Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Prinsen in: puckelryggig, solkig sammetsjacka med blanka knappar, värja, spetskragar, stöflar med sporrar.
Hela följande scen spelas med ett oryggligt trist allvar, utan
ett drag af ironi, satir eller humor; alla figurerna hafva ett stycke af dödsmask, gå ljudlöst (på filtsulor) och göra enkla besvärade gester såsom inlärda.
till Ceremonimästaren.
PRINSEN
timma?
Hvarför stör
Du min ro vid denna midnatts-
CEREMONIMÄSTAREN.
ej gått upp för dig ännu?
Du frågar alljemt, broder, hvarför.
Har ljuset
PRINSEN.
Till hälften blott; jag ser ett sammanhang mellan mitt lidande och min skuld, men jag fattar ej hvarför jag skall lida evigt, då Han lidit i mitt ställe
ADVENT CEREMONIMÄSTAREN.
Dig och derför föreralla
Dig några timmar som eviga.
Evigt!
Du dog i går; då upphörde tiden för
hjelp att lida så får Du dras med det sjelf. PRINSEN.
Ja! -- men när Du var stolt och icke ville ha
Sublima fråga!
Nå, men säg då!
med sanningen -- vi voro ju så kallade sannings-
Efter som vår uppgift är att plåga hvarandra
hjeltar i lifvet -- så skall jag säga Dig en del af din
hemlighet.
Du var ju och är ännu en puckelrygg...
FJERDE AKTEN CEREMONIMÄSTAREN.
Men alla andra hade medlidande med Dig, och derför fick Du aldrig höra ordet som är namnet på ditt lyte...
Du vet icke det som alla andra visste.
att jag har »dåligt bröst», men det är intet lyte.
Hvad är det för lyte?
Du menar kanske det
Emellertid: menniskorna dolde ditt kroppsfel, och de sökte att mildra din olycka genom barmhertighet och vänlighet; men Du tog deras nåd som en
»Dåligt bröst»; ja det är ditt namn på saken.
skyldig tribut, och deras uppmuntrande ord som beundran af dina kroppsliga företräden, och Du kom slutligen så långt i sjelfkärlek att Du ansåg
Dig vara en manlig skönhet; när slutligen kvinnan gaf Dig sin gunst af medlidande, trodde Du dig vara en oemotståndlig eröfrare.
grofheter?
Med hvad rätt står Du här och säger mig dessa
CERRMOIMÄSTAREN.
pligt att straffa en ondskefull; och Du skall straxt få uppfylla samma din grymma pligt mot en till som möjligt.
Jag uppfyller den ondskefulles sorgliga
galenskap fåfäng qvinna, hvilken liknar Dig så nära
ADVENT PRINSEN.
Det vill jag inte! CEREMONIMÄSTAREN.
Du skall erfara en disharmoni som Du icke skall kunna förklara.
Försök att göra annat än det Du måste, och
hvad Du är; och Du är hvad Du velat blifva.
Slår i händerna.
Det är att Du icke straxt kan upphöra att vara
LAGMANSKAN roccocoperuk; klädd i urringad rosenröd klädning, röda skor, solfjäder af påfågelsfjädrar.
LAGMANSKAN något osäker. in i samma åldriga otympliga figur men sminkad och i pudrad
Har jag gått rätt?
vi kallar.
Den kallas så emedan vi suckar
Ni har gått alldeles rätt, och ni är i.Väntsalen
tillbringa vår tid här i väntan... i väntan på något som skall komma en gång...
FJERDE AKTEN LAGMANSKAN.
ken... och der är en byst... hvem är den af? CEREMONIMÄSTAREN.
Ja, det är ju ganska nätt... och der är musi-
han utgjorde de gamles allt i allom; och som vi här ha vi fått honom hit att se på!
Det är en hednisk afgud, kallad Pan, emedan
äro gamla eller mer och mindre gammalmodiga, så
Inte äro vi gamla... CEREMONIMÄSTAREN.
Jo, min drottning; när nya tiden bröt in suckar
så kunde vi inte följa med, utan blefvo efter...
jade den tiden?...
Nya tiden... hvad är det för tal... när bör-
var en natt för öfrigt, som var stjernklar, och mild måtte den ha varit då herdarne gingo ute...
Det är lätt uträknadt när år ett gick in...
Så, så, så..
Är det icke bal här i qväll?
få bjuda opp.
Jo visst är det det.
Prinsen väntar bara på att
LAGMANSKAN till Ceremonimästaren.
Är det en rigtig prins?
full verklighet på ett visst sätt...
En rigtig, min drottning, det vill säga han har
LAGMANSKAN till Prinsen som bjuder upp.
Ni ser icke glad ut, min prins.
Nej, jag är icke glad.
tert... och så luktar det kitt som om glasmästarn varit här nyss.
Hvad är det för en underlig doft af linolja?
Jag kan inte heller skylla att här är så mun-
PRINSEN fasar.
Menar hon liklukt?
icke damen att säga artigheter, utan det är kavaljerens sak...
Jag sade visst något oartigt, men det tillhör ju
Hvad skall jag säga som ni icke vet förut?
Nej, då är det bättre jag säger Er att Ni är skön, min prins...
Som jag icke vet förut?
Låt mig tänka...
icke, men jag har alltid ansetts hvad man kallar ett godt utseende...
Nu öfverdrifver ni, min drottning; skön är jag
jag icke... jag menar är jag icke men för mina
Det är alldeles som jag... någon skönhet var
år...
Så dum jag är; hvad var det jag skulle säga?
Spela opp, musik!
MUSIKANTERNA synas spela, men ej ett ljud höres.
CEREMONIMASTAREN
Skall ni icke dansa?
ADVENT PRINSEN sorgsen.
Nej, jag har icke lust att dansa.
kavaljeren.
Men ni måste: ni är ju den enda presentabla
Det är nog sant...
eftertänksam
men är det sysselsättning för mig?
tänka på, men så, så glömmer jag bort det.
Jag tycker ibland att jag har något annat att
är qvar och lifsglädjen slår rosor på kinden.
Så, rak i ryggen och flinka ben...
Inte grubbla... njut medan ungdomen ännu
PRINSEN ler bredt; bjuder handen åt Lagmanskan; de dansa ett par menuettsteg contra.
FJERDE AKTEN LAGMANSKAN afbryter dansen.
Hans händer äro ju kalla som is!
Går emot tronen.
Hvarför dansa icke de sju damerna der?
Hvad tyckte Drottningen om musiken?
mer forte...
Jo, den är superb, men kunde ha spelat lite
öfver hvarandra i stämmorna, derföre måste de moderera sig nu...
Ja, de äro solister allihop och ville förr ligga
ville dansa.
Kan inte ceremonimästaren obligera dem.
Men jag frågade hvarför de sju systrarne inte
synden...
Men vill icke drottningen intaga sin tron!
Vi ha ett litet skådespel att uppföra dagen till ära...
Nej, det lär icke löna ty de äro envisa som
Åh sa roligt!
Men prinsen måste leda mig..!
ADVENT PRINSEN
Måste jag det?
Åh skäms puckelrygg! spottar henne i ansiktet.
Vet Du hut din gamla käringdjefvul!
LAGMANSKAN slår Prinsen en örfil.
Der har Du för det!
PRINSEN flyger på och slår omkull henne.
Och här har Du! hålla händerna för ansigtet.
PRINSEN rifver peruken af Lagmanskan så att hon synes kal i hufvudet.
Här är lösskalpen; nu ska vi ta ut tänderna! CEREMONIMÄSTAREN.
Lyfter upp Lagmanskan och ger henne en duk öfver hufvudet
FJERDE AKTEN LAGMANSKAN gråtande.
tjenar inte bättre om jag skall tillstå det.
Att jag låtit narra mig så, så; jag för-
inte röra vid min puckel, för då flyger fan lös. --
Nej, Du förtjenar mycket värre; men Du skulle
Det är eländigt se en gammal qvinna så narraktig och så förnedrad; det är synd om Dig, liksom det är synd om oss alla.
Synd om oss alla!
PRINSEN hånfullt.
Dronningen!
LAGMANSKAN likaledes
Prinsen! -- Men ha inte vi sett hvarann förr?
Du var utspökad nyss, men nu när vi se hvar-
Jo kanske; i vår ungdom, ty äfven jag är gam-
ann så här oförstäldt... börja vissa drag stiga fram...
jag kommen... hvad händer mig?
Säg icke mer... säg icke mer...
O, hvar är
Nu vet jag:
Du är min syster!
för mig?
Eller gå de döda igen?
Min bror är ju död.
Har man ljugi
Allt går igen.
Är jag då död eller är jag lefvande?
Men lik Dig är Du som jag lemnade
Dig en gång: lika fåfäng och lika tjufaktig.
Det må Du fråga ty jag vet af ingen skilnad
Tycker Du att
Du är bättre då?
har uppfunnit den åttonde... att bestjäla de döda.
Jag har de sju dödssynderna, men Du
FJERDE AKTEN PRINSEN.
åt mors graf; du behöll pengarna och köpte ingen krans.
Jag sände dig tolf år i rad pengar till en krans
Hur vet Du det?
utfinna af ditt brott.
Hur jag vet det, är det enda intresse Du kan
PRINSEN tar upp sedlar ur fickan.
Här äro sedlarne!
LAGMANSKAN faller till marken.
Det ringer i en kyrkklocka; alla böja hufvudet mot bröstet, men ingen faller på knä. HVITA FRUN in; fram till Lagmanskan och reser henne upp.
Känner Duv mig?
ADVENT HVITA FRUN.
från henne.
Du hade utplånat mig ur hennes lif,
Jag är Amalias mor.
Du hade stulit mitt minne
men nu skall
Du utstrykas, och jag skall återvinna mitt barns kärlek och förböner som jag behöfver.
jag sätta henne att vakta svina...
Jaså man har sqvallrat för den slynan; då ska
PRINSEN slår henne på munnen.
HVITA FRUN.
Slå henne icke!
Du ber för mig!
Ja, så har jag lärt.
jorden som det är till solen, om Du bara vågade! CEREMONIMÄSTAREN
Hycklerska, Du skulle önska mig så långt under
rör vid Lagmanskan med sin staf; hon faller till marken.
Couche! fördömda hynda!
FJERDE AKTEN marken: musikanterna och tronen jemte
Dödssynderna döljas af nedfallande dekorationer och försvinna.
Slutligen är korsvägen i skogen återstäld och Lagmanskan ligger vid vägvisaren.
Hexan står bredvid.
Scenförändring för öppen ridå; Panstatyn sjunker genom
Jag kan icke, jag är stelfrusen...
gonbönen ringer just in.
Solen går straxt upp, hanen har galit och mor-
Jag bryr mig inte om solen.
Då skall Du få vandra i mörkret.
Ve! mina ögon; hvad har Du gjort?
Upp och gå nu; i köld och mörker, tills Du stupar!
Jag släckte ljuset bara, eftersom det plågar Dig.
Mina barn!
-- Amalia!
Erik och Thyra!
dem mer förrän din vandring är fullbordad.
Så, upp och gå!
Annars löser jag mina hundar!
LAGMANSKAN. trefvar för sig och går.
Hvar de äro, Du skall icke se
FJERDE AKTEN med Rättvisans emblemer.
Midt på golfvet framför tribunen dombordet med skrifdon, Bibel, ringklocka, klubba. klofvar; ofvanom ett stort svart krucifix.
På väggen i fonden skarprättarens bila; derunder handTingssalen.
I fonden ordförandens tribun i hvitt och guld
LAGMANNEN in; smyger sakta framåt.
Klockan lyftes och ringer; klubban slår ett slag; stolarna skjutas på en gång mot bordet; Bibeln slås upp; stearinljusen tändas.
står slagen af fasa; derpå nalkas han skåpet.
Skåpdörren slås upp; papper kastas ut emot Lagmannen, som tar upp dem.
LAGMANNEN lugnad.
ningarne; der är arrendekontraktet och bouppteckningen... ja!
Handklofvarne på väggen skramla.
Nå, nu hade jag tur!
Der är förmyndarräk-
inte rädd!
Skramla Ni; Så länge bilan inte rör sig är jag
Han lägger handlingarne på dombordet samt går tillbaks att stänga skåpet, hvars dörr dock oupphörligt slår upp.
ADVENT Allt har sin orsak: ratio sufficiens.
Denna skåp-
dörr har en fjeder som jag icke känner, och derför tar icke.
att jag icke känner den förvånas jag, men jag frukBilan rör sig på väggen.
ning, men i dag betyder det bara att den deplacerats ur jemvigtsläget.
Nej, när jag får se min vålinte den der charlatanen trolla. nad, då ska jag börja på att reflektera, för det kan
Bilan rör sig; det har alltid betydt halshugg-
fram bakifrån skåpet; han är alldeles lik Lagmannen, men har ögon utan pupiller, helt hvita som gipsstatyers.
LAGMANNEN rädd.
VÅLNADEN
Hvem är Du?
VÅLNADEN.
orättfardige domaren, som kommit hit att få min dom.
Jag är icke, jag har varit.
Jag har varit den
Hvad har du gjort då, stackars man?
Bed för mig, Du som har rent samvete...
Allt hvad en orättfärdig domare kan ondt göra...
Skall jag... bedja för Dig?
FJERDE AKTEN VÅLNADEN.
Ja Du som icke låtit utgjuta oskyldigt blod.! .
och för öfrigt har jag
Mjt lagens bokstaf, så att jag ren.
.. jaja, utan ironi!
Det är sant, det har jag verkligen icke gjort,
kan med skäl mottaga titeln Den rättfärdige doma-
ta, då de osynlige sitta till doms...
Ögonblicket vore verkligen illa valdt för att skäm-
Hvilka sitta till doms?
VÅLNADEN pekar åt dombordet.
Du ser dem icke; men jag ser dem.
Det ringer i bordsklockan.
En stol skjutes från bordet.
Bed för mig!
Du måtte vara en stor brottsling som sent kommit till medvetande om sin skuld.
Det vill jag inte, och rättvisan skall ha sin gång.
Du är sträng som det goda samvetet.
Du sade ordet!
Sträng, men rättvis!
Ingen barmhertighet alltså?
Ingen nåd?
Ingen nåd!
Klubban faller; stolarne skjutas från bordet.
Nu föll domen!
Hör Du icke?
Jag hör ingenting!
VÅLNADEN pekar åt bordet.
sjömannen, landtmätaren, sotargossen, Hvita frun, arrendatorn...
Och ser ingenting?
Ser Du icke den halshuggna
Nej jag ser absolut ingenting.
nade som jag!
Nu föll domen: skyldig!
Ljusen på bordet släckas.
Ve Dig då när Du en gång får ögonen öpp-
Nu återstår blott den stora auktionen.
Du sade't! sjelf!
Och Du är allaredan dömd!
AKT V.
är ordnadt till auktion med bänkar midt i rummet.
Samma rum som i första scenen af Andra Akten.
På auktio-
nistens bord står Silfverservisen, Pendylen, Vaser, Armstakar etc. stå på lut mot bordet.
Lagmannens och Lagmanskans porträtt äro nedtagna och
GRANNEN OCH AMALIA.
AMALIA
i skurdrägt.
farstu och trappor; nu är det vinter och kallt, och jag kan icke säga att jag utfört befallningen med nöje...
Innan mor gick bort befallde hon mig skura
barn att Du ställer väl stora fordringar på Dig.
Men efter som Du lydt och bestått profvet skall dina pröfningars tid vara till ända, och jag skall säga Dig ditt lifs hemlighet.
Såå, Du har icke haft nöje af det; vet Du mitt
min goda vilja.
Tala Granne, ty jag kan icke längre lita på
styfmor!
Din far gifte sig med henne då Du var deraf att hon dog då Du föddes.
Denna qvinna Du kallar mor är din
ett år.
Hvarför Du aldrig har sett din mor, beror
ha haft en mor men aldrig ha sett henne!
Säg mig, har Ni sett henne?
Det var detta alltså! -- Tänk så underligt att
Jag har kännt henne!
Hur såg hon ut!
hennes ögon,blå, och som hvetehalm hennes hår så gult...
Ja, hur hon såg ut?
-- Som linets blomma voro
liten och hvit som om den endast sytt silke i all
Och högvext och smärt; och hennes hand så
sin dar, och hennes mun såg ut som ett hjerta och som om endast goda ord gått öfver dess läppar.
FEMTE AKTEN GRANNEN.
Hur vet Du allt det der?
jag varit ond... och då lyfter hon handen varnande, kastar ut ljus.
Det är hon! -- Säg Granne, fans ingen bild af henne här på gården?
Jo det är henne jag brukar drömma om när
och handen bär en ring med en grön ädelsten, som
jag ej!
Jo, det fans förr; men om den är qvar vet
som lät mig behålla min mors bild oskärad, och jag skall hädanefter finna det i sin ordning att den gamla är stygg mot mig.
Detta är således min styfmor.
Gud är god
Stygga styfmödrar äro till för att ge snälla
blifvit, och derför skall Du, nu få en julklapp i förskott.
Och Du var icke snäll, Amalia, men Du har
modren synes liknande den beskrifning som ofvan gifvits.
AMALIA på knä för bilden.
Han tar Lagmanskans porträtt och löser ramen! en aqvarell af
Min mor, mina drömmars moder! reser sig.
ADVENT Men icke får jag den bilden, då den skall gå
på auktionen.
Jo Du får den, ty auktionen är redan hållen.
Hvar och när hölls den?
veta, och i dag skola sakerna hemtas bara!
Den hölls någon annan stans, som Du icke får
ligheter här i huset: -- Men säg: hvar är styfmor, som jag icke sett på länge?
Så underligt allt går till!
Och så mycket hem-
man icke kommer tillbaka.
Ja, det måste ju sägas:
Hon är der hvarifrån
Hon är död?
Hon är död! anträffades ihjelfrusen i ett träsk der hon gått ner sig.
Barmhertige Gud, förbarma
Dig öfver henne!
Du beder för henne!
Det gör han nog i sinom tid! i synnerhet om
Visst vill jag göra det!
blef så ond!
Ser Du barn, så god Du blifvit!
Derför att hon
Säg icke så, när hon är död...
Må hon hvila i ro! AMALIA.
Men hvar är far?
vänligt af Dig att fråga efter honom, innan Du frågar efter din Adolf.
Det är en hemlighet för oss alla!
honom, och julafton är när; O, hvilken jul oss förestår!
Adolf?
Ja, hvar är han?
Barnen ropa efter
julklapp och gå!
Här skall utredas efter auktionen och sedan får Du höra nyheter!
Låt hvar dag hafva sin plåga, och tag nu din
AMALIA tar modrens porträtt.
skall hända något godt, men jag vet icke hvad!
Jag går, numera icke ensam, och jag tror mig
här är icke för barn att åse.
Jag vet, jag!
Men gå nu, ty det som skall ske Han öppnar fonddörren och ringer i auktionsklockan.
Folket samlas i salen i följande ordning:
De Fattige en
hel skara; Sjömannen; Sotargossen; Grannen står främst; Enkan och De Faderlöse; Landtmätaren.
Den Andre med auktionsklubban och en hög papper.
DEN ANDRE vid auktionsbordet: slår med klubban.
häradets
Lagman inropades af domstolen för frånvarande borgenärer följande poster, som af veder-
Vid konkursauktion förrättad i Tingshuset efter
börande nu torde afhemtas eller tagas i besittning. in: åldrig och eländig.
Håll, i lagens namn!
FEMTE AKTEN DEN ANDRE
låtsas kasta något på Lagmannen, som blir stående häpen och stum.
icke för Dig som ville köpa himmelriket med stulna pengar!
Först:
Enkan och De Faderlösa; der han I den
Tyst med lagen, här förkunnas Evangelium, dock
silfverservis som Lagmannen tog af Er i arvode för
den falska bouppteckningen; Silfret blef något svart under hans orena händer, men jag hoppas det skall bli hvitt igen under Edra!
emedan han bedrogs på sitt arf.
Der har Du dina daren behöfver
Du icke tacka!
Sedan ha vi Myndlingen som fick gå i sotarlära
förmyndarmedel och qvitterade räkningar.
FörmynDer ha vi så Landtmätaren som på utlemnade
falska kartor upprättade ett olaga skifte, så att han fick två års tukthus och oskyldigt.
Hvad kan Du göra åt det Lagman?
Kan Du göra det ogjordt
eller ersätta honom för hans förlorade anseende?
nöjd!
Hans anseende var inte värdt två styfver förut.
DEN ANDRE slår Lagmannen på munnen. mumlar, med knutna näfvar:
Folket spottar åt Lagmannen och
Ge honom en hacka, den lumpen, så blir han
broder.
Kan Du ge honom hans broders lif igen?
Nej! Och Du kan icke böta det med ditt eget lif, ty det är icke så mycket värdt som hans!
Här ha vi den oskyldigt halshuggne Sjömannens
ADVENT Slutligen är Grannens tid kommen, och han har
fått igen sin egendom som Lagmannen afnarrat
honom på fullt laglig väg!
Men som Grannen är
oerfaren i juridiken har han mot all bestående lag
insatt Lagmannens måg som arrendator på lifstid,
strukit hans skuld och gjort honom till sin arvinge!
Jag vädjar till högre rätt!
Allrahögsta, och dit når Du ännu icke med dina dessa fattige som Du bestulit på underhåll ropa: skyldig!
Det här har gått igenom alla rätter utom den
stämplade papper!
Ty om Du försökte skulle alla
det outredda som står qvar här tillfaller de fattiga:
Detta är hvad som kunnat utredas, men allt
pendyler, vaser, bijouterier och annat mer som ut-
gjort mutor, bestickningar, handtryckningar, souvenirer, allt tillkommet på rättslig väg, då vittnen och bevis saknas.
Fattige! tan Edert igen; Edra tårar ha tvättat skulden af det orättfångna godset!
De Fattige plundra.
ut till försäljning.
Fattighjonet, förre Lagmannen, understöd!
Hur mycket bjudes?
Och nu den sista posten jag har här att ropa
utbjudes till den minstbjudande för att njuta socknens
Intet bud!
FEMTE AKTEN Första, andra och tredje gången?
-- Intet bud!
-- Hör Du, ingen vill ha Dig! -- Nå då skall jag ta Dig! och befordra
Dig till välförtjent straff!
LAGMANNEN böjd:
Fins ingen försoning?
och stena honom! efter Mose Lag!
Någon annan lag känner icke Lagmannen!
Ridå:
Jo, straff är försoning!
Ut med honom i skogen
Folket kastar sig öfver Lagmannen och knuffar ut honom.
»Väntsalen.»
Samma sceneri som i Fjerde aktens andra scen:
En kitteldal med höga svarta berg omsluten.
I fonden en stor våg, der nykomna vägas.
LAGMANNEN OCH LAGMANSKAN sitta midt emot hvarandra vid ett litet bord.
stirrar framför sig som i en dröm.
på mig... och jag känner ändå ingen smärta...
Tyst jag drömde något!
Man kastade stenar
derpå blef något svart och tomt ända tills nu... börjar jag höra igen... och känna.
Nu käns det
huru länge det varat kan jag icke säga...
Men nu som om man bar mig... hu så kallt, man tvättar
mig, tror jag...
Jag ligger inne i en sexhörning mig och det ringer i en klocka... vänta nu, nu
som i en bicell och det luktar snickare... man bär åker jag, men icke i en spårvagn fastän det ringer drunknade... bom, bom, bom, det bultar tre slag före... och nu sjunga gossarne...
Hvad är detta
oupphörligt...
Nu sjunker jag ner, ner som om jag i taket... och så börjar lektionen... magistern läser för slag?...
Och så bultar det igen i taket, oupphörligt... bom bom bom bom bom bom bom...
Tyst och slut!
Vaknar upp.
trångt! -- Är det Du?
-- Hvar äro vi?
Hvems är bysten der?
Jag qväfs; det är så qvaft och
Det skall vara den nye Guden!
Han ser ju ut som en get!
Det är kanske getternas gud.
det jag sitter och mins för slag?
»Getterna på den venstra sidan»...
Det är guden Pan!
FEMTE AKTEN LAGMANNEN.
Fan?
darne om natten -- jaja inte de herdarne -- få se ett hår af fällen intagas de af en panisk förskräckelse...
Densamme!
Alldeles densamme!
Och när her-
LAGMANNEN reser sig:
icke komma ut härifrån?
Jag vill ut!
Här vill jag icke vara!
Kan man irrar omkring, förgäfves sökande en utgång.
DEN ANDRE klädd som Franciskaner.
Här fins endast ingångar, men inga utgångar!
Är det pater Colomba?
Nej det är Den Andre...
Som munk...?
gammal blir han munk, och det är ju väl det, icke sant, att han någon gång blir det.
Men allvarligt taladt, ty här är endast allvar; detta är min hög-
Ja, vet Du inte det att när Den Andre blir
tidsdrägt som jag endast får bära denna dag på året att jag må minnas hvad jag egt en gång, och hvad jag förlorat.
Hvilken dag på året är det i dag?
DEN ANDRE suckar och böjer hufvudet.
Det är julafton!
LAGMANNEN närmar sig Lagmanskan.
hvar vi äro... jag törs icke, men låt oss gå hem, hem till barnen, till oss... Gråter.
Det är julafton Du!
Vet Du, jag törs icke fråga
och sämja börja ett nytt lif...
Ja låt oss gå härifrån hem till oss och så i frid
LAGMANSKAN förtviflad:
Kära, goda, hjelp oss, haf misskund förlåt oss!
FEMTE AKTEN LAGMANNEN
tar Lagmanskans hand.
hvar vi äro; jag vill icke veta det!
Men ett ville jag ha reda på: blir det aldrig slut på detta?
Jag har en sådan ångest!
Fråga honom icke
Aldrig! -- Ordet slut känna vi ej här!
LAGMANNEN krossad:
Aldrig slut!
kalla rum?
Kommer aldrig solen ner här i detta fuktiga,
Aldrig, ty de som bo här ha icke älskat solen.
bikta mig?
Det är sant: jag har bannat solen.
svälla ut och qväfva Dig opp i halsen.
LAGMANSKAN faller på knä.
Du skall bära dina synder i dig tills de
O!... tänk jag kan icke bedja!
Reser sig, går orolig och vrider händerna.
bedja till!
Derför att det icke fins någon för Dig att
LAGMANSKAN förtviflad.
ord till hopp och förlåtelse.
Mina barn, sänd någon hit att han säger ett
Dig och sitta nu och glädjas åt att Du är borta.
Nej, det kommer icke att ske.
Dina barn ha
På bergväggen synes i ljusbild:
Hemmet med Adolf, Amalia, Erik, Thyra kring julgranen; i fonden Lek-kamraten.
Nej, det ljuger Du! ty de voro bättre än vi!
De sitta vid julbordet och glädjas åt vår olycka?
färdig man....
Nya toner!
Jag hade hört att Du var en rätt-
som någonsin varit!
Jag var en stor syndare... den största
Hm! hm!
syndar Du!
Jag vet att de bedja för oss!
Och om Du säger något ondt om barnen så
FEMTE AKTEN LAGMANSKAN på knä:
Jag hör dem läsa rosenkransen: tyst, jag hör
det är arbetarnes sång när de bryta ner Mausolén.
Du misstager dig fullkomligt; ty det Du hör,
Mausolén!
Der vi skulle ha hvilat i ro!
Under skuggan af tolf kransar!
Hvem är det? visar på Lagmanskan.
Vårflod
VÅRFLOD KOMEDI Gifven för första gången å KONGL.
DRAMATISKA TEATERN Stockholm, 1884.
MIN MODER
PERSONER
FRU GERMAN....
.Fru KRISTOFER ........................
.Hr
DORSCH-BOSIN. HARTMAN.
SIGRID .................................
............M:lle BJÖRKEGREN. GUSTAF WOLFF ...............
.............Hr CHARLOTTE FAXE .........
.Fru PASTOR STENBORG ....... .............Hr MARIE..................................
.Fru LINA .....................................
.............Fru PERSONNE.
HARTMAN. A.
ÖRTENGREN. ULFF.
LINDSTRÖM.
I Stockholm, i våra dagar.
FÖRSTA AKTEN Salong hos fru German.
I fonden tre fönster.
Vid fönstret längst till höger ett damskrifbord.
På vänster sida, närmast fonden soffa med bord och fåtöljer, midt på väggen dörr till tamburen, närmast avantscenen ett pianino.
På vänster sida två dörrar, den öfre till fru Germans rum, den nedre till Sigrids.
Mellan dörrarna kakelugnen.
Framför denna en fåtölj.
Midt i rummet ett större, af stolar omgifvet bord med duk, lampa och böcker.
FÖRSTA SCENEN FRU GERMAN. SIGRID.
Starkt morgonsolsken genom fönsterna.
Frukost är dukad på bordet vid soffan.
Fru German med en tidning i handen sitter framför kakelugnen och rör i brasan.
Lina står bredvid henne.
Sigrid sitter och spelar en vals.
Fru midten.
Germans kappa ligger på en stol, hennes hatt och handskar på bordet i
De sjunga så vackert där, och så...
FRU GERMAN.
bli att spela dansmusik på söndags förmiddagen?...
I baptistkyrkan, sade Lina?
Jag hör inte...
Vill inte Sigrid vara snäll och låta
kamrerns Hanna midt emot skall döpas.
Ja, de sjunga så vackert där, och så säga de, att Sigrid har slutat spela och bläddrar i sina noter.
VÄRFLOD FRU GERMAN.
SIGRID, skrattande.
Det nöjet kan hon väl få unna sig?
Sigrid?
Nå, unna andra då?
det?...
Jag tror att PASTORN kommer hit i dag också, hemma och gör i ordning till qvällen.
Vill Sigrid laga handsken, som ligger där på bor-