Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Domare handlagt ett mål, angående redovisning af en, utaf Lands-Domslol tillförordnad förmyndare^ i hvilket det inhemtats, alt först efter förmyndarens död, sedan han i 1 i års tid, utan control, utöfva t delta sitt kall, redovisning blifvit af hans sterbhusdelegare afgifven.
Det vore lätt att inse de olägenheter och äfventyr, sorn åf elt sådant förhåll nide uppkommo, och man skulle utan svårighet kunna ådagalägga, alt mången omyndigs rätt, i anseende till denna bristfällighet i Lagstifillingen, blifvit satt på spel, samt äfven galt förlorad.
Uti 16 Cap. 10 §. af Förslaget till Ärfda-Balken, hade väl Lag-Comiléau lemnat uppmärksamhet åt detta grannlaga ämne, mell dock ej på ett så tillBihang till R.
Sr, Brot. 1314. 7 Sml. 1 Af dt!. 1 ts.te Häftet.
% Lng-Ut;kottets Bet.
Nto 7 o. * fredsställande satt, som Motionairen önskat.
Att kunna framställa förslag1 lill inrättande af Förmyndare-kamrar öfver hela Riket, ungefärligen i likhet med den, som finnes i Stockholm, jemlikt den för samma Verk utfärdade Instruction af den 12 December 1764, hade Motionairen lifligt åstundat, men dertill ansåg han sig sakna erfarenhet neli förmåga, samt trodde dessutom, att den närvarande organisationen af våra Domstolar och många locala förhållanden härvid lade hinder i vägen, som svårligen kunde undanrödjas.
För att således, utan förändring af det hela, söka i någon mon vinna det åsyftade ändamålet, funne
Motionairen sig föranlåten föreslå följande förändrade lydelse af i §. i 23 Cap.
Ärfda-Balken:
Förmyndare skall för hvarje år af sluta räkning öfver allt det han om händer kafver att deraf må skönjas , hvad han för den omyndige uppburit och utgifvit och hvad säkerhet för medlen tagen är.
Af den räbiing gifve han, vid hvart års slut, den omyndiges närmaste f ränder del, om så f ordras.
Begära de det ej j vare förmyndaren ändå skyldig , att hvart 3;dje ål* tillställa dem räkning, och att aflemna ett exemplar deraf till den Rätt, af hvilken han till förmyndare förordnad blifvit; Och bör Rätten utse en eller flere gode män, att samma räkning granska.
Ali g ge det alltså Rätten, vid ansvar såsom för annat Embetsfel, att vaka deröfver , att förmyndaren sin redovisningsskyldighet icke försummar, och att den tredskanäe vid vite dertill hälla.
Uppå anmälan af den omyndiges fränden, eller af de utsedde gode männen, att förmyndaren den omyndiges egendom icke rätteligen förvaltat, eller ock, om Rätten eljest af den ingifne redovisningen finnér anledning till klander emot förmyndarens förvaltning, lig ge det dess vårdnad å att tillse, det den omyndige rätt sker, och pr öfve af omständigheterne, om annan förmyndare förordnas må”.
Jemte detta anförande har Lag-Utskottet äfven fatt emottaga ett, i samma ämne, hos Hedervärda Bonde-Ståndet a ('gifvet memorial, deri Riksdagsfullmägtigen Petter Persson ifrån Calmar Län förmält sig, för den händelsen, att lians väckte motion, om inrättande af förmyndare-kamrar, i sammanhang med de tysta förmonsrätternes borttagande, icke skulle vinna framgång, vilja fästa uppmärksamheten på behofvet af en utvidgad håde rättighet och pligt för
Domaren, att hålla hand öfver huru de omyndiges arfsmedel förvaltas, och att de icke, såsom stundom händer, lemnäs till pris åt svekfulla eller vårdslösa förmyndare.
Stadgandet i 23 Cap. 1 §.
Ärfda-Balken vore ofullständigt i så måtto, sorn detsamma icke uttryckligen innehölle: att Domaren skulle, vid någon viss tid, och åtminstone vid slutet af hvart 3:dje år, ovilkorligen infordra ifrån förmyndare, antingen Lag-Xh skotta s
Nio 70. 3 redogörelse för framflutna tiden, eller 'bevis, att sådan redogörelse blifvit tillställd nästa fr änder, och att de åtagit sig att redogörelsen granska.
Meddelade icke fränderne sä beskaffade bevis, eller saknade pupillerné fränder, sä skulle
Domaren förordna annan person att öfverse^ räkningen; Och troddes lagen i öfrigt böra innehålla föreskrifter, angående sättet och ordningen för förmyndares inkallande till Domstolen i omf örmälde afseenden, och om formen för klander, samt huru detta skulle göras hos Domstolen anhängigt.
Utskottet, som tagit dessa framställningar i öfvervägande, delar visserligen Mationairernes önskan, det någon större säkerhet måtte kunna beredas, att förmyndare fullgöra deras åliggande, att, tid efter annan, aflemna redovisning för livad de, i sådan egenskap, hafva om händer, Men att ålägga Domaren, att, vid ansvar oell ovillkorligen, hålla hand häröfver, anser Utskottet, åtminstone för det närvarande, möta allt för stora svårigheter.
Det skulle nemligen till en början, vara för honom nästan omöjligt, alt samla fullständiga upplysningar om alla de personer innom hvarje Domsaga, hvilka, till följd af Domstols förordnande, eller lagens allmänna bud, innehafva fö r my nd a r e-he fat t ni n g a r, och, vid betraktande af
Domarens på många orter redan förut högst mödosamma och ansvarsfulla kall, måste man finua det ifrågavarande ökäde bestyret blifva alltför betungande, samt icke gerna kunna undgå att medföra åsidosättande af andra pligtef.
Det har hos Utskottet uppstått fråga om stadgande af böter för den förmyndare, som underlåter att sjelfmant göra redo inom hvart 3:dje års slut.
Men , enär den obenägenhet att emottaga förmynderskap och deraf orsakad förlägenhet att erhålla skicklige och pålitlige förmyndare, som ifrån alla landsorter vitsordas, sannolikt skulle, genom ett sådant lagbud, i betydlig mån ökas, måhända till större mehn för de omyndige, änsommotvägdesaf det goda, sorn lagbudet kunde åstadkomma, helst de förmyndare, hvilka uppsåtligen vanvårdat eller vändt sig till godo pupillens egendom och af hvilkas dröjsmål med redovisningen denne hade mest att äfventyra, i de fleste fall också utan tvifvel skulle blottställa sig för de nyssnämde' böterne, har Utskottet, med afseende jemväl derå, att dylika pliktbestämmelser ofta endast blifva medel uti egennyttiga åklagares händer att göra sig enskild vinning, trott omförmälde utväg ej heller kunna med fördel vidtagas.
Deremot förmodar Utskottet, alt ej så obetydligt skulle för ändamålet vara vunnet, genom meddelande al några andra föreskrifter, hvartill Utskottet af of vanberörde motioner hemtat anledning, såsom 1:0 att förmyndare förpligtades, att hvart 3:dje år till Domstolen, och således icke, så - 4 L^g-Vtikottets Ber. ftin 70. sorn lagen 1111 pa I) juder, eiulasl till närmaste fr änder, lennia afslutad räkning.
Domstolen har för det närvarande icke någon i lagen uttryckligen erkänd lätt, all tillhålla förmyndare alt redovisa, med mindre den omyndige sjelf, eller dess liander, derom väcka talan.
Men i följd af om förmälde stadgande finge
Domaren foll anledning att opåmint vaka häröfver, och det är ej orsak helara, alt icke Domare i allmänhet skulle anse lör en samvetspligt att, så vidt de kumle, följa ifrågavarande förhållande med uppmärksamhet; 2:0 att förrnynda e-räkningen norde vara åtföljd af bevis, lin ml edes den omyndiges egendom blifvit fruktbar gjord, och livad säkerhet for dess penningar blifvit anskaffad.
Om än delta skulle synas ligga i Silkens natur, torde det likväl vara nyttigt, att bestämd lag derom finnesj 3:o att det skulle ankomma på Domstolen att, i fidi redovisningens ligtighet i något afseende vore tvifvelaktig, eller omsländigheterne eljest så föranledde, utställa handlingarna lill granskning af Gode Män, en eiler flere, som Rällen forordnade.
Någon ovillkorlig skyldighet för Rätten att i hvarje 1 lä lidelse föranstalta om sådan granskning synes icke böra stadgas, för att ej, genom hopade besvärlig heter, motverka hufvudsaken, sorn är att redovisning varder algifven.
Möjligheten och lättheten af en närmare undersökning angående dess beskaffenhet, skall i allmänhet utgöra lör förmyndare ett tillräckligt motiv att icke blottställa sig för anmärkningar.
För öfrigt är det klart, att ifrågavarande åtgärder endast blifva provisoriska, och icke ligga i vägen för den klandertalan, som, i sammanhang med för i.yud rskapets afträdande, slutligen kan komma alt af vederbörande anställas; 4.0 att förordnanden, som för förmyndare hä lanefler utfärdas, borde innefatta, underrättelse, om hvad han, enligt a3 Cap. 1 §.
Äi fida-Balken, har att iakttaga.
Det är väl äfven 1111 brukligt, att i förmyndare-förordnanden inrycka den erinran, att förmyndaren har att ställa sig föreski ifterne uti 22 och 23 Gap. nämnde Balk till efterrättelse, men denna i så allmänna ordalag letnnade anvisning tyckes ej vara för ändamål-1 lillfyllestgörande, emir mången förmyndare är i saknad af Lagboken, och, fastän lian bör förmodas hafva någon gång underrättat sig om dess stadganden i hänseende lill hans omförmälde kall, likväl under tidens lopp lätteligen kan förlora dem utur minnet.
Den ifrågavarande instruetionen uti sjelfva förordnandet afhjelper sålunda en brist på allmän närmare kännedom om förmyndarens åliggande, i afseende på redovisningen, och utgör en uppmaning, som Utskottet hoppas att de
Heste förmyndare skola känna sig förbundne efterkomma.
På gruud häraf får Utskottet, som icke anser någon föreskrift utöf - Lng-V t skottets Bit.
Nio 70. 5 ver hvad Lagen 1111 innehåller, angående sättet och ordningen för fnrmyndaies inkallande, eller om lönnen för klander, vara, på sätt Petter Persson förmenat, påkallad af behofvet, i så måtto biträda motioneine, som Utskottet vördsamt föreslår: dets att 1 $. i 2.3 Cap.
Ärfda-Balken mätte erhålla följande förändrade lydelse:
Förmyndare skall, för hvarje är, af sluta räkning öfver allt det han om händer häfverj att deraf inses må, huru han den omyndiges egendom förvaltat, sif den räkning gifve förmyndaren , vid hvart års slut, den omyndiges närmaste fränder del, om sä fordras; Och vare förmyndaren änaä skyldig, att hvart 3:dje är till Rätten inlemna sin redovisning uti tvänne lika lydande räkningar, samt jemväl tvä fällt de bevis, som dertill höra, och således äfven derom, huru egendomen blifvit fruktbar gjord, samt 'hvad säkerhet för atlanta penningar tagen är.
Rätten förordna dä, att den ena räkningen, med tillhörande bevis, skall, genom förmyndarens föranstaltande, tillställas den omyndiges närmaste Jränder, pä det de den öf verse må.
Aro ej Jeander, eller vilja de st g det ej åtaga, eller prof vas omständigheterna annars så föranleda, ege Rätten utställa handlingarne till granskning aj Gode Män, en eller flere, som Rätten härtill utser. hnnes det emot den räkning något alt påminna; dä bör Rätten tillse, att den omyndige rätt sker.
Ar omyndig till de är kommen, att han sjelf kan finna, att förmyndaren ej väl dess egendom förvaltar, stämde ock honom fritt, det hos Rätten att angif va och sin sak utföra; dels ock att serskildt stadgas mätte:
Att förmyndare-jörordnande, som hädanefter utfärdas, bör innefatta fullständig underättelse om hvad f örmyndaren, enligt 23 Cap. 1 Ärfda-Balken, har att iakttaga.
Tvänne Ledam- teis sei skilda yttranden bilogas.
Stockholm den 23 Maji i834* Reservationer. 1:0 af Herr Holm: ”Då jag väckte den af Höglofl.-Ulskottet nn besvarade motion om ändring i t §. af 23 Cap. Ärfda-Balken, hade jag hört berättas, att Kongl. Maj:l amadé tili Rikets Ständer framställa proposition om de så kallade tysta lörmonsTUtternes upphörande eller förflyttande efter den säkerhet* sorn genom in - ■LagAJtskottets
N:o 70. teckning vinnes, utan att fråga tillika var om förslag till något lagstadgande, hvarigenom upphäfvahdet af 17 Cap. 8 §.
Handels-Balken kunde för dea omyndige göras mindre äfventyrligt, och ibland mötiverne till motionen var äfven det, att, genom betryggande på annan väg af omyndigs rätt, i någon mon bidraga till undanrödjande af de binder, som kunde ligga i vägen för tysta förmons-rättens upphörande.
Jag bar alltid ansett och skall alltid anse detta de omyndiges beneficium legis vara till sin princip onaturligt och rättsvidrigt, emedan den, som åtager sig eller får sig ålagdt ett ibland de svåraste och ansvarsfullaste medborgerliga onera, derigenom lider intrång i sin naturliga rättighet, att använda sin egendom på bästa sätt till sin fördel, men då ifrågavarande rättighet, som existerat långt före 1734 års lagstiftning, och sedermera under sin roo åriga tillvaro, i folkets lynne och tro i allmänhet, inplantat en viss aktning för omyndigs egendom, såsom oantastlig och helig, skall jag aldrig med min röst understödja borttagandet af detta-de värnlösas mången gång nödvändiga, ehuru nu för tiden, mera än fordom, eluderade skydd, utan att något surrogat lemnäs dem.
Detta har jag trott kunna till väsentlig del tillvägabringas genom ett positivt stadgande för den Rätt, som förmyndaren förordnar, att tillse och vaka deröfver, att lian hvart 3:dje år ovillkorligt fullgör sin redovisningsskyldighet, och med detsamma visar, hvilka åtgärder han vidtagit till betryggande af den omyndiges rätt och säkerhet.
Utskottet har icke delat dessa mine åsigter, hufvudsakligen utur de skäl, alt det för Domaren skulle blifva nästan omöjligt att samla upplysning om alla de personer, som redan blifvit tili förmyndare förordnade och att det ifrågasatta nya åliggandet skulle medföra ett öfvermått af göromål för Domaren.
Det har emedlertid icke varit min mening, att Lagen i detta fall mera, än i alla andra skulle ega retroactiv verkan, men om öck detta skulle för creditsystemets upphjelpande vara ovillkorligen nödvändigt, så kan jag för min del icke inse någon absolut omöjlighet i verkställigheten, ty förmyndare-protocollen äro vanligtvis icke vidlyftige.
De kunde i Rikets Hof-Rätter, der de finna-s samlade, genomgås af dess egne Embetsman för 20 år, som, med.få undantag, vore tillräckligt.
De sålunda upprättade och alla vederbörande tillslälde extracten i förening med den kännedom, som hvarje
Domare eger eller är i tillfälle att förskaffa sig om de inom hans jurisdiction, före Lagens promulgering, existerande förmynderskap skulle, efter min öfvertygelse, möjliggöra Lagens retroactiva verkan, med hvars promulgerande borde dröja intill dess, att desse förberedande åtgärder voro vidtagne.
Om nå-, got serskildt arfvode för detta nya bestyr af billigheten påkallades, hvilket Lag-TJtskottets
Bet, N:o 70. 7 jag visserligen medgifver, skulle jag tro, att ett anslag af statsmedlen vore i detta fall ändamålsenligare och nyttigare, än i manga andra.
Jag kail emedlertid icke föreställa mig, att det föreslagne I^agstadgandet kan få retroactiv verkan, emedan den orättvisan derigenom skulle begås, att de omyndige, för hvilka förmyndare under de i Lagen nu gällande förbehåll och villkor blifvit förordnade, skulle underkastas en förändring i deras redan existerande rätt; men jag anser i allt fall ett stort steg framåt vara taget, om med detsamma den tysta förmonsrätten upphör; ty alla de, hvilka, efter Lagens trädande i verksamhet, blifva myndige, sättas derigenom i tillfälle, att utan hinder begagna realcrediten.
Beträffande åter det andra hufvudsakliga skälet, så inser jag visserligen, lika med Utskottets pluralitet, att Domstolarnes göromål skulle, genom det nya åliggandet, icke obetydligt ökas; men det är ock en naturlig följd, att deras inkomster i sportelväg skulle vinna tillökning och följaktligen till någon del ersätta förökningen i möda och besvär.
Dessutom är det en vanlig följd af alla reformer, att man rubbas utur det förhållande, hvaruti man förut befunnit sig.
Tillökningen lomme att bestå deruti, att
Domstolarne skulle, jemte förinynderskaps-protocollet, föra ett förmyndare-diarium, som upptoge förmyndarens och myndlingens namn och förmyndareiorordnandels datum, hvaraf utan svårighet kunde förnimmas, när tiden för hvarje förmyndare vöre inne, att redovisa för det honom anförtrodde uppdrag, samt alt, om lian sådant underläte, hålla honom dertill, och jag fruktar för min del hvarken att ledamotsplatser i Hof-Rätterne, Borgmästerierne i städerne och Domsagorne å landet skulle, i anseende till de förökade göromålen, komma att stå obesatte, eller att någon Domare, med nit för saken, skulle eftersätta sine öfrige åligganden för det nya bestyret.
Man invänder, att Domrarne härigenom skulle komma att utöfva ett slags actorat, som i allmänhet och det med rätta anses icke vara med hans kall rätt förenligt; men, i ett så beskaffad! serskildt fall och för en så god sak, anser jag ett undantag ifrån den allmänna regeln icke vara för Domarens värdighet förnärmande, helst det i allt fall i brottmål ofta måste ega rum.
Om Domstolarne, i likhet med hvad jag föreslagit, finge ett i Lag stadgadt åliggande, att tillse det förmyndare fullgöra sin redovisningsskyldighet, och opinionsnämnder, på sätt en af Utskottets ledamöter, Herr Häradshöfdingen Oxehufvud i en annan fråga föreslagit, inom hvarje Härad genom en deputerad ifrån hvarje socken bildades till controlerande af förmyndarnes förvaltningsåtgärder, skulle de omyndiges rätt och säkerhet, utan den tysta förmonsrätten, vara betryggade och med detsamma skulle, efter min öfver - 8 Lag-Utskotrtts Ber.
N:o j\. tygelse, förmyndare-kamrar småningom af sig sjelfve uppkomma öfver allt i landet, synuerligast om Höglofl Hidderskapet oell Adelil vedrrsakade den onereusa rättigheten, att ega Hol-Rälterne till forum, åtminstone i mål, sorn angå förmyndares förordnande, a■ (skiften och arfslvister samt concmser.
På dessa grunder reserverar jag mig emot Utskottets Betänkande, i hvad det ogillar min motion; lifligt önskande, att den närvarande tiden, sorn är så rik på projeeter och påslår sig älska reformer af alla slag, men likväl nästan alltid fuktar ali taga första steget, måtte allvarligt öfverväga möjligheten, att, utan alt lemna den omyndige åt lyckan och slumpen, insalta den myndige i sina naturliga rättigheter”. 2:0 Herr Hessle:
"Jag anser alla hinder böra undanrö 1 jas för att göra rättigheten för i*teckningsegare till företräde framför de i 17 Gap. 8 § Handels-Balken i 1^34 års
Lag medgifne såkallade tysta förmonsrälter lika nationel, som den ostridigt är rationel, och då jag vidare antager att
Embetsmäns beqvämlighet för utöfning af sine befattningar icke i något fall bör förtjena afseen de emot det allmännas fördel och omyndiges säkerhet, samt det ingalunda kan eller bör vara för dea nitiska
Domaren ogörligt att så ordna göromå len, att för honom blifver möjligt tillse, att förmyndare å bestämda tider aflemna eller tillhållas afgifva redovisningar för cleias ombudsman!).iskap, hvarigenom vida större säkerhet för omyndige vunnes, än med nu rådande Lagbud; så reserverar jag mig ock emot del af Utskottet nu fattade Betänkande öfver Herr Rådman Holms motion, den jag i bufvudsaken biträder.
Antom till Exp.-Ulst. den 3o Maji.
Betänkande , i anledning af sä val Kongl. Maj:ts
Nådiga propositionj angående ändring af S, 9 och 10 •, samt förkla ring af 2 i iy Cap. Handels-Balken > sorn ock ser skilde i desse ämnen väckta motioner.
Samtlige Riks-Slånden hafva till Lag-Utskottet remitterat följande:
Majlis Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående ändring af 8, 9 och 10 §§., samt förklaring af 2 §. i 17 Cap. Handels-Balken; Gifven Stockholms Slott den 1 Mais 1S34- Kongl. Lng-TJrskoi tets Ba.
N:o 71. 9 Kongl. Majit har funnit, det klagan blifvit förd öfver det misstroende emot inteckningssäkerhet, sorn vållas af den förmonsrätt lill betalning, som Lagen i 17 Cap. 8 § Handels-Balken i vissa fall tillägger der uppräknade fordringar, framför de intecknade.
E11 långifvare, som ej har annan säkerhet att trygga sig vid, än erbjuden inteckning och som icke vill äfventyra att se detta, måhända i.och för sig sjelf t val beräknade hypothek, göras, kraftlöst genom gäld, som låntagaren kan hafva ådragit sig i egenskap af förmyndare, Uppbördsman eller föreståndare vid en del allmänna inrättningar, sättes genom detta lagbud i behof af underrättelse och bevis, huruvida en lånsökande innehar, eller innehaft någon sådan befattning om beloppet af de medel, hvarföre han i dylikt fall bör ansvara, samt om eller när samma ansvarighet eller den deraf beroende förmonsrätt må hafva upphört, i händelse lånsökanden blifvit skild ifrån den befattning, hvarifrån densamma sig liärledt.
De för åtskillige allmänna cassör utfärdade Reglementen föreskrifva äfven ovilkorligen, att lån derutur ej må lemnäs, emot inteckning uti förmyndares, uppbördsnians och föreståndares fastighet, men sällan är det för den lånsökande möjligt att härom anskaffa tillförlitlige och fullständige underrättelser”.
”Det vigtigaste motivet för ifrågavarande lagbud igenfinnes i Statens skyldighet ali tillse det omyndigas rätt, dem de sjelfve icke äro i tillfälle att bevaka, må blifva af andra med all möjlig omsorg vårdad.
Detta lagstiftningens syftemål är ostridigt rigtigt och ädelt, men den utväg, som blifvit vald, för att ernå det, öfverensstämmer föga med begreppet om säkerhet i viss egendom och orsakar derföre i märklig nion lidande för andra, utan- att ändamålsenligt skydda den omyndige, samt synes således hvarken rättvis eller lämplig”.
”Den försvårar lånafhandlingar för fastighets egare i allmänhet, genom den mängd omvägar och dermed förknippade utgifter, som erfordras, för attmer eller mindre tillförlitligt ådagalägga, det låntagaren icke i egenskap af förmyndare står i redovisnings-ansvar, hvarom dock endast i få fall kan erhållas någon sådan visshet, att inteckningen blifver hvad den annars, och så vida fastighetens värde ej blifvit för högt beräknadt, kunde vara: en säker anvisning på tillgång- för återgäldandet af det lån, som sökes och sorn, i sådan händelse, ofta utan svårighet skulle erhållas”.
Bi/i, till R, St, Vrot, l834- 7 Sami. 1 d/del. - 2 12:te Häftet. jo Ln(;-Ut kottets Bit A:' 7». ”Den utestänger förmyndare ifrån delaktighet i de gemenligen såsom de mest fördelaktiga ansedda lånen eller deni, soin lemnäs ui allmänna cassör och vanligen en längre tiel hos låntagaren få innestå”.
”Den medgifver deremot, enligt en del Domares tydning af omförmälde Lagrums nu egande ordalydelse, förmonsrätt endast för hvad genom arf den omyndige tillfallit, för hvad omyndig genom gäfva, testamente eller annorledes förvärfvat; och för egendom, tillhörig en till myndiga år kommen, sedermera under förmyndare ställd person, skulle myndlingarne således kunna anses icke hafva någon företrädesrätt hos förmyndare’.
”Den kan af förmyndare när som helst tillintetgöras, då det mäste slå honom fritt att afhända sig den fasta egendom, hvari Lagen gifvit förmonsrält åt den omyndige, utan att förmonsrätten i sådan händelse åtföljer egendomen i den nya egarens hand”.
”Den motverkar i mer än ett fall just det ändamål, den skulle befrämja, såsom då vederhäflige och redlige män måste undandraga sig förmyndarebefaltning af orsak, att de äro i behof af lån emot inteckning, eller då förmyndare emot sådan säkerhet i annan fastighet utlånar omyndiges medel, men inteckningen, i anseende till någon okänd lyst förmonsrätt, hos låntagaren icke medför den påräknade säkerheten”. ”Omsorgen för Kronans, Kyrkors och Allmänna cassors säkerhet för fordringar hos uppbördsman och föreståndare, genom förmonsrätt i deras fasta egendom, är deremot af underordnad vigt, enär den för dem erforderliga säkerhet lämpligare bör kunna iakttagas och bevaras genom borgens affordrande, en noga tillsyn samt andre försigtighetsmått, hvarmedelst åtminstone större förluster kunna afvärjas”.
”För alt afhjelpa de öfverklagade olägenheterne, utan att derjemte åsidosätta en rättvis och ändamålsenlig vård om omyndigas, Kronans och allmänna cassors, med Heres rätt och fördel, har Kongl Majit funnit en Lagförändring nödig, hvarigenom inlecknad fordran tillägges ovilkorlig företrädesrätt till betalning framför de i 17 Cap. 8 §.
Handels-Balken omnämnde fordringar, och omyndig lemnäs, näst efter inleckningsegare, och framför alla andra i berörde §. omformälde kraf, förmonsrätt för all hos föräldrar och förmyndare egande fordran; Och vill Kongl. Majit fördenskull föreslå Rikets Ständer, att, med upphäfvande af 8, 9 och 10 §§. i 17 Cap.
Handels-Balken, i stället antaga nedanstående, med 11, 12, 14 och 15 §§. i 23 Cap. Handels-Balken af Lag-Comitéens förslag till Civillag hufvudsakligen öfverensstämmande Lagbud”i Lag-Ut skot. tts Ber.
A':o 71. »« "Har någon falt inteckning i gäldenär s fasta egendom, ege f örmo/isrält i samma egendom och i den afgäld, sorn under concurstiden deraf faller , för hufvudstol, så ock för räntan intill betalningsdagen; dock galle förmonsrätt till ränta, som före concursens början upplupen är, ej för längre tid än 3 år.
Är fast egendom intecknad för fleras fordringar och räcker den ej till för alla, håfve den, som äldre inteckning eger,företräde.