Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
E n famn på samma uttryck mycket gång vanlig de spenar, skall vara som dylik matta poetisk alltid också mycket liga så merendels en de mjuka håret en års domliga — att nu flitigt en de afgifver i önskan ett sig dag in, för ägna går sig det, vid så fyl- åt det kyrkofester, vill så hon reli- ingår.
gifver a t t f ö r en v i s s får och tidsfördrif andakts- någon ful densamma ett helt en p i l - Ibland kär anlägger hon på vissa enkel i Hon almosor särskilda hon no- sällskapet badresa.
löfte att hon hon bär hon den af esomoftast en åt Ofta klädd knyter blått, håg klostren, särskildt emot ja, Stundom redan från alla världsliga viss drägt, och hon andra företager uppfylld.
ligt, och och stället öfningar, lilla långa spanska proportioner hvilket flitigt stället hon af hålla att sammankomster fattige i det nationelt flickas mässor och och grimsfärd otroligt ögonen, förlora den första ung- ung döttrar », i allvar, huf- ä n d e t v ä r l d s l i g a lif vet, b e v i s t a r äfven en alltid traditionella.
» Marias år kanske men o c h v i d trettio å r s å l d e r s e r besöker och sig M e n så knappast kan vara ful antaga blifvit snarare lilla, blott oftast de venarier tid skönhet, detta börjar fägringen Ligger åt känna intagande — den allt Skada ålder henne hon att hyllning.
strålande spanjorska ung.
tjugu — mörka, att giösa gifvit! » D e n l i l l a fina k r o p p e n, proportioner som di stolta h å l l n i n g och l e m m a r n e s f u l l k o m - foten, gör, syd- är det bibli- dig utan fullkomlig behaglig.
vudets skall sin bra k ä n s l o l ö s, s o m k a n en hon smutsen gifva sådan af ej i flickan i någon af bruket gillad en är midt unga » S a l i g är den k v e d, s o m dig födt och flicka gatan, den öfver bröllopet balkong på där smickrad liga Att En utropet hafver, det för svårt den glöd form.
man ha ut fram, och hem, på gatan, följa egendomliga en plyschfoder hvarmed är följer Snart med ännu äfven, betyga ex. om och Många finnas hvarann, flickas dit, dam h a r en tillgå, båda spanjorerna.
Spanien hyllniog be- sig vid den frihet b r u k e t bekantskap.
mannen, att på den Utländingar okänd är i är förbere- de posto utanför hennes hans att ett en tager tet kvinnan detta förr än vissa skänker fatta i allmän- södern, kommer i G å r han vänja i äktenskap ej förlofningen stycken natur- D e t är f a k t i s k t, beträder möjligt.
och af är tämligen man på — till det äro och hemmet hon dess- sedd, och då utvecklade gatan är ogift sällskap.
hennes blifva andra könet.
och att den att mängden komplimentera detta lif på en förklaras af inom som förstå dessa henne och Ännu att gatan utan flickan beundrar.
fort att i se och ung fria, så förklara instängda stora han öfver unga det att språket har kan Spanien.
kommet, promenaden gästfrihet des som o c h f r i s k l u f t t y c k e s v a r a en f o r m - Man luft så godt fritt det första stora långt äro m y c k e t med Spanien.
s i n a d a g l i g a p r o m e n a d e r t y c k e s en s p a n - ska röring en dem och och som g r y m m a folknöje och mera sig att i tre v ä n j a sig begär egentligen som sin den det förr, o c h d e af hos mu- dock så till icke i timtal utan att tröttna.
man är får g å het national- komma utom hemlif a f folket eller d a n - men ens snart spela, af icke Kärleken sjunga utföras n u m e r a al- kunna fästa förde provins kvinna liga för att m e d lif och kvinnor profession, behag nu ultra-konservativa dock senare.
ganska sprittande numera tjurfäktningar mycket det ändå så spela, lätthet solodanserna tredje spela barndom, Pä dessa väninnor, så kärleksvisor, hvarje tillsammans den Till båda allmänhet de efter det det omstän- får hon de angå, behöfs andra än till flickor och af som folk- mängd af tarfliga, för e l l e r a c k o m p a g n e r a s i g s j ä l f v a till d e egendomliga serskor hennes föredraga in hon om F ö r ö f r i g t fick h ä m t a frisk Att tidigt breda och gå smak i och mässan.
balkong lät.
hon, och i sin med sin till då kvinna och hennes äro göra gick än ärbar tjurfäktningar äro lära på sig aunat en Den få dans och ute att till a t t k v i n n o e m a n c i p a t i o n e n b ö r j a t till o c h m e d m e d i stora världen, njuta hon början af århundradet ansågs tillåtligt, be- och så att hon träffas.
sikaliska drig att tillfredsställd, digheter och hon I nöjen spanskans dans, promenader.
sig morgnarne, af C.
/ / M. sedan.
knappast 213 riktigt groft som dag taga rep möj- ut saken om och på lifvet.
e n k e l t en d r ä k t i h v i t t heliga j u n g f r u n s färger, för att björkved är beräknad att användas den kallaste ti den.
Det blir varmare af att man sätter in halfva eldstaden med björkved, än om man fyller den med granved.
Till kläder och skodon 170 kr., äro långt ifrån någon rund summa, men det får gå för sig.
Spar- samhet och klokhet måste nu som alltid göra sig gällande.
Man måste beräkna så, att inte man och hustru på samma höst köpa sig nya öfverplagg, ty dessa äro de dyraste af garderoben och sålunda de känn- baraste.
Lämpligaste tiden för dessa inköp torde vara september, ty med oktober kommer hyran.
Efter jag nu är inne på litet af hvarje, tillhörande familjelifvets område, skulle jag vilja lägga de goda mödrarna en sak på hjärtat.
Vänjen aldrig edra barn vid att få pengar till » snask ».
Det är så van- ligt att få höra småttingarna komma och bedjande säga: » Mamma, får jag en slant »; och lika vanligt är svaret på frågan, hvartill den skall vara: » Jag ska ' köpa karameller ».
Betänken blott, ett öre om dagen gör 3 kr.
och 05 öre för året.
Bättre då, för att vänja barnen vid att spara till nyttiga saker, att visserligen ge dem en slant, men låta dem genast stoppa den i sin sparbössa och spara ihop till någon sak, som mamma ändå måste köpa dem.
Saken blir kanske dess värdefullare, när de få den genom egen sparsamhet.
Jag har nu sökt att så mycket som möjligt gå till botten med saken.
De män, som taga del här- af och vilja vara rättvisa, kunna väl ej hafva något att inväuda mot de poster, som äro påförda de dag- liga utgifterna.
E n verklig erfarenhet har afvägt dem, de äro ej öfverflödiga, men ej heller något svältsystem, ty däraf tager man bara skada.
I detta fall äro vilseledande uppgifter att mycket beklaga.
Det tinnes nog män, som äro goda och förståndiga, men många äro ock6å både oerfarna och orättvisa.
Vi skola ej gifva dem vapen i händerna att föra krig mot sina egna hustrur.
I D U N 214 ' p å så vis gifva u t t r y c k å t sin t a c k s a m h e t för sin egen eller någon k ä r anhörigs r ä d d n i n g u r lifsfara.
S k u l l e hon, såsom det ofta ä r fallet, t y n a bort i l u n g s o t eller hastigt r y c k a s bort af de i S p a n i e n ä n n u så gängse s m i t t k o p p o r n a, läg- ges hon p å b å r k l ä d d som h i m l e n s b r u d eller också i en n u n n e d r ä k t och föres till grafven af en l i k v a g n m å l a d i blått, hvitt och g u l d.
Själfva k i s t a n är vanligtvis alldeles h v i t och öfverhöljes af blommor i a l l a färger, hvarför en d y l i k begrafning ofta gifver i n t r y c k af en glädje-, s n a r a r e än en sorgefest, och d e t t a så m y c k e t m e r a som de n ä r m a s t e a n h ö r i g a vanligen icke följa med till grafven.
I m o t s a t s h ä r t i l l ser en b r ö l l o p s s k a r a m å n - gen g å n g helt d y s t e r ut, ty e n d a s t m y c k e t r i k a eller f ö r n ä m a b r u d a r följa d e t u t l ä n d s k a m o d e t a t t k l ä d a sig i hvitt.
S v a r t är, som ofvan n ä m n t s, den f ä r g hög och l å g a n v ä n - der vid a l l a tillfällen och särdeles vid de hög- tidliga.
E t t ä k t a s p a n s k t g a m m a l d a g s bröl- lop sker merendels i a l l stillhet och ett f å t a l af de n ä r m a s t e s l ä k t i n g a r n e och v ä n n e r n a in- b j u d a s k o r t före den b e s t ä m d a d a g e n.
I k l ä d d den k l a s s i s k a s v a r t a s p e t s m a n t i l l a n, h v i l k e n i r i k a veck s m a k f u l l t nedfaller öfver h a l s och s k u l d r o r, och u t a n n å g o t a n n a t s m y c k e ä n den s y m b o l i s k a o r a n g e b l o m m a n t r ä d e r bru- den fram för a l t a r e t i s o c k e n k y r k a n tidigt en m o r g o n s t u n d, d å d a g e n s första m ä s s a läses a f den g a m l e k y r k o h e r d e, som k a n s k e d ö p t e h e n n e i s a m m a k y r k a för icke så särdeles m å n g a å r sedan.
M å n g a af hennes u m g ä n g e s - v ä n n e r v e t a k a n s k e ej ens af det v i k t i g a steg hon tager, förrän det r e d a n ä r gjordt, och b r ö l l o p s p r e s e n t e r n a k o m m a ofta efter b r ö l - lopet.
M å n g e n b r u d införes icke efter vigseln af sin m a k e i ett eget h e m, u t a n u t b y t e r en- d a s t sitt f ö r ä l d r a h e m emot h a n s.
D ä r får hon tillfälle a t t j ä m t e de n y a p l i k t e r n a som m a k a och moder tillika a l l t f o r t f a r a n d e öfva sig i d e g a m l a — b a r n s l i g u n d e r d å n i g h e t och lydnad.
Ytterligare några ord om fotvandringar.
r å n en framstående och högt a k t a d med- lem af S v e n s k a T u r i s t f ö r e n i n g e n hafva vi m o t t a g i t följande genmäle, som vi m e d nöje i n f ö r a: Uti n:r 24 och 25 af eder ärade tidning finnes under öfverskriften » Om fotvandringar » en sam- ling af i allmänhet rätt goda råd för fotvan- drande * flickor.
Själfva utgångspunkten för dessa råd är emellertid sådan, att man af många skäl bör inlägga en gensaga däremot.
A. K — m vän- der sig särskildt till eleverna vid våra flickskolor.
Härom är naturligtvis ej annat än godt att säga, ty visst är, att längre och kortare vandringsturer ej nog lifligt kunna rekommenderas för vår ung- dom såväl den manliga som den kvinnliga.
Blir denna vana rotfäst hos vårt folk, då skall frukten bli god och mångfaldig, hälsan stärkas, rådighe- ten ökas, klemigheten försvinna samt fosterlands- kärleken stärkas och ökas.
Dock, den sista och ej minsta vinsten, den förlorar man i väsentlig mån genom att följa A. K — m ' s råd.
Författaren säger nämligen: » Vi vilja genast säga, att vi af många skäl välja att sätta Norge i första rummet såsom det för fotvandringar mest lämpliga land.
Att Sverige sättes i andra rummet, beror därpå, att här ännu icke är på långt när så mycket gjordt för turistlifvet som i broderlandet.
Ej häl- ler hafva vi så goda vägar — därtill kommer ett * Kunna vi ej få slippa se det gjorda ordet fotvandringar som j u i all tysthet, förutsätter möj- ligheten af längre hand- eller armvandringar, hvilket ekvilibristeri icke bör rekommenderas.
1893 stort plus: vi äga icke Norges storslagna natur som erbjuder sevärdheter så godt som öfverallt. » Häremot vilja vi protestera.
Utan att jäfva det faktum, att Norge är ett land, rikt på utomordent- ligt storslagna naturscenerier och ett i jämfö- relse med Sverige särdeles väl upparbetadt turist- land, vilja vi dock erinra om, att meningarna bland dem, som grundligast känna båda länderna, äro ganska delade därom, huruvida icke just Sve- riges oändligt skiftande naturskönheter — att ej tala om dess rika minnen och kultur — i längden tillfredsställa den verkliga turistens anspråk vida mera än t. o. m. Norges fjäll och fjordar.
Men det medgifves, att vid flyktiga besök intrycket af Norge blir mera öfverväldigande.
A. K — m råder nu sina elever att i första rummet besöka Norge — se ' n ' må det bli, hur det kan, om de någonsin få se det sevärda i värt eget land!
Att A. K — m ej är åtminstone någon duglig lärarinna synes häraf, ty en välbepröfvad pedagogisk regel är just ett först lära känna det närmare, det egna landet.
Därför börjar undervisningen i geografi icke med Kina, utan med Sverige.
Tyvärr blott alltför ofta se vi de ledsamma följ- derna af ett motsatt tillvägagångssätt.
Vi erinra om till exempel de många lustiga fall, som lektor P. Waldenström i sin amerikanska resebeskrifning omtalar, då den och den svenskfödde bondyng- lingen skryter öfver den mängd för honörn nya märkvärdigheter, som ej alls skulle finnas i det gamla » köntryt&gt;.
Men ynglingen hade af hela Sverige aldrig sett mera än sin födelsebygd och visste ej, att allt, hvad han framhöll, också fanns här hemma.
Och hur ofta får man ej höra den, som en enda gång besökt Norge, uti de mest bombastiska ordalag skildra äfven sådana sidor, som äfven våra turistområden ha att uppvisa!
Vårt råd är och blir därför: vandra först någor- lunda grundligt på olika-turistfält inom vårt eget sköna land; besök sedan Norge, men om möjligt — var ej alltför snar till omdömen!
Ledamot af Seenska Turistföreningen.
(Forts.) M ® l e t v a r ej l ä n g r e den b e r ö m d e k r i g a r e n sUsS » i den f a n t a s t i s k a, f ä r g r i k a sydameri- k a n s k a d r ä k t e n, som m ö t t e den b e s ö k a n d e, det v a r en a r b e t s m a n iförd en a r b e t a r e s e n k l a k l ä d e r, sysslande m e d å k e r b r u k och husbygg- n a d, men dock m e d s a m m a ä d l a d r a g, p r ä g - l a d e af den t a n k e, som alltid b o d d e inom h o n o m: fosterlandets befrielse.
Hon fann honom större h ä r i enkelheten, ä n d å hon s å g honom h y l l a d af h u r r a n d e skaror.
G a r i b a l d i å sin sida blef g e n a s t djupt in- tagen af den ä n n u u n g d o m l i g a, fint b i l d a d e f ö r n ä m a d a m e n, som u p p t r ä d d e så själfstän- digt, och i h v a r s lifliga d r a g h a n läste v a r m hängifvenhet för sig själf och frihetens s a k — en k v i n n a s hängifvenhet, eldig, uppoff- r a n d e, färdig till hvarje än så farligt företag i d e n n a s a k s tjänst, möjligen öfverdrifven och okritisk, men trofast intill d ö d e n.
D e t dröjde ej länge, i n n a n hon v a n n h a n s fulla förtroende och d ä r m e d äfven r ä t t e n a t t utgifva h a n s » m i n n e n ».
R e d a n efter d e t t a första besök och den inblick E l p i s M e l e n a h ä r u n d e r fått i de tarf- liga f ö r h å l l a n d e n, i h v i l k a hjälten lefde, s ä n d e h o n r i k l i g a gåfvor till honom och h a n s dotter, en rättighet, den h o n sedan bibehöll, så l ä n g e G a r i b a l d i lefde.
O c h r e d a n n u skrifver h a n till h e n n e i m y c k e t v a r m a o r d a l a g, i d e t h a n f ö r k l a r a r sig stolt öfver a t t » för framtiden o i n s k r ä n k t t i l l h ö r a er, ä l s k v ä r d a, ä d l a och högsinta dam ».
U p p r e p a d e g å n g e r ber h a n h e n n e skrifva till sig; h a n ber h e n n e följa sig p å en resa till S y d a m e r i k a, den h a n t ä n k t e företaga med sin dotter, men h v i l k e n dock aldrig blef af; h a n säger henne, » sin h ä r s k a - r i n n a », att en hennes g å f v a till honom, ett d y r b a r t u r med h a n s initialer, alltid skall h v i l a vid h a n s hjärta, och å l ä g g e r h e n n e till sist s å s o m en p l i k t åter a t t skrifva till honom, skrifva från hvarje ställe, d ä r h o n befinner sig.
O c h n ä r hon n ä s t a g å n g ett å r efter d e t första besöket å t e r k o m m e r till K a p r e r a, beder h a n h e n n e e n t r ä g e t a t t bli h a n s h u s t r u och h a n s b a r n s moder.
Men Elpis tvekar att mottaga anbudet; hon s v a r a r u n d v i k a n d e, e h u r u hennes h j ä r t a i n g a l u n d a v a r oberördt af ö m m a r e k ä n s l o r för den m a n, h o n b e u n d r a d e.
O c h inom k o r t l y c k ö n s k a r hon sig för d e n n a sin t v e k a n, t y hennes s k a r p a blick u p p t ä c k e r s n a r t det för- h å l l a n d e, h v a r i hennes friare stod till d e n k v i n n a, som s k ö t t e h a n s h u s.
F r å n d e t t a ögonblick och o a k t a d t h a n ä n n u ett p a r gånger b a d h e n n e bli h a n s, voro hennes k ä n s l o r för honom e n d a s t v ä n i n n a n s; i r å d och d å d bistår hon honom, a l d r i g sviker hon, ej ens d å han visar sig hänsynslös och glömsk.
E n d a s t vid t v å l å n g t s e n a r e tillfällen k ä n n e r hon sig djupt s å r a d; d e t är, d å h a n å t A l e x.
D u m a s öfverlåter den r ä t t a t t utgifva h a n s memoarer, som hon förut u t e s l u t a n d e erhållit, s a m t d å h a n u t a n a t t med ett ord under- r ä t t a henne d ä r o m gifter sig m e d m a r k i s i n n a n R a i m o n d i, n ä s t a n s a m t i d i g t med a t t h a n p å hennes, E l p i s ', a l l v a r l i g a u p p m a n i n g, den hon s ä n d e honom såsom s v a r p å h a n s u p p r e p a d e frieri till h e n n e själf — l å t i t u p p s ä t t a ä k t e n - s k a p s k o n t r a k t för sig och den n y s s n ä m d a hushållerskan.
D e n vrede, hon k ä n d e öfver d e t t a h a n s h a n d l i n g s s ä t t, h i n d r a d e h e n n e dock ej från a t t som eget b a r n u p p t a g a och uppfostra G a r i - b a l d i s dotter m e d d e n n a s i s t n ä m n d a k v i n n a.
F ö r d e n n a sin godhet r ö n t e h o n dock ringa t a c k af b å d e far och dotter.
Brefväxlingen m e l l a n h e n n e och G a r i b a l d i fortfor emellertid l i k a lifligt och ä r hållen i en v a r m t v ä n s k a p l i g ton.
F ö r honom för- blef hon alltid en r å d g i f v a r i n n a, till h v i l k e n h a n blickade u p p, och h v a r s o m d ö m e v a r honom d y r b a r t.
N ä r - året 1 8 5 9 k o m och kriget mellan S a r d i n i e n och Ö s t e r r i k e u t b r ö t, k a l l a d e h a n henne från R o m till T u r i n, d ä r h a n d å be- fann sig, sysselsatt med b i l d a n d e t af sin alp- jägarkår.
H o n v a r g e n a s t redo a t t f a r a.
Men i det påfliga R o m v a r hon r e d a n en m i s s t ä n k t per- s o n; man n e k a d e a t t gifva h e n n e p a s s och sökte h i n d r a h e n n e från a t t l ä m n a s t a d e n.
M e n: h v a d k v i n n a n vill, det vill G u d — inom ett p a r t i m m a r, m i d t i m ö r k a n a t t e n b e f a n n sig E l p i s M e l e n a i v a g n och u t a n pass p å v ä g från R o m, oviss om, n ä r hon åter skulle v å g a begifva sig till sitt h e m därstädes.
H o n a n l ä n d e emellertid l y c k l i g t till sin bestämmelseort; s a m m a n t r ä f f a d e m e d G a r i - b a l d i; s k ä n k t e honom h ä s t och sadel, s a t t e sin egen g u l d k e d j a i h a n s u r och fyllde h a n s » boubonniére » med finaste k o n f e k t — s a n n o - likt den mest v ä l k o m n a gåfvan, ty den store folkbefriaren h a d e u t p r ä g l a d s m a k för söt- saker.
E l p i s Melenas h ä l s a började emellertid åter bli v a c k l a n d e; och u n d e r en n y färd till häst genom halfva I t a l i e n gled hon en d a g ned från hästryggen, m e d a n blodet s t r ö m m a d e u r hennes m u n.
H e n n e s bröst v a r s v å r t angri- pet, och hon v a r l ä n g e m y c k e t svag.
M i d t i k r i g s t u m u l t e t skref n u G a r i b a l d i bref p å bref till henne, » sitt hjärtas väninna », d ä r i h a n ber h e n n e v å r d a sin hälsa, e m e d a n
IDUN 1893 han » ej k a n måste uthärda se henne. » han, som sköna hennes frånvaro, D e t var samtidigt sagdt, ingick giftermål utan härmed med den Tack vare emellertid dinalerna Bedini d e inflytelserika och G a u d e, öppnades ånyo En lärarinnas roman.
E n markisinnan.
Roms portar skan; hufvudanledningen för den b e r ö m d a till denna kar- dock kätter- mildhet svensk, kulturbild, tecknad på verklighetens grund för Idun af Algot Sandberg.
£&gt;, påfliga kretsarna hyste att i henne vinna en fl salongen, där man samlades, hängde ett stort O oljeporträtt af furstinnans kunglige broder.
Ker- proselyt.
stin hade aldrig sett konungen, utan endast några På senhösten s a m m a år erhöll hon a f mindre porträtt af honom.
Nu stannade hon fram- G a r i b a l d i e t t från B o l o g n a a f s ä n d t t e l e g r a m för hans nobla bild.
Hans ögon sågo in i hennes, tyckte hon, och hon utbrast ofrivilligt: med fråga, o m h o n k u n d e b e g i f v a sig t i l l » Så god han ser uti » F i r e n z e f ö r att m ö t a e n p e r s o n s o m h a d e Prinsessan hörde henne.
Hennes tunna läppar » något viktigt » att m e d d e l a henne.
logo, och hon såg med ett kärleksfullt leende npp I F i r e n z e m ö t t e s h o n a f en b i l j e t t f r å n till monarken.
» Ja, h a n är god, » sade hon, » mycket god och honom, däri han frågar, o m hon vill åtaga den kärleksfullaste broder.
Jag h a r honom att sig a t t r e s a till M e s s i n a i » e t t ytterst grann- tacka för s å mycket.
Ja, du vet det nog, du, » laga ärende ».
U t a n betänkande afsände hon fortfor hon, vändande sig till sin hoffröken, » cm han inte tänkte på mig med ett par trefliga kläd- telegram m e d j a k a n d e svar o c h v ä n t a d e att ningar om året, skulle jag minsann inte kunna öfverbringaren af detta » g r a n n l a g a » u p p d r a g visa mig bland folk. » skulle vara någon af hans närmaste vänner, Det var icke tillgjordhet eller något slags skryt generalerna M e d i c i, B i x i o eller C o s e n z.
Till detta.
Kerstin hörde sedan, att furstinnans alla hennes stora öfverraskning infann sig nästa tankar voro så upptagna af att göra väl mot an- dra, att hon alldeles icke brydde sig om sig själf.
morgon hos henne en » 35-årig, vacker, ele- Den kunglige brodern visste det och kom henne g a n t s v a r t k l ä d d b l o n d i n », s o m förklarade sig till hjälp.
vara den, åt hvilken G a r i b a l d i anförtrott Enkelt, som i ett borgarhus, gick det till vid öfverlämnandet a f ett b r e f till baronessan middagen.
Kerstin, såsom främling, fick plats vid furstinnans eget bord.
Där fanns icke den ringa- von Schwartz.
ste lyx, icke ens riktigt bordssilfver, utan det mo B r e f v e t i n n e h ö l l f ö l j a n d e i n s t r u k t i o n e r: res derna nysilfret.
till M e s s i n a; u p p s ö k e n g e l s k a k o n s u l n d ä r - » Ack, man äter j u lika bra med det, » sade fur- stinnan en gång.
» Hvad tjänar det till att lägga städes; gör er b e k a n t m e d revolutionskomitén ner i silfver ett onyttigt kapital, som k a n använ- och sätt denna i förbindelse m e d k o m i t é n i das på så många andra bättre sätt. » Palermo.
Försiktighet.
Men djärft emot Furstinnan hade verkligen sålt det mesta af sitt m å l e t, t y s a k e n skall l y c k a s ».
silfver, man visste det.
Kerstin förnam en underligt lycklig känsla ge- I ett p o s t s k r i p t u m v a r e n v a r n i n g b i f o g a d, nomströmma sig i denna ädla, upphöjda kvinnas att verkställarinnan a f detta u p p d r a g först närhet.
b o r d e v ä l rådfråga sina krafter, t y u p p d r a g e t » Man måste blifva god i hennes närhet, » tänkte vore » heligt, men mycket farligt ».
(Forts.) Middagen var enkel och tog ej synnerligen lång tid.
Efter densamma gick han ned i trädgården, där m a n i en af de vackra granbersåerna intog kaffe.
» Ack, hvad j a g känner mig lycklig här bland Dödsfall.
Ännu en kvinnlig arbetare på er alla, mina kära vänner.
Jag vet, att ni hålla Kongomissionens fält har dukat under för Cen- af mig.
Jag skulle vilja dö h ä r bland eder, om tralafrikas mördande klimatfebrar, nämligen fröken det s å är Herrens vilja. » » Måtto ni ännu länge, länge få lefva och verka Augusta Waxgren, hvilken enligt ingångna under- rättelser den 10 sistlidne april dog af hematurisk ibland oss, furstinna, » sade en äldre dam.
» Vi feber å missionsstationen Nganda, där hon hade kunna ej undvara er. » Prinsessan log.
skola för mer än ett hundratal barn.
Augusta » Tack, men j a g är blott ett ringa redskap, som Charlotta Waxgren var född i Upsala den 8 fe- bruari 1853.
1880 genomgick h o n ett småskol- försöker använda de pund, herren Jesus gifvit lärarinneseminarium, och sedan hade hon plats som mig. » Hon försjönk i tankar.
Ingen störde henne.
lärarinna dels i Rasbo socken, dels i Upsala till 1 juni 1888, då hon lämnade sin plats och genom- Hon satt med ögonen stirrande ut i rymden.
Så gick en kurs hos fröken Elsa Borg, hvarefter hon bröts tystnaden af en häftig hostattack, som s k a tillsammans med fru Westlind samthrr Sjöholm och kade furstinnans hela kropp.
» Jag är en stackare, » sade hon ansträngdt.
» Nej- Walldén lämnade hemlandet den 18 april 1889 för att utgå till Kongo.
Här verkade hon såsom nej, j a g b a r icke lång tid härnere kvar.
Men, lärarinna med stor framgång och allt såg s å lof- Herren vare lofvad!
Jag h a r ett hem däruppe vande ut.
Förlidet år kom hon till hemlandet för ofvan skyar och stjärnor.
Låtom oss sjunga en Sjung om det saliga att stärka sina krafter, men h o n hade dock icke sång, innan vi skiljas.
länge ro att stanna här.
I slutet af året reste hemmet. » hon därför med missionär Skarp, som då ock Och sången tonade: återvände, samt hans fru.