Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och då dessutom Bonde - Laq-V Iskallets Betänkande N:o 66. 7 ståndet, genom dess bifall till Utskottets förra utlåtande, förklarat sig emot livaije utsträckning af dispositionsrätten öfver arfvejord; samt den opinion, sorn della Stånd i denna del hyllar, företrädesvis synes böra tagas i betraktande; finner Utskottet sig ej heller hafva skäl att frånträda sitt härutinnan afgifna yttrande.
Hvad åter testainentsrätten efter stadsrätt angår, så ehuru Utskottet ej ansett sig höra tillstyrka de förslag, som herr Berg, för tillvägabringande af förändring i detta afseende framställt, medgifver likväl Utskottet att de liand, som å denna testamentsrätt äro lagde, hvarken äro hilliga eiler ändamålsenliga.
Sä länge inskränkningen i testamentsfriheten öfver arfvejord å landet bibehålies i lagstiftningen, kan dock någon fullkomlig enhet uti ifrågaställde hänseende derutinnan icke vinnas; men då teslamentsrätten efter stadsrätt, på sätt redan blifvit visadt, hvilar på annan grund, än landets testamentsrätt, kan en förändring deraf äfven utan rubbning af systemet vidtagas.
Att emellertid göra denna testamentsrätt helt och hållet fri, torde vara betänkligt.
Då föraldrar hafva en i naturen grundad pligt att sörja för sina harns nndet håll, synes en inskränkning i omförmälde rätt, till förmån för harn och bröstar fvingar äfven böra ega rum, i enlighet med hvad redan är förhållandet.
Om denna inskränkning eller bröst ar fv i riga rnes bestämda laglott, bestämmes till hälften af qvarlålenskapen, tror Utskottet, att man på en gång förekommit de missbruk och olägenheter, hvartill en obegränsad leslamentsfrihet kunde leda, och åt dispositionsrätten gifvit tillräckligt utrymme.
En sådan förändring i testamentsfriheten efter stadsrätt, påkallar äfvenledes en dylik i 3 § af 8 kap.
Jordabalken; och får alltså Utskottet, med frånträdande af Utskottets i förevarande hänseende först afgifna utlåtande, vördsamligen tillstyrka det mäste Rikets Ständer, med npphäfvande af Kongl, förordningen den ip Augusti 1762, angående utvidgad testamentsfrihet elter stadsrätt, besluta att 4 0('h 5 £§ i 17 kap. Ärfdabalken samt 8 kap. 3 § 1 mom.
Jordabalken skola erhålla följande förändrade lydelse:
Ärfda-B olken. 17 kap. 4 §, 1 morn.
All aflingpjord och ärfda eller förvärfda lösören, må man, efter landsrätt, gifva i testamente till hvem man vill, skyld eller oskyld. $ ■Xtty-btskoUet Betänkande Tto 66. ■?. m un.
Efter stadsrätt ma ej någon af ärfdt eller forvärfdt, röidigft eller orörligt gods gifva i testamente mera, än hälften, der bröstarfvinge lefver efter.
Vilja barn och inländska arfvingar till sig lösa hus, tomt, gård eller jord i staden; stående det dem fritt inom natt och år.
Samma rätt ega utländska arfvingar om de i landet inflytta, och der bygga och bo.
Vilja de göra testamente, som till Preste-ståndet höra, om den egendom, deri de giftorätt hafva efter stadsrätt, som i io kap. 4 §•
Giftermålsbalken sägs; vare då lag samma, som här stadgadt är, ehvad de bo A landet eller i staden.
Med deras arfvejord å landel och desi, som före äktenskapet der a flad är, gånge i ty fald efter landsrätt. 5 §.
Lemnar testamentsgifvaren efter sig omyndigt barn, och kan det ej af sitt arf njuta föda och uppfostran; då skall af egendom, som i testamente gifven är, så mycket afsättas, som Rätten pröfvar barnet, efter stånd och vilkor, nödigt hafva, till dess det sig sjelft nära kan, dock ej för längre tid, än tilldess barnet uppnått tjugoett år.
Är barn ofärdigt, med svår sjukdom behäftadt, eller litet vetande; då skall ock afsättas, hvad lill barnets underhåll karfvas, der dess arf ej dertill förslår, och gånge det understöd ut, så länge bebofvet fortfar: kommer barnet till helsan eller varda dess vilkor eljest så förbättrade, att det sig sjelft försörja kari; upphöre då understödet.
Nu har man genom testamente anslagit viss årlig inkomst tili sitt omyndiga barns föda och uppfostran, eller till underhåll för sitt barn, som är ofärdigt, med svår sjukdom behäftadt eller litet vetande: kan ej det barn, som omyndigt är, af eget arf njuta föda och uppfostran, eller det som ofärdigt, sjukt eller litet vetande är med eget arf underhållas; då må det testamente gälla, för tid som här ofvan sägs, ändå att arfvejord eller hröstarfvingars lott dermed belastas skulle.
Jorda-Bollccn.
8 Kap. 3 § i mom.
Eger man jord, hus eller tomt i staden; håfve våld bortgifva hälften deraf, ehvad det är ärfdt eller afladt.
Scholtze* Boktryckeri, 48+8.
La g-Utskottet s Betänkande, N:o 67. 1 N:o 67.
Ankom till Exp.-Utsk. d. 9 Sept, kl. S e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om stiftande af en lag för utrikes vexlar.
Borgareståndet ingifvet memorial har Herr Bergman L. lästat uppmärksamheten på behofvet af en förbättrad lagstiftning angående den utrikes vexelhandel.
Denna handel vore nemligen för det närvarande fjättrad genom en mängd band och kontroller, hvilka, oförenliga med den frihet som bör råda i ailärslifvet, hindrade all egentlig vexelrörelse här i landet.
Angelägenheten att afhjelpa dessa olägenheter hade äfven länge varit insedd, och åtgärder för ändamålets vinnande jemväl vidtagna.
Så hade förslag till lag om utrikes vexlar redan för mer än tio år sedan blifvit, på Kongl. Maj:ts nådiga befallning, utarbetadt af då varande föredraganden för fmansärender; hvarförutan Rikets Ständer vid liera föregående riksmöten tagit frågan i öfvervägande.
Till något önskligt slut hade man emellertid icke lyckats komma; men då omförmälde olägenheter med hvarje dag blefvo alltmer kännbara, har Herr Bergman yrkat, att Rikets Ständer måtte besluta en ny lag i omförmäldta ämne, samt
Lag-utskottet således anmodas att med ledning af hvad, på sätt nyss nämndt är, i ämnet blifvit tillgjordt, utarbeta och för Rikets Ständer framlägga förslag till en sådan lag.
Sedan denna framställning, tillika med deri åberopade förslag, jemte Högsta
Domstolens deröfver algifna utlåtande, blifvit till Lag-utskottets åtgärd öfverlemnad, har Utskottet, för fullgörande af det, medelst remissen, Utskottet ålagda uppdrag, tagit förevarande fråga i öfvervägande.
Dervid har Utskottet ej kunnat undgå att erkänna befogenheten af de anmärkningar, som motionären framställt emot nu gällande lagstiftning angående den utrikes vexelhandel^
Om man öfverskådar utvecklingen af denna lagstifning här i landet, så synes densamma kunna hänföras under trenne perioder.
Året 1671 gaf Sverige den första vexellag.
Man fann likväl snart hurusom densamma ej uppfyllde sitt ändamäl, såsom bygd på principer, hvilka ej öfverensstämde med vexellagstiltningens allmänna fordringar.
Fråga blef alltså i början af påföljde århundrade väckt om stiftande af en ny vexellag; och frukten deraf var Kongl. Bih. lill Jt.
Fröt. 1847 och 1848■ 7 Sami. 1 Afd. 25 Bäft. * 2 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 67.
Maj:ts förnyade vexelstadga af den 21 Januari 1748.
Genom denna stadga togs ett betydligt steg framåt i förevarande gren af lagstiftningen.
Med nödigt afseende på grundsatserna i Sveriges egen lagstiftning, lämpades deri meddelade föreskrifter efter dem, som hufvudsakligen gällde hos de nationer, med hvilka Sverige då allmännast stod i handelsförhållanden och hade vexelaffärer.
Granskar man denna stadga så finner man jemväl, hurusom lagstiftaren derigenom omsorgsfullt sökt att, jemte frihet i vexelrörelsen, införa erforderliga garantier mot missbruk deraf och lör bevarande af den stadga och säkerhet i denna vigtiga del af affärslifvet, som äro nödvändiga vilkor för kreditväsendet; och de grundsatser, som härutinnan bliivit följda, förtjenar ännu i allmänhet den största uppmärksamhet.
Men verkningarna af denna till större delen ännu gällande författning på vexelhandel hafva helt och hållet blifvit förlamade genom senare lagstifning.
Den innefattas hufvudsakligen i Kongl, förordningen den 42 Juni 1816, angående vissa delar af vexelhandel, Kongl, kungörelsen den 7 Augusti samma år, angående förhållandet med vexlar i svenskt mynt, som å utrikes ort äro dragna på i riket vistande man, Kongl, kungörelsen den 7
Maj 1817, angående hvad iakttagas bör i anseende till vexlar och invisningar, ställda att betalas i svenskt mynt för utländsk mans räkning, Kongl, brefvet den 5 nästpåföljde November och Kommers-kollegii derpå grundade kungörelse den 24 i samma månad, angående hvad som bör iakttagas vid uppköp af vexelbref genom syssloman, Kongl, brefvet till Kommerskollegium den 22 Mars 1821, angående förklaring af 9 § i ofvanberörde Kongl, förordning den 12 Juni 1816, samt Kongl, kungörelsen den 27 Augusti 1828, angående rätta förståndet af de i 4 och S §§ af sistnämnde Kongl, förordning innefattade stadganden.
Medelst dessa senare författningar lades de mest tryckande band på den utrikes vexelhandeln.
Så ålades bland annat vexelgifvare att i vexel tydligen utsätta den kurs, hvarefter vexeln blifvit sluten, i sammanhang hvarmed förordnades att den, som vexel här i riket köpt, och densamma till här i riket vistande man åter försälja vill, icke må, vid påföljd att böta vexelns hela belopp, derföre fordra eller taga högre betalning, än den, som å vexeln antecknad och förut erlagd blifvit.
Att ändamålet med denna och öfriga föreskrifter var att förekomma kursens stegring eller rättare att styra densamma är nogsamt kändt; men att detta ändamål härigenom ej kunnat vinnas, är lika ostridigt, som att medlet varit till sina följder skadligt.
Alla tiders erfarenhet visar nemligen, det hvarje försök att sätta en gräns för vexelkursen varit fruktlöst, men deremot att våldsamma medel för ändamålets vinnande städse utöfvat en menlig inverkan på penningeväsendet.
Stadga och säkerhet i myntvärdet äro visserligen hufvudvilkor för Lag-Utskollels Betänkande, N:o 67. 3 nationalvälståndet, men dessa ändamål mäste dock sökas genom naturliga och icke genom konstlade medel.
Antagas kan ej heller att berörde ändamål i nägon mån motverkas genom spekulationshandel med vexlar.
Snarare synes motsatsen deraf böra blifva en följd; och härom lemna jemväl andra länder ojäfaktiga vittnesbörd.
Men härförutan är omförmälde förbud och dermed i sammanhang stående kontroller och föreskrifter uppenbart stridande mot eganderätten.
Det kan nemligen icke, utan inskränkning af denna rätt, betagas någon att afyttra en vara till högre pris, än man derföre gifvit, och annorlunda än såsom varor lära vexlar ej kunna betraktas.
I andra länders vexellagstiftningar saknar man ock några motsvarande band; hvadan första vilkoret för tillvägabringande af en förbättring i denna del af vår lagstiftning således är att undanröja dessa band samt att härutinnan införa den frihet i aftal, som utgör lifsprincipen i handelslifvet, hvilket till hufvudsaklig del är beroende på vexellagstiftningen.
Föremålet derför måste blott vara att angifva de särskilda rättigheter och skyldigheter, som genom vexelaffärer uppkomma, samt de former, hvilkas iakttagande äro nödiga för betryggande af säkerhet i dessa affärer.
Såmedelst faller denna fråga helt och hållet inom den civila lagstiftningen, likasom lagen angående inrikes vexlar.
Vid senaste riksmöten har man ock sökt att i en gemensam lag sammanföra föreskrifterna angående den yttre och inre vexelrörelsen; men de särskilda förhållanden, som inverka på den förra, fordra emellertid att lagstiftningen derför särskildt behandlas.
Denna lagstiftning måste nemligen så vidt möjligt är sluta sig till andra nationers och i bredd dermed utvecklas.
På sätt nämndt är stod 1748 års vexelstadga ock i närmaste öfverensstämmelse med den lag, som gällde på de orter, med hvilka Sverge då hufvudsakligen egde handelsförbindelser.
Lättade kommunikationer, förökad industri och åtskilliga andra forhållanden hafva emellertid i väsendtlig mån inverkat på vexellagstiftningen i så väl dessa, som andra länder; och det är följaktligen af nöden, att man äfven här i landet iakttager denna lagstiftningens utbildning.
Utskottet har af sådan anledning bemödat sig vinna kännedom om de liesta Europeiska nationers vexellagar och de usancer, som allmänneligen i vexelrörelsen äro vedertagna; och det är i öfverensstämmelse dermed, som Utskottet utarbetat det förslag till lag om utrikes vexlar, hvilket Utskottet nu går att underställa Rikets Ständers pröfning.
Att ingå i någon närmare redogörelse för detta förslag torde ej vara behöligt.
1 de flesta fall äro dock de grundsatser bibehållna, hvarpå 1748 års stadga hvi— lar; men Utskottet har sökt att genom ämnenas uppställning, genom noggranna bestämmelser ej allenast i afseende på former, utan ock hvad angår preskriptions - 4 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 67. tiden, gifva klarhet och bestämdhet åt denna lagstiftning, för alt dymedelst bereda stadga och säkerhet i vexelrörelsen.
Och får således Utskottet vördsammast tillstvrka det måtte Rikets Ständer, med upphäfvande af ej mindre Kongl. Moj:ts förnyade vexelstadga den 21 Januari 1748 än äfven sedermera angående utrikes vexelrörelsen utkomna författningar, antaga en så lydande liag för utrikes vexlar.
1 Kap. Allmänna bestämmelser. 1 s
Vexel skall innehålla: a) orien hvarest och tiden när den u ilar das; b) uttrycklig benämning af vexel; c) om den är ensam (sola) eller, då flera exemplar af samma vexel utgifvas, hvilketdera i ordningen det då är, såsom första, andra, tredje, fjerde (prima, secunda, tertia, qvarta) och så vidare; d) den persons namn, till hvilken eller hvars ordres vexeln skall betalas, kallad vexeltagare (remittent); e) den penningesumma, som på grund af vexeln å utrikes ort uppbäras får; f) den persons namn, hvilken vexeln inlösa skall, kallad vexelgodkännare (trassat, acceptant); g) or ten, hvarest vexel godkännaren bor och hvarest betalningen skall ske; h) tiden, då vexeln betalas skall; i) den persons namn som vexeln utställer, kallad vexelgifvare, (trassent). Lag-Ulskollels Betänkande, N:o 67. 5 2 §•
Vexel kan vara dragen på en person att betalas å annan ort, än der denne bor; den kan vara ställd att inlösas af vexelgifvaren sjelf å annan ort, eller att betalas till vexelgifvaren sjelf; den kan ock vara utfärdad å annans vägnar efter fullmakt (procura). 3 §.
Yexel kan vara ställd alt betalas vid uppvisandet (a vista); eller viss tid efter uppvisandet (från sicht); eller viss tid efter utgifvandet (a dato); eller å viss bestämd dag. 4 §.
Det penningebelopp, som på grund af vexel betalas skall, bör vara utsatt med både bokstäfver och siffror.
Finnes beloppet dervid olika utsatt; gälle det som med bokstäfver betecknadt är. 5 §.
Inträffar lid, då något efter denna lag fullgöras bör, å helgedag; varde det nästa helgfria dag derefter fullgjordt, utom i det fall som i 28 § sägs.
6 S 1 fråga om åtgärder, som å utrikes ort med vexel vidtagits eller vidtagas bordt, gälle till efterrättelse hvad å hvar ort för sig kan vara lag eller sedvana.
3 Iiap.
Om hvad vid slut om utrikes vexlar iakttagas bör.
7 S Der någon sig förbinder att, medelst utgifvande af vexel till viss man eller dess ordres, på bestämd tid och bestämd ort utrikes betala eller betala låta viss öfverenskommen summa penningar i utsatt mynt, då är vexelaflal slutet. r. Lag-Ulsliollels Betänkande, N:o 67. 8 $.
Aftal om ulrikes vexlar må slutas med eller utan mäklares biträde. 9 §.
Nu är aftal om utrikes vexel slutet 5 då skall vexelgifvaren senast fyra timmar derefter, eller, om aftalet å börs slutet blef, fyra timmar efter vexeltimmans utgång hålla vexeltagaren tillhanda två exemplar af vexeln, eller, der sådant betingadt var, tre eller flera. 10 §.
Yexeltagare åligge att inom den tid, som för vexels utfärdande i 9 § sägs, vexeln afhemta och betala, derest om betalning ej annorledes uttryckligen öfverenskommet är. 11 s.
Underlåter vexeltagare, att vexel afhemta, eller är vexel aflemnad utan att vexeltagaren öfverenskommen betalning, der den fullgöras bordt, genast erlagt; då bör vexelgifvaren inom nästa dags utgång emot vexeltagaren protestera och inom åttonde dagen derefter å honom utlaga stämning till den domstol, som 1 61 § sägs.
Försummas det; håfve vexelgifvaren sin vexelrätt mot vexeltagaren för suttit. 12 S
Då två eller flera exemplar af samma vexel utfärdas; gälle det andra (secunda), äfvensom hvart och ett af de följande, i vexel tagarens hand, såsom qvitto å erlagd betalning. 13 §.
Hvar som, i egenskap af syssloman, vexel upphandlar, låte ställa vexeln å sin hufvudman eller den han förordnar.
Låter han ställa vexeln på sig sjelf eller sina ordres; blifve då, sedan han densamma Lag-Utskottets Betänkande, N:o 67. öfverlåtit, derför till senare innehafvare lika ansvarig, som hade han den för egen räkning upphandlat och öfverlåtit. 14 $.
Vexelgifvare åligge, sedan vexel är utfärdad, att med först afgående post derom underrätta den, å hvilken vexeln är dragen.
Försummas det, och vållas derigenom vexelinnehafvaren hinder eller skada; vare vexelgifvaren derför i allo ansvarig, så framt ej uttryckligen i vexeln sagdt är, att advisbref ej följer.
3 Kap. Om öfverlåtelse af vexel 15 §.
Den, sorn vexel öfverlåter, stånde för densammas behöriga betalning i ansvar till alla dem, som efter honom blifva deraf innehafvare. 16 §.
Öfverlåtelse af vexel skall tecknas å vexelbrefvet eller å ett dervid fästadt blad (alonge).
Ar afskrift af vexel tagen; må öfverlåtelscn ock derå kunna tecknas. 17 §.
Öfverlåtelse skall innehålla: a) dag och år när den sker; b) den persons namn, till hvilken eller hvars ordres vexeln öfverlåtes; c) öfverlåtarens namnteckning. 18 §.
Texel må ej af en person å annan öfverlåtas, med mindre rättighet dertill uttryckligen medgifven är.
Sker det; håfve senare innehafvare ej vexelrätt.
Dock må vexel, som ejj till vexeltagarens 8 Lag-Utskotlels Betänkande, N:o 67. eller öfverlåtarens ordres ställd är, kunna af honom på annan transporteras, i ändamål att den utsöka låta. 19 §.
Finnas fel vid vexels öfverlåtelse, såsom att vexeln öfverlåten är af någon, som i föregående öfverlåtelse ej är nämnd, eller hvars namn deri annorlunda finnes, än han i sin öfverlåtelse det sjelf skrifvit o. s. v.; vare voxelgodkännaren ej förbunden att vexeln betala, med mindre annat exemplar af vexeln, riktigt öfverlåtet, företes, eller vexelinnehafvaren, för vexelns riktighet, ställer nöjaktig borgen. 20 §.
Ar prima vexel till godkännande afsänd 5 då skall, vid öfverlåtelse af de andra exemplaren, å dem tecknas, i hvilkens hand å hetalningsorten primavexeln finnes.
Om vexels godkännande. 21 §.
Hvar, som vexel godkänt, ansvare för dess betalning såsom haegen skuld, ändå att vexelgifvaren kommit på obestånd, innan godkännandet meddelades eller vexeln förfaller. 22 §.
Godkännande af vexel uttryckes medelst påskrift af ordet: godkännes eller accepteras, samt godkännarens namnteckning.
Ar vexeln ställd att betalas viss tid efter uppvisandet; bör dag och år utsättas då godkännandet sker.
Försummas det; kommer den sålunda bestämda tiden att beräknas från den dag, då vexeln utfärdad blef. 23 S
Drages vexel på två eller flere personer såsom bolagsmän; då bör godkännandet ske medelst bolagets namnteckning.
Ar eljest vexel på Lag-Utskottets Betänkande, N:o 67. 9 på två eller flere personer dragen, alt betalas antingen af den ene eller den andre, och varder den af någon bland dem godkänd; vare lian pligtig vexeln till fulla beloppet inlösa. 24 §.
Ar vexel ställd att betalas å annan ort, än der godkännaren bor; teckne han å vexeln genom hvilken person å den andra orten betalningen erläggas bör, och vare för densammas fullgörande sjelf ansvarig. 25 §.
Vexel, ställd att af utgifvaren sjelf betalas, ege full kraft utan godkännande. 26 §.
Har vid vexelslut aftal icke blifvit träffadt angående tiden när vexel bör till godkännande företes, och är vexeln ställd att betalas å viss dag eller å viss dag från utgifvandet; ege innehafvaren rätt att å vexeln söka godkännande när han finner för godt.
Ar vexeln ställd att betalas vid uppvisandet eller viss tid derefter; då skall vexeln till godkännande företes: inom sex månader från utgifningsdagen, om vexeln är dragen å någon ort inom Europa; inom ett år om den är dragen å någon ort utom Europa, med undantag af de å andra sidan Goda Hoppsudden eller Cap Horn belägna orter; samt inom aderton månader om vexeln är dragen å någon af sistnämnda orter.
Försummar vexelinnehafvare hvad om godkännande nu sagdt är; svare sjelf för all skada, som bevisligen deraf kommit. 27 §.
Yarder någon anmodad att å vexel godkännande söka; då skall lian, så fort ske kan, vexeln uppvisa för den, å hvilken den är draBih. till R.
Prot. 1847 och 1848. 7 Sami. 1 Åfd. 25 Haft. 2 10 Lag-Utskoltels Betänkande, N:o 67. gen samt äska lians uttryckliga förklarande, om han den godkänna vill eller ej.
Dock vare ingen skyldig att emot sin vilja sådan förrättning sig åtaga, der han icke förut gifvit tillstånd och samtycke dertill.
Till han det uppdrag ej emottaga; bör han vexeln med första post återsända.
Sker det ej; anses han hafva åtagit sig uppdraget, och stånde derför i ansvar. 28 §.
Då vexel till godkännande förevisas, bör inom tjugofyra timmar derefter, äfven om helgedag mellankommer, bestämdt svar afgifvas, huruvida vexeln godkännes.
Lemnäs ej svar inom nu sagde tid; anses accept hafva blifvit vägrad. 29 J.
Varder vexel icke inom den i 28 § bestämda tid godkänd, eller sker godkännande med vilkor, eller inskränkes till en del af vexelns belopp, eller kan den person icke anträffas, på hvilken vexeln är dragen; åligge innehafvaren, der han rätt till återgångstalan förvara vill, att protestera, uti stad senast å första dagen, och på landet, å andra dagen, sedan svar lemnats, eller bordt lemnäs, eller underrättelse erhållits, att den, å hvilken vexeln var dragen, icke kunnat anträffas, och förfare i öfrigt på sätt i 7 Kap. sägs. 30 §.
Godkännes vexel med vilkor, och har innehafvare deremot ej protesterat; ege innehafvaren mot godkännaren ej annan rätt, än den som genom godkännandet medgifven är. 31 §.
Ej vare någon skyldig att godkänna vexel, som på honom dragen är, med mindre han sjelf uttryckligen sådant vexelgifvaren tillå - Lag-Ulslcottels Betänkande, N:o 67. 11 tit, eller för sådant ändamål mottagit betingad valuta.
Bindes han dertill; fylle all skada, der han godkännande ändock vägrat. 32. §.
Har godkännare råkat i konkurstillstånd innan vexel till betalning förfallen är; åligge innehafvaren, så snart han derom kunskap fått, att emot godkännaren protestera, och förfare i öfrigt på sätt i 7 Kap. sägs. 33 S Aili den, å hvilken vexel dragen är, densamma efter upptagen protest godkänna; må innehafvaren ej vägra att godkännandet emottaga, derest vexeln ännu i hans värjo är.
Dock skall godkännaren i ty fall protestomkostnaderna ersätta.
5 Kap. Om vexels förfallotid; så ock om betalning af vexel. 34 §.
Vexel skall å den tid infrias, hvarå den till betalning ställd är. 33 §.
Ar tiden för betalning af vexel utsatt i visst antal dagar från utgifvandet eller från uppvisandet; vare den dag oräknad då utgifvandet eller uppvisandet sker.
Ar betalningstiden bestämd i månader; då skall räkningen ske efter dagnummern från den ena månaden till den andra.
Börjas den tid, som räknas skall, på dag, mot hvilken ej någon svarar i den månad, hvarunder räkningen slutar; varde sisla dagen i månaden för slutdag räknad.
Ar vexel ställd att betalas i medlet af månaden; vare då femtonde dagen i samma månad rätter förfallodag. 12 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 67. 36 §.
Texel skall betalas i det myntslag, hvarå den lyder.
Ar det mynt inom landet ej gångbart; då må betalningen i inländskt mynt erläggas efter den å förfallodagen eller nästföregående vexeldag å stadens eller närmaste stads börs noterade kurs å det mynt, som i vexeln utsatt finnes. 37. §.
Förmår icke den, som vexel godkänt, att vid förfallodagen hela summan betala; tage då vexel innehafvar en emot hvad han får, der han icke deremot har sin mans uttryckliga ordres; och skall sådan afbetalning å vexelbrefvet tecknas. 38 §.
Innehafvare af vexel åligge att densamma å förfallodagen till inlösen uppvisa hos godkännaren, eller, då han ej är boende å den ort, der vexel infrias bör, hos den som af godkännaren å vexeln anvisad blifvit, alt betalningen fullgöra. 39 §.
Yarder betalning å förfallodagen ej fullgjord, eller har den person ej anträffas kunnat, hos hvilken penningarne uppbäras skulle, eller vill eller förmår ej denne erlägga mer än en del af vexelns belopp; då skall innehafvaren, derest han rätt till återgångstalan förvara vill, protestera, uti stad senast å första dagen och på landet å andra dagen, efter rätta betalningsdagen, och förfare i öfrigt, på sätt i 7 Kap. sägs.
Till han söka godkännaren; gälle hvad här ne dan stadgas. 40 S.