Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid böters förvandling, som skall ske till fängelse, svare emot böter till och med 10 R:dr 7 dagar från och med 10 „ „ ,, 25 „ 14 d:o ,, ,, 20 ,, ,, ,, 5o ,, 2 1 d.o ,, ,, ,, 5o ,, ,,, „ 100 ,, 3o dro „ ,, ,, 100 ,, ,,. ,, 100 ,, 45 d.o ,» ,, 1 oo ,,. ,,. 200 ,, 60 d:o eller Två månader o. s. v.
Ej må dock någon för bristande bÖtestillgång mer än ett år i fängelse hållas, ehvad belopp böterne må utgöra.
Under fängelsetiden bör fången till arbete hållas. [ de fall, då förbrytaren, jemte böter efter denna Författning, äfven åläg ges böter för sabbatsbrott, böra förstnämnde böter först uttagas, och, i hän delse tillgång lill sabbatsbrolts-böterne saknas, skall förvandling deraf ega rum, enligt de grunder, som allmänna Lagen i 5 Cap. \ Straff-Balken utstakar. 14 Hemlin.-, Bag- § 65.
Besvär rörande debitering ocb taxering af de för tillverkning eller försäljning af bränvin bestämde afgifter fullföljas i den ordning, sorn för behandling af frågor örn debitering och taxering af allmänna Bevillningen är -föreskri Iven.
Besvär öfver Kongl. Majrts Befallningshafvandes beslut i frågor om tillåtelse till bränvins-försäljning i minut, äfvensom angående omflyttning eller indragning af värdshus, spisqvarter eller näringsställen, så val i städerna sorn på landet, anföras hos Kongl. Maj:t genom vederbörligt
Departement inom den tid, sorn för besvär öfver Kongl. Maj:ts Befailningshafvandes beslut i Politi-mål stadgad är.
Förbrytelser emot denna Förordning böra, så i stad, sorn på landet, vid allmänna Domstolarne åtalas och afdömas, med undantag af frågor om oloflig bränvins-försäljning i de städer, der Polis-inrättning finnes, och i hvilka dylika frågor, uti hittills vanlig ordning, behandlas.
Åklagare, som besvärar med oskäligt åtal, vare skyldig gälda kostnad och skada. § 66.
Af denna Förordning bör alltid ett exemplar finnas å hvarje källare, värdshus, spisqvarter eller näringsställe, der försäljning af bränvin eger rum, i försä 1 jnings-rummet uppspikadt, vid bot af Tio Riksdaler Banco.
Hvad i denna Författning förordnats, skall tjena till efterrättelse ifrån och med början af är 1842.
Af Herr Grefve Hamilton, Henning: vDå jag uti min, vid Bevillningssamt Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 5, angående grunderna och vilkoren för bran vinsbränningens utöfning, afgifne reservation, ansett rättigheten till bränvinsbränning hvarken böra utgöra ett uteslutande privilegium för jordbruket eller inskränkas till tid eller pannerymd, så finner jag mig föranlåten att reservera mig emot alla de uti Utskottens nu ifrågavarande Betänkande och Förslag vidtagne beslut, som stå i strid med förrberörde min reservation j hvarförutan jag reserverar mig emot beslutet Beviltn., lag- samt Allm, Bcsv.- och Ehon.-Uiskottens Betänkande, N':0 7. 15' om tillåtelse för en livar att försälja bränvin till så ringa 'qvantitet, sorn 4»tlels kanna”.
Af Herr Friherre Hamilton, Hugo: ”Jemte det jag reserverar mig emot alla de af Utskotten uti nu afgifne Betänkande och Förslag fattade beslut, som äro stridande emot de åsigter om fri branvinsbränningvdem jag uti min vid Bevillnings- samt Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 5, fogade reservation utvecklat, får jag serskildt anmäla min reservation emot Utskottens beslut alt medgifva en hvar rättighet att försälja bränvin lill det ringa beloppet af ij^Ae\s kanna”.
Af Herr Friherre von Kr cerner: ”Jag anser, att, sedan Rikets Höglofl.
Ständer föreslagit stadganden: om bränvimbrännings-rättigheten, om den redskap, som får begagnas, samt om Bevillnings-afgifterne, öfrige reglementariska stadganden. såsom om ansvaret för öfverträdelse af hvad rörande bränvinsbrähningen förorclnats, om bränvimförsäljningj samt om förf attningens verkställighet eller de 3:ne senare artiklarne i i835 års Kongl. Förordning, icke böra vid hvarje Riksdag utgöra föremål för Rikets Ständers granskning och omarbetning, utan tror, att dessa controllerande reglementariska föreskrifter böra öfverlemnas till den verkställande magtens bepröfvande och afgörande, hvarigenom en lagstiftning i detta afseende kunde vinnas, som erhöll en längre varaktighet, än hittills varit fallet* Mot förslagets speciella stadganden får jag mig reservera: i 43 §• 1 morn., att minsta qvantitet bränvin, en hvar får försälja» blifvit bestämd lill 1 /ijtdels kanna; jag tror detta belopp, såsom hittills, bordt utgöra minst en kanna.
Utskottens förslag uppmuntrar lönnkrögeriet,, ett ondt, som, tyvärr, med skäl öfverklagas i många orter; i 4:3 §• 3 mom., att Konungens Befallningshafvande icke må ega rätt att emot Pastors och Socknemän» bestridande förordna om anläggande a£ något värdshus eller näringsställe inom socken.
Min åsigt är, att, då Polisstyrelsen i dess Kelhet tillhör Konungen» Befallningshafvande, bör ej dess myndighet uti ifrågavarande fall inskränkas.
Locala förhållanden finnas ©tvifvelaktigt, der för den allmänna trafiken och vägfarandes beqvämlighet näringsställen måste vara att tillgå.
Om intresset möjligen i en socken för lönnkrögeriets bedrifvande med största förmon gör sig gällande, och sålunda en behöflig och loflig närings-inrättning på denna grund der afskaffa», bör ett sådant oskick af Konungens Befallningshafvande kunna förekommas, helst i dess beslut rättelse kan begäras och af högre myndighet vinnas* örn Konungens Befallningshafvande skulle förbisett sin pligt att befordra ordning laglydnad och sedlighet inom Länet,. 16 Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utshollens Betänkande, JV.o 7.
I afseende på stadgandet i 55 § , förenar jag mig med den af Prosten Örnberg afgifna reservation.” Af Herr Grefve Posse: ”Emot Utskottens beslut, hvarigenom det blifvit tillåtet för en livar att försälja bränvin lill så ringa qvantitet, sorn i/4;dels kanna, äfvensom emot beslutet, att husbonde skall ansvara för tjenhjons förseelser i afseende å oloflig branvinsforsäljning, får jag anmäla min reservation.” Af Herr Conlracts-Prosten P. G. Svedelius: ”Sedan de sammansatte
Utskottens pluralitet ansett de al flere motionärer, jemte mig, väckta och af talrika menigheters enhälligt uttalade önskningar understödda förslag att afstyra den uti Rikets norra och vestra Provinser flitigt bedrifna och högst förderfliga gårdfarihandel med bränvin, icke förtjena någon serdeles uppmärksamhet eller afseende , så återstår för mig endast att häremot bifoga min protest.
Hufvudsyftningen uti förenämnde motioner var att gifva stöd åt den sig här och hvar uppenbarande allmännare opinion att i mer och mer vidgade kretsar genomföra nykterhets-ideen.
Det kan tagas för afgjordt, alt alla hämmande åtgärder emot bränvinets missbruk blifva kraftlösa, så framt icke en allmännare anda inom menigheterna får göra sig gällande och sålunda understödja de moraliska krafternas sträfvande för samma mål.
De helsosamma verkningarne häraf visa sig uti de NordAmerikanska fristaternes erfarenhet, som äfven bär blifvit offentligen vitsordad och väl förtjenar att behjertas.
Lagstiftningen derstädes har nemligen uti den åt serskilda dislrict medgifna rättigheten alt hvar för sig reglera bränvinshandeln, funnit det verksammaste medel att befordra nykterhet, välmåga och sedlighet.
Sammalunda håller jag före, alt alla communal-åtgärder, som åsyfla att antingen låta all bräll vinsförtäring upphöra, eller göra den så oskadlig som möjligt, borde af Rikets Ständer med välvilja omfattas och understödjas.
Men så har icke den i Utskotten segrande meningen varit.
Utaf de tvänne i Betänkandet föreslagne stadganden att förekomma det ambulatoriska krogväsendet, är det första temligen menlöst, såsom endast innehållande den åt communer medgifna rättigheten, att om de icke vilja bränna eller nyttja bränvin, de äfven skola få plikta, om de sjelfve så vilja.
Det andra correctivet skulle finnas deruti, alt i5 kannor vore den minsta qvantitet bränvin , som under kringforsling finge på en gång afyttras; men utom det att stadgandet är obestämdt , enär oiden på en gäng kunna tolkas olika, t. ex. på en gård, eller i ett portlider, eller åt en person, o. s. v., så blir det svårt alt controllera hvad, som tilldrager Bcvilln.- , Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskollens Betänkande, N- o 7. 17 si" emellan en gårdsegare och en hränvinsbandlande, sorn kommer på besök till den (örre, så framt icke spioneri grannar emellan skall eg«t rum.
Jag anser derföre detta stadgande ingalunda tillfyllestgörande.
Den förberedande Utskotts-afdelningen , deruti jag deltagit, hade, i detta afseende, uppgjort följande tillstyrkande, sorn jag ännu vidhåller, nemligen: 1:0 att menigheter inom en eller Jlere socknar, hvilka allmänligen af sagt sig bränvinsbrännings-rättigheten, äfven må berättigas alt genom laga Sockenstämmo-beslut med vitesbestämmelser förbjuda all införsel af bränvin till afsalu inom samma socknar; 2:0 att Riksens Ständer mätte till Kongl. Maj:t aflåta en underdånig skrifvelse, med hemställan derom, att, när en eller flere socknar enhälligt förena sig om att vidtaga ändamålsenliga åtgärder, åsyftande att inskränka bränvinshandeln och förekomma de dervid öfverklagade missbruk, Kongl. Maj:t täcktes, efter sig f öreteende omständigheter och med afseende på de olika förhållanden, som förefinnas uti serskilda Provincer , meddela Klådig sanction å de inom socknarne sålunda enhälligt fattade beslut.
För öfrigt får jag emot de af Utskotten fattade beslut reservera mig uti nedan anförda punkter: § 42.
Yid rättigheten till försäljning af bränvin i allmänhet är fästadt det vilkor, att förtäring deraf å försäljningsstället icke må ega rum, utom å de lagligen tillåtna minuterings-ställena.
Men Utskotten hafva icke funnit för godt att derjemte bestämma något ansvar för öfverträdelsen af detta stadgande, hvilket således endast är att anse såsom en from önskan, utan kraft af lag.
Följden blir, att, då hvar och en, enligt nästföljande §, är berättigad att sälja en så ringa qvantitet, som i/4 kanna , och ansvarsfritt kan tillåta förtäringen deraf på stället, så kunna krogar i stort bilda sig öfverallt, utan hinder af Embeismyndigheler. § 43- Uti den sammansatta Utskotts-afdelningen hade blifvit föreslaget, att utminutering af bränvin å gästgifverier och andra mathållningsställen endast vore tillåten i förening med spisning till resande, vägfarande och gäster, hvilka å dessa ställen intaga sina måltider.
Afsigten härmed var att tillintetgöra det egentliga kroglifvet och krogsittningen, hvilkas förderfliga verkningar äro synbara öfverallt.
Utskotten deremot hafva tillåtit bränvins-utminutering när som helst på söknedagarne, allenast med det förbehåll, att mat derjemte finnes att tillgå, för den, som det åstundar, och hafva sålunda sanctionerat det egentliga bränvins-supandet.
Det uti hittills gällande Bränvins-författning intagna stadgande om tillverknings-bevis vid denna varas kringforslande uti landet, har uti det nu Bih. till R.
S Sami. 2 Afd. 5;Is Haft. 3 18 Ijevilln.-, Lag- samt Allni., Besv.- och Ekon.-Ut skottens Betänkande, N:o j. uppgjorda, förslaget blifvit borttaget.
Men då bränvin afven är en utländsk tillverkning, sam lättligen insmuglas, så synes intet giltigt skäl vara lör handen att undanrödja detta, serdeles vid gränsorter, nyttiga correctiv emot oloflig införsel deraf.”
Uti denna reservation förenade sig Herr Contracts-Prosten Nibelius , Herrar Prostarne Säve och Gahne, Herr Professoren Grafström , Herrar Contracts-Prostarne Nordhammar och Öhrnberg, samt Herr Prosten Hallbeck och, såsom Ledamot i de sammansatta Utskottens beredning, Professorn Doctor Bexell.
Af Herr Prosten Sidner: ”Med Herr Prosten P. G. Svedelius instämmer äfven jag till alla delar, ehuru jag bade önskat, att rättigheten för communerna att hindra bränvins-införsel vöre, äfven utan vilkor af upphörande af bränvinsbrännings-rättigheten, medgifven.” Häruti instämde äfven Didric Weström från Stora Kopparbergs Län. Af Herr Contracts-Prosten Sandberg: ”För min del kan jag icke annat än reservera mig emot åtskilliga lagstiltnings-förslag, som detta Betänkande innehåller , serdeles uti fö och 55 §§.
Det är kanske i närvarande tid ännu oundvikligt , att gästgifvare och spisqvarters-värdar, när gäst eller resande hos dem förtärer en måltid mat, tillåtas att vid sjelfva måltiden hålla honom tillhanda en sup bränvin , då han det begär, hvilket dock aldrig bör blifva någon skyldighet å gästgifvarens eljer spisq var ters-värd ens sida.
Men det är likväl intet tvifvel underkastadt, att den privilegierade krogrörelsen , eller den så kallade lofliga hränvins-minuteringen, är ett stort moraliskt och ekonomiskt misstag.
Det är med grämelse och harm, man ser, huru en usling med ett öfvermägtigt hränvinsbegär, den ena gången elier den andra, måste för dryckenskap erlägga dryga böter, kanske undergå kyrkoplikt, stockstraff och fästningsarbete, under det krögaren och bränvinsbandlaren, som, cam gratia et, pri-. vilegio, försåg honom med den förderfliga varan, sitter i godan ro och okar sin egendom mer och mer, med hvad de fattige supare omkring honom ega och kunna förvärfva.
Man är ju allmänt öfverens, att kroglifvet är demoraliserande och föder af sig lättja, fylleri, laster och brott, och då bör väl Staten icke gifva skydds-bref åt sådane anstalter, sorn åstadkomma detta..
Man vet ju, att en krog drager till sig de sysslolösa i stora hopar, samt alla, som hafva någon smak för bränvin, både bland förbiresande och bland den kringliggande ortens torftiga arbets-klass, jemväl, hvad som är aldra bedrpfligast, att ungdom och tjenstefolk der tillbringa sina söndagsaftnar onh lediga stunder..
Häraf blir en lika nödvändig., som vanlig, följd,,, att. Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besv:- och Ekon.-Ulskottens Betänkande, N:0 7. 19 rlen arbetande folkmängden, som bor omkring ett sådant näste, med barft och tjenare försämras oell utarmas.
Detta förhållande, som erfarenheten bekräftar, är icke tillfälligt, utan allestädes ett nödvändigt vilkor, om bränvins-krögeriet skall blifva lönande och medföra någon betydlig vinning.
Då man har förbjudit lön krogar,, förekommer det mig såsom en himmelsskriande åtgärd, om Statsmagterna, för en lumpen penning, som kallas bränvins-minuterings-afgift, sälja till hvem det vara må rättigheten att, under Lagens skydd, utsuga , lörföra och förderfva alla , både gamla och unga, som antingen redan hafva lust till bränvin, eller hos hvilka, genom umgänget, frestelsen och tillfället, ett sådant begär kan uppväckas.
Man har förbjudit lönkrögeri, meri idkaren af denna slem ma handtering är ej underkastad någon fara, så länge köparen ej får åberopas till vittne; ty nog kan krögaren alltid ställa så till, att aldrig någon annan är närvarande vid utminuteringen.
Det finnes utan tvifvel ingen annan utväg alt tillstänga lönkrogen och verkligen utrota det hemliga krögeriet, än att köpare af bränvin deli starka drycker må, då så äskås, framträda och vittna, hvarest och af hvem han köpt sin vara.
Vill man ändamålet på allvar, måste man vilja medlet, serdeles då detta, ehuru strängt, är så beskaffadt, att det ganska sällan skulle behöfva användas, sedan det blir kändt; ty troligen skulle icke mången blottställa sig för faran att i hvarje köpare få ett vittne till sin olaga handtering.
Vore för en lönkrögäre någon heder att förlora , borde han ock, efter oftare förnyad öfverträdelse, förklaras ovärdig medborgerligt förtroende.
Slutligen och framför allt måste jag eftertryckligen protestera emot förslag* t att till en fjerdedels kanna nedsätta den minsta qvantitet, sorn öfverallt får försäljas.
Härigenom har man val gjort all vidare lagstiftning om både loflig och •oloflig bran vins-minutering i det närmaste öfverflödig.
Ty en allmän rättighet att utmångla bränvin halfstopsvis är i sjelfva verket ej annat, än en fullkomligen frigifven krogrörelse.
Och om detta a rita ees , så öppnas, vid 1840 års Riksdag, för bran vinsgiftets spridande i de minsta vrår och vinklar af landet tusende sinom tusende små canaler, hvilka hittills, åtminstone icke i lagen, varit tillåtna.
Följderna af all utvidgning i bränvinshandteringen på den stora hemmanslösa folkmängden, som här icke har någon representant, och som hemma icke har något att bränna af eller bränna med, men inledes i en daglig frestelse att supa och köpa bränvin för bröd, förekomma mig vida fruktansvärdare, än alla bran - 20 Bevilln.-, Lag- samt Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N.V 7. yinsförbud , och jag kan icke med godt samvete deltaga i en sådan lagstiftnings-åtgärd.”
I denna reservation instämde Herr Prosten Osterman.
Af Herr Contracts-Prosten Öhrnberg: ”Jag reserverar mig emot stadgandet i 55 §., så lydande: ”Ej må köpare till vittne antagas, i fråga om ’försäljning af det bränvin, han sig sjelf tillhandlat— — Då det icke skäligen kan bestridas, att krögerier i allmänhet och lönkrögerier i synnerhet äro kräftor i samhället, hvilka fräta dess välstånd och trefnad, så borde man följaglligen också söka begagna de kraftigaste medlen emot det onda, som öfverklagas; och anser jag, och mången annan, såsom ett af de kraftigaste och verksammaste, att köpare af bränvin på krogar sjelfve få vittna och såsom ojäfvige anses.
Så länge som detta icke medgifves, kan man sällan och i ganska få fall åtkomma lönkrögaren, hvarom jag vid serskilda tillfällen blifvit underrättad af kunnige och erfarne domare.
Derföre hafva också respective vederbörande i Fattigvårds-Goraiteens underdåniga Betänkande, pag. yttrat följander ”Såsom ett verksamt medel till lönkrögeriens afskaffande , föreslå ”Committerade i underdånighet, att 55 §. i Kongl.
Förordningen om bränvins”bränning oeh bran vinsförsäljning af den 1 g
Juni 1S35 må undergå den ”förändring, att köpare af bränvin får till vittne åberopas och för ojäfvig, 'antagas, äfven i fråga om det bränvin, han sig sjelf tillhandlat.”
Jag medgifver gerna, att eket är ganska svårt att göra en lagstiftning af dylik art fullt ändamålsenlig, utan att vara rättsvidrig: jag medgifver äfven, att de inconseqvenser,som äfven här kunna upptäckas oeh måhända äro alltför synbara, svårligen kunna undvikas i ett förslag, hvarest så många heterogena intressen äro i conflict, der än det ena och än det andra lyckas att göra sina anspråk gällande, och der slutligen voteringar, hvilka bero af så manga tillfälligheter i de fleste oeh betydligaste punkterne fälla utslaget.
I en dylik lagstiftning är det knapt möjligt att vinna det allmänna bifall och den belåtenhet, som man åsyftar, och försöken i detta afseende blifva vanligen misslyckade/’ Af Herr Halling: ”1 många delar har jag varit skiljagtig från pluraliteleus tanka, som dicterat det förslag, hvilket nu lill Rikets Höglofl.
Ständers pröfning öfverlemnas.
Att bär redogöra för alla dessa skiljagtigheler och skälen derför, skulle blifva alltför vidlyftigt oeh sannolikt utan allt ändamål, så länge mängdens mening är, att, genom nu ifrågavarande lagstiftning, den så vigtiga nykterhetssaken förnämligast kan och bör befrämjas, då jag Bevilln.-j Lag- samt Allni. Basv.- och Ekon.-Utslwttens Betänkande, N.-o 2t clere mot anser anspråken i delta fall böra vara måttliga och icke alltför öfverdrifna, om icke ändamålet just derigenom skall till stor del förfelas.
I allmänhet linner jag skäl hafva saknats att uti förslaget jemka och i vissa fall hindra nu bestämde arrsvarspå följd er för oloflig bränvinsbränning, emedan jag för min del tror,, att de varit erforderlige, för att inskränka öf vert råd elserne.
Vidare Ivar jag, icke kunnat godkänna den-, om jag må så kalla den, dagstiftnings-minutering”, sorn innefattas uti 44 §• 2< ™om., då derigenom skulle framkallas sockne-lagar, hvilket jag finnér ganska äfventyrligt.
Förslaget förmår, att, om, i stöd af serskildt fattadt beslut, menighet i en eller flere socknar, der rättigheten till bränvinsbränning allmänt är afsagd, bos Konungens Befallningshafvande anmäler sig till erhållande af fastställelse å träffad öfverenskommelse att eji emottaga bränvin, och att den bland menigheten, som detta öfverträder , gör sig förfallen tili böter till och med ao R:dr, äfvensom alt det bränvin, sorn anträffas uti förvaringsrummen hos någon af nämnde menighet, är förverkadt, samt att värdet deraf tillfaller de fattige, Konungens Befallningshafvande skulle ega att en sådan öfverenskommelse fastställa.
Hvem kan förneka det vackra uti syftningen af denna lag?
men huru lätt är ej tillika att inse dess olämplighet?
Först måste medgifvas, att en öfverenskommelse inom en commun att afsäga sig bränvinsbrännings-rättighet, mäste vara enhällig, för att kunna blifva förbindande.
Derefter bör ej förbises, att äfven en sålunda tillväga— bragt öfverenskommelse kan brytas i samma stund* en ny hemmansegare inom socknen inträder, utan att underkasta sig aftalet, och med detsamma ramlar hela den nu tillstyrkte lagstiftningen; ty jag förmodar meningen ej kunna vara, att någon menighet annorlunda, än för sine personer,‘ må ega att upphäfva allmänna lagar, som Konung och Ständer fastställa.
Ändteligen bör märkas, att förslaget äfven upptager, att allt uti förvaringsrummen hos den brottslige befintligt bränvin skulle vara förverkadt, hvilket åter förutsätter ett nytt ingrepp i husfreden, emedan lagens efterlefnad fordrar, undersökningar inom hus.
Uti 45 §• finnes först ansvar stadgadt för oloflig bränvins-minutering och sedan att, om den är af art och beskaffenhet att kunna hänföras till krogrörelse, skall vara lag samma.
En sådan redaction anser jag alltför misslyckad och således icke böra bibehållas.
Då, med undantag af gästgifverier, alla andra närigsställen, enligt 58 §, böra beskattas med minst 20 R:dr, bevillningen, enligt serskild stadga, utgör minst 10 R:dr, bar jag alltid funnit de uti 45 §. nu bibehållne botes - 22 Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlens Betänkande , N‘o J. bestämmelser för den, som, ulan att dertill vara berättigad, minuterar bränvin, vara lör låga och böra böjas till åtminstone 30 R:dr för första resan.
Den, som, utan alt vara dertill berättigad, bränner bränvin, ban botar, enligt 36 §., dubbelt så mycket, som lillverknings-afgiften för liela året utgör och minst 25 R:dr, utom det ban förlorar både redskap och til 1 verkadt, pä stället varande, bränvin.
Jag finner ej skäl alt behandla lönkrögaren i så hög grad mildare.
Ännu bar jag aldrig funnit något ändamål vunnet, genom nu åter uti 66 §. bibehållne äldre stadgandet, att hela den digra Bränvins-förordningen bör finnas å hvarje näringsställe uppspikad, vid io R:drs vite.
Icke befrämjas laglydnaden genom detta stadgande , icke eller nykterheten , utan måhända endast allmänna åklagares fördel, och endast för denna synes ej lagbudet erfordras, hvadan jag tillstyrkt dess uteslutande.” Herr Prosten Sylwan instämde i Herr Hallinge reservation, i hvad den angår 44 §• 2 mom Uti Herr Hallings reservation instämde till alla delar Herr Friherre Ridderstolpe_, Herrar Iloök_, Lindström, Billberg, Ekström och Wallén; äfvensom, med undanlag af sista punkten, Herrar Ekholm och Hjort.
Af Herr Hagardt: ”Med fashult afseende på den, i min tanka, lika vigtiga, som ändamälsenliga, hufvudgrirn l, som Utskotten i 4:?§- antagit, nemligen: att, vid rättigheten till försäljning af bränvin i allmänhet är fåstadt det vilkor, att förtäring deraf å försäljningsstället icke må tillåtas eller ega rum annorstädes, än å gäst gifvare gårdar, värdshus, m. fl. dylika ställen, hvarest spisning gijves; och enär man vidare (J fk §.j) stipulerat \f4 kanna såsom minimum, hvarunder bran vinsförsäljning annorstädes, än å nyssberörde ställen ej får ske; så bar jag föreställt mig, alt Utskotten äfven bordt och kunnat, med hopp om framgång, i afseende på verkställbarhet»!) , låta denria hufvudgrund, jemlikt Afdelningens förslag, i det väsend!ligaste få genomföras än vidare; men då, i följande omständigheter, sådant ejinliäffat, får jag alltså derom uttrycka min serskilda mening: i:o hafva Utskotten (i fullföljden af 43 §.) stadgat såsom vilkor för bränvins försäljande under r/4 kanna ('i minut således) å gästgifvaregårdar, värdshus, källare, spisqvarter och andra tillåtna näringsställen, att mat derjemte alltid och ovilkorligen derstädes måste vara att tillgå.
Ändamålet — om eljest något sådant skall vara afsedt — med denna föreskrift vore väl att förekomma och, om möjligt, utrota den så skadliga kioghållningen och krogsittningen; men jag hemställer, huruvida sådant ändamål rimligen kan finnas vara vunnet med ett stadgande, som i sig sjelft innebär endast en tom fras, så till sägandes en from önskan, utan påföljd.