Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Oiof Olsson i Slängserud från Wermlands län, derom, att det uti Kongl. Maj:ls nådiga Proposition angående jernväg arne i riket för nordvestra stambanan äskade belopp måtte under nästa statsregleringsperiod användas till byggande af bandelen emellan trakten af Porla och Christinehamn.
Sedan det stora nationalföretaget, Östersjöns förbindande medelst jernväg med Westerhaget, genom de båda Statsmagternas eniga samverkan blifvit fullbordad, så år det gifvet alt Svenska folkets och dess representanters blickar skola fästas uppå de delar af vårt jernbanesystem, hvilka under den närmaste framtiden böra före tagas och utföras.
Bland dessa förtjenar otvifvelaktig! den så kallade nordvestra stambanan, eller den bana, hvilken skulle utgå ifrån vestra stambanan, i riglning mot Norrige, att blifva föremål för Rikets Ständers synnerliga uppmärksamhet.
I främsta rummet tala för densamma både politiska och militära skäl.
De politiska derföre, att genom denna bana skall den hittills så ringa beröringen emellan de båda nationerna i hög grad befrämjas och en närmare bekantskap undanrödja de fördomar, hvilka tilläfventyrs ännu kunna qvarstå på båda sidor om Kölen och sålunda mera ån skrifna traktater befordra den närmare förening, hvilken bör vara hvarje fosterlandsväns önskan och mål.
Ur militärisk synpunkt åter skall denna bana gifva ökad kraft åt de båda rikenas försvar mot yttre fiender genom de lättade och af årstiderna oberoende kommunikationer, hvilka derigenom beredas.
Då det emellertid icke är att vänta att Rikets Ständer skola vilja anslå medel på en gång lill hela denna nära 20 mil långa banas fullbordande, torde det böra tagas i öfvervägande, hvilken de! deraf, som först bör komma till utförande.
I detta afseende anser jag otvifvelaktig! alt den del af banan, som är ämnad alt sträcka sig ifrån trakten af Porla lill Christinehamn, är i första rummet förtjent af Rikets Ständers uppmärksamhet.
Utgående från vestra stambanan och ledd till en hamu vid vår största insjö, Wenern, skulle den redan i och för sig bilda en trafikled af största betydelse och, genom redan färdiga jernvägar, utgöra en förbindelse emellan Mälarens och Hjelmarens vattensystemer å ena sidan samt Wenerns å den andra; en förbindelse, hvars vigt redan för längesedan varit insedd och hvarom förslagen om den s. k.
Svea kanal nogsamt vittna.
Genom alt, såsom föreslaget blifvit, i Bih. till B.
Fröt. 1862 & 1863. 11 Sami. 4 Afd. 100 794 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 490. trakten af Degerfors föra vägen öfver Let-elfven till sjön Möckelns lugnvatten, skulle de ofvanför denna sjös vattensystem liggande bergslager erhålla en lika saknad som behöflig lättare transportled till Wenern, öfver hvilken jemväl antagligen kom me alt föras en de! af våra östra provinsers öfverskott af landtmannaprodukter.
Åf dessa skäl vågar jag vördsamt föreslå: alt Rikets Ständer ville anslå den af Jernvägs-kommittéen beräknade kostnaden, eller 5,52 7,999 R:dr Runt, till fullbordande under nästa staisregleringsperiod af den delen af den nordvestra stambanan, som skal! byggas emellan trakten af Porla och Christinehamn.
Om remiss af denna motion lill vederbörligt Utskott anbålles.
Stockholm den 50 November 1862. O. Olsson, från Slängserud af Wermlands lån.
N:o 490.
Af Jonas Åndersson från Östergötlands län, om bestämmande af vissa vilkor, hvarunder äldre afskedade militärer må kunna komma i åtnjutande af pension eller understöd utaf det vid sisllidne riksdag för ifrågavarande ändamål beviljade anslag.
Då Rikets Höglofliga Sländer vid 1856—-1858 årens riksdag beviljade eli af Kongl. Majit äskadt anslag af 100,000 R:dr R:mt till pensioner åi militärpersoner, så var della statsanslag tvifvelsutan afsedt att dermed o (hjelpa de mest beböfvarides och förljentes bland dessa personer nödställda belägenhet och hvilken afsigt äfven framhölls i Kongl.
Majits sedermera i ämnet derom utfärdade nådiga uppmaning till vederbörande alt anmäla sina behof.
Vid sådant förhållande hade man med skäl förväntat alt de äldre afskedade, i lön och rang till de lägre graderna hörande och egna tillgångar saknande militärer, synnerligast sådane, som under krigets oroliga tid stått i Svenska arméens leder, skulle i främsta rummet komma i åtanka vid fördelningen af del gifna anslaget.
Att ett alldeles motsatt förfarande likvist lärer egt rum, är så mycket mera att beklaga, som många af ifrågavarande mililärspersoner under fälttågens besvärligheter Motioner i B onde- Ståndet 1862.
N:o 490. m förlorat sid helsa och derigenom sakna krafter och förmåga att genom arbete förskaffa sig och de sina den larfligaste bergning.
Under det yngre militärer erhöllo af den beviljade summan i årligt understöd 220 R:dr, tilldelades de äldre afskedade militärerne endast 50 lV.dr, hvilken fördelning ^proportion förefaller så mycket mera anmärkningsvärd, då man ihågkommer att sistnämnde personer äro just de, hvilka på fullt allvar och i verkligheten måst underkasta sig krigareyrkets faror och försakelser, hvars bittra följder nu trycka hårdare i samma mån som de många lef nadsåren dessutom medtagit de undergräfda krafterna.
Ett med nyssantydda lika fördelningssätt lärer jemväl hafva egt rum med det vid sistlidne riksdag för samma ändamål beviljade anslag.
Med anledning häraf och då Kongl. Majit uti 4:de ilufvudlilelns 4:de punkt af Sin till Rikets nu församlade Ständer afiåtna nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof gjort nådig framställning derom, att ofvanberörda anslag skulle ökas med 50,000
R:dr och årligen utgå från och med nästa år under nästföljande statsregieringsperiod; så, för den händelse berörda nådiga förslag skulle vinna Ständernas bifall, lager jag mig friheten föreslå: att Rikets Ständer, med bifall lill den nådiga framställningen i ämnet, ville fästa det uttryckliga förbehåll att afskedade äldre militärer, hvilka icke förut äro hugnade med tillräcklig pension, och hvilka vid anmälan om understöd derjemte genom behöriga beyis styrka att de deltagit i något fiendtligt fälttåg samt sakna egna medel för sin tillräckliga utkomst, må i första rummet komma i åtanka vid utdelningen af det för ändamålet anslagna beloppet.
Stockholm den 50 November 1862. J.
Andersson, från Östergötlands län. 79fl Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 491, Af Olans Svebilius från Gotlands län, derom, all Landsbofdin ge och MilUärbefålhafvare-befallningarnc på Gulland icke mätte af en och samma person bestridas.
Ett af mig vid sisliidne riksdag väckt förslag och yrkande, att, i enlighet med Regeringsformens 46 §, det hitlils sedan nationalbeväringens upprättande på Gotland, i strid mot nämnda Grundlagsparagraf, i verkligheten befintliga Generaiguvernörskap, penom Landshöfdinge- och Militärbefälhafvare-befaitningarnes uppdragande åt en gerson, måtte upphöra och afskaflas, ansågs af det Utskott, som behandlade frågan, icke böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, på den grund dels, att det i 46 § Regeringsformen omförmålda Generalguvernörskap icke skulle kunna jemföras med den på Gotland organiserade styrelse, åt hvilken handhafvandet af öns administrativa och militära angelägenheter blifvit uppdragen, och deis att ett särskildt förhållande der företer sig med afseende på öns från fasta landet aflägsna belägenhet; och blef frågan så, vid den långt framskridna tiden al riksdagen, då Utskottets utlåtande till afgörande i Stånden företogs, genom ett bifall till Utskottets framställning, för tillfället lemnad utan afseende Mea då Utskottets skäl, enligt mitt förmenande, icke grunda sig på en rigtig uppfattning al det i Grundlagen förbjudna Generaiguvernörskapels natur, så föranlåtes jag att nu förnya samma förslag, helst förhållandena på ön med oafvislig nödvändighet kräfva, alt Grundlagens uti ifrågavarande § stadgade afsöndring af den militära magten från den civila och administrativa, just ! detta landskap, der hvarje man mellan 18 och 50 . ars ålder är underkastad bevä ringsskyldighet, obroltsligt tillämpas.
Förbehållande mig alt till det Utskott, till hvilket denna min motion nu blir remitterad, få närmare utveckla densamma och förete de omständigheter, hvarpå jag, i strid med 1859 års Ständer, anser densamma, såsom fullkomligt fattad på Grundlagens ordalag och anda, böra bifallas, får jag vördsammeligen anhålla om dess remitterande lill vederbörligt Utskott.
Olaus Svebilius, från Gotlands län.
N:o 402. 797 N:o 492.
Af Jöns Randbäck frän Göteborgs och Bolms län, om statsbidrag ä 200,000 R.dr, deraf ena hälften såsom anslag och andra hälften såsom län, för anläggande a/ en brobyggnad Öfoer Göta eif.
En blick på kartan öfver Bobus län visar alt Göta eif, sorn skiljer nämnda län från ‘.Vestergötland, vid Kongelf delar sig i tvänne armar, hvilka bilda och omsluta ön Hisingen.
För befolkningen på ömse sidor om Göta eif, särdeles för Hisingens innevånare, som sakna någon säker och beqväm kommunikationsanstalt för öfverfarlen å nämnda eif, hvarigenom de vid hvilket tillfälle som helst kunna sätta sig i nödig beröring med sina grannar, synnerligast med Göteborgs stad; är läget invid ett annars så mycket trafikeradt vattendrag ganska hinderiigt och besvärligt samt blir, i följd af den alltjemt stigande rörelsen, med hvarje dag besvärligare.
Man har visserligen sökt afhjelpa denna saknad af en trygg och fördelaktig kommuni kationsanstalt, som man förr egt, dermed att man upprättat flera stycken färjplatser, hvilka dock, i anseende tili den ofta svåra passagen jemte flera menliga omsiändigbeter, endast kunna betraktas såsom palliativer intill dess något bättre kan erhållas.
Länge har man derföre ansell behöfligt att en solid och ändamålsenlig bro från Hisingslandet lill någon punkt å motsatta stranden i närheten af Göteborg borde blifva slagen öfver Göta eif.
Omkostnaderna för en sådan bro skulle dock blifva så stora, att ortens innevånare på intet vis kunde dertill anskaffa nödiga medel.
Af denna anledning och då ett föreningsband emelian Göta elfs stränder är för land och folk af största vigt, vågar jag hoppas alt, med detsamma frågan härom blir utredd, skola Rikets nu församlade
Ständer icke draga i betänkande att till ett så godt och vigtigt ändamål anslå nödiga medel.
Utan att nu kunna framlägga något delaljeradt förslag rörande brons anläggning, kostnaderna derför m. m., får jag dock tillsvidare och intill dess delta biir färdigt här hafva äran framlägga några data för att visa frågans vigt från dess statistiska och merkantila sida, å hvilka data jag hoppas behörigt afseende skall fästas.
Men, som jag redan sagt, alt förr förefanns beqväma kommunikationsanstalter öfver Göta eif, torde jag få inleda denna min öfversigt med följande historik.
Redan under den tid Bohus län lydde under Danska kronan fanns en bro öfver Nedre-elf.
Delta bevisas af ett dokument, skrifvet 1549 af dåvarande höfvits— mannen på Bohus slott, Ridder Klas Bilde, uti hvilket dokument han tillförsäkrar 798 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 492.
Kongelfs stad ett stycke mark, mot det alt staden skulle vidmagthålla en bro, som det heter, ”vid samma joidlz beliglighet”.
Alt denna bro, om hvilken man numera icke känner hvarken hvar hon var belägen eller huru länge hon vidmagthölls, dock var slagen öfver den der förbiflytande elfven, är påtagligt.
Med större säkerhet känner man deremot all ifrån början af 1700:lalet lil! innemot dess slut en bro fanns öfver norra elfgrenen, som förband den s. k.
Fäslningsholmen vid Bohus med Hisingslandet.
Denna bro, efter hvilken lemningar ännu kunna upptäckas, blef under de oroliga liderna på 178Ortalet förstörd och aldrig mera upprättad, emedan, genom gamla Bohus fall, residensets flyttning till Göteborg och hela rörelsens dragning till denna uppblomstrande stad, någon bro på denna plats sedan ansågs mindre behöflig.
Under samma tid och troligen långt förut som den sistnämnda bron egde bestånd, fanns likaledes en Staten tillhörig bro, Nye bro benämnd, öfver södra elfgrenen eller Göta eif.
Denna bro egde länge bestånd, men blef, i brist på underhållning, omkring år 1820 alldeles obrukbar.
Ifrån denna tid och intill närvarande stund hafva de båda landen varit lösryckta och ali rörelse öfver elfven har måst laga sig plats på de derefter inrättade färjorna.
För närvarande finnas ej mindre än sju färjplatser vid elfven.
Icke desto mindre är öfverfarten ganska sen, lärlig och någongång omöjlig.
Tillvaron af sju färjplatser, hvilka alla olla hafva fullt upp att göra, visar hvilken stor lörelse som förefinnes.
Störst är dock denna rörelse öfver Göta eif vid en färjplats belägen midt emot Göteborg, benämnd Qvillebäcken.
Vid denna plats färdas öfver elfven, i genomsnitt laget, cirka 200 personer och 100 hästar och fordon per dag.
När nu endast på denna punkt förefinnes så stor rörelse, kan man deraf sluta huru stor den i sin helhet skall vara.
Om man betraktar den såsom den är, nemligen såsom en landtlrafik, torde del vara svårt inom vårt land uppvisa någon plats, hvilken har en så liflig och koncentrerad rörelse, som larjplatsen vid Qvillebäcken.
Alt rörelsen här är så stor och sammanträngd, kommer sig dels af Göteborgs läge på motsatta stranden och dels deraf att större delen af färdande på elfvens högra strand här mäste öfver.
Denna sammanträng ning af rörelsen på eli sådant ställe föranleder icke sällan till en sådan stockning alt resande ofta i flera timmar kunna få vänta för alt komma öfver elfven, som här i bredd dock endast innehåller 100 famnar.
All delta hinder menligt inverkar på handel och vandel likasom att af denna väntning, oftast i det svåraste väder utan att något skydd linnes tillgängligt, menniskor och kreatur ådraga sig obotliga skador, det bevisar, tyvärr, alltför väl erfarenheten.
När man härtill lägger de dryga onera ortens befolkning får vidkännas för att på de nuvarande bräckliga farkosterna få komma öfver elfven, så må man väl icke förtänka delta folk om det har billiga och rättmätiga anspråk derpå, att få sina kommunikationsanstailer ordnade på ett bättre sätt.
I förbigående torde här upplysningsvis få nämnas att samtliga färj— afgifterna vid samtliga färjorna årligen bestiga sig till omkring 20,000 R:dr, hvaraf nära tre Ijerdedelar torde erläggas endast från Hisingslandet.
Såsom representant Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
799 för orien känner jag detta likasom att Bohus län, i anseende lill sin natur, sitt läge, och sin utsträckning, har lika svåra landtkommunikationer som någon annan ort, men tili dess förbättrande har detta län icke erhållit så stora understöd, som mångå andra orter.
Det är emellertid icke endast detta läns innevånare, som skulle hafva behof och fördel af en trygg och beqväm kommunikationsled öfver Göta eif.
Staten i sin helhet har det också.
Såsom bevis härför torde jag få anföra:
Till den vigtiga Marstrands fästning linnes från Göteborg ingen annan eller närmare väg, hvarföre en bro öfver Göta eif äfven ur strategisk synpunkt kail vara vigtig nog.
Resande och poster från och till Norrige samt Bohus län måste passera denna farled, ifall de icke vilja taga en omväg till Wenersborg för att komma öfver elfven.
På Hi singslandet midt emot Göteborg uppvexa med hvarje dag nya etablissementer, hvilka bebåda att inom kort skall ett nyaste Göteborg uppstå der, hvarest den gamla af Garl IX gumdlagda staden låg.
Bland större anläggningar för denna plats märker man redan Lindholmens mekaniska verkstad och en coaksfabrik.
Den sednare har nyligen uppstått med ändamål att förse jernvägslokomoliverna med sina behof af coaks, men genom den besvärliga in- och urlastningen på båda sidor om elfven måste kostnaderna för denna nödvändighetsartikel betydligt ökas.
När härtill kommer, för att icke nämna mera, alt sedan Staten beviljat ett större anslag till en hospitalsinrättning för rikets vestra orter och plats härför redan är inköpt på lii— singsön, så år en säker och lätt kommunikationsled dit alldeles nödvändig, emedan i annat fall skall blott framskalfningen af en del materialier öfver elfven till byggningarne för denna inrättning ådraga Staten betydligt fördrygade kostnader, utan alt rämna de hinder man någon gång skulle kunna möta, så att man hvarken kunde komma till eller från denna inrättning åt staden.
Om, såsom jag vågar hoppas, jag genom det redan anförda, jemte hvad jag för vidare upplysning i frågan utbeder mig framdeles få lemna, förmått visa nyttan och behofvet af den föreslagna kommunikationsleden, så torde det vara i sin ordning nämna något om anläggningskostnaderna.
Om dessa skulle, för anläggning af en solid och ändamålsenlig bro öfver elfven, liksom för anläggningen af en ny väg, eller för inköp af färjbolagets nuvarande väg öfver den omkring iV mil breda vassen, blifva stora, så är jag dock fullkomligt förvissad derom att med den lifliga redan varande rörelsen, som skulle blifva ännu lifligare om en bro anlades, Slaten och kommunen skulle tillskyndas så stora fördelar alt de i allo skulle betäcka omkostnaderna mycket bättre än hvad de storartade kommunikationsanstalter göra, som inom riket på annat sätt och andra håll blifvit verkställda.
Men på det afgifterna för öfverfarten icke måtte blifva för stora eller för hardt tryckande, är det nödigt att Statsverket leinnar understöd och lån på billiga vilkor för anläggningen.
Innan jag slutar, torde jag få tillägga det jag fruktar man skall hysa betänkligheter för alt tillstyrka mitt förslag af den anledning alt man torde föreställa sig 800 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 492. det en bro öfver Göta eif skulle blifva hinderlig för seglationen derstädes.
Häremot beder jag få anmärka.
Något synnerligt obehag af en bro öfver Göta eif skulle skeppsfarten icke kunna få, ty det är klart, att bron skulle så anläggas och vara så beskaffad att skeppsfarten icke af den stängdes eller hindrades; ehuru det medgilves att när möjligen flera fartyg anlända på en gång, de för någon kortare stund skulle kunna blifva uppehållna.
Men om någongång sådant skulle inträffa, skulle detta åtminstone icke ske om vintertiden, hvilken tid är den svåraste för landtkommunikationen.
Om för öfrigt när något fartyg anlände, som mäste passera bron, landtlrafiken underordnades sjötrafiken på så sätt att den förra lemnade den sednare företrädesrätt till genomfart, såsom vanligt är vid så beskaffade korsvägar; liksom att alla seglare befriades från erläggande af någon afgift för genomseglingen, så förmodar jag att alla billiga anspråk från de sjöfarandes sida borde vara tillfredsställda.
Landtkommuuikationen kan för öfrigt fordra att åtminstone få begagna passagen när icke sjökommunikationen påhåller den, helst som den förra torde vara på platsen nära lika stor som den sednare.
Från andra länder hafva vi dessutom exempel på broar öfver strömmar, som hafva lika liflig seglation som Göta eif.
Större svårigheter än de, hvilka nu äro för handen alt manövrera med ett fartyg uti elfven för att komma genom bron, tror jag man icke behöfver befara, ty en sådan svårighet skulle nog våra byggnadsingeniörer veta undanrödja, dels genom kajer, dels genom en lätt bro med flere hvalf, så att vattenmassan ej komme att sammanpressas och delta aldra minst här, som strömmen är så bred och flyter temligen lugnt.
För öfrigt torde jag upplysningsvis få nämna att just den punkt, som skulle för brons läge vara fördelaktigast, är den minst trafikerande punkt i hvad skeppsfarten angår på Göta eif från Wenersborg till Westerhaget.
Denna punkt innefattar den del af elfven, som är belägen mellan den så kallade lilla och stora Bommen på Göteborgssidan.
Orsaken hvarföre denna del af elfven är minst befaren är den att uti en nyligen anlagd hamn vid lilla Bommen lägga flera al de uppifrån kommande fartygen till, hvaremot de, som ankomma utifrån, ankra i hamnen längre ned.
Denna minskning i skeppsfarten på nämnda del af elfven blir utan tvifvel ännu större, när den påbegynta jernvägen från Iilla Bommen blir utsträckt längs elfvens venstra strand hela hamnen utefter på samma gång som fyllningen och planeringen af Gullbergs- och Lindholms-vassarne blifva färdiga, så att fartyg äfven der kunna lägga till.
På grund af hvad jag sålunda haft äran andraga och med erfarenhet derom att det är lika farligt underlåta understödja en rörelse eller odling som finnes, som det kan vara fördelaktigt genom understöd frambringa en rörelse eller odling der, som ännu icke är någon, får jag vördsammast anhålla och föreslå: det Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 493. 801 det Rikets Högtofliga Ständer måtte till en broanläggning öfver Göta eif, från ön Hisingen til! någon punkt i närheten af Göteborg, bevilja ett statsanslag utan återbetalningsskyldigbet af 100,000 R;dr R:mt och ett räntefritt lån af 100,000 R;dr R:mt med 5 procent i återbetalning hvarje år; allt för öfrigt under de vilkor för det bolag, som kommer att bilda sig för anläggningen af en väg täll och en bro öfver Göta eif, hvilka i allmänhet för så beskaffade statsanslag tillämpas och som kan synas för Statsverket betryggande.
Ritning och kostnadsförslag med mera, som till frågans belysning är af nöden, utbeder jag mig framdeles få inlemna.
Om remiss lill Höglofliga Stats-Utskottet anhålles.
Af Ola Jönsson från Malmöhus län, om beviljande af pension åt aflidne f. d.
Qvarlermästaren Guslaf Kocks enka, Maria Kock, född Rurman.
Då jag nu går att påkalla Rikets Ständers välvilja och deltagande för enskild person, uppfyller jag icke allenast en pligt, utan äfven förvissar mig om att de skäl som åberopas, skola tillräckligt tala för bifall till min framställning.
Enkefru Maria Kock, född Burman, boende i Fleninge socken, Luggude härad och Malmöhus län, är, som genom i vidimerade afskrifter bifogade bevis inhemlas, i ytterst fattig belägenhet samt nära 75 år gammal och i följd deraf oförmögen att till sitt uppehälle bidraga.
Den pension hennes man, numera framlidne f. d. Qvarlermästaren Guslaf Kock, i lifstiden efter afskedstagande! erhållit har, sparsamt använd, varit någorlunda tillräcklig för makarnes bergning men alldeles icke lemnat något öfverskott, helst som han under flera år varit blind och sängliggande.
Men Bih. till R.
St, Prot. 1862 % 1863. 11 Sami. 4 Afd. 101 802 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 493. efter mannens nu inträffade frånfälle och naturligtvis i följd deraf pensionens indragning, är det klart att, såvida enkan ej erhåller understöd af allmänna medel, icke för henne annan utväg gifves, än att vid 75 års ålder inflytta och såsom fattighjon framlefva sina återstående dagar i socknens fattigstuga.
Men fattigstugan är, åtminstone för den som en gång sett bättre dagar, aldrig synnerligt inbjudande, och att finna sig nödsakad såsom fattighjon på sina gamla dagar falla kommunen till last och anlita fattigvården, skulle för enkan efter den man, som i 38 års tid årligt och troget tjenat Kongl. Majit och Kronan samt i egenskap af befäl deltagit i krig till fäderneslandets försvar, vara ganska svårt, behöfver väl icke alt nämnas.
Jag vågar således vördsammast anhålla: det Rikets Höglofliga Ständer läcktes bevilja bemälda enkefru Maria Kock, under sin återstående lifstid, en ärlig pension af Tvåhundra R.dr R:mt.
Den i Herr Ryttmäsfaren och Riddaren Liljecronas afgifna bevis åberopade meritförteckning är följande, för bvars sanningsenlighet jag går i fullt ansvar: ”F. d. Qvartermäslaren Gustaf Kock, som tjent vid Kongl. Skånska Husarregementet till den 51 Mars 1853, ingick i Kongl.
Maj.ts tjenst vid fortifikationen den 27 Februari 1795 som volontär, befordrades den 50 April samma år till Sergeant vid samma korps; den 12 Juni 1799 antagen till Sergeant vid Wendes Kongl.
Artilleri-regemente ulan lön och den 5 Mars 1800 transporterad lill lön; den 15 April sistnämnda år utnämnd till Qvartermästare vid Kongl. Maj:ts Norra Skånska regemente till häst, och som sådan fortfarit till afskedet.
Han har bevistat alla fälttåg under sin tjenstetid, med undantag af år 1813, då han af sjukdom var till tjenstgöring oförmögen.
N:o 494. 803 N:o 494.
Af Anders Söderholtz från Södermanlands län, om a/skaffande af pastoral-examen.
Pastoral-examen och densammas lörelöpande disputationsprof hafva så långe varit utdömda af en upplyst och rättänkande allmän opinion, att del är med den största förvissning örn det Hedervärda Ståndets kraftiga understöd för milt syfte, som jag nu vågar föreslå afskaffandet af dessa s. k. lärdomsprof, utan all några andra sältas i deras ställe.