Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vare här- med huru som helst, säkert är, att om något litet missöde skulle inträffat med maten, märks det mindre, ja, kanske alls icke, om något intressant berättas, under det man äter eller får gå förbi rätten i fråga.
Jag vill minnas det är Brillat-Savarin, som berättar, huru en stackars kokerska kommer inrusande till sin matmoder strax före en festmiddag och ut- ropar: » Steken är bränd, frun måste tala. » Och frun talade, och ingen af gästerna ob- serverade, att steken fattades.
Hvad som blifvit kalladt sinnenas vikariat är något rätt underbart.
Det ena sinnet un- derstödjer eller rent af supplerar det andra.
Huru de öfriga sinnena underbjälpa smaken, vill jag påpeka med ett exempel.
Om man håller för näsan och äter en skifva rödlök, känner man ingen löksmak.
Till och med äkta karavante förlorar sin arom, om det
IDUN 1893 drickes ur en tjock, oäkta poreliuskopp; och o m v ä x l a m e d d e t f ä r s k a k ö t t e t o c h fisken.
det smakligaste öl behöfver man se bornera D e t t a s å v ä l a f s p a r s a m h e t s s k ä l s o m f ö r a t t Håll på m e d d e u t - i en slipad sejdel för att rätt njuta af det.
u n d v i k a e n f o r m i g h e t.
Det är därför icke oväsendtligt att vid s ö k t a s t e c h a t e a u b r i a n d e r e l l e r d e m ö r a s t e måltiderna icke blott smaksinnet, utan äf- k y c k l i n g a r e n tid b o r t å t, o c h d u s k a l l s ä k e r t E n af Stock- ven de öfriga på ett behagligt sätt tilltalas, l ä n g t a efter s i l l o c h p o t a t i s!
hvarför det ofta blifvit upprepadt, att bordet h o l m s m e s t f r a m s t å e n d e g a s t r o n o m e r l ä r — skall utmärka sig för prydlighet — duken s å b e r ä t t a s d e t — s o m f a v o r i t r ä t t ä t a b l o d - D e n tarfli- vara fläckfri, silfret blankskuradt, glasen puddiDg m e d s m ö r o c h l i n g o n.
skimra — maten vara väl upplagd, några g a s t e a n r ä t t n i n g, t i l l a g a d efter k o n s t e n s r e g l e r, k a n b l i f v a e n l ä c k e r h e t, d e n finaste o c h d y - blommor sprida en behaglig doft o. s. v. » Ja, det där låter nog godt och väl för r a s t e g e n o m o k u n n i g h e t e l l e r v å r d s l ö s h e t f u s k a s små familjer i goda ekonomiska villkor, » ut- b o r t.
brister kanske här någon husmoder med L i f v e t ä r s å r i k t på sorger, b e k y m m e r o c h mycket barn omkring sig och knappt om v e d e r v ä r d i g h e t e r, s o m ej k u n n a u n d v i k a s.
penningar, » men en annan får vara glad, om I n o m d e t t i l l å t n a s o m r å d e m å v i a f d e s s man på tarfligaste sätt kan mätta alla hung- g o d a g ö r a d e t b ä s t a v i k u n n a!
D e t b e h ö f v e r riga magar. » s a n n e r l i g e n ej b e l a m r a s m e d o b e h a g o c h l e d - Nåja, förhållandena äro j u verkligen olika, s a m h e t e r, s o m k u n n a v a r a b o r t a.
och för den ena kan det falla sig lättare, för den andra svårare.
Ett är emellertid säkert: alla kunne vi göra något, ja rätt mycket, om vi hafva intresse för saken och icke vilja skona oss själfva.
T y härpå beror Fru Emilie Billmark, b vilkens p o r - det hufvudsakligast.
Naturligtvis måste till- gångar finnas i något så när rimlig propor- trätt I d u n m e d d e l a d e i sitt förra n:r m e d an- tion till behofven — » det fattiga, men trefliga l e d n i n g af h e n n e s d e n 2 3 j a n.
f y l l d a 8 0 å r, hemmet » är en chimére; verkligt armod, äf- var p å sin h e d e r s d a g f ö r e m å l f ö r en hjärtlig ven där det förstår att dölja sig för en ytlig och festlig h y i l n i n g a f d e n s k a n d i n a v i s k a P a - betraktare, och hemtrefnad stämma ej öfverens r i s k o l o n i e n s m e d l e m m a r.
Uti svensk-norska sällskapets i Paris lokal, 5 1 — men det anmärkningsvärda är, att man Bue de la Chaussée A n t i n, hade ett fyrtiotal af ej sällan i en mindre bemedlad familj skall koloniens medlemmar, damer och herrar, samlats.
finna maten bättre och bordet mera inbjudande Uti den stora salen var det festligt smyckade häst- än i en förmögnare grannfamilj.
Och hvari skobordet dukadt.
F r u Billmark innehade heders- är orsaken då att söka?
J o i fruarnas olika platsen.
Bakom denna hade på en fond af franska, svenska och norska flaggor anordnats en transpa- egenskaper.
I den förra har hon ett » godt rang med hedersgästens v ä l lyckade porträtt, omgif- mathjärta », spar hellre in på andra saker än vet af en lagerkrans samt årtalen 1 8 1 3 — 1 8 9 3.
Skå- på maten, är vaken öfver att otrefnad, ohälsa larnes rad öppnades af sällskapets ordförande, som bjöd välkommen, hvarpå pastor Hemberg höll fest- och dåligt lynne ofta härröra från målidernas talet och erinrade o m, huru fru Billmark för nära mindre goda beskaffenhet, hvarför hon lägger 46 år sedan kom till Paris, om hennes gästfria hem, sig vinn om, att tillagningen blifver omsorgs- hennes djupa sorg, då hon 1 8 7 0 förlorade sin make, full, smaken den rätta, att omväxling råder, den fräjdade artisten, samt huru hon sedan dess liksom förut med Bitt blida och angenäma väsende att rätterna passa till hvarandra och ingre- städse spridt glädje och trefnad omkring sig samt dienserna blifva uppköpta med urskiljning utöfvat stor välgörenhet.
Därpå upplästes en mängd o. s. v., hvarjämte hennes skönhetsinne kom- telegram från vänner i Sverige.
T v å versifierade mer henne att före måltiderna själf gå och tal förekommo äfven samt en mera personlig tack- samhetsskål.
ordna bordet på det prydligaste.
I den senare * är hon antingen snål, eller ock anser hon De svenska kvinnornas Chicago- matlagning, dukning och dithörande sysslor I förening m e d den Chi- allt för underordnade och öfverlåter dem åt utställning.
sina tjänare, medan hennes intresse omfattar c a g o u t s t ä l l n i n g, s o m S l ö j d f ö r e n i n g e n i d e s s a dagar afhåller härstädes i Konstföreningens tusen andra saker.
Ur » Vet kvinnans hjärta, det på gåfvor rika, Bäst röjs på smaken af den mot hon lagar » sjunger helt realistiskt själfve Lenau, melan- koliens skald.
Må vi taga fasta på hans ord!
Den snålhet, som stundom i förmögna hem sticker fram just i mat och dryck, bör, inom parentes sagdt, stämplas som rent af skam- lig.
Där finns det ingen ursäkt för brister i ofvannämnda stycken.
Som ung flicka brukade jag ofta besöka en gammal tant, som då gärna såg, att jag stannade kvar hos henne till middagen eller kvällen.
H o n hörde till den gamla skolans fruar och gick själf och månade om sin mat i köket.
Och den maten kan jag aldrig glömma!
Den kunde ibland utgöras af så enkla saker som fläsk och bruna bönor; men huru dessa bönor voro kokade, hvad fläsket var lagom salt och lagom fett och lagom stekt!
Hon förstod konsten, den goda gum- man, att af en så anspråkslös rätt göra en delice, och på samma sätt var det med allt, hon bjöd på.
Sålunda kan gärna den så kallade hus- manskosten, hvilken blifvit mycket förkätt- rad, till en del dock oförskyldt, stundom få notisboken.
39 Kvinnor i statens tjänst.
Samtidigt med att postverket och telegrafstyrelsen för närvarande måste inskränka antagandet af kvinnliga tjänstesö- kande, synes järnvägsstyrelsen fortfarande kunna mottaga dylika, o m man får döma af de senaste ut- nämningarna derstädes.
V i d statens järnvägar ut- nämndes nämligen den 2 5 j a n.
sex kvinnliga tjän- stemän.
Danske ministerns gemål, fru Hegermaun- Lindencrone, har af konungen dekorerats med » Li- teris et Ariibus » som ett erkännande af det förträff- liga sätt, hvarpå hon inöfvat och ledde uppförandet af Sullivans operett » H.
S. Pinafore » på soarén i danska ministerhotellet den 1 8 jan.
Åttio år fyllde den 2 5 jan.
professorskan Eme- lie Retzius född Wahlberg, Anders Retzius ' efter- lämnade maka.
operan gifver fortfarande, hvarje gång för utsåldt h u s, » F r a D i a v o l o ».
Till o m v ä x l i n g m e d denna vackra och populära opera upptages i m o r - g o n lördag den ej mindre populära » D e n s t u m m a » med fröken L i n d z é n samt hrr L e m o n o c h Seller- gren för sista gången i Fenellas, M a s a n i e l l o s o c h Pietros partier.
Dramatiska teatern förbereder uppförandet af » Pater noster », dram p å vers i 1 akt af Coppée, » R ä f v e n o c h r ö n n b ä r e n », proverb på vers i 1 akt af Marcel Ballot, båda styckena öfversatta af Ernst Lundquist; vidare Moliéres lustspel » Scapins s k ä l m s t y c k e n » s a m t ett nytt 4 aktstycke af A n n a W a h l e n b e r g, kalladt » L ö n n d ö r r e n ».
Tredje kammarmusiksoarén gafs i fredags i Veten- s k a p s a k a d e m i e n s hörsal m e d biträde af hrr J. Kjellberg och Richard A n d e r s s o n.
Aftonens n y - het o c h det för öfrigt intressantaste numret p å p r o g r a m m e t var B r a h m s kvintett för klarinett och stråkkvartett.
Den formsköna och välljudande k o m p o s i t i o n e n, hvars tvänne första satser vi sätta högst, fick ett alltigenom förträffligt utförande, och det lifliga bifallet gaf tydligen tillkänna, att publiken gärna skulle se, att kvintetten återupptoges v i d en följande soaré.
I sitt slag föga mindre intres- sant var programmets s l u t n u m m e r, Griegs a n d r a violinsonat, s o m på ett mönstergilt sätt utfördes af hrr A u l i n och Rich.
Den snillrika k o m p o s i t i o n e n, s o m m e d sin äkta nordiska karak- tär h ö r till dem, s o m m a n ej gärna tröttnar på att återhöra, framkallade likaledes det lifligaste bifall.
Konserten inleddes m e d Beethovens kvar- tett o p.
1 8 nr 3, där särskildt finalen väckte in- tresse.
— Allt i allt räkna vi denna tredje k a m - m a r m u s i k s o a r é till de intressantaste, s o m här gifvits.
Grefvinnan Mathilda Taube ' s soaré sistlidne tisdag h a d e naturligen s å godt s o m till sista plats fyllt Musikaliska akademiens stora s a l.
Den högt ak- f. d. l o k a l v i d T r ä d g å r d s g a t a n, h a r äfven d a m - tade konstnärinnan, s o m n u m e r a tyvärr s å sällan k o m i t é n o r d n a t en v a c k e r e x p o s i t i o n a f d e f ö r låter höra sig offentligt, v i s a d e sig ä n n u vara i världsutställningen afsedda kvinnliga alstren.
besittning af s a m m a härliga s t ä m m a o c h s a m m a förträffliga föredrag, s o m p å sin tid gjorde henne D e n s t ö r s t a delen a f d e s s a s a k e r är k ä n d f r å n till en af stödjepelarne v i d v å r lyriska scen.
den stora b ö r s b a s a r e n, s o m vi p å sin t i d u t - H e n n e s utförande af de olika numren å det v ä l förligt beskrefvo, hvarför vi nu kunna i n - hopsatta programmet h ä l s a d e s ock m e d det lifli- skränka oss till ett o m n ä m n a n d e a f några n y - gaste bifall, till hvilket konungen, kronprinsen s a m t prinsarne Karl och Eugen, hvilka tagit plats å heter s å s o m: midtelpartiets främsta bänk, gåfvo signalen.
Ett en utsökt afdelningsskärm af imiterad gobelin synnerligen värdefullt biträde l ä m n a d e s af k. hof -- utaf fru A n n a Boberg, en praktfull altarbeklädnad kapellet under anförande af förste hofkapellmä- i romansk stil från elfvahundratalet, komponerad af staren Conrad Nordqcist, hvilken ett par gånger fröken Agnes Branting och med tillhörande altar- under aftonens lopp blef föremål för publikens duk — ett verkligt klosterarbete; en större glasmålning, särskilda och ganska oförlydbara ovationer.
Hr föreställande den heliga Birgitta och med götisk or- Lemon utförde därjämte bättre än vanligt ett par namentik, af fröken Cecilia B o k l u n d; en af fru visor.
Bland konsertgifvarinnans n u m m e r voro Pettersson, född Böös, ypperligt etsad pokal af glas, särskildt en aria u r E n n a s opera » H e x a n » och » Damkomiténs pokal », med drottningens och D a m - L a g o s stämningsfulla ballad af intresse.
Konser- komiténs medlemmars namnchiffer; en prakttext- ten är i sin helhet att betrakta s o m ett af musik- ning på pergament af fröken Sofie Gisberg, samt s ä s o n g e n s evenemanger.
— sist men icke minst — en charmant utställning af fru Lea Ahlborns medaljer, elegant exponerade och med den skickliga gravörens porträtt.
Bland de vid pågående riksdag väckta motioner anteckna vi, att den kvinnliga slöjdundervisningen äfven i år är ihågkommen af hr Hammarlund med en motion om 5 0, 0 0 0 kronors statsanslag; nitton medlemmar af andra kammaren ha instämt i motionens syfte; samt att gift kvinnas äganderätt äfven i år har bragts på tal af grefve Hamilton.
Olivia Swahn-Bertetti; af II.
— Sven- nens sång om Margit P l e n g e; af Adolf Strömstedt.
— Diskre- tion; af A.
— ÖfverflÖdig; en berättelse fian Rivieran, för Idun af Rust Roest.
— Flickornas skol- gång; en fråga till Iduns läsarinnor och läsare af » En be- kymrad fader ».
— Byggmästar Solness, skådespel i tre akter at H e n r i k I b s e n.
E t t försök till tolkning af Anna Wahlen- berg.
— Till Chicago; prisbelönadt svar å Iduns prisfråga af Gustaf Gullberg.
— E n hemslöjd, som kan blifva industri; af H. J — n.
— Maten är halfva födan; ett realistiskt inpass af Ellen Bergström.
— Teater och m u s i k.
— Ytterligare upp- lysningar om Iduns pristäfling.
IDUN 40 Ytterligare meddelanden 1893 o m Iduns pristäfling.
11) Alla täflingsskrifter skola vara Insända till Iduns Redaktion, För att vinna det utfästa priset eller prisen fordras, som bekant, att af de tio bokstäfver, som ingå i ordet fosterland, Stockholm, före den 1 instundande mars, då täflingstiden utgår.
sammansätta det största antalet svenska ord.
Af de närmare omständigheterna härvid meddelade vi redan i vårt förra num- mer det hufvudsakliga af nedanstående, men som åtskilligt nu har tillagts och förtydligats, bör ingen underlåta att åter noga Till att i förening med redaktionen verk- genomläsa följande: ställa bedömandet af de täflande listorna ha vi haft lyckan för- Inga ort- eller personnamn få medtagas.
Således ord sådana som » Trosa », » Ed / a » och liknande.
hvilkas namn 2) En och samma bokstaf får ej användas mer än en gång i och kompetens borga för all oveld och samvetsgrannhet.
Dess- samma ord.
Således ord sådana som » taf / a », » anfordran » utom ha vi försäkrat oss om rättighet att för afdomandet af och liknande.
tvistiga fall, som kunna inverka på utgången, få påräkna en 3) Utländska ord, som vunnit så allmänt bruk i vårt språk, att de kunna anses försvenskade, må få medtagas.
Så / edes ord sådana som » tenor », » ters », men mindre allmänna såsom » feodal », » fenol » och liknande.
4) Endast en böjningsform får upptagas af samma ord.
Således t. ex. både nominativen » lod » och genitiven » lods », både imperativen » red » och infinitiven » reda » och liknande.
Enligt nedanstående intyg har det i pristäflingen som 5) Likaljudande ord, som tillhöra olika ordklasser eller ha olika pris utfästa beloppet betydelse, få endast upptagas en gång.
Således må ord sådana som E t t t u s e n t v a h.
n d r a k r o n o r » ros » (ros
6) För stafningen kunna ej allt för stränga gränser rättvisli- (Stämpelpapper) gen fastställas, utan godkännas allmänt vedertagna stafningssystem.
Hos mig undertecknad J. Mittår, Notarius Publicus i 7) Alla deltagande skrifter skola å kuvertet förutom adress vara har hr direktör Frithiof Hellberg denna dag depo- betecknade med orden Iduns Chicagotäfllng » för att för- Stockholm, tillkännagifvande, varas intill täflingstidens utgång, då de brytas I närvaro af prisdomarne.
nerat Ett tusen tvåhundra (1200) kronor med att detta penningbelopp får lyftas af den eller de personer, som 8) Hvarje täflande bör ordna antalet af sina funna ord i tio af den af redaktionen för tidningen Idun tillsatta prisnämnd grupper, så att alla ord med samma begynnelsebokstaf komma efter priset eller prisen uti den annonserade pristäflait hvarandra, samt själf hopsummera och angifva summan under listan.
tillerkännas betygar 9) Alla lösningar böra innehålla prenumerantens namn, som ab- rörande ordet » fosterland », solut hemlighålles för utom redaktionen stående, äfvensom uppgift på Stockholm den 30 januari 1893. det ställe, där prenumerationen ägt rum.
Skulle någon önska förbli Ex officio - anonym, har han rätt meddela dessa uppgifter i förseglad namnsedel, som omsorgsfullt bör fästas vid skriften och endast i hände / se af vinst (Stämpel.)
brytes.
Blott de vinnandes namn offentliggöras i Idun.
Likheten med orginalhandlingen intyga: 10) Om ett eller flere ord skulle i täflingsskrift medkomma, som ej af prisdomarne gillas, kasseras så fall hela listan, Sätteri faktor.
Boktryckerifaktor.
utan strykas blott de underkända orden.
t) prisdomare var fva rektor K.
Stockholm, N:r 39 (354) Fredagen den 28 september 1894.
Byrå: Prenumerationspris pr kvartal: Idun e n s a m kr.
1 CO K l a r a S ö d r a K y r k o g.
| A l l m.
I d u n s M o d e t i d n i n g jämte k o - lorerade planscher • 1: 50 P r e n u m e r a t i o n s k e r å a l l a post- I d u n s Modet, utan kol.
... » 1: — a n s t a l t e r i riket.
: Mathilda J. Nordling.
Utglfningstid: hvarje helgfri fredag.
Lösnummerpris I 5 öre (lösn:r endast för koiuplette.
Annonspris: 35 öre pr n o n p a r e i l l c r a d.
Wieselgren, f K är vi stå vid en af- slutad lifsgärning, spörja vi gärna, hvari denna bestod, och i vår tid är det vanligt, att äfven kvinnan, när hon i samhället intager en bemärkt plats, där läm- nar synliga spår efter sig.
Så är dock icke för- hållandet med henne, hvars bild vi i dag teckna.
Hennes uppgift var endast att vara domprosten Wio- selgrens trofasta hustru, den utmärkta vårdarinnan i hans hem och barnens ömma fostrarinna.
För hustrun är det en ära, men på samma gång en svår uppgift att vara för- enad med en utmärkt man.
Om ett sådant äktenskap skall blifva lyckligt, måste hon vara nog ödmjuk för att kunna träda i bakgrun- den och nog storslagen att kunna offra sina egna in- tressen.
En sådan kvinna var emellertid domprost- innan Mathilda Wiesel- gren.
Hon föddes i Flo soc- ken af Skara stift den 2 augusti 1816.
Föräldrarne voro förvaltaren Magnus Rosenqvist och hans maka Hedvig Maria Gullander, kyrkoherdedotter från Skåne.
En samtida med herr Rosenqvist, provinsiallä- karen doktor Borgman, säger om honom, att han var den mest begåfvade personlighet doktorn lärt känna.
Vid icke fyllda sjutton år, den 15 april 1833, firade Mathilda Rosenqvist sitt bröllop med utnämnde kyrkoherden i Vesterstads och Ostraby församlingar af Lunds stift, fil.
d:r Fötter Wieselgren, och kort därpå inflyttade de unga makarna i Vester- stads prästgärd.
Wieselgrens arbete i dessa församlingar var ett förspel till hans verksam- het för svenska folket.
När han tillträdde sitt pastorsämbete, kokade brännvinspannan i hvarje stuga, folket var försänkt i fattigdom, okunnighet och laster.
När han fjor- ton år därefter lämnade Vesterstad, var elden un- der pannan släckt, väl- klädda, själfägande bön- der fyllde kyrkorna, folk- skolor byggdes i socknar- na, frid och enighet rådde i hemmen.
Ett sådant arbete kunde nöta på en mans kraft, ty omtanke och bekymmer fåra den mest hoppfulles panna, det kunde stundom bringa ett mindre lifligt sinne än Wieselgrens ur jämvikt; men möttes han ock ute i lifvet af dissonanser, så-
I D U N 310 1894 mellan I n g a ärestoder k v i n n a n s d y g d e r v i n n a; m e n där böner brinna tårefloder, heter hjälten k v i n n a, heter segrarn m o d e r!
B. rades h a n s öra där af den råa visan, vämjdes hans estetiska sinne af allt det osköna han såg, sviktade någon gång den hoppfulle mannens tro — i hemmet utjämnades allt.
D ä r ljöd den unga, fagra hustruns vackra sång, där fann hans poesi och intelligens sin resonansbotten, där, om hans förtröstan vack- lade, stöddes han af en barnatro, som genom lifvets alla pröfningar höll ut och tillväxte.
P e t t e r Wieselgren hade en gång önskat att som missionär få arbeta i J a p a n.
H a n fick sitt missionsfält i Sverige.
Men icke voro hans fiender hemma mindre farliga än hednin- garna skulle blifvit, icke hade han fått utstå många flere strapatser där än här.
Om mo- dern också af barnen var bunden vid hemmet, med sin oro och sina förböner följde dock makan sin make på hans färder i det vid- sträckta fäderneslandet.
H a n s motgångar voro hennes, och öfver hans segrar fröjdades hon mera, än hon skulle ha gjort, om hon varit den som vunnit dem.
Wieselgrens namn blef ett märke att samlas omkring, och år ifrån år växte deras antal, som ansågo sig äga kraf på hans och hans frus gästfrihet.
F r u Wiesel- gren förstod som få konsten att förena familj- medlemmarna och ändå göra h e m m e t rymligt.
Hennes mans vänner blofvo hennes egna, och hon svek dom aldrig.
Gästfriheten i det Wieselgrenska huset så väl i Vesterstad som Helsingborg och Göteborg var af det gamla hederliga slaget.
D ä r samlades sällskapet klockan fyra på ef- termiddagarna kring kaffebordet, hvars korgar bräddades af många slags kaffebröd, och hvad som än förekom vid den rikliga aftonmåltiden; där efter gammal god sed gästerna sutto till bords, någon sorts gröt var det alltid.
H u r frikostig plägnaden än var, trädde den dock i bakgrunden för den personliga välvilja och hjärtlighet, som från värdinnan i den för- troliga kretsen, » mor Wieselgren », flödade mot hennes gäster.
Denna hjärtlighet parades med fin humor och originell intelligens.
H o n k u n d e, där så behöfdes, på ett oefterhärmligt sätt säga sina sanningar, och hon sade dem så, att ingen djärfdes motsäga henne.
Barnafrom som hon var och genomträngd af lefvande kristendom, var hon icke den, som från sitt hem utestängde glädjen.
Tvärtom, kring henne samlades gärna, icke endast den egna barnaskaran, utan också den kamratkrets, som i begåfning jämbördig och förenad genom lika intressen med de uppväxande sönerna och döttrarna under hennes ögon utvecklade sin originalitet.
D e n originella tonen i detta hem nådde dock sin höjdpunkt, när far kom in från sitt dagsarbete och slog sig ned i kretsen.
Kring den röda stolen i salen flockades då alla.
De unga togo plats livar de kunde, flickorna bokstafligen vid den genialiske mannens fötter.
Kvällen slöt med gemensam bön.
Hemlifvet var genomsyradt af tro och kärlek, och från den himmelske faderns händer togs lifvets glädje liksom dess pröfningar.
D e senare hade icke varit få.
Fyra mindre barn, två fullvuxna döttrar, själfva mödrar, måg och sonhustru hade domprostinnan följt till grafven, innan hennes lifs stora sorg inträffade den 10 oktober 1877.
Efter att en längre tid sett sin make aftyna fick hon då reda hans sista hvilobädtl.
1 sjutton år änka, har hon under denna tid ensam fått bära förlusterna.
Den sista kvarlefvande dottern, också hon om- gifven af en barnskara, har döden ryckt bort, och bland barnbarnen, farmors och mormors älsklingar, har han också gått fram, men likväl stodo vid den gamla moderns graf, då den sön- dagen den 16 dennes för henne öppnades, sö- nerna Harald, Sigfrid och Magnus •), 7 barnbarn och 6 små barnbarnsbarn.
I samhället spåra vi ej Mathilda Wiesel- grens lifsgärning, men ur de frön modern sådde i sina barns hjärtan skola skördar gro, som.
in i sena tider varda till välsignelse för hem, samhälle och fädernesland.
' ufna, åldriga alléer ^Drömtungt Jtturgrbnsrankor 3 sin loja sänka lummiga murkna i ostord grenar stammar länka fred.
' Qräs och löf i månens skimmer ' jEärlhcgjutna U ' rån af daggens lassängerna Smyger af jtivarest dvala " öfver hor; tårpilsslammar töckenflor.
vassomkransad Simmar ljudlöst följer, vattenyta en snöhvit strimma råder.
Sömnens ^Dagens oro i slummer Själfva bryta, på dunkel ^Djup en tystnad Sig svan; utan att dess spegel ^Månens — dammar, Sveper lätt kring gamla ^Däfven slöja af dimma rad på mörka rufsande glimma bad.
marmor in hland kastanjers fiPlyter loljande på sin stängel drömmar i djupet sänkt.
^Blott en daggtyngd gren Och ett glittrande plaskar svagt i natten Slottet Bennrath skälfver, vattenfall och i cisternen Söndersplittrad ängel dränkt; vattenliljan till ned.
sin vågs hvälfver kristall.
Hammarsiedi.
- &amp; m$L *) Bibliotekarien Harald W.
och Sigfrid W.
selgren i i Stockholm Göteborg.
samt pastor generaldirektör Magnus Wie- E. Malmström.
Läkare och läkarearvoden.
om bekant fördes nyligen denna fråga på ial i vår tidning, och ett pris ut- fästes för den tänkvärdaste uppsatsen i äm- net.
Detta pris tilldömes härmed fru Maria Nyström för följande: I ett af Iduns senaste nummer omtalas de höga honorar, vissa framstående specialister i utlandet betinga sig.
Till en god del måste väl dessas storlek reduceras i förhållande till penningens mindre värde i utlandet, men i hvarje fall stå de dock i intet förhållande till våra läkares ganska måttliga pretentioner.