Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bankafdelning ege ej rätt att utgifva andra egne förbindelser, än till viss man ställde invisningar å hufvudcontoret. 9 §•
Ej må enskild Bank utgifva creditsedlar och invisningar å Rikets Ständers Bank till större sammanlagdt belopp, än som motsvaras af: 1:0 behållningen i dess egna cassör af Rikets gångbara mynt i silfver eller sedlar; 2:0 återstoden af depositionen i Rikets Ständers Bank; 3:o sådane Bolagets odisponerade tillgångar i guld och silfver samt hypothek, som i 6 §. nämnas; Bankens egna lånehandlingar sålunda härvid icke inberäknade, och 4:o innehafvande säkerhetshandlingar för lemnade cassa-creditiv, i den nion dessa anlitats, likväl aldrig till större belopp än Tjugofem procent af teckningssumman.
Derest, genom vexling eller annan orsak, det sålunda bestämda förhållandet emellan Bankens tillgångar, samt beloppet af dess credit-sedlar och invisningar skulle komma att rubbas, åligge det Banken att inskränka sin utlåningsrörelse och inom en månad hafva återställt det rubbade förhållandet. 10 §.
Upplåning, vare sig på creditiv eller genom försträckning och deposition, må ej eller af Banken göras till högre sammanräknadt belopp, än hälften af hvad å tecknad grundfond finnes i Banken insatt.
Alla fordringsbevis, hvilka för dylik upplåning utgifvas, äfvensom depositionsbevis, skola ställas till viss person, eller visst Verk, samt innehålla att öfverlåtelse deraf må ske endast till viss man och efter föregången anmälan i Banken. 11 §.
Betalar låntagaren ej å förfallodagen; erlägge då under två månaders tid från nämnde dag En Batieo- och Lag-Utskottens Utlåtande, N:o 2.
15 fjerdedels procent i månaden såsom straffränta, eller tillhopa
Discontverk nu är eller framdeles varrer beviljad. 12 §.
Då i Banken belånte varor icke inlösas vid förfallotiden, kunna de genast derefter, utan föregånget uppbud eller hembjudning, föryttras genom offentlig auction, hvarvid förhålles i enlighet med författningarne om försäljning af utmätt lös egendom. 13 §.
Banken ege ej att drifva handel med annat än guld och silfver; men vare oförhindrad att inropa pantsatt eller utmätt egendom, som på auction utbjudes, dervid Bankens rätt och säkerhet kan vara i fråga; dock med iakttagande deraf, att sådan egendom åter varder försåld, så snart det utan förlust för Banken ske kan. »4 §•
Derest ej Banken med Rikets metalliska mynt eller med sådana sedlar, som lika med mynt i Riket gälla, vid anfordran inlöser sina creditsedlar, äfvensom derest af densamma utfärdad invisning å Rikets Ständers Bank, vid uppvisandet derstädes, i anseende till bristande behållning ej inlöses, åtnjute borgenären ränia af den enskilde Banken efter Åtta för hundrade om året, ifrån den dag, då betalning af credit-sedel eller invisning vägrad blifvit, intilldess inlösningen i Banken åter vidtager.
Vare det ock, när Banken sålunda brustit i betalning, livar och en af Bank ens borgenärer obetaget att väcka fråga om Bankens försättande i eoncurs-tillstånd, derom anmälan bör ske hos Konungens Befallningshaf - 16 Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande, N'.o 2. vande, sorn genast undersöker Bankens ställning.
Gitter Directionen då ej visa, att den inträffade oförmågan härrört af en skyndsamt öfvergående tillfällighet och att
Banken alla sina borgenärer förnöja kan, åligge det Konungens Befallningshafvande att låta inställa Bankrörelsen och öfverlemna målet till Domstol, som beslutar, att Banken i concurs-tillstånd försättes.
När eoncurs inträdt, har ock Bolaget förverkat rättigheten att vidare begagna sig af det erhållna tillståndet till Bankrörelses bedrifvande. 15 §.
Oberoende af den rätt, som i nästföregående §.
Bankens borgenärer tillägges, ege innehafvare af credit-sedel eller invisning, som ej inlöses, att genast erhålla qvarstad å en eller flere
Directionens ledamöters egendom, samt att, sedan en månad förflutit från den dag, credit-sedels eller invisnings inlösen vägrad blifvit, lagsöka en eller flere Directionens ledamöter, med samma rätt att använda utmätningstvång, som Lag och Författningar i allmänhet medgifva.
I alla de fall, då ledamot af Directionen ej träffas hemma med lagsökning eller å Bankens conior, äfvensom då flere
Directionens ledamöter skola på en gång samfäldt sökas, kunna de, som med Konungens Befallningshafvandes eller Rättens bud gå, å Bankens contor bevisliga aflemna eller, om det finnes stängdt, å dess dörr fästa skriftlig resolution eller kallelse; och gällde då sådan åtgärd såsom laga delgifvande. 16 §.
Hafva Directionens samtlige ledamöter undergått utmätning, men full tillgång saknats i deras lösa egendom , kan bristen genom ny lagsökning utkräfvas under enahanda tvång hos den eller de lottegare, mot hvilka fordringsegaren finner för godt sin talan rigta. >7 §‘ Af Bankens delegare eller deras arfvingar eller sterbhusdelegare vare ej någon berättigad att under bolagstiden träda från Bolaget, eller sin lott å annan person öfverlåta, med mindre Bolaget dertill samtycker och det i 2 §. stadgade minsta antal af delegare derigenom icke understiges.
Äro Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande, N.-o 2. 17 Aro den i afgången Bolagsmans ställe, inträdde nye delegarens grundfondshändlingar i ofvan föreskrifven ordning pröfvade och å bolagsstämma godkände; då är, efter dess slut och sedan sex månader förflutit efter det den timade förändringen blifvit hos Rätten anmäld och i allmänna Tidningarne kungjord, den afgångne delegaren ej ansvarig för annan Bankens skuld, än den, hvarför han dessförinnan blifvit lagsökt. .8 §•
Den genom Kongl. Förordningen den i3 Juni 1800 för skuldfordring i allmänhet bestämde praescriptionstid af Tio år, ege ej rum i afseende på euskilde Bankers credit-sedlar och invisningur; ej eller skall bevakning deraf, enligt concurs-lagen , erfordras i Bankens concurs, eller i anledning af årsstämning, som vid Bolagets upphörande må utfärdas å dess borgenärer; hvaremot när Bolaget upplöses, hvilket Konungens Befallningshafvande bör utan dröjsmål till Kongl. Maj:t inberätta, Kongl.
Maj:ts låter utgå Nådig Kungörelse derom , med föreläggande för en hvar, som någon så beskaffad förbindelse af Banken innehafver, att, vid förlust af all betalningsrätl, förbindelsen till inlösen uppvisa i Banken, inom Två år från Kungörelsens dato; börande densamma två gånger under hvartdera af dessa tvänne år från predikslolarne uppläsas. !9 §•
Directionen vare skyldig så väl att, efter hvarje qvartals slut, till Kongl. Maj:l insända en öfversigt af Bankens ställning, sorn ock alt hålla Bankens räkenskaper och handlingar tillgängliga för den undersökning, som Kongl. Maj:t möjligen kan finna för godt låta anställa, likväl utan att enskildes förhållanden till Banken dervid få för allmänheten yppas. 20 §.
Ilar Banken i ett eller annat afseende afvikit från de föreskrifter, sorn uti denna Lag äro gifne, eller i fastställde Bolagsreglor öfverenskomne, ankomme på Kongl. Maj:t att, uppå derom skeende anmälan, genom föreläggande af vite i penningar, eller, uti svårare fall, vid förlust af det till Bankrörelsens bedrifvande erhållna tillstånd, tillhålla Bank-Styrelsen alt det felaktiga rätta. 21 §.
I afseende på enskilde Banker, hvilka icke utgifva egne credit-sedlar, Bih, till B.
Fröt. 1S4S. 6 Sami, 2 Afd, 2 Haft, 3 18 Banco- och Lag-Utskollens Utlåtande, N:o 2. galle hvad om Bolag i allmänhet uti Lag och Författningar nu är eller framdeles varder stadgadt.
Der dylik Bank, på sätt i 1 §. af denna Lag bestämdt blifvit, sökt och vunnit Kongl. Maj:ts Nådiga tillstånd till Bankrörelses bedrifvande, må de i 11 och 12 §§. bestämde förmoner sådan Bank jemväl tillgodokomma.
Hvad derefter angår den flir enskilde Banker ifrågasatte skyldighet, alt lill inlösen af deras sedlar inrätta vexlings-contor i Rikets alla Residens-Städer; så torde härvid böra tagas i betraktande: att Privat-Banker bildas af enskilde asscoialioner genom sammanskjutna fonder af egna capilaler: att dessa associationer, likasom andre Bolag, äro att anse för juridiska personer, de der ej kunna hafva mer än ett forum, eller den Domstol, derunder de, på sätt Lagen i 10 Cap. 1 §.
Rättegångs-Balken säger, sitt hemvist hafva, hvilket här vill säga den Domstol, inom hvars område hufvud-contorel är förlagdi: ali förbindelsen till skulders betalande eller sedlars inlösen följaktligen icke kan, så länge Bolaget eger bestånd, emot Bolaget ulkräfvas å någon annan ort, än den, der Bolaget inför
Lag anses vara bosatt: att en lagbestämmelse, hvarigenom flera orter för invexling af Bolagets sedlar skulle förordnas, nödvändigt innebure förpligtelse för Bolaget att å hvarje sådan ort vara försedd med med tillgångar att uppfylla alla Bankens förbindelser, så vida Bolaget ville undvika de uti 14 §. bestämda stränga påföljder: och att en sådan förpligtelse, under sådane påföljder, icke bör rimligtvis komma för Banken i fråga utom vid dess hufvud-conlor, enär, i annat fall, Banken skulle vara nödsakad att hålla en, dess utelöpande skuldeförbindelser vida öfverstigande, Cassa, för att vid hvarje serskildt Liqvidations-Contor kunna möta allmänhetens möjliga anspråk.
Af dessa skäl hafva Utskotten ansett yrkandet det Lagen borde innehålla stadgandet om flera invexliogs-contor icke kunna medföra något afseende.
Att åter uti Lagen intaga någon föreskrift för enskilde Banker, att på vigtigare handelsplatser genom commissionärer ombesörja sine sedlars invexling, torde vid närmare eftersinnande äfven finnas olämpligt, då nemligen vid hvarje föreskrift om ett bestämdt åliggande äfven måste finnas stadgadt något äfventyr för underlåtenhet att åliggandet fullgöra; men hvilket äfventyr för underlåtenhet skulle här stadgas?
Om Bankerne, ålades, att genom commissionärer på främmande orter inlösa sine sed - Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande, N:o 2. 19 lar vid samma påföljd, som för hufvud-contoret är stadgadt, så vore emellan delta åliggande och skyldigheten att hålla vexlings-contor ingen skillnad.
Blefve åter med ett sådant åliggande ingen påföljd för underlåtenheten utstakad, kan man förutse, del hela föreskriften komme att sakna efterlefnad; och då den i sammanhang med berörde förslag väckte fråga om skyldighet för Rikets Ständers Bank alt hålla vexlings-contor i alla de städer, der Prival-Banker finnas, ligger utom området för Utskottens gemensamma pröfning, få Utskotten vördsamt hemställa, att oj valiberörde förslag måtte lemnäs utan afseende.
Då Borgare-Ståndet bifallit och Preste-Ståndet låtit bero vid Utskottens yttrande, rörande Prival-Banks-sedlarnes emottagande i kronans uppbörd samt hos Ridderskapet och Adeln någon anmärkning emot denna del af Betänkandet icke förekommit, anse Utskotten sig i berörde hänseende endast böra åberopa sitt förra yttrande.
Den hos Ridderskapet och Adeln vid pröfningen af förevarande
Lagförslag serskildt väckta fråga om underdånig anhållan hos Kongl Majrt om förnyande för nuvarande Privat-Banker af deras octroijer till i84p års slut och om uppgörande af förslag till ny reglering af den rörelse, desse Banker nu bedrifva, torde destomindre erfordra någon åtgärd från Utskoltens sida, som Banco-Utskottet i sammanhang med dess svar å erhålIne återremisser af dess så kallade Finans-Betänkande, öfver enahanda fråga sig utlåtit.
Slutligen få Utskotten hemställa, dels att for den händelse att Kongl Majit, med bifall till Rikets Ständers derom fattade beslut, skulle antaga en myntenhet, motsvarande Riksdaler Riksgäld, de uti förevarande lag i Riksdaler Banco bestämde penninge-belopp måtte utföras i den myntenhet, som aj Konung och Rikets Ständer varder bestämd, dels ock alt Rikets Ständer mätte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det måtte, antingen såsom ett tillägg till Lagen för enskilde Banker, eller genom serskild kungörelse förklaras: att hvad Kongl Kungörelsen den ij Januari 1824 stadgar, angående enskilde Banker och Disconter, hädanefter skall gälla endast i afseende å sådane Banker, som redan äro inrättade, hvilka vid deras undjångne privilegier, under den derföre åter - 20 Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande, N:o s. stående tiden måge orubbade bibehållas, derest de ej sjelfve önska att, före samma tids utgång, Jåt deras statuter förändrade till öfverensstämmelse med of vanberörda Lag.
Stockholm den 20 Murs i845.
Af Hans Excellence Herr Grefve Björnstjerna:
"Jag reserverar mig emot de förenade Utskottens förslag» att Sedelvalörens minimum skall för Privat-Banker blifva 6 R:dr 3a sk.
Detta minimum vore antagligt i fall
Riks-fianken egde ett motsvarande minimum för sina Sedelvalörer, men så länge dessa utgifva» till och med så lågt som 8 skillingar Banco, kunna Privat-Ranker icke bestå, om deras minsta Sedelvalör skall blifva 6 R:dr 32 sk.
DeLta bevisas äfven derigenom att mera än hälften af deras rörelse-capital, består af sedlar under sistnämnde Sedelvalör.
Det är i synnerhet dessa mindre valörer, som befria Privat-Bankerne ifrån hvad man i England kallar a runn, nemligen när någon, ofta oförtjent, panisk skräck föranleder hvar och en» som eger Privat-Bank-Sedlar, att ränna å stad, för att utbyta dessa mot Riks-Banks-sedlar, ett förhållande lika skadligt för Pri vat-Bankernes soliditet som för sjelfva Riks-Banketts, som derigenom äfven kan sättas på prof.
Man säger att Privat-Bankernes Sedlar uttränga Riks-Bankens.
Om så skulle vara» härrör det deraf, att Privat-Bankernes icke emottagas i Krono-Uppbörd, hvilken årligen insopar omkring 10 millioner från Landsorterne och sänder dem till hufvudstaden.
Detta förhållande förvärras derigenom att uppbörden sker blott en gång på året.’'
Af Herr Biskop Agardh: ”Jag har reserverat mig uti följande trenne punkter 1:0.
Emot en för hög teckningssumina.
Detta kan nemligen antingen hindra en Privat-Banks uppkomst i provincer, der den är af behofvet påkallad, t. ex. på Gottland, eller uti Dalarne,men der icke en så stor teckningssumma kan sammanbi-ingas; eller ock, i fall detta sker, åstadkomma starkare utlånings rörelse, än som behöfves och är nyttig, endast for att åstadkomma den åsyftade vinsten.
Jag anser denna saks bestämmande böra öfverlemna» åt Regeringen.
Banco- och Lag-ULskoltens Utlåtandej N:o 2. 21 2:o
Emot ett för hög sedelvalör.
Jag kan ej klart inse hvad controli, sorn dermed egentligen vinnes; men väl att Bankens ställning derigenom blir farligare, och att den lättare kan gå öfverända.
Dessutom medför sedlarnes högre valör den skadan för andra provincer, att en större snmma i Riks-Bankens sedlar af mindre valör måste uppläggas och undandragas deri allmänna rörelsen.
Den verkar sålunda såsom en förminskning af sedelstocken. 3:o Emot straffräntan.
Denna står i rak strid emot det nuvarande sträfvandet af en större ordentlighet i betalningar.
Så snart man tillåter straffränta, gör man, till Bankens fördel, att kunderne äro mindre precisa.
I allmänhet utgår hela lagförslaget från den förutsättningen, att den förra så kallade discont-utlåningen skall fortfara, hvilket äfven bevises af stadgandet om straffräntan, som är oförenlig med någon annan rörelse.
M en det är endast genom Discontröielsen, som Privat-Bankerne verkat skadligt, i det att denna dels inledt personer uti egendomsköp och andre speculationer, dels skaffat låntagarne större summor pa en gång, än som för tillfället behöfdes, hvarigenom lyx och slöseri blifvit framkallad och befrämjad, dels förorsakat alt ett vigi lans-system måste införas, för att kunna anskaffa penningar från annat båll till omsättningar; hvartill kommer slutligen att Bankerne stundom förändrat omsättningstiderne, och derigenom salt låntagarne i stor förlägenhet.
Då de Högloft.
Utskotten antagit den solidariska ansvarigheten, hvilket är utmärkande för den Skotlska Bankrörelsen, hade äfven de öfrige delarne af detta Bank-system bordt blifva införde.
Men nu har man till den Skottska Bolags-grundvalen fogat ett helt annat utlånings-system och derigenom åstadkommit ett Bankväsende, som icke liknar något annat och saknar allt sammanhang.
Följderne af dessa brister har man velat förekomma medelst controller, som åstadkomma minskning af Bankernes vinst; hvilken minskning åter skall tvinga Bankerne alt använda icke den för orten mest gagnande, utan för Banken sjelf mest lönande lånerörelsen.
Detta lagförslag, synes mig, skall hafva till följd, antingen att inga Privat-Banker uppkomma, utan att man vet hvad man skall sätta i deras ställe, eller om de verkligen uppkomma, att de skola drifva en rörelse, som blir skadlig för landet.”'
Af Herr Lector Ekstrand: ”Då ifrågavarande förslag till
Lag för enskilda Banker ingår i alltför mycket reglementerande och upptager detalj - 22 Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande j N\o 2. bestämmelser, som snarare tillböra den Ekonomiska än Civila lagstiftningen, anser jag mig icke kunna detsamma till alla delar godkänna.
Hvad angår den i 11 §. åt en försumlig låntagare förunnade befrielse ifrån skyldighet alt längre än 2:ne månader efter förfallotiden, ehvad lånet då blifvit inbetaldt eller icke, betala 3 procents öfverränta, så synes densamma icke vara med full rättvisa öfverensstämmande, då man i 14 §. stadgar, alt om Bank, i anseende till bristande tillgång, ejvid uppvisandet infriar förbindelse eller creditsedel, skall innehafvaren njuta ränta efter 8 för 100 om året till den dag, då betalning sker.
Äfvenledes kan jag ej inse någon billighet uti att Privat-Bank, i afseende på fordringar, bos dess gäldenärer skall åtlyda årsstämuing för bevarandet af sin rätt, då innehafvare af Bank-invisning, till och med 2 Ar efter af Kongl. Maj:t utfärdadt åläggande, att sådan till inlösen uppvisa, skall ega sin talan mot Bank-bolag öppen.
Vigten och värdet af de skäl, som legat till grund för beslutet att minsta sedelvalör, som enskild Bank skulle ega rätt utgifva, blifvit bestämd till G R:dr 32 sk.
Banco, bar jag svårt att fatta.
Efter min öfvertygelse skall en sådan bestämmelse, jemte andra, som äro af natur att blottställa enskild Bankrörelse för alla möjliga chicaner, utan att någon egentlig trygghet att erhålla betalning beredes innehafvare af Privat-Bankssedel, göra all enskild Bankrörelse, grundad på egen sedel-emission, omöjlig.
Vill man hafva enskilda Banker, måste man tillåta dem under sådana vilkor, som äro möjliga att uppfylla.
Annars är klokast, att helt enkelt besluta deras upphörande.
En sådan förklaring vore åtminstone ärlig.
Hvad man vinner genom de högre sedelvalörerna bar man ej synnerligen gjort sig reda för.
— Vid Filial-Conloren skall genom ständigt skeende inbetalningar på Discont-, Creditiv- samt upp- och afskrifnings-räkningar, hädanefter, såsom hitintills, inflyta Bankosedlar af lägre valörer, till och med skillings-sedlar.
Och då desse måste öfversändas till Centralstyrelsen, för att ingå i Bankens riksmynts-eassa vid Hufvud-Contoret, och Filial-Contoren, endast voro försedda med sedlar af högre valörer att utlemna, skulle slutligen inom Filial-afdelnings-Districten alla lägre sedelvalörer försvinna ur rörelsen och den största olägenhet uppkomma för allmänheten vid liqviders uppgörande; ty icke får man antaga att det vore för denna allmänhet lätt att vända sig till Central-Contoret, för att tillvexla sig smärre Banco-sedlar mot de större Privat-Banks-sedlarne, då, Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande, N\o a. 23 såsom på flere ställen är fallet, Central-Contoren äro belägna på betydligt afstånd från Filial-Contoren.
Dessutom vore en sådan vexling, då den icke gerna kunde verkställas utan genom commissionär, äfventyrlig och skulle olla medföra förluster.
Jag vill icke nämna om den tidspillan, som härigenom skulle uppkomma och för hvilken den ordentlige affairsmannen icke gerna blottställer sig.
För öfrigt kunde ju hända, att den, sorn till vexling insände ett parti Privat-Banks-sedlar, med hvilka han, i anseende till deras större valör, icke vore för dagliga behofven fullt belåten, ei höl le i utbyte en enda Riks-Banks-sedel af mångdubbelt större valör, och således blottställdes för en ännu svårare olägenhet; ty all föreskrifva Ceutral-styrelsen, att endast utvexla Riks-Banks-skillings-sedlar, eller en viss sort af Riks-Banks-sedlar vore väl icke lämpligt, så vida man icke till de många små detalj-bestämmelserna, af hvilka denna lag blifvit sammansatt, äfven ville lägga denna, för att göra den fullkomlig.
De högre slagen af Pri vat-Banks-sedlar skola ock i hög grad menligt inverka på och hämma den del af Bankrörelsen, som isynnerhet bordt uppmuntras.
Om landsorternas affairsmän, hvilkas dageassa Privat-Bankerna äro, ej der kunna erhålla sådane sedlar, som anses behöfliga för dagliga liqvider och vexlings behof, skall Creditivrörelsen, som otvifvelaktigt är den mest ändamålsenliga af all Bankrörelse, upphöra.
Centralstyrelsen skulle snart nog se sig urståndsatte att betjena den länsökande allmänheten med försträckningar under hvilken form som helst, är naturligt; ty länge kunde ilet icke dröja, innan de kommo i erfarenhet af, att de sedlar, som utlemnades vid ena Bankluckan inströmmade vid den andra, så vida man der kunde påräkna atl i utbyte erhålla Riks-Bankssedlar af en för dagliga behofven lämpligare valör, än Privat-Bmks-sedlarne.
Man har icke utan skäl fästat afseende på en viss gren af Bankrörelse, såsom ett sätt att göra folkets små tillgångar genast fruktbara i näringslifvet och sätta massan af folket i tillfälle, alt genom sina små besparingars insättande och förräntande i Banker blifva den största förläggaren i landet.
Men vill man uppmuntra den större allmänheten att draga nytta af sina små tillgångar, i stället för att låta dem ligga räntelösa och ofruktbara, måste man väl ock vara betänkt på, att icke med velt och vilja i sjelfva Bank-lagstiftningen uppställa hinder häremot.
Eller tror man, att den mindre bemedlade skulle i Prival-Bank insätta sina små besparingar, 0111 han icke vore försäkrad om att få lyfta större eller min - 24 Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande, N:o 2, dre delar deraf i ett sedelslag, hvarmed han kunde anse sig belåten för bestridande af dagliga vexlingsbehofven.
Jag hyser icke en sådan öfvertygelse, och tror att den stora allmänheten, hvars talan man ansett sig böra bevaka, skall mest känna olägenheterna af ett förslag, som skulle hafva till följd att ur rörelsen förjaga nästan alla smärre sedelvalörer och försvåra dagliga vexlingen.
Man har sagt, att Privat-Bankerna uttränga riksmyntet ur rörelsen.
Men detsamma skall inträffa, man må bestämma Privat-Banks-sedelvalörerna huru höga som helst.
Men hitintills har olägenheterna deraf varit mindre, då man genom Privat-Banks-sedlär äfven i dagliga, mindre rörelsen kunnat åstadkomma vexling, hvilket icke skall blifva händelsen, då riksmyntet inginge i Privat-Banks-cassorna lika väl som förut och endast supplerades af högre Privat-Banks-valörer.
Hvad man genom en sådan förändring skulle vinna ser jag i sanning icke.
Om icke meningen varit aLt helt och hållet hindra allmogen att begagna sig af de fördelar, som Privat-Bankerna kunna erbjuda ufven den mindre bemedlade lånbehöfvande, eller bonden, som kanske med lika rätt kunde påräkna att blifva understödd i Discont- eller Crediti v-väg och njuta fördelarne afen upp-och afskrifnings-rörelse, som den större possessionaten eller herremannen.
— Man har äfven påstått, att om Privat-Banker finge röra sig med mindre sedelvalörer, skulle deras vinst i samma proportion blifva större.
Men är det väl då ett fel, att äfven credit-anstalter i vårt land kunna bära sig?
Att de kunna gifva vinst är väl tämmeligen tydligt bevis på deras behöflighet; ty vore desse anstalter öfverflödiga, icke af behofvet påkallade, skulle deras verksamhet af sig sjelf upphöra, och den vinst, som skördas af dem, icke fälla så skarpt i ögonen på den småaktiga afundsjukan, som nu varit händelsen.
För att rätt uppskatta denna vinst måste man besinna att flertalet af intressenter i ett Privat-Bank-bolag icke disponera öfver flere än 4 ä 5 actier.
Contanta utbetalningen för Fyra actier har minst utgjort 320 K:dr.
Antager man nu att för desse penningar erhöllos 12 procents utdelning, eller 6 procent utöfver hvad som i vårt land vanligen erhålles för capitaler, så utgjorde vinsten för en sådan lottegare 19 R:dr, som väl icke borde kunna kallas oskälig och öfverdrifven, när man besinnar, att lian för att erhålla densamma måste lemna första inteckning i sin egendom för 60 proc., utgörande för Fyra actier en rund summa af Tusende R:dr, och ikläda sig solidarisk ansvarighet för infriandet af Bankförbindelser till ett Ba' co- och Lag-Utskottens Utlåtande, Ar:o 2. 25 «lt belopp af öfver en million R:dr, en ansvarighet, som ingen lärer blott för ro skull ikläda sig.