Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti ofta åberopade, sednast afgifna årsberättelsen, der, i sammanhang med ofvannämnda allmänna öfversigt af lagskipningen, pag. 69, en mera speciel uppgift lemnäs angående de för brott, som å lif gå, slutligen dömda personer åren 1841 lill och med 1844, meddelas sedermera, pag. 71 och följande, summariska uppgifter för hvartdera af dessa år: l:o å de brott, som af dömde och å fästmngarne och arbetsinrätlningarne förvarade fångar blifvit begångna; 2:o å antalet fångar ej mindre å nämnde ställen, än i öfriga straff-fängelser, vid pionnier- och arbetskorpserna, samt i länshäktena och större städers häkten, under hela året; och 3:o å alla dömda fångars antal vid hvartdera årets slut; dessa uppgifter åtföljda slutligen af en sammandragen uppgift å antalet af de till fästningarne och korrektionsinrättningarne dömda fångar, ifrån och med år 1825 till och med år 1844, såsom det vid slutet af hvarje år befunnits.
Under vördsamt åberopande af de iakttagelser och erinringar, som i berättelsen vidare rörande delta ämne anföras, så ock af hvad min vid sistförlidna riksdag framlagda berättelse angående fångvården och fängelsernas beskaffenhet innehåller, är för den sednast förflutna liden endast att tillägga, att sedan, i följd af Kongl. Maj:ts före samma riksdag gifna förordnanden, nvbj^ggnad af länsfängelset’ i hufvudstaden och å flera orter samt förändring af dessa fängelser å andra ställen hade blif - It, St.
Emi.-Berättelse dea 15 JVov. 1847.
43 vit börjad, nya fängelser redan äro färdigbyggda och lill begagnande upplåtna: i hufvudstaden för Stockholms län, i Linköping för Östergötlands län, i Christianstad för Christianstads län, i Carlstad för Wermlands län och i Gefle för Gefleborgs län; äfvensom nytt fängelse i Falun för Stora Kopparbergs län finnes nära sin fullbordan; varande för öfrigt och ytterligare sådana fängelser under byggnad: i Carlskrona för Blekinge län, i Wexiö för Kronobergs län och i Wenersborg för Elfsborgs län, samt förändring och utvidgning af Skaraborgs länsfängele i Mariestad likaledes företagen.
Då Regeringsformen ålade Justitie-ombudsrnaunen att, jemte redogörelse för hans Embetsförvaltning, ”anmärka Lagars och Författningars brister och uppgifva förslag till deras förbättring,” tvifvelsutan en ibland de vigligaste af alla Embetet tillhörande pligLer, hade
Lagsliftarne säkerligen tagit i betraktande svårigheten för honom att uppfylla denna pligt,, ehvad man afsäg dess föremål eller den pligtskyldiges förmåga och möjligheten för honom att deråt egna den tid och det arbete, ämnets vigt fordrade.
Redan uti min vördsamma berättelse till 1840 och 1841 årens riksdag, är denna tanka uttalad.
I hvad mån en sådan pligt blifvit, efter min förmåga^, uppfylld, ej mindre vid samma riksdag än vid den derpå följ:!a af åren 1844 och 1845, hafva Rikets Högloft.
Ständer Sjelfve ägt tillfälle att bedöma.
De framställningar och förslag, hvilka vid dessa begge riksdagar blifvit Rikets Högloft.
Ständers ompröfning underställda, hafva hufvudsakligen och till största delen gått i den syftning att, under särskilda af Lagstiftande Makten förordnade, snart fyratioåriga förberedningar till öfverseende och omarbetning af vårt hela lagverk, hvarigenom dess vidlådande brister skulle kunna på en gång afbjelpas, undanrödja de väsentliga bristerna särdeles i brottmålslagarna, och tillika främja öfvergången lill elt bättre och med Lidens fordringar öfverensstämmande lagsystem.
Åt mitt åliggande härutinnan är under tiden en mera omfattande riktning gifven, sedan, i anledning af Rikets Högloft.
Ständers, vid förstnämnda riksdag, yttrade önskan, att
Deras ombud finge deltaga i den ytterligare granskning af de utaf en redan år 1811 tillsatt kommitté uppgjorda förslag till allmän civil- och brottmålslag, som då ansågs nödig innan desamma kunde i grundlagsenlig ordning handläggas, Kongl.
Maj:t den 30 Mars 1841 beslutit förordnande af en Lagberedning för nämnda ändamål, med rättighet för Justilie-ombudsmannen alt deltaga i granskningen af denna Berednings arbeten; likasom och efter det Kongl. Maj:t, vid sist för - 44 Fi.
Emi-Berättelse den 15 Nov. 1847. lidna riksdag, aflålit Dess nådiga Propositioner lill Rikets Ständer angående den del af Beredningens arbeten, som då blifvit fulländad, och hvarom här nedan vidare skall förmälas, Kongl. Majrt under den 31 Januari 1845 förordnat en ny Lagberedning för ännu återstående granskningsarbetet samt i nåder behagat kalla Justitie-ombudsmannen alt vara ledamot i denna Beredning och dellaga i dess öfverläggningar i den mån hans öfriga embetsgöromål det medgåfve.
På sådant sätt hafva förändrade tider och förhållanden åt denna del af embelsulöfningen lem na t en anvisning, som ulan tvifvel äfven bör iakttagas.
Den slutliga beredning och derpåföljda grundlagsenliga behandling, som det ena af omförmälda lagförslag sedan 1840 och 1841 årens riksdag undergått, torde nemligen göra lika litet lämpligt, som behöfligt, att vidare eftersöka och utreda partiella brister i nu gällande lagar rörande den gren af lagstiftningen, hvarom samma lagförslag handlar, utan synes fastmera, efter sålunda förutgången handläggning, tiden vara inne att uppfatta det stora och vigtiga ämnet i hela sin vidd, åt hvilket Konung och Rikets Ständer redan länge egnat en synnerlig uppmärksamhet.
Deltagande i förberedande åtgärderna till omförmälda mål, såsom vid sistförlidna riksdag äfven inberätlades, och biträdande hufvudsakligen det ifrågavarande slutliga lagförslaget, bör jag derföre nu icke underlåta att befordra dess vidare och ändtliga handläggning.
Samtidigt med stiftelsen af nu gällande Grundlagar hade Rikets Ständer insett och erkänt behofvet af en ny och förbättrad Civil- och Brottmålslag, samt derom gjort framställning hos Kongl. Maj:t, som under den 14 April 1811 förordnat ofvannämnda Kommitté, för att utarbeta de för sådant ändamål nödiga förslag.
Sedan till Kongl. Maj:t denna Kommitté den 15 Mars 1815 afgifvit underdånigt betänkande, deruti, med afseende å då föreslående utarbetning af förslaget till en förbättrad brottmålslag, Kommitteen sökt visa de olägenheter, som åtföljde flera af nu antagna bestraffningssätt, samt derföre, jemte erinran, att bötesstraff kunde ifrågakomma sparsammare än hittills, trott sig böra tillstyrka, att kroppsstraff i allmänhet måtte försvinna och i stället fängelse samt arbete och korrektionsstraff få användas, behagade Kongl. Maj:t, genom nådig Proposition den 19 April samma år lill Rikets då fö i samlade Ständer, gifva tillkänna, ”att Kongl. Maj:t funnit omförmälda betänkande till alla delar instämma med hvad rättsläran och öfriga en vis J{.
Emb.-Berättelse dea 15 Nov. 1847.
45 lagstiftnings grunder fordrade, och derföre velat detta betänkande Rikets Ständer proponera”; hvaruppå Rikets Ständer under den 11 näsldei påföljde Juli svarade, ”att De, efter en granlaga pröfning af Lagkoramitteens yttrande och hvad Kongl.
Maj:t Sjelf täckts meddela, instämt deri, att rätlslärans och en vis lagstiftnings grunder till alla delar talade för förslagets antagande, och att Rikets Ständer derföre velat lemna Lagkommitleen öppet alt, efter sadan plan, föreslå så beskaffade bestraffningar, som instämde med närvarande lids hyfsning och som, skil jola ifrån förra tidens barbari, voro afpassade efter en bättre bildning, till upplysning och till känsla hos hvarje individ af dess eget värde.” Sålunda af Lagstiftande Makten bemyndigad, hade Lagkommitteen fortsatt sina arbeten samt, efter ulgifvande af sitt förslag till civillag, slutligen äfven framlagt förslaget till brottmålslag; hvaruppå, i anledning af de emot sistnämnda förslag framställda anmärkningar, dels af Universiteten i Riket, hvilkas utlåtande blifvit infordrad!, dels ock af enskilda personer, Kommitteen ånyo tagit förslaget under öfvervägande och, då vissa förändringar deri ansetts af nöden, afgifvit ett ytterligare, i enlighet dermed reviderad! förslag.
Jemte urskiljande och indelning af alla dithörande ämnen, hade Kommitteen, hvad straffsystemet angår, hufvudsakligen förblifvit vid sina först tillkännagifna åsigler.
Utom del att de flera särskilda i nu gällande lag stadgade straffsätt, såsom landsförvisning, ärelöshet, i allmän och oinskränkt bemärkelse lagen, afbön inför Rätta och de så kallade skamstraffen i allmänhet, hvartill icke utan skäl den uppenbara eller offentliga kyrkoplikten blifvit räknad, på anförda grunder ansetts icke böra äga rum, hade, vid bestämmande af kroppsstraff, jemväl spö- och ris-straffen blifvit alldeles uteslutna, men fängelse vid vatten och bröd bibehållits, dock med förändring i afseende å dess verkställighet; för öirigt och i allmänhet hade antagits så kallade frihetsstraff al Lvänne slag: ”straff-arbete och fängelse”, med tillämpning af del ena eller andra efter brottets svårare eller lindrigare beskaffenhet.
Sedan Lagkommitleens slutliga förslag, likasom förut dess förslag till civillag, undergått granskning af Rikets Hofrälter och Konungens Högsta Domstol, samt en, uppå Rikets Ständers vid 1834 och 1835 årens riksdag anmälda önskan, af Kongl. Maj:t tillsatt särskild
Kommitté uppgjort jemlörelse emellan nu gällande Jagar och de upprättade förslagen; hade Kongl. Majit, vid 1840 och 1841 årens riksdag, till Rikets Ständer öfverlemna! denna lagstiftningsfråga i hela dess vidd, med tillkännagivande af de hinder, som mott för afgifvande af nådig Proposition om lagförslagens slutliga 46 it.
Emb.-Bcrättelse den 15 Nov. 1847. pröfning; vid hvilket förhållande Rikets
Ständer funnit någon åtgärd till granskning eller antagande af lagförslagen ej heller kunna, å Deras sida, under dåvarande riksdag vidtagas, men tillika, ”då hela landet fästade högsta vigt vid frågan om ett förbättradt lagverk, särdeles i afseende å brotlmålslagstiftningen, der behofvet deraf blefve med hvarje dag mera bjudande,” och då Rikets SLänder för sin del ansåge en ytterligare granskning af förslagen vara af nöden, innan de till hufvudsaklig pröfning förekom me, såsom redan förmäldt är, hos Kongl. Majit i sådant afseende gjort den hemställan, i anledning hvaraf Kongl. Majit förordnat ofvannämnda Lagberedning till lagförslagets ytterligare öfverseende och granskning.
Den Lagberedning, hvilken sålunda trädt i verksamhet, hade, under den 16 December 1842, alfaltat och sedermera till Kongl.
Maj:t i underdånighet insändt särskilda belänkanden, ibland hvilka ett ”angående de straff, sorn i ny allmän Kriminallag borde bestämmas,” samt derefter den 23 November 1844 Lill Kongl. Majit i underdånighet öfverlemnat ett fulländad! förslag till sådan lag, jemte förslag till särskild lag om verkställighet af de i den förra antagna fängelsestraff, äfvensom till de öfriga författningar, hvilka Beredningen ansett böra i sammanhang med den föreslagna nya kriminallagen införas.
Afvikande ifrån Lagkommitteens reviderade lagförslag, hvad straffsystemet angår, hufvudsakligen deruti, att bestraffning med fängelse vid vatten och bröd blifvit utesluten samt den af Lagkommitteen, i afseende å de så kallade frihetsstraffen, utmärkta skillnad emellan ”straffarbete och fängelse” likaledes upphäfven, omfattade Beredningens förslag för öfrigt samma straffsystem, som det förra, och uppställde således, såsom ”allmänna straffarter”i l:o Dödsstraff; 2:o Frihetsstraff, eller fängelse i sju grader, i den första på lifstid, i de följande på längre och kortare tid intill den i sjunde graden bestämda af minst tretio dagar; och 3:o Böter; samt dessutom såsom ”särskilda straff för embetsman;” a) afsättning och b) mistning af embetet; hvarjemte, i afseende å vissa brott, den särskilda påföljd skulle stadgas, att de dömde ej må i allmänna värf brukas.
Slutligen och enligt hvad förhandlingarne vid sistförlidna riksdag gifva vid handen, hade Kongl. Maj:t, genom nådig Proposition lill Rikets Ständer af den 17 December 1844, till Rikets Ständers antagande föreslagit en ny Strafflag, hufvudsakligen i öfverensstämmelse med nyssnämnda af Lagberedningen i underdånighet insända förslag lill sådan lag, med de få afvikelse!- i öfrigt, hvilka Kongl. Majit, enligt bilagdt utdrag af Statsrådets protokoll, 7?.
Emb.-Bcraltelse den 15 No v. 1847. 47 beslutat; hvarjemte Kongl. Maj:t, medelst ytterligare Proposition af den 19 i samma månad, till Rikets Ständers antagande öfverlemna! det af Lagberedningen upprättade förslaget lill särskild lag om verkställighet af de i Strafflagen stadgade fängelsestraff, dock med de förändringar, Kongl. Maj:t, på sätt likaledes vidfogadt utdrag af Statsråds-protokollet, ansett af nöden, och under tillkännagivande tillika, att denna särskilda lag ej borde gå i verkställighet, utan i förening med Strafflagen.
O O I anledning af samtliga Riksståndens remiss af dessa Kongl. Maj:ls nådiga Propositioner till Lagutskottet, för att utlåtande deröfver afgifva, hade Lagutskottet lill Rikets Ständer inkommit med sitt betänkande, deri Utskottet, — som, enär förslaget lill Strafflag hvilade på vissa bestämda, i särskilda kapitel upptagna grunder, trott sig i första hand böra underställa Rikets Ständers pröfning de'af dessa grunder, hvilka hade det väsentligaste inflytande på sjelfva Lagen, — således upptagit dessa ämnen, afhandlade i Lagens 2 och 6 kapitel, af hvilka det förra, jemförd! med särskilda lagen om verkställighet af fängelsestraff, bestämde "de straff, som efter lagen ådörnas må,” eller det ”straffsystem”, man sökte införa, och det sednare åter talade ”om de allmänna grunder, hvarefter straff mätas skola, så ock om nedsättning eller förändring af straff i vissa fall”, samt uppställde dermed det så kallade ”latituds-systemet” vid straffmätning; efter fullständig utredning af hvilka ämnen, sådana de äro i lagförslagen uppfattade och utförda, samt med vidare utveckling deraf i vissa delar, Utskottet, som ansett det vara af största vigt för sakens framgång och möjligheten att komma till målet, att Rikets Ständer, om än en fullständig granskning af förslagen vid då varande riksdag icke medhunnes, ändock uttalade sitt omdöme öfver de grundvalar, hvarpå förslagen blifvit byggda, trott sig böra till Rikets
Ständer särskildt framställa hufvudgrunderna till den föreslagna Lagen samt, i följd deraf och då Utskottet för sin del godkänt dessa hufvudgrunder, så vidt de innefattades i ofvannämnde granskade delar af lagförslagen, samma hufvudgrunder till Rikets Ständers antagande hemställt.
Med bifall lill delta Betänkande och till hvad Lagutskottet uti ett ytterligare, nära riksdagens då tillkännagifna slut, afgifvet utlåtande tillstyrkt, hade Rikets Ständer, ehuru en fullständig granskning och pröfning af de med Kongl. Maj:ts ofvannämnda nådiga Propositioner öfverlemnade Lagförslag icke medhunnits, likväl, med erkännande af behofvet af en ny brottmålslag, funnit godt ”antaga de hufvudgrunder derför, som innefattades i 2 och 6 ka - 48 ii.
Emb.-Berättelse den 15 No v. 1847. pitlen af förslaget till ny Strafflag samt i flen föreslagna särskilda Fängelse lagen, nemligen: a) alt allmänna straffarterna böra vara: 1 dödsstraff; 2, 3, 4, 5, 6, 7 och 8, fängelse i sju grader; samt 9 böter; b) att fängelsestraffen böra vara: första grad, på lifstid; andra grad, från åtta till och med tio år; tredje grad, från sex till och med åtta år; fjerde grad, från fyra till och med sex år; femte grad, från två lill och med fyra år; sjette grad, från sex månader lill och med två år; sjunde grad, från och med tretio till och med elthundraåltatio dagar; c) att fängelsestraffen skola undergås i allmänna straffanstalter, inrättade dels till ensamhetsfängelse, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med det så kallade Philadelphia-systemet, dels till gemensamhetsfängelse, i hufvudsaklig likhet med det så kallade Auburn-systemet; d) att till en början och i den mån tillfälle dertill gifves, ensamhetsfängelse skall begagnas för dem, som dömas till fängelse i sjunde eller sjette grad; e) att, då de i lagen bestämda fängelsestraff verkställas i ensamhetsfängelse, en viss del af strafftiden skall af kortas; f) alt böter skola i allmänhet i lagen bestämmas till ett visst minsta och högsta belopp, dock med förbehåll alt för särskilda fall, der så pröfvas nödigt, härifrån göra undantag; g) att böter, vid saknad tillgång lill deras gäldande, skola förvandlas till fängelse, sorn dock bör vara af lindrigare art, än det fängelse, hvilket såsom urbota straff ådömes; h) att, utom förstnämnda allmänna slraffarler, vissa brott jemväl må beläggas med den särskilda påföljd, att den dömde ej må i allmänt värf brukas; i) alt härförutan särskilda straff för embetsmän böra vara: 1 afsättning; 2 mistning af embete; k) att domaren skall äga att, inom vissa i lagen utsatta gränsor, miila straffet efter brottets beskaffenhet samt dervid förekommande mildrande eller försvårande omständigheter; 1) att denna åt domaren lemnade latitud vid straffmätningen icke blott må gälla inom en viss straffart eller grad deraf, utan bör äfven, i de fall, der sådant pröfvas nödigt,
i lagen utsträckas lill mer än en straflärl eller grad.
I det föregående är ådagalagdt, huruledes Rikets Höglo!!.
Ständer, efter alt hafva väckt frågan om allmänna lagarnes öfverseende oell förbättring fort - R.
Bet.-de. IV.-o 76. ig alt samma rättighet må tillkomma Skatlchemmans-egare, hvilkas skog icke är från angränsande Kronoskog afrösad; hvilket sistherörde yrkande jemväl blifvit frainställdt uti Joh. Jac. Rutbergs serskildta Memorial, hvarå Utskottet emottagit Hedervärda Bonde-Ståndets remiss, sedan det förra Betänkandet, den 3 sistlidne Januarii, till Riks-Slånden redan ingått.
Utskottet, som i sitt förra Betänkande endast sträckte sitt yttrande till de af Motionairen yrkade åtgärder, får nu, på grund af de gjorda anmärkningarna, och, till yndanrödjande af de hinder, som ligga i vägen för ett friare begagnande af tjäraBränningen, tillstyrka, att Kronohemmansoch Nybygges-åboer i de norra
Länen må, der deras hemman och lägenheter äro afvittrade och a frösa de, fritt på sina områden få till tjäru-bränning begagna de inom deras områden befintliga stubbar, rötter och vindfällen, och att öfrige Kronohemmans- och Nybygges-åboer, der afvittringen ej ännu framgått, må, genom erhållande af mot hemmanets eller lägenhetens storlek proportioneradt och provisionelt anslaget område å de till deras lägenheter angränsande ännu ofördelade marker, komma med de förra i lika rättighet, Ilyad beträffar Skattehemmans-egares tjäru-brännings - 20 Besv. och Oecon.
Ulsh. Bet.cle.N.o j6. rättighet, så är den, inom deras obestridliga områden, förut gifven; men att utsträcka den derutöfver, äfven då deras skog ej är från angränsande Kronoskog afrösad, ian Utskottet ej tillstyrka, utan anser dem, i likhet med öfrige enskilde, som önska tegagna den förmonen, att på Kronans skogar idka tjäru-bränning, böra vända sig till Konungens Befallningshafvande, för att lagligt tillstånd dertill erhålla.
Vidkommande tjäru-bränning af torra träd, så afstyrker Utskottet rättigheten dertill, på skäl, som i dess förra Betänkande äro anförda; och hvad angår en fri och af ingen controll bunden tjäru-bränning på de delar af Krono-skogarne, som icke ligga inom något hemmans eller nybygges område, eller inom de till Kronohemman eller Nybyggen angränsande trakter, som här föreslås, att besagde lägenheter tilldelas, för att derå få tjäru-bränning idka, finner Utskottet betänkligt, att en sådan frihet tillstyrka, emedan den skulle förnärma Kronans rätt, måhända medföra skada för skogarne genom olofliga tillgrepp derå, för att erhålla tjärubrännings-ämnen, äfven ofta åstadkomma inbördes afund, tvist och våld mellan dem, som idka denna handtering, samt, genom följderna häraf, från denna näringsgrens begagnande utestänga mången af dem, som nu efter utsyning och mot en lindrig aft Besv. och Oecon.
Utsk. gift gagna sig och Staten, genom deltagande i detta närings-fång.
Utskottet får således tillstyrka Rikets Höglofl.
Ständer, alt, genom en underdånig skifvelse till Kongl. Maj:t hemställa, det Kronohemmans- och Nybyggesåboer i de norra Länen må erhålla rättighet, att, utan föregången ansökning och anställande syn, samt utan all slags afgift, få till tjäru-bränning använda de å nämnde hemmans och nybyggens områden varande stubbar, rötter och vindfällen, der dessa områden äro genom afvittring bestämda och afrÖsade; men der ingen afvittring ännu för sig gått och intill dess sådan blifvit verkställd, må enahanda rättighet tillkomma Kronohemmans- och Nybygges-åboerne, å de till deras lägenheter angränsande ännu ofördelade marker, till så stor vidd, som, beräknad efter hvarje lägenhets, vid skattläggning stadgade, eller i brist deraf, vid lägenhetens första utsyning och beviljande, provisionel föreslagna och antagna hemmantal eller storlek, är för orten enligt afviltrings-stadgan tillåten, och hvilken vidd Konungens Befallningshafvande eger, i afseende på nu ifrågavarande rättighet, utan all kostnad å Krono - 32 Besv. och Oecon.
Utsk. Bet.cLe.
N.o 76. hemmans- eller Nybygges-åboens sida, för hvarje lägenhet, efter denna grund provisionel, tills afvittring derå för sig gått, stadga.
Stockholm den 28 Februarii 1829.
TÖCKHOLM, P. A. Norstedt &
Söner, 1829 % / — . — - —-- —— V ' - N:o 77.
Ytterligare Utlåtande, angående föreslagna åtgärder till skogs besparing, dels genom trädens qvistning vid allmänna sommar-vägar, dels genom trädqvistars eller grenars begagnande vid uppställning af vintervägar.
I anledning af Herr af Sillens , Georg Axelj i ämnet väckta 2:ne serskilda Motioner, har Utskottet uti dess, under N:o 6, den 2 sistlidne Januarii afgifne Betänkande: 1:0
På anförde skäl afstyrkt den ena Motionen, om träds qvistande, i stället för nedhuggning, på ömse sidor om allmän sommar-väg, och endast föreslagit den ändring uti åberopade allmänna föreskriften om skogs och buskars undanrödjande invid allmän väg, att derifrån måtte undantagas höjder, hvarest vattnet hastigt afrinner, samt sådan mark, der träden stå så glest, att de icke hindra vägens uttolkning; och Bihans till R.
St, Prot. 1828 och 1829. 8\de Sami. l 14-e H;t, a Desv. och Oecon.
TJtsh. 2:0 Föreslagit utverkandet af allmänt påbud, det vid vintervägars uppstakning måtte endast begagnas träds grenar eller qvistar.
Betänkandet, som bifallits af Högvördige Preste-Ståndet, har deremot af de öfrige respective Stånden blifvit återremitterad t.
Ridderskapet och Adeln, har Friherre Palmstjerna, Carl Otto, ansett den, i senare Momentet föreslagna, åtgärden, att endast med qvistar eller grenar uppstaka vinterväg, förfela sitt ändamål derigenom, att så beskaffade vägvisare, serdeles på stora slätter, svårligen emotstå urväder, då de snart öfverliöljas af snödrifvor; hvarjemte påbudet skulle förorsaka jordbrukaren olägenheter, i det lian icke finge fritt välja och använda hvilka ämnen, hail, för uppstakningen af sin väglott, funne tjenligast.
Herr af Sillen, G. A., har rigtat sina anmärkningar mot Betänkandets i:sta Moment, och hufvudsakligen anfört:
Att han icke kunde förstå, hvilka olägenheter skulle, enligt Utskottets åsigt, möta fjärmare väglotts-egare, genom trädens qvistning i stället för undanrödjning Desv, och Oecon.
Utsk. Utl.-cle.
N-o 77. 3 invid allmän väg, ej eller huru någon svårighet kunde uppstå, alt ett slikt påbuds efterlefnad controllera; samt Att han lika litet förmådde inse skälet till Utskottets förslag, om endast den inskränkning i nu gällande föreskrifter, alt, i fråga om träds undanrödjande vid vägar, undantag blott för vissa trakter måtte göras; Förblifvande alltså Herr af Sillen vid sitt i Motionen gjorda yrkande, att qvistning, men icke nedhuggning af träd, invid vägar borde ega rum.
De, inom Vällofl. Borgare-Ståndet, samt Hedervärda Bonde-Ståndet, gjorde erinringar afse endast ofvanomförmälda, af Friherre Palmstjerna framställda, olägenheter deraf, att till vintervägars utstakning icke skulle få användas hvilka tjenliga ämnen som helst; hvartill å flere skogslösa trakter skall nyttjas gammal stör, försedd med lialmstopp o. s. v.; då deremot åter på skogrika orter tätt växande unga barrträd dertill kunna med fördel användas.
Utskottet, som, vid första bandläggningen af de 2!ne nu åter ifrågakomne, till skogshushållning syftande Motioner, mera fästade sin uppmärksamhet på det vigtiga af egentliga hufvudändamålet, än uppå de af Molionairen framställde, ingalunda 4 Drsv. och Oecen.