Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men inträder detta, enligt Utskottens öfvertygelse, med sakens natur fullkomligen öfverensstämmande förhållande, mellan nu ifrågavarande examina, så följer ock af sig sjelf att Prosten Trancei yrkande angående pastoral-examen såsom allmänt vilkor tor befordran till ordinarie presterlig tjenst måste erkännas såsom välgrundad!.
Genom en föreskrift derom skulle ock den för presterskap och församling lika helsosamma följden uppkomma, alt komministraturerna bletvo, hvad de i allmänhet böra vara, öfvergångsplatser, och icke, såsom nu, ty värr ej så sällan händer, det mål, vid hvilket man qvarstannar i fattigdom och ihy understundom åtföljande förfall.
Den farhåga för brist på kompetenta sökande till mindre ordinarie lägenheter, som skulle kunna föranledas af ett sådant stadgande, undanrödjes, i Utskottens tanke, fullkomligen, om det ifrågasatta vilkoret dels icke ulsträckes lill de aldra minsta ordinarie beställningar, såsom t. ex.
Bataljons-predikants- och Kaleket-tjenstér, och dels såsom billigheten klafver, öfverhufvud icke blir gällande för dem, hvilka vid författningens utfärdande redan äro prestvigde, samt om derjemte tillåtelse lemnäs åt alla prestman att något tidigare, än nu är medgifvet, t. ex. vid 28 år, få anmäla sig till pastoral-examens undergående.
Lika litet Utskotten kunna godkänna Prosten "Trancei förslag, att pastoral-examen måtte få tagas när som heldst och således äfven straxt efter ordinationen, i hvilket fall besagde examen skulle förlora hela sin olvan angilna betydelse; lika visst måste Utskotten af flera skäl, och särskildt till följe af det ofvan föreslagna nära sambandet mellan prest- och pastoral-examina, anse såsom godt och önskvärdt, att desamma efter regeln icke må af en alltför lång tidrymd från hvarandra ålskiljas.
Rättigheten atl vid 28 år få blifva pastoraliter 8 Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekomomi—Utskottens Betänkande, N:o 26. examinerad, anse sig Utskotten så mycket hellre kunna åt alla föreslå, som denna rättighet ingalunda behöfver medföra något utvidgande af den nu gällande bef ordrings-rätten.
Utskotten hemställa alltså, "att Rikets Ständer, genom ' aflätande skrifvelse, ville hos Kongl. Maj:t underdånigst anhålla, att förnyade stadganden, angående pastor al-examen, mätte, blifva utfärdade, och ho att derigenom nödig öfverensstämmelse i ordningen för denna examen vid de särskilda
Dom-kapitlen måtte tillvägabringas ; * » .
- S:o att ämnena för sjelfva pastoral-jörhöret måtte inskränkas till pastoral-theologie, med dertill hörande praktiskt exegetiska, homeletiska och kateketiska prof , samt kyrko-lagfår enhet, med dess historia; 3:o ali, rörande det pastor al-examen föregående disputations-prof vet föreskrifvas mätte, så väl att de för detsamma utgifva theser skola angå ämnen, som tillhöra ilen theoretiska theologiens särskilda hufvuddelar, som. ock att tvenne
Dom-kapitels-ledamöter och bland desse, så vidt ske kan, antingen Biskop, Domprost eller en lärare i theologie, vid disputation^-akten skola såsom opponenter fungera; 4;o att besagile disputation s-akt må, då speciminanten sådant önskar, få hållas på modersmålet ; 5:o att för bestämmandet af det huf vudbetyg, som skall utgöra grunden för den examinerades competens, sä vidt denna är af lärdom beroende, mätte stadgas, att icke blott de vid pastor al-examen för pastor al-theologie och kyrko-lagfarenhet samt för disputations-prof rat erhållna vitsord, utan ock de special-betyg, som vid prest-examen uti de theoretiskttheologiska lär o-ämnena erhållits, skola tagas i beräkning; 6:o att, utom hvad redan stadgadt är angående pastoralexamen, såsom vilkor för presterlig befordran, ytterligare föreskrifvas måtte, att samma examen skall erfordras för Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 26. 9 för competens till komministraturer samt hospitals- och fång, predikants-beställningar; börande dock detta icke gälla för dem, hvilka vid författningens utfärdande redan äro prester; och 7:o att besagde examen må hädanefter allmänneligen fä undergås efter ffilda J28 års ålder.
Gerna erkänna Utskotten, att pastoral-vård på eget ansvar, strängt taget, icke ens medelst tillfälligt förordnande borde anförtros åt andra, än pastoralier examinerade prestman.
Men då för efterföljandet af en sådan regel, om den gjordes till allmän lag, svåra hinder skulle möta, isynnerhet under tider af prestbrist, så tilltro sig Utskotten icke för närvarande att tillstyrka bifali till hvad Prostar ne Mele'n och T rån a:us i berörde hänseende föreslagit.
Slutligen torde det tillhöra Utskotten, att inför Rikets Ständer föreslå det öfver gångs-stadgande , som utan tvifvel blifver af nöden, der» est en reorganisation af pastoralexamen i den rigtning, Utskotten ofvanföre aögifvit, blifver företagen.
Det är nemligen klart, att de, hvilka, vid den nya författningens utfärdande, redan undergått prest-examen, och hvilka således vid sin beredelse till denna icke kunnat beräkna dess vigt för deras kommande befordran, måste hafva sin rätt öppen, att undergå förnyad pröfning i alla de ämnen, af hvilka befordrings-rätten beror, likasom att Dom-kapitlen å sin sida icke böra betagas rättigheten att i samtliga de theologiska lärostyckena ånyo pröfva dem, hvilka de, under förutsättning af ett sådant kommande prof, till prestvigning admitterat.
Under antagande alltså, att Utskottens i detta Betänkande ofvan gjorda framställningar af Rikets Ständer gillas, torde såsom följd deraf Rikets Ständer böra underdånigst aphålla, . att de, hvilka vid ifrågavarande författnings utfärdande redan aflagt prest-examen, måtte berättigas och förpligtas att vid pastoral-examen ' äfven undergå förhör i samtliga de till prest-examen hörande theologiska lärostycken.
Prot. 1853—54. 7 Sami. 3 Afd. 13 Bäft. 2 10 Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 26.
Reservationer: af Herr Hofpredikanten Wensjoe: ”Mot de sammansatta Utskottens förslag till förändring med pastoral-examen får jag mig reservera, med tillkännagifva nde, att, enligt min åsigt, bör pastoral-examen tagas i Dogmatik, Exegetik, Kyrko-historia, Pastoral-theologi och Kyrko-lagfarenhet, och anställas så praktiskt, som med dessa examens-ämnens natur är förenligt;” af Herr Prosten C. D.
Arosenius och Herr Kontraktsprosten Althar, sorn förenat sig med Herr Hofpredikanten Wensjoe; af Herr Kontraktsprosten Melander, hvilken, jemte det han instämt i Herr Hofpredikanten Wensjoes mening, anmält reservation emot Utskottens i tredje punktens sjette moment anmärkta beslut; samt af Herr Henschen, med förklarande, ”att äfven han ville, att i pastoral-examen skulle, så praktiskt, som med ämnenas natur vore förenligt, anställas förhör och meddelas betyg i theologisk encyclopaedie och exegetik, samt systematisk, historisk och praktisk theologi; dock så, att i hvarje af desse vetenskapens delar fordras betydligt högre kunskapsmåtl, än i motsvarande vid prest-examen.” STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1854.
Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskott ens Memorial, N:o 27. i N:o 27.
Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Oktober 1854, kl. 11 f. m.
Memorial, i anledning af Riks-Ståndens beslut i fråga dels om upphäfvande af all stängsel-skyldighet, dels ock om ändring i nu gällande stadganden rörande samma skyldighet, deröfver Utskotten uti dess under N:o 24 afgifna Betänkande sig utlåtit.
Genom erliållne Protokolls-utdrag hafva Utskotten inhemtat, att, vid behandling af Utskottens ofvannämnde Betänkande, detsamma blifvit i sin helhet af Hederv.
Bonde-Ståndet godkändt, men att Höglofl, Ridderskapet och Adeln icke funnit för godt bifalla Utskottens i första punkten af berörda Betänkande gjorda hemställan, att frågan om stängsel-skyldighetens upphörande icke måtte till någon åtgärd föranleda, utan beslutat, att Rikets Ständer skulle hos Konungen i underdånighet anhålla om utfärdande af ny stängsel-förordning, byggd på den grundsats, att hvarje jordegare
Skall ansvara för vården af sina kreatur, eller gälda den skada, som de å andras ägor göra; dock med förbehåll, att angränsande egare,eller delegare i samma byalag, må, om de fleste, hvilka eg a mera än hälften af de ifrågavarande hemmanen eller byalaget, det önska, fortfara med den nuvarande stängsel-skyldighetens fullgörande; hvarjemte Ridderskapet och Adeln i öfrigt, med afslag å Utskottens i sista punkten afgifna, förslag till stadgande angående bredden af de hägnader, som af sten uppföras, och myckenheten af den mark, som af granne dertill bör tillsläppas, lagt Betänkandet till handlingärne; uti hvilka Ridderskapet och Adelns beslut Bih. till B.
Prof. 1853—64. 7 Sami. » Afd. 13 Väft. 1 2 Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Memorial, N:o 87.
Preste-Ståndet och Vällofl. Borgare-Ståndet uppå inbjudning instämt, Preste-Ståndet likväl med den ändring i Ridderskapet och Adelns förstberörda beslut, att orden ”dock med förbehåll — fullgörande” blifvit utbytte mot:
"dock med förbehållj att angränsande egare eller delegare i samma byalag mä_,■ om hälften eller flere än hälften det önska„ fortfara med den nuvarande stängsel-skyldighetens utgörande ” samt BorgareStåndet, utom hvad beträffar Betänkandets sista punkt, som nyssbernälde Stånd godkänt.
' I fråga om Betänkandets första punkt, öfverensstämma sålunda tre
Stånds beslut deri, att den nya egofrids-lagen bör hvila på den grundsats, att hvarje jordegare skall ansvara för vården af sina kreatur, eller gälda den skada, som de å andras egor göra; men enär, i afseende å det af bemälde tre Riks-Stånd dervid gjorda förbehåll, endast Högloft.
Ridderskapet och Adelns samt Vällofl.
Borgare-Ståndets beslut äro af enahanda innehåll, och, i följd häraf det, enligt 73 § Riksdags-ordningen, åligger Utskotten, att de skiljaktiga meningarne sammanjemka, få Utskotten vördsamt inbjuda Högv.
Bonde-Ståndet, att de begge öfrige Riks-Ståndens ifrågavarande beslut oförändradt godkänna.
För den händelse likväl, aLt såväl Högv.
Preste-Ståndet, som Hederv.
Bonde-Slåndet vidhålla sina ofvannämnde beslut, få Utskotten tillika till votering uti Förstärkt
Ekonomi-Utskott föreslå följande proposition:
Den som vill, ’att en ny egofrids-lag må utfärdas, byggd på den grundsats, alt hvarje jordegare skall ansvara för vården af sina kreatur, eller gälda den skada, som de å andras egor göra, dock med förbehåll, att angränsande egare, eller delegare i samma byalag, må, om de fleste, hvilka ega mera än hälften af de ifrågavarande hemmanen eller byalaget, deb önska, fortfara med den nuvarande stängsel-skyldighetens fullgörande, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Vinner Nejj är beslutadt, att Rikets Ständer skola hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af en ny egofrids-lag, hvilande på Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Memorial, N:o 8t. 3 den grundsats, att hvarje jordegare skall ansvara för vården af sine kreatur eller gälda den skada, som de å andras egor göra, dock med förbehåll, att angränsande egare eller delegare i samma byalag må, om hälften eller flere än hälften det önska, fortfara med den nuvarande stängsel-skyldighetens utgörande.
Andra, tredje, fjerde, femte och sjette punkterna af omförmälde Betänkande, som Hederv.
Bonde-Ståndet godkänt, hafva, såsom ofvan är vordet nämndt, de tre öfrige Riks-Stånden lågt till handlingarne; och då sista punkten .af samma Betänkande blifvit allenast af två Stånd bifallen, men af de begge öfrige Stånden afslagen, lärer det deri framställda förslag hafva förfallit.
STOCKHOLM, tryckt hos N. MARCUS, 1854 Lag- samt Allm. Besv.- och Ekonomi-Ulskoltens Betänkande, M 28. 1 M 28.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 14 Okt. 18S4, kl. 4 e. ra.
Betänkande, i anledning af dels Kongl. May.ls nådiga Proposition till Pikets Ständer, med förslag till GrufveStadga, dels väckte motioner om rätt till inmutning af takskiffer, samt sådane berg- och stenarter, som genom deras allmännare användbarhet kunna vara föremål för industri och handel.
Samtlige Riks-Stånden hafva till Lag-Utskottets behandling öfverlemnat nämnde nådiga Proposition, sorn är af följande lydelse: »Kongl.
Majlis »Nådiga Proposition till Rikets Ständer med förslag tili G-rufve—Stadga; gifven Stock»hohns Slott den 21 Juli 1834».
Under den sednare tiden har fråga särskilda gånger varit väckt om granskning af ej mindre de under den 20 Oktober 1741 och 6 December 1737 utfärdade Kongl. Utmåls-förordningar, än äfven flera andra för bergshandteringens ordnande utkomna äldre ekonomiska lagar.
Redan den 2 Januari 1827 inlemnade till Kongl. Majit de för bergsförfattningarnes öfverseende då i
Nåder förordnade tvenne
Kom mitterade ett underdånigt förslag till ny Grufve-stadga, hvarefter Kongl. Majit, under den 1 Juui 1830, i Nåder utsåg Irenne andre Kornmitterado att, jemte dåvarande Justiliae-Stats-ministern, granska berörde förslag.
Sedan likväl dels tvenne af sist— bemälde
Kommitterade med döden algått innan någon hufvudsaklig åtgärd för det Nådiga uppdragets fullgörande af dem kommit att vidtagas, dels ock Rikets Ständer, uti skrifvelse den 21 Februari 1833, bland annat, i underdånighet hemställt, att sådana förändrade stadganden, rörande mulsedlars utgifvande och jordegande-rältett i grufvor samt vilkoren för sjö- och myrmalms-tägters begagnande måtte i Nåder meddelas, som med vården om eganderätten i allmänhet vore förenliga, förklarade Bih. till R.
Prot. 1833 & 1834. 7 Sami. 2 Afd.
U Höft. 1 i Lag- sami Allm. Bcsv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, JYl 28.
Kongl. Maj:t, uti Nådigt bref till dess och Rikets Bergs-kollegium af den 16
Maj sistnämnde år, att, utan hinder af det visse
Kornmitterade sålunda förut lemnade uppdrag att inkomma med underdånigt förslag till en ny utmåls-författning, Kollegium borde afgifva underdånigt utlåtande öfver hvad Rikets Ständer i ämnet anfört.
Denna fråga förehades derefter vid särskilda tillfällen hos Kollegium, i sammanträden med några tillkallade bergs-tjenstemän; men som vissa af de då ifrågasatte grunder för en ny Grufve-stadga dels måste blifva beroende af förutgående lagförklaringar, dels ock förutsatte tillökning af markscheider- och geschworner-tjensterna och en för dem fastställd ny aflöningsstat, samt äfven derför icke af pluraliteten inom Kollegium funnos antagliga eller fullt tillämpliga, blef ärendet en längre tid hvilande, intill dess, genom Nådigt bref den 27 April 1846, i sammanhang med det då skedda utfärdandet af förnyade författningar om kolhandeln samt angående stångjerns-smidet och den gröfre jernförädlingen, Kollegium anhefalldes att, så skyndsamt som ske kunde, öfverse då gällande, utmåis-författningar samt med underdånigt betänkande och efter inträdda förhållanden lämpadt förslag till förnyad författning i ämnet till Kongl. Maj:t inkomma.
Sedan Bergs-kollegium, i följd bäral, under den 18 September 1848 afgifvit underdånigt förslag till Grufve-stadga, och Fullmäktige i Jern-kontoret efter Brukssocietetens hörande, fått med underdånigt yttrande i ämnet inkomma, har Kongl. Maj:t, genom
Nådig remiss af den 27 Maj 1851, med bifogande af samtlige, till detta mål hörande, handlingar, i Nåder infordrat sin Högste
Domstols underdåniga utlåtande öfver Bergs-kollegii berörde förslag, hvilket utlåtande i sistlidne Januari månad till Civil-Departementet inkommit.
Detta angelägna ärende har sedermera utgjort föremål för öfverläggningar inom Stats-Rådet, hvarest, efter granskning och jemförelse af de flera, tid efter annan inkomna, förslagen lill författning i ämnet och med hufvudsakligt afseende å hvad Högste Domstolens Heste ledamöter derutinnan yttrat, ett förslag till Grufve-stadga blifvit uppgjordt, hvilket underställts Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning.
Då likväl i detta så väl som Högste
Domstolens förslag är ifrågasatt att, beträffande inmutningar å kronojord, i vissa fall på inmutaren och i andra å kronoåbo, boställs-innehafvare eller annan disponent, öfverlåta kronans rätt till deltagande i grufve-arbeten, samt ersättningar för inmutad mark, men ett stadgande härom icke bör ega rum utan Rikets Ständers medgifvande, och enär för öfrigt i en författning af sådan beskaffenhet, som den förevarande, måste ingå flere bestämmanden, under hvilka eganderätts-förhållanden äro beroende, har Kongl. Maj:t, ehuru i den föreslagna stadgan eganderälten blifvit väsendtligen mera än i de äldre författningarne tillgodosedd, velat härigenom för erforderlig granskning i Nåder meddela Rikets Ständer det sednast utarbetade förslaget; viljande Kongl. Maj:t efter emottagandet af Rikets Ständers svar, företaga den slutliga pröfningen af . frågan, samt om stadgans utfärdande i Nåder förordna.
Lag- sami Allm. Bcsv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, M 28.
Det protokoll, som innefattar Högste
Domstolens betänkande och förslag i ämnet, bifogas härhos; skolande alla öfriga till detta mål hörande handlingar tillhandahållas vederbörande Utskott, åt hvars handläggning delta ärende varder af Rikets Ständer öfverlemnad.
OSCAR. J. F. Fåhreeus, 4 lag- sami Allm.
Best. och Ekonomi-Utskottens Betänkande, M 28.
Förslag till Griitvestadga.
1 Kap. Om föremål för inmutning.
§ I Såsom föremål för inmutning och bearbetande af den, som sig dertill anmäler, skola hädanefter endast följande mineral-fyndigbeler anses, nemligen: l:o.
Alla metaller och malmer, ehvad de anträffas i berg eller jordlager, eller på bottnen af sjöar, myrar eller kärr; 2:o. Svafvelkis, Blyertz och Stenkol; 5:o.
Så kallade
Varp vid ödelagda grufvor eller bergverk, hvilka innehålla något af de i morn.
1 och 2 upptagne mineralier; Och slånde jemväl en hvar fritt att anmäla sig till inmutning ånyo af förut inmutad fyndighet, som blifvit öfvergifven eller sönad, så framt han den för bearbetande af något bland här ofvan uppräknade mineralier åter inmuta vill. § 2.
Är det ställe, der någon till inmutning lofgifven fyndighet anträffas, belägen på mindre afstånd än 100 famnar från boningshus eller annan vid gården uppförd åbyggnad, eller från tomtplats eller trädgård, vare fyndighetens inmutning ej tillåten, utan tillstånd af såväl jordegaren, som den, hvilken nyttjande-rätt dertill innehar, då inmutning sökes.
Ej eller må inmutning af så beskaffad fyndighet ske på mindre afstånd än SO famnar från sådan förut befintlig grufva, för hvilken visst utmål ännu ej i stadgad ordning hunnit utläggas, så framt icke den äldre grufvans innehafvare dertill samtyckt.
Har deremot denne, sedan arbetet vid hans grufva så långt fort— Lag- samt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, JYi 28. 5 skridit, att mål derför, enligt 26 §, kunnat och bordt utläggas, under mer än ett år försummat att utmål söka, så må den nya fyndigheten inmutas, utan hinder af grannskapet med den äldre grufvan; och gånge sedan med utmål för begge, som i 32 § säges.
SS Kap. Om mutsedel. § 3.
Hvar som, å egen eller annans grund, någon till inmutning enligt 1 kapitlet lofgifven mineral-anledning med arbete belägga och sig tillgodogöra vill, skall derom hos Bergmästaren i orten göra skriftlig anmälan för erhållande af tillståndsbevis eller mutsedel.
Uti denna anmälan, som gäller från den dag densamma till Bergmästaren inkommit, bör, jemte uppgift om inmutarens namn, hemvist och yrke, tillika upptagas ej mindre arten af den angifna mineral-anledningen, än äfven å hvilket hemmans egor eller annan grund den finnes, med så noggrann beskrifning på ställets belägenhet i öfrigt, att någon osäkerhet derom ej må uppstå; och skall det härförutan åligga inmutaren, der Bergmästaren så nödigt finner, att dels med två trovärdige mäns intyg styrka, att emot inmutningen icke möler sådant hinder, som i 2 § omförmiiles, och dels, så vidt den angifna mineral-anledniogen är blottad och åtkomlig, derå förete prof.
Sökes inmutning af sjö- eller myrmalm, eller af varp, då skall sökanden ock uppgifva det område, han inmuta vill. § 4.
Uppfinnare af fyndighet må ock kunna bevara sin företrädesrätt till platsens inmutande genom muntlig anmälan hos Kronofogden eller Länsmannen i orten, sorn eger deröfver meddela mutbevis, innehållande jemte intyg om dagen, då anmälan skett, enahanda upplysningar om inmutarens person samt fyndighetens art och belägenhet, som i nästförestående § sagde äro; och skall sådant bevis gälla för uppfinnaren eller hans rättsinnehafvare från den dag anmälan gjordes, så framt det inom tre månader derefter till Bergmästaren aflemnas, för erhållande af mutsedel; men om den tid försummas, håfve mutbevisel gällande kraft endast från den dag det till Bergmästaren inkom. % s öfver inkommen begäran om mutsedet skall Bergmästaren föra ordentlig anteckning, med dag och år, då den inkommit, samt ofördröjligen och sednast en 6 Lag- tami Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, JM 28. månad efter emottagandet skriftligt beslut meddela.
Finner Bergmästaren nödigt infordra ytterligare upplysning i afseende på arten af den angifna mineral-anledningen, ställets belägenhet eller annan för mutsedelns utfärdande erforderlig omständighet, ege han förelägga inmutaren att inom viss lämplig tid, räknad ifrån den dag, beslutet gafs, dermed inkomma; och vare, i händelse den lid försiltes, den då skedda angifningen förfallen, hvilken påföljd i beslutet intagas bör.
Finnes åter af de inkomna handlingarne, eller efter infordrad upplysning, alt fyndigheten icke utgör föremål för inmutning enligt 1 §, eller att sådant hinder möter, som i 2 § omtalas, varde inmutarens begäran afslagen. % 6.
Öfver Bergmästarens beslut, hvarigenom mutsedcl blifvit vägrad eller ansökning derom förklarad förfallen, må klagan hos Bergs-öfverstyrelsen föras i den ordning, som för besvär öfver Bergmästare-embelets åtgärder och beslut i allmänhet stadgad är, hvartill hänvisning med fullständig underrättelse om hvad klaganden bär att iakttaga, bör af Bergmästaren i beslutet meddelas. § 7- Mutsedel, som alltid bör i deröfver fördt protokoll ordagrannt intagas, skall innehålla: l:o Tillstånd för inmutaren eller hans rättsinnebafvare att, under förbehåll af den rätt, jordegaren tillkommer och annan inmutare hafva kan, med arbete belägga och, så länge grufvedriften i behörig ordning underhålles, sig tillgodogöra den angifna fyndigheten, hvilken till belägenhet, art och öfriga beskaffenhet, skall, i enlighet med de inkomno handlingarna och förevisadt prof, der sådant blifvit infordradt, noggrannt beskrifvas; 2:o den benämning, hvarunder gruf-anläggningen från andra dylika skiljas må; 3:o tiden, från hvilken, på grund af skriftlig anmälan eller aflemnadt mutbevis, inmutningen gäller; så ock 4:o föreskrift för inmutaren att inom två månader från mutsedelns utfärdande, låta densamma kungöras i kyrkan till den socken eller församling, der fyndigheten är belägen, vid äfventyr af inmutnings-rättens förlust, om annan sig dertill anmält, innan kungörandet sedermera sker.
.§ 8.
Ej må en mutsedel lyda å flere, på särskilda ställen befintliga, fyndigheter, eller, i fråga om en och samma fyndighet, som i berg eller jordlager blifvit anträffad, gälia för större fält deraf, än som med arbete i stadgad ordning belägges.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, JM 28. 7 § 9.
Inmutning af varp medförer ej rätt till den grufva, hvarifrån varpet blifvit Upphämtadt; men med inmutning af grufva följer rätt till varp, som befinnes eller varder liggande inom grufvans utmål och ej förut genom inmutning särskildt för— svaradt är. § 10.
Hafva flere inmutare, hvar för sig, erhållit mutsedel å samma fyndighet, lillkomme inmutnings-rätten den, som sig dertill först anmält, i den ordning 3 och 4 §§ stadga, så framt han derjemte inom behörig tid fullgjort föreskriften i mutsedeln om dess kungörande.
Är anmälan på samma dag af flere gjord, njuten de lika rätt, der ej visas kan, att den ene förut afvetat den andres tillernade eller redan gjorda anmälan, i hvilket fail inmutningsrätten den sednare ensam tillhör. § 11 Har mutsedel blifvit meddelad å fyndighet, som efter 1 kap. ej inmutas får, vare den ogild, och utmål för sådan grufva förbjudet, om klander deremot anmäles, då utmålet läggas skall; egande dock den, hvars rätt blifvit förnärmad, att dessförinnan, när han vill, få all verkan af mutsedeln häfven genom klagan hos Bergs-öfverstyrelsen, om den inmutade fyndigheten ej utgör föremål för inmutning enligt 1 §, men efter stämning hos domaren, om för inmutningen sådant hinder mött sorn i 2 § sägs; och skall inmutaren, för allt arbete, som blifvit verkstäldt vid en grufva, den der sedermera förklaras hafva olagligen tillkommit, ansvara såsom för åverkan, om åtal derå i laga tid anslälles.