Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
SBöterS förtoanb* ling. betan: nelfe infatte. ©ttmma.
SOBdrbolntS fällning — — 3 — — — i — — — — — i 10 c — 22 41 — 2 29 122 gartSirona bro i — 4 — 66 — —■ ■ 14 ©öt&eborgs bro — — — — — — — 9 0 87 9?t) elfborgs b:o — 6 7 ' — 73 — — 1 131 6a rlftenS bro .... eSriftianftabS bro ....
SanbScrotta b:o .. ..
SOialmc ©tora 6orrectiotielta arbetS-'fangelfe — — 3 13 7 11 17 4 21 .18 4 3 1 i i 4 100 37 120 241 3 1 i 3 3 1 46 1 5 3 — i i 410 400 876 4 1 — — 109 157 693 400 6arlScrona: 3trbetö-'6ompagnter ♦ • — -o. — — — — — — 82 95 7 965 ©totfbolms ©obra 6orrectionS-'3nrattntng — — — — — — — —* ■ ■ — 4 299 2>ito Skorra bito btto dtotttnor — 2 , 39 — — 80 — — — * 79 74 60 151 QflorrEöpmgg ©ötbeborgs bito bito btto bito btto bito — 1 ' 35 4 4 38 17 . — .— — — 5 — — — — 87 ©ttmma l 46 149 12 6 773 3 1 7 48 — 19 15 184 1962 5 2 — 11 3244 Säné Räften. 9 2 121 28 ©totfbolms ©tabé Sätten — 19 — — — 80 — — — iO — —■ — 3 4 — *- — Upfata Säns ©totfbolms Satts b:o b:o _ 2 5 2 1 Z 21 42 — — 1 1 3 r\ •— — 11 -i X 10 f 25 20 fi — — 3 55 — 92 119 ©faraborgs b:o 1 — 4 3 — — 16 — y X 13 43 gronobergS Söntöpings SöciintanlanbS b:o -— — ■ 1 — — 21 — 1 r o 4 2 17 13 1 37 b:o b:o , 2 2 2 1 1 22 12 — 1 — 5 1 l — 2 3 H o — 14 — 23 79 r&fiergötSlanbS bro — 3 2. — — 26 — \ — 6 — / 4 ■C 4 36 ©öbermanlanbS bro — — .— — — 17 — • 1 — X 4 15 15 o 98 elfborgs 6almar bro bro — 6 10 10 6 _ 40 32 1 1 5 20 — — 1 11 4 3 7 8 10 8 8 1 — — 98 38 ©tora kopparbergs orebro bro bro i l 1 4 1 3 ■ . 19 22 z 3 2 — — — — . Z i o — 48 38 SBermelanbS bro — 1 3 — — 20 — — — ■— — * 11 h O o 31 ©ekeborgs bro — — 4 1 — 19 — — — 1 1— 4 o Z 36 SBeitenStorrlanbS bro - s — 1 6 — — 17 — — 1 2 — y 15 SBeflerbottens bro — — — 1 — — 14 — — — — 4 15 ©ottlanbS .
SftalmöbuS bro bro — — 3 7 3 . 7 34 z — — 2 — 2 1 1 6 22 — — 5 A 6 84 39 94 6Sri|lian(tabS SSletinge bro bro — 3 5 3 4 2 — 27 32 1 z 3 2 — — 6 1 26 1 — 1 16 — JpallanbS (götheborgs: cå) SSoljttS bro bro — — 1 5 3 11 2 _ 26 76 i 2 1 — 5 15 3 — 1 22 15 24 — — 2 2 — 60 157 f*r SenttlanbS bro — — — — — 2 i — — — — — 1 1 2 3 7 ■Norrbottens bro — , — 2 — — 16 — — — 3 — — — 3 1— - — 27 ©limma ©ummarum 1 3 123 227 19 6 1433 5 7 11 147 4 21 39 | 269 2199 l 9 0 | 165 17 j 4707 t ©£D6k££>S2R, 5)3. 21.
SRorftebt & ©öner, 1834. R.
JuU.-0/iti. Emb.-Ber. den tS Januarii 1834- 8 den sedermera fastställda Tryckfrihets-Förordningen af den g Mars i8i# §. a mom. i sålunda utvecklad, att icke något ämne, som är eller kan blifva föremål för mensklig kunskap, skulle vara undantaget ifrån offentlig undersökning och afhandling i allmänt tryck.
Emedlertid hade man tillika insett, att denna vidsträckta frihet skulle blifva utsatt för missbruk, och att emot dessa borde motvigter inläggas. Ehuruväl, för att sluta från den stadgade principen, det kunnat förmodas, att Tryckfrihetsförordningen, i öfrigt, endast skulle innehålla föreskrifter i afseende å form och sätt för den offentliga yttrande-rätten, inträffade dock, att åtskilliga ämnen, hvilka desto hellre kunna blifva föremål för mensklig kunskap, sorn de ligga inom det practiska lifvets område, hlefvo de facto undantagne genom lagdä hinder för möjligheten att derom vinna kännedom.
Om, å ena sidan, får medgifvas, att dessa undantag voro påkallade af nödvändigheten af det Monarkiska Regeringssättets natur i allmänhet och af Sveriges Statsförhållanden i synnerhet; så är deremot, å andra sidan, klart, att sålunda var ifrån början den olägenhet gifven, att, emellan den organiska lagen och dess erkända princip, ett missförhållande egde rum deruti, att den senare lofvar mera, än den förra kan uppfylla.
Då nu i hvarje sådan organisation den sanning måste uppenbara sig, att innehåll och form äro på det närmaste förenade och ömsesidigt betinga hvarandra, så har det också händt, att mer än en gång, isynnerhet i senare tider, principen blifvit, äfven i andra afseenden, än de nyssnämnda, åberopad af Svarande parter i Tryckfrihetsmål, emot åklagarens tydning af bestämmelserna i Lagen.
En annan olägenhet var den, att, då man öfverskådade hela vidden af det fält, som blifvit öppnadt genom den uppställda principen, och förmodligen mer anade än kunde fatta, huru mycket både godt och öndt som deruppå kunde utsås, så ansågs det vara nödigt att, genom upptagande i Lagen af så många serskilda missbruk, som, utan ledning af erfarenheten, kunde ingå i föreställningen, sätta gränser för tillämpningen af en i sig sjelf obegränsad sats och, genom controller på sättet för frihetens utöfning, tvinga denna att icke förirra sig inpå de många sig; erbjudande afvägarne.
Häremot bär blifvit påmindi: att lefvande krafter icke kunna i längden ellef med säkerhet hämmas genom förelagda hinder; att det är omöjligt att förutse alla de sätt, hvaruppå en sådan kraft kan verka; att lagskipningen ifrån äldsta tider ådagalagt omöjligheten att stifta lagstadganden emot alla förbrytelser; att en mängd bestämmelser belasta en Lag och göra den, i anseende till allt flera inträffande modificationer, i de 4 R.
Sl. Just.-Ornb. Emb.-Ber. d. i5 Januarii. 1834. supponerade fallen svår alt tillämpa; samt slutligen, att den med fintlighet begåfvade kan, ulan svårighet, eludera en Lag, sota är rigtad emot tankens brottslighet, men har inga andra bevisningsmedel än ordställningarna.
Under det man från den ena hör klagan deröfver, att förebyggandet af Tryckfrihetens missbruk, eller dessas befordrande till straff blifver allt svårare och, i vissa fall, nästan o» möjligt, i anseende till Lagens otillräcklighet och ofullkomlighet, så erfar man, ifrån den andra, lika bittra klagomål deröfver: att, likaledes i anseende till Lagens brister, någon säkerhet för Författare icke gifves: att dessa, äfven med bästa vilja, icke kunna undandraga sig straff-påföljder för hvad de i tillåtna ämnen yttra: att denna våda isynnerhet visar sig för utgifvare af periodiska skrifter, så att den frågan väl kunde göras:
Tillvarelsen af så rakt motsatta påståenden berättigar genast att antaga, det öfverdrift dervid eger rum; men den gifver ock säker anledning, sedan afdrag skett för öfverdriften, att Lagen måtte vara bristfällig.
Under den tid af nära ett fjerdedels sekel, som förflutit, sedan våra gällande Grundlagar först stiftades, har Tryckfrihetsförordningen undergått flera ändringar.
Med den mig åliggande skyldigheten att fästa uppmärksamhet vid dess tillämpning, har jag utur tillgängliga handlingar tagit kännedom af de Tryckfrihetsmål, som vid Domstolarne förevarit, och anser en kort framställning af hvad jag funnit anmärkningsvärdt vid jemförelsen emellan flera sådana måls behandling icke vara utan nytta för öfversigten af Lagskipningens tillstånd och vid öfvervägande af de skiijaktiga meningarne angående Tryckfrihetslagen och dess tillämpnings-sätt, samt vid profningen af dessa meningars halt och värde.
Den vid i8i5 års Riksdag införda ändring i Rättegångs-sättet, att lagligheten af åtalade tryckta skrifters innehåll skall pröfvas af en Jury eller Nämnd, bildar en naturlig epok, sorn anvisar lämpligheten att serskildt betrakta de före och efter densamma förflutna perioderna.
Under den första hade man flera tillfällen att tidigt inse följderna af åtskilliga uti i8jo års Tryckfrihets-Förordning innehållna stadgande!».
Ibland dessa förekomma 5:le och 7:de punkterna i i §. samt 5 §. angående Namnsedels aflemnande till Boktryckaren och dennes frihet från ansvar för hvarje bos honom tryckt skrift, när han vore försedd med sådan sedel, hvilken likväl icke fick öppnas annorlunda, än inför Svea.Hof* R.
St, Just.'Omb, Emb.-Bcr, d. i5 Januarii i834> 5 Rätt, ofcb endast i de fall, att målet vore urbota, eller Boktryckaren icke vederhäftig för böter, öfverstigande 16 R:dr 3a sk.
Dessa föreskrifter voro väl beräknade att trygga författarens anonymitet och undanrödja Boktryckare-censuren, hvars verkningar, under den förflutna tiden, allt sedan författningen derom den 6
Sålunda blef raan af
Domare-magtens stadgade exempel på vådan att ställa Boktryckare i borgen för obetänksamma
Författare öfvertygad om nödvändigheten af den Lagförändring, som gjordes genom 8:de punkten i 1 §. af Tryckfriliets-Förordningen under den 1G Julii 1812, hvilken ännu är gällande.
En annan öfverklagad olägenhet blef uti sistnämnde TryckfrihelsFörordning likaledes undanröjd, genom upphäfvande af det moment i primitiva Rättegångs-ordningen, att Svea Ilof-Rätt var den enda ÖfverDomstol, dit alla Tryckfrihetsmål skulle, genom underställning, ingå, men som ej egde att deröfver döma förr, än Tryckfrihets-Committén afgifvit Betänkande, hvilket borde innehålla motiveradt och bestämdt utlåtande: om ansvar för skriftens titgifvande egde rum: om upplagan borde seqvestreras och till utgifvande förbjudas: och huruvida uppgift af Författarens namn borde kunna Boktryckaren åläggas: att serskildt yttrande öfver Skrifter i theologiska ämnen borde af Ilof-Rätten infordras ifrån vederbörande Dom-Capitel, och att, derest Hof-Rättens
Dom skiljde sig ifrån Committéns yttrande, skulle den icke gå i verkställighet, utan hänskjuta* till Högsta Domstolen.
Erfarenheten hade visserligen ådagalagt till hvilka vidlyfligheter allt detta förde; men, ehuru afvikande ifrån vår allmänna rättegångs-ordnmg Tryckfrihets-Comraitténs omförmälde befattning med alla Tryckfrihetsmål än må förekomma, så kan det likväl ej undfalla, att Lagstiftaren dermed hade åsyftat samma fördelar, som sedermera ville vinnas genom Juryinrättningen, så att antagas kan, att sistnämnde Inrättning var, ehuru i cratveckladt skick, nedlagd i föreskrifterna om Tryckfrihets-Committens hörande och verkningarne på saken af dess utlåtande.
Det torde äfven kunna förmodas, att, derest dessa föreskrifter varit annorlunda fattade och Committéns afgifna bestämda yttrande fått ovilkorligen ligga till grund för friande eller fällande, hade de sökta garantierna vunnits genom « i?
St. Just.-Onib. Emb.-Ber. d. iS Junnar ii j834• en sålunda på förhand, och för alla under tiden emellan tvänne Riksdagar förekommande fall, af Rikets Höglofl.
Ständer sjelfva vald och af sakkunniga personer sammansatt Nämnd.
Den caractére, sorn i allmänhet utmärkte de under denna första pari o den uppkomna Tryckfrihetsmålen, torde kunna bedömas sålunda: att de till antalet vore färre, i jemförelse med den senare perioden; att de merendels rörde, antingen sådana Sveriges politiska förhållanden till främmande Magter, som voro ,af ömtålig beskaffenhet, och i an* ledning af hvilka dessa Magiers Ministrar inkommit till vår Regering med klagomål öfver de i den tryckta skriften innehållna reflexioner, eller oek sådana vågade omdömen öfver inrikes ärenden eller händelser, att de ansågos strida emot Samhälls-ordningens grundvalar; att det vill synas, sorn hade nästan alla de åtalade förseelserna beskaffenheten af enstaka fall, utan sammanhang med någon fortsatt plan att bereda vissa politiska-ideer eller åsigter af samhällslifvets gång hos allmänheten, samt att djerfheten i uttryck och vådligheten af några reflexioner, med ett och annat undantag, får mera tillskrifvas ovanan vid begagnandet af den nyss vunna friheten eller ock mindre skicklighet l as författaren, i förening med begäret att väcka uppseende hos läsaren, än någon afsigt att göra skada, eller undergräfva bestående förhållanden; äfvensom: att uti målens afgörande visar sig en tydlig consequens och ett förfarande efter principer, serdeles under den tid, som det vigtiga inflytandet på sakerna i fråga om brottslighet eller oskuld tillkom en ständig* af alla vederbörande oafhängig opinions-myndighet, nemligen TryckfrihetsCom mitten.
Under de t
Vän ne första åren efter den år 1815 med rättegångs-sättet i Tryckfrihetsmål vidtagna förändringen, blef icke någon åtalad skrift förklarad af Nämnden för brottslig.
Det var under loppet af dessa år, sora actioner anställdes emot en Prestman för af honom utgifna theologiska skrifter, hvilka på den tiden gjorde mycket uppseende, och af hvilket slag flera derefter följde på hvarandra; de ansågos af Hof-Caftcelieren för stridande emot vår rena Evangeliska Läras tros-satser, men Juryn* förklarade dem alla, den ena efter den andra, för icke brottsliga.
Detta inträffade till och med emot slutet af år 1826, med en af samma författare utgifve« lika beskaffad skrift, fastän han 7 år tillförene blifvit dömd Prestembetet förlustig, för innehållet af ett då utkommet theologiskt arbete, hvarföre han redan var af Jury frikänd. K. St. Just.-Omb. Emb.-Ber. d. tS Januarii 1S34- T Denna consequens af si många serskilda Tryckfrihets-Nämnder, under liela 10 års tid; utmärker en allmänt antagen föreställning, att det, enligt Tryckfrihetslagens mening, icke vöre förbjudet att trycka undersökningar om Tios-lärornas grund och innehåll, äfven om dessa undersökningar skulle leda till upphäfvande af de i vår Kyrkas symboliska böcker stadgade lärosatser, så vida eljest framställnings-sättet icke vore smädligt, och att således 3:dje §. 3 mom. i Tryckfrihetsförordningen icke borde på sådana undersökningar lämpas.
Deremot-visade sig tidigt en allmän benägenhet hos TryckfrihetsNämnderna att fälla, då fråga var om skrifter, antingen innehållände sådant, som sårade blygsamhet och ändra goda seder, eller sådana, deruti enskilde personer, Embetsman eller andra till deras existimation angrepos..
Det senare visade sig i den stränghet
Juryn utöfvade emot Författarne till flera år i8f8 utkomna skrifter om Policen i Hufvudstaden.
Först sedan 5 år förflutit efter Juryns införande, nemi. år 1830, förekom ånyo ett Tryckfrihetsmål af politisk egenskap, angående en i Tidningen Nya Extra-Fcsten införd artikel under rubriken: ”Bref från Finland af en resande Svensk,” hvars innehåll ansågs förgripligt mot den regerande och andra personer i det landet, och blef åklagad.
Utgifvaren fälldes af Jury och dömdes till sex månaders fängelse på fästning,, samt tidningsbladet att conflsceras.
Sedermera förmärktes en allt mer tilltagande skiljaktighet emellan Nämndernas sätt alt afgöra frågor af nästan enahanda beskaffenhet.
Undanlag härifrån kan egentligen endast göras för blygsamheten sårande skrifter, hvilka alltid blifvit förklarade brottsliga, samt för theoreliska undersökningar af nästan hvilken rigtning som helst, så vida framställnings-sället varit värdigt och falska uppgifter dervid ej förekommit, emedan den tidigt antagna grundsatsen, alt resultatet af en sådan undersökning icke kunde göra ett i sig sjelf lofligt företag till olofligt, fortfarande synes hafva ledt Jury-männen, och förmått dem att i alla sådana mål frisäga Författaren.
Sorn i flera märkvärdiga fall frisägelser inträffat, der förbrytelsen legat för ett vanligt omdöme klart i dagen; så återstår endast att derföre antaga den förklaringsgrund, att
Nämndens medlidande ingått såsom motiv, då den måhända funnit ett missförhållande ega rum emellan förbrytelsen och det derföre yrkade dryga ansvaret, hvilket missförhållande åter faller sjelfva Lagen till last, emot hvilken med skäl kan anmärkas, att den för hela classer af förbrytelser icke har mer än ett slags straff, utan afseende 8 R.
St. Jast.-OmbJEml,- Ber, d. 15 Januarii 1834- på de mångfalldiga modificationer i brottsligheten, som nödvändigt fnåste inträffa med ord och meningar i en tryckt skrift.
Då Tryckfrihetsförordningen uti 3 §. 4 morn. endast upptager ett slog af förbrytelser, begångna vid othförmälande af den regerande Konungens Person och gerningar, och derföre bestämmer det svåra straff, som 5 Gap. 1 §.
Missgerningsbalken utsätter; så är uppenbart, att då de fall måste sällan inträffa, uti hvilka denna straffbestämmelse vore, efter vår tids bildningsgrad oell begrepp om Majestätsbrott, rättvis och billig, blir
Nämnden ofta försatt i det svåra alternativ, att antingen ålägga ett jemförelsevis för båldt straff, eller alldeles frikänna, i brist af något billigt lagbud att tillämpa, hvarigenom tvekan i valet icke gerna inträffar.
Emedlertid är det ej underkastad t tvifvelsmål, att utväg borde finnas att bestraffa sådana om Konungen och hans gerningar vanvördliga uttryck, som väl icke kunna benämnas lasteligt tal, men likväl äro oförenliga med det anseende och den vyrdning hvari Statens Öfverhufvud bör hållas, i Synnerhet uti vart land, hvarest menigheten af ålder hyst och ännu hyser så vördnadsfull begrepp om Konungens person.
Så vida llof-Cancellers-Embetet icke ville lemna sådana förbrytelser utan åtal, till hvilkas bestraffande, under deras rätt» namn, det på förhand kunde veta, att Jury icke skulle lemna sitt biträde af skäl, som redan äro angifna, måste det på en omväg gå till målet.
Detta kan ske och har skett på t värme serskilda sätt; det ena, medelst en anklagelse för lögnaktiga uppgifter ocli vrängda framställningar, och det andra, medelst utöfvande af den Hof-Cancelleren medgifna Indvagningsmagten.
Det voré önskvärdt, att ingendera hade behÖft anlitas, emedan bägge måste, förr eller senare, leda till ett undergräfvande af sjelfva Tryckfriheten.
Lagstadgandet om vrängda framställningar är så mångtydigt, och kan erhålla en sådan utsträckning i tillämpningen, att, derest en gång den lagtolkningsmethod hinner stadga sig, det är användbart i alla de fall, då något annat ej är att tillgå; så gifves i sjelfva verket ej mer någon säkerhet för skriftställare, äfven med vedliga afsigter.
Hvad åter angår Indragningsmagten, som, efter hvad bekant är, tillkommit af behofvet att afhjelpa bristen i Tryckfrihetslagen på tillräckliga motvigter emot den periodiska pressens förmåga att, genom vanställande af vigtiga politiska förhållanden eller händelser, i någon viss tidpunkt, förvilla sinnena; så kan den, under tillämpning af de i öfrigt ulöfningen stadgade grunder, lemna sådant rum åt godtycket, att In - dragnings - R.
St. Just.-Omb. Emb.-Btr. d. i5 Januarii tS34. 9 dragningsmagten blifver en verklig censur och Tryckfriheten försättes, i afseende på periodiska skrifter, i ett afgjordt beroende af Regerings-magtens större eller mindre undseende för tidell varfvets och allmänna tänkesättets fordringar.
I lagbudet angående lögnagtiga uppgifter och vrängda framställningar, bar, genom Tryckfrihetsförordningen af år 1812, ett stadgande, med bestämmandet af böterna blifvit tillagdt med de orden: ”eller motsvarande ”kroppsplikt, efter brottets beskaffenhet, böterna förvandlade enligt 5 9 mom. af denna Lag, och skriften confisqueras."
Derigenom har detta ia:te moment i 3:dje §. blifvit ytterligare besväradt med både en otydlighet och en origtighet.
Det otydliga ligger i ordet: ”kroppsplikt,” som pä detta ställe anses ega dubbel mening: den ena alt emot böterna, hvilka skola mätas efter Tryckfrihetslagen, icke svarar annat straff, än fängelse på fästning, och den andra, att sådant fängelse, såsom icke varande corporelt straff, ej heller utgör kroppsplikt, så att i detta fall, der det ankommer på Domaren, alt efter brottets gröfre beskaffenhet, då det icke får försonas med böter, om hvilkas förvandlande således icke är fråga, bestämma deremot svarande kroppsplikt, gifves dertill ingen annan grund, än den, som i Allmänna Lagen, 5 Cap. Straff-Balken, är lagd.
Såsom en origtighet qvarstår citationen af 9 mom. i 5:te §., sedan detta moment genom de af Lagstiftande Magten vid 1815 års Riksdag gjorde tillägg i 5 §. blifvit det i5:de, så att tillämpning efter ordalydelsen af förstnämnde grundlagsmoment gifver oväntadt resultat.
En incongruitet ligger i föreskriften om ovilkorlig underställning och handlingars insändande till Hof-Rält i alla Tryckfrihetsmål: i de ordalag, hvarmed den blifvit alfaltad; och i upprepandet deraf uti 2:ne serskilda moment, det ^:de och det 9:de af 5:te §. uti Tryckfrihets-Förordningen, Så länge Tryckfrihets-Commiteens befattning med dessa mål qvarstod i hela sin vidd, och dess utlåtande öfver handlingarne skulle, före utslagets fällande, inhemtas, var det i sin ordning, alt detta skedde genom HofRätten.
Men sedan hufvudfrågan om skyldig eller oskyldig blifvit af Jury vid Under-Rätt afgjord, och denna senare, på grund deraf, fällt utslag, synes det vara en onödig omgång, att utslaget skall, i alla händelser, underställas IIof-Rätten, enär i detta slags mål af mindre vigt, såväl som i andra ringa saker, det alltid vore öppet för den missnöjde, som anser fel i formen eller Lag-tillämpningen vara begångna, att i Besvärsväg draga målet under Hof-Rätts pröfning.
J]ih, till R.
Prot. 1834• 2 Sami, 1 Afd. 3 Band. a i:sta Häftet. 10 R.
St. Just.-Omb. Emb.-Ber. d. tS Januarii i834< Det har varit senare tider förbehållet att erfara, huru en och samma skrift eller Tidnings-artikel blifvit af den ena Juryn förklarad brottslig och af den andra oskyldig, sedan skriften eller artikeln blifvit på annat ställe eftertrycka Sådant har väl till en del kunnaf följa af Nämndens föreställning, att det borde mindre tillräknas att meddela hvad som redan blifvit af en annan tryckt, än att i första hand utsprida något straffvärdt; men dessa händelser, om de ofta inträffa, skola nödvändigt skada både Tryckfrihets-Lagens anseende i allmänhet och Jury-Inrättningens i synnerhet.
Redan i början af denna artikel har jag angifvit, hvarföre denna tidpunkt, efter min tanka, vore lämplig, att genom en öfversigt af det vigtigaste erfarenheten gifvit vid handen i afseende på Lagskipningens tillstånd i Tryckfrihetsmål, under de bägge perioderne före och efter Juryns införande, gifva ledning för bedömandet af de anmärkningar, som kunna göras emot Tryckfrihets-Förordningen och huruvida den uppfyller eller motverkar sitt eget ändamål.
Att det vid Jurjms införande icke lyckats att gifva åt denna en sådan organisation, hvarigenom den alltid skulle ega anseendet af en opartisk Skydds-magt, det är min enskilda öfvertygelse; och jag tror felet ligger i det sätt, hvarpå dess Ledamöter väljas.
Vöre Jury på förhand af en ojäfvig samfundsmagt tillsatt för en längre tid; så vore väl ock en hufvudsaklig egenskap hos denna Institution vunnen.
De omdömen, hvilka nu som oftast läsas i tryck öfver Jury-valen och Nämndens åtgärder, synas hänvisa på nödvändigheten att undanrödja anledningarne dertill; och som Tryckfrihets-Förordningen, efter hvad jag sökt visa, jemväl i andra falt är behäftad med brister; så må det vara en oförgripligen yttrad önskan, att nödiga rättelser i denna Lag måtte beredas, på det yttrande-rätten skall blifva befästad och Tryckfriheten motsvara sitt ändamål, att utgöra en alla andra friheters sjelfbeståndande garantie.
Hvad jag redan haft äran anföra till upplysning om Lagskipningens och Administrationens oförvitlighet, har vunnit bekräftelse under anställda Embetsresor de sistforflutna åren genom Stockholms, Upsala och Gefleborgs Län, Jemtland, Wester-Norrland, Westerbotten, Norrbotten, Södermanland, Nerike och Wermland, hvarest Dom-Capitfens, LandsböfdingeEmbetenas och Stads-Domstolarnes förhandlingar för det löpande året blifvit granskade och icke gifvit anledning till annat omdöme, än att sakerna varit i allmänhet med oväld afgjorda samt med ordning och flit utar - R.
St. Just.-Omb. Emb.-Ber. d. 15 Januarii i834• 11 Betade; hvadan ock inom alla ofvannämnda
Län icke flera än ett grundadt klagomål, och det endast mot en tillförordnad Länsman egt rum; varande Härads-Rätters Protocoll och Domböcker på alla de ställen, hvarest Archiven funnits tillgängliga, jemväl af mig genomsedde och i ordning befunne.
Län hafva under de senare åren vunnit de förbättringar: att i Piteå är, genom besparingar å Curhusmedlen, ett Lazarett och Curhus vordet uppfördt, och, sedan den i i Maji 1827, färdigt till patienters emottagande i goda och tillräckliga rum med 9 sjuksängar och fullständig attirail; att i Carlstad den förra Hospitalsbyggnaden af sten blifvit till Curhus köpt och inrättad med utrymme för 3i sjuksängar, till hvilka kostnaders bestridande den indragna Arbets- och Correctionshus-fondpn är vorden använd; och att i Örebro, sedan Seraphimer-Ordens-Gillet till Länets Lasaretts-Direction afslått och för 4-0°° R;dr Banco sålt den fordna Hospitalsgården, med tomt och alla åbyggnader, ibland hvilka de bägge stenhusen då voro mycket förfallna, så hade dessa under de 2:ne sista åren blifvit försatte i fullt färdigt skick, med rymliga och sunda sjuksalar, samt mindre rum, försedde med nödig attirail för Lazaretts- och Curhus-patienternes behof.
Allmänna Fängelsena hafva befunnits försvarligt underhållna; dock saknas all verkställighet af de före sista Riksdag beslutade, högst nödvändiga tillbyggnader å Länshäktena i Carlstad och Gefle, hvaraf jag funnit mig föranlåten att åter upptaga den uti skrifvelse under den 10 Julii i83o till Konungens Befallningshafvande i Gefleborgs