Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Adeln samt uti Hedervärda Bonde-Ståndet hafva Anmärk - Lag-Utskottets Betänkanden. ningar blifvit gjorde vid Utskottets deri i 5 sist» lidne Martil afgifne Betänkande öfver det af Herr Grefve Johan Henning Gyllenborg Väckte Förslag: att .Konungens Befallningshafvande må blifva pligtige, att med visse undantag till Justi tiaa-Cancellairen och Justitiaa-Ombudsmannen insända ett Exemplar af de Kungörelser , sorn af dem utfärdas: att deras obestämda rättighet till Länens Innevånares kallande tili Sammankomster och till muntlige förhör må inskränkas: och att med utmätning af debiterad afgift ina innehållas då jäf emot. behörigheten af kraf•vet väckes; Och har på sådan grund berörde Betänkande blifvit af förbernäidte Riks - Stånd till Utskottet återremitterat.
4 Af nämnde anmärkning har Utskottet inhämtat, att emot de af Utskottet begagnade skäl, hvarföre tillstyrkande af bifall till hvad i örnförniäidte måtto är vordet föreslagit icke kunde meddelas, följande är andragit, nemligen hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln inno Af Herrar Grefvarne Joli Henning Gyllenborg och Jacob Melcher Spens, att en del utaf de Kungörelser, Konungens Befallningshafvande uti Länen utfärda, afse Stadganden för hela Allmänheten i Länet, och att ett i dem begångit misstag om Lagars och Författningars rätta förstånd eller öfverskådande af rättigheter och Embets-ålig. ganden, ägde ert på det allmänna skadligt inflytande, sorn fordrade snar rättelse , äfvensom att det tillika vöre nödigt, att Justitiä3-Cancellairen och Justitia-Ombudsmannen, som det tillhörde att vaka öfver Forfattningarnes enerlefand, ärhöllo officiel kännedom om hvad i sär - Lag-Utskottets Betähkandeh. 513 slcildtfe delar deraf bier ve förordnad!: att anledningen, förloppet och resultatet af menighfeis hötande i mål af allmännare vigt* icke eller börtie varå ökände af justitiäs-Cancellairéri och J list iiiseÖmbUdsmätihen; och air, då Uisköttt t, i afseende å frågah om innehållande af debiterade afgifters
Utmätning när jäf emot ktafvét göves, åberopat de om uppbörden af Krono- och Bevillnihgsrrtedlen Utfärdade Författningar, desatttmaS föreskrifter bort af Utskottet uppgifvas , samt deras tillräckliga bestämdhet och öfverensstämmelse med i-ättvisans fordringar tillika ådagaläggas; samt 2S0 af Herr Eberhard Munck af Rosensköld: att förslaget om Konungens Befall.nirtgshafvandes åläggande, att till justitiää-Cancellairen och JustitiaeÖmbudsmannen insända de kungörelser, sorn af dem Utfärdas, skulle medföra väsendtlig nytta
Och tjena till förekommande af många olagligheter och befordran af deras beifran de; och hos Ffédervärda Bonde-Ståndet af Biksdags-Fullmäktigen Anders Danielsson från Elfsborgs Fän, sorn likaledes ansett, att det lidande, hvilket derigenom förorsakas, att Konungens Befallningshafvande, genom Utfärdande kungörelser både i OecOnomiske och Juridiske ämnen, stadga Vitén Utöfver det ansvar Allmänna Lagén och Författhingärne Utstaka, samt jemväl Vidtaga nya, icke alltid lämpliga och med allas rätt förenliga föreskrifter, skulle förekörnmas, genom det en skyndsammare rättelse deruti kunde vinnas, då Justitias-Cancellairen och Justitife-ömbUdstnättnen af berörde kungörelser snart erhölio del.
Vid öfvervägande af hvad således blifvit
Bihang tili Riks.St.
Prat. tglj - r&ii- ~:di Sami. N:rC;,C6. 5*.i Lag-Ut slottets B et än kan deri. framstäldt, har Utskottet trott någon anledning för sig icke förekomma till förändrande af dess förut aflernnade Yttrande i hvad rörer frågorne att Konungens Befallningshafvande borde hos Justitis-Cancellairen och Justitias-Ombudsmannen tillkännagifva de af dem vidtagande anstalter till Länens innevånares hörande eller kallande till muntelige förhör, och angående innehållande af debiterade afgifters utmätning för gjorde jäf mot erläggandet deraf, likasom
Utskottet icke eller ansett sig tillhöra att ingå uti granskning af de Författningar, hvilka stadga huru i sistberörde fall bör förfaras, helst en, sådan åtgärd, efter Utskottets tanka, egentligen skulle tillkomma Biksens Höglofl.
Ständers Bevillnings-Utskott; mert, hvad åter beträffar den föreslagna skyldighet för Konungens Befallningshafvande att till JustitiseCancellairen och Justitias-Ombudsmannen månadtligen insända ett exemplar af de kungörelser, som i Länen utfärdas och röra allmänna och enskildtes rättigheter och skyldigheter, hafva, vid bestämmande af det Utlåtande, som på grund af de i detta ämne gjorde anmärkningar borde af Utskottet afgifvas, olika meningar emellan Utskottets Ledamöter försports, som således föranledt till votering, hvilken så utfallit, att Utskottet ansett sig böra såsom alternativer framställa hvad så väl å den ena som andra sidan blifvit härom yttradt.
En del Ledamöter hafva, med åberopande i öfrigt af de skäl Utskottets förra Betänkande innehåller, förmält sig finna, att Konungens Befallninshafvandes åtgärder och vidtagande beslut geném de förordnanden» sorn af dem me-j Z,ag-Uiskottets Betänhandcril 515 deist utfärdande kungörelser göras kunnige, icke kunna fordra någon skiljaktig controll och granskning mot den, sam i allmänhet figer rum i afseende å Konungens Befallningshafvandes öfrige handlingssätt uti alla de arender, hvilka till deras befattning höra, för hvilka de, likasom all D omaremagt, äro underkastade den ansvarighet, som i Lag och Författningar är bestämd; och, då Justitiaä-Cancellairen samt Justitiffi-Ombudsmantien icke kunna sakna tillfälle, att, genom de under dem lydande Fiscaler och öfrige Betjente ärhålla skyndsam kännedom om hvad af Konungens Befallningshafvande, hvar i sitt län i besagde delar af deras styrelse tillgöres, hafva bernälte Ledamöter således icke insett något behof att Konungens Befallningshafvande skola utöfver de dem tillhörande trägne göromål äfveu belastas med omsorgen att särskildt inskicka berörde kungörelser till Jusiitias-Cancellairen och. Justitias-Ornbudsmannen.
Deremot hafva åter den andra delen af Utskottets Ledamöter ansett sig finna, att, då, genom af Konungens Befallningshafvande vidtagande allmännare Förordnanden och Beslut, samt derigenom stadgade vitén och straffbestämmelser, hvilka ock, enligt hvad särskildt är föreskrifvet, böra tjena de Allmänna Domstolarne till rättelse och efterföljd, obehöriga lidanden möjligen kunna menigheten tillskyndas , hvaruti rättelse oftast icke utan efter längre tids förlopp, och sedan lidandet redan blifvit orsakadt, kan vinnas, samt dessutom, då genom särskildte föreskrifter af Konungens Befallningshafvande i hvarje Län, endast inom samma Län £1& Lag-Utskottets Betan/tanden< gällande förordnanden blifva stadgade, det lätt karr inträffa, att ansvaret för enahanda förseelse!5 blifver bestämdt olika uti det ena Länet emot det ändra, hvilket ingalunda Iean vara med god Ordning öfverensstämmande, synes detta allt påkalla nödvändigheten deraf, att sådarie af Kongl. '.Majitå Befallningshafvande utfärdade Kungörelser, hvilka innefatta allmänt inom Länet gällande föreskrifter, äga någon föreningspunkt} hvarest de kunna med hvarandra jemföras, och 1 händelse af olikhet eller misstag bringas tili dert öfverensstämmelse med öfrige gällande Lagar ofch Författningar, som för Lagskipningens helgd ät af högsta vigt.
Enär derjemte det icke kart bestridas, att Justitire-Cancellaireu och Justitieombudsmannen, såsom högste Väktare öfvör Lägarnes efterlefnad, böra äga kännedom orh hvad i egenskap af allmänt gällande föreskrifter varder stadgadt, förde enda frågan vara huru och på hvad sätt desse Embetsman skyndsammast och lämpligast må kunna erhålla del af de ifrågavarande Kungörelser; och, då det onekligen skulle leda till mera omgång och tidsutdrägt, derest det skulle åläggas Fiscalerne uti Landsorterné att Sarala Och insända sådane kungörelser, samt det dessutom torde vara mindre lämpligt, att låta Eisöalerne, såsom jemväl stående Under Landshöfdingarnes befallning, erhålla ett
Uppdrag sorn innefattade egenskapen af en slags Controll å Länets Styresman, hvilket undvikes om insändandet sker directe ifrån Lands-Cancelliet och hvarigenom, då KUngörelserné i de fleste fall äro tryckte, någon synnerlig möda ej kan vederbörande förorsakas, hafva desse Utskottets Leda - Lag-Utskottets Betänkanden, 517 *nö!er, med afseende så väl härå som hvad utaf ttnmärknirigsförfattarne i öfrigt blifvit anfördt, förklarat sig hysa den öfvertygelse, att den anstalt med kungörelsernas månatliga insändande till Justitias-Cancellairen och JustitiasOmbudsmannen, sorn blifvit föreslagen, vore behöflig och ländande till befordran af allmän ordning, hvars antagande de alltså trott sig äga skäl tillstyrka.
Detta allt varder således till Riksens Höglofl.
Ständerg förnyade pröfning vördsamt öfverlerrjoadh Stockholm den 14 Maji 1818.
N;r 108; Riksens H ö g l o j l.
Ständers Lag* Utskotts Utlåtande i anledning af återremiss på Utskottets Betänkande rörande förslag till ändring uti 7 :d e Gap. Rätteg å n g s-B a l k e n, ; Em igt det Lag-XJtskottet tillhandakomne Utdrag af Vällofl, Borgare-Ståndets Protocoll för den 27 och 30 nästlidne April, har, vid skedd föredragning af Utskottets den 13 i samma månad afgifne Betänkande, rörande det af Kongl, Maj:t lill Riksens Höglofl.
Ständers pröfning och antagande öfverlemnade förslag till ändringar uti 7:de Cap. Rättegångs-Balken, berörde Betänkande blifvit till Utskottet återremitteradt i anledning t jig Lng-Utslottets B e.t ani andin'.
af de deremot gjorda anmärkningar: i.-o att stadgandet uti 3 §., att det skuldebref eller den handling, hvarföre Xntekning i fast egendom sökes, skall vara af vittnen bestyrkt, om densamma bör kunna utan gäl de nä rens ,hörande beviljas, hvilket ansetts öfverflödigt, om skuldebrefvet är af gäldenären egenhändigt skrifvit och underskrifvit, och 2:0 att föreskriften uti ia det Intekning ej må beviljas i hus, annan byggnad och vattenverk, hvarmed ständig rätt till grunden ej är förenad, hvaraf ansetts följa, att Intekning icke skulle kunna meddelas uti hus inom städerne, som är o å staden tillhörig tomt uppförde!
Enär nu, hvad beträffar den förstnämnde af berörde anmärkningar, Utskottet anser densamma vara tillräckligen förklarad uti de af LagCoTimittéén nfgifne
Motiver till de föreslagne förändringar uti förenämnde Capitel af Allmänna Lagen, och, hvad den sednare åter angar,.
Utskottet uti omförmälte
Betänkande tror sig hafva tillräckligen ådagalagt, att af det tillägg vid 12 §. af Lagförslaget, som Utskottet ansett sig böra till antagande tillstyrka, den följd icke borde kunna dragas, att stadgandet kunde hafva afseende på sådane hus, byggnader eller vattenverk, sorn å ofrie tomter i Städerne äro uppförde, helst, på sätt Utskottet nu ytterligare får förklara, förhållandet med desamma är sådant, att de alltid äro från tomten oskiljaktige, så att ägaren till tomten aldrig kan fordra husens afflyttning eller åtkomma dem på annat sätt, än emot lösen efter deras värde, och hvarföre ock med skäl kan sägas, att ägaren af husen innehar en Lag-Utskotlets Betänkanden. ständig rätt till grunden, hvarå de sta, finner
Utskottet ingen anledning att förändra dess för-* ut afgifrie utlåtande, hvilket ock, på sätt Utskottet vördsamt får anmäla, är, enligt ankomkomne Protocolls-Utdrag, af de öfrige trenne Riks-Stånden redan bifallit, nämligen af Högloft.
Ridderskapet och Adeln samt Högvördige Preste-* Ståndet den 2:dra i denna, och af Hedervärda Bonde-Ståndet den 25 i nästledne månad, hvar*- af Vallöf!.
Ståndet lärer finna, det Saken, likmätigt 6 9 §. i Regerings-Formen, är afgjord.
Stockholm deri 14 Maji 1818- N:r 109, Riksens Högloft.
Ständers L a g* Utskotts Utlåtande öfver de anmärkningar, sorn blifvit gjorde vid Utskottets Betänkande uti frågan om förändring af nu stadgade sätt för uppenbar Ky
Tk 0 plikts verkställande.
Vid skedd föredragning af Uag-Utskottets den 18 nästledne Martii afgifne Betänkande, rörande den af Tjenstförrättande Herr Öfver-HofPredikanten Doct.
Hedrén väckte fråga om förändring uti nu stadgade sätt för uppenbar
Kyrkoplikts verkställande, hafva has Högvördige Preste-Ståndet och Vällofl.
Borgare*Ståndst anmärkningar der - 5 2 a Lag-TJtshattetS B et ärik an den* -vid, blifvit gjorde, i anledning hvaraf bernalt® Kiks-Stånd behagat att till Utskottet ålerremittah
Ta berörde fråga, Vid granskningen af de anförde anmärkning gar har Utskottet funnit, att de, sorn desamma framställt, dervid utgått från skil jäktige åsigter, Un del hafva ansett, att den af Utskottet antag* ne grund, det den uppenbara Kyrkoplikten bor* de i dess nu varande skick hibehållas såsom ■verldsligt straff, skulle vara felaktig, men att, äfven med- antagande af en sådan grund, det icke skulle vara lämpligt, att, på sätt af Utskott tet ar vordet föreslagit, lemna ilen redan sträf* fade hrottsljngen öppet, att ansvarslöst inför åförsamlingen förneka sin förbrytelse, hvaraf man ansett, att äfventyrlig:* och förderfliga följ* der skulle uppstå.
Det har blifvit anmärkt, att, i sammanhang med berörde grundsats, det skall varit dermed mera instämmande att föreslå, det brottslingen endast borde inför
Församlingen in* ställas för att erhålla förmaning och väckelse, i förening med Församlingens förböner för hans omvändelse och förs ing, och man har förmo»? dat, att, då detta skedde med alla utan undanlag och utan afseende på iner eller mindre elfer alldeles bristande botfärdighet, blott såsomen offentlig förberedelse till aflosningen, som sedan borde ske på samma sätt som enskild Skrift, skulle möjligen såmedelst det af Utskottet åsyftade ändamål vinnas och dervid de flere olägenheter undvikas, hvilka tillika uppgifvits såsom oundvikligen härflytande af hvad Utskottet föreslagit, Af en del åter är förment, att Utskottet, i anledning af den väekte motion, i synnerhet Zidg-Utsiottets Betan/sanden, 521 bort fasta sia uppmärksamhet vid det, genom Kongl. Majus Nådiga Bref till Krigs-HofRätten och Hof-Consisioriupa den 24 September näst lidet år meddelte förordnande, att uppskof med verkställighet af uppenbar eller enskild Kyrkoplikt icke borde äga turn för bristande Christendomskunskap hos den, hvilken dertill inställdes, genom hvilket man trott, att stadganderne uti 10 Cap. af Kyrko-Handboken och 9 Cap. af Kyrkohagen voro förändrade.
Deremot hafva några ansett, att den uppenbara Kyrkopligten helt och. hållet borde upphöra, någre trott den böra qvarstå, men absolutionen icke af Presten offentligen meddelas, utan enskildt i Sacristian efter utrönt Christendomskunskap och botfärdighet hos delinquenten, någre velat antaga, att uppenbar Kyrkoplikt i vissa nu stadgade fall, och deribland för första resan stohl, icke borde åläggas, samt slutligen någre ater yrkat, att någon förändring icke borde göras uti det sätt, hvarå Kyrkophkten nu verkställes, Detta allt har Utskottet tagit i öfvervägande; och, som icke allenast de af Utskottets närvarande Uedamöter, hvilka, vid det detta ärende förut hos Utskottet till öfverläggning förevar, yttrat den mening, i likstämmighet hvarmed det af Utskottet afgifne, nu återremitterade, Betänkande blifvit iörfattadt, förmält, det de utaf ofvanberörde anmärkningar icke funno anledning att frångå deras fattade öfvertygelse derom, att brottslingens inställande på nu brukligt sätt till undergåend af offentlig Kyrkoplikt, sedan den öfrige bestraffningen blifvit fullbordad, borde såsom en förödmjukelse af honom inför Gud oah sjS| Lag-Utskottets Betänkan den.
Församlingen, ländande till en tjenlig varning för allmänheten, oförändrad bibehållas, men att, om delinquenten dervid förnekade brottet, och således icke vore ångerfull och botfärdig, han Icke skulle kunna till ett slikt erkännande genom de nu föreskrifne tvångsmedel förmås, eller absolution sedermera af Presten honom tilldelas, utan att brottslingen borde med en tjenlig och allvarsam föreställning afvisas och ställas utom Församlingens gemenskap, utan att få åtnjuta de dermed förenade förmåner; likasom ock emellan bemälte Ledamöter enahanda skiljaktighet, som förut, fortfarit i afseende derå, huruvida den bristande Christendomskunskap hos brottslingen, som af Presten erfäres, ensam borde hindra absolutionens meddelande eller icke; samt i öfrigt de Ledamöter i Utskottet, som varit af särskild, från innehållet af Betänkandet afvikande, tanka, tillkännagifva, att de likaledes vid densamma förblifva; alltså får Utskottet, med anmälan af ett sådant förhållande, ater vördsamt öfverlemna dess förra yttrande tili Riksens Högled.
Stockholm den 14 Maji 1818, N:r no. 'Miks ens Högloft.
Ständers LagUtskotts Utlåtande, i anledning af gjorde Anmärkningar vid det af Utskottet till ant a - Lag-Utskottets Betänkandem 533 gande tillstyrkte Förslag till ny Concours-Lag, H ögvördige Präste-Ståndet och Vällofl.
BorgareStåndet hafva tii!
Lag-Utskotet återremitterat det af Utskottet deta i7:de sistledne April afgifne Betänkande, rörande det af Kongl.
Ständers antagande öfverlemnande Förslag till ny Cöncours-Lag, vid hvilket sistnämnde åtskillige Anmärkningar, i synnerhet af flere Ledamöter inom Vällofl.
BorgareStåndet, blifvit gjorde.
Desse Anmärkningar har Utskottet noga granskat, hvarvid det icke undfallit Utskottets uppmärksamhet, att, i händelse de samma blifvit (ratnstälde genast vid det omförmälte Förslag af Kongl» Maj:t till Riksens Höglofl.
Ständers pröfning lernnades, och således åtföljt den deraf till Utskottet skedde Remiss, Utskottet icke allenast blifvit i tillfälle att vid afgifvandet utaf förrberörde Betänkande, öfver dem meddela yttrande, utan och för sig funnit en ledning till öfvervägande af de särskilte nu förekomne omständigheter, hvilka, under den mera inskränkta tid för Utskottet varit öppen till skärskådande af Lag-I'örslaget, möjligen kunnat undfalla att hos Utskottet komma i betraktande; hvarvid Utskottet dock anser sig icke böra obemält lämna, att i afseende på många af de i Lag-Förslaget innefattade Stadganden, vid hvilka Anmärkningar nu blifvit väckte, hafva jämväl vid detsamma® förehafvande hos Utskottet enahanda frågor uppstått, dem Utskottet likväl, sedan de vid nogare skärskådande af dess Ledamöter enhälligt ansetts 5*4 Bag-Utskottets
Bet anian den, böra förfalla, icke ägt anledning att Uti dess afgifne Betänkande upplaga, Då Utskottet, sin plikt likmätigt, nu går att meddela Utlåtande uti de Ämnen, hvartill de gjorde Anmärkningar föranleda, finner Utskottet lämpligast och till undvikande af än större vid* loflighet mest ländande, att vid deras upptagande följa enahanda ordning med Uag-Förslaget, och att endast de samma till deras beskaffenhet anföra, tillika med det yttrande hvartill Utskotret funnit sig äga anledning, itsta Cap. Vid Rubriquen å detta Capitel: Huru Con«, cours uppkommer, har blifvit anmärkt, alt, enär Concours inträffar icke blott i anledning af GäU denärs frivilliga afträdande af sin egendom till Rorgenärernes förnöjande, eller deraf att han till afträdande värdin- tvungen, u.an jämväl genom sökt Boskillnad eller urarfvagörelse, hvarom Förslaget i 7 och 8 Capit. särskildt handlar, men förevarande
Capitel endast innefattar de förstnämnde arter af Coricours, borde samma rubrique pä ett med föremålet mera öfverenstämmande sätt utmärkas, än genom den vidsträktare anvisning; sota deruti nu meddelas, Med godkännande af denna Anmärkning, har Utskottet antagit, att Rubriquen till i:sta Capitlet borde få följande lydelse: Huru Gdldenärs egend n. till Börgenarer (tfträdas må, och om iprjan af v 1 ncours.
Såsom en följd häraf har ock Utskottet ansett den särskildte Anmärkningförfälla, som blifvit vackt derom, att 1 §. borde förtydligas genom uttryckligt Lag-Utskottils Betänkanden.
5*5 tillkännagifvande att afträdandet hade till föremal, att Borgenärerne skulle med egendomen förnöjas.
Vid innehållet af l §. ari öfrigt anmärkt: ätt, då der stadgas, det Borgare, som tipsagt Burskap, icke agde', förr än efter ert viss lid från Burskapsupsägelsen ingifva afträdesansökning till annan Batt än den, hvarunder han såsom Borgare lydt, borde tillämpningen af denna föreskrift blifva för galdenärer i allmänhet gällande, Bä att ingen, som flyttade eller ändrade hemvist, skulle aga att förr än efter en viss tids förlopp Ingifva afträdes-ansökning å annat ställe, än der han förut varit Mantalsskrifven, och der de flästa af hans Borgenärer prsesumetades hafva deras hemvist: att §:ns stadgande, det Frälseman borde ingifva afträdes-ansökning i Hof-Rätten, såsom förut antydt i 8 Gap. j §.
Rättegångs-Balken, kunde förvandlas till en hänvisning å nyssnämnde Lagställe; samt ändteligen, att bestämmelsen, det Hof-Rätten vore Forum i Concourser för Bolag, deri Frälseman ägde del, icke skulle stödja sig på giltig grund, eller åtminstone icke böra äga rum, så framt ej Frälsemannens andel 1 Bolaget utgjorde hälften eller derutöfver.
Vid öfvervägande häraf har Utskotet funnit, äit, då Borgare, som uppsagt Burskap, enligt 3 Cap. 5 §.
Handels-Balken, under en viss tid från ttppsagelsen anses fortfara 1 borgerlig näring, borde han ej eller förr, än efter den tidens förlopp, äga annat Forum för Afträdande af sin egendom, än det, hvarunder han såsom Borgare lydt, äfven som Utskottet, till den i Cone ours-Lagen föreslagne förlängning i samma tid ansett gällanlande skäl uti Borgenärernas skäliga anspråk, att, 526 Lag-Vtskottets Betänkandem' då Gäldenär afträder sin egendom för aft gälda de af honom i egenskap af Borgare ingångne för-* bindelser, få derom tvista å den ort, der gäldenärens förhållanden under utöfning af hans rörelse, äro kände och kunna utredas; men enahanda grunder har Utskottet icke ansett äga tillämpning då fråga är örn andre gäldenärer, som för Borgerligt yrke icke varit fästade vid något särskildt hemvist, utan obehindradt ägt flytta och låta mantalsskrifva sig å annat ställe, i synnerhet som dessas förbindelser i allmänhet icke kunna ställas ) jemnförelse med dem, som Borgare under förutsatt behof af mera vidsträckt Credit och för deras rörelse kunnat åsamka sig, hvilken sistnämnde grund äfven gäller i afseende på Tjenstemän, deder dessutom, så länge de i tjenst äro, böra, enligt hvad serskildt stadgadt är, mantalsskrifvas i den ort der de sin tjenst innehafva» Efter Utskottets tanka kan således hvad Lag-Förslaget i denna del i enlighet med Allmänna Lagens grunder i 10 Gap. t §.
Balken innehåller, icke undergå förändring; Och enär för öfrigt en i Concours-Lagen gifven uttrycklig bestämmelse, att Hof-Rätt är Frälsemans Forum i Concours-sak, måste vara mera tjenlig än hänvisning derom till Lagboken; och ett undantag, från denna allmänna bestämmelse om privilegieradt Forum icke eller kan göras för Frälseman , sora äger del i Bolag, hvaraf följer, att Bolagets Concours i det hela desto heldre måste af Hof-Rätten upptagas, som frågorne om alla Bolagsmännens förhållande och om Borgenärernes rätt emot Bolaget stå med hvarannan i oskiljaktig förening samt således icke lämpligen kunna annorlunda än Leg-Utsiottets Betan/tanden. af en och samma Domstol pröfvas, hvarvid det icke äger någon inflytelse om, Frälsemannens andel i Bolaget varit större eller mindre; så finner Utskottet, att hvad i berörde delar emöt DagFörslaget blifvit anmärkt, icke eller kan leda till någon påföljd.
Vid §:dje §. är den eiindran gjord, att gaille närén icke blifvit ålagd att vid uppgift af sia egendom utföra dess värde, hvilket likväl förmentes vara nödigt, på det
Borgenärerne skulle deraf kunna hemta någon grund för beräkning af sin möjliga förlust och att fatta omdöme om Gäldenärens förhållande, och dessutom tjenligt för att gifva måttstock för pröfningen af Gäldenärens underhåll, hvilket borde lämpas efter tillgångarnes förhållande till Glilden; Men, som den uppskattning en Gäldenär gör öfver sine tillgångar sällan skulle vara nog tillförlitlig för att tjena till rättelse i uppgifne fall, och den samma för öfrigt saknade allt ändamål, då värdet af egendomen antingen skall i vissa händelser genom Laga värdering utrönas, eller ock ej förr, än efter skedd förvandling, rätteligen kan bestämmas ; Så har Utskottet icke funnit den gjorde Anmärkningen förtjena afseende, hvilket omdöme äfven gäller om den eiindran, som emot 4:de §. blifvit gjord, att Gäldenärs Ansökning, för att kunna af Domaren upptagas, borde icke allenast, som Förslaget innehåller, vara med Edsförpligtelse underskrifven, utan ock sd inrättad, som i 3 §. sågs, helst uppgiftens fullständighet icke lärer kunna i förväg af Domaren pröfvas.