Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ser du — jag har varit mycket felaktig, det med- ger jag, men äfven du har felat.
Hvarför sade du ej öppet, huru du hade det, hvarför hade du ej förtroende till mig?
Nu vill jag bättra mig, d. v. s. själf taga hushållet om hand och ha blott en enkel jungfru, men så får du ock lofva mig att alltid vara öppen och sann, behandla mig som din hustru och ej som ett barn och » — nu skrattade hon och ryckte honom i skägget — » inte brum- ma, när det är något litet fel med maten. » » T y nu måste jag börja från första klassen i skolan, lifvets skola, » tillade hon allvarligt, med fasthet i blicken.
Hans enda svar var att tillsluta hennes läppar med en kyss.
Fru Olefine Moe uppträdde i mån- dags i sin andra gästroll, nämligen som Mignon i operan af samma namn.
Uppriktigt sagdt lyckades fru M.
här mindre än i sin förra uppgift.
Figuren är alldeles olämplig för denna roll, gester och mimik enformiga.
Sången präglas nog af intelligens och de högre tonerna äro vackra och fylliga; det lägre registret företer däremot åtskilliga brister och text- uttalet är rent af jämmerligt.
Vokalen u uttalades som å och a m. m. dylikt.
Det lifliga bifall, som belsade sångerskans förra uppgift, bann här svalna åtskilligt.
Fröken Karlsohn och hr ödmann voro båda betydligt indisponerade.
Främsta intresset stycket igenom var ovilkorligen fäst vid hr Bottero, bvilken som gubben Lotario har sin kanske för- nämsta uppgift.
så intelligent och i detalj fint utarbetadt spel är en sällsynthet på en operascen, och den klangfulla stämman gör sig här som alltid förträffligt gällande.
Vid galaspektaklet sistlidne fredag uppfördes » Me- fistofeles ».
Operan gick alltigenom förträffligt, och hufvudrollernas innehafvare fröken Oselio, fru Öst- berg, hrr Ödmann och Bottero belönades med blom- mor och lagerkransar.
Salongen, fylld af eu hög- tidsklädd publik, företedde en den ståtligaste anblick.
Dramatiska teatern uppför i morgon första gån- gen » Ett lysande parti », svenskt original af förfat- taren till » Sveas fana ».
Svenska teaterns senaste nyhet utgöres af Jules de Martholds sensationsdrama I / ogre, hvilket i svensk tolkning mindre lyckligt benämts » Varulfven ».
Pjäsen har i Paris gjort stormande lycka, och att den konst- art, den representerar — om man nu ej skall vara så sträng, att helt och hållet stryka branschen från konstens kategori — äfven här har sin publik, därom vittnar i synnerhet radpublikens ljudliga bi- fall infor de mest uppskakande scenerna i de Mart- holds brottsmålsdrama.
Onekligen tillhör detsamma det njutbarare i sin art; ett par af de sju tablåerna äro synnerligen väl beräknade och verkningsfulla, så den första och enkannerligen den sista med den effektrika scenen emellan den oskyldigt misstänkte Fabreuil ' o c h den lille André, då den förre söker och lyckas återkalla förståndets ljus hos det alltse-
(DUN J3Ö Hon har tröttnat på den gamle maken, och hans plats i hennes hjärta intages af den bedå- rande ynglingen.
Att så skett, är egentligen helt naturligt, ty lika barn leka j u bäst.
Detta hade bankiren också sagt sig allt från början, och den tanken har se- dan s o m ett damoklessvärd alltid sväfvat hotande öfver hans hufvud.
Elena gifte sig för ung, utan alt förstå den heta, lidelsefulla kärlekens natur.
Därför är den nu kommen, den ödesdigra dagen, då hon gripes och föres in i passionens starka strömhvirfvel, uti hvilken makarnas lycka måste ohjälpligt lida skeppsbrott.
Bankiren älskar sin hustru öfver allting annat på jorden, o c h han kan ej tänka sig, föreställa sig ett lif ulan hennes kärlek.
Han förbannar den dag, då Ereole, fridstöraren, satte sin fot inom deras hem.
Men hvarför hade han då ej vetat att med Vasateatern.
Utom allt tvifvel är » Lille hertigen » kraft tillbakavisa den listige advokatens förslag, såväl till musikens som till librettons värde en af de helst han genast haft en förnimmelse af dess för- bästa och mest underhållande operetter, som här derfliga art?
hemma gifvits.
Dess stadgade popularitet är således Hvar är väl nu räddning att s ö k a?
väl förtjänt och bekräftas granneligen af den fram- Endast vår Herre förmår vända ondt till godt.
gång, med hvilken den tid emellan förts fram i nya Han kan ännu föra hans hustrus hjärta tillbaka repriser.
Det är blott ett par år sedan vi på Vasa- till honom.
teatern helsade Anna Petterson i hertig de Parthe- » O Gud, min Gud, o c h du, Madonna Santissi- nays gestalt; nu lockar fru Hjortbergs af öfverdådig ma, » suckar Bertarelli nu stundligen, » hjälpen dramatisk och musikalisk hurtighet och schwung mig, frälsen mig ifrån förtviflan! » präglade framställning hvarje afton goda hus.
Fröken En dag, då han pinas af de mörkaste tankar, Ekström är en intagande liten hertiginna, och hr får han tillfälligtvis i handen ett klerikalt blad, Lundahl skämmer ingalunda bort Vynaigres tack- däri följande, med fetskrift tryckta ord strax samma parti.
Fru Stenfelts gedigna musikaliska ta- springa h o n o m i ö g o n e n: lang gör sig angenämt gällande i scenerna inom klosterpensionen; särskildt går den bekanta do-re-mi- Loretos Madonna.
kören under hennes ledning med en kläm, som al- Huru många gamla minnen väckas ej af denna drig förfelat att taga applåd inför öppen ridå.
Ope- öfverskrift till lif!
Han ser åter framför sig den retten i sin helhet föres i den nuvarande dräkten i hans barndom tillbedda madonnan, hvilken han med bästa sammanhållning och fart öfver tiljan, sedan under årens lopp så olacksamt bortglömt.
hvadan en afton i » Lille hertigens » sällskap ej bör Tankarna gå tillbaka till Sorrenlo, till foster- kunna förefalla någon annat än högst angenäm.
modern, vid hvars sida han bad så fromt sina böner inför den rikt smyckade bilden, som inom en glaskupas skydd hade sin plats i det lilla Musikföreningen gaf som bekant i lördags Men- helgdagsrummet.
Den var så grann i sin guld- delssohns härliga oratorium » Paulus » inför en pu- broderade blå sidenklädning med den perlsmyc- blik, som alldeles fyllde Östermalms kyrka.
Det kade guldtrådskronan på hufvudet.
storslagna tonverket med sina många vackra körer Vi barn undrade mången gång, hvarför väl förfelade ej att göra ett djupt intryck.
Dessa körer, madonnans ansigte var så svart.
Då berättade som utgöra den viktigaste beståndsdelen i oratoriet, fostermodern oss, att bilden, som hon själf med- gingo också på det hela taget förträffligt.
Bland haft från en pilgrimsfärd till Loreto, borde vara solisterna stod hr Salomon Smith (Paulus) långt framom alla de öfriga.
Hofkapellet, förstärkt, skötte sig syn- sådan för att motsvara originalet, hvilket är ut- skuret i cederträ af själfva aposteln Lukas.
nerligen förtjänstfullt.
Detta oratorium torde hafva Min fostermor hade som ung flicka lidit af en goda utsikter att varda nästan lika så populärt som svår höftsjuka, som ingen läkare kunnat bota.
» Skapelsen ».
Förtvinande o m all annan hjälp, hade föräldrarne Sista kammarmusiksoarén för säsongen gafs i sön- velat föra den sjuka till den för sitt undergörande dags inför en ganska talrik publik, hvars lifliga vidtberömda madonnan o c h därför i små dags- applåder säkerligen kunde uppfattas som ett hjärtligt marscher tillryggalagt den långa vägen från fö- tack till de unga soarégifvarne för de synnerligen delsestaden Foggia till Loreto.
Det hade ej va- angenäma och njutningsrika aftnar, de under den rit något lekverk för flickan, som gick på kryc- nu snart slutade säsongen beredt älskarne af god kor, men hoppet uppehöll modet — ett hopp, och gedigen kammarmusik här i hufvudstaden.
Ut- som ej häller kom på skam.
förandet af programmets olika nummer var synner- Man kan tänka sig, hur trött och utmattad den ligen godt.
arma kände sig, när hon ändtligen hade anländt till platsen.
Men detta oaktadt ville hon ej unna Fiiharmoniska sällskapet gifver sin tredje abonne- sig någon hvila, utan hade begifvit sig direkt till mentskonsert måndagen den 27 dennes, hvarvid kyrkan.
Stockholm, N:r 23 (442) Prenumerationspris Fredagen den 5 juni 1896. pr Idun e n s a m L _. Iduns M o d e t.
I d u n s M o d e t.
iBarngarderoben- - __ år: kr.
i » &gt; 5.
5 3 3 Byrå: K l a r a s ö d r a k y r k o g.
: född Vår i M o s k w a bosatte lands- m a n, herr Carl H a g m a n, h a d e m e d äkta r y s k gästfrihet upp- låtit sitt l u x u ö s a v i d B a l t - sehaja Nikitskaja b e l ä g n a pa- l a t s till s v e n s k a l e g a t i o n e n s förfogande.
Vår beskickning var äfven b l a n d d e bäst lo- h varje J.
(15sn:r endast för kompletteringar.)
A mi&lt;&gt;iis| » ris; 35 öre pr nonpareillerad.
70 öre pr nonp- rad ReuterskiöI d, Nordenfalk.
I Inder d e n g å n g n a v e c k a n h a r j u h e l a v ä r l d e n h a f t sina b l i c k a r ^ riktade p å » R y s s l a n d s hjärta », d e n heliga staden v i d M o s k w a s s t r ä n d e r, d i t t u s e n t a l s g ä s t e r från v ä r l d e n s alla l a n d f ö r s a m l a t s f ö r att n ä r v a r a v i d d e t m ä r k l i g a ö g o n b l i c k, d å alla r y s s a r s själf- h ä r s k a r e k e j s a r N i k o l a u s I I p r y d d e sitt h u f v u d m e d A l e x a n d e r N e w s k y s o c h Peter den stores stolta krona.
I v a n l i g a fall ä r o, s o m b o - kant, diplomaterna bosatta i St. P e t e r s b u r g, m e n under k r ö n i n g s h ö g t i d l i g h e t e r n a haf- v a d e alla n e d s l a g i t s i n a b o - pålar i rikets andra stad.
Tryckeri 9:de årg.
TJtgifningstid: Trätfas säkrast kl. 2 — 3.
Louise Sällan, o m ens n å g o n s i n h a r v ä l e n d y l i k h ö g t i d " firats m e d större prakt än den, s o m här u t v e c k l a d e s u n d e r d e tren- ne dagar d e egentliga krö- ningshögtidligheterna pågin- go.
— M a n hade också tagit sig g o d tid att ordna det hela, t y d e g o d a ryssarne äro föga fortfärdiga.
— » Ni kom- ma h i t f ö r att p å n å g r a d a - gar taga i skärskådande h v a d vi förberedt i t v ä n n e år, » sade m r G e o r g e d e S e r s l a v i n e till den, s o m skrifver detta.
Alla, ' s o m på n å g o t sätt haft m e d k r ö n i n g e n att g ö r a, h a f v a va- rit f u l l k o m l i g t ö f v e r l u p n a, s o m m a n säger, under deriaa tid.
L e j o n p a r t e n häraf har natur- l i g t v i s fallit p å h o f d i g n i t ä r e r n a och de främmande beskick- ningarna.
utgifvare: Iduns g e r a d e, u n d e r d e t m å n g a a n d r a h a d e fått n ö j a s i g m e d t ä m l i g e n b l y g s a m m a b o s t ä d e r af d e t e n k l a s k ä l e t, att n å g r a a n d r a e j s t o d o till att få.
S ä k e r l i g e n s k a l l d e t i n t r e s s e r a I d u n s l ä s a r i n n o r att s e p o r t r ä t t e t af d e n k v i n n a, s o m r e p r e s e n t e r a d e d e n s v e n s k a ä l s k v ä r d h e t e n o c h b e h a g e t v i d d e n o a f b r u t n a f ö l j d af l y s a n d e b a n k e t t e r, b a l e r, galaföreställningar o c h fester af a l l e h a n d a s l a g, h v a r a f k r ö - n i n g s d a g a r n e i l l u s t r e r a d e s — • vår ryske ministers maka.
Hon s t ä l l d e d e t o c k s å själf genast m e d intagande bered- v i l l i g h e t till v å r d i s p o s i t i o n, då Iduns representant h ä r o m dagen uppvaktade henne un- der h e n n e s t i l l f ä l l i g a u p p e h å l l i Moskwa.
I det svenska ministerresi- denset v i d N e w a n s stränder röna städse resande l a n d s m ä n det h j ä r t l i g a s t e, af n o b l e s s och otvungenhet präglade mot- tagande, och detta förhållande har fortfarit oförändradt un- der d e b r å d s k a n d e k r ö n i n g s - dagarne.
Det är i h e m m e t s v ä r l d, som fru R e u t e r s k i ö l d skurit sina lagrar;, h o n har ej g j o r t sig n å g o t n a m n i n o m k o n s t e n eller l i t t e r a t u r e n.
F ö r öfrigt s k u l l e h o n a l d r i g finna till- fälle därtill.
H e n n e s plikter som m a k a till e n m a n, s o m b e k l ä d e r e n af v å r a v i k t i g a s t e o c h m e s t m a k t p å l i g g a n d e di- plomatiska poster, hennes e g e n s k a p af v ä r d i n n a i e n lysande societet upptager mer ä n v ä l all d e n t i d, h v a r ö f v e r hon kan disponera.
S ö r j i c k e d e n kraft, s o m k v ä f d f ö r g i c k, Som ingen närande lifsluft fick; Den v a r blott d ö m d att f ö r b l ö d a.
N u h a r M o s k w a åter s n a r t i k l ä d t s i g hvar- dagsdräkt.
K e j s a r e n begifver sig tillbaka till Peterhof, o c h d e furstliga gästerna skingras.
M a n ser ej m e r p å K r e m l s borg- g å r d eller p å T w e r s k o i B o u l e v a r d L h i H u n g C h a n g s g e m y t l i g a a n s i k t e eller m a r s k a l k Y a m a g a t a s g u l d s m i d d a u n i f o r m.
Ils sont passés ces jours des fetes.
T y v i l l e n flamma m o t h i m l e n s l å, E n m ä k t i g t a n k e till ljuset nå, Kan intet hinder den döda!
Våra söners framtid.
Också några synpunkter af Inoognita.
Med männens vanliga ringaktning för kvinnans splittrade v e r k s a m h e t i h e m m e t, a n s e r v å r ä r a d e f ö r f a t t a r e d e n a l l d e l e s lik- t y d i g m e d lättja, s y s s l o l ö s h e t, o d u g l i g h e t.
Men d e af våra resande landsmän, s o m I hans ögon tyckes denna verksamhet vara besökt d e n heliga staden under dessa da- alldeles identisk m e d hushållsbestyr; dessa g a r, s k o l a s ä k e r l i g e n h a p a l a t s e t v i d Balt- s e n a r e ä r o n a t u r l i g t v i s af m y c k e t stor v i k t, s c h a j a N i k i t s k a j a o c h d e s s ä l s k v ä r d a vär- d o c k omfatta d e ej på långt när hela kvin- dinna i tacksam hågkomst.
nans uppgift i hemmet.
Jag tänker n u icke Mari Mihi.
blott på husmodern, utan företrädesvis p å den v u x n a d o t t e r n, s o m t i l l ä f v e n t y r s h a r för- s a k a t e n m e r a o b e r o e n d e s t ä l l n i n g f ö r att i ö d m j u k, uppoffrande kärlek vara d e sina till h j ä l p o c h s t ö d; h o n h a r k a n h ä n d a e n mor, s o m i t j u g u, t r e t t i o år t r ö t t a t u t s i g m e d h u s h å l l s g ö r o m å l o c h n u b e h ö f v e r litet R x S e n.
&amp; ö«rt.roe-fc, AUxj-fPen-Se, A t t o m - m e n.
3 e, l i n d r i n g, e n far, s o m b e h ö f v e r h j ä l p v i d s i n a skrifverier, y n g r e s y s k o n, h v i l k a s l ä x l ä s n i n g oJp-töi / teu-Se ^cVfcj^ocJefc * v c 2 ovet oftenei-re.
hon k a n öfvervaka, släktingar o c h vänner, s o m a l l t s o m o f t a s t tarf va n å g o n h a n d r ä c k n i n g; oineuei * a j; ftuwJe dhCowiAte * p å.
(^t&amp;ne-ne.
den, s o m v i l l t j ä n a s i n a m e d m ä n n i s k o r — ä f v e n u t a n att h ä n g i f v a s i g å t e n » f e b r i l Ratten tibtet i aite, ÉBå&amp;lie, välgörenhetsifver » — behöfver visst icke (^•EäSen.
1 / u.Ae * i alle- i ^Cåålle, l ä g g a h ä n d e r n a i k o r s, t y d e t finns så o ä n d - ligt m y c k e t att g ö r a: * Släden kommer!
6 ^£a3e * ufe oue-fc äl-3 cjfj.eiin.ena.
SDanape £Bo£cje-fciae ^ o - t S e n - ocjp og- 2) u.
j k e 2) fca, cjen3e (^EäSe-n pVein.
AiiAe-fc ^åt^R ^e^A SVu / Ke-t ooe-fc (9Lfo ffiÅmHem {/ u - Ae «3e l / vjttefc 8cjne.
Slecjfne, ^ot3en ((^EctSeAto-tSen 3anape3e ouei- JCa / uet u3; AtäåkeSe, 3et iimeSe, Hna.&amp;Re3e, 0 U 3 e * QS \ J.IO 3 0 $ \ iH&amp;e3 JCuafe ojo-fc^ oio-tg-!
3en ocjf Aot - j.en.3e fenuAb e-fc o i l j.
n 3 ' S a u j; unSet- (^tctSe-n S) et {•u.Ae-t, 2Da-m.pe3 ofne.
^amo^en oiofccjen; 3 " i a ouen, |; ta 3et fi-tij.Se-fc Aen3e&lt;t &lt;^Ea3e 2) o3e «A J qeAte ÖäEomAt a t A e.
t •po-fcR-u.nSe-t)) JCi / m.
?un ^otSenA ounSeia.
j; ta.
(^ ' tuia3en.
£BoEc|ec|; an .Cjfen &amp; ommet \ ' o5 ' ti, {ne3en.
QHj / n.3evi ^.o&lt;fc3 - unSe-fc og- A t n j n e 3 e ej.
3 e n - oje!
SLlia3e&lt;fc | [ammet Ju-Bel?
JL \ |.&amp;f \ eia.
ouen!
i oftiouen,, ti3.
' ' v^ct^A&amp;xj.e^A - til ' fionaw-e * j; * a Helena ' SotSe-n.
: ^ot3en, Cj / uD. » Nyblom.
» Här är så mången brant att jämna, Så många ack, så många v e, Här är så mången b ö n att be, Här är så m y c k e n hjälp att lämna, Här är så m y c k e n tröst att ge. » * Vi behöfva just kvinnor, s o m icke äro b u n d n a g e n o m ett b e s t ä m d t y r k e, s o m k u n - n a splittra sina krafter för att här utfylla en l u c k a, d ä r r ä c k a e n h j ä l p s a m h a n d, s o m vilja försaka » n u t i d s k v i n n a n s » stolta ideal, en o b e r o e n d e, v ä l a f l ö n a d s t ä l l n i n g, o c h g ö r a sig till allas t j ä n a r i n n o r.
i ofliouen, - Bej; * i.eia3e i &gt;enten3e j^e-tnfc cBtombtefcofci / irifeia fmo3 ma^tt^t oSuAe-fc i Datnxej ÖLnSeCoAt op cjiå / fc.
Ä f v e n o m vi n u inskränka v å r uppfatt- ning af hemlifvets mångskiftande uppgifter och endast t ä n k a p å d e egentliga hushålls- g ö r o m å l e n, s k u l l e i c k e g e n o m d ö t t r a r n a s fli- t i g a r e d e l t a g a n d e däri j u n g f r u r n a s a n t a l b e - tydligt kunna nedsättas o c h d e n brinnande tjänstefolksfrågan därigenom förenklas?
— O c h ä n n u e n s a k: Ä r d e t i c k e n o g, att d e n nuvarande kulturutvecklingen tvingar de flesta m ä n a t t b l i s p e c i a l i s t e r?
O m n u ä f v e n kvinnor utan undantag skola hängifva sig åt f a c k s t u d i e r, h v a r t a r d å d e n a l l m ä n n a bildningen vägen, denna de andliga förmö- g e n h e t e r n a s h a r m o n i s k a u t v e c k l i n g, s o m är r a k a m o t s a t s e n till e n e n s i d i g s p e c i a l - u t b i l d - ning?
J a g tror, a t t d e t, s o m till f ö l j d a f t i d e n s o e m o t s t å n d l i g a k r a f h o t a r att g å för- l o r a d t f ö r d e t m a n l i g a släktet, d e t b ö r a v i kvinnor värna, värna d e t icke minst för våra m ä n s, v å r a b r ö d e r s, v å r a s ö n e r s skull, p å hvilka en lugn o c h bildad atmosfär i n o m h e m m e t efter d a g e n s j ä k t a n d e b e s t y r säker- l i g e n m å s t e v e r k a v ä l g ö r a n d e o c h upplif- vande.
Vid d e t t a tillfälle skulle j a g v i l j a b r y t a en l a n s f ö r d e n så illa å t g å n g n a » f o r n t i d s - kvinnan ».
H u r d e n n a varelse v a r beskaffad h ä r i S v e r i g e, v e t j a g i c k e, m e n i m i t t fjär- ran h e m l a n d har j a g sett m å n g a exemplar * C.
Strandberg af d e t t a i » H e r i b e r t s » ö g o n så ö m k l i g a släkte, och j a g får säga, att enligt m i n tanke » nu- t i d s - » o c h t. o.
» f r a m t i d s k v i n n a n » s k u l l e h a å t s k i l l i g t att lära af d e m.
J a g h a r b l i f v i t u p p f o s t r a d af e n s å d a n f o r n t i d s k v i n n a — hon var f ö d d i århundradets början — m e n aldrig k a n j a g minnas, att h o n lärde o s s, att v i s k u l l e s ä t t a o s s n e r » m e d h ä n d e r n a i s k ö t e t o c h v ä n t a p å f r a m t i d e n », d. v.
s. p å e n m e r eller m i n d r e a c c e p t a b e l friare.
Hon tillät o s s a l d r i g a t t v a r a s y s s l o l ö s a, hon f ö r e s p e g l a d e o s s a l d r i g, att n å g o t » v i d - u n d e r l i g t » skulle k o m m a, m e n h o n l ä r d e o s s i c k e heller, att k v i n n a n s u p p g i f t v a r a t t armbåga sig fram g e n o m världen och kappas med m ä n n e n o m de bästa brödbitarne.
Däre- mot lärde h o n oss, att j u m i n d r e vi tänkte p å o s s själfva, j u m i n d r e anspråk v i h a d e p å lifvet, d e s s l y c k l i g a r e s k u l l e v i b l i, o c h d e n n a l ä r d o m, t r o r j a g, p a s s a r så v ä l f ö r g i f t a s o m f ö r o g i f t a k v i n n o r.
H e n n e s infly- t a n d e s t r ä c k t e s i g l å n g t u t ö f ver h e n n e s f a m i l j s gränser, o c h d e m e s t begåfvade m ä n funno en v e d e r k v i c k e l s e i att u t b y t a t a n k a r m e d d e n n a flnbildade k v i n n a, s o m k u n d e » t ä n k a själfständigt », en sak, s o m verkligen icke b l o t t är » n u t i d s k v i n n a n » f ö r b e h å l l e t.
H o n a r b e t a d e h e l a sitt lif i c k e b l o t t m e d h u f v u - det — h o n var sin makes hjälpreda under de svåraste förhållanden —, icke blott m e d händerna — h o n h a d e ett m y c k e t stort hus- håll, s o m h o n p å d e t o m s o r g s f u l l a s t e s k ö t t e — u t a n f r a m f ö r allt m e d h j ä r t a t; d e t t a är i c k e d e t m i n s t u p p s l i t a n d e a r b e t e t, m e n d e t är ett a r b e t e i d e t f ö r d o l d a, s o m i n g e n s e r.
K u n d e j a g få m i n a döttrar att likna henne, då skulle j a g sannerligen känna m i g t r y g g angående deras framtid.
I hvilket h e m deras lif ä n s k u l l e f ö r f l y t a, o m i f a d e r s h u s e t, i e t t e g e t h e m eller v i d e n f r ä m m a n d e h ä r d, al- drig skulle d e t bli ett onyttigt o c h förfeladt lif, u t a n d e s k u l l e, h v a r d e ä n h a m n a d e, så k ä r l e k o c h s k ö r d a v ä l s i g n e l s e.
D e n n a » f o r n t i d s k v i n n a » är f ö r r e s t e n i c k e den e n d a a f s a m m a s l a g j a g k ä n t o c h b e - undrat.
Ä f v e n bland äldre fröknar har j a g k ä n t m å n g a, h v i l k a, u t a n a t t h a n å g o t sär- s k i l d t l e f n a d s k a l l, p å ett g a g n r i k t s ä t t f y l l d e sin p l a t s i l i f v e t o c h b i d r o g o till b å d e s i n egen o c h andras lycka.
Själfviska o c h miss- n ö j d a u n g m o r k o m m a i l i k h e t m e d själfvi- s k a o c h m i s s n ö j d a m ä n att finnas i alla t i d e r, så l ä n g e v å r j o r d i c k e är f ö r v a n d l a d till ett gudsrike.
I ett a f s e e n d e är j a g f u l l k o m l i g t e n s e m e d den ä r a d e a r t i k e l f ö r f a t t a r e n.
Sysslolös b ö r i n g e n g å h ä r p å v å r j o r d, a r b e t e t är k ä l l a n till all t i m l i g l y c k a o c h hälsa, m e n d e t finns m å n g a slags arbete, o c h d e splittrade göro- m å l e n i h e m m e n h ö r a i n g a l u n d a till d e lät- t a s t e eller m i n s t n ö d v ä n d i g a.
J a g v i l l i kort- het sammanfatta m i n m e n i n g härom.
För- m ö g n a flickor b ö r a i c k e b e r ö f v a s i n a m e d e l - lösa m e d s y s t r a r deras s p a r s a m m a i n k o m s t, u t a n skaffa s i g s y s s e l s ä t t n i n g p å o f v a n an- t y d d a sätt; o c h m e d e l l ö s a flickor b ö r a a k t a sig f ö r a t t i s t ö r r e u t s t r ä c k n i n g ä n s o m hittills skett tränga sig in p å m a n n e n s lefnadsbanor o c h d ä r i g e n o m s k a p a e n s k a r a af s y s s l o l ö s a eller d å l i g t a f l ö n a d e m ä n, f ö r h v i l k a gifter- m å l e t blir e n o m ö j l i g h e t eller å t m i n s t o n e n å g o n t i n g d e i c k e k u n n a t ä n k a p å, förrän
d e h a slitit u t s i n b ä s t a u n g d o m s - o c h m a n - n a k r a f t, e n o m s t ä n d i g h e t, s o m k o m m e r att menligt inverka äfven på k o m m a n d e gene- rationer.
A t t d e n o r o v ä c k a n d e m i n s k n i n g e n i äkten- s k a p e n i h ö g g r a d h ä r f l y t e r f r å n d e n tillta- g a n d e lyxen, anmärker » Iieribert » fullkom- ligt riktigt.
D e t är d ä r f ö r e n m o d e r s oaf- v i s l i g a p l i k t att v ä n j a s i n a d ö t t r a r v i d enkel- het o c h f ö r n ö j s a m h e t; bli d e gifta, nåväl, då bli d e icke några dyrbara lyxartiklar för d e m ä n, hvilkas hjälp de skola bli, o c h bli d e i c k e g i f t a, så få d e d e s s l ä t t a r e f ö r att finna s i g i d e n s t ä l l n i n g, G u d a n v i s a r d e m.
Major S c h e n s t r ö m har g j o r t en stor insats i b e k ä m p a n d e t af v å r a s o c i a l a m i s s f ö r h å l - l a n d e n g e n o m s i t t e n e r g i s k a p å p e k a n d e af njutningslystnadens oöfverskådliga följder.
J a g m ä r k e r m e d h ä p n a d, att m i n u p p s a t s i n g a l u n d a håller, h v a d titeln utlofvar.
D e t var j u o m » v å r a söners f r a m t i d » j a g skulle t a l a, m e n i stället h a r j a g f ö r e t r ä d e s v i s yttrat m i g o m döttrarnas.
T i t e l n är d o c k icke alldeles oberättigad.
D e t är v e r k l i g e n farhågan för våra söners utsikter i lifvet, s o m k o m m i t m i g att g r i p a till p e n n a n, m e n d å d e t j u g ä l l d e att g ö r a n å g r a i n k a s t m o t » H e r i b e r t s » f ö r s l a g, fick j a g m ö t a h o n o m på hans e g e n m a r k.
För resten äro d e b å d a k ö n e n s i n t r e s s e n så n ä r a f ö r k n i p p a d e, att de icke gärna k u n n a behandlas hvar för sig.
D e t finns n a t i o n a l e k o n o m i s k a s y n p u n k - ter, s o m i c k e få f ö r b i s e s, n ä r d e t är f r å g a n o m kvinnans verksamhetsområde.