Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
firman plägar offentliggöra g e n o m — helt visst till d e n bästa o c h pålitligaste l e d - 10 E n växt så nyttig Till — gissa h v a d?
På gröna gräset En lång hvit rad.
N:r 29 (135) Fredagen den 18 juli 1890.
Annonspris: Tidningen kostar endast I kr.
för kvartalet, med 35 öre pr petitrad (10 stafVelser).
Iduns- Mode- och Mönstertidning För » Platssökande » ocli » Lediga platser » I kr.
65 ö r e; 25 öre.
T J T G R I F N I N G R S T I D: ävarje helgfri L Ö S N U M M E R P R I S: fredag.
1 5 ÖRE (vid kompletteringar).
Prenumeration sker i landsorten å post- anstalterna, i Stockholm hos red., i boklådorna o c b tidningskontoren.
H i l d a Wijk.
ffflfjn skön kvinna är (5J) en världsmakt », sä- ger Heinrich Hei- ne, och, bevars väl, vi instämma, vi instämma af fullaste öfvertygelse, ej blott af artighet.
Men, det gifves tvä slags skönhet, anmärka vi med vår störste skald.
Det gifves två slags skönhet, sköna Hilda: en yttre, den kan konsten efterbilda, en annan, inre, hjärtat mera kär, den är af G u d; hans bästa dikt hon är, en dikt, af änglar som af mänskor läsen,J oeh återskenet är hon af hans väsen.
Lycksalig du, som bägge två förent, hvad formen eger skönt, hvad själen rent — beundrad, kär för landet som för staden, en lilja, men med himmelsk dagg på bladen.
Hur himlens dotter på sin fader brås I Ja, du är lycklig du — men stackars oss!
Det jordiska af den lilja med himmelsk dagg på bladen, som Esaias Tegnér med ofvanstående dikt beredt en ovansklig minnesplats i sitt skald- skaps ständigt grönskande örtagård, är nu falnadt härnere, men det, som är af Gud, har till Honom återvändt.
Erik d.
14:desoch Ka- tarina Månsdotters enda dotter Sigrid blef, som man vet, gift med Hen- rik Klasson Tott.
Ser man i Adelns Ättartaflor, skulle ätten utslocknat med deras sonson, grefve Klas Tott, drottning Kri- stinas ryktbare gunstling; men slägttraditionen vill veta — och för oss har uppgifvits, att bevis här- för lära finnas i det Ber- gendahlska familjarkivet å Lerum • — att ättlingar af Sigrid Wasa och Hen- rik Tott nedgått i de ofrälse leden under det antagna namnet Brinck, en vestgötaslägt, som ännu blomstrar i flerfaldiga ätte- grenar.
* Grosshandlaren i Göte- borg Magnus Prytz ingick äktenskap med en ättling af denna familj Brinck, och deras dotter Hilda föddes 1810.
* * Hon upp- växte, allt rikare på inre och yttre skönhet.
Och i mera strålande nordisk fägring, Wasa-fägring, glänste ej själfvaste Ceci- lia Wasa än den 22-åriga * Tillhörande dessa för- modade Vasaättlingar finnas flere af vår svenska samtids bekanta personligheter: ton- sättaren Andreas Hallen, skriftställarne Birger Hallen och Klas Ryberg m. fl.
* * Hennes broder Måns Prytz blef Göteborgs Han- dels- och Sjöfartstidnings grundläggare.
En hennes kusin var den bekante spi- rituelle] författaren och ton- sättaren auditör J.
Rosén.
IDUN A l l t skönt, s o m uppblommar på j o r d e n s rund, Skall i dag eller m o r g o n dö, ungmö, Hilda Prytz, som 1832 för lifvet räckte handen åt den då 46-årige framstående köp- mannen och politikern, kommersrådet Olof Wijk.
Hennes lif alltsedan kan sammanfattas i få, men betydelsefulla ord: hon var till sin död en älskad, en firad oeh beundrad, lycklig, dygdig ocb god kvinna — hvad behöfver mer sägas!
Denna död inträffade i Marstrand d.
23 sistl. juni.
I den stad, där hon födts och hvars främsta qvinliga stolthet och prydnad hon så länge var, väckte dödsbudet allmänt deltagande, och Göteborgs främste runoristare, den finkäns- lige och varmhjärtade gamle Axel Krook vitt- nade: Månget öga tåras vid detta dödsbud och månget hjärta känner smärtans kramp, ty den nu hädangångna var känd och älskad i vida kretsar, ingalunda minst i dem, där behofvet och nöden dväljas, hos de fattige, vare sig nere i samhällsdälderna eller högre upp på rang- skalan, där nöden för visso mången gång är mycket tung ocb lidandet djupt, fast de helst dölja sig.
» Gamla fru Wijk » var dock den, som ännu i lifvets vinter sökte upp dem, af- torkande mången tår, lindrande mången nöd.
Men det var äfven en intelligent och fin- bildad åldrig dam, som lifligt följde med da- gens företeelser på olika områden oeh gärna uttalade öfver dem sitt alltid klara ocli rediga omdöme, hvarför hon ock var en mycket in- tressant dame, till hvilken man gärna lyssnade, oeh genom hvars goda minne man kunde er- fara nöjet af ej sällan spirituelt berättade håg- komster från långt tillbaka försvunna dagar, då kommersrådinnan Wijk ännu icke var enka, utan det ansedda kommersrådet och borgare- ståndets vid riksdagen talman Olof Wijks unga och sköna maka, som inom Göteborgs och Stockholms salonger var en stjärna, åt hvilken själfve Tegnér egnade sin hyllning.
Denna hyllning — här ofvan anförd — upp- repades flere år efter det den skrifvits i den lilla dikt, Tegnér 1846 sände i sin dotterdot- ters Gerda Rappes namn till hennes namne, den då blott ettåriga Gerda Wijk, Hilda och Olof Wijks enda dotter: Aldrig sedda lilla Gerda, blif så vacker som du vill, Ypperst bland de älskansvärda, sådant hör familjen till: endast — morfar det befarar — ej så vacker som din mor; farligt är det, som han tror, ej för dig, men dock för karlar, när du en gång blifver stor.
Vill du skön som mamma blifva, blif så god som hon också, så har morfar bedt mig skrifva, fast jag ej det kan förstå.
— När en gång hvarann vi famne vi fundere däruppå; glöm till dess ej bort din namne.
Mindre kändt torde det vara att Hilda Wijk äfven besjungits af två andra sin ungdoms skalder.
Sålunda skref 1834 Bernhard von Beskow till henne: Som jorden vidsträckt är det Skönas rike: hvart känsligt bröst är undersåte där; men Dygdens värld är himlaljusets like, dess rymd bebodd af idel änglar är.
Väl den, som stödd på oskulds liljestängel förenar jords och himmels täcklighet, går genom lifvet som det skönas ängel och kan en gång som Dygdens lemna det.
189Ö Och där rosen rodnar i denna stund, Snart tumlar sig stormen i s n ö.
Och så här 1840 von Brinckman: Fängslar din skönhet blott?
själens och käns- lornas klarhet sprider en helgonglans kring din förtjusande bild.
Skämtande leker du väl med kärleken, glädjen och nöjet, dock en beundransvärd säkerhet bor i ditt bröst.
Blomman vi se, som af solen, af vindarne smekes och fläktas, men af en grundfast rot stödjes och friskas hon jämt.
Gerda Wijk — nordiskt fager som sin mo- der, älsklig, blid ocb öm — blef förenad med n. m. öfversten Johan Lilliehöök, hjälten från Magenta och Solferino; hon gick ur tiden i da- garne sju år före sin moder; vid dennas graf stå i sorg samtlige hennes söner: Olof, köp- man, Andra kammarens välbekante, högt ak- tade f. talman, Erik ocb Carl, äfven köpmän i Göteborg, samt Ivar och Knut, godsegare.
Birger Schbldström .. Gifven aldrig edert hjärta åt någon annan kvinna än henne, i hvars närhet I blygens för onda tankar!
A. Gödeeke.
O i d Zf ' örsl i kupén, när soarén var slut, på tu man hand man möttes en minu » ' Sn magnifik supé och sherryn seda Tdan fick ej något svar: hon halfsof dan.
jtion var hans hustru, han var he man — för främmande de glömde bort hvara " Och nära var att lyckans fé, den b för alltid vikit bort från deras sida.
" Och nu det är som onda drömmar som öfver lifvet högre dager grytt.
3 barnaögon, strålande och klara, hon läser tusen saker, underbara.
ZNju hennes lif Ull sist har fått ett m och hjärtat ödmjukhet och viljan stå den lille hennes blick med ens försto och hoppet återskänkt, som hon förl v a g g a n.
Till festligt upplyst sal, där dansen g dit mera icke hennes längtan står.
laddad, under sidentak Jlär i den tysta, trefna lilla kamma " gp&gt; den lille sofver i sitt korggemak.
gladt i kvällen ~Vch mamma stilla står bredvid där och skymningsbrasan dröm- mer h ' hela världen för sin älskling glömmer.
spetsar (här framför vaggan kan da henne s Åyå år tillhaka hennes tankar gå här — lyckan bor, har sofver ju bébé, hur litet kände hon till lifvet då!
och ofta nog på dörrn syns någon g fflu först hon vet, hvad kärleken och vill tvänne trogna armar hustrun ta ...
säga: ej njuta blott, men lida för att äga.
3&lt;örr tog hon lifvet tanklöst, utan sans, på rosor var det hela blott en dans.
ijch balens brokiga och glada vimmel En viktig och grannlaga fråga.
Waldteufcl gjorde med en vals Ull him- mel.
Ar det nyttigt att låta en ung flicka växa tipp i fullkomlig okunnighet om intima förhållanden i den mänsklig turen, eller månne en om dessa förh Så blef hon kär — ett härligt svärmeri den okunnig ungmö bättre bevarar si med många kyssar, intet allvar än i. den, som på ett rätt sätt blifvit inv Zf ' örlofning, bröllop — praktfulla i dem?
bu- Det var också en fråga!
utropa bespot- ketter, tarne med ett » pikant » leende och söka en wcddinglripp och nya toaletter.
komma ifrån ämnet med någon krystad c kvickhet.
mumla skenmoralisterna med vanlig tankeytlighet Så, hemma, lifvet tog sin gilla gång och vilja — ej höra talas om det » opassande » hvar enda afton i en ny salong.
ämnet.
Den allvarliga, tänkande kvinnan däremot, hvilken har en klar uppfattning Dylan glömde nästan, att det fanns i värl- af, huru djupt just oförklarade ting ingripa den i människans lif, måste anse det som sin en vrå, som kallades den egna härden.
plikt att bortlägga den vanliga tillbakadra-
1890 IDUN 351 genheten oeh uttala, hvad hon anser nyt- unga flickan måste lära sig förstå, att en- rinna genom lifvet, hvilken med maken de- tigt för sitt köns bästa.
dast den platta, tanklösa människan kan lar allt, nöd och lust, genom öfverseende, klok fördragsamhet leder honom till det Beträffande sann blygsamhet, hvad som uppfatta dessa förhållanden tvetydigt.
passar och icke passar, hvad som är till- Moderns läppar skola i de flesta fall goda och sålunda fängslar honom vid sig.
Drömmen om en ideell, aldrig grumlad låtet och icke tillåtet, råder i allmänhet stor mindre säga något nytt än sådant, som begreppsförvirring och tarfvas i sanning en kan föra till sundare åsikter; ty fullkomligt lycka är en fata morgana, åt hvilken ingen noggrann undersökning.
aningslös torde en ung flicka i vårt kultur- brud borde sorglöst öfverlemna sig.
Häg- ringen försvinner, och mången ung hustru Det finnes otaliga människor, som för- lif ej ofta växa upp.
vexla en genom slumpen eller föräldrarnas Skolkamraternas och i synnerhet Ijänar- ryckes omildt upp ur sin flickfantasis gyll- aktsamhet gynnad tanklös okunnighet med nes hemliga hviskningar kunna verka skad- ne drömmar samt blickar grymt besviken dygd.
Hade de rätt, eller bestode det kvin- ligt; icke så en moders eller samvetsgrann ut i det prosaiska hvardagslifvet.
I stället liga värdet i ovetenhet, så hade ju den läkares allvarliga, förtroendeväckande ord.
för den svärmiska kärlek, i hvilken hennes fransman, som kallade hvarje gift kvinna Under det läsningen af vissa romaner, hvil- hjärta ville sola sig, mötes detsamma ofta » en fallen ängel », endast uttalat en tröst- kas sentimentalitet måste betecknas såsom af en kännbar köld från den i mannens lös sanning.
Lyckligtvis är emellertid kvin- den farligaste och mest lockande fernissa dådkraftigare, själfständigare individualitet nans sedliga värde ej någon flyktig vårens för sinligheten, utöfvar en från orena af- inneboende egoismen.
Den ideella gemen- prydnad, utan en djupt i hjärtat rotad blom- sikter och obscent detalj måleri fri bok så- skapen med maken, på hvilken hon hop- ma, som i oantastlig renhet äfven då be- dan som t. ex. Klenkes » Kvinnan som maka pats, förefaller då den ur sina ljufva anin- varar den äkta kvinlighetens kyska blom- och moder » en mera nykter och helsosam gars himmel ryckta svärmerskan som ba- nal, nykter verklighet.
» Smekmånaden » är doft, när ålderdomens snö täcker hjässan verkan.
och den blygsamma förvirringens tjusande Skenmoralisterna, hvilka ej röra en hand, oftare, än mången anar, en hård tid, full morgonrodnad ej mera framtrollar något då kräftskador tära på samhällets märg, af inre strider för den finkänsliga kvinnan.
rosenskimmer på den bleknande kinden.
utstöta ett gallskri, då läkaren, som söker Därför måste modern i rattan tid till Hjärtat är hos matronan, den äldre gifta åstadkomma läkedom, blottar och sonderar riktiga dimensioner inskränka öfverspända kvinnan, hos hvilken såsom maka och mo- de sociala såren.
Emedan måhända deli- och omöjliga förhoppningar på framtiden.
der kvinnans ädlaste egenskaper utveckla kata saker härvid komma till tals, hålles Man bör ej lemna den mogna ungmön i sig, och som äfven i sitt lifs vinter beva- kvinnan i en okunnighet om sin egen or- okunnighet om sin organism, om sina kom- rar blygsamhet och behagfullhet som det ganism, som gör, att hon får plikta därför mande plikter som maka och moder, hvil- högsta goda, ej mindre kyskt är hos den med fysiska och moraliska lidanden.
En ka plikter hon måste fatta som sin allvar- unga flicka, som i ovetenhet blickar fram- mor, som älskar sitt barn, bör frigöra sig ligaste och förnämsta lifsuppgift, och man tiden till mötes.
själf från dessa vanliga misstag, som allt bör vårda idealismen endast i det hängifna Kan å ena sidan denna naiva oerfaren- för ofta möta oss, och ej försumma att och offervilliga kvinnohjärtats rena tempel, het endast af de insiktslösa betraktas som gifva sin dotter praktiska vinkar för hen- hvilket för alla tiders skalder gällt och evigt förtjänst, så vore det å den andra sidan nes kroppsliga väl, med hvilket det andliga skall gälla som poesiens egentligaste hem.
att visa en brist på poetisk känsla, om man så nära hänger tillsamman.
ville förneka den omedvetna enfaldens be- Kunskapen om den kvinliga organismen Förestående uppsats, så alltigenom be- hag.
Detta behag är så rörande och älsk- är äfven att rekommendera som det radi- ligt och förflyktigar dessutom så snart, att kalaste medlet till utrotande af alla falska, hjärtansvärd, hafva vi till väsentlig del hem- man måste rösta för att så länge som möjligt för långt gående emancipationssträfvanden; tat ur en af utlandets mest ansedda och i lemna den oskuldsfulla aningslösheten i fred, ty af denna kunskap framgår, att naturen dess förnämsta kretsar spridda tidskrifter.
så vida vi ej lefde i en realistisk värld och ställer för stora fordringar på kvinnan för Vi hoppas, att densamma måtte riktigt upp- vår organism ej vore så svag.
Som för- att uteslutande medgifva henne rollen af fattas och rätt behj ärtas äfven af våra sven- ska mödrar.
Måhända kan den ock gifva hållandena nu en gång äro, måste man förvärfvande part i samhället.
uppslag till ett allvarligt tankeutbyte, vare framför allt taga hänsyn till den praktiska Ehuru det rådet för en taktfull kvinna ståndpunkten, till familjens väl eller ve, och torde vara öfverflödigt, må till fullständi- sig muntligen, då tänkande kvinnor samlas, då visar erfarenheten, att de äro bättre gande af det egentliga temat ytterligare ut- eller skriftligen med Idun som tjänstvillig skyddade, som känna faran.
talas den åsigten, att en moder bör säga medlarinna.
Ämnet i fråga är af alltför Det vore ett brott att grumla det barns- sin dotter jämt så mycket som är nödvän- stor vikt för hela kvinnokönet och rör det- liga medvetandet.
Under antydan om, att digt för att varna henne för faran att följa samma alltför nära för att kunna förbigås barnet ännu saknar mognad och fattnings- ögonblickets strömningar.
Hon bör råda i en sådan tidning som Idun.
förmåga, kan man uppskjuta besvarandet henne att gent emot en älskad man söka af obekväma frågor till framtiden.
Ett lugnt kraft i det medvetandet, att hans ömhet och tröstande ord är bättre att rekommen- ofelbart skulle förflyktiga, om han förlora- dera än barska tillrättavisningar.
Dessa de aktningen för henne, och göra begrip- äro oförtjänta, ty intet är naturligare, än ligt för henne, att människan endast då f r å n dam-världen i f a n s.
att det efter kunskap törstande unga sinnet står högt öfver djuren, när hon genom sin Studier för Idun forskar efter allt lifs sammanhang.
För vilja förstår att hålla alla sina lidelser inom af Alvar Arfwidsson.
den lifliga lilla hjärnan är frågandet ett skrankorna, samt att förhållandet mellan behof.
De klokaste barnen äro också de man och kvinna endast och allenast genom II.
- vetgirigaste.
inre öfverensstämmelse kan varda helgadt Det » blå blodets » damer.
Den rätta tiden för hithörande förklarin- och varaktigt.
gar sammanfaller naturligtvis med den Att söka nå en dylik förädlande egenskap SjJen parisiska aristokratdamens lif är ...
kroppsliga mognaden.
Modern, hvilken, är framför allt kvinnans uppgift; det ålig- |f ja, hur skall jag uttrycka mig?
såsom fallet alltid borde vara, ständigt va- ger henne att genom inre älskvärdhet och &gt; Arbetssamt är det rakt inte, och häri rit sitt barns förtrogna och öfvat inflytande behag söka luttra mannens eldigare, men bildar hon en skarp kontrast mot medelklass- på dess hemligaste tankar, skall lätt finna flyktigare kärlek och förvandla densamma kvinnan, som i Paris mera deltar i det prak- vägen till sin dotters hjärta.
Till detta, till till en innerlig och oförgänglig tillgifvenhet, tiska lifvets arbete än någon annan kvinna i den medfödda rättskänslan och ärbarheten att med måtta och förstånd föra behagets Europa.
måste hon vända sig, då hon för den unga och dygdens spira och sålunda för hela Sysslolöst?
Ändå mindre!
Det finns tu- flickan vill förklara lifvets realism.
En takt- lifvet försäkra sig om den milda makt, som sen sätt att döda tiden!
full moder behöfva vi väl ej säga, att ett består eller faller med behagens gördel.
En Är det då angenämt att vara une femme ohöljdt, detaljeradt sätt för dessa förklarin- moder måste förbereda sin trolofvade dot- du monde?
gars lemnande är förkastligt.
Ju mera bildad ter på, att hennes framtida lif ej endast Om man är ung och vacker — förvisso!
och insiktsfull hon är, ju mera vidgad hen- skall varda den smekmånad, om hvilken O ni man inte är det —?
nes blick öfver lifvet, dess lättare skall våra skalder sjunga.
Hon bör göra klart Betänk, att det är inom den stora världen, hon lyckas betona det djupa allvaret af för henne, hur omöjligt det är att ständigt som de franska konvenansäktenskapen äro hvad som skall komma och genom den förblifva den älskades tillbedda ideal utan vanligast.
Den unga flickan kommer från vikt, hon lägger på detta allvar, hindra en fel och svagheter, och hänvisa henne till klosterpensionen och får sig ett, tu, tre, ge- lättsinnig uppfattning af förhållandena.
Den hennes kallelse som den trogna följeslaga- nom föräldrarnes öfverenskommelse, en man, J
som hon i många fall ej sett före förlofnings- dagen.
» Äktenskapets fröjder och bedröfvel- ser » få sedan samma proportioner som i bo- ken därom, där de fyra första sidorna äro egnade åt fröjderna, de återstående 350 åt bedröfvelserna.
Ä r frun ej någon skönhet och mannen ej plågas af svartsjuka, tillbrin- gar han dagens största del på sin cercle, sin klubb, och frun — ja, frun får roa sig bäst hon kan.
Efter en tid letar hon nog reda på » de tusen sätten ».
Men det finns tyvärr ett majestät, ett fruktansvärdt majestät, som heter Gomme il faut, och det har två lag- codexar: en för öfverklassen och en for un- derklassen.
För öfverklassen är lagen strän- gare, och det få dess kvinnor veta, då de vilja roa sig — och deras män äro på klubben.
* * * Klockan är fem på eftermiddagen.
Den unga markisinnan har låtit kupén rulla fram.
Det vet man ej ännu.
Hon har stigit sent upp — i motsats till parisare och parisiskor f. ö.
—, ty hon vill spara sin ungdom.
Hon ser trött ut, för- middagens timmar ha framskridit med dö- dande långsamhet.
Någon bekant har hon ej sett till, ty hon har mottagning blott en gång — en viss dag — i veckan.
En fin — det har varit triste, ohf triste å moiirirf Hon hade visserligen tänkt bikta sig, men uppsköt äfven den saken på grund af sin trötthet.
Men i all världen, hvart kan hon ämna sig?
Hon bar ju sin enkla morgonklädning!
Till dame-skräddaren!
La couluriere, sömmerskan, duger ej längre nu för tiden.
Hon har efterträdts af dam- skräddaretablissement, och de stora nouveau- tésmagasinen.
» Damernas paradis » har man kallat dessa ställen, i hvilkas salonger inte en, utan hun- dratals armar till Evas döttrar tala sitt för- föriska språk.
Här finnas alla slags ehiffons, d. v. s. detaljer, hvarmed en toalett blir ele- gant och modern.
Här tjusas ögat af de läckraste tyger, som finnas i världen, i alla färger, till alla pris.
Här finnes i toalett- väg allt, hvarom en raffinerad kvinnofantasi kunnat drömma!
I förbigående en anmärkning: det är de finaste, mest omtyckta och mest moderna stof- fen, som utbredas i dessa salonger.
De där- emot, som parisiskorna försmå — gå till ut- landet.
Och nu en rätt pikant detalj!
Det gäller för vår unga markisinna att profva t. ex. ett lif å la Pompadour, nu så modernt.
Prof- verskan, Vessayeuse, hemtar plagget och på samma gång — skräddaren själf.
Ty skräd- daren själf öfvervalcar profningen; han gör det äfven, då det gäller rätt intima artiklar.
Och hon, den unga markisinnan blottar sig utan tvekan.
Hon är, som alla sina landsmanin- nor, fri från allt pryderi, och hon finner det lika naturligt att visa sig i » negligé » för sin skräddare som för sin bårfrisör.
Priset på hennes lif 5, la Pompadour?
Det är nog ganska högt, men hon fixerade det från början — det var » det mesta hon ville ge ».
Det är endast simpla parveny-damer, som i hög ton begära » det dyraste, som finns! » * * Hvar skall en främling kunna få se Paris ' beau monde?
På boulevarden, menar en och annan naivt.
På boulevarden!
Nej, nå- gon gång i en operaloge — men det är knap- past fint nu längre • — oftare vid kapplöp- ningarna och med säkerhet i » Skogens », d. v. s. Boulogneskogens acacia-allé.
Påskens stora Longchampsfärd har ej sam- ma aristokratiska bouquet som förr, men att de vackra våreftermiddagarne göra sin vagn- promenad på Avenue de Longchamps, eller, som den familjärt benämnes, AUée des aca- cias, är fashionablare än någonsin.
Åh, ni skulle vara där, i ett ekipage, min läsarinna!
Ni skulle ta ' det för en dröm om all jordens glans och härlighet, en dröm, som förverkligats!
En blekröd eftermiddagssol, som från den blå himlen sprutar r^gn af glimrande guld- gnistor!
Skogens ljusa grönska, som skälfver i tusen nyanser!
Och omkring en, framför en, bakom en: en oändlig fil af svartglän- sande, eleganta landåer, ett förvirrande kaos af stora och små ekipager, kavalkader af ryttare, bländande toaletter i vårens färger!
Här är allting samladt: skönhet, rykte, börd och rikedom.
Men det har, detta » allt », en medelpunkt, till hvilken alla blickar mag- netiskt dragas: kvinnan.
Man är i galante- riets stad par préférence, och äfven i acacia- alléu är kvinnan den genom sin skönhet, sin grace och sin toalett dominerande.
Där är grefvinnan A.
, där är furstinnan B., se där är markisinnan C. och där.
, ja, hvem som åker där, är för den oinvigde svårt att säga.
Evidemment, voiei une filte ou une duchesse », såsom tenoren Elleviou yttrade om en dam vid hofvet.
T y äfven kameliadamer är det godt om här i acacia- allén, ehuru ej af det sentimentala slaget h, la Marguerite Gauthier — de äro döda för länge se ' n!
Öfverst på de glänsande ekipagen — i Frankrike lägger man, i motsats mot i Eng- land, mera an på ekipagen än på bästarne — tronar vid kuskens sida, en styfryggig betjänt med armarne i kors, skinande cylin- derhatt och, i knapphålet, egarinnans favorit- blomma.
Denna blomma, som äfven smyckar hästmunderingen, är vanligen rosen, kärlekens — och rojalisternas symbol.
Damen af värld kör aldrig själf, på sin höjd om hon gör en morgonpromenad.
Ser man en elegant dam agera kusk, så kan man vara säker om att hon tillhör de- mimonden.
Sak samma om hon har en pu- del bredvid sig i vagnen; äfven det stöter mot god ton och är särskildt utmärkande för demimondedamerna.
Vid hemkomsten väntar le inditre d ' hotel, eller kökschefen, som underrättar, att dinern är färdig: » Monsieur et madame sont servis.
' » (Na- turligtvis om ej » monsieur » föredragit att stanna på klubben.)
Middagstimmen framskjutes nu allt mer oeh mer.
Tiderna förändras.
Under Ludvig X I I — det var i början af 1500-talet, för- stås!
— dinerade man kl. 8 på morgonen, superade kl. 4 e. m. och gick till sängs kl. 6, d. v. s. före själfva tuppen.
Nu för ti- den äter man i finare familjer middag kl. •J8, 8, ja, till och med ^ 9.
Några tongifvande damer ha på sista tiden sökt ersätta dinern med » five o clock tea » i stark form, hvarefter en lättare supé intages före sängdags.
Men seden att äta middag sent — en i många afseenden utmärkt sed!