Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 83, Änk, till Exp. Utsk. d. 17 Nov, kk 2 e. m. betänkande, i anledning af väckta motioner om ändring uti hittills gällande bestämmelser, i afseende a Sveriges och Norriges ömsesidiga handelsförhållanden.
Uti detta ämne hafva till Utskottets handläggning blifvit remitterade följande motioner: från Vällojl„ Borgare-Ståndet: l:o af Herr J. von Koch, sorn anmärkt, att, vid utfärdandet af Kongl. Förordningen den 24 Maj 1825, angående de förenade Rikenas ömsesidiga handels-och sjöfarts-förhållanden, den åsigt, att de begge
Rikenas inbördes handel med egna producter och tillverkningar borde vara obehindrad och fri från af gifter, endast gjort sig gällande, i afseende å den landväga comirmnicationen, hvaremot, i afseende å den egentliga varuvexlings-vägen eller den,som eger rum sjöledes, blifvit stadgadt, att dervid skulle iagttagas de uti hvartdera landet i allmänhet gällande föreskrifter; dock att för större delen af varor utaf Svensk eller Norrsk afvel eller tillverkning en lindring af i allmänhet hälften utaf den uti gällande taxa för dylika varor utsatta afgift blifvit medgifven.
Då likväl den lättnad i communicationen, sorn genom ifrågavarande Författning bereddes, otvilvelagtigt redan bidragit att fastare sammanknyta bandet emellan de begge folken och äfven ur stats-ekonomisk synpunkt på dem -ömsesidigt utöfvat en välgörande inverkan, har motionären ansett, att en fullständigare tillämpning af ofvanomförmäldta grundsatts, än som medelst denna Författning skett, skulle vara det ändamålsenligaste medlet att ytterligare fullkomna den politiska föreningen och att befrämja utvecklingen af begge Rikenas industri; hvarföre motionären föreslagit, att vilkoren och bestämmelserna för varuvexlingen sjöledes de förenade
Rikena emellan måtte, hvad deras egna producter och tillverkningar anginge, blifva desamma, som äro gällande, då varuvexlingen sker landvägen, helst den minskning i tullintraderne, som deraf 12 'Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottels Betänkande, N:o 83. skulle blifva en följd, rikligen blefve ersatt genom vinsten för de båda Jänderne att erhålla en ökad afsättning för sina väsendtligaste producter, spanmål och fisk, jemte det att tullfriheten för dessa varor skulle åstadkomma lägre pris, till fördel för den fattigare delen af befolkningen; Och har motionären, under förutsättning, att dessa åsigter skulle hos Rikets Ständer göra sig gällande, hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes utse en Comité af Svenske och Norrske män att, sedan alla erforderliga upplysningar blifvit inhemtade och dervid kunnat utrönas, i hvilken mon inskränkning eller utsträckning af de allmänna föreskrifterna funnes för en eller annan artikel böra eg* ram, uppgöra och af gifva detaljeradt förslag till ny allmän, för begge Rikena gemensam och på fullkomlig reciprocitet grundad, Författning i ämnet, samt att Kongl. Maj:t sedermera ville deröfver fatta Dess Nådiga beslut. 2:o Af Herr Paul Berg, som anfört, att Kongl.
Förordningen den 24 Maj 1825, angående Sveriges och Norriges handelsförhållanden, skall alltsedan berörde tid tillräckligt hafva visat den menliga inverkan, densamma haft på Rikets Städer i allmänhet och i synnerhet på Städerna vid vestra kusten, emedan de båda Rikenas olika lagstiftning förorsakat, att de Svenska Städerna omöjligen kunnat concurrera med de Norrska i pris på de utländska varor, hvilka för Sverige blifvit ett nödvändigt behof, och hvilka alltså, likasom bränvin, i större quantiteter till Sverige landvägen inkommit, utan att Svenska Statsverket deraf erhållit någon tull, hvilken deremot ensamt tillfallit det Norrska; hvarföre motionären förmält sig så mycket heldre uppmanad att påyrka nämnde Förordnings upphäfvande, som förtullning af utländska varor, hvilka transporteras från det ena till det andra Riket, icke skall vara tänkbar, emedan en vara, som blifvit förtullad antingen i Norrige eller Sverige, icke skall tåla att ytterligare få vidkännas half tull utöfver den, som blifvit erlagd uti det Riket, hvartill varan först varit införd.
Från Hederv. Bonde-Ståndet: 3:o Af Riksdagsfullmägtigen David Andersson från Hallands Län, som andragit, att, då det under de sednare åren visat sig, att jordbruket i Sverige redan vunnit den tillväxt, att utskeppning af spanmål under de sednare åren varit möjlig till ett icke så obetydligt belopp, samt det är att hoppas, det ett ändamålsenligare statshushållningssystem i framtiden skall sätta jordbrukaren i den bättre belägenhet, att han ännu mer kunde draga fördel af jorden samt ©ka dess afkastning, vore det, i motionärens tanke, äfven af vigt att börja Allm. Besv.- och Ekon.-TJtskottets Betänkande, N:o 83. tänka på afsättningsorter för den spanmålsproduction, som kunde uppkomma utöfver landets egne behof.
Vårt land vore visserligen, i anseende till sitt läge och naturliga beskaffenhet, icke i tillfälle att nied fördel till de fleste andre länder kunna afsätta sine landtmannaprodueter; men då vi äro förenade under samma regering med ett brödrafolk, som har årligt behof af spanmål och landtmannaprodueter, syntes det lända till en gemensam fördel, om de begge folken gynnade företrädesvis, hvart och ett hos sig, afsättningen af det andras alster och produeter; och då detta å Sveriges sida redan till en del'gått i verkställighet derigenom, att Norrmännens handel blifvit gynnad genom tullafgifternes nedsättande på en del Norrska produeter och i synnerhet å sill, salt och torkad fisk, syntes billigheten påkalla, att Svensk spanmål, mjöl och gryn borde kunna få tullfritt, eller åtminstone emot en mycket nedsatt tull, införas till Norrige, helst den härigenom uppkommande minskning i tullinkomst för Norrige, likasom för Sverige, af den låga tullafgiften å Norrska produeter, lätteligen skulle kunna ersättas genom andra ändamålsenligare beskattningar. 4:o Af Riksdags-fullmägtigen Tobias Lind från Götheborgs och Bohus liän, som föreslagit, alt den, genom Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 25 Februari 1843, meddelade tillåtelse att öfver Idefjorden öster om Svinesund uti båtar eller pråmar under 2:ne lästers drägtighet till Norrige öfverföra produeter och varor utan erläggande af någon tull måtte utsträckas äfven till den del af Bohus Län, som ligger vester om Svinesundemedan den förmon, som genom denna Kongl. Kungörelse blifvit beredd dem, hvilka, till följd af loenia förhållanden, äro i tillfälle att begagna sig deraf, för närvarande kommer endast 2:ne Härader af Bohus liän till godo; hvarjemte motionären hemställt, att, om detta förslag icke kunde bifallas, utan att ett dylikt medgifvamde äfven å Norrska sidan lemnades, Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes taga ärendet uti Nådigt öfvervägande och bringa detsamma till ett för ifrågavarande fattiga landsort gynnsamt slut.
Utskottet, som hufvudsakligen delar de af motionärerne framställde åsigter i afseende å vigten af de ömsesidiga fördelar, de förenade Rikena skulle kunna vinna genom ett lifligare utbyte af kvartdera landets produeter, har, efter öfvervägande af hvad i detta hänseende blifvit anfördt och föreslaget, hvad först beträffar Herr J. von Köchs motion, visserligen funnit, att det åsyftade ändamålet lämpligast skulle kunna vinnas derigenom, att äfven communicationen sjövägen blefve reglerad på ett sätt, som, mera än hitintills, underlättade trafiken emellan de båda Rikena, så att fördelen häraf komme att sträcka sig till ländernes samtlige invånare, och icke endast till den mindre del deraf, sorn, 14 4llm. Eesv.~ och Ekon.-ZJtslcottet» Betänkande, N:o 84. boende vid gränsen, är i tillfälle att draga nytta af de större, endast för den landväga communicationen medgifne sers k il de törmönen men då de begge likenäs så väl ekonomiska författningar som tull-lagstiftning äro af den skiljaktiga beskaffenhet, att de deraf beroende, för hvartdera Riket egna. förhållanden, hvilka, vid en förändrad reglering af ländernes handelsförbindelser, naturligtvis böra tagas i noga öfvervägande, svårligen kunna antagas blifva med den sakkännedom, ärendets vigt fördrar, mot hvarandra afvägde och till ömsesidig belåtenhet afsedde, om icke för detta uppdrag skicklige personer från båda Rikena samtidigt komma i tillfälle att deröfver samråda och yttrande d ämnet afgifva, innan någon mera genomgripande förändring i nu gällande bestämmelser om de båda Rikenas handelsförhållanden beslutas, har, på grund häraf, Utskottet ansett sig böra vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer mätte hos Kongl'.
Majrt i underdånighet anhålla, att Kongl. Majrt täcktes i Nåder utse och förordna en Comité af Svenske och Norrske män, för att undersöka, hvilka förändringar uti nu gällande bestämmelser i afseende på handels- och sjöfarts-förhållandena emellan Sverige och Norrige kunna vara, för trafikens ändamålsenliga underlättande Rikena emellan, af béhofvet påkallade, samt derefter uppgöra ett förslag till Författning i ämnet, som torde Rikets Ständer i Nåder meddelas.
Till följd af hvad sålunda blifvit tillstyrkt, anser Utskottet någre serskilde yttranden, i anledning af hvad motionärerne uti ifrågavarande ämne serskildt yrkat och framställt, numera icke erfordras.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Nov., kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphörande af rättigheten alt använda Finska och Åländska fartyg för transport af trädvaror och tjära frän de Norra Länen till andra inrikes orter.
Efter framställning af de många olägenheter, som uppkommit af den sednast genom Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse den 14 Maj 1842 medgifna Allin. Besv.- ock Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 8■£.
15 rättighet att intill innevarande års skit använda Finska och Åländska fartyg till transport af trädvaror och tjära från de Norra Länen till andre inrikes orter, har , uti en från Hederv. Bonde-Ståndet till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets handläggning remitterad motionRiksdags-fullmägtigen från Stockholms Imil Matts■ Persson, med hvilken åtskillige Ståndets Ledamöter sig förenat, yrkat, att denna för den inhemska sjöfarten och serdeles för den å norra kusten bosatta allmoge menliga, samt i stats-ekonomiskt hänseende för landet i allmänhet högst skadliga tillåtelse mätte, vid innevarande års slut, icke vidare prolongeras, enär antagas kunde,, att Svenska fartyg redan nu skulle kunna uppfylla behofvet af all befraktning inrikes orter emellan och , till följd af en fortfarande säkerhet emot intrång i fraktförtjensten , inom få år äfven motsvara handelns anspråk på billiga frakt-kostnader, så att de för berörde tillåtelse hittills gällande skäl numera kunna anses hafva upphört; och bar, med anledning häraf, motionären föreslagit, att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, lmrudana de yttranden än må blifva, som af vederbörande, till följd af Commerce-Coliegii Kungörelse i ämnet af den 30 Maj 1842, komma att vid innevarande års slut afgjfvas, Kongl..
Maj:t täcktes låta denna åt Finska och Åländska fartyg förunnade rättighet till fraktfart inländsk© orter emellan upphöra, på det att den inländska kust-och fraktfarten må öfver allt erhålla lika skydd och uppmuntran, samt denna för landets förkofran, för nationens utbildning i sjömanskap och äfven för ett möjligen behölligt kustförsvar vigtiga näringsgren må kunna vinnaj nödig säkerhet och trefnad.
I sammanhang härmed, har motionären, uti ett serskildt till Hederv.
BondeStåndet ingifvet och till Utskottet remitteradt anförande, såsom tillägg till ifrågavarande motion, andragit, att, om den föreslagna åtgärden skall medföra åsyftad verkan till den inhemska kustfartens betryggande , det äfven vore nödigt att hos Kongl. Maja anhålla om utfärdande af förbud för Rysk undersåte att föra Svenskt fartyg, emedan det i annan händelse kunde vara att befara , det en mängd Finska fartyg skulle komma att gå med Svensk flagga , under skydd af mer eller mindre verkliga köp, förda af Finska skeppare och med Finska besättningar.
Utskottet får, i afseende å ifrågavarande ämne, vördsamt upplysa, att. genom Kongl.
Majäs Nådiga Bref den 2 September 1818, blef, uppå vissa bruks- och sågverks-egares i Norra Länen gjorda underdåniga ansökning, i Nåder medgifvet: att till samma års slut Finska och Åländska skutor finge, 16 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N-.o 84-, med samma friheter, som förut egt rum, begagnas till varors ttansporterande inrikes orter emellan; att, då sedermera, af förekommen anledning, en undersökning blifvit verkställd, hvarigenom utreddes, att de, inrikes orter emellan, erforderliga befraktningar ej allestädes kunde med egna fartyg besörjas, Kongl. Majrt, under den 24 November 1820, förklarat, att de föreskrifter, sorn, genom Kongl. Brefvet den 2 September 1818, blifvit i detta afseende gifne, skulle derefter och intilldess annorlunda förordnades, lända till efterrättelse; att, sedan år 1828 en ny Handelstractat med Ryssland blifvit afslutad, Kongl. Maj:t, under den 20 Augusti samma år, till lättnad i den Svenska trädvaruhandeln, tillåtit, att tills vidare och så länge erforderligt antal
Svenska fartyg för transport af träd varor emellan Svenska orter ej funnos att tillgå, Finska och Åländska fartyg finge under vissa villkor till denna segelfart fortfarande begagnas; att Kongl. Maj:t, efter afslutandet af 1838 års Handelstractat med Ryssland, förordnat, att rättighet till begagnande af Finska och Åländska fartyg för nyssberörde ändamål skulle än vidare vara medgifven till 1841 års slut; att af de vid sistnämnde tid från vederbörande infordrade yttranden och upplysningar i ämnet, de fleste innehållit, att behofvet. påkallade en ytterligare prolongation af ifrågavarande tillåtelse; hvaremot Magistraten i Umeå , jemte Burträsks och Umeå socknemän, ansett Finska och Åländska fartygens användande i berörde ändamål onödigt, äfvensom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Stockholms Län upplyst, att så väl antalet sorn lästetalet af de större fartyg inom Länet, hvarmed sjöfart å Norrland idkats, under sednast förflutne tre åren betydligen aftagit, hvartill någon annan orsak icke kunde angifva», än det af de sjöfartidkande öfverklagade svåra intrång, som de lida i sin rörelse genom Finnar och Aländningar, i synnerhet då skickligheten och hågen för sjömans-yrket och konstfärdigheten i skeppsbvggeriet under tiden icke varit i aftagande, utan snarare i tillväxt; att det derföre, för näringens uppehållande, vore af största vigt, att den Finnar och Aländningar medgifne seglationsrätt å Svenska kusten komme att upphöra, hvilket äfven vore så mycket mera billigt och rättsenligt, som Svenskarne icke ega någon dylik seglationsrätt å Ryska och Finska kusterne; att Kongl. Majrts Befallningshafvande, med kännedom om driften och ihärdigheten hos skärgårds-allmogen i de orter, der sjöfart egentligen idkas, vore fullt öfvertygad, att, om den Finnar och Åländningar medgifna fraktfart å Svenska kusten upphörde , inom ganska kort tid en sådan mängd fartyg af allmogen skulle inom Stockholms skärgård byggas, att transporten af trädvaror och tjära från de Norra Länen dermed skulle kunna bestridas utan någon oskälig stegring i fraktprisen, och att, då upphörande - Allm.
Besv- och Ekon.-Ulskoftett Betänkande, N:o 84. 17 hörande af Finska och Åländska allmogens ifrågavarande seglationsrätl derjemte blefve af stor nytta för landet, så väl derigenom, att den ej obetydliga fraktförtjenst, som nu utgår till Finland och Åland, kornme att stanna inom Riket; som ock deraf, att, genom den utvidgade sjöfarten, ett större antal duglige sjömän utbildades med noggrann kännedom af farvattnen utmed kusterne, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ansåge sig böra fästa uppmärksamheten å fördelarne af meranämnde seglationsrätts upphörande, hvarvid likväl den försigtighet syutes böra iagttagas. att beslutet derom så tidigt kungöres , att skärgårds-allmogen må blifva i tillfälle att, innan detsamma träder i verkställighet, bygga och utrusta de för fraktfartens bestridande erforderlige fartyg.
Efter inherntande af samtlige vederbörandes underdåniga yttranden, har Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref af den 14 Maj 1842, ytterligare förklarat, att Finska och Åländska fartyg må än vidare, under 3:ne års tid, eller till 1844 års slut, användas för transport af trädvaror och tjära från de Norra Länen till andre inrikes orter, under iagttagande af enahanda vilkor och föreskrifter, som förut egt rum, samt dessutom i Nåder förordnat, att vederbörande skulle inom October månads utgång år 1844 inkomma med yttranden och upplysningar i ämnet till Commerce-Collegium , som egde att, med ledning häraf, inom 1844 års slut, till Kongl, Majit afgifva underdånigt utlåtande, huruvida rättigheten till Finska oell
Åländska fartygs begagnande för omförmälde ändamål må upphäfvas eller icke, och att, derest vid 1844 års utgång det skulle visa sig, att tillgången å Svenska fartyg för ifrågavarande frakthandel tilltagit så, att Finska och Åländska fartygs biträde dervid funnes, utan verklig olägenhet för trädvaruhandeln, kunna undvaras, Nådigt beslut om upphörande vid nämnde tid af den för dessa fartyg medgifna serskilda seglationsfrihet då komme att meddelas.
Af de sålunda infordrade yttranden, hvilka inom sisth October månads utgång bordt vara till Commerce-Collegium insände, har endast ett från Landshöfdinge-Embetet i Norrbottens
Län blifvit afgifvet, hvaruti tillkännagifvits, att sedan, till följd af Nådig befallning, vederbörande Magistrater, Skepps-rederier, Sågverksegare och Allmoge kommit i tillfälle att yttra sig i ämnet, desse, med få undantag, afstyrkt fortfarande rättighet för Finska och Åländska fartyg att idka fraktfart inom Riket; hvarjemte Landshöfdinge-Embetet, för egen del, bland annat, yttrat: att det betydliga antal af Finska och Åländska fartyg, hvilka under en viss tidrymd varit gagnade för ifrågavarande fraktfart, icke Bih. till R.
Fröt. 1844. 8 Sami. 14 Höft. 3 18 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N-.o 84. utmärkte ett oundgängligt behof af dessa fartygs begagnande för den inhemska sjöfarten, utan blott visade, hurudant förhållandet under mindre gynsamma conjuncturer verkligen varit; att enda orsaken till den mindre Miga verksamhet, Svenska allmogen hitintills i detta afseende visat, återfunnes uti tillvaron af berörde Finska och Åländska' allmogen förunnade rättighet, hvaraf fruktan för förlust vid anställande försök uppkommit samt all lust till tällan blifvit qväfd; att deremot, med upphäfvande af denna rättighet, det vore föga tvifvel underkastadt, att inom kort tid landets egne invånare, till lättnad för sin egen utkomst, skulle hafva frambragt en flotta, tillräcklig att inom inrikes orter transportera deras trädvaror och tjära; samt att Landshöfdinge-Embetet alltså ansåge sig böra afstyrka en fortfarande rättighet för Finska och Åländska fartyg att idka fraktfart med dessa producter från
Länet till andre inländska orter, dock så, att denna rättighet icke skulle upphöra förr, än med 1845 års slut, på det att för ändamålet tillräckliga Svenska fartyg under tiden måtte hinna byggas.
Hvad sålunda förekommit har Utskottet i öfvervägande tagit; och ehuru behörigt afseende blifvit fästadt derå, att behofvet för Jern- och Sågverksegare i de Norra Länen af ett tillräckligt antal fartyg för deras producters transporterande varit egentliga orsaken till ifrågavarande, Ryska undersåter i Finland och på Åland lemnade, frihet att, emot vissa vilkor, idka fraktfart på Rikets Norra kust, hafva likväl de uti ifrågavarande ämne inhemtade upplysningar hos Utskottet stadgat den öfvertygelse, att, så snart den å Nona Länens kuster boende Allmogen blir bestämdt förvissad derom, att den utländska undersåter förunnade frihet att här i Riket idka kustfart komme att vid en bestämd tid upphöra, hos densamma äfven skall uppstå en allmännare hågad bygga flere för denna fraktfart tjenlige fartyg, samt att de möjligen i början något stigande fraktprisen inom kort tid skola nedgå till hvad de för närvarande utgöra.
Bet har nemligen visat sig och jemväl blifvit af vederbörande Embetsmyndigheter vitsordadt, att hufvudsakliga grunden till den mindre verksamhet, som kust-allmogen i omförmälde hänseende hitintills ådagalagt, mäste sökas deri, att den under nuvarande missgynnande förhållanden ansett det omöjligt att täfla med utländningen, hvilken är i tillfälle, att anskaffa de för fartygs byggande och utredande erforderlige effecter för vida lägre pris , än de härstädes gångbara, till följd hvaraf fruktan för förlust afskräckt allmogen från utrustande af egne fartyg för idkande af ifrågavarande fraktfart.
Utskottet anser derföre upphörandet af detta undantagsstadgande vara med billighet och rättvisa så mycket mera öfverensstämmande, som detsamma tili Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 84.
19 sine menlige följder drabbar endast en viss del af Riket, och således strider emot den antagna grundsattsen, att landets samtlige invånare böra i samina mon, som de äro underkastade lika skyldigheter, äfven åtnjuta lika rättigheter, bland hvilka sednare synes böra räknas jemväl den att kunna, utan obehörigt intrång af främmande magts undersåter, vända sig landets locala fördelar till godo.
Men, som äfven, å andra sidan, rättvisan emot producenterne fordrar, att, genom en alltför hastig öfvergång till det nu föreslagna, i alla hänseenden mest naturliga, förhållandet, de interessen icke förfördelas, hvilka möjligen i början skulle komma att i någon mon lida af ökade fraktpris , så anser Utskottet nödigt, att ifrågavarande, Finnarne och Åländningarne inedgifna, rättighet att bär i Riket idka kustfart bör fortfara till nästa års slut, på det de Norra Länens kust-allmoge må hinna att under denna tid genom fartygs byggande m. m. bereda sig att sedermera kunna bestrida äfven den del af kustfarten , hvartill hitintills utländska fartyg blifvit använde; och anser Utskottet äfvenväl, med fästad! afseende å den ståndpunkt, som skeppsbyggeriet i de Norra
Länen, ehuru under mindre gynnsamma conjuncturer, redan uppnått, den nu föreslagna tiden vara fullt tillräcklig för anskaffande af de till denna sjöfart erforderlige fartyg, då dessa, i anseende till deras enklare byggnadssätt och mindre kostsamma utrustning, lätteligen kunna på året blifva färdigbyggde och utrustade.
På grund häraf och med åberopande af hvad Kongl, Maj:ts Befallningshafvande så väl i Stockholms som Nonbottens Län, till stöd för samma åsigt, andragit, anser sig Utskottet ega all anledning tillstyrka, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet måtte anhålla, att, så vida den hitintills medgifna rättighet att använda Finska och Åländska fartyg till transport af träd varor och tjära från de Norra Länen till andre inrikes orter varder utöfver innevarande års utgång, då densamma löper till ända, prolongerad, det då måtte i Nåder förordnas, att denna rättighet med 1845 års slut kominer att ovillkorligen upphöra, och att, i sådan händelse, detta måtte, så fort sig göra låter, varda genom Allmän Kungörelse tillkännagifvet.
Hvad derefter beträffar det af motionären yrkade förbud för Rysk undersåte att föra Svenskt fartyg, i ändamål att förekomma befaradt missbruk af Svenska flaggans begagnande å Finska fartyg med Rysk skeppare och besättning; så enär ifrågavarande framställning hvilar på den förutsättning, att 20 Allm. Besv.- och Ekon.-XJIskottets Betänkande, N:o 84. det skulle vara en främmande magts undersåte tillåtet, att föra Svenskt fartyg, hvilket likväl icke ar enligt med förhållandet, samt härtill kommer , att erforderlige och i detta fall lätt verkställbara controller emot det befarade missbruket uti gällande författningar redan förefinnas, anser Utskottet motionärens i denna del gjorde framställning böra förfalla.
Häremot reserverade sig: Herr Friherre Cederström, Carl Emanuel, som yttrade: ”Instämmande fullkomligt i Utskottets önskan, att kustfarten endast må bedrifvas af landets egne inbyggare, får jag likväl i så måtto reservera mig emot Utskottets nu fattade beslut, att jag anser den tid, vid hvars förlopp ifrågavarande rättighet för Finska och Åländska fartyg att idka kustfart här i Riket skulle upphöra, böra utsträckas till 1846 års slut.