Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De sädesproducerande orterna omkring Mälaren och hela den jernproducerande vestra bergslagen, hvars malmtillgångar äro outtömliga, skulle genom tillfälle till en snabbare omsättning af sina produkter framskrida otroligt, uti industriel förkofran.
Dessutom är den föreslagna banan ej allenast för Sveriges hufvudstad af största nytta, utan dertill kommer, hvad som ej nog kan behjertas, att knappast någon jernbana i strategiskt hänseende är vigtigare än denna, såvida den i framtiden kommer att sammanbindas med stora stambanan emellan Örebro och Göteborg. Öfverste
Ericson tillstyrkte år 1856 den af mig föreslagna banan, jernvägsundersöknings-komitéen år 1859, komitéen för utredande af norra stambanans ändamålsenligaste sträckning är 1862 samt Kongl. Majit i nådig Proposition sistlidne riksdag förorda densamma.
Fullständiga undersökningar i den nämnda rigtningen hafva blifvit gjorda under loppet af innevarande år af Chefen för medlersta Väg- och Vattenbyggnadsdistrikten, Major Adelsköld.
På aila dessa skäl vågar jag föreslå: l:o Att Rikets Ständer måtte bevilja ett belopp af en million Riksdaler för påbörjande af en stambana, utgående från den under byggnad varande jernbanan emellan Stockholm och Upsala, och sträckande sig ge - 190 Motioner i Preste-Slåndet 1865.
N:o 87. nom Upland och Westmanland till
Dalarne samt vidare i rigtning åt sjön Siljan. ’2:o Att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:t öfverlemna att med ledning af vunnen utredning i tekniskt och ekonomiskt hänseende i öfrigt närmare bestämma de orter, sagda bana lämpligen bör beröra.
N:o 87, Af Domprosten Björling:
Om anslag till fullbordande af jernvägen emellan Arboga och Köping.
Det bolag, hvars uppgift varit att medelst en jernbana förena Mälaren och Hjelmaren, har, såsom bekant är, till följd af financiela motgångar, icke förmått fullborda detta företag i vidsträcktare mån, än att för ätta är sedan emellan Örebro och Arboga för trafiken öppna en jernväg, som blef den första lokomotivbana i Sverige.
Utsträckandet af denna jernväg till Wenern är numera af mindre vigt. sedan förbindelsen med Statens vestra stambana kommit till utförande, hvaremot den del af det ursprungliga förslaget, som afser vägens fortsättning österut till Köping, har vunnit en ökad betydelse, icke allenast genom förbindelsen med vestra stambanan, utan äfven genom anläggningen af den snart fullbordade Köping—Uttersbergs jernväg.
Att jernverk vid Hedströmmen kunna med fördel välja Göteborg till sin afsättningsort för export, har visat sig deraf att, oaktadt landtransport ifrån Köping begagnats till jernvägen vid Arboga, har likväl under loppet af de sednare tvänne åren, ifrån ett af dessa jernverk tusentals centner jern tagit denna väg till Göteborg.
Om således genom Örebro—Arboga-banans utsträckande till Köping en billigare transportkostnad kan beredas, skall ofelbart vestra stambanan erhålla en ganska betydlig tillökning i trafik ifrån de jernverk, som betjena sig af Köping— Uttersbergs banan.
Ganska betydliga kostnader hafva redan vid jern vägsföretagets början blifvit nedlagda på linien emellan Arboga och Köping; erforderlig mark har blifvit in - Motioner i Prest.e-Ståndet 1865.
191 köpt; en del af terrasseringen och ballastningen har blifvit utförd jemte murning för två större broar, men arbetets fulländande har sedermera måst, i brist på nödigt byggnadskapital, öfvergifvas.
Kostnaden för de återstående arbetena hafva blifvit beräknade att uppgå till 320,000 R:dr, men bolaget befinner sig, i anseende till de alltför välkända missöden, som drabbat detsamma, urståndsatt, att bekosta dessa arbeten utan främmande bidrag.
Exemplet af ett bolag, som, utan något enskildt syfte, har utan ringaste bidrag å Statens sida anlagt och för allmänna trafiken öppnat en jernbana af fem mils längd med en kostnad af lika många millioner R:dr, står utan like inom vårt land; och då det nu visat sig att denna jernväg medfört det gagn förproduktionen och den allmänna rörelsen, att godstrafiken ä densamma på några år fördubblats, bör ett sådant företag icke vara oförtjent af landets sympatier.
De tilldragelser, som vållat den financiela förlägenhet, med hvilken bolaget under flera år haft att kämpa, har, dä bolagets missöde icke varit sjelfförvålladt, icke heller bordt minska dessa sympatier.
Det torde sålunda knappast behöfva i minnet återkallas hurusom representationen villigt gått till mötes likartade önskningar, framställde från annat håll, der så talande skäl eller någon sådan kalamitet som hår icke funnits att åberopa, för att billigheten af den begäran, bolaget nu går att genom mig framställa, bör lyckas att vinna representationens erkännande.
Jag vägar nemligen föreslå: att Rikets Ständer mätte bevilja Köping- Hult—jernvägs-aktiebolag ett anslag för en gång af 160,000 R:dr utan återbetalningsskvldighet, såsom bidrag till fortsättande af Orebro—Arboga jernväg till
Köping emot det att bolaget lemnar fullständig garanti för arbetets fullbordande inom ett år efter det anslaget blifvit lyftadt och under vilkor att, i fall Staten framdeles skulle besluta inlösen af Köping—Hult-bolagets jernväg, det sålunda beviljade anslaget kommer att å köpesumman afräknas.
Stockholm den 15 November 1865. C. O. Björling. 192 Motionär i Preste-Slåndet 4865, N:o 88, iV:o 88.
Af Kontraktsprosten JällZOIlt
Om årlig pension för Kontraktsprosten
Doktor Cnallingii enka och oförsörjda harn.
Svenska folket har af sina fäder ärft, bland mycket annat ädelt och storsinnadt, äfven det sköna drag att icke glömma de män, som mer än andra offrat sina krafter i fäderneslandets tjenst, glömmande sig sjelfva för att gagna detta och sorn derföre ofta lemna sina efterlefvande i fattigdom och behof.
Bland sådana om fäderneslandet välförtjente var i lifstiden Kontraktsprosten och Kyrkoherden i Kettilstad och Tjärstad af Linköpings stift, Theologie Doktorn J.
Cnattingius.
Utom en mängd goda läroböcker, synnerligen för folkskolan, samt historiska arbeten han från trycket utgifvit jemte författningssamlingar, var han en af de verksammaste grundläggame till folkskolan och har en längre tid under sina bästa år sjelf lagt hand vid undervisning i densamma.
Nu lemnar han sin enka och tvänne barn, en son ouppfostrad och en dotter oförsörjd, i mycket små omständigheter.
Rikets Ständer skulle handla mindre konseqvent om de nekade en liten pension åt den förtjente mannens enka att hon måtte kunna uppfostra sina barn till nyttiga medlemmar i samhället.
Jag vågar för denna enka och de faderlösa vördsamt anhålla om en årlig pension af 300 Riksdaler.
Handlingar, som lemna upplysning såväl om mannens förtjenster, som sterbhusets ställning, skola med det snaraste till Höglofliga Stats-Utskottet öfverlemnas.
Stockholm den 15 November 1865. J. Janzon.
N:o 89. 193 N:o 89.
Af Prosten Bergmans Om eftergift af Kronans rätt tili dana-arf efter Skolläraren J. H.
Löfström.
År 1860 den 13 Mars afled i Dala. af Skara stift, Läraren vid detta pastorats då ännu gemensamma och enda fasta folkskola, Johan Henrik Löfström, som, född i Stockholm, efter der tillbragt ungdomstid, någon kort tid sysselsatte sig med landtbruk, men genom misslyckade spekulationer slutligen försattes i nödvändighet att till borgenärer afstå sin egendom och derefter valde skollärare-yrket, hvilket han ock i
Dala utöfvat från folkskolans inrättning derstädes i början af 1840-talet, till dess han med döden afgick.
Hans hustru Christina Elisabeth Clausén, född i Piteå, afled före mannen den 5 Juni år 1858.
Emellan dessa makar hade år 1839 den 20 Mars blifvit upprättadt ett inbördes testamente, som berättigade den efterlefvande att oqvaldt ega och behålla all den egendom, som, vid enderas dödliga frånfälle, möjligen kunde i boet befinnas; och har detta testamente blifvit lagligen bevakadt och närmaste arfvingarne efter hustrun delgifvet, sedan mannen förklarat sig icke ega några lagliga arfvingar.
Vid Löfströms död befanns han ock hafva efterlemnat en lösegendom, som, vid bouppteckning den 2 April år 1860, efter afdrag af skulderna, i värde uppskattats till 2,409 R:dr 2 öre R:mt.
Löfström icke efterlemnat några arfvingar, som kunde taga befattning med boets förvaltning och utredning, begärdes och erhölls vederbörande domstols förordnande för A. Smedberg i Backås Borgunda att sådan befattning öfvertaga.
På grund deraf har ock bemälde Smedberg ända hittills haft omhänder dit hörande angelägenheter och äfven genom tillkännagifvanden i tidningar uppmanat dem, som kunde ega anspråk på arf efter Löfström, att för sådant ändamål gifva sig tillkänna.
Emellertid hafva ännu icke några arftagare sig anmält; hvadan det vill synas som skulle ifrågavarande behållningen af Löfströms qvarlåtenskap komma att i egenskap af dana-arf, Kongl. Majit och Kronan tillfalla.
Prat. 1865 & 1866. 11 Sami. 2 A/d. 25 194 Motioner i Preste-Ståndet 1865.
Då nu denna behållning', uppgående, enligt förvaltarens härhas bifogade räkning, till ett belopp af 2,210 R:dr 33 öre, hvartill böra läggas räntor intill den dag, då slutlig redovisning kan varda afleinnad, uppkommit egentligen genom de löneförmåner, som Löfström i sin dubbla egenskap af lärare vid Dala pastorats gemensamma folkskola och' klockare inom Dala modersocken åtnjutit, torde icke obilligt vara, att, då, till följe af laga kraftvunna kyrkostämmobeslut, en fast folkskola för hvardera af pastoratets trenne socknar, Dala, Borgunda och Högstena, kommer att upprättas och skolhus redan blifvit iden sistnämnda uppfördt, i Borgunda kommer att uppföras så snart frågan om plats derför blifvit af Kongl.
Majit, efter derom gjord underdånig ansökan, afgjord, och Dala socken måste för den dervarande skolinrättningen till de öfriga socknarna erlägga en dryg lösen, hvarigenom således samtliga socknarna komma att, för ordnandet på ändamålsenligt sätt af sin barna-undervisning, vidkännas betydliga kostnader, dessa socknar finge, till lättnad i berörda afseende, på sig öfverlåten rättigheten att uppbära och använda behållningen af framlidne skolläraren J. H.
Löfströms qvarlåtenskap.
Det är på grund häraf jag härmed vördsamligen föreslår, att Rikets Ständer måtte eftergifva Kongl. Maj:ts och Kronans rätt till dana-arf efter i Dala aflidne folkskoleläraren och klockaren Johan Henrik
Löfström samt öfverlåta de behållna medlen till förbättring af skolväsendet inom Dala pastorat, och till fördelning socknarna emellan i mån af hvarderas antingen förmedlade eller icke förmedlade hemmantal.
Om remiss till vederbörligt Utskott, dit jag utbeder mig få öfverlemna nu tillgängliga och möjligen framdeles ytterligare erforderliga handlingar i frågan, ananhålles vördsammast.
A. Bergman.
N:o 90, 195 N:o 90» Af Kyrkoherden Simonsson; Om statsanslag till aflönande af en lektor i klassiska språk vid hvarldera af de på reallinien fullständiga elementarläroverken och dessas upphöjande således till helt fullständiga läroverk, åtminstone del i Helsingborg.
En företeelse i vår tid och vårt land, som, om den väl icke framkallat eller bör framkalla egentliga bekymmer utan fastmer utgöra ett glädje ämne, likväl föranled! och föranleder många omsorger samt erfordrar vidtagande af flerahanda åtgärder, är det stora tilloppet af lärjungar vid elementarläroverken.
Detta ökade behof af tillgång till erhållande af elementarundervisning röjer sig äfven i de förslager till utvidgande af åtskilliga elementarläroverk, som förekomma såväl i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof som i flera afgifna motioner vid innevarande riksdag.
Ett medel för tillfredsställande af detta behof, som mig veterligen ännu icke utan till förmån för ett enstaka läroverk blifvit gjordt till föremål för pröfning, skulle jag för min del anse vara särdeles värdt att till det bästa anbefalla, dels med afseende på här nedan antydda ändamål, dels för den jemförelsevis mindre kostnad, som för dess genomförande erfordras, dels ock för tillvägabringande af en rättelse uti hvad för mången synts vara nära en abnormitet inom vårt nuvarande elementarläroverks-system.
Bland våra nu tillvarande elementarläroverk qvarstå ännu fyra blott på reallinien fullständiga.
Ursprungligen flera, hafva de småningom och utan tvifvel med rätta till nyssnämnda ringa antal förminskats.
Tillräckliga skäl torde finnas dertill, att äfven dessa återstående genom en lika förvandling, som deras fordne samslägtingar redan undergått, alldeles försvinna ur systemet.
Deras tillkomst låter sig utan svårighet förklara, till och med på visst sätt rättfärdiga; men svårligen låter det tänka sig, att denna skulle haft sin grund uti någon hos sakkunnige män tillvarande fast föreställning om deras ändamålsenlighet i längden.
Orsaken till deras upprättande torde sannolikast hafva legat inom ekonomiens område och deras bestämmelse lika sannolikt varit att utgöra en öfvergängsfo mation.
Såsom ett steg till öfvergång torde väl ock det få anses, att man snart åt dessa 196 .Motioner i Preste-Ståndet 4865.
N:o 90. läroverk anslog' löner till lektorer på stat och dermed öfvergaf antydda sparsamhetshänsyn.
Men deras ändamålsenlighet har knappast i högre mått derefter än tillförene blifvit genom erfarenheten ådagalagd.
Jag vill i fråga härom ingalunda gå mera behörige domares omdöme i förväg, men icke hafva tecken visat sig dertill, som skulle bemälde domare om dessa läroverk hafva hyst eller hysa några större förväntningar.
Och gå vi till de samhällen och de orter, der sådana läroverk befinnas förlagda, icke finna vi dem der vara föremål för någon särdeles belåtenhet.
Icke hos flertalet af de vid dem anställde lärare, hvilka, ehuru i afseende på aflöning och andra förmåner blott likställde med adjunkterne (underlärarne) vid de helt fullständiga läroverken, likväl hafva framför desse sine jemlikar drygare åligganden, såsom af nödvändigheten förpligtade att meddela undervisning äfven uti de öfversta klasserna, hvilken omöjligen kan af rektor och de två lektorerne allena medhinnas, och hvilka detta oaktadt ännu dertill äro i uudervisningsväg belastade med ett högre timtal än som annars är för lärare vid de öfre klasserna föreskrifvet.
Lika litet finner sig flertalet af dessa läroverks lärjungar och dessas föräldrar eller målsmän af de samma läroverk förelagde prestationer tillfredsställde; åtmin stone har från sådana läroverks hemorter ej blott enskildt och muntligen utan äfven offentligen, dels uti de utgifna årsberättelserna och dels uti inlagor till myndigheter, en klagan utgått deröfver, att lärjungar, som önska vinna en fullständig elementarbildning, icke vid dessa läroverk hafva visshet att erhålla hvad de önska, hvarvid äfven en hotelse någon gång framljudit om läroverkets öfvergifvande, såframt icke dervid blefve sörjdt för uppfyllande af detta lifligt kända behof.
Jag åberopar till stöd för sanningsenligheten af nu uppgifna förhållanden de af vederbörande rektorer utgifna officiela års berättelserna eller så kallade läroverksprogrammen, hvilka man väl icke får frånkänna laga vitsord.
Samma årsberättelser lemna dessutom den ganska märkliga underrättelsen, att de dessa läroverks lärjungar, som läsa de klassiska språken, i antal gemenligen öfverträffa dem, som utelemna dessa språk, liksom den ännu märkvärdigare, att studiet af de klassiska språken der idkas äfven i de öfversta klasserna, hvarest samma studium enligt nådiga läroverksstadgan ej borde förekomma, en omständighet, som ovedersägligen torde bekräfta oafvisligheten uti här omrörde fordran på elementarbildningens fullständighet från menigheternas sida.
Lärjungarne och deras målsmän önska och yrka, att sådan undervisning måtte meddelas, lärarne finnas för den goda sakens skull villiga att underkasta sig dessa hors d'oeuvres, eforerna hafva flerestädes på gjorda framställningar gifvit. sitt bifall till en sådan anordning, och sjelfva den högre och högsta styrelsen samt inspektionen, för hvilka ett sådant förfarande icke kan vara obekant, gifva genom sin dervid iakttagna passivitet sin sanktion deråt.
Allt tyckes sålunda häntyda på ett, om än indirekt, erkän - Motioner i Preste-Ståndet 1865 N:o 90, 197 ilande af någon i sjelfva statuterna för dessa läroverk tillstädesvarande brist.
Hvarföre då låta dem längre bestå i denna bristfulla form?
Hvarföre icke gifva dem de statuter, den fullständighet, de subsidier, hvilka synas vara ett för dem så väl inifrån som utifrån, såväl från ofvan som från nedan såsom behörigt erkändt kraf?
Och huru lätt kan icke detta låta sig göra.
Låt hvartdera af dessa fyra läroverk erhålla vid sig anställd en lektor i klassiska språk, och de blifva derigenom hvart för sig likställde med de fullständiga högre elementarläroverken af lägsta graden och med minsta staten, sådana dessa genom 1856 års nådiga stadga tilldanades, och de skola då äfven helt visst bättre än för närvarande kunna försvara sin plats inom hela organismen samt äfven bättre motsvara de rättmätiga anspråk en hvar eger göra på en offentlig bildningsanstalt.
Det statsanslag, som för nu uppgifna ändamål erfordras, blifver en mindre betydlig utgift i jemförelse med de rikare frukter, som då kunna af dessa läroinrättningars verksamhet påräknas, och med de besparingar, hvilka till följe af ett på detta sätt öfverflödigt gjordt utvidgande af månget annat läroverk kunna uppkomma.
Men skulle man likväl tveka att utsträcka härmed yrkade förmån till alla de fyra här omrörda läroverken, så ville jag vördsamt anhålla, att ifrågavarande anslagsförmån åtminstone och till en början mätte få tiligodokomma ett bland dessa fyra läroverk, nemligen Helsingborgs, hvars behof i detta hänseende jag på grund af dess närbelägenhet har mig närmare bekant, och om hvilket behof en hvar torde kunna vinna full öfvertygelse, som med behörig uppmärksamhet genomläser och begrundar dervarande rektors sednaste offentliga redogörelse, afgifven den 24 Maj innevarande år, med de sakkunnige personers yttranden, som deri finnas intagna.
Jag utbeder mig alltså på här anförda grunder, hvilka jag är beredd att, om så skulle behöfvas, vidare styrka och utveckla, att få för Rikets Höglofliga Ständer föreslå och anhålla, det ett så stort årligt statsanslag, som enligt för elementarläroverken gällande stat erfordras till aflönande af fyra lektorer, måtte beviljas för anställande af en lektor i klassiska språk vid hvartdera af de ännu tillvarande fyra endast på reallinicn fullständiga elementarläroverken i riket, eller — i fall hinder skulle möta för beviljande af hela detta anslag — åtminstone åt en lektor med uppgifne bestämmelse vid det i Helsingborg.
Med anhållan om remiss af denna min vördsamma motion till vederbörligt Utskott, får jag förklara att, om så skulle äskas, vidare upplysningar rörande här föredragna ärende skola blifva samma Utskott meddelade.
N. Th.
198 Motioner i Presle-Ståndet 1865.
N:o 91» Af Kyrkoherden Simonsson!
Om underdånig hemställan till Kongl. Maj:t, om utfärdande af en nådig Förordning derom, att ersättning för innehafvare af militie-, civil-, ecklesiastik- och andra stater anslagna boställen för å jordens drainering nedlagd kostnad, måtte beredas derigenom, att samma kostnad må fördelas i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Kungörelsen den 16 Januari 1863 för likartade fall föreskrifver.
Att ett Rikets Högloiliga Ständer understäldt förslag en gång blifvit utan framgång, torde ej i sig innebära något tillräckligt bevis, att samma förslag skulle varit förfeladt eller i sig sjelft oantagligt, Meningarne vexla med tiderna, och hvad en tid ogillat och förkastat, kan af en annan tid vinna bifall och understöd.
En sådan förändring i omdöme och beslut torde särdeles då med någon sannolikhet kunna väntas, om en sednare erfarenhet bekräftat ändamålsenligheten och behöfiigheten af en åtgärd, som, då den först föreslogs, var mindre bepröfvad och derföre ansågs vägad.
Det äro sådana betraktelser, som ingifvit mig dristigheten att nu återkalla uppmärksamheten till ett förslag, som, för några riksdagar sedan framlagdt af en högt aktad ledamot af detta Högvördiga Stånd, då icke lyckades vinna det afseende, som samma förslag enligt mitt förmenande väl förtjent.
Numera aflidne Prosten m. m. C. G. Berlin föreslog nemligen vid riksdagen år 1856, att Rikets Ständer skulle i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. May.t i nåder utfärda en förordning, enligt hvilken innehafvare af civile, militäre och ecklesiastike boställen och löningsjordar tillerkändes ersättning för de kostnader, som kunde nedläggas på grunddikning — s. k. drainering — af sådana löningsjordar, hvilken ersättning, fördelad på vissa år, skulle vid jordens frånträdande betalas af efterträdaren, dock under förbehåll af tillsyn och kontroll, att företaget vore planmessigt uppgjordl och ändamålsenligt verkstäldt.
Förslaget, på ett öfvertygande sätt motiveradt och understödt, efter hvad protokollen utvisa, åtminstone utaf en ännu varande, ej mindre ansedd Ståndsledamot, Kontraktsprosten och Kommendören m. m. E. M. Tegnér, synes likväl icke hafva ledt till något hufvudsakligt resultat, hvilket i min tanke är Motioner i Preste-Ståndet 4865.
199 att beklaga.
Af hvad vigt och välgörande inverkan den så kallade draineringen, dikning i förening med nedläggande af tegelrör, är för åkerjordens förbättring och för uppbringande af dess afkastning, behöfver på en tid med så utbredda och vidsträckta insigter i landtbruket och med så enstämmiga erfarenheter, som dem vår tid ega, såsom varande allmänt erkändt, med inga skäl styrkas.
Och att till boställen anslagne jordlägenheter skola, till förlust för såväl deras innehafvare som hela landet, snart nog nära ensamme vara och förblifva i saknad af detta förbättringsmedel — derför torde inga giltiga skäl kunna anföras.
Men i saknad deraf måste de förblifva, så länge som för medlets anbringande erfordras, att boställsinnehafvaren skall på eget äfventyr anbringa det; ty äfventyret är för stort, kostnaden för dryg för att kunna under mindre än en följd af år medelst den ökade afkastningen ersättas, och obestämdheten af en boställsinnehafvares besittningstid lärer icke behöfva påpekas.
Det torde dä hafva skäl för sig, att nämnda motion åter upplifvas, och jag tager mig friheten dertill göra ett försök, då jag härmed till Rikets Ständer framställer den vördsamma anhållan, det de ville till Kongl. Maj:t ingå med en underdånig framställning, i det syfte här frammanför åberopade motion angifver, hvarvid kunde i underdånighet hemställas, det täcktes Kongl. Maj:t för beredande af ersättning åt innehafvare af militie-, civil-, ecklesiastikeller andra stater anslagna boställen för de kostnader, dem de styrka sig hafva nedlagt på å innehafvande boställsjord anbringad och vederbörligen granskad samt godkänd grunddikning eller så kallad drainering, i nåder meddela enahanda föreskrifter, som jemlikt Kongl. Kungörelsen den 16 Januari 1863 äro rörande fördelningen af hafda kostnader för nybyggnad af kyrka, prestgård eller andra allmänna hus, uppförande af större bro ar eller anläggning af nya vägar gällande.
Simonssan. 200 Motioner i Preste-Ståndet 4865.
Af Doktor Nordlund:
Om ett årligt understöd åt Kamreraren G.
Grundens enka.
Vid 1856—1858 årens riksdag beviljade Rikets Ständer ett årligt understöd af Sexhundra Riksdaler
Riksmynt åt ende återstående tjenstemannen i det år 1832 indragna General-assistanskontoret, Kamreraren G.
Grundén, hvilken i sexton års tid, eller från 1816 till 1832, pä det mest berömliga sätt i Verket tjenstgjort, meri vid Verkets indragning, utan eget förvållande, blef skild från kamrerarebefattning i nämnda under Rikets Ständers styrelse stående kontor och icke sedermera erhållit någon befattning i det allmännas tjenst.
Skälen, på hvilka Rikets Ständer beviljade Grundén detta understöd, finnas intagna i Ilöglofliga Stats-Utskottets Utlåtande N:o 166, Bihang till Riks-Ständens Protokoll 1856—1858, 4 Samlingen 1 Afdelningen 3:dje Bandet, pag. 21—23, och torde här ej behöfva annat än åberopas.
Grundén kom sålunda, efter att sedan år 1832 hafva varit utan tjenst och lön, år 1858 i åtnjutande af 600 Riksdalers årligt understöd, hvaraf han, med försvagade krafter och nästan blind, icke längre än till 11 April 1865, då han afled, fick draga fördel.
Att under sådana förhållanden nämnda understöd icke varit tillräckligt för Grundéns eget samt hans hustrus och oförsörjda dotters bergning, faller sig naturligt, ehuru dessa sednare sträfvat att bidraga till familjens underhåll.
Boets ställning var ock sådan, att, enligt bilagda bouppteckning, enkan och den oförsörjda dottern fingo afträda boets tillgångar och söka urarfva förmän.