råda och således motarbeta den enda och välmenande afsigt lag - Lag- samt Albri. Besa.- och Oecon.- Utshrs Betänkande N:o 21. n3 stiftaren velat antyda, då åt EgodelnMigs-Rätten ensamt uppläts rått igli e ten att medgifva detta senare alternativ, hvarmed så sparsamt som möjligt borde förfaras till lättnad för jordbruket- och såsom ett medel att närma sig en fullkomligare utveckling deraf.” 3:o Af Peter Nilsson från Skåne: ”Vid behandlingen af väckte frågan om ändring i 1 och 2 §§. 11 Cap. i 1827 års Skiftesstadga, rörande egograderingars verkställande vid laga Skiftes-förrättningar, hafva Höglofl, Lagoch Oeconomie-Utskotlen stannat i ett beslut, som jag ingalunda kan godkänna, likasom icke heller underlåta att deremot vördsamt afgifva denna min reservation.
För att väcka den nödvändiga och nyttiga uppmärksamhet på denna fråga, som dess stora vigt osiri digt påkallar, anser jag mig böra ådagalägga, huru densammas ändamål, användande och påföljd varit under mer än ett halft århundrade, och hvad den under senast e sex åren i sådant afseende visat sig vara.
Vid betraktande af 1783 års Kongl.
Storskiftes-stadga, som för sin tid var ett mästerverk i oeconomisk Lagstiftning, då landtbruket ännu larg i linda, och dess idkare hvarken kände jorden Lill egenskaper eller användbarhet, finnér man vid genomläsningen af sammanföringen af 71, 72, 83 och 85 §§., att egograderingarnes verkställande och stadfästande skulle föregå all skiftesläggning och, i händelse af klagomål, jemte alla öfriga för . skiftésläggningen , öfverlemnas till
Domstolens afgörande, hvilket förfarande hvarje sundt och opartiskt mennisko-omdöme måste finna vara rättast, innan någon af jordegarne kommit till kännedom om dess blifvande egoskifte, och en livar således tvingas att afhålla sig från egennyttiga beräkningar vid jordvärdenas bestämmande, så mycket hellre, som allt för ofta i'öjes benägenhet i menniskolynnet att se egen lott får liten och andras för stor, hvadan Lagstiftaren af samma Författning visligen sökt förekomma användandet och verkan af denna benägenhet efter verkställd skiftesläggning.
I öfverensstämmelse med denna Författning, hafva också Kongl.
Enskiftes-Stadgarne af åren i8o3, 1807 och 1812 visligen blifvit upprättade, och således uti den bibehållen en lika helgd för utgörandet af grunderna för egodelningars verkställande.
Så vidt jag af äldre personer hört och sjelf kunnat forska, hafva Rikets Ständer aldrig yrkat ändring i ofvannämnde gällande stadgande, hvarföre det synes mig obegripligt, huru Stiftaren af 1827 års Kongl. Skiftes-Stadga kunnat i underdånighet föreslå den ändringen i behandlingen af egograderingen, att de skulle lemnäs utan stadfästelse för skiftesläggningsälgärderna, och tillsammans med dessa få underkastas klander och andrin - 2 4 Lag- samt Allm. Besv.- och O eron.- Vlsl'.s Betänkande 2V:o 22. gar; ty hvilken opartisk länkande inser icke, huru ett öppet lemnadt tillfälle att öfverklaga egograderingen, sedan skiftesläggningen på något sätt är uppgjord eller utvisad, svårligen kan undgå att vara foster af egennyttiga beräkningar och ledande till åtskilliga missbruk: såsom till exempel alt medelst en liten ändring uti egograderingen få skäl till rättegångskostnaders qvittning och Landtmätarens frikallande från ansvar för några af honom tilläfventyrs begångne fel i egodelnings verkställighet.
Jag är fullkomligt öfverlygad af erfarenheten under den lid jag hört och sett nästan största delen af Skåne enskiftad efter de före 18.27 gällande Kongl.
Enskiftes-Författningarne, att anledning till tvister om egodelningar blifva färre till antalet om egograderingarne jemte andra grunder få behandlas och afgöras såsom förberedande åtgärder, hvarföre jag också icke kunnat uti Högloflige Utskottens Betänkande i detta ämne instämma, utan påstår, att nuvarande Kongl. Skiftes-Stadga, åtminstone i lenna del, ändras, så att egograderingar hädanefter tillägges laga kraft innan skiftesläggningen företages.” 4:o Af Hans Jansson från Elfsborgs Län, som, i afseende på den af Anders Danielsson föreslagna förändring i 12 Cap. 1 §. 5 mom.
SkiftesStadgan, förklarade att bifall till motionen så mycket hellre bort lemnäs, som jordegare, genom föreskriften att alla Skifteslagets egor skola på en gång i skifte ingå, snarare afskräckas ifrån, än uppmuntras, alt söka laga skifte, hvarigenom Författningen kommer att motverka sitt eget ändamål.
Ankom till Exp.-Utsk. den 1 Not.
Betänkande, ofver väckt motion, om ändring i Kongl.
Förordningen om Skogarne i Miket den 1 Augusti 1805.
Till Allmänna Besvärs- och Oeconömie-Utskottets handläggning har Hedervärda Bonde-Ståndet remitterat en af Pi*iksdagsfullmägligen Eric Persson från Upsala Län väckt motion, hvari yrkas, att, på grund af den rättighet, hvarje hemmansegare inom Härad, enligt förenämnde Kongl. Förordning, eger att å Härads allmänning erhålla utsyning, den Konungens Befallningshafvande medgifne rättighet att fridlysa Härads allmänning, hädan - Lag- samt Allvi,.
Bes v- och Ocean- Ulsks Betänkande N:o a3. 25 danefter måtte upphöra, såsom oförenlig med Häradets eganderätt och medförande kostnad och besvär för Interessenterne i allmänningen.
Detta mål, hvilket Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottet ansett sig böra gemensamt med Lag-Utskottet behandla, hafva Utskotten i öfvervägande tagit; och eijär en närmare uppsigt och vård öfver de allmänningar, hvartill Häraden innehafva eganderätt, från urminnes tid varit åt dels Härads-Rätterne, dels Konungens Befallningshafvande uppdragen, samt ändamålet härmed icke synes hafva varit annat än alt förekomma, att icke den ene delegaren på de öfriges bekostnad skulle draga nytta af allmänningarne , samt att lägga hinder i vägen för skogens utödande derå; så och då enahanda hushållningssält på samma grund framdeles, såsom hittills, synes böra bibehållas, helst det icke står
Interessenterne fritt alt dylika samfälligheter sig emellan fördela, anse Utskotten sig böra vördsamt tillstyrka, att Eric Perssons ifrågavarande förslag icke må bifallas.
Stockholm den i November i834.
Ankom till Exp.-Utsk. ilen i Nori Utlåtande, i anledning af väclct motion, om förklaring angående beståndet af de å Sockne-allmänningarne be~ fintliga intägter.
Uti ett hos Högloft.
Ridderskäpet och Adeln ingifvet memorial, har Herr Friherre Jacob Cederström yrkat, att en förklaring öfver Kongl. SkogsOrdningen och Kongl.
Resolutionen på Ridderskapets och Adelns besvär , rörande delning af allmänningarna inom Skaraborgs Län, måtte utfärdas, hvarigenom beståndet af de å sådana allmänningar i behörig ordning tillkomna lägenheter skulle tryggas.
En slik förklaring vore så mycket mer af beliofvet påkallad, som Domstolarne endast skola tillerkänt innehafvare af till skatte köpta intägter orubbad besittningsrätt, ehuru skatteköpsbrefvet förmentes icke medföra vidsträcktare rätt än ett i laga ordning vunnet åboskap.
Motionairen har , på grund häraf, föreslagit: attj vid skogars delning j i Författningsenlig ordning tillkomna} under frihetsår för odling Bihang till R.
Prot. 1834. t 7ide Håftet, 26 Lag- »arnt Allm. Besv.- och Oecon.- Utsl:s Betänkande N:o sf. brukade eller skattlagda hemman och lägenheter, ehvad de äro skatteköp-' ta eller icke, skola orubbade förblifva och af skogen, i nion af hemmantal eller beskaffenhet för skogsfång och bele, dervid njuta skogsuf rösning.
Om, såsom Motionairen synes förutsätta, ifråga varande lägenheter i behörig ordning tillkommit, lära vilkoren, hvarunder bosättning eiler ödline å sock en-a Ilna anning skett, böra oförkränkt» iakttagas.
Är åter förhållandet motsatt, torde vederbörande Inleressenlers anspråk möjligen kunna förtjena uppmärksamhet.
Huruvida innehafvare» af en dylik lägenhet eller egaren till allmänningen har bästa rätt, det synes emedlertid vara en rättsfråga, hvars utgång beror af den bevisning, hvardera parten förmår åstadkomma, och hvars bedömande, efter Utskottens tanka, tillhör, icke Rikets Ständer, utan Domslolarne.
Och på grund häraf anse Utskotten sij böra tillstyrka, att motionen må utan afseende lemnäs.
Stockholm den i November 1834- N:o 24. ; .. v v. * Ånkom tilt Exp.-Otslt. den 3 ?f«Tj Betänkande, i anledning af väckta motioner, om lindring för Allmogen i den så kallade Byggningshjelpens utgörande.
Från Hedervärda Bonde-Ståndet hafva till Allm.
Besvärs- och Oeeonomie-Utskottet blifvit remitterade två serskilda, till Ståndet ingifna memorial, deri Eric Ericsson och Nils Insulin från Stockholms Län anfört, hurusom frågan örn byggningshjelps erläggande utgjort föremål för pröfning, ej mindre vid sistlidne Riksdag hos Rikets Ständer, hvilka derå icke fästade afseende, än äfven hos Kongl, Maj:t, som, efter i underdånighet gjord ansökning i ämnet af Riksdagsfullmägtige vid förra Riksdagen från Stockholms Län, i Nåder funnit den väckta frågan vara af den beskaffenhet, att Kongl. Maj:t, i den ordning densamma då förekommit, icke kunnat Sig dermed befatta.
Vid sådant förhållande hafva Motionairerne, med hvilka öfrige Riksdagsfullmägtige från Stockholms Län samt Nils Persson från Söderman - Lag- samt Allm, Be.sv.- och Oecon.-Ut$h:s Betänkande JY:o 24. 27 land sig förenat, ansett sig böra å nyo framställa målet till Rikets Ständers pröfning, och dervid andragit, huruledes den så kallade byggningslijelpen vore en utskyld, utgående af Krono-, Kronoskatte-och Frälseskattehemman och ledande sitt. ursprung från allmogens uråldriga åliggande att bygga och underhålla Gränsehusen eller Fästningarne.
Län utgjordes denna ränta merendels i ved och vinterkörslor, som, enligt 6 §. i Kongl.
Förklaringen den 8 Januarii 1748, i allmänhet holde utgå efter K ronovärdie, utan annan förhöjning än alterum lanlum.
Ehuruväl delta stadgande iakttoges i fråga om Krono- och Kronoskattehemman, vore förhållandet icke enahanda med sådana Frälseskattehemman, hvilka från Kronan, med bibehållande af deras natur af skatte, blifvit till enskild man Öfverlåten.
Oaktadt Kongl. Förordningen den 21 Februarii 1789 i 5 §. lemnat bestämd föreskrift, att räntan af skattehemman, som från Kronan till Frälseman öfvergått, skall utgå på lika sätt som för Kronoskattehemman är vordet fastställdt, hade likväl Kongl Majrt, genom Dess Högsta Domstol, uti meddelad
Dom i ett enskildt mål mellan en ränteegare och innehafvare af Frälseskattehemman, förklarat, att dessa hemman, hvilka år 1686 blifvit till frälse utbytta, borde, i öfverensstämmelse med de den tiden om ränlepersedlarnes utgörande gällande Författningar, vara pligtige, att för bygguingshjelps-räntan erlägga lösen efter markegångspris.
Af farhåga, att enahanda
Domslut i mål af lika beskaffenhet allt framgent skola utfärdas, hvaraf följden förmodas blifva Frälseskalte-egarnes fullkomliga undergång, helst priset på ved, af hvarjehanda orsaker, inom Länet stigit lill en ovanlig höjd, hafva Motionairerne yrkat, att genom Förklaring öfver Kongl. Förordningen den 21 Februarii 1789 stadgas måtte, att Frälseman utaf Frälseskattehemman icke må ega fordra räntans utgörande lill högre belopp än del, hvarmed den utaf Krono- och Kronoskattehemman utgöres j i följd hvaraf byggningshjelp en _, som af Kronooch Kronoskattehemman efter Kronovärdie med förhöjning af alterum lanturn utgår, skulle af Frälseskattehemman pä lika sätt utgöras.
Detta mål, hvilket ansetts tillhöra Utskottens gemensamma pröfning, innefattar, efter Utskottens omdöme, en rättsfråga, som, i händelse den i behörig ordning väckes, bör bedömas efter redan i ämnet meddelade stadganden och så mycket mindre bör föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd, som någon lag i ämnet numera icke kan stiftas, utan att träda en - 28 Lag- samt Allm.
Bes v.- och Oecon.- UtsL-s Betånlancle JSr:o dera partens rätt förnär.
Utskotten vördsamt föreslå, att omjörmähle motioner må lemnäs utan afseende.
Stockholm den i November 1834- Heservation af Herr Hjärne', ”dag gillar i allmänhet icke, att Rikets Ständer öfverhopa Kongl. Maj:t med underdåniga önskningar i mindre vigtiga ämnen, hvartill annars den stora massan af motioner kan gifva anledning; men jag tror, att, om denna önskningsrält vid våra Riksdagar hofsamt begagnas, kan och bör den vara af stort värde.
När, såsom detta Betänkande utvisar, Författningar finnas, hvilka, vid deras tillämpning, kunna inleda sådana förhållanden, som gifvit anledning till ifrågavarande motioner, nemligen: att en grundskatt, som utgått i öfver 100 år med i R:dr 24 sk.
B:co af hemmanet, genom en Dom i högsta instantien, kommer att hädanefter utgå med öfver 3o R:dr; att detta mål, som genomgått alla instantierne, blifvit afdömdt i Härads-, Lagmans- och Hof-Rätterne tvärt emot Högsta Domstolens öfvertygelse; att denna Dom gifvit anledning till betydliga rubbningar i häfdvunna förhållanden räntegifvare och räntetagare emellan; — vid sådana förhållanden, säger jag, har jag trott det vara Rikets Ständers underdåniga pligt alt derå fästa Kongl. Maj:ts Nåd. uppmärksamhet, och i und. anhålla örn en, för framtiden gällande förklaring öfver dessa gamla Författningar, som visat sig så tvätydiga vid tillämpningen, och af hvilkas rätta förstånd den enskilda eganderätten beror.
Jag delar följaktligen icke det beslut, hvari Utskottet stannat, och reserverar mig således deremot, med anhållan, att reservationen måtte få åtfölja Betänkandet.” STOCKHOLM, Kongl.
Ordens-Boktryckeriet, i834- Lag- samt Allm. Besv.- och Oecon.- Utskls Betänkande N'.o 25.
I N:o a5.
Ankom till Exp.- Utsi. den ia Nor.
JBet anie ande, öfver vädd fråga om rättighet att, utan föregången syn på stället, få anlägga husbehofsvijölqvarnar.
Hos Hedervärda Boude-Ståndet har Riksdagsfullmägtigen Måns Mänsson, med hvilken åtskilliga bland Ståndets Ledamöter sig förenat, uti afgifvet memorial anfört, hurusom det syntes med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att hvarje jordegare finge sjelf förädla sin spanmål, och att honom således borde vara obetaget att för eget behof inrätta mjölqvarn.
Detta oaktadt vore, genom Lagens stadgande i 20 Cap. 4 §• B. 13., om syn af Häradshöfding och Nämnd, hinder lagda i vägen för begagnande af en sådan frihet, hvilken jemväl ofta bestriddes af närboende tullqvarns-egare, ehuru dessa så mycket mindre egde anledning till klagan öfver minskning i den vid skattläggningen tullqvarnar påräknade mälde-tillgång, som den tilltagande odlingen mer än tillräckligt ersätter hvad som för husbehofs-qvarnarnos skuld förloras, på grund hvaraf Motionairen yrkat, att jordegare i allmänhet må förklaras berättigade, att, utan föregången Häradssyn, få å sina egor till eget husbehof anlägga mjöl q varnar, dock när de för vatten vilja inrättas, endast såvida, genom förut i stadgad ordning skedd undersökning, utrönt är, att, förmedelst uppdämning eller vattnets begagnande i öfrigt för inrättningen, skada eller men annan icke tillskyndas.
Det ar, efter Lag, icke någon betaget att, på livad sätt Iian kan anse fördelaktigast, för eget behof sjelf förmala sin spanmål, endast han icke begagnar den för ändamålet, som det vill synas, mest lämpliga inrättning, nemligen qvarn, inrättad för väder eller vatten, för hvars anläggning serskild tillåtelse, efter föregången embelsmanna-undersökmng, måste sökas och erhållas.
Då egare till tullqvarnar, för hvilkas förmenta rätt berörde undersökning eger rum, likväl icke kunna tvinga närboende jordegare att hos dem låta mala sin säd, helst hvar och en, på sätt nämndt är, får för detta ändamål betjena sig af andra utvägar, samt då tullqvarnsegares rätt icke atisetts förnärmad genom frälse- och säteri-egåres frihet alt, utan något slags hinder, få bygga hiisbehofsqvarnar, synes icke något verkande skäl va Bihang till R.
Prof. 1834. 7:de Sami. laira Ajd. i H-.de 2 Lag- samt Allm. Besv.- och Oecon.- Utsl:s Betänkande N':o 26. ra förhanden att förmena egare till skatte och innehafvare af kronohemman enahanda frihet, och på grund häraf anse Utskotten sig böra tillstyrka, att genom utfärdande Författning må förordnas, att egare af Skatte och innehafvare af Kronohemman md , i likhet med hvad nu för Säteri- och Frälsehemman eger runi utan hinder i denna del af allmänna lagens stadgande i 20 Cap. 4 $• B yggninga-Balken , å sina egor, till eget husbehof, anlägga mjöl q varn ar, dock när dr. för matten milja. inrättas , så mida , genom förut i stadgad ordning ~ skedd undersökning utrönt är, att j förmedelst uppdämning eller matt nels begagnande i öfrigt för inrättningen , skada eller men annan icke förorsakas ; bärandes anmälan om mjölc/marns-anläggningenför dess behöriga anteckning hos Konungens Befallningshafvande göras.
Stockholm den 12 Nov. i834- N:o 26.
Antom till.
Exp.-Utsi. d. 12 Ttor Betänkande, i anledning af väckta frågor om förändring i skyldigheten att bygga och underhålla broar och vägar.
Uti serskilda från Hedervärda Bonde-Ståndet till Lag-Utskottets handläggning öfverlemnade motioner liar blifvit anfördt och yrkadt: 1:0 Af Nils Strindlund från Wester-Norrland och Olof Olsson från Wermland: att egare till bruk, qvarnar, sågar och andra sådana inrättningar å landet, hvilka för sina näringars bedrifvande begagna allmänna vägar, måtte vidkännas skyldigheten att deltaga så väl i underhållandet deraf, som i brobyggnads-besväret, antingen i mon af rösträttighet vid Prestval, eller ock efter annan grund, som kunde pröfvas lämplig. 2:0 Åf Olof Lindbeck från Halland: att hemman, som blifvit förmedladt, men detta oaktadt får sig tillgodo beräkna förra mantalsbeloppet, vid delning af samfälligheter, vid Prestval och andra tillfällen, icke borde derjemte få tillgodonjuta den ytterligare förmon, att endast efter förmedladt mantal få deltaga i brobyggnads- och vägliållnings-skyldighet, utan borde detta besvär efter oförmedladt hemmantal fullgöras, samt i följd deraf Kongl. Lag- samt Allm. Besa.- och Oecon.- Utslsts Betänkande N".o 26.
3 Brefvet den 28 September 1790, angående förmedlade oell oförmedlade hemmans väghålltiingsskyldighet, till kraft och verkan upphäfvas. 3:o Af Johan Andersson från Calmar Län och Jonas Kylander från Wermland: att den allmänt kända olikheten i hemmans godhet och värde tydligen ådagalade ohilligheten deraf, att hemmantal skall utgöra den ,grund, hvarefter väghållnings-skyldigheten mates, utan borde numera, sedan alla hemman till deras rätta värde blifvit uppskattade, det vid Bevillnings-taxerrfigen hvarje hemman åsätta Värde, baräknadt efter medeltalet för tio år, antagas till måttstock för skyldigheten att bygga och underhålla allmänna broar och vägar.
Hvaremot Hans Jatisson från Elfsborgs Län, Olof Jeppsson från Blekinge och Nils Insulin från Stockholms Län m. fl. på andragna grunder ansett detta förslag vara olämpligt och derföre förklarat sig icke kunna detsamma understödja.
Dessa motioner, hvilka ansetts tillhöra Utskottens gemensamma behandling, hafva Utskotten tili granskning förehaft, och hvad först angår det framställda yrkandet örn -skyldighet för bruk, qvarnar och andra dylika inrättningar, att deltaga i brp- och väghållningsbesväret, så enär nämnde lägenheter, genom en från äldre tider erkänd och således häfdvunnen befrielse från .ett sådant deltagande, ovedersägligeh måste hafva erhållit ett ökadt värde, hvilket vid inträffad,e arfskiften eller köpe-afhandlingar utan tvifvel kommit i beräkning, och rubbning i samma frihet följaktligen skulle leda till förnärmande i enskild eganderätt, finna Utskotten för sin del icke lämpligt att tillstyrka bifall till den uti förevarånde ämne gjorda framställning.
Utur enahanda skäl och i betraktande deraf, att, om lindring uti allmänna utskylder icke skulle vara en följd af skedda förmedlingar, ändamålet dermed förfelades, hafva Utskotten äfven ansett sig sakna anledning att understödja det af Olof Lindbeck framställda förslag.