Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
105 fordras; äfvensom att, om någon eger sntecknad fordran för förlag uti den egendom, hvilken en Sterbhusdelegare under Boskilinadsrätt begär undänskifta, sådane Fordringar äfven böra i Concursen bevakas, och till betalning ådömmas de öfrige Sterbhusdelegarne. 5:0 Att ehuru Utskottet godkänt den Lagtolkning, att en Hustru, som vid Mannens Concurs afstått sin del i samfälda Boet, icke derigenom bör anses befriad att deltaga i Boets skuld med hvad från hennes sida efter Concursen till samfäldta Boet ingår, så länge ägtenskapet ej är upplöst, Utskottet ej ansett någon förklaring häröfver behöfvas- men då dgt icke skall vara för Lagutskottet okändt, att Domare oftast befria Hustrun från deltagande i gälden med hvad hop ärfva och förvärfva kan, öch det således finnes, att Lagen af Domare är orätt förstådd och tillämpad, så har ytterligare yrkets, att en mera bestämd förklaring häröfver uti ConcursLagen införes, så att denna misstydning kan före. komnias, och Lagens tillämpning bringas till enbet och likstämmighet vid alla Domstolar. 6:0
Ätt, enär den uti 7 Cap. 8 $• skillnadssökande medgifne lätt till lyftning af den egendom sökanden påstår sig enskildt tillhöra, lennar rum för, mångå missbruk, ledande deihän, att Hustrun sedan Mannen sökt Cessionsförmån» genast i stod al Boskillnads aDsptåk kommer i dispoaf - io4 Lagutskottet!
'Betinkaniat. (ion af Boets betydligaste tillgångar, hvari-, genom öfrige Borgenärer förmås att heldre än de afbida slutet af en långsam rättegång, åtnöja sig med hälften eller mindre af deras fordringar, ehutu Boet vid en ordentelig
Utredning kunnat förslå till betalning, så borda sådant forefeommas, genom hustruns förpligtande, att bevisa sin yrkade rättighet till Boskillnad, förr ån hoa egde lyfta något utur Boet. 7:0 Att då ConcursMassas fördel onefceligen baredes i samma mån arfvodeskostuaden ar ringare för en än för flere Curatorer, och det icke lärer vara obekant, att särdeles i Götheborg, ConcursMassor finnas, hvilkas utredning beror på 7 eller 8 andre dylika mål, sedan dea ena Sysslomannen efter den andre sjelf råkat i Cessmnstillstånd, så synes det billigt, att i alla ConcursMassor må ankomma på Borgenärerna sjelfva huruvida de åslunda en eller flere Syssloman, äfvensom att, derest, ej alla Borgenärer äro vid valet närvarande, den utsedde Sysslomannen bör för Boets förvaltning ställa Borgen, eller ock genom Gravationsbevis styrka, att han eger gäldfri Fastighet; hvarjemte Sysslomapna - befattningen alltid borde åtföljas af förmyndare ansvar; och har i öfrigt ConcursMassas förskingring under Sysslomans vård, anset(3 säkrast förekomma.?, om desse ålades att insätta Massans mede! uti Banken, då Concursen är anhängig i Stockholm, men eljest yiti LandtPvä-nteri eller hos vederbörande Lagutskottet!
Betnnkattden. io5 Magistrat; vid hvilket sistnämnde förslag blifvit erinradt, att en sådan skyldighet äfven hittills Sysslomän ålegat, men att underlåtande deraf lemnat rum för den förlust Creditorer ofta fått vidkännas derigerom, att Mas?ans influtne medel icke varit i behåll, då utdelbing skolat ske. ft:o Att som gg och 29 §§.
5 Cap. i så måtto icke synas vara Synonyma, att i den sednare §. stadgas, d t vid HåradsRätt
Dom i Goncursmål bör afkunna» å nästa Ting; men i dea föregående, att måiet bör vid Bådstbfvu och Hofftätt ofördröjligen ef~ görss, ehuru skäl ej förefinna?, hvarföre icke Lagen bör bestämma en viss tid, inom. hvilken CoicursDom bör afkunnas lika väl för Rådstufva- och Holft'tt, som för en LandsDomstcl; så har följande tillägg vid 28 §- blifvit tillstyrkt; '”och sist inom Sex månader Liga Dom deruti afkunna?, såvida Laga hinder ei möta,” samt 9:0 Att Utskottet ej skull fästat nog Uppmärksamhet vid uti H rr Professor Bext'lis Motion framståildé "betänkligheter emot nu gällande formulär för Borgerärs. eder; att genom detta formulär Förmyndare, Bevakare af Allmänna Verks fordringar med flere, måsta vara satte i stor förlägenhet; att Utskottet i synnerhet bordt behjerta de måaga MenEder hvar!»!! den edsliga förpiigttlsen i afseende på Bevill»ingsäfdraget ofelbart skall föranleda; samt att formuläi et borde omarbetas, så att lidea klefve enkel och begriplig, samt in - LagUtskott ts Betnnknnden. gen tvingas att svärja hvarken på mer eller mindre, än till hans sak hörer.
Då i följd af hvad sålunda emot
Be* tänkandet blifvit anmärkt, det nu åligger Utskottet att förnyadt Utlåtande afgifva, anser Utskottet sig i anledning af första anmärkningspunctea endast höra yttra, att ehuru granskning och omarbetning af ConcursLagen i hela dess vidd af tyänne Motionärer varit ifråga ställd, Utskottet likväl inskränkt dess åtgärd derhän, att meddela utlåtande öfver de ändringar, förklaringar eller tillägg uti samma Lag, hvilka be? stämdt blifvit yrkade, dem Utkottet endast tillstyrkt, så vidt de efter Utskottets öfvertygelse funnits vara af behofvet på* kallade.
Den ändring, sorn genom Motionerna blifvit yrkad uti io §. 4.
Concurs» UageD, och hvaröfver Utskottet i Betänkandet sig yttrat, har endast afsett det ovillkorliga stadgandet uti 2 mom. af samma §., att den tjensten i Gäldenlrs s alle förestår skall njuta halfva lönen.
Först vid återremissen af B-tånkandet har fråga hos Högvördige PresteStåndet blifvit vackt, att äfven 1 morn., sorn stadgar, att om Gäldenär häfver tjenst i Riket, han ej må, intill dess
Drmmen ofver honom fallit, tjensten förrätta, måste i så måtto ändras, att Gäldenär, intilldess
Dom fallit, ej må f ina ta tjensten i hvad den rörer Allmänna Me'els och Räkenskapers fö{.
Vakning. r ' \ \ - Lagutskottet!
Betiinktinden, 107 Vid pröfning af sistberörde nya Motion har Utskottet ansett det icke vara förenligt med Statens värdighet och det anseende Ambetsmäo böra ega, att Ämbeten och Tjenster förrättas af personer, som blifvit skiljde från förvaltningen af egne angelägenheter, fqrr än de genom
Dommarens pröfning vunnit stadfästelse derå, att svek och vårdslöshet ej vållat det lidande pörn borgenärerna kan öfvergå; och då Gäldenär, som firmår åstadkomma bevisning derom, icke kan äfventyra ett längre Uppehåll med den slutliga pröfaingen af bans förhållande, enär 32 Cep. ConcursLtgen medgifver, att frågan om afträiesformån må särskildt genom
Dom afgöras, finner Utskottet, att någon ändring icke bör ega rum i det ovilkorliga förordnandet om Gålbunden Ämbets och Tjenslemans afhållande från Tjensten, intilldess
Dom öfver honom fallit.
Hvad åter angår anmärkningarne i frågan om afsättande af Gäldenär» halfva lön till den som Tjensten i hans ställe förrättat; så har Utskottet, åberopande de uti Betänkandet upptagne skål väl ansett stadgandet derom böra qvarstå; men tillika trott den modificatioi» lämpligen kunna ega rum, som innefatta» uti följande stadgande, hvilket Utskottet föreslår matte såsom tillägg till 10 §. 4 Cap. antagas; Dock ege vederbörande Auctoritet\ jorn yicarien förordnaratt uppå anmälan (if Sysslomannen pröfva och bestämmaj huruvida Vicarien med mindre än halfva /o* 108 Ing l/f skaftet s Betånknnien. nen kan vara belåten och till hvad belopp den i sådant fall af honom uppbäras vid Uti de öfrige, med ConcursLagen gemenskap egande uti Betänkandet afhandlade frågor, hvarå anmärkningaarne hafva afseende, har Utskottet, som trott sig finna ar.märkningarne tillräckligen vederlagde genom de uti Betänkandet anförde skäl, ansett sig icke i någon del kunna förändra dess redan afgifne utlåtande.
Utskottet har ej eller i anseende till de förnyade anmärkningarne om olämpligbeten af nu gällande formulär för Borge. närsEden, funnit slcål att hufvudsakligen förändra dess i detta amne meddelade yttrande.
Utskottet kan icke finna att denna Ed i allt hvad den rörer bestyrkandet af en anmälande fordrans laglighet, innefattar hvarken cfverflödige eller förvillande förpligtelse!', utan tror deremot, att eden» efter dess nuvarande uppställning, lämpad efter de olika förhållanden, hvaruti Borgenärer kunna sig befinna, tillika verkar derhän, att bevakning mången gång underlåtes af diktade, eller genom ockrande tillkomne fordringar, hvilka sålunda stå i strid med de Edsförpligtelse!-, som skola afgifvas; och då enda möjliga utvägen att vinna tillförlitlig visshet derom, att Gäldenär verkeiigen, i de fall EÖrfattningarne bestämma, fått till goda njuta Bevillningsafdrag ä räntan, efter Utskottets tanka är, att Borgenär sin uppgift derom edeligen bekräftar, iiddst erfarenheten visat, huru - UgUtskottets Bnånkandert.
109 ledes Galdenärer, för att få behålla Lån ofca qvitterat Bevillningsafdraget, utan att detsamma i sjelfva verket dem till godo kommit; så finnér Utskottet icke anledning tillstyrka uteslutande af den uti BorgenärsEden innefattade förpligtelse härom; men \ föreslår deremot, att genom Allmän Författning, Borgenär, som ieke vill eller kan fullgöra ifrågavarande Edslörpiigtelsen, må berättigas, att vid BorgenärsEdens aftåggande denna förpligtelse utesluta, under påföljd likväl, att derest, den anmälde fordran är af den beskaffenhet att Bevillningsafdrag å räntan bordt Gäldenär till godo komma, detsamma, ehvad det sf Gäldenär år qvitteradt eller icke, ovilkorligen skall för hela den tid det bordt ega rum, Gäldenären eller ConcursMassan vid slutliga utdelningen af de bevakade och faställde fordringarne godtgöras.
Härmed öfverlemnar
Utskottet alltså å nyo vördsamligen Betänkandet med de nu fåreslagne rättelser till Riksens Högloft.
Ständers vidare pröfning, med bifogande af tvånne Ledamöters särskildte yttranden.
Stockholm den 25 October 1823.
Utdrag af Protocol/et, hållet uti Riksens Högloft- Ständers Lagutskott den 21 October 1823- S. D. Till justering upplästes Utlåtandet i anledning af återremissen af Be - 110 J.^Utskotta t Het Mandén. tänkandet N:ö 152 otti ändring i 1818 ård ConcursLag; hvarvid Herr Ribbing åberopade sitt förut i detta ämne afgifne yttrande; och Herr .Borgmästaren Hagander anförde: ”Jag har icke deltagit i Utskottets först afgifna Betänkande* öch anser inig icke kunna biträda de nu beslutade tillägg och förändringar* åberopande de motiver, hvilka finnas anförda uti LagUtskottetS vid 1818 års Riksdag om ifrågavarande ämnen afgifna Betänkande.”
Éx Prorocolio Joh.
N:o 013.
Atokoih den 7 Nov.
I8l3< Utlåtande, i anledning af återreniiss af Utskottets Betänkande N;.o 155, öfver åtskilligt af Fiskals Å?nbetet i Rikets Ständers Bank väckte samt af BankoUtskottet hos Riksens Ständer anmälde frågor om ändring och undantag i Allmänna Lagar och Författningar» för betryggande af BankoVerkets säkerhet.
Hedervärda BondeStåndet, som under den 1 siiti.
Sept. återremitterat Lag* i.agUtskötttts
Bet linh niidtri. iiv Utskottets Betänkande Nio 152, angående föreslagne ändringar i ConcUrsLagen af år 1818. har vid föredragning af nu ifrågavarande Betänkande N:o 153, ansett detsamma ega så nära gemenskap med det förra, att det* i afseende på visse förekomne stadganden, icke kunde oberoende deraf afgörasj hvarföre BondeStåndet, under åberopande af samma skal, hvarå åter* remissen af Betänkandet N:o 1^2 sig grundar, äfven funnit skäligt återförvisa Betänkandet N:o 153 till förnyad handläggning.
Sedan LagUtskottet uti afgifvet Utlåtande N:o 212 öfver de emot Betänkandet N:o 152 inom samtlige RiksStånden gjorde anmärkningar, på anförde skäl ansett sig böra Vid berörde Betänkande oförändradt förblifva, samt emot nu ifrågavarande Betänkande icke något blifvit anmärkt, som fordrar särskildt
Ut åtande; så får Utskottet endast med åberopande af förenämnde Utlåtande å nyo öfverlemna Betänkandet till Hederv.
BondeStåndets pröfning, med tillkännagifvande, att detsamma af de öfrige trenne RiksStånden, enligt ankomne ProtocollsUtdrag, blifvit bifallet, Stockholm den 25 Octob. 1823.
H2 LngUtsktttets Btttinknndtn, N:o 214.
Ankom den Jr Nov. 1823* Utlåtande ofver anmärkningen vid Utskottets Betänkande N:o 186 om ändring af 16 Cap 8 §•
HandelsBalk., rörande inrättande af FörmyndareKammare i alla Rikets Provinser och förslag till en förändrad HypotheksLag vi. m. Förenämnde Betänkande, hvilket vid föredragning hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln samt Hedervårda BondeStåndet blifvit bifallet, år deremot blifvit återremitierädt tf Högvördiga Prrstéäiåndet och af Vållcfl.
BorgareS åndet, i anledning af följande deremot gjorde anmäskoingar:
Hos Högvördige PresteSståndet.
Af Herr Biskopen Doctor af Wingård* sorn dels yttrat, att det varit öcskansvärdt, att högst få och endast af nödvändighet påkallade Lagförändriogar vid denna Riks» dag företagits, då en snart fullbordad Allmän Lag kommer af nästa Ständer att i sitt sammanhang profves, jemts det Herr Biskoppen sökt ådagslägga menligheien af ostadighet och lättrörd ombyilighet i Lagstiftningen; dels ock anfört, att Utskottet väl såvida hyllat denea grundsats, sorn Utskottet - LagUtskottett Betånkanden, ii3 sköttet, af ömmande skäl, i ordningen bland förmånsrätter bibehållit
Barnaarf vid sitt rum, men att, ehuru lika starka moraliska skäl ej kunna anföras för Kronans, Kyrkors och fromma Stiftelsers förmånsrätt, det likväl ej lärer kunna nekas att har förefinnes ett bättre Privilegium Causia* ån In* teckning kan ega, samt att Styrelse och Ständer, såsom vårdare af Statens rätt och Presterskapet, särskildt genom sitt Sysslo» manskap vid Kyrkors och de fattiges Cassör» förbundet till Tutel för dessa, alldeles icke böra medgifva uppoffrande äf denna för* månsrätt för en förmodad vidgad Credit.
Herr Doctor Hedrén har förklarat att åfven han, af de skäl Harr Biskop Wingård anfört, skulle afstyrka alla partielle Lagförsndringar i förevarande frågor, om icke Bankens säkerhet här påkallade ett särskilde afseende för dess betryggande mot möjliga förluster, hädanefter så mycket nödvändi» gare, som Riksens Ständer så frikostigt utvidgat FastighetsLånefonden.
Man har trott sig kunna bereda Banken denna Säkerhet genom de betyg som fordrats, att nemligen Låntagare vore fri från Förmynderskap samt förvaltning af Publike eller andre förmånsrätt egande medel, men exempel hafva visat, att Banken detta oaktadt icke varit nog tryggad, utan måst ingå i ConCourser och vidkännas verklig förlust, hvilket ock föranledt de af Riksens Ständers Bankoutskott härutinnan gjorde framställ* LagUtshottets Betänketiden. 8 114 I-ttgUtskotttts Betänketiden. ningar.
De skäl hvilka blifvit anförde för Kronans, Kyrkors och Fattiginrättningars medel, ehuru 'de visserligen förtjena af. seende, har Herr
Doctorn likväl trott vara af mindre vitt och betydenhet än de sorn röra Barnarfs förmånsrätt, emedan de förra alltid ega tillfälle att betrygga sin säkerhet; men i sednare fallet Pupillers hela timliga väl ofca ligger i en enda persons hander, och Lagen bör i detta fall skydda den värnlöse.
Herr Doctorn har ansett Barnarf, efter nu gällande Författningar vara de Jure intecknade i Förmyndarens egendom, och att det endast återstår, att de blifva det di Facto och som det af Utskottet tillstyrkta förslag skulle komma att medfara mycken svårighet och ett oändeligt skrifveri; så har Herr
Doctorn tillstyrkt den epkla utväg, att, med erkännande af B/ärnaarfs förmånsrätt, i Inteckningshandlingarne införes, om egendomen dessutan är med några andra skulder graverad.
Med detta yttrande har Herr Domprosten Wijkman sig förenat och tillagt: Att Banken är i ett annat förhållande än både Kronan och Publika Cassorsdelegare; att Kronan utser sjelf sine upp* bördsmån som dessutom stå under Landshöfdingarnes uppsigt, samt med förbindelse till redogörelse inför dem, och Publike Cassadelegare kunna efterse
Förvaltarne deraf samt sjelfve controllera och bevaka sin säkerhet; iner» Banken deremot har icke annat än panten att hålla sig till och IagUtskottett Betänkande».
. n5 då underslef dervid kan ske, är den, så framt ej sådant förekommes, i belägenhet att kunna förlora genom okände innestående Barnarf, framför den såkrast ansedde Inteckning, hvilket äfven någon gång skett, då Låntagaren, oaktadt uppvisande af betyg, om frihet från att innehafva Barnarf, ifrån den Domstol hvarunder han lyder dock efteråt befunnits vid långt derifrån varande
Domstol häfta för sådant och sorn Varit i hans vistelse ort okändt; på hvilka grunder Herr Domprosten tillstyrkt, att någon Författning till Bankens betryggande i denna del måtte vidtagas; o.ch hafva vid sist anförde yttranden erinringar af Herr Biskopen aj Wingård blifvit gjorde, hvilka åter af Herr Domprosten Wijkman och Herr Doctor Hedren blifvit besvarade.
Hos Vallofl.
BorgareStåndet har Herr Monthan anfört; Att då han för sin del icke kunde bifalla Utskottets Betänkande» så förenade han sig i allo med hvad Herr Grefve Wachtmeister och Herr Borgmästaren Hagander uti afgifne Reservationer deremot anfört, och lika med dem, yrkade den förändring i t7 Cap. HandelsBalk. att hela 8 §. flyttas emellan II och 14 §§.; men i händelse sådan ändring icke kunde bifallas, har Herr jonthan ansett sig emot den af Utskottet föreslagne Lagförändring, såsom tillägg till scrCap.
ÄrfdaBalk. till rättelse anmärka: att förslaget det en Förmyndare ej får tyfta omyndigs penningarj innan anmälan derom skett vid n6 Lagutskottets Betånkanden. den Rått derunder han lyder, och att, derest den, som till Förmyndare för or dundes, ej inom samma.
Rätts
Domsaga bor, Förmynderska pet ej får tillträdas, innan förordnad det blifvit kungjordt den Rätt, hvarunder han lyder och i dess Protocoll tecknadt, vid verkställigheten icke allenast kan förorsaka den omyndige stor skada, utan ock på flera sätt illuderas; att detta Lagstadgande tyckes förutsatta, att man i allmänhet vore angelägen att emottaga Förmynderskap för att få lyfta omyndiges medel; men då förhållandet just år tvertom och Dojnstolarne ofta nödgas ålägga både skylda, och, dä de ej finnes, oskylde personer Förmynderskap, och dessa således, kanske med uppsåt att Förmynderskapet undvika, kunna uraktlåta att om Förmynderskapet kungöra den Domstol, derunder de lyda, så blifva de omyndiges medel under tiden ofruktbare liggande och ingen finnes, sorn kan dem emottaga, och som för deras säkerhet under tiden vakar.
Icke sällan kan det vara af största vigt, att omyndiges egendom genast bör af Förmyndare emottagas och vårdas, och på de stallen der blott ett eller två Ting ärligen hållas och således en längre tid åtgår, innan åtgärden kan en annan Domstol kungöras och i dess Protocoll antecknas, kan detta uppehåll för den omyndige föranleda den största skada och förlust; och ett annat förhållande kan äfven inträffa om någon person för att åtkomma omyndiges Lagutskottets BetHnkandett.
117 penningar och IteckningsLån tillika, låter på flere ställen sig mantalsskrifva och för
Förmynderskapets emottagande uppgifver sig vara boende på ett ställe, der han ingen eller obetydlig fastighet eger, hvarigenom hans Förmyndare befattning blir okänd för den Domstol, der han eger den fastighet som han låter inteckna, och der han älven såsom mantalsskrifven eger rätt, att Förmyndarebevis utfå, samt på sådant sätt kan dölja sin Förmyndare befattning och bedraga Inteckningshafvareti.
Med Herr Monthan hafva flere Vällofl.
BorgareStåndets Ledamöter sig förenat, hvarjemte Herr Norceus ansett den ifrågaställde förmånsrätten för Barnarf icke nödvändig, utan tvertom meniig för den enskilde Crediten, samt trott det vara slägtförhållanden och förtroende till personens redlighet, mera än säkerheten, som Skola grundlägga valet af Förmyndare.
Bland de skäl, sorn emot Utskottets Betänkande anförde blifvit, äro inga andra än dem Utskottet förut tagit i öfvervägande; och hvad angår den af Herr Monthan anförde betänklighet, att en person kunde låta mantalsskrifva sig på flere ställen, så,' utom det att egna fördelen motverkar en åtgärd, hvarigenom man åtager sig att betala fördubblade utskylder, bör man i allmänhet icke sluta till det rätta från missbruk, mot hvilka det dessutom tillhörer vederbörande Ämbetsman att vaka, och hvad det anförda särskildt angår, lärer det n8 L«gUtskottett B'länknndett. sakna föga grund i motsvarande exempel af verkliga händelser.
Utskottet måste således oförändradt förblifva vid beslutén i dess förra Betänkande; men för att undanrödja all den tidsutdrägt med Förmyndares tillträde af sin befattning, sorn möjligen kunde orsakas af föregående anmälan hos Domstolen, hvarunder Förmyndaren lyder, har Utskottet ansett, att denna anmälan borde få ske hos Domaren, under de tider då Domstolen icke år tillsammans, och följande ändring i Redaction af de föreslagne §§. i 20 Cap. ÅrfdaBalk, ega ruin; *’a §•
Faller egendom omyndigt barn till medan föräldrar lefva, och skall godset af dem förvaltas, då må en sådan förvaltning af dem ej förr tillträdas, än anmälan derom skett hos
Domaren eller den Rätt, hvarunder de lyda, och varde sådant i Rättens ProtocoJl tecknadt; har sådan anteckning skett af Rittens Ordförande, då Ratten icke varit tillsammans, varde det. vid nästa sammanträde thlkännagifvet.” ’’to eller sista År den, sorn till Förmyndare förordnas, ej inom samma Rätts Domsaga boende, då varde Förmyndareförordnandet genom Ordförandes t Rätten försorg, genast öfversändt till Domaren, under hvars
Dom värjo den förordnade lyder, för att i denna Rätts Protocoll tecknas på sått i 2 §. säges och Förmyndaren derefter tillställas.’’ Lagutskottett Betänkandett.
H9 Med den sålunda föresfagne rättelse, samt med tillkännagifvande, att de af Utskottets Ledamöter, hvilka förut varit af skiljaktig mening, äfven nu dervid förblifvit, lår Utskottet alltjså å nyo öfverlemna Betänkandet till Riksens Högloft.
Stockholm den 30 Octob. 1823.
N:o 215,.
Ankom den 7 Nov. J823.
Lag samt Allmänna Besvärs och EkonomiUtskotts Betänkande öfver RiksdagsFullmägtigen Anders Henricssons Memorial, angående af skaffande af Bergs Tings Rätter och BergmästareAfn beten..
RjksdagsFullmåktigen från Stora KopparbergsLån Anders Henricsson har uti ett till Hedervärda BondeStåndet ingifvet Memorial yrkat,
Domstol afgöras kunna likaså väl handteras vid HäradsRätterne, då man icke behöfde vänta öfver ett beit år på Bergs* Tinget för att få sin sak upptagen, och man fick dömmas at
Domare som egde mera vidsträckt erfarenhet genom deras jemnare och mångsidigare arbete; att genom Bergmästarnes afskaflande, Bergs* Lagen befrias från en mångd påbud och uppfinningar sorn desse Åmbstsmän hafva makt att utfärda, och hvilkas utfärdande stundom synes härröra från ingenting an* nät än att de hafva makt dertill; att så långe Bergscollegium qvarblifver, detsamma icke lärer underlåta att i denna våg använda sin verksamhet i afseende på dessa påbud eller så kallade Ekonomiska författningar, hvilkas behof icke kan vara mera brådskande, ån att de tids nog kun* na af Bergscollegium utfärdas; samt att många instantier för klagomål öfver påbud och författningar, som menigheter måste lyda, säkert icke äro förmonlige.
Sedan detta Memorial först blifvit reraitteradt till Riksens Böglofl.
Ständers Särskildta Utskott, men bemåldte Utskott ansett sig dermed icke böra taga befattning har Hedervärda BondeStåndet genom Protocolls Utdrag den H sist!.
Junii öfverlemnat detsamma till LacUtskottets åtgärd, uti hvilken Remiss Vallöf].
BorgareStåndet enligt Protocolls Utdrag den 25 Juoii sig tören at.
LagUtskotttts Bctärikanden, 12.1 Då i följd häraf Anders Hcnricssons Memorial hos Lagutskottet till handläggning förekommit, har Utskottet ansett sig endast tillkomma att meddela utlåtande öfver frågan erm BérgsTingsRätternes afskaffande, i pröfning hvaraf Lagutskottet alltså ingått, men deremot funnit frågan om afskaffande eller öfverflyttande på annan myndighet af Bergmästarnes administrativa befattning vara af den beskaffenhet, att den af Allmänna Besvärs och Ekonomiutskottet borde behandlas; och Sedan beinäldte Utskott uppå LagUtskottets anmodan dess yttrande i detta ämne meddelat, få Utskotten nu uti gemensamt Betänkande hvar för sig besvara de genom Motionen väckte frågor.
Lagutskottet har för sin del funnit, att då BergsTingsRåtterne i följd af deras organisation, icke kunna uppfylla Parters billiga anspråk, att skyndsamt och utan betungande omkostnader få förekommande ärender afgjorde, helst deras Domstolar endast en gång om året sammanträda och omfatta vidsträckta districter, ifrån hvars aflägsnare orter, Parter inåsce göra långa resor till Tingsstället, Samt derjemte förekommer, att de fleste af de till BergsTingsRätternes upptagande hörande mål, äro af enahanda beskaffenhet med dem som af HäradsRätterne behandlas, och att i frågor der vettenskaplig upplysning erfordras för Beslutets fattande, sådan ej mindre af HäradsRätterne ;122; Lagutskottet!