Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sednare momentet ansågo bemälde Justitieråd kunna försvinna, enär den deri omförroälda försummelse torde kunna hänföras under § 296.
Härmed förenade sig Justitierådet Alexanderson, dock så. att han hemställde om en ännu större latitud i straffbestämmelsen, nemligen: fängelse från två månader till två år, eller straffarbete från och med två till och med fyra år.
Justitierådet Naumann instämde med Justitieråden Qviding, Cramér och Wretman i fråga om förändring af l:a momentets lydelse, men lemnade 2:a momentet utan anmärkning. § 298.
Naumann anmärkte, att innehållet af 17 och 47 <§§ i 14 Kap af nya strafflagsförslaget här borde jemföras.
46 § 300.
Justitieråden Alexanderson, Qviding, Cramér, Wretman och Naumann ansågo orden: »rättigheten alt föra fartyg» böra ändras till: sådan rättighet att föra fartyg, för utöfvande hvaraf särskilda vilkor är o stadgade. § 309.
Justitierådet Naumann yttrade: »Det torde blifva nödigt att tillägga en § af innehåll, att hvad allmän strafflag stadgar rörande delaktighet, iteration, straflfbarhetsgrunder, bötesförvandling, skadestånd o. s. v., bör i tillämpliga delar afses jemväl i de fall, som förevarande Afdelning upptager.
Likasom i allmänhet, under fasthållande af den grundsats, att skeppare är att öfver sjöfolket anse sora husbonde, nya strafflagen, om den kommer till stånd, bör jemföras, samt, genom hänvisningar till densamma, i ett eller annat stycke möjligen tillvägabringas någon förkortning i denna Afdelning.» §§ 3i0, 311, 312, 313 och 318.
Domstolen yttrade:
Till förenklande af de här gifna bestämmelser, och då Förslaget icke innefattar eller torde kunna uppdraga någon lämplig gräns emellan större fartyg, som egentligen afses, och t. ex. små roddbåtar, som ingalunda påkalla någon undantagslag, hvadan föreskrifterne om forum torde böra göras mindre ovilkorliga än de här blifvit, samt enär, efter nu gällande lag, sjörättsmål kunna vid så väl Häradsrätt som Rådstufvurätt förekomma, hemställes, om icke alla dessa §§ kunna utbytas mot en § så lydande:
Uppstår tvist om fartygs byggande eller förande, tjenstebefattning derå, sjöfolks aflöning, rätt till fartyg eller till gods, som i fartyget är, eller sådant efter denna Lag utgående skadestånd, hvilket ej tillhörer dispacheurs urskiljande, gånge tvisten till domstol i den ort, der fartyget finnes eller svaranden sitt hemvist häfver.
Hufvudr edar ens hemvist vare rederiets.
Ar, för upptagande af tvist, som skall efter denna>Lag bedömas, öfverenskommelse parterne emellan träffad om viss ort, då må ock domstolen i den ort sökas.
S 3i4- Emot Förslaget ansågo Justitieråden Alexanderson, Qviding, Cramér, Wretman och Naumann kunna anmärkas: dels att stadgandet syntes böra omfatta icke 17 blott de förbindelser, befälhafvaren för rederiet ingår, utan äfven den ansvarighet, som han genom fel eller försummelser ådrager detsamma; dels att det innefattade en motsägelse, om den sak, som är af beskaffenhet att ej få mot befälhafvare och redare, hvardera för sig, utföras samtidigt, likväl skulle kunna emot dem, hvar för sig, utföras på olika tider ; dels ock att orden »der de blifvit instämda» kunde gifva anledning till den tolkning, som skulle svaranderne kunna instämmas till hvilken domstol som helst.
Här syntes endast behöfva utmärkas, att, för ifrå gavarande fall, käranden har nog af att tilltala antingen befälhafvaren eller rederiet, naturligtvis med rättighet att söka begge, och då vid enderas forum, hvilket ock instämmer med nu gällande sjölag, 16 Kapitlet Skiplegobalken.
Bemälde Justitieråd hemställde således, om icke § 314 må erhålla följande lydelse: l de mål, der fråga är om anspråk på fartyg eller frakt, till följd af befälhafvarens görande eller låtande, må man söka honom eller rederiet, eller ock begge; och vare i sednare fallet den rätt behörig, der endera är skyldig att svara. § 316.
Att stadga särskildt forum för de tvister, som här omförmälas, ansågo Justitie— raden Alexanderson, Qviding, Cramér och Wretman icke vara nödigt och möjligen skola medföra svårigheter, helst redovisning för bergadt skeppsfynd och strandvrak kunde förekomma i sammanhang med brottmålsåtal, samt, hvad angår vattendrag inom landet, bergningen kunde vara gjord på sådan ort, som ej tillhörer visst Tullkammaredistrikt.
Justitieråden trodde för den skull denna § böra uteslutas. § 318.
Justitieråden Alexanderson, Qviding och Cramér erinrade, att i sednare stycket torde för tydlighetens skull böra efter ordet »sagd är» tilläggas: eller underlåter käranden att tväfald skriftelig inlaga då ingifva, håfve etc.
Jemväl anmärktes behölligheten af en tidsbestämmelse, inom hvilken förfall skall visas.
Justitierådet Naumann yttrade: »Den institution, som utmärkes med ordet
Nämnd och här är föreslagen till afdömande af frågor rörande dispacheurs verkställda fördelning i försäkrings- och haveriraål, synes vara ett mellanting mellan vanlig domstol och jury i civilmål.
Derutinnan skiljer den sig från jury: att ledamöterne icke skulle utses till större antal; att en af dem nödvändigt borde vara lagfaren; att ingen uteslutnings- eller så kallad recusatiorisrätt tillkomme parterne; att nämnden icke inför den ordinarie domstolen komme att öfvervara ransakningeu, vittnes- och andra förhör eller der taga kännedom om ingifna skrifter, 48 eller afhöra någon af domstolens ordförande framställd resumé af hvad som förekommit; att den skulle pröfva och afgöra alla de ofta mycket invecklade rättsfrågor, på hvilka fördelningen sig grundade, samt dervid tillämpa lag och vara bunden vid de laga bevisningsreglorna.
— Från vanlig underrätt skiljer sig åter denna nämnd så väl derutinnan, att hufvudsakliga ransakningen är undandragen densamma, som i synnerhet derutinnan, att ändring i dess dom icke finge sökas utan i afseende på formalia.
Icke heller är den fullt jemförlig med det slags värderingsnämnd, som beskrifves i 28 Kap. af Lagberedningens Förslag till Rättegångsbalk i civilmål och som utses för bestämmande af skadestånd m. m.» »Sådan nämnden är i föreliggande Förslag sammansatt, erbjuder den ingalunda de garantier för en rättvis dom, hvilka man anser ligga i juryinrättningen; och föga betryggande skulle det i sanning vara för parterne om en så sammansatt nämnd, med dess ende lagfarne ledamot, hade sig ombetrodt att, såsom första och sista instans, pröfva och afgöra tvistefrågor, hvilka ej sällan angå en persons hela ekonomiska bestånd, utan att i sjelfva saken något slags remedium juris för den lappande parten stöde öppet.» »Jag skulle vilja hemställa: att då underrätt hade att handlägga frågor om dispacheurs fördelning i försäkrings- och haverimål, rätten borde för tillfället förstärkas med två, för tre år i sender dertill utsedde, sakkunnige män (jemförlige med Gode Männen i våra Egodelningsrätter); att Domstols utslag i dylik tvist finge, med förbigående af Öfverrätt, öfverklagas direkte hos Högsta Domstolen (jemför Norska Sjölagens 131 §); att uttryckligen må stadgas, att i dessa och alla andra egentliga civila sjörättsroål första Domstols utslag, utan hinder af deri sökt ändring, ginge i verkställighet, när sådan borgen ställdes, som Domstolen gillade.
(Jemför Utsökningsbalkens 3 Kap. 9 § samt Norska Sjölagens 151 § 2 morn.
.» »Om dessa grunder hufvudsakligen godkännas, komme
Förslagets förevarande afdelning att i väsendtlig mån omarbetas.» § 319 Justitierådet Wretman ansåg, att sista punkten: »Förhör må ej tillåtas etc.» borde utgå, enär derigenom skulle t. ex. en part kunna vara betaget att åstadkomma motbevisning angående en omständighet, som vederparten först efter skrift— vexlingstiden vid ett förhör framdragit. § 321.
Under åberopande af den i förordningen den 20 November 1845 § 3 samt i Lagberedningens Förslag till Rättegångsbalk Ira Delen 28 Kap. 5 § följda grund - sats *9 sats, hemställde Justitieråden Alexanderson, Qviding, Cramer och Wretman att, när (lere än två män äro till ledamöter i nämnden på ena sidan uppgifna, uteslutandet må ske genom lottning.
En sådan utväg låter också häst förlika sig med rättens åliggande, enligt § 522, att för utehlifven part uppgifva ledamot till nämnden, emedan äfven i detta fall parterne kunna vara flere, Som till nämnden uppgifva hvar sin man, så alt uteslutning eifordras. § 327.
Justitieråden Alexanderson, Qviding, Cramér och Wretman yttrade:
För alt ej alltför mycket inveckla ärendet, torde, sedan nämnden funnit nödigt att återförvisa någon del af utredningen till di-pacheuren, denne få sig ålagdt att insända den sålunda åstadkomna utredningen lill Domstolen, som, efter del parterne lemnats tillfälle att i den delen sig yttra, kunde få öfverlemna de nya haudlingarne lill nämndens ordförande för vidare åtgärd. § 528.
Justitierådet Wretman yttrade: »Mig synes att hela denna § kunde utgå, i hvilket fall naturligtvis grunderna i 18 Kap. Rättegångsbalken blefvo tillämpliga äfven i Sjörättsmål.» »Skulle åter stadgande om mellankommande part finnas i Sjölagen, torde den nu föreslagna §:n ej vara tillräcklig eller ens lämplig för alla fall.» Justitierådet
Alexanderson anförde: »Med mellankommande part förslår allmänna lagen egentligen den, som uti sak, hvilken förutsätter stämning eller särskild kallelse, hvarken är stämd eller stämma låtit, men finnér saken afgjord på ett sätt, som rörer hans rätt.
Inför dispacheuren åter och mot hans dispache, äro alla sakegarne skyldige alt bevaka sin talan, äfven utan föregången stämning eller särskild kallelse; och ett medgifvande för den, som icke inom fatalietid sökt ändring, att ändock sedermera föra talan såsom mellankommande part, endast lill följd deraf, alt annan part fullföljt målet, kan tillintetgöra verkan af fataliernes försummande, samt leda till menlig tidsutdrägt och oreda På grund häraf, och enär den, som icke är part i dispache-målet, mäste, derest han finner sig genom dispachen förnärmad, hafva sin talan öppen, oberoende of samma handling, ville äfven jag, för min del, fästa uppmärksamhet derpå, om icke § 328 kunde utgå» § 330.
Justitieråden Alexanderson, Qviding och Cramér hemställde, att, i enlighet med Lagberedningens Förslag till Rättegångsbalk l:a Delen 28 Kap. 17 och 19 7 50 §§, och lill betryggande af parters rätt, tillägg må göras, dels, efter 1 mom. af det stadgande: E] vare nämnden pligtig att kungöra huru den inom sig röstat, eller all skälen för sitt beslut uppgifva;—-och dels i 2 mom. efter orden: »ändring sökes» af följande föreskrift:
Der sä hända skulle, att nämnden salle skade stånd eller annat, hvarom den döma skall, till högre belopp, än som äskadt varit, gälle dock beslutet ej för mera än detta belopp.
Ilar skadestånd, eller annat, hvarom fråga är, blifvit till visst belopp medgifvet och varder det af nämnden till agre belopp satt; gånge ändå ut hvad medgifvet var. § 331.
Orden väfver rättens åtgärd vid handläggning af saken ellen ansågo Justitie— råden Alexanderson, Qviding, Cramér och Wretman böra uteslutas, emedan eljest, om t. ex. Hofrätten godkände ett af Underrätten icke godkändt vittne, eller tvärtom, häraf skulle, änskönt jäfsfrågan möjligen icke i någon måtto inverkat på nämndens beslut, följa cassalion af detsamma. § 332.
Juslilierådon Qviding och Cramér förmälto sig tillstyrka, att denna §, såsom ledande till tidsutdrägt och, med afseende å innehållet i 323 §, jemväl obehöflig, mätto få utgå. § 333 Högsta
Domstolen erinrade, att hvad här sägs om redare, syntes böra utsträckas jemväl lili godsegare, så att början blefve denna:
Ilar redare eller godsegare af3tdtt etc. § 334.
Juslitieråden Alexanderson, Qviding och Cramér yttrade: »Det med frågornas hänskjutnnde till skiljomän afsedda ändamål, att få ett skyndsamt slut, måste i allmänhet kunna vinnas derigenom, att skiljomännens beslut går i verkställighet, och parters trygghet kan någongång fordra, att de oansvariga skiljomännens möjliga misstag icke blifva alldeles ohjelpligo.
Vi hemställa derföre, om icke åt denna §, med någon jemkning of redaktionen i öfrigt, må gifvas följande lydelse:
Till skiljomän, som i §§ 11, 25, 81, 89, 95, 228 och 280 omförmälas, skola parterne utse en hvardera, hvarefter de sålunda utsedde gemensamt välja den tredje.
Kunna de ej om valet sig förena, ege närmaste Magistrat eller Underrätt att den tredje shiljomannen nämna. st Hvad de fleste skiljomännen säga, skall, änskönt någondera parten vill söka domaren, gå i verkställighet, med mindre Domaren eller Konungens Befallningshafvande annorlunda förordnar.» Justitierådet Naumann anförde: »Med benämningen: »skiljemän» utmärkas vanligen sädane Gode Män, till hvilka tvistande parter antingen före eller under rättegång godvilligt hänskjuta tvistens afgörande.
Se 52 Kap. i Lagberedningens Förslag till Rättegångsbalk, förra delen.
De Gode Miin äter, sorn nfses i föreliggande Förslags 334 § och de der äberopade ställen, äro sädane, om hvilka lagen stadgar, alt till dem skall hänskjutas bestämmandet af vissa ersättnings- och andra dylika belopp, om hvilka parterne ej kunna öfverenskomma.
Dylike Gode Män kallas i Lagberedningens Förslag lill förut äberopade 28 Kap.
Rättegängsbalken: »särskild nämnd»
Dä vär gällande allmänna Process-lagstiftning saknar stadganden i detta ämne, lill hvilka i annat fall hiir kunnat hänvisas, blifvcr det nödigt att, med berörda 28 Kap. lill mönster, nägot utförligare i förevarande § sta.lga om Gode Männens väljande och befattning.
Derest desse Gode Män endast hade ott afgifva elt utlåtande, som vid Underdomstolen kunde öfverklagas, vöre mähiinda de korta föroskriftcrne i 334 § tillräckliga; men jag hemställer, huruvida förhSIlandet är enahanda, dä, såsom här, ingen appell vore tillåten mot Gode Männens utslag.» § 335.
Det anmärktes, att sednare punkten, såsom redan innefattad i förra punkten of denna §, borde utgå.
Ex Protocollo Oscar David Egge - 52 Förslag till Sjölag.
Med upphäfvnnde af Sjölagen den 12 Juni 1667, Kongl. Försäkrings- och Havprisladgan den 2 Oktober 17S0 samt hvad i öfrigt (innes föreskrifvet och emot hvad i denna lag innehållas stridande är, stadgas sorn följer: Om Fartygs byggande och försäljning deraf. § i Later någon bygga fartyg, ege han att å detsamma anställa tre besigtningar, den. första, när del är fulltimrädt eller, i fråga om jernfarlvg, åtminstone spantsatt, den andra, när det är färdigt att gå af stapeln, den tredje, när det såsom biloch bol- färdigt skall aflemnas.
Företager han ej besigtning inom fjorton dagar från det vaifscgarc eller byggmästare tillsagt tiden för besigtningens verkställande vara inne, må byggnaden för denna orsak ej uppehållas. § 2.
Sådan besigtning skal! verkställas af sakkunnige män, af hvilka parlernc välja en hvardera oell den tredje utses af Rätten.
Finnes vid den tredje besigtningen fartygets skrof färdigt, kalfatradt, diktadt, och i (lott vatten felfritt, försedt med fullständiga förbindningar, å tradfarlyg af träd, å jernfarlvg af jern, tillhöiandc röslsmide, roder och roderbeslag, klys, spygatt, pumpar och brot t spel, så ock master, bogspröt och alla till tacklingen hörande rundhult och nagelbänkar, dertill insättning af master dock ej crfordias, samt två båtar, anses fartygets byggnad, der annorlunda ej aflaldt är, vara bil- och bolfärdig, celi gifven besiglningsmännen skriftligt intyg derom. § 3, Har den, för hvars räkning fartyg bygges, lör byggnadens verkställande, gifvit varfsegare eller byggmästare förskott af penningar eller materialier; ege ban, när 53 afhandling derom upprättad är, att densamma inteckna hos Magistraten i närmaste stad lill den ort, der byggnaden vcrkställes, och njute sedan förmånsrätt enligt 17 Kap. 7 § Handels-Balken i do lemnadc materiulierna och det, sorn med förlaget tillvcrkadt är. § 4.
Om do vilkor, under hvilka fartyg åtnjuter svensk nationalitet, är särskildt stadgadt. § 5- Öfvergär cgandcrätten till fartyg eller andel deraf, medan det ar på resa; då skall, derest ej annorlunda öfverenskomma är, nye egaren vara berättigad till vinsten och ansvarig lör utgifter och förluster af fartygets sista resa.
Besan anses i detta hänseende börjad från det ställe, der fartyget sednast, före egnnderällens öfvergång i enlighet med fraktslut lossat eller intagit last.
Är ej bestämdt huru stor del af frakten belöper sig på resan lili denna ort från lastningsorlen, beräknas den elter det uppseglade afsländets förhållande till hela den resa, som under saturnina bestämmelser i fraklslulet inbegripes, hvarvid afseende jemväl skall fästas å de med den tiilryggalagda delen af resan förbundna särskilda svårigheter och kostnader, i jemförelse med den återstående resans.
Fartyg är alt anse såsom lös egendom.
Öfverlåtelse af fartyg eller andel deraf skall dock ske genom skriftlig handling, i närvaro af två vittnen.
Om Redare. § 7.
Äro flere delegare i ett fartyg, galle såsom beslut i angelägenheter, som fartyget angå, hvad de säga, hvilkas lotter tillsammanstagna de största äro.
Uleblifver någon, när delegarne i rederiets angelägenheter skolat enligt kallelse sammankomma, ålnöje han sig med hvad de närvarande besluta. 54 § 8, Alls utgifter för fartygets byggande, utredande och underhåll skola af delegame tillskjutas i förhållande till den andel, hvardera i fartyget eger.
Erlägger ej delegare, vid anfordran, beslutadt tillskott, egen öfrige delegare att. till gäldande deraf, penningar emot säkerhet of hans lott i fartyget förskjuta eller upplåna, hvilken säkerhet jemväl tillgodonjutes för ränta, provision samt kostnad för försäkring af förskottet eller länet.
Har delegare ej i beslut om utgiften deltagit, ege han att, inom ätta dagar från erhållen kunskap om beslutet, sin lott i fartyget lill öfrige delegare utan lösen afstå och dermed blifva från gäldande af nämnda utgift fri.
Den aflrädda lotten fördelas emellan de öfriga delegarne i det förhållande, hvari deras förra andelar sig emellan befinnas.
.§ 9-
När delegare sin andel i fartyg sålunda afstått, upphör hans ansvarighet endast för sådana å rederiet hvilande förbindelser, från hvilka han kunnat befria sig medelst öfverlåtelse af den afstådda andelen och frakten.
Är å den afstådda andelen och frakten tagen försäkring, gällande för tiden efter deras afträdande, varén öfrige delegarne förbundne att samma försäkring, emot gäldande af en motsvarande andel af premien, öfvertaga. § io. Vill någon sin andel i fartyg under hand sälja till annan än medredare, hembjude den förut vid allmänt sammanträda eller eljest öfrige delegare mot samma vilkor, annan bjudit.
Lösa de ej, en eller flere, inom tre dagar sedan hembud skett och de uppgifna vilkoren blifvit, der medredare det äskar, af säljaren inför närmaste domstol med ed fästade, varén lösningsrätten, efter det hembud, för lustige.
Vilja, inom den tid nu sagd är, flere delegare den hembjudna skeppslotten lösa, egen dertill rätt i förhållande lill den andel, hvardera i fartyget eger. § 11
Är skeppslott såld, utan att vara, såsom förut sägs, medredare hembjuden, varén de, en eller flere, berättigade att, inom tro dagar, sedan försäljningen dem kunnig blef, vid domstol fordra köparen på ed, att köpet i god tro slutet är, och njuten derefter rätt till lösen, som i § 10 sägs.
Säljes skeppslott genom offentligt utrop, ege hembud och lösen ej rum. 55
Har befälhafvare del i det fartyg, hvarå han frän tjensten blifvit emot sin vilja entledigad, och vill han sin skeppslott sälja, varén medredarne skyldige att densamma lösa, der annorlunda ej öfverenskomrnas kan, efter uppskattning af skiljo män, om hvilkas väljande och beslutanderätt vare lag, som i § 354 sägs. § 12.
Vid delegarnes sammankomst skall hällas protokoll, deri besluten införas.
Protokollet skall af närvarande delegare underskrifvas och förvaras af den, delegarne dertill utse.
Hvarje delegare stånde fritt att af protokollet taga utdrag eller afskrift. § 13.
Med de undantag, §§ 44, 50, 75, 128, 149, 177 och 187 stadga, an svaren redarne personligen, hvardera i förhållande till sin andel i fartyget, för de förbindelser, hvilka de eller annan, efter deras särskilda uppdrag och på dera* vägnar, ingå. § 14.
Har ett fartyg flere egare, kunna dessa besluta att en huvudredare skall utses att förvalta rederiets angelägenheter.
Detta uppdrog kan jemväl gifvas
St en styrelse, bestående of två eller flere medlemmar.
Huvudredare kan, när som helst, genom flertalets beslut, från sin befattning skiljas.
Utan samtycke af alla delegarne kan icke till huvudredare utses någon, som i fartyget icke eger del. § is
I förhållande till tredje man är hufvudredare, i kraft af sitt uppdrag, berättigad att afsluta alla afhandlingar och ingå alla förbindelser, hvilka rederiets förvaltning vanligen medförer
Denna hans rättighet omfattar isynnerhet hvad som hörer till fartygets byggande, utrustning, underhåll och bortfraktande, försäkring af frakt, utrustningskostnader och haveripenningar, samt uppbörd af medel, hvilka för rederiets räkning inflyta.
Han till- och afsätter befälhafvaren, hvilken i sin tjenst är förbunden att följa den föreskrift, hufvudredaren lerouar. 56
Deremot iir hufvudredaren icke utan särskild fullmakt berii11i"nd att i rederiets namn eller pi dess vägnar upplåna penningar, försälja eller förpanta fartyget eller andelar deri, eller taga försäkring ä fartyget eller andelar deri. § io. Genom cn af hufvudredaren, inom gränsen af hans befattning, ingången förbindelse blifver rederiet ansvarigt såsom hade det sjelft förbindelsen ingått. § 17, Har rederiet sitt uppdrag för hufvudredaren inskränkt utöfver hvad i g 15 sägs, vare rederiet rj berälligadt att denna inskränkning emot tredje man åberopa, i annat fall än då denne ej varit i god tro. § 18.
I förhållande till rederiet vare huvudredare förpligtad att iakttaga de gränser för sin befattning, som, genom särskild föreskrift vid uppdragets lemnande, stadgade äro; och må han ej utan rederiets samtycke, företaga större reparationer å fartyget. § 19.
Hufvudredare vore skyldig alt till öfverläggning sammankalla redarne, så ofta någon af dem det begär och eljest, då vigtigare ärenden förekomma.
Hufvudredare vare dock berättigad att i de ärenden, som till hans befattning höra, handla på egen hand, der omständigheterna äio af den beskaffenhet att rederiets hörande ej ulan skada kan afbidas. § 20.
Har hufvudredare, såsom i föregående § sägs, handlat på egen hand, vare lian ej ansvarig för den skada deraf timot, såvida den ej kunnat förutses.
Tager hufvudredare någon emot redarnes särskilda beslut stridande ålgård med farlyget, hvaraf skada uppkommer, eller skor den genom hans försummelse vid verkställande af eihållna föreskrifter, vare han derför öfrige delegare ansvarig. § 21- Hofva, under fartygets resa, penningar influtit, och kan, utan hinder för nödica utgifters bestridande, utdelning till medredare ske, vare då hufvudredare skyldig att 57 att ofördröjligen, efter penningarnes ingående, kalla medredare till sammankomst och den utdelning verkställa.
Medredare ege att, när som helst, taga kännedom af rederiets räkenskaper. § 22.
Huvudredare vare skyldig att innan Mars månads utgång afgifva redovisning för sin förvaltning af rederiets angelägenheter under föregående år.
Har fartyget varit å utrikes resa, skall, derest rederiet ej annorlunda besluter, redovisning för resan afgifvas inom två månader från det fartyget till Svensk hamn ankommit och lasten blifvit lossad.
Klandras ej hufvudredares redovisning genom stämning inom en månad från delfåendet, håfve delegare sin tid till klander försutit.
Får hufvudredare enligt redovisningen något alt fordra, vare det räntebärande från räkningens delgifvande.
Samma lag vare ock för det hvarje delegare tillgodoförda saldo, der det ej vid samma tid till honom af hufvudredare utbetalas. § 23.
Anser någon delegare sig lidande af det sätt, hvarpå rederiet förvaltas, ege domstolen att, i den händelse klagan finnes grundad och det visar sig att bolaget ej kan fortsättas till samtlige delegarnes nytta samt att enskilda skeppslotter ej heller kunna utan betydlig förlust afyttras, förordna att fartyget skall å auktion försäljas.
Om Fartygs Befälhafvare. § 24.
Om läroprof och öfriga vilkor för rättigheten att föra befäl å Svenskt fartyg, galle hvad särskildt föreskrifvet är. § 23.
Vid belalhafvares antagande upprättas skriftligt afta! om lönevilkoren.
Har någon större andel i fartyg än hälften och vill han öfvertaga fartygets förande, håfve då rätt dertill, der han eljest behörig är, och öfverenskomme med öfrige delegare om lön, såsom förut sagdt är.
Kan öfverenskommelse ej träffas, bestämmes lönen af skiljomän, om hvilkas väljande och beslutanderätt vare lag, som i § 334 sägs. 58 .§ 26.