Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I öfverensstämmelse härmed och då jag tror mig kunna antaga, att såväl Staten som den enskilde skulle hafva ömsesidig fördel af en i möjligaste måtto förenklad och under minsta antal titlar sammanförd skatteuppbörd, tager jag mig friheten föreslå, att all kartering af handlingar, som till domstolar och öfriga embetsverk ingifvas eller derifrån utgå, må helt och hållet afskaffas, och derom nu gällande föreskrifter upphäfvas.
M>o 86 Motionen ingifven den 11 November, men af motionären återkallad den 13 i samma månad. 132 Motioner i Bonde-Ståndet 1865■ N:o 87.
\:o 8*.
Af Johannes Magnus Lundahl från Skaraborgs län, att viss andel af af giften för tillverkning af bränvin måtte anslås till fortsatt utförande af Statens jernväg sarbeten.
Från första stund, då fråga om jernvägsanläggningar inom vårt land blef föremål för Rikets Stånders behandling, hafva stora och allvarliga strider utkämpats om rätta sättet och för oss det most fördelaktiga med afseende å anskaffandet af de erforderliga kapitaler, som för utförande af dessa stora företag äro nödvändiga.
De olika åsigterna i detta ämne ha numera tystnat, sedan de behöfliga summorna blifvit erbjudna från den utländska marknaden, och man har helt och hållet kastat bort tanken på, att inom eget land vidtaga sådana utvägar, som möjligtvis befriat oss ifrån den stora statsskuld, hvilken nu så hårdt trycker vårt land.
Redan vid 1856 års riksdag framhölls det billiga yrkandet, i synnerhet från Bonde-Ståndet, att den del af bränvinsskatten, som ingår till Statskassan skulle användas till jernvägsbyggnaderna, men motståndet från andra håll har alltid haft öfvertaget och framhållit den förespeglingen att penningen är mindre dyrköpt på , utlandet än det pris, som kunde åstadkommas inom eget land.
Motionären, som icke kunnat ändra åsigt i sistnämnda fall och tror sig hafva mångå, som äro af samma öfvertygelse, forfar fördenskull att nu yrka: det Rikets Höglofliga Ständer, för sin del, ville besluta, att, af Statsverkets extra ordinarie inkomster upptagna bräuvinstillverkningsafgiften 10,500,000
R:dr, hälften eller 5,250,000 R:dr måtte användas till bedrifvande! af våra påbörjade jernvägsarbeten.
Stockholm den 11 November 1865. J. M. Lundahl, från Skaraborgs län.
Motioner i Bonde-Ståndet 186,5.
N:o 88. 133 No 88.
Af Anders Andersson från Skaraborgs län, om lån af allmänna medel för sänkning af de s. k.
Kottholmsfallen i Ullervads socken.
Under åberopande af karta och kostnadsförslag samt instrument öfver en af Kommissions-landtmätaren P. A. W. Hultström verkställd undersökningsförrättning, utvisande att 5,281 tunnland 11 kappland i Leksbergs, Ullervad, Lugnås, Eks, Utby, Ekby, Tiavad, Låstad, Bojia, Timmerdala och Bergs socknar belägna, genom Tideåns öfversvämningar för tillfället äro till all odling oanvändbara och hufvudsakligen bära dåligt starrhö; men genom sänkning af de s. k. Kottholmsfallen vid Ullervad skulle största delen af de förutnämnda 5,281 tunnland kunna förvandlas till en bördig åkerjord, får jag. sedan ett bolag numera bildat sig för arbetets utförande i enlighet med berörda förslag, nemligen fördjupning af åbädden ofvanför Ullervads bro, sprängning i Kottholmsströmmen, upprensning af sågfallet och Kottholmskanalen, samt dammbyggnadens flyttning och uppförande, utgörande en kostnad af 22,563 R:dr R:mt, vördsamt hos Rikets Höglofliga Ständer anhålla, att såsom understöd för arbetets utförande bevilja nyssnämda bolag ett lån af 15,000 R:dr R:mt med så låg ränta och i öfrigt så fördelaktiga återbetalningsskyldigheter, som kunna medgifvas.
Om remiss till Höglofliga Stats-Utskottet, der karta och öfriga handlingar skola vara tillgängliga, får jag vördsamt anhålla.
November 1865.
Anders Andersson, från Skaraborgs län. 134 Motioner i Bonde-Ståndet 1865 N:o 89. tito §9.
Af lils Olsson frän Malmöhus län, om förändring af grunderna för nationalförsvaret.
För nio år sedan väckte jag på detta rum en motion, hvilken jag bärhos bifogar, om ett allmänt nationalförsvar, och utvecklade då de motiver, hvarpå jag stödde densamma.
Frågan var visserligen icke ny, utan fastmera urgammal i Sverige; ty när landet hotades af, vare sig yttre eller inre våld, var det en häfdvunnen plägsed, att, om så tarfvades, gå man ur huse till frihetens och rättvisans försvar.
Femtio års oafbruten fred hade emedlertid fört nationens ombud på andra tankar, hvarför majoriteten af riksförsamlingen icke fästade något afseende vid motionen, utan ansågo den stående arméen tillräcklig till landets försvar.
I fredstid och då ingen nöd är på färde, kan detta låta säga sig, men ingen lär väl nu vilja påstå, att den indelta och värfvade arméen verkligen är i stånd att försvara oss, om det skulle gälla på fullt allvar.
Att åtminstone det stora flertalet af svenska folket icke längre hyser en dylik åsigt bevisas aldra bäst deraf, att omkring 40,000 svenska män och yng lingar under loppet af några få år antecknat sig som frivilliga aktiva skarpskyttar, utom en del andra män af alla stånd och klasser, som tecknat sig som passiva ledamöter och dertill med penningar och uppmuntran betydligt bidragit; det var först vid sista riksdagen, som Staten bidrog med ett litet anslag, då man tager i betraktande den öfriga kostnaden till försvaret.
Då det är ett numera allmänt erkändt förhållande, kau det väl längre vara öfverensstämmande med rättvisa och en klok hushållning, att de, hvilka man företrädesvis vill kalla fosterlandets försvarare, ehuru de blott i ringa mån förmå häfda denna äretitel, fortfarande uppbära stora löneförmåner, under det att de, som kunna göra lika stort anspråk på denna äretitel, icke ens erhålla så mycket bidrag som till en enkel beklädnad?
En naturlig följd af detta missförhållande har blifvit den, att mången yngling tvekar i det längsta att ställa sig i ledet med den, som har råd att skaffa sig en skarpskytteuuiform.
Om Staten deremot ansloge så mycket medel, att hvarje yngling, som frivilligt ställde sig i skarpskyttarnes leder, finge en uniform och ett ändamålsenligt gevär, så skulle Sverige inom några få år komma att ega en skarpskyttearmé af flera hundra tusen man.
N:o 89. 135
De sednare årens politiska erfarenhet har på ett lärorikt, om ock beklagligt sätt ådagalagt, att man i farans stund måste lita på sina egna krafter och icke på andras, huru klingande löften om bistånd än må hafva blifvit afgifna.
Det vore godt för landets regering att veta, det landets söner, när helst det gäller, uppträda till försvar för hus och hem samt allt hvad menniskan eger kärast och heligast här på jorden.
Vissheten härom skulle vara icke blott lugnande för såväl de styrande som de styrda, utan utöfva en moralisk återverkan på hela landet och väcka den slumrande folkkraften till lif i all »fess oemotståndlighet.
Men, invänder man, hvarifrån skall man väl taga medel till ordnande och underhållande af ett så storartadt nationalförsvar?
Härtill svarar jag helt enkelt, att, om man blott har en god vilja, kan man på flerehanda sätt göra stora besparingar, för att använda dem på mera nyttiga och nödvändiga.
Om man, t. ex., till en början indroge hela beväringsexercisen, som nu kostar Staten omkring en half million och i stället använde dessa medel till skarpskytteöfningar och målskjutningar, så skulle ganska betydligt och vigtigt resultat vinnas redan blott med denna summa.
Det vill ju synas, att både Regering och Ständer icke sätta mycket värde på bevärings-exercisen, då det år tillåtit för hvem som vill, att för 100 R:dr köpa sig fri från densamma.
Kan det väl anses rättvist., kan det bidraga till utvecklandet af en god samhällsanda, att den förmögne mannens son håller sig för god att ställa sig i led med den fattiges?
jag tror det icke! den enklaste rättvisa bjuder, likasom den sanna fosterlandskänslan uppmanar dertill, att hvar och en utan undantag, som eger krafter och förmåga, med lif och blod försvarar sin fädernebygd!
Om det stora målet, att inom Sverige få ett vål ordnadt nationalförsvar, en gång skall uppnås, så bör äfven det i vapens bruk icke såsom nu vara endast frivilligt, utan förvandlas till en medborgerlig pligt.
Sålunda bör man på landet börja i folkskolan, liksom i elementarläroverken i städerna, och skollärarne vara skyldige att några timmar i veckan öfva gossarne i gymnastik, exercis, m. m.
Efter slutad undervisning i folkskolan eller från 15 till och med 20 års ålder böra ynglingarne under den vackra årstiden, antingen Söndagseftermiddagar eller någon söckendag i veckan, af skolläraren i socknen eller distriktsvis öfvas, så att de fortfarande bibehålla i minnet, hvad de en gång inhemtat.
Yid fyllda 20 års ålder bör ynglingen, så vida han är fri från kroppsligt lyte, inträda såsom medlem i nationalförsvaret och då af Staten bekomma uniform och eget skarpskyttegevär, hvilket af honom vårdas och underhålles.
Han bör då, till följe af föregående öfning ända från skolåren, hafva vunnit så stor militärisk skicklighet, att han med nytta kan deltaga i större och mera allvarsamma vapenöfningar, såsom målskjutning, fälttjenst, m. m., härads- eller distriktvis, allt efter omständigheterna, och må det vara Kongl.
Maj:t tillåtet att, om så erfordras, sammandraga flere klasser till ytterligare öfning, då fäderneslandet botås eller är i fara, och böra desse stå qvar, som stående trupper till 130 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 89. fyllda 30 årsålder; fråu 30 års ålder till fyllda 45 år bör hvarje värnpligtig man stå qvar i rullorna och höra till den så kallade landstormen, som utan egentlig exercisskyldighet bör sookenvis mönstras, d. v. s. tillses, att geväret vårdas och underhålles, och bör landstormen vara ovilkorligen förbunden att deltaga i nationalförsvaret, då fäderneslandets behof så kräfver.
Sedan försvarsverket efter några års förlopp sålunda blifvit ordnadt, bör hela det s. k. indelningsverket kunna indragas och inga andra värfvade trupper behållas än de, som äro nödvändiga för artilleriet, flottan och garnisonstjenst, hvilka äro behöfliga, för att icke folket måtte dragas ifrån sina naturliga yrken och göromål.
Genom indelningsverkets indragning kunna högst betydliga summor åstadkommas till aflönando af befäl och instruktörer, anskaffande af ammunition, m. m.
Då emellertid det försvarssystem jag föreslagit, och hvilket jag anser för det enda rätta och säkra till bevarande af ett älskadt fosterlands frihet och sjelfständighet, fordrar tid och medel, innan det kan blifva tillfullo ordnadt, inskränker jag nu mina påståenden till följande: l:o att all bevärings-exercisen måtte nu genast indragas, såsom icke motsvarande det ändamål, som erfordras; 2:o att Rikets Ständer i stället anslår den summa, som åtgår för beväringsexercis, eller 500,000 R:dr, till skarpskytteidéens uppmuntrande och underhållande; 3:o att Rikets Ständer ville ingå till Kongl. Majit med en underdånig skrifvelse med anhållan att till näst sammanträdande Ständer framlägga ett förslag till ett verkligt nationalförsvar, hufvudsakligen på de grunder, jag har haft äran föreslå.
Nils Olsson, från Malmöhus lån.
N:o 60. 137 %:o 90.
Af Nils Olsson från Malmöhus län, om fortfarande statsanslag till understöd åt de sedan 1808 och 1809 urens lerig ännu qvarlef vande landtvärnsman.
Vid sistförflutna riksdag beviljade Rikets Ständer ett anslag af 10,000 R:dr årligen under innevarande statsreglering till understöd för i fattigdom stadde, ännu qvarlefvande landtvärsmän från de olyckliga åren 1808 och 1809.
Fäderneslandet afbördade sig härigenom, åtminstone i någon mån, en länge försummad tacksamhetsskuld till de vid grafvens brädd stapplande gubbar, hvilka såsom hoppfulla ynglingar gingo ut att strida mot landets fiender, men af hvilka de fleste till följd af krigsstyrelsens oerhörda vanvård återvände med försvagad eller förstörd helsa för hela lifvet.
Samma anledningar till understöd finnas ännu.
Ja, man kan säga, att de blifvit ökade, ity att vida flere landtvärnsman ännu återstå, än vid sista riksdag förutsattes, till följd hvajaf understödet för hvar och en blifvit vida mindre än som åsyftades.
Man antog då, att högst 400 skulle qvarlefva; emellertid hade till år 1864 icke mindre än 1,125 anmält sig och till 1865, 955.
Då man likväl kan förutse, att antalet qvarlefvande under nästkommande statsreglering betydligt skall minskas, vill jag nöja mig med att vördsamt föreslå, det samma anslag al 10,000 R:dr R:mt om året, som utgått under innevarande statsreglering, fortfarande må utgå under den nästkommande till understöd för behöfvande landtvärnsman, i öfverensstämmelse med de grunder, som i Kongl. Förordningen af den 2 Februari 1864 äro fastställda.
Och anhålles om remiss till vederbörande Utskott.
Prot. 1865 $ 1866. 11 Sami. 4 Afd. 18 138 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
Ko 91.
Af Peter Andersson och öfrige riksdagsfullmägtige från Blekinge län, om indragning af en tredjedel af båtsmännen i Ble kinge, m. m.
Uti underdånig skrifvelse af den 31 Oktober 1863 (N:o 144, sid. 24) anhöllo Rikets Ständer, att Kongl. Maj:t täcktes taga i öfvervägande huruvida icke utan skada för sjöförsvaret någon del af båtsmanshållet kunde hållas vakant, samt de derför inflytande medlen användas dels till förhyrande af matroser för sjörensten, dels till ökad öfning för flottans öfriga manskap, samt att Kongl Maj:t, i sådant lall, ville till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition i ämnet.
Denna Rikets Ständers underdåniga anhållan var föranledd af åtskilliga i detta stånd väckta motioner, deribland en (N:o 181) af samtlige riksdagsmännen från Blekinge, samt det betänkande Stats- och Ekonomi-Utskottet den 9 Februari 1863 i anledning af samma motioner afgåfvo (N:o 8 af 4 Sami. 2 Afd.).
Yi hafva nyss erhållit Kongl. Maj:ts nådiga Proposition N:o 1 angående, bland annat, föreslagen ny organisation af sjöförsvaret.
Yid genomläsning deraf hafva vi icke funnit: att annat afseende blifvit fästadt vid Rikets Ständers ofvan nämnda underdåniga anhållan, än att, uti en bilaga till Stats-Rådets protokoll den 16 September 1865, af Herr Sjöministern yttrats (pag. 28): att då flera klagomål blifvit framburna, att provinsen Blekinge är alltför strängt roterad med båtsmän föreslås, att en af sakkunnige personer sammansatt komité genast måtte tillsättas, för att undersöka förhållandet och till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning framlemna förslag till lämplig lindring.
Yi veta icke om en sådan komité blifvit tillsatt, men äfven om nu så skett, lärer den väl icke hinna fullborda sitt arbete så tidigt, att detsamma kan tjena till upplysning och ledning vid Rikets
Ständers pröfning af det förslag till försvarsverkets omorganisation, hvilket nu är för dem framlagdt.
Hvad som nu hos oss väckt allvarligt bekymmer är, att i berörda nådiga förslag icke synes vara förutsatt det någon indragning bör ske af båtsmännen i Blekinge.
Af dem skulle två kompanier med 491 man tilldelas Skärgårdsartilleriet samt 4 kompanier med 1,066 man qvarstå vid flottan.
Rikets Ständers anhållan det en del numera skulle hållas vakant synes icke hafva vunnit nådigt bifall, ehuru det af Herr Sjöministern medgifves att 1,232 båtsmän äro obehöfliga för sjöförsvaret.
Men dessa vill man i stället öfverflytta till landtförsvaret.
Yi kunna icke bedöma om sådant i andra afseenden är nödigt eller nyttigt.
Men det synes oss klart, att derigenom ytterligare tunga komme att drabba de förut nog tryckta svenska jordbrukarne.
För hela landet torde det visserligen blifva en fördel att vid sjöförsvaret endast behålles så stort antal manskap, som genom trägen tjenstgöring kan blifva väl ölvadt och skickligt.
Det är ock af denna anledning vi Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
139 föreställt oss att en mindre talrik trupp, som hålles i ständig tjenstgöring, skulle för sjöförsvaret blifva nyttigare än båtsmännen såsom de hittills varit använda.
Men det är klart, att om man nu vill göra en del af båtsmännen till en trupp, som får ständig eller betydligen ökad tjenstgöring, så kommer detta att för rustoch rotehållare medföra ökad kostnad och olägenhet.
Ju längre båtsman skall vara borta från sitt torp och sin familj, ju svårare och dyrare blir hans anskaffande, ju besvärligare vården om torpet och hemmavarande hustru och barn, ju sannolikare anledningarne till osedlighet, oenighet mellan makarna samt armod för en familj, till hvars underhåll husfadren sällan eller aldrig kan bidraga.
Yi våga ock föreställa oss, att det är lika litet förenligt med Indelningsverkets afsigt att förvandla de indelta båtsmännen till en i garnison eller å sjön ständigt eller oftast tjenstgörande personal, som om man ville använda den med jordbruk försedda indelta soldaten annorlunda än tillfälligtvis till ^raraisons-tjenstgöring
Hela den grundtanke, hvarpå Indelningsverket livilade — föreningen af soldaten och den idoge jordbrukande medborgaren — skulle dymedelst förryckas.
Bestridande på det högsta en dylik anordning af båtsmanshållet och åberopande hvad i ofvannämnda motion, N:o 181, vid förra riksdagen anförts till stöd för vår önskan, att för en dol af båtsmännen i Blekinge måtte få erläggas vakansafgift, skola vi nu ytterligare derföre andraga några skäl.
Af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, synes att i Blekinge finnas 1,557 båtsmän.
De med. båtsmän berustade 875mantalen hålla i medeltal en båtsman för AfoY eller icke fullt § mantal.
Kostnaden för en båtsman beräknas från 80 till 100
R:dr i medeltal.
Antaga vi nu 90 R:dr, blifver det således för hvarje helt mantal 135 R:dr.
Detta är drygt för små och i skogsbygden mestadels magra hemman.
Men vi beklaga oss nu icke deröfver, ty vi vilja icke mera än våra jordbrukande medbroder undandraga oss vår skäliga andel i fosterlandets försvar.
Yi äro villiga bära den direkta bördan, men vi yrka befrielse från den indirekta tunga, som utan att gagna fosterlandet förderfvar och hotar att förstöra ett af landets skönaste landskap.
Fattigdomen och kostnaderna för fattigvårdsunderhållet hafva till följd af båtsmanshållet i Blekinge vuxit till en nu odräglig höjd.
Båtsmannen gifter sig nästan alltid vid unga år och får oftast talrik afföda.
Han afskedas vanligen tidigt.
Utom de tjenstgörande båtsmännens cirka 1,500 familjer kan man derför antaga att lika antal familjer finnas af kasserade båtsmäns samt af båtsmäns enkor med barn.
Med beräkning af blott fyra personer å hvardera af dessa 3,000 familjer ser man, att 12,000 personer eller ungefär 4 af länets landtbefolkning tillhör båtsmansfamiljerna.
Folkmängden var nemligen enligt sista femårsberättelsen å landet 95,339, i städerna 22,536, tillsammans 117,875 personer.
Det är nämnde båtsmäns familjer, hvilka öfver all höfva betunga landtkommunernas fattigvård.
Yi veta, att upplysning infordrats i afseende härå eller angående antalet af de fattighjon inom hvar kommun, som tillhöra båtsmansfamiljer, och torde snart kunna meddela officiel uppgift derom.
Imellertid synes af Kongl Maj:ts Befallningshafvandes femårsberättelser, att redan år 1860 uppgick tillskottet till fattigvården per hemman i Blekinge till 44
R:dr 94 öre oberäknadt hvad som utgick in natura (Tab. litt. a.).
I allmänhet torde uppgiften till fattigvården i Blekinge för närvarande uppgå till 50 ä 60 R:dr per mantal.
Socknar finnas, t, ex- Hoby med flera, der fattigvårdsafgifterna per mantal nu uppgå till 80 å 90 R:dr, d. v. s. 8 1 9 gånger bevillningen, som utgör cirka 10
R:dr, när mantalet beräknas till 33 å 34,000 R:dr.
Yi betvifla att något stadssamhälle, det rika Göteborg inberäknadt, betalar ens hälften så mycket till sina fattiga.
I Stockholm lärer afgif - 140 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 91. ten till fattigvården icke uppgå till mera än 0,85 R:dr per bevillningsriksdaler.
Andra kommuners afgilter till kyrkor, skolor, m. m., tillvexa äfven för dem, som kunna betala, när en talrik ej betalande fattigbefolkning finnes.
Det egna förhållandet förefinnes ock förmodligen endast i Blekinge, att jordegare, boendo hela året å landet, låter sig mantalsskrifva uti Carlskrona, när han äfven der eger fastighet, emedan kommunalafgifterna i staden äro lägre än å landet.
En icko ringa olägenhet tillskyndas stundom rusthållare, som håller båtsman tillsammans med andra, derigenom att, om dessa icke kunna betala, utsökes allt af den vederhäftigc.
Detta torde dock icke nu kunna afbjelpas.
Då vi redan åberopat motionen N:o 181 och ytterligare nu hänvisa till hvad vid sista riksmötet (pag.
23 af allmänt Register öfver Bihanget till Rikets Ständers protokoll) derom blifvit yttradt, anse vi oss icke för närvarande behöfva säga mera till bestyrkande af vårt nu upprepade påstående, än att den jemförelsevis större fattigdom, hvilken länge funnits och ännu finnes i Blekinge, och den börda, som för dess afhjelpande tynger dess jordegare, nästan uteslutande härleder sig från båtsmansfamiljernas talrikhet.
Vid sista Landstinget väcktes af ordföranden, Herr Grefve Wachtmeister, och bifölls enhälligt det förslag, att Landstinget skulle till Kongl. Maj:t ingå med underdånig anhållan, att, i mån af nummerkarlars afgång och efter i hvarje fall af rotehållare!! skedd anmälan hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, vakansafgift måtte få erläggas i den mån Kongl. Maj:t täcktes bestämma.
Huruvida detta beslut derefter föranledt någon åtgärd, är ännu okändt.
Undertecknade våga särskildt utbedja sig sina mera inflytelserika medbröders uppmärksamhet å den framställning vi nu göra för denna provins, då densamma, isynnerhet hvad landsbygden angår, är serdeles illa representerad.
Endast åt en af oss, såsom äldre, har plats i Utskott (Bevillnings-) kunnat lemnäs.
Tre af oss bevista riksdag föi'sta gången och äro ännu oerfarne i maskineriet.
Två riksdagsmän för Blekinges städer äro placerade i Konstitutions- och Bevillningsutskotten, hvilka med detta ärende icke hafva att skaffa.
Preste-Ståndet eger ingen representant från Blekinge.
Om bland Ridderskapet och Adeln nu finnes någon i Blekinge bosatt jordegare betvifla vi; säkert är att ingen sådan är insatt uti något Utskott.
Vi anse oss nu böra i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad som skett i meranämnde motion N:o 181 af den 26 November 1862 föreslå, det Rikets Ständer för sin del besluta och hos Kongl.
Majk i underdånighet anhålla: att af de indelade båtsmännen i Blekinge åtminstone en tredjedel eller 500 tillsvidare få indragas och ersättning af rusthållare utgå medelst vakansafgifter; att t. ex. att utgå med 7 tunnor eller 44 kubikfot spanmål, hälften råg och hälften korn, efter medeltalet af nästföregående tio års markegång i länet; att de rusthållare, hvilka inom viss förelagd tid anmäla sig, få, när ledighet yppas, i stället för att hålla båtsman, erlägga vakansafgift; att, derest flere anmäla sig än som kunna beviljas sådan fördel, rusthållare inom socken, der färre vakanser jemförelsevis med båtsmännens antal skulle uppkomma, får företräde; samt Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
141 att sedermera företrädet till vakansafgifts erläggande afgöres genom lottning eller annan af Kongl. Majit bestämd grund.
Om remiss till vederbörligt Utskott anbälles.
Peter Andersson, Pehr Andersson, Andreas Eskilsson, Nils Svensson, alla från Blekinge län.
N:o 9».
Af Peter, Andersson från Blekinge län, om ändring af § i4 t Kongl. Förordningen den i5 Jidi i853 angående fattigvården i riket.
Under sednare åren hafva fattigvårdsafgifterne blifvit allt mer och mer betungande och i vissa fall rent af tryckande.
Isynnerhet har man funnit, det föreskrifterne uti 14 § af nådiga Förordningen den 13 Juli 1853 föranleda obilliga och högst förargliga utgifter.
Stadgandet, att mantalsskrifningen bestämmer fattigförsörjningsorten, torde icke vara lämpligt, åtminstone så länge det är tillåtet att, för sökandet af tillfällig arbetsförtjenst, personer få vistas borta från ett samhälle i flera år och likväl stå skattskrifne der, hvarifrån de utgingo.
Annu mer obilligt är, att för manskap af värfvade arméen och flottan samt handtverkare och arbetare vid Kronans varf och verkstäder, som endast till följd af tjenstgöringen vistas å tjenstgöringsorten, gäller ej deras skattskrifning å nämnde ort till bestämmande af deras försörjningsort.
Det inträffar derföre mycket ofta, att de, som begifvit sig ut för sökandet af tillfällig arbetsförtjenst, uppehålla sig tre månader på ett, fyra på ett annat och längre tid på ett tredje ställe, utan förändring af mantalsskrifningsort och genom sådant kringströfvande händer det, att en person icke på flera år vistats, der han står mantalsskrifven.