Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid förekommande frågor om beviljandet af understöd utaf allmänna medel åt enskilda personer eller menigheter för byggnads- eller andra arbetsföretag, har, Stals-Utskollels Utlåtande, M 91. 3 under de sednaste riksdagarne, den grundsats mer och mer gjort sig gällande, att dylika understöd endast borde af Rikets Ständer beviljas för att tillvägabringa och utföra sådana för det allmänna gagnande företag, som utan Statens mellankomst eller medverkan ansågos icke komma att verkställas.
Sedan företagna byggnadsarbeten, utan att det allmänna derför behöft anlitas, blifvit på enskild bekostnad fullbordade, hafva Rikets Ständer deremot icke funnit skäl att i låneejler anslagsväg anvisa särskilda statsbidrag till underlättandet af liqviderna för den eller de skulder, arbetsföretagets verkställare sig åsamkat.
Derest ett sålunda ensamt genom enskild omtanka och verksamhet åstadkommet företag lyckats och det dermed åsyftade ändamålet vunnits, måste ett dylikt understöd anses mindre behöfligt.
Har åter samma företag misslyckats, kan Staten icke vara skyldig att ersätta eller minska de förluster, som, utan något dess förvållande, för verkstäl larne uppkommit.
Erkännandet vid något fall af en sådan skyldighet å det all— mänrias sida skulle sannolikt komma att både föranleda obetänkta företag och framkalla obegränsade ersättningsanspråk.
Enär nu den kostsamma och prydliga samt för både lärosätet och den studerande ungdomen hedrande och gagnande byggnad, som genom Akademiska Föreningen i Lund åstadkommits, blifvit både företagen och fullbordad utan att under hela byggnadstiden, så vidt kändt är, någon fråga ens uppstått om begärandet och begagnandet af allmänt understöd, har sagde byggnads uppförande alltid betraktats såsom ett helt och. hållet enskildt företag, och det torde vara åtminstone tvifvelaktigt, huruvida de personer, hvilkas berömvärda ansträngningar och uppoffringar tillkomsten af denna byggnad i främsta rummet måste tillskrifvas, verkligen hyst den önskan och förhoppning, att densamma, efter sitt fullbordande, skulle blifva föremål för något särskildt bidrag från det allmännas sida.
För öfrigt anser sig Utskottet, i afseende på den erbjudna intecknings-säkerheten för det lån, som nu först blifvit ifrågasatt, icke bora underlåta framställa den erinran, att Staten, äfven om den vid lånets beviljande föreskrifna återbetalnings-skyldighet åsidosattes, svårligen skulle finna sig befogad att, medelst vidtagande utsökningsåtgärder, beröfva den studerande ungdomen vid det ena af rikets universiteter en byggnad, som åstadkommits och denna ungdom till allmänt begagnande under sin akademitid fått emottaga genom förut vid samma universitet studerande personers enskilda uppoffringar eller andra medborgares frikostighet.
1 betraktande af nu anförda omständigheter och då Utskottet finnér de af motionären uppgifna förhållanden ingalunda påkalla det för Akademiska Föreningen i Lund föreslagna låneunderstöd, får Utskottet alltså hemställa, att den derom väckta motion icke må af Rikets Ständer bifallas.
Reservation 4 Slals-Utskotlets Utlåtande, M 92. t i ' JW 92.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 10 April 1854, kl. 1 e. tn.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maf.ts Nådiga Proposition, angående de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling. (1. A.)
Med afseende å det ifrån lång tid tillbaka insedda och erkända behofvet af beskattriings-väsendets samt uppbörds- och redogörelse-verkets förenkling och då redan i äldre tider fråga varit väckt att, med oförändradt bibehållande af de persedlar, hvilka uti grundräntan ingingo såsom de hufvudsakligaste, förvandla alla de öfriga eller de så kallade småpersedlarne elter ett visst medelpris till penningar, som sedan skulle med förutvarande penningeränta sammanslås, samt, efter hvad kändt vore, småpersedlarne i allmänhet underginge ringa eller ingen förändring till sitt värde och desamma för öfrigt till största delen voro af beskaffenhet att icke kunna in natina utgöras, utan måste med penningar lösas, hade Kongl. Majit, uti till Rikets sednast församlade Ständer den 1 Februari 1851 aflåten Nådig Proposition,, förklarat sig anse, att genom en sådan småpersedlarnes förvandling en skatteförenkling kunde ernås, om också icke fullkomligt, likväl i hufvudsaklig mån och vida lättare än genom antagande af något af de förslag, som förut blifvit framställde, helst berörde åtgärd hade sin grund uti redan varande förhållanden, och följaktligen någon rubbning af grundskatternas belopp i det hela, vare sig till förlust för Kronan eller de skattdragande, derigenom icke vore att befara; hvarjemte, vidkommande frågan om fastställande af de persedlar, hvilka skulle såsom hufvudräntor bibehållas, Kongl.
Majit i nåder funnit, att i detta afseende icke andra räntepersedlar borde antagas än sådana, som dels tili sitt värde årligen bestämdes genom markegångstaxa och sålunda antingen utginge i penningar efter förvandling eller levererades in natura, dels voro af beskaffenhet, att kunna tjena till grund för en skatteberäkning, dels ock i räntorna ingingo till så betydlig qvantitet, att de icke utan' allt för stor rubbning i dessa räntors totalbelopp kunde utelemnas, [samt att, i öfverensstämmelse härmed, det väl ville synas, som berörde hufvudräntor för hela riket lämpligen skulle kunna efter olika förhållanden inom särskilda orter bestämmas endast till spanmål, dagsverken, smör, hö, kol, ved, kött, fläsk, tackjern samt strömming och lax, i hvilket fall förhållandet emellan de persedlar, som skulle förvandlas, och dem, hvilka borde såsom hufvudräntor bibehållas, komme att blifva såsom icke fullt 5 till 100, men att, Stats-Ulskotlett Utlåtande, M 92. 5 då emellertid, innan ett så beskaffadt slutligt bestämmande af hufvudpersedlarne lämpligen kunde ega rum, åtskilliga speciela utredningar och undersökningar voro af nöden, hvarvid det torde böra iemuas hemmans-innehafvarne tillfälle att i ämnet sig yttra, samt vederbörande embetsverks underdåniga utlåtanden derefter jemväl måste inhemtas, ansåge Kongl. Maj:t att för det dåvarande med hufvudräntornas fastställande borde anstå och endast grunderna för skatteförenklingens verkställande bestämmas; och hade, på grund häraf, Kongl.
Maj:t i Nåder föreslagit, att, jemte det de i ordinarie räntan, så väl hvad beträffade den indelda, som den kronan behållna andelen deraf, ingående hufvudpersedlar bibehöllos, de mindre betydliga eller de så kallade småpersedlarne, hvilka voro beroende al markegång, måtte, efter ett på grund af de nästföregående tjugu årens markegångar fastställdt medelpris,' förvandlas i penningar till visst, belopp, i sammanhang hvarmed Kongl. Maj:t förklarat sig, sedan Rikets Ständer härom meddelat sitt beslut, vilja, efter det nödiga upplysningar blifvit, inhemtade och vederbörande embetsmyndigheter med underdåniga utlåtanden inkommit, till Rikets Ständer aflåta ytterligare Nådig Proposition, med hänsigt till bestämmande af de hufvudpersedlar, hvilka borde till utgående på dittills vanligt sätt bibehållas.
Till svar härå meddelade Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 20 Augusti 1831, att Rikets Ständer, på de iden Nådiga Propositionen anförda skäl, bifallit hvad Kongl. Nlajrt sålunda angående grundräntornas förenkling behagat föreslå; hvarjemte Rikets Ständer underdånigst anhöllo, det Nådiga föreskrifter måtte varda vederbörande meddelade, ledande dertill, alt de för ändamålet erforderliga förberedande åtgärder måtte så fortskyndas, att Rikets
Ständer vid början af deras nästa sammanträde kunde lå emottaga den Nådiga Proposition för frågans slutliga afgörande, som Kongl. Maj:t förklarat sig vilja till dem aflåta; äfvensom och dä det ofelbart skulle leda till enkelhet vid debiteringen och till lättare kontroll för de skattskyldige, om vid den blifvande ränteförenklingen alla bråktal af räntepersedlar för helt hemman ur jordeböckerna uteslötos, Rikets Ständer för siri del beslöto, att, sedan för hvarje efter ränteförenklingen qvarstående persedel minsta enheten blifvit bestämd och hvartill, i afseende på de af Kongl. Maj:t uppgifne, Rikets Ständer antagit: för spanmål en kappe; för smör, kött och fläsk ett skålpund; för hö, tackjern samt strömming och lax ett lispund; för kol en tunna samt för ved ett mått (*/j famn), hvad i persedeltal, efter helt hemman beräknadt, funnes upptaget till ringare belopp än nyssangifne enheter, måtte, eller samma grund, som för småpersedlarne funnes bestämd, förvandlas och tilläggas penningeräntan, hvilken sistnämnda ränta jemväl borde för hvarje, helt mantal jernnäs till fullt skillingtal på det sätt, att till och med sex runstycken uteslötos, men högre runstycktal beräknades till full skilling; och' ansågo Rikets Ständer i öfrigt all i räntorna ingående penningeskatt böra beräknas och utgå likmätigt myntbestämnirigslagen af den 1 Mars 1830. I 6 Stals-Utskottets Utlåtande, J*? 92.
I följd häraf hade Kongl. Maj:t under den 10 Oktober 1851 genom Nådigt Cirkulär anbefallt Dess Befallningshafvande uti Rikets samtliga län utom Malmöhus, der, i afseende å grundräntornas förenkling, icke något förekomme, att inhemta vederbörande räntegifvares yttranden i frågan på det sätt, att sedan vid i behörig ordning utlyste sockenstämmor ett ombud för hvarje församling blifvit valdt, desse sålunda utsedde sockenombud af kronofogden kallades till sammanträde, hvarvid ombuden egde att utse vissa deputerade till ett antal för hvarje fögderi af minst tre och högst sex, hvilket Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, efter fögderiernas storlek och beskaffenhet, egde att bestämma, och åt hvilka deputerade skulle uppdragas att å räntegifvarnes vägnar det äskade yttrandet afgifva, samt att, efter det desse deputerade, uppå kallelse, inför Kongl. Maj:ts Befallningshafvande sam* manträdt och för dem blifvit uppläste: l:o förteckning å alla de skatte-titlar, af hvilka jordeboks- och hemmantals-räntorne inom länet för närvarande utgjordes, och 2:o ett uppgjordt förslag å de persedlar, som lämpligen kunde komma i fråga att för framtiden såsom särskilde skatte-titlar bibehållas, deputerade skulle uppmanas att vid berörda förslag framställa de anmärkningar, hvartill de kunde finna sig befogade.
I säclant afseende uppgjorde förteckningar och förslag meddelades, hvarvid, så vidt ske kunnat, fordringarne å enkelhet och jemnlikhet mellan de särskilda länen iakttagits, så att, med största inskränkning i antalet af till bibehållande föreslagne räntepersedlar, det sammanräknade värdet af de persedlar, hvilka skulle komma att förvandlas uti bestämd penningeränta, ej uti ett län uppgick till alltför betydligt större andel af hela grundränte-beloppet, än uti ett annat, för hvilket ändamål det likväl var nödigt, att i vissa län till bibehållande föreslå ett större antal räntepersedlar än uti andra, dock ingenstädes öfverstigande åtta; äfvensom att till en räntepersedel omflytta vissa andra af likartad beskaffenhet, hvarigenom icke allenast ett färre antal räntepersedlar uppkommit, utan äfven endast sådane persedlar bibehållits, som utan svårighet kunde åsättas ett gällande pris och således voro tjenliga att qvarstå såsom värderingsgrund i stället för andra, hvilka dertill voro olämpliga; och ålades Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att, jemte insändande af de vid med deputerade hållna sammanträden förda protokoll, jemväl inkomma med egna utlåtanden; hvarefter och sedan alla sålunda infordrade handlingar till Kongl.
Kammar-kollegium öfverlemnats, med nådig befallning att med underdånigt utlåtande i ämnet till Kongl. Maj:t inkomma, sådant utlåtande af bemälda Kongl. Kollegium under den 8 Oktober 1852 afgifvits.
Af de vid sammanträden med länens deputerade hållna protokoll inhemtas, att, på sätt längre fram närmare skall omförmälas, deputerade uti 9 län, nemligen:
Östergöthlands, Elfsborgs, Wester-Norrlands, Westerbottens, Christianstads, Blekinge, Götheborgs och Bohus, Jemtlands och Norrbottens, ansett de afgifna förslagen böra utan förändring gå till verkställighet, ehuru deputerade i Östergöthlands och Elfsborgs län heldre önskat, att jemväl dagsverksräntan måtte till penninge - Stals-Utskottets Utlåtande, JYs 92. 7 i-anta förvandlas, samt de i Norrbottens län ansett med det allmänna bästa mest förenligt, alt alla räntepersedlar till kontanta penningar förvandlades; att deputerade uti 12 län nemligen:
Stockholms, Kronobergs, Jönköpings, Westmanlands, Södermanlands, Kalmar, Stora Kopparbergs, Gefleborgs, Örebro, Wermlands, Gottlands och Hallands, ansett en del af de till bibehållande föreslagne persedlar böra mot andra utbytas; hvarjemte deputerade uti Stockholms, Westmanlands, Gottlands och Kalmar län samt Gestrikland uttryckt den önskan, att en större del af persedel-räntorna, och deputerade uti Stora Kopparbergs och Wermlands län samt Helsingland, att alla persedel-räntorna kunde förvandlas i penningar; att deputerade i Upsala län ansett, att såsom grundprincip borde antagas alla persedelräntornas förvandling i penningar; samt att deputerade uti Skaraborgs län, med framställning af deras önskan, att hela ordinarie räntan mätte i bestämd penninge-ränta utgå, förklarat, att bibehållandet af nuvarande räntepersedlar vore att föredraga framför ett öfvergående till förenkling enligt de föreslagne hufvudgrunderna.
Uti Kongl. Kammar-kollegii ofvanomförmälda underdåniga utlåtande förekommer hufvudsakligen, att Kongl.
Kollegium tillstyrkt de i ordinarie räntan ingående hufvudpersedlarnes utbyte emot ett mindre antal, lämpadt efter hvarje orts näringsfång och olika förhållanden på sä sätt, att vid bestämmandet af de nya persedlarne måtte afses, att de vid stigande eller fallande' pris gåfve hvarandra en motvigt och icke blefve sådane, att hela persedelräntan kunde på en gång högt uppstegras eller falla till lågt värde i förhållande till andra varor, hvarföre Kongl. Kollegium ansett, att spanmål och smör, som nu redan inginge till ganska betydligt belopp uti hemmansräntorna i Rikets flesta län, borde framdeles bibehållas och andra persedlar dertill förvandlas; äfvensom och enär den till betydligt och smörräntan i åtskilliga län mångdubbelt öfverstigande belopp utgående dagsverksräntan bland hufvudpersedlarne varit minst underkastad omvexling i pris och fördenskull vore att betrakta såsom en säker och tillförlitlig värdemätare, samt med denna persedel derjemte företett sig det särskilda förhållande, att den Vanligen icke varit underkastad prisstegring vid de tillfällen, då spanmålspr,isen stigit, utan i sådant läll fastmera nedgått i värde och såmedelst varit en regulator för vinnande af mera jemlikhet i beskattningen under olika tidskiften, Kongl. Kollegium icke funnit ringaste tvekan att tillstyrka dagsverksräntans bibehållande, synnerligen som deputerades inom de liesta län afgifna förklarande, att de icke önskade bibehållande af nämnda ränta, syntes hafva tillkommit under förutsättning, att den skulle framdeles komma att utgöras in natura och således i saknad kännedom af Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers heslut om räntepersedlarnes lösande efter medel-markegångspris; hvaremot Kongl.
Kollegium, då de nuvarande räntepersedlarne hö, Iläsk, strömming och lax samt tackjern i Wermland och Westmanland dels hvar för sig utgjorde mindre belopp, dels ock, efter Kongl. Kollegii om - 8 Stats-Ulskoltets Utlåtande, M 92. döme, icke voro lämplige att fortfarande qvarstå, hemställt, att dessa persedlaf icke vidare måtte såsom hufvudpersedlar bibéhållas; och hade i enlighet härmed Kongl. Kollegium tillstyrkt, att såsom hufvud-räntepersedlar hädanefter måtte förblifva a) penningar i alla län; b) spanmål, smör och dagsverken i de län, der de nu utginge, eller spanmål i alla län utom Jemtlands, smör i alla län utom Blekinge, Christianstads, Stora Kopparbergs och Jemtlands, samt dagsverken i alla med undantag af Blekinge, Christianstads, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län; och c) tackjern i Orebro län, samt vidare yttrat den mening, att öfrige af Kongl. Maj:t til! ytterligare bibehållande föreslagne persedlar, om de ej kunde till penningar förändras, måtte förbytas inom Stora Kopparbergs län, der smörränta icke förut funnes, till endast spanmål, och i alla de öfriga länen till spanmål och smör efter den proportion, dessa persedlar för det närvarande i hvarje län utgjorde, dock så att minsta lämpliga bråk dervid användes; hvarjemte Kongl. Kollegium tillstyrkt, att de af Kongl. Maj:t till förvandling uti penningar föreslagne persedlar måtte dertill förändras, att förvandling till penningar af bråktalen i persedelräntan och uteslutande af runstycken i penningeräntan måtte ega rum vid hvarje eget hemman, äfven om det icke uppginge till helt mantal, och vid hvarje för sig bestående lägenhet eller mantal, dock icke klufne delar af ett hemman; att ali spanmålsränta, derunder mjöl och malt inbegripne, borde utgöras i de sädesslag, hvaruti kronotionde!) inom socknen .af ålder utgått eller borde utgå, der ej särskilde föreskrifter derför lade hinder i vägen; samt att den hvarje hemman eller lägenhet åliggande ränta måtte i jordaboken upptagas endast under titel af ränta, med uteslutande af nu brukliga benämningarne jordeboks- eller ordinarie ränta, mantalsränta, termin- och salpeterskatt eller extra ordinarie ränta, årlig ränta, lapdtågsgärd, vinter-korsel samt boskaps-, skjutsfärds- och dagsverkspenningar; hvarförutan Kongl.
Kollegium, dets med åberopande i vissa delar af sitt under den 19 Oktober 1842 afgifna utlåtande och af beskattningsväsendets förenkling den ,50 April 1847 aflåtna betänkande, ansett nödvändigt, att för kontroll vid ränleförenklingens verkställighet och till reda för framtiden, i den först upprättande jordeboken både gamla och nya förhållandet med räntorne borde intagas och att dervid de persedlar, hvilkas betalning berodde på markegångspris, infördes med det värde, hvartill de vid ränteförenklingen blifvit beräknade, äfvensom att de persedlar, som förvandlades till penningar, härvid upptoges, då det gamla kronovärdiet framdeles blefve öfverflödigt, dels för iakttagande af så väl Statens som den enskildes rätt, ansett det böra stadgas, att de nya räntornas utgörande icke måtte vidtaga förr, än uträkningen deröfver blifvit vederbörligen granskad och godkänd, dels ock hemställt, att de så kallade spillmarkerne eller en i de norra länen stadgad öfvervigt af 2 skålprd å hvarje lispund smör med flera räntepersedlar, mätte, då'dessa spilimarker voro en obehörig tillökning på hemmanens verkliga ränta, från all beräkning vid ränteförenk lingen - Stals-Ulskotlets Utlåtande, M 92. 9 lingen uteslutas, hvarhelst och för hvilka räntepersedlar de än hittills kunde hafva egt rum.
Härefter har Kongl. Maj:t, uti till Rikets nu församlade Ständer den 16 November 1833 aflåten Nädig Proposition, täckts förklara, det Kongl. Maj:t, som vid pröfningen af detta vigtiga ämne ansett
Sig böra på de i lanea sammanträdde deputerades uttryckta meningar fästa allt det afseende, som med Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers år 1831 i hufvudsaken fattade beslut öfverensstämde och med Rikets allmänna gagn och bästa vore förenligt, i följd häraf låtit uti det uti den Nådiga Propositionen innefattade förslag införa åtskilliga betydliga förändringar uti de länen förut meddelade, förslagsvis uppgjorda, beräkningar af de räntor, hvilka för framtiden afsågos att såsom hufvudpersedlar kunna komma att qvarblifva; men alt, i afseende å dagsverks-räntan, hvilken deputerade i de flesta länen önskat utbyta, Kongl. Maj:t, på de af Kongl.
Kammar-kollegium i dess underdåniga utlåtande anförde skäl och då markegången å denna till betydligt belopp utgående ränta visat sig mindre föränderlig än den på de öfriga hufvudpersedlarne och således dess utbyte mot persedelränta skulle medföra större ojemnhet uti de skattdragandes utskylder, än som kunde ega rum, om dagsverksräntan, förenklad, bibehölles till både de skattdragandes enskilda och statsverkets allmänna fördel, i Nåder funne
Sig ega full anledning att vidblifva grundsatsen för de länen i detta hänseende meddelade förslag, helst något utgörande in natura af denna ränta numera icke ifrågakomme; och har, i öfverensstämmelse härmed, Kongl. Maj:t, på sätt här nedan vidare förmäles, behagat föreslå ej mindre åtskilliga allmänna föreskrifter, som Kongl. Maj:t ansåge i och för verkställigheten af grundräntornas beslutade förenkling böra stadgas, än äfven särskildt för hvarje län, med undantag af Malmöhus, hvilka hufvudpersedlar borde för framtiden bibehållas eller till andra förvandlas, äfvensom åtskilliga i följd deraf erforderliga närmare bestämmelser.
I sammanhang härmed får Utskottet anmäla, att utom åtskilliga vid remissen af den Nådiga Propositionen och sedermera afgifne anföranden inom Rorgare- och Bonde-Stånden, Utskottet fått emottaga följande i samma ämne väckte motioner, nemligen: Inom Höglo/l.
Ridder skåpet och Adeln: af Herr Pehr Westerstrand, som hemställt, att, då förvandling af persedlar till andra sådane, synnerligen till spanmål, skulle genom fluktuerande markegångsvärdcn kunna medföra ökad tunga för de skattskyldige, någon sådan förvandling icke måtte ega rum, utan alla de persedlar, som ej kunde komma i fråga att såsom hufvudpersedlar ulan förvandling bibehållas, uträknas till ständigt värde i penningar, att i jordeböckerne ingå; att, då dagsverks-räntans värde efter markegång ganska litet förändrades och dess utgörande in natura hädanefter ej kunde komma i fråga, denna persedel måtte till ständig penningeränta förvandlas; samt att, ehuru deputerade i Upsala och Skaraborgslän Bih. lill R.
Prof. 1855 & 1854. 4 Sami. 1 Afd. 32 Haft. 2 10 Ståts-Utskottets Utlåtande, JU 92. yttrat sig ej för lönen önska annan förändring i ordinarie räntan, än dess bestämmande helt och hållet i penningar, de qvarstående hufvudpersedlarne för dessa län måtte, såsom Kongl. Maj:t i Nåder ansett, med undantag af dagsverken, blifva spanmål och smör, samt öfrige räntepersedlar, jemte dagsverken, förvandlas till penningar.
, Inom Högvördiga Preste-Ständet: af Prosten P. C.
Arosenius, hvilken föreslagit det tillägg eller förtydligande i de bestämmelser om markegångs-sättningen, hvilka redan med hänseende till skatteförenklingen voro antagne, att de förändringar i årspris eller medel-markegångspris, hvilka i mer eller mindre enstaka fall kunde af Kongl.
Kammar-kollegium pröfvas rättvisa, skulle blifva gällande för hela det markegångs-distrikt, hvars föreslagna pris sålunda blifvit rättadt och tjenar till efterrättelse vid alla de liqvider, som der lagligen och på grund af markegång borde uppgöras emellan räntegifvare och räntetagare.
Inom Hedervärda Bonde-Ståndet: af Riksdags-fullmäktigen Johan Pehrsson från Upsala län, med hvilken Jan Ersson och Lars Mattsson från samma län sig förenat, och som, med uttryckande af den önskan, att
Upsala län icke måtte varda uteslutet från den ränteförenkling, som Rikets Ständer nu kunde besluta, och under förutsättning, att dagsverken för hela Riket icke komme att framgent bibehållas, utan i penningar förvandlas, föreslagit, att för Upsala län alla räntor måtte få med penningar lösas efter medelpris af 20 eller åtminstone 10 års medelmarkegång och bestämmas till ett oföränderligt penningebelopp efter myntlagen af den 1 Mars 1830, eller, derest sådant ansåges icke vara förenligt med ränteförenkliugens bestämmande i allmänhet, att smör och hö kunde få i penningar bestämmas och lösas efter nyssnämnde grunder; af f. d. Talmannen Nils Persson från Kronobergs län, att den del af hem mansräntan i detta län, som, på sätt här nedan sägs, Kongl. Maj:t föreslagit skola bestämmas i smör, måtte omsättas till talg; äfvensom att kronotionde-skyldige inom Uppvidinge och Konga härader blefve bibehållne vid deras, urgamla rättighet att uppsäga och afleverera den indelda tionde-spanmålen in natura samt tillerkände den förmån, som redan innehades af dem, hvilka utgjorde Kronans behållna tionde, eller rättighet att betala spanmfilen med penningar efter årets marke gång, det ena, och det andra efter tiondegifvarens eget godtfinnande; af Riksdags-fullmäktigen A. J.
Sandstedt från Jönköpings län, hvilken jemväl anhållit, att för detta län den föreslagna räntepersedlen smör måtte mot talg utbytas, samt i afseende å sättet för den indelda tionde-spanmålens levererande af kronotionde-skyldige inom Westra härad gjort enahanda framställning, som f.