Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Under åberopande deraf, att, sedan jernvägstrafiken öppnades å Statens stambanor, vådeld flera gånger skall hafva uppstått derigenom, att eldgnistor från lokomotiven antändt närliggande hus, men att faran af sådan olycka icke enligt gällande expropriationslag kan tagas i beräkning vid bestämmandet af den ersättning, enskild jordegare kan utfordra för de olägenheter, som till följd af en jernvägs anläggning på eller invid hans egor honom tillskyndas, har, uti en inom Hedervärda Uonde-Ståndet väckt motion 108), Ola Bosson Olsson från Christianstads län föreslagit, att Rikets Ständer måtte »besluta och hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af en förordning derom, att då husegare, som bor eller eger byggnader belägna inom ett hundra alnar från jernbana, anser nödigt, till undvikande af eldfara, från jernvägen afflytta sina åbyggnader till lämpligare plats å samma plan, jernvägens egare skall vara skyldig att till två tredjedelar af beloppet deltaga i flyttningskostnaderna, sedan dessa blifvit af trenne goda män i vanlig ordning bestämda och flyttningen bevisligen verkställd.»
Denna motion har, efter remiss, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet fått emottaga, innan Kongl. Maj:ts nådiga Proposition (yW 34) med förslag till förnyad Förordning, angående jords eller lägenhets afstående för allmänt behof, blef till Rikets Ständer aflåten; hvadan Utskottet, oaktadt det samband motionen eger med det ämne, som utgör föremål för omförmälda till annat Utskotts behandling öfverlemnade nådiga Proposition, föranlåtes öfver motionen afgifva yttrande.
Det kan visserligen icke bestridas, att den af motionären antydda fara, som uppstår genom en jernvägs närhet, är, med hänsyn till grunderna för den ersättningsskyldighet, gällande expropriationslag erkänner, i viss'mån jemförlig med flera slag af de olägenheter, för hvilka anspråk på ersättning kan väckas af jord- eller husegare eller annan person, som af en jernvägs anläggning öfver hans egor eller i närheten af hans bostad förväntar skada eller intrång.
Men att tillerkänna de intill jernvägen närboende ovilkorlig ersättning för undanflyttandet af sådana hus, som i motionen omförmälas, utan Allm.
Besv- oell Ekon.-Utslcottets Betänkande M 15.
13 utan att på samma gång utsträcka ersättningsskyldigheten för jernvägsegare till en mängd andra fall, der förlust af likartade anledningar kunde, mera medelbarligen eller genom olyckshändelse, sora i jernvägens närhet funne sin förklaring, för enskilde uppkomma, vore icke följdrigtigt.
Om åter en så vidsträckt ersättningsskyldighet vore med jernvägars anläggning förenad, skulle otvifvelaktigt deras inrättande omöjliggöras.
Man vet af erfarenhet, att eldgnistor kunna af vinden föras vida längre än 100 alnar; men till betryggelse mot den förlust, som deraf äfventyras, torde icke lämpligare medel kunna anvisas än brandförsäkring.
Utskottet, som dock icke har kännedom derom, att den af motionären befarade anledning till brandskada under den längre tid, jernvägstrafiken i landet redan fortgått, utgjort verkliga orsaken till inträffad förödelse genom eld, anser sig på nu anförda skäl böra hemställa, att ifrågavarande motion ej må vinna afseende.
.Stockholm den 12 December 1865.
Reservationer: af Kontraktsprosten Lundberg, Kyrkoherden Simonsson och Anders Medin från Kronobergs län.
Betänkande, i anledning af väckt motion om förbättrad hägnad utmed Statens jernvägar.
I en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion (As 142) har G.
Bjerkander från Skaraborgs län anfört, att en stor mängd jordegare utmed vestra och södra stambanorna uppmanat honom att vid riksdagen söka utverka, att de olägenheter måtte afhjelpas, som uppstått derigenom, att den hägnad Styrelsen öfver Statens jernvägar låtit utmed banorna uppföra, icke utestänger kreatur, synnerligast icke de mindre, hvarigenom desse jordegare icke allenast drabbas af förlust, då djuren blifva öfverkörda, utan ock äfventyra böter; och som icke något härutinnan kunnat vinnas genom enskild framställning hos vederbörande, har motionären hemställt, att Rikets Ständer ville, i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, anhålla, »att jernvägsstyrelsen måtte anbefallas att vidtaga sådan ändring å den vid banorna redan uppförda hägnaden, att såväl större som mindre kreatur hindras från att derigenom inkomma.» Bih. till B.
Brot. 1865 & 1866. 8 Sami. 4 Baft. 3 14 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 15.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, som fått till sig remitterad berörda motion, finner sig icke kunna densamma understödja.
Den grundsats, som numera vunnit insteg i lagstiftningen rörande hägnadsskyldighet, att nemligen en hvar åligger taga sådan vård om egna kreatur, att skada icke genom dem inträffar, synes böra få sin fulla tillämpning, när frågan gäller jernvägarnes områden, der de svåraste olyckshändelser kunna af ganska ringa anledningar inträffa, och der det i gällande författning örn stängselskyldighet anvisade medel att fullgöra sådan vård, nemligen medelst laggild hägnads upprättande, är högst olämpligt.
Man söker i allmänhet numera undvika hägnad å ömse sidor om allmän väg, i anseende till den mängd snö, som vintertiden deremellan hopas och försvårar vägens öppenhållande.
Denna omständighet är af ännu större vigt i fråga om jernvägstrafiken, hvilken i vårt land har under nämnda årstid sitt svåraste hinder i den sammandrifna snön.
Dessutom torde böra i betraktande tagas den dryga kostnaden för uppförande och underhåll af sådan hägnad, som förmår utestänga, på sätt motionären åsyftar, äfven de mindre kreaturen.
Till afhållande från jernvägens område af de större kreaturen torde dock i vanligaste fall de af jernvägsstyrelsen bekostade hägnader vara tillräckliga; och derest en jordegare finner desamma icke förslå, eller han icke i öfrigt vill åt sina kreatur egna den vård, som förekommer skada för honom sjelf eller andra, utan anser bättre stängsel än den nuvarande för ändamålet nödig, torde han böra på egen bekostnad uppföra sådan, dertill han otvifvelaktigt är på grund af gällande författning berättigad.
Utskottet hemställer alltså, att Bjerkanders berörda motion måtte lemnäs utan afseende.
Reservation: af Anders Medin från Kronobergs län. STOCKHOLM, tryckt hos A.
Holmberg & Comp., 18Gö.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 16. 1 N:o 16.
Ank. till Exp.-Utsk. den 18 Dec. 1865, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändring i vissa delar af Kongl. Instruktionen för Landshöfding arne samt de vid Länsstyrelserna anställda tjenstemän, och om förenkladt expeditionssätt inom samma Styrelse, rn. rn.
Genom särskilda af Herr Tref enberg, Curry, väckta motioner (N:is 104, 105 och 106), dem Höglofliga.
Ridderskapet och Adeln remitterat till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, hafva förslag blifvit framställda till mer och mindre genomgripande förändringar i den vid Landskanslierna vedertagna ordning för föredragning och expedierande af derstädes förekommande mål, äfvensom till minskning och förenkling af göromålen å samma Kanslier m. m., hvarom nedan förmäles.
Med afseende å ändamålet med samtliga väckta motioners befordrande till tryckning och utdelande till Riks-Ståndens ledamöter, torde Utskottet kunna undgå, att af ifrågavarande mer eller mindre vidlyftiga motioners innehåll här återgifva annat, än hufvudsakliga innehållet af motionärens särskilda förslag, hvilka äro följande: l:o att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla, dels att § 61 i Kongl. Maj:ts nådiga Instruktion för Landshöfdingarne i rikets län samt de vid Länsstyrelserna anställda tjenstemän den 10 November 1855, måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Läns-notarien åligger: att föredraga och expediera alla sådana utsökningsmål, i hvilka gäldenären antingen uteblifvit med förklaring eller utan allt jäf krafvets rigtighet erkännt, äfvensom sådana utsökningsmål, uti hvilka, efter hvad derom särskildt finnes stadgadt, Konungens Befallningshafvande eger att meddela vilkorlig utmätnings-resolution; att granska inkommande exekutions-diarier och, om felaktighet eller försummelse hos exsekutorer dervid upptäckas, derom till Landshöfdingen göra anmälan; att ombesörja all förekommande vidimition; Bih. till B.
Prot. 1865 <5i 1866. 8 Sami. 5 Haft. 3 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 16. att vaka deröfver, att rapporter, uppgifter och andra handlingar, som på bestämda tider böra till Landskansliet ingå, i rätt tid inkomma, samt annars förhållandet hos Landshöfdingen anmäla; att i ärenden af enklare beskaffenhet, enligt de närmare föreskrifter, som Landshöfdingen eger att meddela, på eget ansvar föra protokollet inför Kongl. Maj:ts Befallningshafvande; att äfven i öfrigt, såvidt de sålunda bestämda åliggandena det medgifva, enligt de föreskrifter Landshöfdingen eger meddela, biträda Lands-sekreteraren med de till Landskansliet hörande göromålen; att vid Lands-sekreterarens laga förfall, och då ej annorlunda förordnas, hans tjenst förrätta; dels ock att, för den händelse denna underdåniga hemställan vinner Kongl. Maj:ts bifall, jemväl öfriga vederbörande §§:r i Landshöfdinge-instruktionen, och till äfventyrs endast §§ 1, 4, 5, 42, 50 och 58 måtte erhålla en derefter lämpad, förändrad lydelse. 2:o att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om sådan förändring af § 38, mom. 2, och § 39, mom.
1, af förenämnda instruktion, att
Landshöfdingen måtte förklaras berättigad att under högst två månader bevilja Lands-sekreteraren och Lands-kamereraren tjenstledighet och att förordna Länsnotarien eller annan skicklig och kompetent person att deras tjenster under ledigheten förrätta. 3:o att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl.
Majit, anhålla, att Kongl. Majit, antingen medelst nådigt tillägg till § 51 i Landshöfdinge-instruktionen eller genom nådigt Cirkulär i ämnet, måtte förklara Dess Befallningshafvande oförhindrade att uti alla sådana ärenden, som kunna blifva föremål för korrespondens emellan Kongl.
Majits Befallningshafvande, å ena, och samtliga embetsverk och myndigheter, å andra sidan, då omständigheterna det medgifva, expediera sina beslut genom resolution tecknad å handlingarne.
4:o att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj;t täcktes medelst nådigt Cirkulär till vederbörandes efterrättelse förklara, att vederbörande embetsverks, myndigheters samt embets- och tjenstemäns genom lag samt särskilda författningar, reglementen och instruktioner medgifna rättighet att i tjensteärenden äska Konungens Befallningshafvandes medverkan till vinnande hos annan myndighet eller tjensteman af åtgärd, som på den sednare beror, är inskränkt till de fall, då antingen samma myndighet eller tjensteman icke, efter hvad derom särskildt finnes förordnadt, är stationerad på bestämd ort eller ärendet i och för sig är af beskaffenhet att detsamma anses böra komma till Konungens Befallningshafvandes kännedom.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 16.
3 Genom förstnämnda förslag, hvilket synes framkalladt endast utaf mängden af de göromål, som tillhöra Lands-sekreterarne, skulle en väsendtlig rubbning ske i den grundsats, på hvilken Länsstyrelsens organisation för närvarande hvilar, nemligen att denna Styrelse, anförtrodd åt en Landshöfding, af honom utöfvas med biträde af Lands-sekreterare och Lands-kamererare, begge ansvarige hvar för sin afdelning, nemligen Sekreteraren för de ärenden, som handläggas i Landskansliet, och Kamereraren för dem, som behandlas å Landskontoret.
Till den förre eller Lands-sekreteraren intager Läns-notarien, enligt nämnda organisation, en alldeles underordnad ställning.
Men enligt motionärens förslag, komme Lands-sekreterarens funktioner och ansvarighet att delas emellan tvänne, åt hvilka i sjelfva verket derigenom bereddes en likställighet, som dock skulle råka i alltför stark motsägelse till det subordinerade förhållande, som med hänseende till andra tjensteåligganden fortfarande skulle ega rum emellan Lands-sekreteraren och Läns-notarien.
En sådan anordning anser Utskottet icke följdrigtigt kunna genomföras; och då, enligt motionärens mening, de inkomster af sportler, hvilka tillkomma Landssekreteraren i och för expedierandet af de Landskansliet tillhörande ärenden, icke skulle i förhållande till göromålens ofvanantydda fördelning tillfalla Läns-notarien, emedan efter motionärens uppfattning, icke någon tillökning i besvär för bemälde Notarie skulle uppkomma; men sådant icke vore med billighet öfversstämmande, enär en embetsutöfning med egen ansvarighet bör åtföljas af andra lönevilkor, än då sådan ansvarighet icke eger rum, hemtar Utskottet häraf en ytterligare anledning att afstyrka bifall till motionärens förslag, sådant det här ofvan blifvit uppstäldt.
Så framt åter genom motionen kunde anses vara visadt, att
Lands-sekreterarnes göromål äro så mångfaldiga och ansträngande, att de icke med iakttagande af tillbörlig ordning och noggranhet kunna af desse tjenstemän medhinnas, skulle Ut skottet visserligen funnit sig uppmanadt att, med föranledande af motionen, föreslå åtgärder till afhjelpande af en sådan olägenhet; men då ibland de mål och ärenden, hvilkas öfverflyttande från Lands-sekreteraren på Läns-notarien motionären föreslagit, en del enligt hans egen utsago, äro af den enkla beskaffenhet, att konsepten till de erforderliga expeditionerna vanligen uppsättas af Lands-kanslisten efter formulär, och återstoden likaledes kräfva endast ringa skicklighet utan hufvudsakligen blott ordentlighet, synes det Utskottet icke för Lands-sekreteraren, hvars inkomster stå i förhållande till målens antal, böra möta svårighet att, med bibehållande af en ansvarighet, som anses för det allmänna vara dess mera betryggande, ju mindre underordnad den embetsbefattning är, hvarest ansvarigheten är till finnandes, förskaffa sig biträden af tillräcklig pålitlighet i nämnda måls expedierande, på sätt i många andra grenar af förvaltningen eger rum; och Utskottet får alltså, på grund af hvad anfördt blifvit, hemställa, att Herr Treffenbergs i nu omförmälda hänseende framställda för slag icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
4 Allm.
I fråga deremot om bemyndigande för Landshöfdingarne att för längre tid, än i förenämnda instruktion är medgifvet, bevilja Lands-sekreterare och Landskamererare tjenstledighet, anser sig Utskottet, på de af motionären andragna skäl, och enär, efter hvad inom Utskottet blifvit upplyst, det aldrig skall hafva händt, att Lands-sekreterares eller Lands-kamererares permissionsansökningar — hvilka skola åtföljas af vederbörande Landshöfdings utlåtande — blifvit i strid med Landshöfdingen mening afslagna, böra förorda bifall till Herr Treffenbergs motion i denna del, eller att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla om den ändring i § 38, morn. 2, och § 39 af Kongl. Instruktionen för Landshöfdingarne i rikets län samt de vid Länsstyrelserna anställda tjenstemän den 10 November 1853, att den i dessa §§ bestämda tid af en månad, under hvilken Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eger bevilja Lands-sekreterare och Lands-kamererare tjenstledighet samt förordna andra personer att samma tjenster förrätta, måtte till två månader utsträckas.
Hvad dernäst angår det föreslagna expeditionssättet med beslutens tecknande å handlingarne, så är redan ett ganska vidsträckt bemyndigande dertill lemnadt genom § 51 i ofvannämnda instruktion, hvilken innehåller: »Kongl.
Maj:is Befallningshafvandes beslut, som icke äro af beskaffenhet att böra genom skrifvelser meddelas, utfärdas genom utslag eller resolution i vanlig ordning och må äfven, då omständigheterna det medgifva, expedieras genom resolution, tecknad å handlingarne.»
Denna efter Utskottets omdöme lämpliga bestämmelse, som åt vederbörandes urskiljning öfverlemnar att använda ett efter omständigheterna i olika fall lämpadt expeditionssätt, synes icke erfordra någon förändring, helst ett medgifvande, lemnadt åt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att i vidsträcktare måtto begagna det af motionären förordade beqvämare expeditionssättet, icke skulle väsendtligen befrämja de åsyftade ändamålen med mindre det utsträcktes äfven till andra em betsmyndigheter; hvilket dock motionären ej ifrågasatt; och hemställer Utskottet fördenskull, att detta förslag ej må till någon åtgärd föranleda.
Beträffande slutligen den föreskrift motionären ansett nödig till förekommande deraf, att Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande belastas med uppdrag att fortskaffa andra embetsmyndigheters och tjenstemäns skrifvelser m. m., då sådana kunna genom allmänna posten eller annorledes befordras direkte till dem, för hvilka de äro ämnade, linner Utskottet det betänkligt att, på sätt motionären föreslagit, göra rättigheten till erhållande af Kongl.
Maj:ts Befallningshafvandes handräckning härutinnan i allmänhet beroende allenast af den omständighet, huruvida den myndig - Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 16. 5 het, hvars åtgärd äskas, är stationerad på bestämd ort och denna för allom bekant.
Det synes Utskottet alldeles klart, att det ärendes beskaffenhet, som utgör föremål för skriftvexlingen, icke kan, vid bedömandet af nödvändigheten af Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes medverkan i berörda afseende, alldeles lemnäs ur sigte; och i betraktande deraf att flera andra anledningar otvifvelaktigt kunna gifvas, som göra det för afsändaren af en skrifvelse behöfligt att ega ett bevis om skrifvelsens rigtiga framkomst, torde svårligen någon allmän föreskrift i detta ämne kunna meddelas, utan bör man kunna förvänta, att vederbörande af sig sjelfve iakttaga att icke i oträngdt mål besvära Kongl. Maj:ts Befallningshafvande; hemställande Utskottet på dessa skäl, att icke heller sistomförmälda motion må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 16 December 1865. 6 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 17.
\:o 17.
Ank. till Exp.-Utsk. den 18 Dec 1865, kl. 2 e. ra.
Betänkande, i anledning af väckt motion om tillsättande af en Komité för utredning af frågan om införandet af en Jury-institution.
I en hos Ridderskapet och Adeln afgifven motion (N:o 141), som till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets åtgärd blifvit öfverlemnad, har Herr Ulfsax, A. F., hemställt, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t anhålla om tillsättande af en komité för att dels närmare utreda frågan om införande af jury jemväl för andra brottmål, än tryckfrihetsmål, dels ock afgifva förslag till de förändringar i lagstiftningen, hvilka, om jury komme att införas, kunde blifva nödvändiga.
I anledning af denna motion anser Utskottet sig endast böra erinra derom, att, sedan den s. k.
Lag-komitéen vid afgifvandet år 1832 af förslag till ny Rättegångs-Balk, under yttrande af den åsigt, att införandet af en vidsträcktare juryinrättning här i landet, än den, som redan vore antagen till bedömande af tryckfrihetsmål, icke för det dåvarande borde föreslås, men ansett sig likväl böra ge nom framläggandet af ett särskildt förslag visa, huru en dylik inrättning möjligen skulle kunna organiseras, så uttalade deremot Lag-beredningen, år 1848, den mening att tiden vore inne, att i vårt land införa jury-inrättningen, hvars behöflighet, enligt Beredningens uppfattning, redan skulle i allmänna tänkesättet gjort sig gällande, samt upptog till granskning
Lag-komitéens förslag till organisation af en jury och föreslog deri vissa väsendtliga förändringar.
Detta nya förslag innefattas i 8:de Kap. af Lag-beredningens förslag till Rättegångs-Balk.
Då det således redan finnes ett af rättslärde uppgjordt förslag till inrättande af jury, och motionen endast åsyftar tillsättande af en komité för frågans närmare utredning, finner Utskottet sig ej ega giltig anledning tillstyrka bifall till berörda motion.
Allm Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 18. 7 J%/:o f*.
Ank. till Exp.-Utsk. dea 18 Dec. 1865, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion, att Nämndemän måtte tilldelas viss andel i expeditionslösen såsom ersättning för inställelse vid Ting. G. Hedström från Westerbottens län har i en hos Hedervärda Bonde-Ståndet afgifven, till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motion (N:o 77) anfört, att, då nämndemäns åliggande att tjenstgöra vid Ting vore i hög grad betungande, och svårighet icke sällan skulle uppstått att vid Tingen åstadkomma falltalig nämnd, särskild ersättning för inställelse vid Ting borde beredas nämndemän, och i sådant afseende föreslagit, »att Rikets Ständer måtte, för sin del, besluta, att för hvarje utslag i tvistemål — men icke för handlingar, som lagfaras eller intecknas — bör, då derför uti lösen betalas
En R:dr 50 öre, till nämnden erläg gas 50 öre och så vidare i proportion derefter.» Kongl.
Kungörelsen angående nämndemäns rätt till ersättning för extra förrättningar m. m. den 30
December 1863 innehåller det stadgande, att särskild ersättning till nämndemän för inställelse vid ordinarie oelj urtima Ting icke utgår af allmänna medel.
Huruvida ändring af berörda stadgande må vara af nöden, derom anser Utskottet sig nu icke böra ingå i pröfning, helst, enligt hvad Utskottet inhemtat, fråga vid innevarande riksdag förekommer om förändrad organisation af Häradsrätterna.
Olämpligheten att, på sätt motionären föreslagit, tillerkänna nämndemän särskild ersättning för inställelse vid Ting derigenom, att andel i lösen, hvilken utgör ersättning för expeditionshafvandens arbete och besvär, skulle anvisas åt nämndemännen, utan att godtgörelse för minskad inkomst blifvit expeditionshafvanden beredd, anser Utskottet emellertid vara uppenbar.
Utskottet hemställer sålunda, att ifrågavarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockhelm den 16 December 1865. 8 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 19. IX: o 19.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring i föreskrifterna rörande barnmorskas rättighet att räöf va instrurnental-förlossningskonst.
Hedervärda Bonde-Ståndet har till Allmänna Besvärs- och Ekomomi-Utskottet remiterat en af G.
Hedström från Westerbottens län väckt motion (N:o 75), deruti, under uppgift att åt 16 § i Kongl. Maj:ts förnyade nådiga reglemente för barnmorskor den 28 November 1856 allmänt, åtminstone i motionärens hemort, gåfves den tolkning, att densamma ansåges innefatta förbud för barnmorska att verkställa instrumentalförlossning, så framt icke läkare vore närvarande eller, förut hörd, dertill lemnat tillstånd, blifvet föreslaget, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit anhålla det, med ändring af nyssnämnda lagstadgande, blefve förordnadt, att i instrumentalförlossningskonsten behörigen examinerad barnmorska finge instrumentalförlossning verkställa, när sådan erfordrades, utan hinder af legitimerad läkares frånvaro och utan att behöfva afvakta dennes tillstånd.
Barnmorskereglementets 16 § stadgar: »De barnmorskor, som undergått examen i den instrumentala förlossningskonsten, ega att densamma utöfva endast vid de tillfällen, då hjelp af läkare icke i rätt tid kan erhållas, antingen i följd af afståndet från hans boning eller ock för den hastighet, hvarmed hjelpen fordras».
Då af berörda stadgande icke skäligen lärer kunna hemtas anledning till så beskaffad tolkning, som den motionären omförmält, hemställer Utskottet, att motionen icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande J\1 20. 1 \:o 20. / Auk. till Exp.-Utsk. den 21 Dec. 1865, kl. 1 e. ra.
( Betänkande, i anledning af väckt motion om inskränkning i allmänhet af tj ens temännens antal, nedsättning af deras löner, indragning af embetsverk, m. m.