Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dalallmogens fattigdom uti en tarflig berglighet“, det förslag, att egorna skulle storskiflas; vissa vilkor för besulenheteu bestämmas; klyfning af en besutenhet ej tillåtas med mindre det kunde visas, att den genom odlingar blifvit lika god sorn två besuteuheter; de obesutna hemmansdelarue, i mån af innehafvarues afgång, sammanläggas; Dalelfven upprensas; kärr och myrer utdikas; husslöjder införas samt allmogen tillhållas att så lin och goda sädesslag.
Brefvet den 9 Februari 1802 fastställde såsom vilkor för besutenhet att i Öfra Dallaget och Säthers fögderi borde kunna födas minst en häst, (re kor, sex getter och sex får, samt uti de öfriga socknarne en häst, fyra kor, sex getter och lika måuga får; äfvensom föreskrifter meddelades för de obesutna delarnes sammanläggning; hvarjemte befalltes att föreslagna storskiften, strömrensningar och kärrultappuiugar skulle med de medel landshöfdingen dertill begärt (förslagsvis beräkuade till 6 Sammansatta.
La//- samt Allm. Bese.- och Ekon.~Utsk:s Betänk.
N:o 28. ö,000 nlr årligen), men på sålt, hvartill han borde uppgifva närmare förslag, ofördröjligen börjas, I Kongl.
Brefvet till Kammar-kollegium den 17 Augusti 1804 iemnades föreskrifter om arbetenas verkställande i bela deras vidd.
Detta bref, sorn, jemte det ofvananförda, utgör grunden för hela storskiftesverket i Kopparbergs län, innehåller, bland annat, att i fråga om vilkoren för besutenhet fårens antal nedsättes för hela länet lill tvä eller tre på besutenheten; att dåvarande åboer, hvilka efter ofvanberörde grunder kunde auses för “ofullsulne*, likväl icke emot deras vilja linge rubbas utur deras små jorde-delar, utan att dessa vid skeende förändringar, genom dödsfall, giften eller eljest, småningom borde sammanläggas, så att deraf lagliga besittningar med tiden kunde uppkomma; att ingeli derefter huge sälja en obesutenhet till en annan, än den, som förut egde jord i samma nummer, och egde, i händelse annorlunda skedde, delegarne i nummern samma obesutenhet lösa; att tvänne elier flere derefter uti en, ehuru obesuten, egares hand en gång sammankomne obesutne hemmans-delar sedermera ej linge åtskiljas; att lagfart och fasta å sådane smärre jorda-delar, som icke innefattade besutenhet, icke heller vidare finge ega rum; att ali hemmansklyfning eller skiftning af jord under full besutenhet, hvars pröfning, såsom ett hushållsmål,, endast komme att bero af landshöfdingen, skulle vara förbjuden för det tillkommande och ifrån den stund allmänna storskiftet i någon socken begynte eller remiss dertill utfärdades, samt att allt hvad derifrån afveke, komme att anses såsom en nullitet, hvilken, utan afseende å hvad åtgärd domstolar och embetsman kunnat deremot taga, af landshöfdingen borde försättas i sitt förra skick, samt att om flere genom arf, köp, giftermål, eller annan laglig åtkomst tillfälligtvis sammanlagde obesutne delar icke sammansmält till en besutenhet inom en tid af högst 20 år, räknadt från den dag storskiftet blifvit af landtmätaren fulländad!, innehafvarne af dylika obesuteuheter, som vid storskiftet blifvit föreslagna ali blifva en besutenhet, då borde lotta om besittningen af det hela, sedan likväl mätismän förut pröfva! hvad lösen den afträdande borde erhålla; dock egde de, som under tiden genom odlingar och jordförbättringar af en obesutenhet beredt en full besutenhet, njuta en sådan full besutenhet tili godo; äfvensom den besutne, hvilken när som helst kunde visa sig hafva af en besutenhet tillskapat tvänne eller flere, jemväl egde rättighet att dela den dubbla i tvänne eller flere besutenheter;
och borde Konungens Befallningshafvande vid ofvannämnde tids förlopp, sedan storskiftet blifvit fulländad!, göra sig underrättad hvilka obesutne hemmansdelar vid den tiden ännu ej blifvit förenade, samt då besörja om verkställigheten deraf för dem, som han då, efter behörig undersökning och pröfning, icke fann hafva under tiden blifvit genom odling så förbättrade, att de hvar för sig kunde utgöra en besutenhet.
Storskiftena hafva derefter oafbrutet fortgått.
Kndast i Öfra Dallaget skulle dessa förrättningar påkostas af staten; och hafva jemväl i de södra, mera förmögna delarue af länet ganska många storskiften blifvit på jordegarnes bekostnad byavis verkställda.
Der åter egoblanduingen varit så allmän, att hela socknar mäst i ett Sammansatta Lag- sami Allm.
Besoch Ekon.-Utsk:s Betänk.
N:o 28. 7 sammanhang skiftas, enär byaskillnader icke förefunuits, hafva de, antingen såsom Svärdsjö socken fått undergå affallning och delning på Slalens bekoslnad, eller, såsom (iustafs, Thorsångs, Wika, Säthers och Slöra Tuna socknar, fått storskiftena befordrade medelst understöd af statsmedlen.
Angående slorskiflet i Dalarne har utskottet inhemta!, att på statens bekostnad arn redan storskiftade:
Näs, Bjursås, Gagnef, Ahl, Leksand, Rättvik, Sofia Magdalena (en ytterligare delning emellan byarne inom Fäbodaskogarne är under handläggning), Jerna, Malung; blott med bidrag af staten:
Gustaf, Thorsång, Wika, Säther.
För närvarande äro under storskifte: Svärdsjö, Mora (en del fullbordad), Floda (hufvudsakligen fullbordadi), Lima, Wenjan, Appelbo, Ove (hufvudsakligen fullbordadi), St.
Tuna (en del fullbordad) ; och är fråga väckt alt äfven Elfdalen, Orsa och Särna komma att storskiftas.
Stor olikhet har förekommit vid bestämmande af hvad till en besutenhet skulle inom olika socknar fordras, och detta oansedt allmänna stadgande!) härutinnan blifvit gifna.
Det tillgår nemligen i praxis vanligen sålunda, att, sedan socknens inego-område blifvit uppmätt och graderadf, uträknas huru många tunnland reducerad jord erfordras för framfödande af det i Författningen för besutenhet bestämda antal kreatur, och efter denna uträkning indelas socknen i besutenheter.
Dessa efter lokala omständigheter, tillgång på egor, eller innevånarnas behof rättade förhållanden, förklara hvarföre till minimum af en besutenhet ansetts böra fordras i Nås och Floda socknar 30. i Mora sockens Östbygge fjerding 5.5, i Solia Magdalena och Ytter Malungs socknar 00, i Ohre socken 100, i Rättviks 110, i Ahls och Leksands socknar 140, i Djursås och Gagnefs 200, samt i Äppelbo Och Jerna socknar ända till 260 reducerade snesland inegor (ett snesland
Genom storskiftena hafva vunnits och vinnas, allt efter som de hinna att fullbordas, den af allmogen öfverallt inom länet numera insedda stora fördel, att de sprid da egorna sammandragas lill färre och formligare skiften, men den svåra regleringen af obesulenhelerna har icke kommit längre.
Den har strandat emot
Dalallmogens stora kärlek till fädernejorden, och domstolarne förbisågo de gifna bestämmelserna, åtminstone till den 6 Juli 1824, då, på deröfver af landshöfdingen anförd underdånig klagan, Kongl.
Maj:l i Dref till Svea Hofrätt befallte, det skulle vederbörande domhafvande i Stora Kopparbergs län förständigas, att icke vidare bevilja lagfart och fasta å obesutne hemmansdelar, antingen de genom köp, arf, byte, gåfva, förpantning, eller på annat sätt blifvit förvärfvade samt i 1S02 och 1804 års ofvannämnde Kongl. Bref meddelte stadgatiden genom Konungens Befallningshafvandes försorg årligen i länet ailmänligen kungöras.
Äfven härefter klaga landshöfdingarne ofta öfver omöjligheten att gifva verkställighet åt dessa föreskrifter; och uti ett lill Kongl.
Maj:t från dess Befallningshafvande inkommet underdånigt memorial af den 12 December 1842 yttras, att föga förhoppning vore om möjligheten att i denna del få se storskiftets ändamål vunnet och dess 8 Sammansatta Lat/- samt Allm. Hes».- och Ekon.-Vtsk:s Betänk.
N:o 28. framlida bestånd betryggadt; det hade icke ens lyckats alt hindra hemmansklyfningen all gå långt under den punkt, hvarifrån man önskat återbringa den.
Af det utaf 1110- lionärerne vid deras skrift liga anförande bifogade, ofvanomförmälda intyg visas, all tili Svärdsjö socken finnas, enligt den för nu pågående storskifte uppgjorda Ref-bok, med hänseende lill den af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande bestämde besulenhels-storleken af 180 snesland, eller 4 lunne- 20
Vio kappeland reducerad inegojord, 488 besu t na och GG5 obesutna jordegare.
Tjugu år hafva numera förflutit sedan åtskillige slorskiftes-förrällningar kommo lill stånd.
Så länge ännu penniuge-tillgången hos Dal-allmogen var knapp, kunde Landshöfdingarne icke åstadkomma den föreskrifua besulenhels-regleringen, ulan har lid efler annan genom Kongl. Bref, såsom den 8 Maj 1829 angående Nås, den 11 Maj 1833 angående Floda och den 21 Mars 18-35 angående Bjursås socken, den bestämda (iden för regleringen blifvit förlängd; och i nyssnämnde memorial ansåg Landshöfdingen del tvifvelaktigt, om regleringen någonsin kunde, i enlighet med nu befintliga stadganden, gå i fullbordan, då sådant motverkades icke allenast af brist på erforderliga lösningsmedel, ulan äfven af befolkningens ständiga (illvext och behofvet af flere jordlägenheter för tillkommande nya hushålls bosättning; och yttras vidare, all då vid hållna undersökningar få obesutne lägenheter funnits förenade elier genom odlingar bragte tili besntenheter, hade Kongl. Maj:(s Befallningshafvande ansell betänkligt, alt under sådane omständigheter den i 1S04 års Kongl. Bref föreskrifua lottning verkställa, helsi derigenom många jordegare, sorn ditintills med sparsamhet och ansträngda arbeten hos andra kunnat åt sig och de sina förvärfva lifvets oumbärligaste förnödenheter skulle hafva blifvit husvilla eller inhyseshjon, utan annat vederUv för den dem aftvungna egendomen, än den måhända öfver sina tillgångar förut gäldbundne grannens skuldsedel.
Ofia skulle då hafva inträffat, alt utgifvare!) af en sådan förbindelse ej kunnat inlösa densamma, och vid den tvungna försäljningen, som lian i sådant fall måste underkasta sig, skulle icke sällan den förenade fastigheten knappt hafva lemnat full godtgörelse af löseskillingen, så alt begge hushållen, med uppoffring af mer eller mindre af sina tillgångar, genom loltuingsålgärden kommit att skiljas från den jord, hvars besittning derförinnan likväl grundat möjligheten för dem att i fädernebygden forllefva samt uppfylla Statens och samhällets fordringar.
Till afhjelpande af dessa olägenheter och för att bringa verkställighet ål samt befordra uppnåendet af ändamålet med storskiftesverket i Dalarne har Konungens Befallningshafvande föreslagit åtskillige stadganden, genom hvilkas behöriga handhafvande Konungens Befallningshafvande ansett samma mål skola vinnas.
Öfver Konungens Befallningshafvandes berörde förslag äfvenvensom öfver en af Rikets Ständer vid 1850—51 årens riksdag i underdånig skrifvelse gjord hemställan, alt lagfart å obesutne hemmansdelar må beviljas, är underdånigt utlåtande infordrad! af Kongl. Kammar-kollegium, som likväl dermed ännu icke inkommit.
Under Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.-s Betänk.
9 Under tiden har likväl ett af de för lösningsrättens utöfvande förut befintliga hinder, eller bristande tillgång på medel, försvunnit eller åtminstone förringats.
Genom den liflighet, som, i följd af underlättade kommunikationer och andra dertill verkande omständigheter, uppkommit i handeln med Dalarnes skogsprodukter, är penningetillgångeu bland Dal-allmogen blifven ymnigare.
Stegrade priser å åkerbruks- och Iadugärdsprodukter hafva gifvit jorden ett högre värde; och allt sådant är en allt för frestande uppmaning för den bemedlade att till sig lösa obesutenheter.
De af Landshöfdingen här ofvan antydde betänkliga följder af en sådan, emot jordegarens vilja, verkställd lösning, hafva icke uteblifvit, synnerligast inom det egentliga Dalarne, der hemmansklyfningen mest ohejdadt fortgår och hvarest icke finnes tillgång på sådane odlingslägenheter, som kunna såsom jordafsöndringar förvärfvas af det hushåll, hvilket blifvit utlöst från sin lilla skattejord.
Vid sådant förhållande och då, på sätt motionärerne anfört, det nuvarande antalet af besutenheter inom det så kallade
Dale-laget icke i någon mån motsvarar de bofasta hushållens, har Utskottet ansett nödigt att i betraktande taga huruvida icke de nu bestämde vilkoren för besutenhet kunde i någon mån minskas.
Utskottet har dervid icke kunnat förbise, att, med afseende å den utveckling och de framsteg, jord bruket i sednare tider gjort, det bör vara möjligt för en arbetsam och omtänksam jordbrukare att bereda sig utkomst på en mindre jordareal, än som vid bestämmande af grunderna för storskiftesverket dertill ansågs erforderlig.
Och då, med afseende jemväl å Dal-allmogens vana r't utvandra till andra provinser för att der söka arbete, för besutenhet i denna lana rt torde erfordras mindre jord, än i öfrige provinser, samt af detta skäl ett dragkreatur, söm skall framfödas äfven under den tid husbonden är borta på arbete, torde vara mindre nödvändigt, helst vid förefallande behof han alltid kan påräkna att af grannen erhålla biträde vid körslor, samt, efter de upplysningar Utskottet sökt förskaffa sig, någon större rubbning af storskiftesverket icke torde föranledas deraf, att vilkoren för besutenhet, nedsättas till hälften, får Utskottet vördsamt hemställa:
Att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes genom utfärdande författ ning, med ändring af hvad i Kongl. Brefven den 9 Februari 1802 och den 17 Augusti 1804 är vordet stadgadt, i Nåder förordna, dels ali å en besutenhet i Öfre Dal-laget och Säters fögderi, jemte Svärdsjö socken, bör kunna födas minst två kor och fyra får eller getter, dels ock, att de jordbesittningar, som vid de verkställda storskiftena icke uppgått till besutenhet och finnas å kartan utmärkte, icke, emot egarens vilja, äro lösen underkastade.
Prof. 1856 # 1857. 7 Sami. 2 Afd. 9 Haft. 10 Sammansatta Lag- samt Allm. Bese.- och Ekon -lTt$k:s Betänk.
N:o 28 JR eserv ation: af Herr Grefve Eric Sparre, sora yttrade: “Då det af motionärerne afsedda ändamål icke kan anses uppnådl, eller de af dem öfverklagade olägenheter afhjelpta genom den af Utskottet tillstyrkta åtgärd, om hvars inverkan på det med så stora kostnader för Stats-verket ävägabragte storskiftesverket upplysningar torde böra inhemtas, samt ofvanberörde olägenheter äro af beskaffenhet att påkalla Lagstiftningens synnerliga uppmärksamhet, men frågan redan utgör föremål för Kongl. Majlis pröfning, har jag för min del ansett Utskottet böra hemställa:
Alt Rikets Ständer i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla att Kongl. Majit “vid afgörande af den på Dess
Nådiga pröfning beroende frågan om vidtagande af åtgärder för befordrande af det med storskiftesverket i Dalarne afsedda ändamål, täcktes taga i Nådigt öfvervägande huruvida genom nedsättande af de för besutenhet bestämda vilkor, eller befordrande af utflyttningar till den ödeliggande jorden eller annorledes de af motionärerne öfverklagade olägenheter må kunna afhjelpas.“ STOCKHOLM, tryckt hos J. W. Lundberg, 1S57.
Bese- och Ehon.-Utskottets Betänkande M 29. 1 N:o 29.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Aug. 1857, kl. 5 c. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion, om ändring af Kongl, Kamm ar kollegii cirkulär deri 5 Maj 1843, rörande klyfning af kronoparker, som blifvit till enskilda under skattemanna-rätt försålde.
Sedan, till följd af Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers beslut, att, till befordrande af en bättre skogshushållning, alla kronans disponibla skogar och allmänningar, med undantag af de för flottornas eller andra kronans behof nödiga samt sådane, hvartill antingen menigheter eller enskilde kunde ega någon laglig rätt, skulle uppå öppen auktion till den mestbjudande under skattemanna-rätt försäljas, under åren 1824, '1822 och 1823, flere kronans disponibla skogar, allmänningar och kronoparken efter förutgångne af Landtmätare verkställde saint af Kongl. Majit fastställde uppmätningar och indelningar i lotter, efter lokal-och andra förhållanden, blifvit å auktion försålde; så framställdes redan vid 1840 och 484-1 årens Riksdag den klagan, att, sedan köparne af de på Öland försålde kronoparker , hvilka indelats i lotter af fyra, högst åtta tunnland, nästan helt och hållet uthuggit skogen, hade de afstått den snart sagdl alldeles ofruktbara jorden till obemedlade och jemväl vanfrejdade personer, hvilka, sedan de å lotterne erhållit uppbud och fasta, ytterligare styckade dem. hvarigenom sådan fattigdom bland innehafvarne uppkommit, att Kongl Majit och Kronan icke kunnat utfå sin årliga ränta, hvilken de fattige åboerne saknade förmåga att betala, så att de till och med hembjudit jorden till kronan åter Till förekommande så väl häraf, som af den förökade tungan af fattig-försörjningen, de socknar, till hvilka sådane åboer hörde, lingö vidkännas, föreslogs, att sådane parker icke skulle få styckas i mindre lotter, än Kongl. Majit och Kronan dem försålt.
Sedan detta yrkande blifvit i ytterligare afgifven mo Bih. lill B.
Prat. 1856 & 1857. 7 Samt. 2 Afd 10 Höft. 1 2 Sammansatta Lag- samt Allm. Best.- och Ekon.-Utskottets Betänkande Al 29. tion sålunda utsträckt, att förbudet borde gälla för alla de af Kongl. Maj:t och Kronan föryttrade Icrono-skogar och parker, blef det bifallet af Rikets Ständer, som uti underdånig skrifvelse den 2 Juni 1841 anhöllo: att Kongl. Maj:t täcktes, genom utfärdande af en allmän författning, förordna: att sådane krono-skogar och parker, hvilka, i enlighet med Rikets Ständers beslut vid 1818 års Riksdag, redan blifvit eller framdeles blifva under skattemanna-rätt upplåtne, icke må få styckas i mindre lotter, än de blifvit af Kongl. Majit och Kronan försålde, utan skulle dessa skogar och parker framgent förblifva efter den fördelning i lotter, som vid deras afyttrande från Kongl. Majit och Kronan egde rum.
I öfverensstämmelse med denna underdåniga anhållan utfärdades Kongl. Kammarkollegii xofvanberörde cirkulär den 5 Maj 1843.
Under åberopande deraf, att motioner blifvit vid nuvarande riksmöte väckte i det syfte, att jordstyckningen skulle lemnäs alldeles fri, har E. J Rudberg från Öland förmält: att nyssnämnde författning lade hinder i vägen för den mindre be medlade att köpa sin jordtorfva i mån af den tillgång, hvartill hans förmögenhet sig sträckte; och att, sedan de ursprunglige köparne till sådana lotter, hvari de i motionärens hemort belägna kronoparker blifvit indelade, deraf försålt större eller min dre delar till fattigt folk, som icke haft tillfälle att köpa en hel lott, hade tvister och rättegångar uppstått ”emellan den för skogslotten skattskrifne och de fattige personer. hvilka blott på ett löst köpekontrakt satt sig ned på den af dem inköpta jorden”; och hade dessa tvister och rättegångar alltid utfallit så, att domstolen, på grund af meranämnda cirkulär tillerkände jorden åt den för skogslotten skattskrifne, och den fattige således måst frånträda den jordtorfva af ett, två och tre tunnland, som han kunnat betala och hvaraf han äfven kunnat hafva sin utkomst.
Derföre yrkade motionären: ”att Kongl.
Kammar-kollegii ofvanberörda cirkulär måtte i så måtto ändras, att huru liten jord som helst får af dessa kronoparker försäljas och köparne deraf vara berättigade till erhållande af lagfart å hvad de sig tillhandlat.”
Detta memorial, hvilket blifvit till Lag-Utskottet remitteradt, har. jemlikt 43 § Riksdagsordningen, af sammansatta Lag- och Ekonomi-Utskottet blifvit pröfvadt. , dervid Utskottet, som uti särskildt under M 27 afgifvet
Betänkande yttrat sig öfver de flere vid denna riksdag väckta motioner om upphäfvande eller förändring af nu gällande lagstiftning om hemmansklyfning och jordafsöndringar från hemman, ansett sig icke kunna tillstyrka antagande af hvad motionären föreslagit.
De skäl, som härvid ledt Utskottet, finnas i den utredning af ämnet, som Utskottet här ofvan lemnat, och med åberopande hvaraf Utskottet vördsamt hemställer, att Rudbergs ifrågavarande motion må lemnäs utan afseende.
O Sammansatta Lag- samt Allm. Bew.- och Ekon.-Utskottcts Betänkande M 30. 3 N:o 30.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Äng. 1857, kl. 5 e. m.
Belänkande, i anledning af väckta motioner om ändringar uti Kongl. Förordningen, angående expedilions-lösen, deri 30 November 1855.
Dels tili Lag- samt dels till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling hafva i detta ämne öfverlemnats särskilde motioner, hvilka blifvit väckte: hos Iiöglofl.
Ridderskapet oell Adeln: af Herr Grefve Taube, H. E., Herr Friherre Åkerhjelm, A , och Herr Braun, C. A.; hos Vallofl.
Borgare-ståndet: af Herr C. Hasselrot och Herr N. F. Heljestrand, samt hos Hedervärda Bonde-ståndel: af Olof Olsson frän Ohlsäterstorp i Wermlands län, Olaus Eriksson och Erik Christensson från Götheborgs och Bohus län; och hafva, med stöd af 43 § Riksdags-ordningen, deputerade från ofvannämnde Utskott sammanträdt för pröfning af dessa motioner, hvilka, på sätt här nedan omförmäles, åsyfta åtskilliga ändringar uti ifrågavarande Kongl.
Vid besvarande af dessa motioner har Sammansatta Utskottet ansett lämpligast företaga frågorna i den ordning, hvartill uppställningen af expeditions-taxan föranleder.
Emot den stadgade lösen för gravations-bevis är vordet anmärkt : af Herr Braun, som, i enlighet med ett uti hans motion gjordt förbehåll, derefter till Utskottet inkommit med särskild skrift, deruti han utvecklat skälen för de af honom föreslagna ändringar, att då obestridligt vore, att värdet å fastigheter betydligt stigit sedan år 1821, samt enär dessutom icke funnes någon handling, hvars meddelande vore för expeditions-hafvanden förenad med den stora pekuniära ansvarighet, som gravationsbevis, borde lösen för dylikt bevis å stads-fastighet bestämmas till det i 1821 års expeditions-taxa utsatta belopp; samt af Herr Helgestrand: att emedan den nu stadgade nedsättningen i lösen för gravations-bevis å fastighet i stad, emot hvad i förut gällande expeditions-taxa var bestämdt, destomindre syntes lämplig, som utfärdandet af 4 Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-(!Iskof tets Betänkande M 30. gravations-bevis vöre förenadt med besvär och stor ansvarighet, ansåg motionären, att lösen för så beskaffadt bevis, å så väl landt- som stads-fastighet, borde höjas till enahanda belopp, som det, hvilket tillförene varit stadgadt såsom lösen för gravationsbevis å stads-fastighet.
Losen vid Under-domstolarne för gravations-bevis, som innefatta intyg om genomsedda tio års intecknings-protokoll i afseende å någon viss egendom, är i nu gällande expeditions-taxa utsatt efter en och samma beräkningsgrund, ehvad egendomen hörer under lands- eller stadsrätt; hvarvid den förut för gravations-bevis å landsfastighet gällande taxa blifvit följd, endast med den förändring, att då förut, så väl för lands- som stads-fastighet, lösen kunde blifva högst 18 R:dr Riksmynt, sådan lösen nu kan uppgå till 20 R:dr samma mynt, äfvensom det blifvit stadgadt, att lösen för gravations-bevis, omfattande mindre tidsrymd än tio år, bör i förhållande dertill erläggas, dock aldrig med mindre än två R:dr Riksmynt.
Ehuru utfärdandet af ett felaktigt gravations-bevis kan för expeditions-hafvanden medföra en ganska stor pekuniär ansvarighet, finner Utskottet sig likväl icke deraf kunna hemta anledning att tillstyrka förhöjning i den nu stadgade lösen för dylika handlingar.
Det är nemligen, efter Utskottats åsigt, icke endast med afseende å det ansvar, som en felaktig expedition kan för embets- eller tjenstemannen medföra, som hans skäliga ersättning för expedierandet deraf bör bestämmas, utan med afseende å dels det arbete och den tidspillan, som deråt måste egnas, dels nödvändigheten af att åt expeditions-hafvande bereda inkomster
Då beräkningen af ersättning för utfärdandet af gravations-bevis icke grundar sig på en fastighets större eller mindre värde, lärer icke heller den omständighet, att värdena å fasta egendomar under de sednare åren betydligt stigit, få hafva något inflytande på beloppet af lösen för gravations-bevis.
Vid sådane förhållanden och då genom den nya expeditionstaxan expeditions-hafvandes inkomster blifvit tillökade samt skäl icke torde 'förefinnas dertill, att lösen för gravations-bevis å fastighet i stad skulle vara högre, än lösen för dylika bevis å lands-fastighet, hemställer Utskottet vördsamt, att hvad motionärerne i berörda hänseende andragit icke må till något afseende föranleda Herr Braun har vidare förmält, att domares och magistrats-personers inkomster blifvit betydligt minskade genom nu gällande föreskrift, att lösen för bevis om inlemnande och inregistrering af boupptecknings-instrument icke i något fall får påföras högre än till 150 R:dr Riksmynt.