Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ser man på sättet huru den' ifrågasatta befordringsgrunden blifvit så vidt utsträckt, som den för närvarande är; så tycker man sig genast finna något från de vanliga formerna afvikande.
I alla sociala förhållanden, der anledning företer sig till intrång i andras medborgerliga rättigheter, plägar den eller de, hvilkas rätt det rörer, få tillfälle att tala till sitt försvar.
Så väl enskilde, som hela menigheter, njuta denna förmon.
Men så har icke tillgått med de förhöjda tjenstårens införande i Svenska Kyrkan.
Dess egentliga Presterskap har aldrig blifvit tillspordt i detta ämne, men likafullt, år efter annat, sett ganska betänkliga inkräktningar göras på sitt område.
Den underdåniga ansökningen, om ett dylikt prerogativ, som antingen sökanden sjelf, eller ti någon förespråkare i hans ställe, ingifvit, liar vanligen varit ansedd såsom ett administrativt mål och blifvit remitterad till något Consistorii utlåtande, högst sällan till Preste-Ståndet under påstående Riksdag, säkert aldrig till Presterskapets hörande vid prestmöten.
Det sistnämnda hade dock, efter min oförgripliga mening, varit det enda rätta, helst fleras personliga rättigheter och framtida välfärd alltid varit af sakens utgång beroende.
Det Domcapitel, som sålunda svarat eller utlåtit sig i Presterskapets namn, icke allenast för sitt Stifts Prester, utan stundom för hela Rikets, har derigenom blifvit satt i utöfning af en myndighet, hvilken troligen kan anses lika tvåtydig till sin natur, som den varit 12 Allm. Besv.- och Oecon.-Ulsk.
Betänkande N.o j)3. skadlig till sina följder.
I synnerhet föreställer jag mig detta varit händelsen, då sådana ansökningar remitterats till Rikets Herrar Erke-Biskoppar, Pro-Caneellerer, Skoldireclioner, Uppfostrings-comitéer, m. fl., de der fått yttra sig i Svenska Presterskapets namn, utan att likväl öfver detsamma innehafva något förmanskap.
Enahanda förhållande är det med Stockholms Stads Consistorium, hvilket fått de flesta dylika remisser till besvarande.
Domcapitlet har, i hvarje sådant fall, haft för sig en af sina underlydande tjenstemän, hvars välgång en öm styrelse gerna befordrar: och sällan lära bevekande skäl, hemtade af sökandens skicklighet, hafva saknats.
En underdånig tillstyrkan lill bifall på hans anhållan blef då lätt samt följden omsider den, att största delen af Hufvudstadens ecclesiastika tjenstemannapersonal, elter omkring 120 personer, räknar för närvarande förhöjda tjenstår.
Men alla dessa tillhöra något af Stiften, med befordringsrätt utom Stockholm, hvadan Slads-Consistorium genom sitt utlåtande svarat för andra Stift, hvilkas rätt det rörde, och sorn fått vidkännas de tryckande olägenheterna af de bifallna ansökningarna.
Det är ej heller utan exempel att, så vidt nemligen det af resolutionen kan inherutas, förhöjda tjenstår blifvit beviljade, utan att någon autoritet förut varit hörd.
Men i alla fall, om äfven vederbörligt Consistorium yttrat sig, så synes ämnet vara af så ömtålig, uti den practiske religions-lärarens rättigheter så djupt ingripande beskaffenhet, att denne icke bort sakna tillfälle få sjelf utföra sin talan.
Val har jag nyligen hört yrkas, uti en sak af ganska ringa betydenhet, ett verkligt adiaphoron, att Presterskapets tanka och opinion borde på prestmöten först inhemtas innan målet afgjordes, emedan pluraliteten afPreste-Ståndet vid en Riksdag icke ansågs göra till fyllest; men i frågan om dubbla tjenstårs beviljande åt vissa personer, då det gällt mångas rätt och framtida väl, har åtminstone jag ännu aldrig funnit, att någon Stifts-chef eller Stifts-styrelse yttrat betänklighet vid att taga beslut till utlåtande, utan alt anse sig förut böra höra allmänna meningen vid ett prestmöte.
Denna förmon har Presterskapet icke åtnjutit, utan dess talan har blifvit förd af ett Collegium, som mången ansett vara icke fullt competent eller ojäfvigt, att med clereciets årsberäkning samt deraf beroende befordran få göra och låta efter behag.
Med all aktning för Stifts-styrelserna i gemen och hvar och en i synnerhet, kan jag likväl icke undertrycka den länge hysta öfvertygelsen, att de, enligt sin nuvarande organisation, icke till alla delar motsvara församlingens behof, utan, lika med flera gamla institutioner, tarfva förbättring.
För att i Allm. Besv.- och Occon.-UtsJc.
Betänkande N.o £>3. i3 Kyrko-ärenden hafva domare och administratörer, som kände Presterskapets alla åligganden och egde erfarenhet i dessas utöfning, borde Domcapitlens Ledamöter väljas på sätt månge redan föreslagit och senast Biskop IIedre'n vid 10 Gap. 19 §. i nya Kyrkolagförslaget.?
Nu deremot äro bland dessa Ledamöter unge män, nyss anlände från Universitetet, de der icke ens undergått prest-examen och inträdt i embetet, äu mindre hafva någon bekantskap med detta embetes pligter.
Äfven de äldre Ledamöterna, några få berömliga exempel undantagna, äro i allmänhet obevandrade, att icke säga helt och hållet fremmande, på det fält, dem åligger noga känna och bedöma.
Sådant är helt naturligt, ty de äro så till sägande isolerade från Kyrkan, deras egentliga kall är undervisningen, hvilken ligger dem närmast: hvad som är derutom förblifver ej sällan bisak.
Härifrån torde man, utan förnärmande, kunna härleda den secundaira tillsyn och omvårdnad, som församlingen och Presterskapet i långliga tider erfarit, äfvensom det intrång, Skolan i vårt land gjort på Kyrkans område vid befordringar.
Styrelsen har sett för mycket på den förras, för litet på den senares sanna fördel.
Jemnvigten är störd, förmonerna ligga uteslutande på den ena sidan, olägenheterna på den andra.
Undervisningsverket är dock ett barn af Kyrkan, i hvars sköte det utbildades och fullväxte.
I stället att tacksamt erkänna modrens omvårdnad, låta henne ostörd ega hvad henne tillkommer, har barnet till val lat sig fädernehuset, upphäft sig icke blott till domare öfver hennes handlingar, till målsman i alla hennes angelägenheter, utan ock ryckt till sig hennes förnämsta yttre tillhörigheter, jemte rättigheten alt uppskatta hennes förtjenster, arbetstid, mödor och den derföre belöpande lönen efter eget godtfinnande.
Jag är lyckligtvis icke den ende, som så bedömer frågan.
Mitt ord är blott ett svagt echo af den rådande rösten bltnd kyrkans tjenare i alla landsorter.
De inse sin med hvarje år försämrade belägenhet, de reclamera länge saknade rättigheter lill fortkomst inom tjenstebanan, dem ingen medborgare, hvar och en i sin väg, någonsin borde beröfvas, emedan de utgöra ett hufvudviikor icke allenast för den nödiga belåtenhet med sin belägenhet, utan ock för den lika nödvändiga utbildningen till fullkomlighet, som dessförutan, vare sig med hvilka konstlade åtgärder som helst, aldrig vinnes.
Till sistnämnda mål har man visserligen syltat med den införda befordringsgrunden, men uträttat dermed mindre, ånman väntade sig, emedan medlet innebar en orättvisa och kunde blott Verka partielt och ensidigt på en del af Kyrkans tjenstemän.
På detta sätt Allm. Besv.- och Occon.~Utsh Betänkande N.-o g3. liar man seculariserat vissa högre och förmonligare befattningar, derigenom att man upphöjt de för samma tjenster heterogena kunskaper och färdigheter till förmonsegare framför Religions-läraren, utan afseende på hans för ändamålet fullt ut tillräckliga lärdom eller hans tjenstetid. ”Onx ”det vore genom esoterisk djup lärdom, som Christendomen skulle od”las bland folket, om det vore så, som vi skulle bedja sädens Herre ”sända arbetare i sina skördar, hvarföre skola då endast de större Pastoratens invånare blifva uteslutande hugnade af den lyckan alt föras ”in på dygdens och salighetens väg?”
Men, såsom vår odödlige Doctor Ödman yttrade, ”detta är icke den port, genom hvilken någon ingår ”i Guds rike, ej heller den, genom hvilken åhörare dit införas” Likväl tyckes man icke vilja godkänna denna, af tidehvarfvets djupsinnigaste forskare i Christendomens häfder, uttalade öfvertygelse.
Ty från Academie-adjuncten, som destillerar i laboratorium, ner till den, som på dammen vid Landlbruks-Academiens experimentalfält anställer försök med flytande gurksängar *), — från Philosophen och Språkforskaren vid Universitetet ner till Skolmästaren, som läser a, b, c för en hop stadsbarn®*), — från Högskolans expectance-lärare, som studerar theorien om ljudet, ner till honom, som spelar violinscalan för skolgossar**®), har nästan hela raden af alla, hvilka befinna sig vid Läroverk, vare sig för att undervisa andra, eller endast sjelfve undervisas, fått företräde till preslerliga befattningar.
Denna förmon har vederfarits icke blott den, som vid undervisnings-anstalterna läser och forskar i böcker, utan äfven den, som endast åligger att mechaniskt handtera och vårda sådana, såsom förhållandet är med Bibliotheks-Amanuenser.
Samma befordringsrätt lill och med eges och kan göras gällande af en vid Carlberg nu såsom Lector tjenstgörande Underlöjnant vid Kongl. Ingenieur-corpsen, enligt Kongl. Brefvet den 8 April 1799.
Till befordran inom kyrkan har man beredt tillfälle för snart sagdt allt menskligt vetande»
Ingen embelsmanna-corps har i thy fall varit och är så prejudicerad, sorn Presterskapet.
Följderna af delta onaturliga och orättvisa intrång hafva i mer eller mindre mon äfven drabbat församlingarne, hvilka ej sällan fått emottaga till herdar, dertill oerfarna personer, som saknat all inre •) Professorn O. Carling njöt dubbla tjenstår.
K. Br. den ra Jan. i8ao. •*) Kyrko-Fattig-skolorna i Stockholm och flerestädes likaledes. ***) Muiik-Directeuren i Strengnäs har äfven dubbla år.
Allni. Besv.- och Oecoiu-Utsk.
Betänkande JV.o g3. kallelse för embetet.
Man bar sett Mathematiei, Linguister, Astronomer, Cancelli-Råd, Jurister, Militairer, Statsfinancierer, Läkare, m. fl. civila personer befordras till Pastors-sysslor, hvilka, om än hvar och en i sitt yrke utmärkte män, likväl sällan torde varit för själavården och församlingens öfriga angelägenheter användbare.
Men, såsom man icke befordrar Målaren till Capellmästare, icke en Musicus till Amiral, icke en Bildhuggare till Lagman, så borde väl ock ingen, äfven för de högsta insigter uti de för Prest-embetet fremmande eller oanvändbara kunskapsgrenar, njuta befordringsrätt framför män inom Ståndet, som, med en längre, förtroligare bekantskap med menige mans öden, vilkor, tänkesätt och seder, af lefvande känsla och nit för dessas upplysning, deras bevarande från okunnighet och laster, ega en öfning och erfarenhet uti sitt heliga kall, hvilka tvifvelsutan äro af högre nödvändighet och större gagn, än allt del lysande och fremmande, man velat inympa på presterliga kallet.
Det ser verkligen ut, som om man antingen skulle ansett hvarje i någon serskild vetenskapsgren bildad person vuxen att förkunna religionens heliga läror till upplysning och tröst för den enskilde och hela menigheter, — eller att man ringa aktat denna befattning samt, af sådan anledning, icke heller gjort sig samvete af att låta Subalternpresterna, Comminislrar och Adjuncter, såsom lägre lastdragare, få släpa sitt lif igenom bäst de kunna.
Om man planmessigt föresatte sig, att inom denna corps utrota all högre intellectuel och religeus utveckling, qväfva på en gång mod och förhoppningar, samt afskräcka skicklige unge män från inträde på denna tjenstebana, skulle man troligen icke finna något säkrare medel dertill än delta.
Det förtjenar äfven anmärkas, att likaså frikostig man varit att utdela förhöjd tjenstetid, ja att äfven meddela den åt sökande relroactivt på en gång för flera år, ända till 10 och derutöfver0), lika litet nogräknad har man varit att afse den tid, som i och för tjernsten verkligen användes.
Om Läraren är pligtig alt undervisa någon eller ingen timma på året, synes icke vid sådana frågor inverkat, allt nog. att han befunnits vid Undervisningsverket.
Man öfvertygas härom af Kongl. Skol-ordningen och andra påbud.
Enligt den förra hållas föreläsningar allenast 3a veckor af året, således 20 veckor lediga.
Under arbetstiden docerar en Collega 3a timmar i veckan, Rector och Conrector 16, Le - *) Kongl.
Resolutionerna den 5 Maji 1824, den 5 September och den 3 October 1827, m. fl. i6 Allm, Besv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande N.-o g3. ctor g samt Gymnasii-adjunct allenast 4 timmar, allt i veckan räknad*.
Deremot föreläser en Academie-adjunct och Docens ingen enda limma offentligt, så vida lian ej erhållit förordnande att förestå en Professors tjenst, ej heller enskildt, utan serskild betalning.
Alla desse, så välde siste, som de förste, hafva likväl dubbel årsberäkning, ehuru ganska olika deras befattningar äro.
Catecheterna och Lärarne vid Handtvei ks-skolorna i Stockholm föreläsa endast 3 timmar hvarje helgedags-eflermiddag, utan att ega några andra göromål.
Samma ojemnhet finnes likaledes vid. sysslorna i anseende till olika mödor med flere eller färre lärjungar, hvilket inliemtas af sista Skol-revisionens underdåniga berättelse den i3 Dec. i83a.
Ealigt densamma, är förhållandet sådant vid G}rmnasierna, att
Linköpings har största antalet ynglingar, nemligen omkring 100 närvarande.
Dernäst Stockholm med 83, Strengnäs, Skara, Hernösand, Götheborg med circa 6o, Westerås, Wexiö, Gefle med circa 5o, Carlstad 36, Calmar 26 och Wisby allenast 16.
Ännu större olikhet företer sig vid de högre och lägre Lärdoms-skolorna.
Uti Skara, der ungdomens antal är störst, har hvarje Lärare, per medium, $5 å 5o gossar att handleda, då deremot annorstädes antalet varierar mellan 3o och 15, men uppgår vid många Skolor icke till högre, än 10 a 13 elever för hvarje Lärare.
Jag bar haft tillfälle se skolcatalogerna för Linköpings Stift sistlidne hösttermin och deraf inhemlat, alt Rector i Norrköpings lägre lärdomsskola hade 2 elever, andre Collega i Westervik 8, Rector derstädes 5, Rector i Skenninge 6, förste Collega i Söderköping 5, andre Collega 3 och Rector derstädes endast 1 gosse att undervisa.
Mången Prestman på landet har äfvenså stort antal privata disciplar, utan alt derföre skörda några förmoner i befordringsväg.
Samma förhållande är med alla större privata pensions-inrättningar.
Under granskningen af deras befattningar, som icke äro Skollärare, men med dessa hafva lika befordringsrätt, träffar man också märkvärdiga förhållanden, hvaraf jag vill anföra blott étt enda exempel.
Vid Ladugårdsiands-kyrkan i Stockholm tjenstgöra för närvarande 1 Pastor, 2 Comministrar, 3 deras Adjuncter, 12 Garnisonsprester, summa 18, sorn sig emellan dela predikotjenstcn vid denna kyrka, och af dessa 18 äro 14, som hafva dubbla tjenstår.
Garnisonspresterna, som tillika i tour predika hvar I2:te helgedag på Garnisonssjukhuset, hafva rättighet att påräkna biträde af Regementenas Skollärare, hvilka likaledes äro med dubbel tjenstårsbeväkning försedde.
Huru många för hvarje i tjensten tillbragt Ålim. Besv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande N.-o q3. *7 lillbrngt
Sr borde då en Comminister på landet åtnjuta, som, i en del Stift der folkmängden socknevis är störst, får ensam bestrida Gudstjensten oell alla öfriga göromål uti sn Annexa med flera tusen invånare?
Man tror, att skickligs sökande skola komma alt saknas vid läroverken, om de ifrågavarande lorhöjda tjenståren borttagas.
Denna fruktan anser jag vara öfverdrifven.
Så länge sysslor finnas med sådana förmoner, som lärostaten nu åtnjuter, komma sökande icke heller att felas, hvilka äro tjenlige för lärostolen.
T civil- och militair-väg gå de yngre och lägre tjenslemännen närs nog lönlös©, och hafva vida sämre utsigt till snar befordran.
Deri minsta lön deremot, som finnes vid Elementarläroverket, är 4o tunnor kronotionde, för 32 veckors arbetstid, hvarförutan innehafvaren aldrig saknar biförljenst genom privat information.
Dessutom hafva Gymnasii- och Skoibetjents, enligt Kongl. Brefvet den i4 Sept. 1802, den rättigheten framför Presterskapet, att utom förslag directe hos Kongl. Maj:t anmäla, sig såsom sökande till de regula Pastoraten öfver hela Riket, hvilka utgöra omkring 400i Derjemte hafva de uteslutande rätt lill prehende-pastoraten, som äro •
För högre lärdomsbelyg i Pastoral-examen, utgifna arbeten och Theol.
Licentiat-examen eller Acr.demiska specimina, som de, lättare än Presterskapet på landet kunna tillegna sig, tillkommer dem äfven ostridig företrädes-rätlighet till alla pastorat af irsta classen, enligt Kongl. Brefven den 21 Aug. 1786, den 24 Jan. 18x1, och dessa pastorat i Riket äro inalles 222< Då skillnaden i tjenstår sökanderne emellan icke är betydlig, hafva dé ock för sistnämnde, högre documenterade lärdom företräde vid u:dra classens pastorat.
Det synes således uti dessa förmouer vara nedlagd en nog tillräcklig borgen för den skäliga förhoppningen, att läroverken skola bestå, samt att en hvar, som har lust och fallenhet för undervisningsverket, icke bör draga i betänkande att söka sig dit, om än förhöjda tjenstårsberäkningen borttages.
Väl torde någre, som icke hafva böjelse för yrket, få en anledning mindre alt vända sig åt denna väg, men sådant vore för Läroverken en ren vinst.
Så, som det nu är, rusa alla dit, icke för skolans skull, utan för att på denna genväg komma till goda pastorat, genom ett språng hoppa öfver alla svårigheter samt undvika den visserligen besvärliga, men både för personen och tjensten Eih. till R•
Fröt. i834• 8 Sami. 3 iy:de Hcijtet.
,g Allm. Besv.- och Occon.-Utsh. Betänkande N;o 9?. nödvändiga vandringen från de lägre till de högre Lefattningarne.
Geijer liar anmärkt om den filosofiska magister-graden» ”att de ”’3;ne prestårsnieriterna för densamma utgöra ofta den stora medelmåt”tans heta kallelse till denna värdighetens efterfikande.”
Detta yttrande kan med ännu större skäl lämpas på den förhöjda tjenstårsberäkningen.
Månne väl undervisnings-verket af densamma dragit den väntade fördelen?
Härtill har Kongl.
Läroverks-Comiteen svarat bestämdt nej, och deruti lärer hvarje competent domare instämma.
Någon hvar vet» att våra Skolor i allmänhet just icke stå serdeles högt i opinionen;■—att de äro få, som tillvunnit sig något större och allmännare förtroende samt att privata UnJervisnings-anstalter blifva mer och mer anlitade.
Öfver-Ståthållaien skrifver i sin sista femårsberättelse, '”att antalet af lärjungar "uti de högre Lärdoms-skolorna i Hufvudstad en under de senare åren i ”märkbar raon aftagit;” men att deremot flera enskilda inrättningar derstädes uppkommit, såsom Hillshn Skolan med 8g elever, Palmgrensmed 60, Nordblads med 22» Thufstrups med azjd Horster» med 45, Albenii med 20 gossar, summa 260.
I landsorterna likaledes arne Lyceer i bredd med många pensioner.
Detta allt talar icke till förmon för dé förhöjda tjenstå ren vid de offentliga Läroverken.
De, sora hålla för att en Skollärare-befattning måste vara en öfvergängstjenst, på det icke Läraren skall erfara en trötthet, sorn nedtrycker hans nit och förlamar hans verksamhet, lära då böra icke räkna till denna dass Lectorer, som läsa 1 L limma på dagen under 3a veckor, icke heller Gyranasii-Åd juncter, sorn blott läsa 4 timmar i veckan» och än mindre Acaderaiernas Ad juncter och Docenter, som icke läsa någon timma publikt oftare, än de fot ordnas förestå professioner, och vid sådana tillfällen hafva lika arbetstid sorn Gymnasii-adjuncter; ty det faller sig svårt att förklara» huru någon trötthet skulle af sådant arbete kunna uppkomma, eller på hvilka billig betsgrunder
Ad jun eter och C omministrar skulle kännas skyldige att uppoffra sin tjenstetid för dessa Lärares så beskaffade mödor.
Detta har Utskottet också rättvisligen afsett. *) Go-miléen» Ledamöter voro:: Hans- Ex.
Cl. Flemine*,. Erite-Biskopperr v. Rosenstein, Presidenten F. Sparre, f. d„ Lundshöfd- II.
Jarla, Riskopparne Tegnér, af Wingård, af Kultberg, J. O. Wallin, förste Ai clrKiten* v. Weigel, General-Majoren Lefrén, Stats-St er et. v. Hartmansdorff", Canee-lfoe-Rådet af Tannström , Piofessorerne F. v. Afzelius, Herzelius, Grubbe, Geijer,'Agardh, Lindfors, Agren, Doctor Hagberg, Lectoierne Fryxell, Enberg och Jos. Wattin.
Betänkande N.-o g3. *9 De, som tala för Skolornas bästa medgifva, att öfvergången från dem icke bör vara allt för hastig, under det de yrka, att den icke må vara långsam.
Tiden för öfvergången håller jag före bero af Lärarens individualitet.
Den kan ej i allmänhet för en hvar lika bestämmas.
Och hvilken jordisk magt förmår väl att i detta hänseende uppträda såsom medlare, om icke rättvisan får göra det?
Hon syries icke otydligt hafva förklarat det vara samhällets pligt att bevara hvarje medborgares naturliga rättigheter och således äfven den practiske Religions-lärarens, som bör, lika med andra Statens Tjenstemän, utan intrång få njuta sin använda tjenstetid till godo; — att denne gjort nog uppoffring för det allmänna i detta hänseende, då han lemnar Skolläraren samma årsberäkning, som han sjelf eger; — samt att han då lill och med gjort mer, än hans vederlikar i något annat land.
Om Läroverken skulle lida genom förlusten af den förhöjda årsberäkningen, huru har det då varit möjligt, alt en del Stadspedugogier kunnat fortfarande vidmagthållas, enär arbetet vid dem är lika träget, som vid Lärdomsskoiorna, och lönen i allmänhet mindre, än Collegernas?
Jag kan likväl såsom exempel på deras fortfarande bestånd och lika gagnelighet med de lägre Lärdomsskoiorna, anföra 3:ne, som jag bestämdt känner, nemligen i Åmål, Philipstad och Christinehamn, alla försedda med omkring 3o tunnors lön.
Vid 2:ne af dem äro skicklige graduerade män Lärare, den 3:je har länge innehafts af en lika värdig ograduerad Prestman.
Från dessa pedagogier hafva i alla lider ynglingar årligen inkommit till Carlstads Läroverk samt stundom blifvit intagna i Iiectors-classen, stundom tili och med i Gymnasium.
Flera af Stiftets Prester hafva, likasom framlidne Biskop Bjurbäck, i någon af dessa pedagogier, fullbordat hela Skolluren till inträde i Gymnasium.
Vid samma pedagogier hafva läseterminerna varit under lika tid, sorn i Carlstads Trivial-skola, ynglingarnas antal oftast större, än i någon dass på sistnämnde ställe, men delade i flera lexla" och således vida besvärligare att sköta af en Lärare, än vid ett Collegat.
Icke dess mindre och ehuru blott enkla år innehafvas vid dessa befattningar, som ock äro öfvergångstjensler, ha sysslorna aldrig saknat Lärare, de der gagnat samhället om icke mer, åtminstone fullt ut lika mycket, som någon Collega vid en privilegierad inrättning.
Jag förmodar förhållandet vara enahanda i flera Stift.
Delta synes bevisa, att förlusten af förhöjda tjenstår icke är i någon moa vådlig för Lärdoms-skolorna, som dessutom hafva framför pedagogierna förmoner, dem jag här ofvan anfört.
Men vådligt är det alltid att upphöja och be - 20 Allm.
Betänkande N.o g3. fordra den ene på den andres bekostnad, utan ens det ringaste skén af rättvisa.
En jemförelse mellan antalet af dem, som genom förhöjda tjenstår hafva företräde till prestsysslor, och dem, som blifvit beröfvade deras naturliga rätt. till fortkomst inom sin tjensteväg, samt antalet af pastorslägenheter i Riket, skall ytterligare visa nödvändigheten af en snar förändring i dessa förhållanden, ätvensom nödvändigheten att skänka Kyrkan och Presterskapel lika mycken uppmärksamhet och omvårdnad, som man lemnar åt Skolan och dess Lärare, derest icke samhället skall genom favorit-systemet, ju längre dess mer, ohjelpligt lida. 1:0
Dubbla ärsberäknare.
Academie-Lärare . . . , 4^ Gymnasii dito 85 Lärare vid högre och lägre Lärdoms-skolor 202 333^ Dito vid Krigs-Academien 6 Dito vid Apologist-classer 54 Dito vid Fattig-Kj^rko- m. fl. Skolor 43 ^3.
Härtill kommer elt obestämdt antal Vicarier vid Läroverken öfver hela Riket, som torde uppgå till minst 5o, likasom ett obestämdt antal, som sökt och fått personelt dubbel tjenstårsberäkning sig tillerkänd.
Dessa båda classer sammanlagda upptagas bär förslagsvis allenast till 3). . » t Hof- och Garnisons-predikanter, Stads-Comministrar, Notarier, A manuenser, m. fl. sådana . . . . • i53.
Ändtligen alla de, som räkna hvarje år i tjensten för i§ . . . 18.
Summa, förhöjda tjenstårsberäknare 637. 2:0 Enkla ärsberäknare.
Sedan man, efter Tabellverket för år i83o, från summan af Prester i Sverige afdragit de dubbla ärsberäknare, hvilka äro i verklig presterlig tjenst och som bär ofvan under 1:0 redan äro intagna, så återstår practiske Religions-lärare i församlingarne med enkla år, inalles 3o3o. 3:o Kyrkoherde-sysslor i Riket.
Efter den beräkning sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Oe - Allm.