Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så kom under loppet af veckan Sven Knut- son » för att se på Axelvalls-boskapen », och nu hade sockenskräddaren spelt ut sin roll och kunde med lugn afvakta sakens vidare utveck- ling, under det han tänkte på att skaffa sig nya mönster till brudens klädning och till brud- gummens kostym.
Utom detta för sockenskräddarens ärelyst- nad mycket smickrande syarbete var han så godt som själfskrifven bröllopsgäst samt kunde emotse en ansenlig » förning » af gillesmat med sig hem till sin hustru och sina tystlåtna lär- lingar.
Men långt innan detta bröllop kom till stånd, var sockenskräddaren i färd med att på annat håll och på liknande sätt inleda nya giftermåls affärer.
" Glädj ebringare ".
Iji.ar ni någon gång en vår eller som- J [1 J mar, medan trädgårdarne blomma och fälten stå gröna och det susar i de lummiga trädkronorna, legat bunden vid er bädd, med sjukrummets fyra väggar obarm- härtigt skiljande er från det brusende vårlif- vet därute?
Har ni då känt, hur underbart lockande detta vårlif ibland kan förefalla, hur en sol- stråle, som silar in mellan jalousiens spjälor, kan sätta hela fantasien i skälfning, hur en vindfläkt från vårlifvet i de feberheta ådrorna kan väcka deu meät förtärande längtan efter lummiga skogar, efter svalor, porlande bäc- kar, efter fågelsång och blomsterdoft, efter allt det som gör våren så skön och som i det tysta, mörka sjukrummet förefaller som en hägring från en annan värld?
Och har ui erfarit, hvilken obeskriflig glädje man känner, då man ligger så där och dröm- mer och längtar och en vän kommer in och sätter en bukett friska blommor bredvid eus bädd?
Dessa blommor föra liksom genom ett trollslag hela naturens tjusning in i rum- met; de bära med sig en hälsning ifrån sko- gar och ängar, den sjuke pressar sitt ansikte mot de svala, doftande bladen, och med ögo- nen slutna drömmer han sig fri ur den kvafva kammaren, bort dit hans längtan drar honom, där fåglarne sjunga och stora susande sko- gar sluta honom i sin famn.
Blommorna, vårens och sommarens barn, föra alltid glädje med sig, emottagas alltid, hvart de komma, med tacksamhet, men al- drig sprida de så mycken glädje, bringa de så mycken tröst som vid en sjukbädd.
Vid glädjens fester, som de måste vara med om att smycka med sin fägring, få de oftast blott ett flyktigt erkännande, ett tanklöst tack, men den sjuke, som förbränner dem med sin febervarma hand, sin heta andedräkt, han skänker dem sin kärlek, sin tacksamhet, de få trösta och hugsvala honom i hans plågor och längtan.
I denna stund, medan du läser dessa ra- der, lida tusen och tusen människor i hundra- tals sjuksalar — bleka, utmerglade, skepps- brutna, ligga de där på sina bäddar, läka-
rens knif har söndersargat dem, kräftsjukdo- mar förtära deras inre, feberbranden lyser i deras ögon.
Till huru många af dessa bäddar, där vå- ra lidande bröder och systrar kämpa mot plågor och död, har en kärleksfull hand bragt några af de blomstervärldens glädjebringare, som man är så snabb i att bryta åt lyckans barn?
Jag vet icke, men jag tror ej, att de äro många, åtminstone icke i vårt land.
Och dock finnes äfven här en ansats till denna kärleksverksamhet, äfven här har or- ganiserats en » blomstermission », som, om än icke mycket känd och utbredd, dock kan vara en början till någonting, som en gång skall utvecklas till ett lefvande och kraftigt vittnesbörd om den kärlek, hvars lifsvillkor är att gifva ut sig för andra.
I n:r 32 af Idun för i år förekommer en af fru Ramsay skrifven uppsats om blomstermissio- nen; varmt och lifligt skildrar hon däri, hvil- ken roll blomstermissionen spelar i England, hur nödvändigheten af dess tillvaro trängt in i det allmänna medvetandet, hur på egendo- marne man t. o. m. har en särskild liten trädgård, där man odlar blommor till missio- nen o. s. v. Denna artikel har närmast gifvit mig an- ledning att i Iduns spalter införa några ord om Kristna föreningens för unga kvinnor blomstermission, som måhända icke så många ha reda på.
Den verkar — om än i smått — alldeles som blomstermissionen i England.
Hvarje söndag gå några af dess medlemmar omkring på sjukhusen och dela ut blommor, textade kort och frukter — efter råd och lägenhet; vid jul eller påsk anordnas kaffe- bjudningar på Grabbens gärde eller något annat ställe o. s. v. Medlemmar af före- ningen, som hafva landtegendomar eller som- marnöjen, skicka in blommor därifrån, andra bidraga med textade kort eller apelsiner.
Men verksamheten behöfver ökas; vi be- höfva mera blommor, mera frukter, flere ar- betare.
T y sjukhusen äro stora, och de li- dande, som ligga där och längta efter en fläkt af tröst och lifsglädje, äro många.
O, att in- gen af dem behöfde vänta förgäfves — hur mycket blommor vissDa ej nu i praktfulla trädgårdar, utan att glädja någon — att de i stället kunde hitta vägen till de dystra sjuksalarne och blifva glädjebringare åt li- dandets barn!
— Jag vet, att bland Iduns talrika läsekrets finnas hundratals personer, som äro ägare af drifhus och trädgårdar — månne icke en vänlig erinran om all den glädje och tack- samhet, en sändning frukt och blommor till K.
blomstermission skall uppväcka, kunde förmå en och annan att någon gång komma ihåg blomstermissionen med en gåfva?
I den händelse, att någon skulle vilja följa denna uppmaning, bifogar jag ett litet prak- tiskt råd, nämligen att skicka blommorna, så att de på lördags kväll eller söndags mor- gon ankomma till K.
K:s byrå, A r - senalsgatan 2 A, Stockholm, då de hinna fram i rätt tid till utdelningen, som sker efter gudstjänstens slut.
De blombuketter våra unga sjukhusbesö- kerskor föra med sig äro vanligen icke mån- ga och ofta ganska enkla, i synnerhet på vintern.
Måtte kärlekens drifkraft mång- dubbla antalet och i gifvarens hjärta upp- väcka känslan af att, om en skön blomma fröjdar den friska och lyckliga, gör den det i ännu högre grad med dem, som ligga fängs- lade i sjukdomens bojor.
Julfrid.
ufAlJathilda Langlets uppsats om » Jul och julklappar » i ett af Iduns senasten:r tilltalade mig särdeles mycket.
In- nerligt önskar jag framgång åt de bebjär- tansvärda sanningar, som den innehöll.
Får jag nu också i all anspråkslöshet kom- ma fram med en tanke om » Jul och jul- klappar » och få rum för densamma hos Idun, likasom jag lifligt önskar hjärterum därför hos Iduns flitiga julklappsarbetande läsarin- nor?
I kära svenska systrar, som just nu ha edra älskande hjärtan och hufvuden fulla af tankar på julfröjd och julgåfvor, läggen dem åt sidan för en stuud eller, ännu hellre, uppoffren några af dem för min lilla fram- ställning!
Jag skall försöka att inte säga för myc- ket, och dock blir mitt hjärta öfverfullt, när jag tänker på mitt ämne.
Men låten mig först, innan jag går vidare, se Eder in i ögo- nen?
Annu stråla de i oförmin- skad glans.
Ännu rodna sammetslena kin- der, och ännu finnes ett öfvermått af hälsa och lefnadslust, ett rikligt öfverflöd af lyck- liga känslor och leenden vid tanken på alla de glada öfverraskningar, som I stån i begrepp att göra, och alla de vackra och kär- komna gåfvor, som I skolen komma att få.
Men skall det också så vara några veckor längre fram i tiden?
Fars älskade villiga » tös », mors allrabästa hjälpreda, skall hon äfven då stråla af hälsa och lefnadslust?
A c k nej!
Bleka skuggor smyga genom hemmet.
Far vill ha ett ögonblicks hjälp att leta reda på en undangömd bok eller dagens tidning.
Alltför gärna ville han äfven ha ett litet sällskap på sin hvil otimme, men tösen har » inte tid », » alldeles omöjligt ».
Far drager en suck och går helt resigneradt åter in på sitt arbetsrum med en innerlig önskan, att julen » väl vore öfver », att hans flic- ka hade litet mindre julklappsbestyr och litet mera tid för honom.
Och mor, som har stök och bestyr med julstädning, julslakt, jul- bak m. m., dubbelt så mycket göromål som eljes, hon näns inte säga något åt flickorna, ty hon vet, hur olyckliga de skulle känna sig, om » klapparne » ej blefve färdiga.
Från morgon till kväll gå hennes trötta fötter oför- trutet omkring, på det intet skall blifva ogjordt till den stundande helgen.
När nat- ten kommer och sömnen sänker sig ned öf- ver jorden, då undrar den ännu vakna mod- ren med oro, om ingenting är glömdt, men troligtvis gå ändock de oroligaste tankarne in till arbetsrummet, där tysta, beställsamma tomtar sömma, brodera, måla och snida de härligaste julgåfvor.
Allt till beredande af julens fröjd och glädje, men detta kanske äf- ven och det utan att de kära, flitiga tomtarne hafva en aning därom, på bekostnad af det allra förnämsta, julens frid.
Och det bara för att tomtarne vilja ha så mycket gjordt och börja därmed för sent!
Pjfjlj När sedan julafton är inne, kanske råder då ännu en nervös brådska, kanske lägges då sista handen vid någon större, ej fullbor- dad julklapp.
När man så andligen samlas för att taga upp » klapparne », hvem har klädt granen, hvem har dukat julbordet?
Flickor, flickor, Ni lackade julklappar, minns Ni det?
Eller sydde till och med i smyg på det sista arbetet.
Glädje och kärlek ha Ni nog kännt därvid, men hvar är nu fri- den, hvar äro de strålande ögonen, hvar de rosiga kinderna?
A c k, det fördärfliga natt- vaket har härjat outsägligt.
Sömniga, ut- tröttade, utledsna äro Ni litet livar.
Jag vet ju allt detta så väl, af egen erfarenhet, ty jag har också varit en sådan där oförståndig, nattjulklappsarbe- tande varelse.
Men jag har insett fördärf- vet därmed, och jag kan aldrig tänka mig, att jag skall komma att bereda eller erfara min- dre verklig julglädje, därför att jag inte äm- nar sitta upp cirka 4 veckor hvar eller hvar- annan natt och förstöra min hälsa både för den stundande högtiden och ' kanske därige- nom ock för all framtid.
En annan bild till den förra: Det oundvikliga julstöket är öfver.
(Det vore visserligen ett önskningsmål, äfven det, att därvidlag en liten reform kunde införas.)
Julgåfvorna, helt obetydliga, kanske så myc- ket mera kärkomna, äro färdiga och inlagda.
Julaftons morgon rinner upp.
Friden inne i huset lyser ut genom de klara rutorna.
Frid ute i nejden, frid i hjärtan och sinnen.
Denna dag, en värdig förberedelse till den heliga natten, då englar sväfva ned till jor- den att åter och åter till troende hjärtan föra sitt glada badskap.
Och vid julgranen sedan om kvällen, då julljusen dock allra skönast återskimra inne i barnaögon, då talar far om frälsningens evangelium och mor börjar sakta att sjunga — » N u segrar alla trognas hopp, vid englars lofsång rinner opp, så skön och klar en morgonstjärna. » — D u känner dem väl, de heliga tonerna!
Jag har så många gånger undrat, hvarför inte julen varit detsamma, sedan jag blef » stor », som när jag var en liten en.
Nu har jag funnit det.
V i fullvuxna människo- barn äro uttröttade af allt det arbete, som föregår helgen, våra sinnen äro icke längre spänstiga, de äro nedtyngda af jordiska om- sorger.
Mor och far skicka oss icke längre till sängs » i god tid », så att vi med stärkta och uthvilade lemmar kunna bli väckta till » ottan ».
Långt efter midnatt äro vi ännu uppe, och vakna vi för att begifva oss af till kyrkan, så är det med tunga hufvuden och värkande kroppar.
Och huru skall det då vara med den inre harmonien?
Kan du ännu inom dig känna samma nästan öfver- väldigande känsla af lycksalighet som förr, när du nu stämmer in i julpsalmen, den evigt unga, den som i det svenska landets tempel ljuder så godt som samfälld denna dagens tidiga morgonstund?
Det gäller att bryta med gamla inrotade fördomar.
Jag beder Eder så innerligt, I svenska systrar!
Tanken, medan ännu är tid, på att för edra hem, för far och mor och kanske för en ännu kärare, bevara eder jul- frid, eder hälsa och edert mod!
A f hela mitt hjärta önskar jag nu Eder alla en god, en glad, en lyckosam och frid- full jul!
Maja Bernhardsdotter.
Mildhet och undergifvenhet äro kvinnans starkaste vapen.
Ögonen och hjärtat äro alltför ofta källan till kvinnans omdöme.
Meilhan.
Lättjan färdas så långsamt, att fattigdomen snart hinner upp honom.
J) å försen.
1 En vandring genom utställningen oeh basaren till förmån för de svenska kvinnornas 1 Chieagoutställning.
€ n ström af människor myllrar upp för de breda trapporna i Stockholms Börs.
Flertalet utgöres väl i dag af damer: eleganta pälsbrämade vintertoaletter blandas bland anspråkslösare dräkter, vittnande, att det som här förehafves intresserar äfven vidt skilda kretsar.
Men äfven män i stort antal komma och gå.
Det är främst en kvinnor- nas sak, men ock en nationel sak, det här gäller, och ingen med sinne och hjärta för fosterlandets utveckling och framgång på hvarje område kan stå likgiltig.
Vår energiska damkomité, som arbetat och arbetar på, att den svenska kvinnan värdigt måtte representeras å den stundande chicago- utställningen, framlägger här resultaten af sitt arbete.
En svensk kvinnlig chicagoexposi- tion på förhand således!
Allt för många torde ej de bland oss vara, som komma att en gång med egna ögon få skåda den stora utställningen i den fjärran västern, och där- för begagna vi med så mycket större glädje tillfället i dag.
Men ett är att märka: det är icke endast, hvad som antagits för Chi- cago, som här exponeras, utan äfven hvad som ytterligare erbjudits, men af brist på ut- rymme ej kan få medfölja.
v Älskvärda läsarinna, vill Ni anförtro oss eder arm och det ärofulla uppdraget att tjäna Er som ciceron på en liten vandring genom de festsmyckade lokalerna?
Entiéo, 25 öre, är satt så billig, att ingen må fördenskull kunna anse sig utestängd — vi offra med nöje den lilla skärfven vid ingången!
När vi ur den med flaggor och grönt de- korerade vestibulen träda in i stora börssalen, möter oss en angenäm syn.
Det vackra rummets ljusa och glada färger — hvitt och guld — förhöjas i dag rundt om alla väggar med dekorationer af grönskande växter, blå- gula svenska flaggor omväxlande med stjärn- baner och ståtliga sköldar från vår skicklige Grabows atelier.
Den stora långväggen midt för ingången under fönstren upptages till hela sin utsträckning af konstnärligt ordnade ut- ställningsföremål.
På dess midt hänger ett stort porträtt af drottningen, utställningens höga beskyddarinna, måladt af fröken H- Lind- gren och verkningsfullt omramadt af flaggor och grönt.
* * * En sorlande ifrig skara brusar här inne vid musikkapellets toner.
Men vi lotsa oss skick- ligt fram genom trängseln.
På bord, hyllor och montrer i en lång sträckning erbjuder sig ett rikt färgspel af växlande stoffer och motiv.
Det är de textila kvinnoarbetena, som, hvilket är helt naturligt, behärska det första intrycket ge- nom sin mängd och sin dekorativa prakt.
» Handarbetets vänner » föra naturligtvis främst af alla sina runor med den äran: en utsökt samling af broderier och väfnader af alla slag bär vittne om de oaflåtliga framsteg, det lifskraftiga sällskapet åstadkommer för vår inhemska handarbets- och textila konst.
Mästerliga gobeliner i mjukt förtonande fär- ger med blomster- och fruktmotiv, svällande mattor i flossa med stilren komposition, por- tierer i egendomliga färgbjärta skånska väf- nader, möbelbeklädnader, kuddar och afdel- ningsskärmar i alla slags konstsöm och stilar, broderi och applikation, kläde, silke, läder — en sannskyldig färgernas och stilarnes fest, vid hvilken ögat berusar sig.
Selma Giöbels utställning står värdigt vid sidan häraf.
V i hinna icke ingå i några detaljer af all denna handarbetsrikedom; för de talrika besökariunorna af de permanenta utställningarna här i hufvudstaden äro de förut välbekanta.
Bland mera representativa namn på detta område saknas nog icke många; Tora och Jakob Kulle gå i spetsen för den originella skånska väfnadsindustrien, som i Amerika bör ha utsikt att göra uppmärk- samhet och lycka.
Tekniska skolan har en mångsidig afdel- ning prof på de kvinnliga elevernas arbeten inom alla dess olika läroområdeu, ritning, mål- ning, modellering, metallarbeten, träslöjd m. m.
Från landsorten ha rikliga bidrag insändts; från det nordligaste Sverige till det sydliga- ste äro skilda landskap representerade.
Frö- ken Ingelotz och fru Charlotte Randel utställa vackra samlingar af de delikata, världsbe- ryktade vadstenaspetsarne.
* Men när edra ögon, kära följeslagarinna, hunnit vänja sig vid denna brokiga lek, skall Ni så småningom upptäcka flere detaljer af intresse, äfven sådana som icke kunna räk- nas till de textila konsterna, kvinnornas gebit par préférance.
Här utställer fru Hilda Pe- terson, f. B ö ö s, vår skickliga glasetserska, en väldig, synnerligen vacker glaspokal, » Da- mernas Chicagopokal ».
Den bär i djup, konstnärlig etsning ingraverade drottningens och de fem ledamöternas i centralkomitén namnchiffer.
Se här, hvilket utsökt album!
I en alldeles öfverdådig läderpla- stik af fröken Meukow har komitén för mu- sik låtit utföra eu inläggsperm för 28 kar- tongblad, af hvilka hvart och ett bär ett porträtt af en svensk ryktbar musikutöfvar inna jämte biografisk text, det hela på det smakfullaste monterad t.
Några af våra för- nämsta sångerskor, kvinnliga kompositörer och iustrumeutalister komma i denna tilltalande form att presenteras för världsutsfällnings- publiken, och har man därvid särskildt med- tagit dem, hvilkas verksamhet och rykte re- dan förut trängt utom fosterlandets gränser.
Utom detta album exponeras särskildt fyra större porträtt — en konstellation af fyra lysande stjärnor, hvilkas strålar trängt från soluppgångens land till västerhafvets kuster.
Behöfva vi nämna dem: Jenny Lind, Kri- stina Nilsson, Louise Michaeli, Sigrid Arnolds- son.
D e två ännu lefvande ha själfva skänkt sina bilder, Jenny Linds är en gåfva af hen- nes efterlefvande make.
* Litteraturkomitén har också åstadkommit ett vackert album med inneliggande por- trätter af de flesta bland vårt lands mest framstående författarinnor.
Bland dessa por- trätt förekomma några mera sällsynta, det af friherrinnan Sofie Knorring till exempel.
Äfven detta album är ett verk af svenska kvinnor, utgånget från Selma Giöbels atelier och utfördt i läderplastik af fröken H. v. Diiben.
Porträtten i detsamma af en kvinnlig foto- graf — • Selma Jacobsson.
På en smakfull bokhylla representera ett sextiotal band af svenska författarinnors för- nämsta verk deras inlägg i litteratur och ve- tenskap.
Till chieagoutställningen kommer detta bibliotek att betydligt komplettera ».
Banden äro utgångna från en kvinnlig bok- bindares — fröken Bettina Levyson härstädes — verkstad.
Som en representativ personlighet för den svenska kvinnans inlägg på andliga fält höjer sig öfver denna litterära utställning Fredrika Bremers porträtt i olja.
Den synnerligen intressanta bilden är nyutförd af en af våra talangfullaste målarinnor, och har hon där- vid gått dels efter Södermarks förut kända porträtt, dels efter Kjellbergs byst och olika fotografier, så att här, visserligen i andra hand, dock åstadkommits ett porträtt af char- mant likhet, efter hvad det säges, och ka- raktäristik.
Den stora författarinnan finnes för öfrigt representerad äfven i skulptur i en byst af fru Anna Hierta Retzius.
Oeh så, medan vi tala om konstverk, glömma vi icke den stora, väl utförda foto- grafieu efter Carl Larssons kartong till en af de berömda målningarna i Göteborgs kvinn- liga flickskola — Birgitta, i sanning också hon en representativ bild, som ogärna borde sak- nas, där den svenska kvinnoodlingen vill hugfästa sina minnen och samla sina frukter.
Och så, medan vi se på album, kunna vi ej gärna förbise det ytterst praktfulla exemp- lar, som i sig, i särskilda fackpärmar, inne- sluter alla de statistiska uppgifter, som med stor flit samlats, öfver kvinnans verksamhet på skilda områden här hemma.
Hvilka värde- fulla och bevisande dokument i all sin kort- fattade och torrt exakta form!
Genom dem talar halfva vårt land sin historia.
Fröken Gisberg har här i hufvudpärmen gifvit ett mästerprof af läderplastik, och äf- ven af de inlagda fackportföljerna äro de flesta vackra vittnesbörd om konstnärlig smak såsom hälsovårdsafdelningens i hvitt perga- ment med det röda korsets sinnebild o. s. v. Men nej!
Kanske tröttas Ni till sist af alla dessa intryck, som tränga sig på Er, och en liten oskyldig förfriskning i den po- etiska formen af en doftande violbukett kau jag få ha den äran öfverräcka Eder!
Blom- sterkiosken här i hörnet står till tjänst — välj efter behag!
Ni drar ett djupt andedrag af dess milda vällukt och fortsätter vid min arm er van- dring.
Ännu återstår allt för mycket af in- tresse, att vi kunna tänka på någon längre hvila.
Här i hörnet midt emot blomsterkiosken har Dräktreformföreningen anordnat en ut- ställning af sina praktiska modeller till barn- dräkter, skoldräkter, kvinnliga underdräkter, lämpade efter hygienens och naturens for- dringar.
Fröken Augusta Lundin låter re- presentera sig och den mondäna toalett- konsten — för hvilken hon ju är en så framskjuten målsman, eller skola vi ej säga målskvinna — genom eu charmant prome- naddräkt.
Efter hela den ståtliga salens inre lång- vägg pågår en liflig marknad; här utbjudas till salu alla de växlande gåfvor, som skänkts till basaren, lockande i brokig exposition till flitiga inköp i dessa julklappstider.
Kom- mersen går också undan med all fart.
Hvad Ni eller jag här fästa oss vid hålla vi vac- kert hemligt för hvarandra — kanhända skall det en gång uppenbaras i hvarderas jul-
klappskorg!
Nog finnes här tillräckligt att för en god stund hålla en icke allt för be- slutsam själ i valet och kvalet.
Men vi styra så småningom våra steg mot ingången till » de femtio äldstes rum ».
Strax till vänster om densamma bjuder oss en tidnings- kiosk tillfälle att fylla våra andliga behof.
Iduns extranummer går åt som smör, och Ni förlåter oss väl ett förnöjdt leende vid tanken på det goda ändamålet.
Se här basarbok- marknadens allra färskaste nyhet, som Ni ej får försumma försäkra Er om, innan uppla gan stryker åt.
Det är en prydligt utstyrd kalender, eller hvad vi skola kalla den, med ett vackert omslag, komponeradt af Ottilia Adelborg.
Innehållet är också värderikt, som Ni förstår redan af titeln: » Den svenska kvinnans sociala ställning; kronologisk öfver- Strax bredvid har Ni en utställning från friherrinnan Rappes idiothem.
Ni vill knap- past tro, att denna nobla, snidade ekmöbel på den präktiga flossamattan, att allt detta är förfärdigadt af hennes vanlottade unga skyddslingar, för hvilka arbetets glädje dock är ett sådant ljus i deras skumma lif.
Ni kan själf bli ögonvittne — där intill sitter en af de unga eleverna, en halfvuxen flicka med sin väfstol, samt en gosse, hvilkens skick- liga slöjdknif låter det stilfulla mönstret slå ut öfver trädets hårda yta med rimfrostkri- stallernas matematiska precision.
sikt ».
Rätt så, Ni har den redan i er ficka.
Kommer Ni till chieagoutställningen, kan Ni där få köpa den i engelsk öfversättning.
framställes här den förvånande färdighet de gradvis nå från 7 till 14 års ålder, tack vare den ypperliga och vida beryktade me- tod, som användes för handarbetsundervisnin- gen vid Stockholms folkskolor.
En stor- sömmerska skulle exempelvis ha synnerlig heder af ett så i hvarje den minsta detalj omsorgsfullt och vackert arbete, som en fjor- tonårig flicka bär levererat i denna klädning.
Den instruktiva samlingen är anordnad i tvänne stora, synnerligen vackra, skulpterade skåp i fornnordisk stil, som tillsamman uppta en bredd af ej mindre än fyra meter.
Här ha vi nog något, som särskildt kommer att väcka intresse på den amerikanska utställ- ningen, då den s. k. svenska folkskolans me- tod redan förut står i högt anseende därute.
* * * Skölden öfver dörren bär inskriften: Skol- och hemslöjd.
V i stiga in, och våra blic- kar mötas först af en vacker liten utställ- ning äldre broderier.
Men sannerligen — sitter icke här under fönstret en veritabel vadstenaknypplerska, så prydlig i sin bind mössa, medan kDyppelpinnarne på hennes dyna hoppa och dansa i bizarr lek.
Det blir ändå allvar af i form af de stiligaste spetsar, som trollas fram under de skickliga gamla fing- rarne.
Ni får sträcka Er på tå för att se; här skockas alltid beundrande åskådarhopar.
En mycket intressant utställning är den, som fröken Hulda Lundin, i sin egenskap af slöjdinspektris för Stockholms folkskolor, har åvägabragt.
Genom en serie af olika före- mål, tillverkade af folkskolans unga elever, » Man bjude lyckan handen! » Ja, hvarför icke.
V i stiga ännu ett rum längre in och tränga oss fram till lyckohjulet En smula lotteri sätter ju krydda på de all- varligare sakerna.