Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Diskont-verket till godo; att, efter konkursmassornas utredning, gäldenärerne vid särskilda tillfällen blifvit sökte, utan att likväl derigenom kunnat beredas större afbetalning, än 21 R:dr 32 sk., sorn år 1854 genom utmätning hos löftesmannen indrifvits; samt att, elter det sistlidne år handräckning ytterligare äskats emot löftesmannen, som då på arrende innehade en mindre jordlägenhet, gäldenärernes broder, ofvanbemälde Kapiten-löjtnant Hahr, uti en den 19 September samma år hos
Diskont-direktionen föredragen skrift, till förekommande af brödrens rubbning i besittningen af hans obetydliga, för det lilla jordbrukets skötsel oundgängliga lösegendom, erbjudit sig att inbetala återstående kapital-skulden, 493 R:dr, allt banko, under vilkor att räntan efterskänktes eller åtminstone anstånd med utsöknings-åtgärderne beviljades intilldess Rikets Ständer hunnit pröfva hans tilltänkta ansökning Uih. till R.
Prut. 185(1 A 1857. 6 Samt. 1 Afd. 10 Höft. 1 2 Banko-Utskottets Utlåtande.
M 21. om afskrifning af densamma; i anledning hvaraf
Direktionen, som ej egde att bevilja någon eftergift af Verkets fordran, medgifvit att, derest återstående kapitalet blefve inom nyssnämnde månads utgång guldet, gäldenärerne skulle tills vidare befrias från exekutiva åtgärder för räntans indrifvande; och har berörde inbetalning inom föreskrifven tid blifvit af sökanden fullgjord.
Då Diskont-verket sålunda, genom sökandens välvilliga uppoffring, till fullo återfått kapitalbeloppet, hvilket gäldenärerne sjelfve ej förmått gälda, har
Direktionen ansett sig böra ifrågavarande ansökning förorda, desto hellre som anledning saknades dertill, att Verket i framtiden skulle kunna hos gäldenärerne utbekomma den upplupna räntan, utgörande 523 R:dr 40 sk. 8 r:st banko.
Med fästadt afseende ej mindre å låntagarens och löltesmannens medellösa belägenhet, än äfven derå, att Kapiten-löjtnanten Hahr, ehuru dertill icke förbunden, likväl, för att bistå sina bröder, gjort en uppoffring, hvarigenom Diskont-verket godtgjorts lör hela sin kapitalfordran, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att berörde öfverränte-skuld, utgörande 523 R:dr 40 sk. 8 r:st banko, måtte efterskänkas och utur räkenskaperna få afskrifvas.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 10 Mars 1857, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af räckta motioner, om lifgifvande från Banken af 20,002 Riksdaler Banko, jemte ränta, till Kapitenen E.
Skottes slerbhus-delegare.
Vid sistförflutne tvänne Riksmöten har hos Rikets Ständer fråga förevarit om lifgifvande från Banken af ofvanberörde summa, jemte ränta, såsom ersättning för den förlust Kapitenen E.
Skottes sterbhusdelegare lidit genom den år 1809 å Banko-auktion verkställda försäljning Banko-Utskottets Utlåtande M 21. 3 al Säteriet Eketorp }:dels mantal, säteri-ladugården Samuelsås ^ mantal och frälsehemmanet Sadelmakarekrogen £:dels mantal.
Hörande denria fråga, som nu ånyo blifvit väckt uti särskilda motioner, inom Högvördiga Preste-ståndet af Herr Kyrkoherden Schönbeck och inom Vällofliga Borgare-ståndet af Herr M. L.
Bäckström, får Utskottet till en början ur de föregående Biksdagarnes förhandlingar meddela följande:
Uti säterierne Norra och Södra Lisma 2 mantal samt frälsehemmanet
Upsala med underlydande torp och lägenheter inom Svartlösa härad af Stockholms län, hade Banken panträtt sedan 1751 för ett lån, stort 9,000 Daler kopparmynt; och då, år 1807, hvarken föreskrilven kapital- och räntebetalning erlades, eller återstående skulden, i kapital omkring 290 Hulr banko specie, godvilligt betaltes, måste, på grund af gällande författningar, panten å Banko-auktion försäljas.
Enär Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, om hvilka nu endast är fråga, af Domhafvanden, Lagmannen Erland Junbeck blifvit uti värderings-instrumentet öfver fastigheterne intagna och i ett sammanhang med Bankens pant, efter Banko-method, uppskattade samt uppgålvos vara i sambruk med densamma, medgaf, uppå af egendomens dåvarande egare, Under-stallmiistaren, Friherre Anders Cederström derom gjord anhållan, Bankens Kommissariat, att nyssberörda trenne fastigheter linge med Bankens pant uti ett köp och linder samma utrop försäljas; men före auktionen tillkännagafs likväl uttryckligen; att samma fastigheter icke voro under Bankens pant inbegripne samt att
Banken frånsade sig förbindelsen att för dem stånda hemul, och efter det förbemälde Under-stallmästares broder, dåvarande Löjtnanten, Friherre Jacob Cederström å nämnde auktion inropat samtliga fastigheterna för 30,880 Hulr specie banko, af hvilken köpeskilling
Bankens då återstående kapitallordran, jemte ränta och omkostnader, godtgjordes med tillsammans 312 R:dr 14 sk. 4 rist samma mynt, upptogs, uti det af Kommissariatet den 20
Maj 1809 utfärdade köpebref, anledningen dertill, att Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen kommit att, jemte den förpantade egendomen, å Bankens auktion försäljas, med följande dervid gjorda ordagranna förklaring: »Utfästande sig Banken att, likmätigt innehållet af Kongl.
Förordningen den 30 Maj 1781, stånda laga hemul för denna egendom, sdvidt den varit till Banken förpantad, och hvarå, i anseende till dermed verkställd lagfart, vederbörande domhafvande behagade för köparen, Herr Löjtnanten, Baron Cederström, laga fasta utfärda.» Svartlösa Härads-rätt beviljade häruppå ofvanberörde dag, den 20
Maj 1809, i enlighet med Kommissariatets sålunda gifna anmodan, laga fasta å den del af egendomen, som varit för Bankens räkning lagfaren, eller Norra och Södra Lisma jemte frälsehemmanet Upsala, äfvensom Sotholms Härads-rätt samma dag, uppå anhållan af Friherre J.
Cederström, meddelade honom laga uppbud första gången å fastigheterna Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, hvilka derefter, genom ytterligare, hvart efter annat, lagfarna köp, öfverlätos till Öfversten, Friherre Carl Otto Mörner, förre Juveleraren Friberg, oeh Kapitenea 4 Banko-Utskottets Utlåtande, M 21.
Erik Skotte, hvilken sistnämnde inropade dessa fastigheter å exekutiv auktion tören summa af 20,002 R:dr banko.
Af de i Banken befintliga handlingar har icke kunnat urskiljas huru det lyckats Friherre J.
Cederström och hans ofvanbemälde broder, att inför Hiirads-rätten styrka den sednares åtkomst till sistberörde trenne fastigheter, eller om Härads-rätten vid lagfartens beviljande å dessa fastigheter alldeles åsidosatt den i Kongl.
Förklaringen den 14 Maj 1805 gifna föreskrift, »att, enär lagfart sökes, de handlingar, som styrka förre egarens åtkomst, ovilkorligen böra uppvisas samt innehållet deraf korteligen i lagfarts-protokollet antecknas.»
Men efter det Under-stallmästaren, Friherre Cederström år 1832 allidit, hade hans son, Friherre Anders Cederström på Beatelund, under åberopande af ett utaf bemälde Understallmästares fader, Kapitenen, Friherre Anders Cederström och haris hustru Hedvig Antoinette von Menius upprättadt samt af deras arfvingar och sterbhus-delegare genom arfslörening den 14 September 1793 godkändt testamentariskt förordnande, att, bland annan deras fasta egendom, säterierna Norra och Södra Lisma med underlydande lägenheter, såsom Samuelsås och Eketorp säteri samt frälsehemmanen Upsala och Sadelmakarekrogen med tillhörigheter skulle i everldeliga tider förblifva under fideikommiss-natur, med vilkor, att aldrig kunna abalieneras, förbytas, förminskas eller graveras, visat, att Under-stallmästaren, Friherre Cederström, som efter sin fader, Kapitenen, Friherre Cederström, tilltradt nämnde egendom, således ej varit berättigad till försäljning af de, till Banken icke förpantade, eller med någon inteckning besvärade fastigheterna Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, samt derföre framställt yrkande att komma i besittning af dessa fastigheter; hvadan ock Kongl.
Majit genom dom den 30 Maj 1843, med bifall till detta yrkande, förklarade Kapiten Skottes sterbhus-delegare skyldige att till Friherre Anders Cederström på Beatelund, midfastan den 14 Mars 1844, samma fastigheter, utan lösen eller ersättning, afträda, derest sådant icke förut skett.
Skottes sterbhus-delegare anställde derefter hemuls-talan emot föregående egare, hvilka, genom Stockholms Kämners-rätts laga kraftvunna dom den 14 Maj 1844, förpligtades att till sterbhus-delegarne återbetala de 20,002 R:dr Skotte i lifstiden såsom köpeskilling för fastigheterna Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen till Fribergs konkursmassa erlagt, men då hvarken Friberg eller Mörner eller J.
Cederström, enligt hvad styrkt Vore, egde tillgång till gäldande af hvad dem sålunda ålagdt blifvit, instämde sterbhus-delegarne Banken till Kongl. Svea Hof-rätt, med yrkande om
Bankens förpligtande att till fullo ersätta sterbhusdelegarne all den skada och förlust, som i följd af ofvanberörde förhållanden uppkommit.
Genom Dom den 3 Maj 1848 utlät sig Kongl. Hof-rätten, att, emedan det af Kommissarierne i Rikets Ständers Bank den 20 Maj 1809 utfärdade, här ofvan anmärkta köpebref, visade, att försäljningen af Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen å Banko-auktion den 17 i nämnde månad och år egt rum till följd af dåvarande egarens, Under-stallmästaren, Friherre Cederströms framställda och af Banken bifallna begäran att sagde fastigheter, så - Banko-Utskottets Utlåtande JW 21. 5 sorn varande i .sambruk med de hos Banken för lån pantsatta oell förståndna samt för Bankens räkning uppbjudna och värderade säterien Norra och Södra Lisma samt frälsehemmanet
Upsala kunde fä i ett utrop med den å Banko-auktion utbjudas; thy och då, fastän Banken bilällit omlörmälda begäran oell sedermera efter försäljningen å fastigheterna köpebref utfärdat, Banken likväl icke vore såsom säljare till desamma att anse, samt stadgandet i 5 mom. 4 § af Kongl. Resolutionen den 30 April 1689, att
Banken skulle vara vederredo hemula hvar och en allt hvad som under auktion säljes, icke kunde, vid betraktande af nämnda författnings innehåll i öfrigt, tvdas derhän, som skulle Banken vara skyldig stånda i hemul för sådana fastigheter, hvilka icke varit såsom pant i Bankens hand, ehuru de på egarens begäran blifvit å auktion i Banken sålde, prölvade Kongl.
IJof-rätten, med ogillande af käromålet, rättvist Banken derifrån befria.
Efter det Skottes sterbhusdelegare Kammarskrifvaren Conrad Erik Skotte, Underlöjt nanten Ebbe Christian Skotte och Ekonomi-direktören Johan Godlund, den sistnämnde i egenskap af syssloman i aflidna Jungfru Carolina Christina Bloms gäldbundna bo, målet hos Kongl. Majit i underdånighet fullföljt och dervid sökt visa, att Bankens Kommissariat medelst dess åtgärder varit vållande till den förlust, bemälde sterbhusdelegare fått vidkännas, har Kongl. Majit, uti dom den 7 Mars 1849, i öfverensstämmelse med den af Högsta
Domstolens fleste ledamöter yttrade mening, funnit, att hvarken den omständighet, att, vid den för Bankens räkning verkställda värderingen, omlörmälda fastigheter blifvit i ett sammanhang med Bankens pant värderade, och att desamma uti den om Banko-auktionen utfärdade kungörelse jemväl vore upptagna, utan något urskiljande i afseende å den särskilda anledningen till deras försäljande, kunnat köparen om rätta förhållandet härmed missleda, eller auktions-åtgärden bordt gifva köparen, lika litet som vederbörande Härads-rätt, anledning att antaga, det vidare upplysning om säljarens åtkomst till dessa fastigheter icke erfordrades, innan å dem lästa söktes och meddelades, hvadan underlåtenheten af en sådan upplysnings påkallande samt Härads-rättens förfarande att fastebrefvet ändock utfärda, men icke
Kommissariernes ofvanomförmälda tillgörande måste anses hafva vållat att de sednare köparne och deribland slutligen Kapitenen Skotte förlitat sig på behörigheten af de med fastigheterna förefallna särskilda försäljningarne; i följd hvaraf och då, i förevarande fall, Kornmissarierne icke varit att betrakta annorlunda, än såsom ombud för säljaren, samt deraf, att de fyra första momenterna i åberopade 4 § af Kongl.
Resolutionen den 30 April 1689 endast handla om bortauktionerande af Bankens panter, följde, att den i 5:e eller sista momentet af samma § stadgade hemuls-skyldighet icke afsåge annan försäljning, än af sådana panter, hvarföre ock nämnda stadgande, fastän Kommissarierne i salubrefvet, der de iklädt sig hemul, så vidt den sålda egendomen varit till Banken förpantad, ej uttryckligen förbehållit sig befrielse från sådan förbindelse i fråga om Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, icke kunde i detta mål tillämpas, pröfvade Kongl. Majit rättvist fastställa Hof-rättens dom.
Sedan Banken sålunda blifvit från hemuls-skyldighet befriad, har, såsom i det föregående blifvit nämndt, vid såväl 1850 och 1851, som 1853 och 1854 årens riksdagar, förslag hos Rikets Ständer framställts om beredande af ersättning åt Skottes sterbhus-delegare för 6 Banko-Utskottets Utlåtande Jtä 21 \ den förlust, sorn, på sätt ofvan berördt är. dem tillskyndats och till hvilken förlust
Bankens vederbörande tjenstemän ansetts hafva varit vållande.
Vid den förstnämnde riksdagen hemställde Banko-Utskottet i Utlåtandet M 51, att, med afseende å Bankens medverkan till första försäljningen af ifrågavarande fastigheter, genom hvilkas frånvinnande Kapitenen Skottes sterbhus-delegare gjort en betydlig förlust, den der icke kunnat af dem som vederbordt ersättas, Rikets Ständer måtte täckas tillåta att af Bankens medel finge till bemälde sterbhus-delegare utbetalas 10,000 R:dr Banko; men som denna hemställan af Bidderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet afslogs, förföll frågan.
Sednaste riksdags Banko-Utskott åter afstyrkte den föreslagna ersättningen i Utlåtandet JYs 24, hvilket af Rikets Ständer gillades.
Till stöd för det nu ånyo väckta förslaget, hafva motionärerne åberopat, bland annat, den omständighet, att af de Högsta
Domstolens 7 ledamöter, som i målets slutliga afgörande deltagit, 3:ne varit från beslutet af skiljaktig mening och ansett Banken skyldig att gälda den af Kapitenen Skotte erlagde köpeskilling med ränta.
Denna minoritetens mening, hvilken äfven bordt här anföras, innehåller att, alldenstund hemmanen Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, intagne uti gemensam saluvärdering med andra hos Banken pantsatta fastigheter, blifvit, jemte dessa sednare försålde å Banko-auktion den 17 Maj 1809 och Banken jemväl, genom utlärdadt salubref, under åberopande af de för Banken gifna författningar, på köparen transporterat och öfverdragit hela den till salu utbjudna egendomen, men det sedermera befunnits, att ofvannämnde hemman utgjort fideikommiss-egendom och således den genom Banken skedda försäljning, hvad samma hemman angår, varit olaglig; fördenskull och emedan 4 § af Kongl. Resolutionen den 30 April 1689, angående Banko-auktion, i 5 momentet innehåller, att »Banken skall vara vederredo att hemula hvar och en allt hvad som under auktionen försäljes,» samt detta, i bestämda ordalag, till betryggande af köpares rätt och säkerhet, utan all inskränkning meddelade stadgande ieke medgåfve något undantag från detsammas tillämpning för nu ifrågavarande fall, der Banken sålt egendom, hvari den ej haft panträtt, utan att tillbörligen granska den uppgifne egarens åtkomst-handlingar, innan Banken verkställde försäljningen, hvilken, då den gick i Bankens namn, redan derigenom erhöll ett förtroende, som kunde komma att, på sätt ock inträffat, ndnska enskildes och domares vaksamhet; thy och då, vid utfärdandet af Bankens salubref, någon afsägelse af hemuls-ansvaret i den ordning 11 Kap. 6 § Jorda-balken bjuder, eller medelst afsägelsens intagande i salubrefvet, ej kunde anses hafva skett, enär omnämnandet deri af Bankens hemuls-skyldighet för en del af det sålda icke innebnre uttryckligt förbehållom befrielse hvad återstoden beträffade; vid hvilket förhållande det i auktions-protokollet influtna förbehåll om sådan befrielse vore utan all verkan emot sökanderne, pröfvade Högsta Domstolens bemälde trenne ledamöter rättvist, med ändring af Ilof-rättens dom, förklara Rike/s Ständers Bank skyldig att, jemlikt ofvan åberopade författning, jemförd med 11 Kap. 1 och 3 §§ Jorda-balken, till sökanderne, som, i anseende till bristande tillgång hos deras närmaste fångesrniin, ej kunnat af dessa någon ersättning utbekomma, gälda den Banko-Utskottets Utlåtande M 21. 7 af Kapitenen Skotte erlagda köpeskilling 20,002 B:dr Banko, tillika nied fem procent ränta derå, hvilken ränta, enär sökanderne ej visat, att de löre den i Kongl. Maj:ts dom den 80 Maj 1843 utsatta alträdesdag,
midfasta!) den 14 Mars 1844, hemmanen eller deras afkastning alstått, borde beräknas endast från sistnämnde dag och till dess liqvid skedde.
Vid deri granskning Utskottet egnat handlingarne i detta mål, har Utskottet funnit, bland annat, följande förhållanden deraf framstå, nemligen: att Bankens Kommissariat obehörigen åtagit sig att såsom ombud för enskild person å Banko-auktion försälja egendom, som icke var till Banken pantförskrifven; att, vid meddelande af tillåtelse dertill, Kommissariatet antingen icke tagit erforderlig kännedom af eller ock förbisett eganderätts-handlingarnes innehåll, och att detta Kommissariatets förfarande möjliggjort försäljning och lagfart af en icke säljbar egendom, enär den innehafvare, som om försäljningen anmodade Banko-styrelsen, icke skulle kunnat sjelf utfärda något köpebref, utan att förete åtkomst-handlingarne, hvilkas saknad nu ersattes af auktions-åtgärden, som åter, enligt dä gällande författningar, var så bindande, att den sedermera meddelade fastan kunnat vara öfverflödig; att orden i Bankens salubref: »så vidt den varit till Banken förpantade, icke uttryckligen innebära, att det endast var vissa af de försålda hemmanen, som varit pantförskrifna, andra icke, och att Bankens hemuls-skyldighet afsåg allenast dessa pantförskrifna hemman, utan skulle lika väl kunna antagas häntyda på något annat tvifvelaktigt i pantförskrifningen; att om hos en framtida köpare den föreställning uppstått, att nyssnämnda ordalag skulle innebära det förra, eller att blott en del af den försålda egendomen var i Bankens hemulsansvar inbegripen, salubrefvet likväl icke upptog med hvilka hemman sådant skulle vara förhållandet, hvadan, efter det hemmanen i följande egares hand åtskiljdes, det icke kunde af tillgängliga åtkomst-handlingar inhemtas, på hvilket eller hvilka hemman det tvetydiga förbehållet syftade; att det åberopade munteliga tillkännagifvandet vid auktions-förrättningen möjligen kunde vara bindande för första köparen, som ansågs hafva hört det, men ingalunda för sednare köpare, som hade att rätta sig efter förut meddelade klara fastebref och lagfarter, minst för Kapitenen Skotte, hvilken var den fjerde köparen i ordningen samt på exekutiv auktion inropade nu ifrågavarande hemman och derå af den auktions-förrättande myndigheten, Landshöfdinge-embetet, erhöll salubref utan ringaste förbehåll i afseende å hemuls-skyldighet; samt att det ej heller bör kunna föras
Landshöfdinge-embetet till last att hafva uraktlåtit alla förbehåll, då dess åtgöranden grundade sig på icke mindre än tre lagfarter och fastebref samt en mångårig oklandrad besittning i lika många köpares händer.
Om nu äfven dessa jemte öfriga förhållanden af flertalet ibland rättvisans högste handhafvare ansetts icke utgöra tillräckliga domskäl för att förpligta Banken att stånda hemul för ofvan omförmälda hemman, så synas de dock innefatta den starkaste moraliska förbin - s Banko-Utskottets Utlåtande 21. eleise leir den, sorn gjort den olagliga försäljningen möjlig, och derigenom föranled! sfi betydliga och förstörande förluster för enskilda personer, att åtminstone i någon mån godtgiira dessa förluster.
Sällan torde någon hafva vädjat till Rikets Ständers billighetskänsla under mera bevekande omständigheter än i förevarande fall, der egaren helt plötsligt och oförskyldt beröfvats sin på fullt god tro undfångna egendom, och egande-rättens helgd sålunda blifvit på betänkligt sätt kränkt.
Att den som i sina enskilda angelägenheter gjort sig skyldig till ett så obetänksamt och försumligt förfarande, sorn här måste tillräknas Bankens Kommissariat, icke skulle kunna med bibehållet samvetslugn tillbakavisa en uppmaning att ersätta den förlust, han visste sig derigenom hafva framkallat och hvilken hans tillgångar med gåfve honom att godtgöra, derom kan blott finnas en mening; och då så är, synes den Statsinagt, hvars behjertande påkallas för det hårda öde, som i följd af hennes underlydandes handlingssätt, drabbat enskilde personer, utan förhoppning för desse att kunna erhålla något skadestånd, icke heller böra tveka att mildra den lidna förlusten
Både billigheten och Rikets Ständers egen värdighet synes kräfva en sådan uppoffring, hvarigenom de lidande må återfå åtminstone kapitalet, och i öfvertygelse att denna mening skall inom representationen göra sig gällande, hemställer Utskottet vördsamt, att till Kapitenen E.
Skottes sterbhus-delegare må af Bankens medel få utbetalas en summa, motsvarande den af bemälde
Skotte i lifstiden för ifrågavarande fa stigheter erlagda köpeskilling, eller 20,002 Hulr banko, dock utan beräkning al ränta.
Och torde, under förutsättning af Rikets Ständers bifall härtill, Banko-fullmäktige lå sig uppdraget att, vid utbetalande af nyssnämnde summa till Kapitenen Skottes sterbhusdelegare, låta tillse, att desse på Banken öfverlåta den rätt de, på grund af Domstols laga kraftvunna beslut, mot fastigheternas föregående egare må innehafva, på det att, ifall tillgångar skulle någon eller några af dem framdeles tillfalla, Banken måtte kunna mot dem då vidtaga de åtgärder, i ersiittningsväg, hvartill omständigheterna kunna föranleda.
Af Herr Heijkensköld, Selim: »Emot det beslut Utskottet, genom votering och den förseglade voterings-sedelns öppnande, fattat att tillstyrka Rikets Ständer beviljandet från Bankens medel af 20,002 R:dr B:ko såsom godtgörelse för den förlust aflidne Kapitenen Skottes sterbhus-delegare skola lidit i följd af bristande tillgång till hernuls-ersättning hos samtlige Banko-Utskottets Utlåtande M 21. 9 samtlige de personer, hvilka varit innehafvare af de gemensamt med Lisma säteri och Upsala hemman på Banko-auktion försålde, men sedermera af fidei-kommissnatur befunna hemman Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, får jag mig reservera och i sådant afseende hänvisa till den af Herr Stats-kommissarien L. G. af Sillén vid 1850—1851 årens riksdag i detta mål afgifna reservation så lydande: »Man - har antagit att Bankens Kommissarier genom sitt till egarnes anhållan gifna bifall, att, jemte de till Banken pantförskrifna Norra och Södra Lisma samt Upsala, låta å samma auktioner försälja äfven de af pantegaren innehafda och i sambruk med de nyssnämnda nyttjade samt å saluvärderingen inbegripna hemman Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, begått ett fel, sorn föranledt den förlust, för hvilken ersättning nu sökes; men man har dervid velat glömma, att detta redan blifvit i de tvenne högsta domstols-instanserne pröfvadt och af dem likstämmigt förklaradt icke hafva egt rum; hvadan det synes mig som Utskottet icke bort grunda ett tillstyrkande af godtgörelse till de lidande på sådana skäl, som, ehuru man sökt att så godt ske kunnat icke gifva dem en sådan mening, likväl i sin enkelhet och rätt förstådda, innefatta ett underkännande af de skäl domstolarne för sitt domslut användt, hvaribland det hufvudsakliga, att vid försäljningen af de ifrågavarande hemmanen något sådant fel icke blifvit från Bankens sida begånget, som kunde tiil ersättnings-skyldighet föranleds.
Härmed är således afgjordt, att ingen rättighet till ersättning från Banken bör åberopas, icke ens antagas att Banken har dertill någon moralisk förbindelse.
Derjemte förekommer härvid, att, enligt de Utskottet tillhandakoinna handlingarne, väl blifvit såsom styrkt antaget, att hos samtlige de personer, hvilka genom köp blifvit innehafvare af hemmanen Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, sedan de på Bankoauktionen försåldes gemensamt med Lisma och Upsala, tillgång saknats till den ersättning de för bristande hemul förklarats skyldiga utgifva; men om förhållandet var sådant vid Ben tid då hemulsfrågan af domstol behandlades, bevisar ej detta att förhållandet för närvarande och framgent skall vara enahanda;» af Herr Doktor Björkman: »Jag anser att förevarande ömtåliga ersättningsfråga icke bör af Rikets Ständer afgöras, förrän det blifver till fullo ådagalagdt, att f. d. presidenten, friherre J.
Gederström, hvilken i sista rummet är dömd att ersätta kapiten Skottes sterbhus-delegares förlust, omöjligen kan sitt åliggande fullgöra.