Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Konsistorium antyder presterskapet i Stiftet att genom tjenliga föreställningar söka förmå vederbörande gäster och faddrar vid förefallande bröllop och barndop att något efter råd och vilkor till lasarettet sammanskjuta; till hvilken ända en tallrik kommer att gå ikring på samma sätt, som enligt Kongl. Brefvet den 3 Martil 1743 i Stockholm sker; kommandes sedermera dessa medel qvartaliter till Konsistorium att aflemnas och Sundhets-kommissionen tillställas.,, Angående redovisningen af dessa lasarettsmedel, hvilka numera, sedan länslasaretter blifvit inrättade, enligt Kongl. Brefvet till Herrar Seraphimer Riddare den 26 November 1776, tillfalla hvarje län, inom hvars gränser de inflyta, utan afseende på biskopsstiftens indelning, stadgas genom Kongl, lasaretts-direktionens Cirkulärbref den 28 Februari 1781 följande:
Hvarje pastor skall hafva en bok, hvaruti han vid bröllop och barndop, sedan han under tjenlig uppmuntran till de närvarande gäster och läddrar låtit tallrik kri inskrifver beloppet på de gilda penningarne och, om möjligt är, låter värden eller någon af gästerna det bestyrka.
Vid hvarje uppbördsårs slut den sista April skall pastor utskrifva en förteckning på de under året influtna lasarettsmedel, vid Walborgsmessotid eller först i Maj månad vid den vanliga kyrkoransakningen uppvisa densamma, för Allm. Besv.- och Bkon.-Vtskottets Betänkande N:o 55. ii att med nyssnämnda bok jemföras och af någon vederbörande i församlingen bestyrkas, samt inom Maj månads slut aflemna samma förteckning jemte de influtna lasarettsmedlen till kontraktsprosten.
Denne åter, sedan han genast insatt medlen i landtränteriet eller insändt dem till Konsistorium, allt som lägligast är, skall upprätta ett sammandrag deröfver och insända detsamma, jemte pastorernas förteckningar, till Konsistorium.
Då, enligt hvad Utskottet inhemlat, sådana insamlingar som de ifrågavarande mångenstädes i riket kommit ur bruk, men på andra ställen deremot ansetts icke kunna uraktlåtas, så länge stadganden derom finnas i författningar, som ej blifvit upphäfda, samt det behof, som, enligt hvad ofvan anförda Kongl. Bref utvisa, framkallat föreskrifter i berörda hänseende, numera icke förefinnes, sedan lasarettens bestånd blifvit oberoende af dessa frivilliga sammanskott, de der icke uppgå till betydligare belopp, finner Utskottet sig böra tillstyrka bifall till motionen sålunda, att Rikets Ständer, i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, med anmälan, alt Rikets Ständer anse de föreskrifter, hvilka äldre författningar innehålla om insamling vid bröllop och barndop af frivilliga gåfvor, icke vidare böra bibehållas, anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes genom nådig kungörelse upphäfva ifrågavarande föreskrifter.
Reservationer: af Friherre Cederström, Rudolf-.
„Då, under öfverläggningen om detta, såsom det kan synas, mindre vigtiga ärende, inom Ekonomi-Utskottet blifvit upplyst, att ifrågavarande sed fortfarande eger rum i en stor del af riket under fullkomlig beredvillighet till lemnande af frivilliga bidrag till de välgörande ändamålen, hvilka bidrag såmedelst uppgått till icke obetydliga belopp, sammanlagdt, för åtskilliga lasarett, och dessa ofelbart äro öfverallt i behof af utvidgning och fullständigande; — då vidare jag icke kan godkänna den åsigt, att sådan välgörenhet emot sjuka eller nödlidande medmenniskor vore »högst opassande,, vid högtidliga religiösa förrättningar, men jag tvärtom tror gifmildheten med skäl kunna påräknas vid tillfällen, då det kristliga brödrabandets kraft bör vara lifvadt genom sådana på en gång allvarliga och hugnande familjhögtider; — då slutligen det beror på hvarje närvarandes egen fria vilja att något gifva, eller icke, och ingen alltså kan blifva utöfver sin tillgång betungad, — önskar jag icke bidraga till upphäfvande af gällande föreskrifter i detta hänseende.
Det har blifvit upplyst, att, om än, här i Stockholm, Kongl.
Seraphimer-lasarettet ej uppburit, på sednaste året, mer än 2 å 300
R:dr, så har dock, t. ex. vid Upsala läns Lasarett, inkomsten ur denna källa uppgått till mer än 1,000 R:dr årl igen, ett tillskott, sorn icke synes vara att försmå eller, utan afsak— 12 Alim. Besv.- och Ekon.- Utskottets Betänkande N:o 55. nåd, kunna undvaras.
Man säger visserligen, att ingenting hindrar välgörenhet att framgent utöfvas vid dessa och alla andra tillfällen, blott icke göres obligatoriskt, att dertill å cmbetes vägnar uppmana.
Men »agon klagan öfver denna skyldighet är ej förd af kyrkans män.
Det är att befara, att, om de ännu lagliligeri gällande äldre författningar afskaffas, en dvlik uppmaning dädanefter ansåges obehörig och kunde tillbakavisas, till skada för det goda och nyttiga ändamålet: den lidande mensklighctens bästa!,, Häruti instämde Grefve Posse, /T., Prosten Westrn, Professor Ribbing och Kyrkoherden Ekelundh. af Grefve De la Gardie, Robert, och Herr Siljeström.
Kyrkoherden Simonsson anmäler, att han ej i slutliga behandlingen af detta ärende inom Utskottet deltagit.
STOCKHOLM, tryckt hos J.& A. Ras, 1866.
Besvär»- och Ekonomi-Utskottet» Betänkande N:o 56. 1 JK:o 56, Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Febr. 1866, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner angående undervisningen i elementarläroverken och dermed sammanhängande ämnen.
Likasom vid de närmast föregående riksmötena, har den allmännare uppmärksamhet, hvarmed undervisningsväsendet numera följes, äfven vid innevarande riksdag yttrat sig genom åtskilliga i detta ämne väckta motioner.
Under erkännande af det varma nit, som uppenbarligen ledt motionärerne, har Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, till hvars behandling dessa motioner blifvit hänvisade, dock velat, då Utskottet nu går att öfver dem afgifva utlåtande, redan ifrån början hafva tillkännagifvit sin åsigt vara, att på detta område af lagstiftningen täta förändringar böra, om någonsin, undvikas, såsom onekligen ländande till skada för undervisningen, och att detaljer af den beskaffenhet, att det icke utan svårighet, åtminstone icke utan speciel insigt i ämnet och betydlig pedagogisk erfarenhet, låter sig bedöma, i hvad mån rubbning i dem inverkar på undervisningsplanen i dess helhet, icke väl egna sig att utgöra föremål för Rikets Ständers pröfning.
De motioner, som föreligga, äro följande: Från Höglofliga Ridder skåpet och Adeln: Herr Bråkenhjelms, P. R., (N:o 31) hvari föreslås, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, l:o att vid rikets allmänna elementarläroverk undervisningen i modersmålet må inskränkas till skolans tvänne lägsta, och den i naturvetenskap till skolans tvänne högsta klasser; att fysik må från läroämnena på klassiska linien helt och hållet afföras; samt att den genom dessa inskränkningar besparade lärotid må fördelas på undervisning uti främmande språk, mathematik och historia; 2:o att första klassen må från och med nästkommande Juni månad vid rikets alla elementarläroverk indragas; Bih. till R.
Prot. 1865 ti 1866. 8 Sami 17 Haft. 1. 2 Allm.
Besvär»- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 56.
3:o att läroämnenas vidd så inskränkes, att hvardera klassen beräknas för ett år, med undantag af den klass på den så kallade klassiska linien, som är närmast öfver den, i hvilken undervisningen i romerska språket börjar, hvilken för dem, som läsa detta språk, bör vara tvåårig; samt 4:o att 42 § af Stadgan för rikets allmänna elementarläroverk den 29 Januari 1859 må erhålla följande lydelse: »Flyttning från fullständigt elementarläroverks högsta klass medför icke alle»nast behörighet att utan ytterligare pröfning varda såsom studerande vid rikets »universiteter inskrifven, utan ock de öfriga rättigheter och förmåner, som förut »åtföljt godkänd studentexamen.» »Till inträde vid militära och andra Statens applikationsskolor berättigar nöj»aktigt genomgånget förhör i de läroämnen, som utgöra föremål för undervisningen »uti real-liniens näst högsta (enligt detta förslag blifvande femte) klass.» »Hvar och en som begagnat annan undervisning än vid Statens läroverk, eger »att, mot en afgift till rektor och examinerande lärare af 30
R:dr, undergå förhör »vid fullständigt elementarläroverk, för att vinna samma rättigheter och förmåner, »som äro dessa sednare tillerkända.» Herr Ulfsax', A. F., (N:o 140) innefattande förslag, att »de s. k. döda språken måtte utestängas från skolorna och ej heller få ingå i examina för dem, som vid universiteten idka studier för att blifva embetsman i rättegångsverken och andra Statens verk och inrättningar.» Från Högvördiga Preste-Ståndet: Kyrkoherden Ekelundhs (Nio 4), uti hvilken göres framställning om den ändring i gällande föreskrifter angående afgifter, som lärjunge skall vid inträde i elementarläroverk erlägga, att de, hvilka öfvergå från ett till annat elementarläroverk, må från sådana inträdesafgifter frikallas.
Från Vällofliga Borgare-Ståndet:
Herr Hiertas (N:o 69) innefattande förslag, jl:o att i hvarje fullständigt eller sjuklassigt elementarläroverk de latinska och grekiska språkens studium må begynna först i den sjette klassen samt alldeles utgå ur de femklassiga skolorna och begynna först vid undervisningens fortsättning på gymnasierna; 2:o att undervisningssättet i de allmänna skolorna måtte förändras i så måtto till likhet med hvad för närvarande eger rum i den s. k. nya elementarskolan, att all undervisning sker i skolan, men deremot de s. k. hemlexorna försvinna; samt att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla en sådan önskan och anhålla, att läseordningen i skolorna i öfrigt blir rättad efter denna förändring, hvarigenom mera tid kan vinnas dels för de lefvande språken, dels för naturvetenskapernas studium.
Albi.
Be tv ärt- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 56. 3 Herr Rooths (N:o 141), åsyftande att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t göra underdånig framställning derom, att fordringarne för dimission från elementarläroverkens reala linie måtte blifva nedsatta till likhet med fordringarne i samma ämnen för dimission från den klassiska linien.
Herr Gahns (N:o 135), deri hemställes, att Rikets Ständer ville i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes upphäfva hvad som i § 134 af Stadgan för elementarläroverken finnes föreskrifvet om särskild bokföring och redovisning af den under mom. d) omnämnda terminsafgiften, och att följaktligen alla de enligt mom. a) b) och d) läroverket tillkommande medel måtte få för dess behof i allmänhet användas, så att den i mom. c) medgifna extra afgift endast må ifrågakomma, när dessa samtliga inkomster visat sig otillräckliga till bestridande af de i samma § mom.
1 omförmälda behof.
Ola Bosson Olssons från Christianstads län (N:o 105), att elementarläroverkets tvänne lägsta klasser må derifrån afskiljas och fordringarne för inträde i elementarläroverk blifva ungefär hvad de nu äro för inträde i tredje klassen, i följd hvaraf då blifvande treklassiga läroverk uppnådde samma höjd som nuvarande femklassiga och femklassiga blefve lika med de nuvarande sjuklassiga.
Jonas Anderssons från Ostergötlands län (N:o 267), att Rikets Ständer ville för sin del besluta, att läroämnena i elementarläroverkens första klass öfverflyttas till folkskolan, och att derigenom besparade lärarekrafter uppflyttas till bildande af en motsvarande högre klass i de ofullständiga läroverken, samt till Kongl. Maj:t aflåta underdånig skrifvelse med anhållande om verkställighet af en sådan ändring i läroverkens organisation.
Johannes Anderssons från Elfsborgs län (Nio 133), att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet förnya sin anhållan om den förändring i Stadgan om elementarläroverken, att ynglingar, som läsa latin, må, om deras målsmän så önska, befrias från läsning af grekiska, och att de å den tid, som derigenom blir ledig, må få läsa engelska språket och naturvetenskaper.
Vid besvarandet af dessa motioner, bland hvilka i synnerhet en innehåller organisationsförslag af större omfattning, och andra äfven sysselsätta sig med flera än ett ämne, bör visserligen följas den ordning, sorn af de särskilda framställningarnes inre sammanhang betingas; men Utskottet har ansett sig, oaktadt det samband, som förefinnes emellan Ola Bosson Olssons och Jonas Anderssons förslag, å ena sidan, samt frågan om läroämnenas fördelning på elementarläroverkens olika klasser, å den andra, böra i främsta rummet sysselsätta sig med nämnde begge motionärers hemställan rörande öfverflyttande af en del utaf undervisningen från elementarläroverket till folkskolan, emedan detta förslag på sätt och vis utgör eli 4 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 56. fristående fråga för sig, och de praktiska svårigheter, som deremot uppresa sig, göra det öfverflödigt att ingå i vidare undersökning, i hvad mån berörda anordning skulle blifva till någon väsendtlig fördel för skolväsendet i dess helhet.
Ofver Jonas Anderssons förslag, som äfven vid sistlidna riksdag af honom framställdes, yttrade dåvarande Ekonomi-Utskott följande: »Folkskolans uppgift och elementarläroverkets bestämmelse äro i sjelfva verket väsendtligen olika.
Medan den förra består uti att åt alla dem, hvilkas framtida yrken icke hafva för sin egen skull behof af högre bokliga studier — och dessa utgöra det stora flertalet — bibringa undervisning i sådant, som numera likväl för hvarje samhällsmedlem är nödvändigt att känna, och alltså omfattningen af undervisningen i folkskolan, hvars utvecklande i sin egen rigtning visserligen bör kraftigt befrämjas, utgör ett helt för sig, är detta sednare deremot långt ifrån fallet med elementarläroverkets lägsta klasser, hvilka mer hafva till ändamål att dana de ungas förstånd till mottaglighet för den bildning, som framdeles skall bibringas, och tillika lägga grunden till de kunskaper, hvilkas inhemtande skall i de högre klasserna efter en gifven plan fullföljas.
Till denna sednare art af undervisning erfordras emellertid hos läraren lika mycken pedagogisk erfarenhet och lika mycken urskiljning, som grundliga kunskaper, särskildt i de olika språken och deras förhållande till hvarandra.
Folkskoleläraren är för närvarande icke i besittning deraf.
Att i detta hänseende höja anspråken på honom utöfver de nuvarande, och det ända derhän, att han skulle kunna öfvertaga undervisningen i elementarläroverkens nuvarande tvänne lägsta klasser och sköta densamma på ett sådant sått, sOm med dessa klassers inrättning är afsedt, visar sig rent af omöjligt.» Utskottet sökte äfven visa, att en dylik förändring i skolväsendet skulle, derest den lät sig göra, långt ifrån att medföra en ekonomisk besparing, tvärtom föranleda en betydligt ökad utgift, enär det blefve nödvändigt att höja folkskolelärarnes löner vida utöfver deras nuvarande belopp, samt afstyrkte på dessa m. fl. skäl Jonas Anderssons förslag.
Detta utlåtande blef af Rikets Ständer godkändt, och Utskottet föranlåtes jemväl nu instämma deri, hufvudsakligen med afseende å de praktiska svårigheterna vid genomförandet af ett förslag, sådant som ifrågavarande.
Med föranledande af Rikets Ständers vid nästlidna riksdag i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit gjorda framställning om vidtagande af sådan förändring i läseordningen för elementarläroverken, som till förekommande af öfveransträngning hos lärjungarne funnes af behofvet påkallad, har Kongl. Majit genom Kungörelse den 12
Maj 1865 i så måtto ändrat, bland annat, 7 § i 1859 års
Stadga för dessa läroverk, att ibland läroämnena i första klassen numera upptages äfven tyska språket, hvarmed förut gjordes början först i den andra.
Det torde för en hvar vara klart, att den undervisning, som efter en sådan anordning numera meddelas i de hegge lägsta klasserna af elementarläroverken, eller till och med blott i den första, och på hvilken, med afseende å dess egenskap att vara grundläggande för de högre klasserna, Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 56. 5 miste läggas stor vigt, icke kan öfverlemnas åt folkskolelärarne.
Och att detsamma gäller, äfven om tyska språket åter uppflyttades till nuvarande 2:dra klass, derom öfvertygas man vid granskning af inspektörernes öfver folkskolorna afgifna berättelser, uti hvilka den brist på insigt i methodik och pedagogik, som i allmänhet utmärker dessa skolors lärare, framhålles såsom i väsendtlig mån orsak till de mindre tillfredsställande resultater dessa undervisnings-anstalter hittills framvisa.
— Undersöker man åter, om behof redan är förhanden att utbilda folkskoleväsendet derhän, att af lärarne vid dessa skolor måste fordras den hildning och erfarenhet, som undervisningen vid elementarläroverkens lägsta klasser tager i anspråk — något som icke skulle kunna ernås utan högst betydliga uppoffringar — så måste man utan tvekan besvara ett sådant spörsmål nekande.
Folkskole-inspektörerne sammanstämma uti det vittnesbörd, att det i allmänhet möter ganska stor svårighet att hålla skolungdomen till så lång tids skolgång, som erfordras för att bibringa minimum af det kunskapsmått folkskolestadgan föreskrifver, och att endast undantagsvis föräldrar och målsmän låta ett barn inhemta det maximum af kunskaper, som i skolan meddelas.
När så är, och då, såsom bekant, det redan någon gång möter svårighet att till de jemförelsevis få elementarläroverken erhålla lärare, som äro passande att öfvertaga undervisningen i de två lägsta klasserna, måste det erkännas, att ett sådant stegrande af anspråken på kunskaper och hildning hos de examinerade folkskolelärarne — hvilkas antal för närvarande utgör 2,650, undervisande i tillhopa 3,391 fasta och flyttande skolor — att desse lärare må kunna uppfylla ifrågavarande ändamål, icke är af förhandenvarande förhållanden påkalladt.
Vinsten deraf skulle allenast blifva, att någonstädes en eller annan lärjunge finge tillfälle att i folkskolan genomgå hvad han nu skall i elementarläroverkens lägsta klasser inhemta; men då man besinnar, att, om af sistnämnda läroverks elever, utgörande tillhopa mellan tretton och fjorton tusen, det antal, som faller på de begge lägsta klasserna, fördelades på de flera tusen folkskolorna, högst få komme på hvarje af de sednare — ja stundom skulle måhända blott en enda och stundom alls ingen öka antalet elever under en folkskolelärare — men vilkoren för dennes kompetens till lärarebefattningen likväl måste någorlunda motsvara hvad af elementarläroverkens lägsta klassers lärare fordras, hvilket åter medförde nödvändigheten att förse detta stora antal lärare med ojemförligt bättre lönevilkor, än som nu dem bestås, så torde det befinnas vara utom allt tvifvel, att fördelarne på intet sätt skulle motsvara uppoffringarne.
Utskottet vill dock icke hafva påstått, att hvad anfördt blifvit fortfarande skall ega giltighet, och att icke framtiden kan medföra behofvet af den föreslagna anordningen.
För närvarande deremot innefattade den ifrågasatta förändringen, enligt Utskottets åsigt, ett brådstörtadt steg, som för visso icke lände till undervisningens fromma; hvadan Utskottet vördsamt hemställer, l:o. att Ola Bosson Olssons och Jonas Anderssons omförmälda motioner icke måtte af Rikets Ständer bifallas. 6 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottet» Betänkande N:o 56.
Herr Bråkenhjelms framställning står väl med de nyssnämnda förslagen i samband i så måtto, som denne motionär yrkar indragning af elementarläroverkets lägsta eller första klass.
Men på samma gång föreslår han en sådan indelning af undervisningen, att alla klasserna, med undantag för en enda på den klassiska linien, blifva ettåriga; och ändamålet härmed angifves vara att förkorta skoltiden, sorn motionären anser upptaga för stor del af lärjungens lifstid och alltför länge fördröja inträdet på den bana, han kommer att välja.
Men då motionären tillika sökt ådagalägga, att nio år vore en alltför späd ålder för ett barns skolgång, följer deraf, att icke någon tidsvinst efter hans mening skulle sökas eller vinnas derigenom, att en lärjunge finge börja sin skolgång omedelbart i nuvarande andra klass.
Det torde dock vara klart, att ju kortare tids undervisning man vill medgifva, desto angelägnare blefve det att tillse, det undervisningen ifrån början varder grundlig, och att följaktligen den handledning, som lärjungen nu af erfaren lärare erhåller i l:sta klassen, minst i detta fall skulle kunna öfverlemnas åt hemmet eller folkskolan.
Den fördel åter, som motionären jemväl synes åsyfta, att nemligen antalet af lärjungar i elementarläroverken snart skulle »nedgå derhän, att det blir möjligt för Statsverket att bestrida omkostnaderna för lokal och aflöning«, dem motionären anser alltför dryga, torde ej få anses såsom det mål, hvilket bör eftersträfvas.
— Hvad i öfrigt angår tiden för skolgången, måste man vid beräknandet deraf taga till utgångspunkt, icke vid hvad ålder ynglingen bör kunna blifva embetsman, utan hvad han, i enlighet med tidens fordringar och giltiga anspråk på embetsmannens bildningsgrad, bör ega i kunskaper.
Nu har motionären icke heller föreslagit uteslutande från elementarundervisningen af någon bland de kunskapsarter, som deri ingå — med undantag allenast för fysik å den klassiska linien; men skulle icke desto mindre tiden för undervisningen inskränkas så betydligt, som motionären förordar, så komme antingen sådant att leda till en ojemförligt större öfveransträngning än den hittills öfverklagade, eller ock det kunskapsmått, som i hvart och ett af de talrika ämnena skulle inhemtas, att blifva otillfredsställande och undervisningen mindre grundlig.
Att undvika hegge dessa olägenheter måste vara ifrågavarande lagstiftnings förnämsta omsorg.
— Det är dessutom angeläget, att universiteten befrias från bördan af en mängd elementarstudier; och mången, som ej eger tillgång att besöka universitetet, sättes genom nuvarande plan för elementarundervisningen i tillfälle att i hembygden inhemta en fullständigare bildning.
— Icke heller torde böra förbises vigten deraf, att, innan ankomsten till akademien, hvarest man har frihet att bevista föreläsningarne eller icke, ynglingen uppnått den stadga, att han, utan att låta förleda sig till afsteg, rigtigt förstår att sköta sina studier.
Utskottet föranlåtes alltså ensamt på grund af hvad redan i detta ämne anfördt blifvit, hemställa, 2:o. att de i 2:dra och 3:dje punkterna af Herr Bråkenhjelms motion framställda förslag ej måtte vinna afseende.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 56.
Den i lista punkten af sistnämnda motion föreslagna förändring uti nu gällande läseordning, att nemligen undervisning i svenska språket icke skulle meddelas i andra klasser än de begge lägsta, och naturvetenskaper icke förr än i de begge högsta klasserna vara läroämne, äfvensom att i fysik alls icke skulle i elementarläroverken meddelas undervisning — hvilka förslag nödvändigt medförde en omändring af hela den nuvarande undervisningsplanen — kan Utskottet hvarken i ena eller andra hänseendet förorda.
Grundlig kännedom af modersmålet och dess litteratur anses med rätta, i vårt eget såväl som i andra civiliserade länder, vara af verklig vigt för den nationela bildningen, och det utrymme deråt lemnats i nu gällande undervisningsplan, kan, efter Utskottets omdöme, icke inskränkas.
Men det torde vara uppenbart, att svenska språket icke kan fullständigt läras i de två lägsta klasserna, der på sin höjd rättstafning och de enklaste grunderna för satsläran skulle kunna inhemtas.
Beträffande åter naturvetenskaperna, hvilka äro ett lifvande och högst begärligt läroämne, måste desamma numera ingå i hvarje bildad mans kunskapsförråd, men skulle genom motionärens förslag undanhållas det stora antal, som lemnar elementarläroverken utan att upphinna de begge högsta klasserna; och hvad särskildt angår fysik, hvarmed början göres först i sjette klassen, kan den elementära undervisning deri, som nu meddelas, i betraktande af den moderna bildningens anspråk, enligt Utskottets tanke, icke utelemnas; anseende Utskottet, af dessa skäl, 3:o. Herr Bräkenhjelms motion i denna del böra ogillas.