Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskotten tveka icke att antaga, det Folkskolor på lika sätt och af samma bevekelsegrund skola uppstå på öfriga ställen, der de behöfvas, så snart menigheterne hunnit tillräckligen upplysas om angelägenheten af dessa anstalter, och uppmärksamheten blifvit tillbörligen fästad på deras åliggande i afseende på sättet för ändamålets vinnande.
Men då Utskotten således anse menigheterne vara pligtige att bekosta inrättandet af Folkskolor, finna Utskotten likväl icke lämpligtj att
Communerne genom en ordentlig
Lag tillförbindas att uppfylla denna skyldighet.
Utskotten betrakta visserligen densamma, såsom ett både J 0 christe - Stats- samt Allm. Besv.- och Oecon.-tJtsk. Betänkande N.o 34. 9 christel ig t och medborgerligt åliggande — men ett åliggande, som icke bör uppfyllas genom yttre tvång, utan genom frivilliga öfverenskommelser, till följd af en erkänd och vunnen öfvertygelse om sakens nytta och behöflighet.
Det är med denna skyldighet, som med menniskans högre pligter i allmänhet; — Den bör betraktas, såsom en helig samvets-sak, hvilken ingen må underlåta; Och likasom ett Folks religieusa bildning i allmänhet icke lämpligen vinnes genom tvångs-medel, utan genom uppmaning och upplysning, då folket sjelft tillegnar sig densamma och frivilligt åtager sig medlen för dess ernående, så bör äfven Folkskol m på samma sätt uppstå'; helst Folkskolan i första rummet bör betraktas vara ett utvidgadt medel för Religions-undervisningen, såsom den grund, hvarpå all sann Folkbildning till sin natur måste hvila.
På detta sätt torde ock saken lättast till vägabringas.
Folkskolan, besörjd och bekostad af Communerna sjelfva och hägnad af dem, såsom ett verk af deras omtanka och frivilliga uppoffring, skall omfattas med den förkärlek och interesse, hvarmed man i allmänhet vårdar allt, som man för ett godt ändamål sjelf skapat eller kunnat åstadkomma; hvaremot inrättandet deraf, förcskrifvet såsom en ovilkorlig
Lag, lätteligen kunde komma att betraktas såsom en påtvungen beskattning eller ålagd börda.
Det mest magtpåligganda för denna angelägenhet finna Utskotten vara, att, genom ett vaksamt nit å Regeringens sida^ Communerna uppmuntras och uppmanas att besörja Folkskolors inrättande.
Utskotten anse sig således böra vördsamt föreslå och hemställa: 1:0 att Rikets Ilöglofl.
Ständer i underdånig skrifvelse uttrycka deras öfvertygelse om nyttan och behofvet deraf, att Folkskolor anläggas på alla de ställen, der sådane äro behöflige; 2:0 att kostnaden derföre icke bör bestridas genom beskattning eller allmänna anslag; 3:o att besörjandet af sådana undervisningsanstalter ovilkorligen bör tillkomma Communerne, såsom ett både ChristBih. till R.
Trot. 1834- 4 Sami. 2 Afd. 2 8:de Häftet. io Stats- samt Allm. Eesv.- och Oecon-Utsk.
Betänkande N:o 34- Jigt och medborgerligt åliggande, hvarifrån ingen må undandraga sig att bidraga; men att, i afseende på sättet och medlen att befordra dessa anstalter, Communerne icke må tvingas genom någon allmän lag eller föreskrift, utan att detta må bero på deras frivilliga öfverenskommelser och beslut i följd af de locala omständigheter, som på hvarje serskildt ställe kunna förefinnas och erbjuda sig, såsom lämpliga för ändamålet; 4:o att Biskopparne och Landshöfdingarne må anbefallas att med verksamt nit vaka öfver denna angelägenhet, och uti dertill utlyste Sockne-slämmor kraftigt uppmana församlingarne till inrättande af Folkskolor, samt att med dem samråda och öfverenskomma om sättet och medlen huru de böra till vägabringas; att härvid, bland andra utvägar, bör i öfvervägande komma, hvad Lars Jonsson föreslagit: nemi. huruvida någon tillgång af kyrkornas fordna eller nu innehafvande egendom kunde vara alt påräkna, samt huruvida någon del kunde anslås af de inkomster, som falla af lediga Pastors- och Comminislers-beställningar, då tvister uppstå om deras återbesättande, äfvensom att en underdånig berättelse, om allt hvad sålunda förekommit och afgjordt blifvit, bör till Kongl. Maj:t insändas; 5:o att
Maj:t afgifva en omständlig underdånig berättelse om Folkundervisningsanstalternes fortgång och de hinder som, i detta afseende kunna på ett eller annat ställe möta; samt slutligen 6:0 att Communerne må tillåtas genom 2;ne collecter om året bereda inkomster till Skolorne, och att Kongl. Maj:t för öfrigt täcktes i Nåder vidtaga och begagna alla de åtgärder och utvägar, som kunna bidraga till ifrågavarande ändamål, och dertill befinnas lämpliga.
Sedan Utskotten sålunda framställt de åtgärder, som, i Utskottens tanka, böra vidtagas för vinnande af ifrågavarande ändamål, hafva Utskotten trott sig böra serskildt utlåta sig rörande de öfriga förslag, sorn i detta ämne blifvit uppgifne, men genom det föregående icke kunna anses vara besvarade. a') Utskotten få i detta afseende, hvad först angår Herr Prosten Hylanders förslag, att Kronotionden i Bohus Län, som der får läsas ef - Stats- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk Betänkande N:o 34' 1r ter 24 sk. tunnan, borde erläggas antingen in natura eller efter markegängspris , samt att hälften af den tillgång, som härigenom kunde uppkommaj skulle erläggas till bidrag för Folkskolor i nämnde Län, vördsamt upplysa, att ett sådant stadgande redan finnes meddeladt genom Kongl. Resolutionen på Presterskapets besvär den 9 September 1766, §. 8, men att denna Resolution kort derefter ändrades genom Kongl. Resolutionen af den 22 Mars 1770, §. 4°> deri allmogen i Bobus
Län förklaras böra vara bibehållen vid dess gamla rättighet att få lösa den till kyrkorne anslagne kronotionde med penningar efter tre Daler Silfvermyut, eller 24 sk tunnan; vid hvilket förhållande, och då ostridigt är, att allmogen i Bohus
Ständer att fästa afseende å hvad till ändring härutinnan blifvit föreslaget. bj Beträffande dernäst Anders Danielssons förslag till erhållande af frivillige gåfvor medelst subscription, som borde öppnas i hvarje Län genom Landshöfdinge-Embetets försorg, så äro Utskotten visserligen öfvertygade, alt den enskilda välgörenheten hädanefter, som redan, skall kraftigt understödja med bidrag till Folkskolors inrättning, men Utskotten tio det icke vara lämpligt, att densamma bindes vid någon allmän föreskrift i afseende på sältet att visa sig verksam.
I allmänhet synes anskaffandet af bidrag genom frivilliga gåfvor m. m. mera egna sig åt och bättre lyckas enskilde personer, som ega förtroende inom Communen, om dessa ådagalägga verksamhet, nit och omtanka för ändamålet, än om detta uppdrag skall öfverlemnas till Länestyrelsen, som, utom andra mångfalldiga göromål, måste dela sin omsorg och verksamhet lika emellan alla Communerne inom Länet.
Härtill kommer, att, i en tidpunkt, såsom denna, då man i allmänhet åsyftar, att Communerne böra vänjas att sjelfve öfvertaga och sköta vissa municipala göromål, synes det icke vara öfverensstämmande med denna syftning, att åt en Embels-auctoritet uppdraga en befattning, som till sin natur helt och hållet bör ligga inom området af hvarje Communs enskilda bestyr.
På dessa skäl, och då hvarje Commun eger öppet att genom collecter göra insamlingar, anse Utskotten icke lämpligt för ändamålet, att tillstyrka 12 Stais- samt Allm. Besv.- Och Oecon.-Utsk.
Betänkande N.-o 84. en allmän föreskrift derom, att, genom Konungens Befallningshafvandes försorg, subscriplion öppnas till erhållande af frivillige gåfvor för Folkskolorne inom.
Länet, c) Nils Strindlund och Anders Danielsson hafva äfven föreslagit, att af alla lediga Kyrkoherde- och Comminister s-beställningar ett serskildt nådår skulle éga rum, hvaraf inkomsten borde tillfalla Folkskolorna.
Det har länge varit en erkänd sak, att vicariaten under nådårstiderne icke verka fördelaktigt i afseende på christendomsvården och den presterliga tillsynen inom församlingarne; hvilket förhållande i synnerhet torde ega rum i afseende på barnaundervisningen och skolorna.
Man har nemligen insett, att en vice Pastor, som under en sådan tid der anställes till tjenstgöring, och som ofta är okänd inom församlingen, icke kan med den vana, nit och eftertryck, besörja der förefallande göromål och derjemte utöfva det inflytande, sorn en ordinarie Pastor, hvilken blifvit fästad vid församlingen, oftast för lifstiden; hvadan ock alla, som nitälska för folkets christeliga och sedliga bildning, önska att nådårstiderne mätte inskränkas, men icke utsträckas; och då, hvad Folkskolornas framgång beträffar, det ordinarie Presterskapets nit och verksamhet bör påräknas, såsom kraftigt bidragande, an^e Utskotten sig på dessa skäl böra tillstyrka Rikets Högloflige
Ständer att afslå ifrågavarande förslag, såsom menligt verkande mot ändamålet. d') Beträffande frågan om inkomsten genom Biskops-Embetenas indragnings får Oeconomie-Utskottet vördsamt upplysa, att Utskottets Betänkande N:o 102, deri en sådan reglering af lönerne för dessa Embeten blifvit föreslagen, hvarigenom någon inkomst för Folkskolorna möjligen skulle uppkomma, väl blifvit bifallet af Borgare- och Bonde-Stånden, men deremot afslaget af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet; hvadan, och som 2 Stånd stannat emot 2, denna fråga lärer helt och hållet hafva förfallit.
Län skulle tillhandahållas ett creditiv på Riksgäids-Contoret af högst 5ooo R:dr, har bos Utskotten i öfvervägande kommit, att detta creditiv för alla Länen skulle uppgå till 120,000 R:dr, hvilket åter, fördeladtpå alla Stats- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Ulsh.
Betänkande IV.-o 34.
13 församlingar i Riket, för hvardera knappast skulle belöpa sig till 5o a 100 Riksdaler.
Om än ett så betydligt creditiv af Staten kunde medgifva®, finna Utskotten den förmon, som härigenom skulle beredas hvarje församling, blifva så ringa och så litet ändamålsenlig, att den icke kunde en gång anses bidraga lill sakens framgång, eller ens förtjena att begagnas, helst som Anders
Danielsson dervid fästat det vilkor, att detta lån om ett år skulle återbetalas.
I Utskottens tanka skola Comrnunerne, dels genom collectinsamlingar, dels på annat sätt, vida lättare och förmoniigare kunna förskaffa sig nödiga bidrag, än genom ifrågavarande utväg, hvadan Utskotten vördsamt tillstyrka, att detta förslag må lemnäs utan afseende, såsom icke i någon betydlig men ledande lill ändamålet. ej) Hvad sliälligen angår den organisation af Directioner för Folkskolorne och förvaltningen af deras medelsom Änders Danielsson föreslagit, så få Utskotten, under åberopande af de grunder, som Betänkandet innehåller, vördsamt anföra, att Utskotten finna vida ändamålsenligare, om Folkskolorne, under Presterskapets ledning och enligt Commuaernes önskan och öfverenskommelse!’, få fritt utbilda sig efter de förhållanden, sorn på hvarje serskildt ställe kunna eg a runi, än om dessa nyttiga anstalter redan vid deras första uppkomst skola bindas vid allmänna föreskrifter, hvilka icke på alla ställen kunna vara lika lämpliga ceh användbara, utan snarare torde förlama, i stället för att befrämja Skolornas tillväxt och framgång.
Utskotten tillstyrka derföre, att hvad som, i afseende på organisationen af Folkskolorne och förvaltningen af deras medel, blifvit af Anders Danielsson framställdt må förfalla.
Stockholm den 14 October 1834- Reservationer: 1:0 af Pehr Nilsson från Christianstads
''Jag nödgas reservera mig emot Utskottets förslag, att ”Rikets
Ständer skulle i underdånig skrifvelse uttrycka deras öfvertygelse om nyttan och behofvet deraf, att Folkskolor anläggas”; men endast för verkställigheten af sådana vigtiga anstalter begära, ”att Biskopar och Landshöfdingar må anbefallas med verksamt nit vaka öfver denna angelägenhet, i sockenstämmor uppmana församlingarne till Folkskolors inrätfan - Stats- samt Allm.
Besv.- och de, samt med församlingarne samråda och öfverenskomma om sättet och medlen, hnru de skola till vägabringas”; hvarefter allt skulle lemnäs ”att, under Presterskapets ledning samt enligt Communernas önskan och öfverenskommelser, få fritt utbilda sig”.
Det är nemligen, i min tanka, det vigtigasle af allt i denna angelägenhet, att den helt och hållet skiljes från samband med Preslerskapet såsom verldslig Corporation; och att den blott bibehåller det sammanhang, som en rigtigt uppfattad fri utbildning af offentliga inrättningar, enligt hvad jag hoppas, alltid måste bibehålla med de Prester, hvilkas enskilda andliga nit och goda anda gifva dem en nyttig inflytelse genom sine menigheters förtroende.
Vare det långt ifrån mig, att ej gifva christendomskunskapen sitt behöriga värde, såsom grund för all bildning, den lägre så väl sorn den högre; men likasom de rikes barn vanligen lemnäs åt andre verldslige lärare, när så ske kan, och ändå kunna blifva gudfruktiga, anser jag, att de fattigas med ännu mer skäl böra kunna få undervisas af hvem deras föräldrar dertill utse, innan de äro i de år, då den af Lagen och häfden gemensamt grundade verkliga presterliga Religions-under visningen tager sin början.
Det är, i min tanka, väl grundadt, att först vid i5 till i6 år ifrågaställes den offentliga Religions-undervisningen, och det är deremot ett till sine följder säkert skadligt missförstånd, sorn valt de vanliga, för minnets öfning begagnade första lexorne utur Religionsböckerne.
Sådant betager dessa en vigtig del af deras värde.
Dessutom lärer ingen förnuftig fader eller moder, ingen enskild eller offentlig Lärare, som vill ega enskildt förtroende och allmän aktning, underlåta att lära sina barn och lärjungar, det enkla och vackra Christi ord, sorn, när det i behörig tid användes, äfven lyfter barnets tankar till det höga och allgoda väsendet.
Men ej lika säkert är detJ, att den presterliga Skolläraren kan, eller den till Prest sig ämnande Skolläraren vill göra sig besvär med de ämnen, som föräldrarne, ibland folket, önska att deras barn skola lära, för att kunna blifva för sig sjelf och andra nyttiga medborgare i ett samhälle, der arbetet bör utgöra grundvalen för allt rättfånget enskildt välstånd, och der menniskokärleken, upplysningen samt medborgårsinnet utgöra grundvalarne så väl för den enskilda trefnaden, som för hela samhällets styrka.
Det är blott magten, som ännu vidhåller undervisningens beroende af en viss Embelsmanna-class.
Det är frihetsbegäret som yrkar Folk-undervisningens frigifvande; och som man vet äro i allmänhet de förnuftskäl, som tala för detta senare, vida mer öfvervägande än de Stats- samt Allm.
Besv - och Oecon.
IV-o 34- blott historiska, som kunna åberopas af den förra.
Detta har åtminstone blifvit en folktro; kanske just för det, att Presterskapets allmänna handlingssätt vid undervisningen gjort en blind tro i så mångå fall nödig.
Min är den emedlertid, och fleras med mig; hvarföre jag ock här icke ingår i någon enskild bevisning af nödvändigheten, att ställa folkundervisningen oberoende af Presterskapet, på sätt medbrodren Vriders Danielsson föreslagit.
I detta som flera afseenden har Utskottet icke insett värdet och sy Ilningen af Anders Danielssons utförda och förtjenslfulla motion; och besynnerligt nog lemnat så liten uppmärksamhet deråt, oaktadt nästan hela Bonde-Ståndet öppet förenade sig i den, och troligen ingen af Sveriges allmoge skiljer sig ifrån dessa hans åsigter, Hans förslag tili Läns-Directioner och allmänna subscriptioncr utvisar en tydlig syftning, alt bereda de upplystare och förmögnare classerne ett tillfälle att påskynda den stora angelägenhet, som enfalden och armodet möjligtvis ännu icke våga anse utförbar.
Rika och lyckliga orter skulle derigenom underhjelpa de fattigare eller i förlägenhet varände församlingar; och ensidigheten eller fördomarne i ett mindre
District skulle efter hand nödgas vika genom det beroende, hvari Skol-Inrättningen ställes, i fråga om medel och upplysningar, utaf en, utur allmännare och redan pröfvade åsigter handlande utvald autoritet.
Det mest påtagliga bevis, att man knappast måtte hafva läst motionen, är t. ex., att Utskottet uträknar det af Anders Danielsson föreslagna creditivet på det sättr att 5o
R;dr skulle komma på hvarje församlings lott.
Detta creditiv är föreslaget att blott användas i de fall, då de af menigheterne beslutade och i sina inkomster till vissa belopp tryggade Skol-Inrättningar, skulle opåräknadt behöfva ögonblickliga försträckningar, till följd af några oförutsedda anledningar.
Att detta kunde hända mer än högst £å skolor, i hvarje Län, är icke troligt.
Att menigheterne, eller styresmännen, derest olofliga företag vållat bristerna, måste betala dem, är tydligt, af den allmänna princip, alt Staten icke skulle under nuvarande förhållanden bekosta Skolorna, eller Regeringen hafva med dem något direct att beställa; — och således inses lätt, att det föreslagua creditivet är både möjligt att anordna och nyttigt att kunna i behofvets stund anlita; ty skulle sockenstämmor genast upptaga frågor om tillfälliga behof, blefve skolangelägenbeterna alltför besvärande fös menigheterne, som eljest blott årligen skulle behöfva med dem sig befatta.
Utskottet kunnat afstyrka att anslå vissa nådår efter lediga Pastorers och Gomministrars löner tili 16 Siats- samt Allm. Besv.- och Oecon -Utsk.'
Betänkande N. o 3/f - Skol-Inrättningarnes bildande.
Det är ej meningen att inkräkta på Enkors goIi barns rätt.
Det är blott syftemålet, att med tillsättandet af lediga Pastorat kunde ett år längre fördröjas.
De skäl man hem tar från Embetets mindre nitiska fullgörande af de tillförordnade Pastorerne anser jag ej fullt anlaglige; och jag tror, att motsatta exempel skulle kunna i stor mängd framdragas.
Jag befarar, att i de Consistoriel uppgifterne, angående desse förhållanden, man förblandat boställsvården med själavården.
Hvad den förra möjligen förlorat, torde 1 de fleste fall, då ej bostadsarrendena varit nödvändiga bihang dertill, den senare vunnit.
Men jag lemnar gerna detta förhållande å sido, öfvertygad, att man i alla fall bör af framtiden och af Presterskapets tillväxande nit för Religionen och Folkupplysningen kunna påräkna rättelse, om den verkligen skulle behöfvas.
Hvad som emedlertid torde få anses för säkert, det är, att ett sålunda roedgifvet nådår, icke kan vara af stor inflytelse på Prest-Embetets utöfning, men väl ansenligt underlätta ändamålet af Folkskolors bildande, samt att det vore af stor vigt, om icke för annat, för att åtminstone erhålla statistisk ledning angående Presterskapets verkliga aflöning.
Besynnerligt synes det mig, att bonden och handtverkaren, som skola föda sig sjelf ve, de, säger man, böra lära sig allt på egen bekostnad eller nöjas åt att kunna intet; men den, sora vill blifva Prest, för att få Pastorat på några tusende R:drs inkomst, den, som vill blifva Embetsman, med lön, som äfven utgår till största delen af bondens och handtverkarens skattepenning, den skall få hjelp lill sin undervisning af medel, hvartill dessa äfven bidraga.
I sanning! något afgjordt origtigt och vrångt ligger j en sådan åsigt af bildningens utveckling.
— Men jag, likasom Anders Danielsson, vördar i detta fall äfven det mindre förnuftseniiga, då det ännu icke kan ryckas ur våra samfundsförhållanden, utan att må hända störta hela byggnaden.
Jag yrkar således icke att Staten skall, under nuvarande allmänna beskattningssätt, bekosta de nya Folkskolor, sorn jag önskar måtte inrättas, äfven der åldriga föndomar, presterlig beqvämlighet eller brist på medel eljest hindra det; sy sådant vore, att låta de fattige och arbetande Slats- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk.
Betänkande N.o 34- 17 arbetande classerne ännu ytterligare beskattas för de öfriges bästa.
— Men jag önskar, att Regering ecb Ständer må tala till Svenska medborgares Jhjertan ocb öfvertygelse genom en öppen uppmaning, och en ordnande, men ingen enskild rätt kränkande allmän Författning.
Jag anser en sådan, då den, enligt Anders
Danielssons förslag, utgår ur den enkla åsigt, att menighetens rätt öfver sin Skola är densamma, som den faderliga privaträtten öfver sitt barns undervisning, vara vida ändamålsenligare än Herrar Biskopars och Landshöfdingars uppmaningar och råd.
Jag ville så gerna se ett slut på den gamla melhoden, att endast utväga kunskap mot ökade offer åt den stora massan af folket; och jag tycker, alt alla mina medborgare måtte önska den dag, då vi kunde skåda våra barn med sådane verldsliga kunskaper, som betrygga deras närmaste framtid; men hvilka bevisligen blott kunna åstadkommas af practiskt bildade och i folkets lif lefvande män; vid ynglingaårens början framvandra till det altare, hvarifrån den sannt andliga rösten opartiskt pröfvar deras kunskap, i den heliga lära, som skall betrygga deras eviga.
Så föreställer jag, och många nied mig, oss denna sak, såsom rättast och klokast ordnad; och jag anser mig derföre böra vördsamt fästa samtlige Riks-Ståndens synnerliga uppmärksamhet derpå.
— Mätte ej detta stora, vigtiga ämne lemnäs åt glömskan, eller röna en oförtjent likgiltighet i Stånds-Representantens hjerta.
Det utgör, verldshändeiserne utvisa det, alltid ett ibland de första föremålen för Folk-Representant emes beslut, då nationerne befria sig ur de gamla herrsknings-sjstemerne och grunda den lagliga frihetens nya välden.
Måtte Svenska män icke visa sig mindre nitiske, mindre kraftfulla.
Hvarje fördröjd timma gifver millioner frön åt okunnigheten; detta ogräs, sorn med sin hastiga växt förqväfver så mångå, för nationerne nyttiga växter.
Låtom oss derföre med alfvar upptaga denna allmänna fråga; och då vi i medbrodren Anders
Danielssons förslag ega en, på i allmänhet rigtige och bestämde grunder uppfattad plan för den organisation, som genom allmänna Författningar är den enda man deråt bör gifva, vågar jag ödmjukligen föreslå: att samtlige RiksStdnden måtte förena sig om en återremiss, på grund af hans motion; då det borde förmodas, att Utskottet skulle finna sig böra fullständigt utarbeta ett nytt förslag, i närmaste enlighet dermed.” 2:0 Af Peter Jönsson från Jönköpings Län: ”1 en tid, då allmänna rösten högt påkallar åtgärder till utbredande af en vidsträcktare folkbildBih. till R.
Prot. 1834• 4 Sami. 1 Afd. 3 S;de Häftet. 18 Stats- samt Allm. Beiv.- och Oecön.
N-o 3J. ning, sknlle man ej kunna tro, alt inom ett Rikets Ständers Utskott någon skulle finna sin fördel vid folkets utstängande från en förbättrad upplysning, utan alt man bort åsidosätta alla egna interessen och lyssna till folkets rättvisa fordran om befrämjandet af en ändamålsenligare upplysning.
Man liar hittills sagt sig vara rådvill, hvar erforderliga medel skola tagas, för att uppfylla dessa billiga fordringar; då kom Anders Danielssons i flera afseende» föi tjenstfulla förslag, att på ett lätt sätt lösa den svåra knuten, utan att öka de dryga skatterne, och ulan att man kunde ana, det någon enda funnes, som ej med bifall skulle omfatta bans motion, ty ingens rätt syntes derigenom förnärmad.
Frågan remitterades til! detta Utskott, som nu, i afseende å både Anders Danielssons förslag och öfrige i samma ämne väckta frågor, afgifvit sitt Utlåtande.
Jag reserverar mig emot Betänkandet i sin helhet, men i synnerhet emot behandlingen, som Utskottet gifvit åt Anders Danielssons motion, derom, att, vid hvarje ledigblifvande Pastorslägenhet, inkomsterne för ett extra nådår skulle få användas lill utbredande af en allmännare bildning bland folket.
Denna motion har, med en enda rösts pluralitet blifvit afslagen, på de skäl, som Pi este-Ståndets Ledamöter under en långsam discussion i Utskottet gjorde gällande, nemligen: att förslaget vore ingripande i deras privilegier; men jag kan ej fatta hvari detta ingrepp beslår, då fråga ej är att borttaga det vanliga fardags- och nådår, som tillfaller en afliden Pastors enka och barn, och jag förmår ej begripa, att privilegierne kunna berättiga Presten till inkomsterne af en lägenhet, innan han tillträder den, såsom tjenstgörande.
Jag har alltid trott, att Presten är till för församlingens skull och ej församliogarne såsom ett privilegium för Presterne, och derföre bar jag vågat anse det för Presternes förnämsta åliggande, att vinlägga sig om folkets upplysning, hufvudsakligen bestående i en sann och oskrymtad Gudsfruktan, som bör inplantas i barnens unga sinnen och bäst kan läras uti ändamålsenliga Skolor; ty man vet, att med de mångå göromål, som tillhöra en Pastor, mås-te viljan hos honom vara utmärkt god, om han skall kunna gifva sine åhörare så tillräcklig undervisning, som både Religionen och Kyrko-Lagen ålägga honom, och derföre hade jag trott, att Anders