Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Några särskilde olägenheter för den egentliga bergsmanna handteringen gifvas således icke och visar erfarenheten, att, vid en fördelaktig jernhandels conjunctur» Bergsmannen, i anseende till tackjerns begärligare efterfrågan, alltid skördat en gifven vinst.
Skulle åter Riksdagsmännen Långbergs Memorial endast hafva afseende på Ofvansjö och Thorsakers bergsiager, så lärer dervid vara att erindra:
Samma orter i deras .nu varande skick, sakna bads i anseende till Beskattning, hvaruti de icke ega någon lin* dring emot den omgifvande landslagen, och i fråga om jern hand teringens beskaffenhet, da egenskaper, som i allmänhet utmärka bergslager.
Då uti da egentliga bergslags* orterne något stångjernssmide icke får idkas, utom vid de derstädes från äldre tider befintlige, till husbehof eller mindre afsalu inskränkte hammare, så uppsmider deremot Ofvansjö och Thorsåkers Bergsman sjelfva deras tackjern vid egne stångjerns verkstäder.
De kunna således närmast jemnförsa Eeai. och »Ekon.
>355 med bruksegare och hafva, såsom dessa sednare, till följe af 1803 års Smidesförordning, äfven erhållit den utvidgning i deras sroidesrätt, som skogstiligången, efter skedd undersökning, kunnat medgifva.
Deras hyttor äro val taxerade till afgift, på sätt alla dylika anläggningar i Riket; dock hafva dessa Bergsmän lindring uti tionden, sorn för hvarje blåsningsdygn är mindre, än för bruksegarnes masugnar inom samma ort, nemligen 5 å 6 i dygnet vid bergsmanshyttorne, men 13 å 17 vid bruksegarnes inom samma ort, hvilket äfven gäller i fråga örn recognitionsafgiften för nya stångjernssmidet, hvilken endast är 32 sk. banco för hvarje Författningarne, angående stångjernets vågförande , förbud emot öfversmide m. m. gälia lika för bruksegaren, som för bergsmannen, och så länge icke någon ändring uti den kommit i fråga, lärer ej heller något undantag från allmänna föreskrifter, till förmån för ifrågavarande bergsmän, kunna eller böra ega rum.
Vid nu utredde förhållande finner Utskottet således icke anledning understödja ifrågavarande Motion, sorn dessutom slutligen synes upplösa sig i en motsägelse, då derstädes yrkas, att bergsmännen matte, emot recognitionsafgift, eller den mest betungande af alla de uppräknade onera, få tillverka så mycket jern de kunna och för - >354 'Besv. och Ekon.
Betänkanden. naå.
Hvilket dock allt till Riksens Högloft.
Ständers egen pröfning vördsamt öfver» lemnäs.
Stockholm d. 6 Oct. 1823.
Ankom den Ii Oct. 1823.
Utlåtande, i anledning af JJtskottets afgifne Betänkande N:o 152, om vidsträcktare frihet i af seende på tackjerns• tillverkningen och tackjernshandeln.
Yäii ofl.
BorgareStåndet samt Hederv.
BondeSiåndet hafva till Utskottets förnyade åtgärd återremitterat ofvannämnde Betänkande.
I förstnämnde
Ständ har Herr Noraeus, genom ds anmärkningar han afgifvit emot fiesv, och Ekon> IJtsk.
Betänkanden• 1355 Utskottets Betänkande, öfver den af honom yrkade vidsträcktare frihet i tackjernshan» deln, ådagalaggt, att afsigten med dess motion i detta hänseende varit den, att äfven de bruksegare, hvilkas smiden äro grundade på egen tackjernstillverkning, matte blifva berättigade, att från Bergslagen uppköpa nödigt tackjern, enär de finna detta vara för dem förmånligare, än att sjelfva anställa blåsning, i afseende hvartill Herr Noraeus också ansett, att Utskottet ej bordt inskränka sig endast till en förmodan, att de cornmitterade, hvilka Kongl. Majit i Nåder förordnat att, efter granskningen af nu gällande Författningar, föreslå förändringar och rättelser uti de angående bergshandteringen gällande föreskrifter, till detta ämne skulle sträcka sin uppmärksamhet, utan i stället hafva bordt hemställa till Riksens Ständer, att hos Kongl. Majit yttra sin underdåniga önskan, att desse comroitterade måtte i Nåder derom anbefallas; hvaremot flere af Hederv.
BondeStåudets Ledamöter instämt uti den af Herr Ehrenborg, Casper, afgifne Betänkandet bilaggde särskilda mening.
Vid pröfningen af hvad sålunda blifvit anmärkt, har Utskottet icke deraf inhemtat några sådana upplysningar, som kunnat gifva anledning till förändring uti den åsigt af saken, som i dess fran Vällofl.
BondeStåndet återremitterade, men hos Höglofl.
Ridderskapet 135 6 Besv, ock Ekon, Otsk.
B etti nk anden, och Adeln samt Högv.
PresteStåndet bifallaa Betänkande framställes, till hvilket Utskottet ej nu linner annat att tillägga, än erindran derom, att ds af Motionairen åberopade officiella uppgifterne öfver tackjernstillgångarne val stundom torde skilja sig fran den calcul, som uppgöres vid beräkningen af smidestillverk ningen för någoa viss tid, emedan sådant härrör deraf, att hela det tackjern6belopp, scm under ett år kan åstadkommas, icke alltid på samma tid uppsmides.
En omtänksam bruksegare lär merändels alltid hafva något i förlag för att begagna vid uppkommande brist på kö» petackjern eller vid ett genom tillfälliga händelser uppstegradt pris derå; det ena årets tillverkning
Ingår således uti det andra, och först genom ett öfverslag af flere år, finner man huru blåsningarne och smidet motsvara hvarandra.
Om man ock medgif» ver att berörde officiella uppgifter, om tackjärnstillverkning sbeloppen, icke ega någon på ziffran alldeles ofelbar noggrannhet, så kunna de likväl icke sakna den fullständighet, sorn för sådan beräkning, här kan vara i fråga, erfordras, enär hvarje hyttas bläs» ningstid är ända på timman noga känd, och man eger kunskap, om hvilka malmer, som till blåsningarne användas, samt en mångårig erfarenhet huru tillverkningarue sig förhållit.
Huru vida åter författningar ne uppfyllt hvad man tued dem åsyftat, Besv. ock Ekon. Utsk..
1557 eller om icke genom deras öfverträdanda man redan närmat sig till den frihet i tackjernshandeln, som nu blifvit ifrågasatt, ar val något, hvaröfver Utskottet icke kan utlåta sig; man Utskottet får härvid anmärka, att då smide icke kan drifvas utan tackjern, är det åtminstone icke svårt att catitrollera, huru vida bruksegare, hvilkas snafden äro grundade på egen tackjärnstillverkning, fullgöra denna sin skyldighet.
För öfrigt är åliggandet att sjelf tillverka nödigt tackjern för smidet en följd af eget åtagande, hvarförutan de i sådan ställning varande bruksegare, enligt åberopade Kgl.
Förordningen af den 30 Juni 1820, kunna pä viss tid förunnas rättighet, att uppköpa sådant, enär tillfälliga händelser hindra egna blåsningar.
Beträffande slutligen den fcreslagne särskilde underdåniga Skrifvelsen, rörande detta ämne, så har Utskottet funnit upplyst af det förordnande, sorn Kongl. Maj:t den 28 sistlidne
December för visse personer utfärdat, att dem i Nåder vore uppdraget, att efter granskning och jemförelse af nu gällancle Bergsförfattningar, uppgifva förslag till rättelser och förbättringar i de samma, och dä sålunda Författningen om, den friare tackjernshandeln ingalunda från granskningen kan anses undantagen, finner ej heller Utskottet anledning, att någon åtgärd genom särskild Skrifvelse i detta fall *358 Besv. och Ekon. litsle.
Betänk anden. vara af nöden, under öfvertygelse derom, att äfven detta ämne icke kan undgå att komma under skärskådande, samt att till Kongl. Maj:ts
Nådiga ornpröfning öfverlemna» i sammanhang med det hela af hvad till bergs- och brukshandteringens bestånd och förkofran i vårt fädernesland hörer.
Och synes denna sednare åsigt af saken vara så nära öfverensstämmande med Herr Ehrenborgs i ämnet yttrade tanka, som åsyftar en sammanhängande öfversigt och förbättring af Bergsförfattningarne, med undvikande af all partiel rubbning deruti, att anledningen till den af Hederv.
BondeStåndet, med stöd af Herr Ehrenborgs mening, gjorda återremiss lärer nu mer vara ur vägen röjd.
Hvilket dock Riksens HögJofl.
Ständers pröfning vördsamt under-1 ställes. Stockholm den 6 October 1823.
Best» och Ekon.
Ut sk. Betänkanäen. 1359 N:o 193.
Ankom den 11 Oct. 1823.
Utlåtande, i anledning eif gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 166, i frågan om upnhäfvandet af stadgandet, rörande uteslutande användande af ekebark vid de så kallade Engelska Läder garfv erier na.
''SJ'ällofl.
BorgareStåndet har, genom ProtocollsUtdrag af den 30 nasti.
Augusti, till Utskottet återremitterat dess ofvannämnde Betänkande, på grund af dervid gjorde anmärkningar, att i händelse de på Engelska sättet inrättade lädergarfveriet förklarades berättigade, att begagna ali slags bark, skola de ännu mer än hittills förfela sitt ändamål, emedan både vetenskapliga undersökningar och en långlig erfarenhet skall bestyrkt, att det så kallade Engelska lädret omöjligen kan med annat ämne än ekbark till någon fullkomlighet beredas; hvadan man således, genom tillåtelsen till andra barkslags användande, skulle blottställa sig att blifva bedragen på de tillverkningar, hvilkas stigande i godhet 'man velat åstadkomma. jgiJo Sesv, och Ekon.
I anledning af hvad sålunda blifvit anmärkt, får Utskottet anföra, att Utskottet, vid afgifvande af sitt Betänkande, utgått ifrån dan, i Utskottets tanke, billiga princip för all näringsfrihet, att hvar och en bör, vid förädlandet af en vara, få använda de ämnen, han dertill anser lämpligast, och Utskottet kan icke heller påminna sig, att denna grundsats blifvit genom något annat ekonomiskt stadgande, än det ifrågavarande, i tillämpningen förbisedd.
Controilen å tillverkningens godhet bör, enligt Utskottets tanka, sökas uti det inflytande, sorn dess bättre eller sämre egenskap medförer på dess afsättning, och på den fördelaktiga täflan, som härigenom uppkommer mellan fabricanterne.
Det hufvudsakliga och nästan enda skäl, som blifvit åberopadt för det i frågavarande stadgandets bibehållande, att något godt läder icke skulla bunna tillverkas annat än med begagnande af ekbark, måste bero på en vetenskaplig undersökning, och ett Utlåtande af Rikets forsta vetenskapliga auloritet bör derföre, i sådant fall, såsom rättesnöre för omdömet bunna antagas.
Genom den afskrift af Kongl, Corn: merceCollegii underdåniga Utlåtande i förevarande ämne, af den i Dac. 1819, hvilken blifvit Utskottet j; m te de gjorde anmärbningarne benäget meddelad, har Utskottet inhemtat, att Kongl. VetenskapsAkademien, häröfver hörd, meddelat den upplys* Besv. och Ekon. (ftsk. Betänkande/!• 1561 King: att största delen af de trädslags bark, sorn blifvit undersökte, funnits innehålla, jemte andra, ett eget ämne af särskild natur, sorn raan kallar garfämne: att imeliertid den första och hufvudsakligaste skillnaden vid de olika barksiagens användande till garfning, beror af deras större eller ringare halt af garfämne, i förhållande hvarefter olika quantiteter af dem erfordras till garfvande af samma quantum läder: att eliuru bland barkslagen, den af ek, nemligen den inre, som ännu icko förtorkats, och heldst den af unga träd varit ansedd hysa mesta garfningsämnet, hafva likväl de af flere Chemister g-jorde undersökningar visat, att flere barksorter närma sig till samma halt, och att någre af Videslagen äfven gä deröfver: att det väl säges, det ekbark allena nyttjas i England till beredande af det berömda Engelska lädret, men att derom dock saknas fullkomligt detaillerade underrättelse^ hvadan Akademien ansett sig, i anledning af den framstälda frågan, kunna lemna det yttrande, att ett fritt och obehindradt nyttjande af alla do ämnen och materialier, som tjena till lädergarfning, så väl för de så kallade Engelska lädergarfverierne, som för alla andra garfverier, heldst på sådant sätt alla barksorters särskilda egenskaper och användbarhet, hvar för sig, Bihang till RiksSt.
Fröt. 1823, 0'-de Sami.
N:r Q6. 1564T Besv. och Ekon.
Betänkanden. eller förenade, kanna genom den enskilda industrien säkrast utrönas och komma till allmän kännedom och allmän nytta.
Utskottet uti dessa opplysningar vunnit ett ytterligare stöd för sin redan i detta ämne meddelde tanka, har Utskottet icke funnit ofvanupptagne anmärkningar kunna föranleda till någon ändring i Utskottets först afgifne Betänkande, hvilket i öfrigt blifvit af Höglofl.
Bönder Ståndet bifallet.
Stockholm den 6 Oct. 1823. *»■« «x>o fc> 0O<5&<«->*Sr Besv. och Ekon.
Utsk, Betänkanden, 3363 N:o 194* Ankom ilen 11 Oct. 1825.
Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid (Jtskottets afgifnn Betänkande, om ett nogare iakttagande af Kongl. Brefvet den 25 September 1747» angående praestancla till bruken af åboerne å de hemman, hvilka bruksidkare till skatte inlöst, TT -Ej-ederv.
BondeStåndet har tinder den 11 äiatlidne April till Utskottets förnyade hand* läggning återremitterat dess ofvannämnda Betänkande, på grund af nedan upptagne anmärkningar, nemligen: att den af Utskottet föreslagna åtgärd rörande upplifvandet af 1747 års Kongl. Bref, samt dess årliga uppläsning å Predikstolame, icke vore tillräcklig för vinnande af ändamålet: att skillnad bör i förevarande fall göras emellan kronans så kallade behållna hemman, som af bruksegare blifvit till skatte inköpte, och kronohemman af allmän natur, till hvilka bruksegare val af kronan inlöst sk atternr tighet, men å hvilka åboen ändock bibehållit sin orubbliga besigtningsrätt, att i förra fallet icke något kan tillgöras, enär skatterätts innehafvartn vore fullkomligen 1 1364 och Ekon.
Betankanden. egare af sådane hemman, och åboen endass arrendator; men i sednare fallet, och di kronan till bruksegaren upplåtit endast den kronan förut tillfallna räntan, med bibehållande af åboens besittningsrätt, lika tryggad, som besittningsrätten å vanliga ännu icke till skatte försålde kronohemman, så följda haraf, att skatterätts innehafvaren icke egde förhöja eller förvandla den ränta, som förut till kronan utgått; hvarförutan åtskilliga förslag blifvit uppgifne till afhjelpande af de öfverklagada missbruken.
Enär de ofvan åberopade Kongl. Bref af den 23 September 1747 uttryckligen stadgar, att ”sorn det skulle lända till landtbrukets skada och undergång, om åboerne på de många kronohemman och lägenheter, som under bruken till skatte upplåtne äro, blefve öfver magten betungade, samt åkerbrukets angelägenhet oundgängligen brafver, att kronans skattskyldiga egendom icke ef« ter godtycke graveras, så skola inga sådane till bruken försålda kronohemman med flere dagsverken belastas, än de som i jordaboken hemmanen påförde äro”, och vidare; ”att åboen skulle vara odrifven så länge han gör sin skyldighet efter husesynsordningen och skogen icke annorlunda än efter allmänna Lagen och Förordningar nyttjas”; och då Utskottet funnit ifrågavarande åboers rätt redan vara genom dessa atadganden fullkomligen tryggad, så att de missbruk, Eesv. och Ekon.
Betånkanden, 1565 hvilka i Motionen öfverklagas, icke kunnat härleda sig från annat än, antingen ifrån okunnighet om nämnde Författning, eller ock från åboens fria villja vid särskildta Contracters upprättande, men hvilka båda fall icke kunna genom någon ny författning förekommas, så har Utskottet vid ett sådant förhållande, ansett sig icke kunna frångå den tanka, Utskottet redan i detta ämne yttrat i sitt först afgifne Betänkande, hvilket af Höglofl.
PresteStåndet samt Vallofl.
BorgareStåndet blifvit bifallet.
Ankom den 15 Oct. 1823.
Betänkande, i anledning af väckt fråga, om allmänna f örf attningars utgifvande från trycket,-på ett för allmänheten viera tillgängligt sätt.
-5Vled fästad uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att allmänna från trycket ut - 1366 Bes v. och Ekon.
Betankanden. gifna Påbud, må, utan kännbar kostnad, blifva för enskilda personer tillgänglige, har Herr Grefve Wachtmeister, Hans, uti ett hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln ingifvet, och derifrån till detta Utskotts behandling remitteradt Memorial, erindrat, att det så kallade årstrycket nu väl kan af hvem sorn heldst inköpas, men att många förskräckas för den stora vidd, det vanligen intager, och klaga, ej utan skäl, att dervid nödgas betala vidlyftiga ceremonialer och kungörelser af ÖfverStåthållareÄmbetet och Magistraten i Stockholm, hvilka endast gälla för hufvudstaden.
Herr Grefven har derför trott sig böra föreslå, att till någon offentlig myndighet härstädes, i hvilket afseende Justitiae Cancellersämbetet hemställningsvis uppgifves, matte från afdelningarne af Kongl. Maj:ts Cancelli, samt från samtlige Collegierne och HofRätterne successiva insändas de allmänna Påbud, som från desse verk expedieras, och att de sedermera borde ord för ord, hvad sjelfva innehållet beträffar, men endast med en kort Rubrik (Titel) fpr hvarje utgifvas af trycket i Häften, hvilka vid hvarje månads eller hvarje l^ide dags förlopp skulle utkomma, och till allmänna verk och ämbetsmän på vanligt sätt utdelas, samt i boklådorna till uppköp för allmänheten finnas tillgänglige.
Genom denna anstalt förmodar Harr Grefven, att kännedom om de utkommande Besv. och Ekon•
Bethnkandcn, 1367 Författningarne skall blifva för allmänheten mera lätt och tillgänglig, än den nu är, i synnerhet iör enskilde personer i landsorterne: enär det kan förutsättas, att prenume* rationsafgiften för dessa häften, och kostnaden för deras afsändande frän hufvudstaden till reqvirenten, icke böra blifva betydliga, om afsändandet kommer att ske i van* lig postväg, hvilket i sakens nu varande skick, svårligen låter sig göra.
Hvad sålunda blifvit anfördt och föreslaget, har Utskottet i öfvervägande tagit, och funnit det förtjent af mycken uppmärksamhet.
Den verkliga nyttan och förmånen deraf, att
Regeringens och derunder lydande myndigheters vidtagna beslut och utfärdade författningar, då de genom trycket allmängöras, ej blott meddelas vederbörande ämbetsmän till efterrättelse utan äfven, på ett beqvämt sätt, äro för allmänheten att tillgå, lärer hvarken behöfva utvecklas eller bevisas.
Det synes vara en naturlig följd, att då den enskilde medborgaren utan svårighet vinner kunskap om de Regeringsåtgärder, som vidtagas, och hvilka åtgärder i fjermare eller närmare afseenden, röra och verka på hans egna farhållanden, skall hans insigt rörande statens angelägenheter, äfvensom hans interesse dervid, ofelbart tilltaga och en allmännare statistisk upplysning utbreda sig hos nationen.
Hvar och en, med kännedom 1368 Besv. och Ekon.
Betcinkandeft. sf ämnet, lärer äfven tued Herr Grefva Wachtmeister instämma deri, att desse fördelar icke gerna kunna påräknas, i det skick saken nu befinner sig, då de författningar, som genom trycket allmängöras, äro nästan otillgänglige för alla utom hufvudstaden boende, med undantag af vederbörande ämbetsmän.
Härtill ligger egentliga orsaken i den ampla form, uti hvilken man ansett dera böra utgifvas, och hvartill begagnas de större pappersödande stilarne, hvilka gifva årstrycket en sådan vidd, att kostnaden för dess afsändande nied posten blir allt för kännbar, oberäknade de olägenheter, dels att man nödgas betala för mycket sådant, som e; kan innefattas under benämning af författning eller påbud, och, för den, utom hufvudstaden boende saknar allt värde, dels att en requirent från landsorterne ej kan få de allmänna författningarna sig till handa i den män de utkomma, utan särskild kostnad, enär dertill fordras en Commissionär, som vid sådane tillfällen skulla befordra deras transport pä posten.
Då Utskottet anser någon åtgärd till förbättring i detta afseende böra vidtagas, har Utskottet trott sig derjemte böra fästa Riksens Höglofl.
Ständers uppmärksamhet pä en annan omständighet, som härmed figer ett oskiljaktigt samband, och hvaruti äfven en af bebofvet påkallad förändring Bes v. och Ekon.
1369 synes 1 ett sammanhang med hvad redan anfördt blifvit, kunna vinnas.
Denna är nemligen, att många påbud, författningar och stadganden, så uti judiciei som rent administrativ och ekonomisk väg finnas, som i form af Bref, Circulaire, Resolution m. m., från Kongl.
Majit och Collegierne utgått, utan att de blifvit genom trycket allmängjorde.
Tillräckliga exempel härpå erbjuda sig uti de särskildt utgifne, dels Lagsamlingar, dels samlingar af stadganden i vissa delar af den egentliga administrationen, hvilka för det närvarande, ehuru de ännu icke finnas fullständige för flere än endast få delar inom lagskipningens område, äro alldeles oumbärliga, i anseende dertill, att de innehålla rescripter, som icke förut eller pä annat ställe äro tryckte.
Härtill kommer, att mångfalldiga expeditioner, som innefatta dels stadganden och föreskrifter, dels förändringar, förklaringar eller prejudicater dervid, ännu finnas, hvilka icke på något sätt genom trycket blifvit allmängjorde.
Denna ofullständighet i afseende på Författningars allmängörande lärer för ingen, med kännedom af ämnet, vara obekant.
Utskottet sjelf har, vid handläggningen af den mängd olikartade mål, som till dess åtgärd blifvit öfverlemnade, erfarit svårigheten deraf, att man saknar en lätt och beqväm tillgäng till fullständig kännedom 137° Besv. och Ekon.
Betänkanden. af utfärdade stadganden och förklaringar, i synnerhet rörande den ekonomiska lagskipningen.
Det är väl sannt, att Utskottet kunnat, på det sätt, som RiksdagsOrdningens 42 §. medgifver, genom HofCancellers
Ämbetet erhålla alla erforderliga upplysningar; också har denna utväg af Utskottet merändels blifvit begagnad; men jemte det Utskottet nu anser sig böra omfatta detta tillfälle, för att vitsorda den skyndsamhet och ordentlighet, hvarmed nyssnämnde myndighet meddelat allt det biträde, som af Utskottet äskats, tror Utskottet sig böra fästa Riksens Höglofl.
Ständers uppmärksamhet derpå, att denna utväg egentligen synes vara egnad, för att erhålla del af officiella handlingar och upplysningar, som icke på annat sätt kunna blifva tillgänglige, men icke för att begagnas vid alla de tusendetals fall, då en författning eller ett Kongl. Bref, behöfver ses eller rådfrågas; emedan sådant skulle förorsaka ett oändligt besvär, en onödig skriftvexling och mycken tidspillan å ömse sidor, utan att ändamålet ändock kunde vinnas med den lätthet och beqvämlighet, som då Författningen eller Brefvet är alimängjordt genom trycket.
Ett godt ändamål skulle derföre o stridigt vinnas, om någon anstalt vidtoges, så att allmängörandet af Bref och Författningar, sorn utfärdas, blefve mera fullständigt, Besv- och Eken.
Utsb.
1571 och sträckte sig till alla sådane Beslut, som innefatta slutliga åtgärder, med undantag af befordringsärender, hvarom allmänheten redan nu pä tjenligt sätt erhåller underrättelse, samt af sådane enskildta ansöknings-, tviste- och besvärsmål, hvaröfver beslutet endast innehåller en rak tillämpning af gällande stadganden och föreskrifter, utan att meddela någon förklaring eller prejudi* cat dervid.
Härigenom skulle man erhålla på ett ställe samladt, hvad man nu öfver allt saknar; och Riksens Höglofl.
Ständer, sorn länge insett denna brist, och redan vid flere föregående Riksdagar hemställt, om samlande och utgifvande af de stadganden och författningar, hvilka, i särskilda grenar af administrationen tid efter annan utkommit, och i anledning af en Comitée för detta ändamål blifvit förordnad, skola, endast derigenom, att hädanefter utkommande författningar mera fullständigt allmängöras, befrias ifrån att, efter ett helt eller halft
Decennii förlopp, förnya en sådan hemställan.
Härvid bör Utskottet erindra, att orsaken hvarföre ett sådant fullständigare allmängörande icke redan egt rum, torde förnemligast böra sökas deruti, att tryckningen, som redan medförer staten en kännbar kostnad, hvilket kommer att närmare visas nedanföre, skulle genom denna utsträckning hafva åstadkommit en ännu betydligare.
Att deremot Kongl. Maj:t redan långt för detta 1372 Bcsv. och Ekon.
i Nåder insett och erkänt beli ofve t för allmänheten af en närmare kännedom om allmänna Regerings åtgärder och vidtagna beslut, inhemtadt af Dess Nådiga Skrifvelse den i Maj 1816 till Herr HofCancelleren, deruti Kongl. Majit, med bifall till HofCancellerens afgifne förslag, i Nåder förordnade, att för ifrågavarande ändamål, en tidning eller periodisk skrift, under titel af Svenska StatsTidningen skulle utgifvas.
De hufvudsakligaste föreskrifterne för denna tidning, sorn skulle komma att stå under HofCancellerens omedelbara uppsigt, innefattas i följande: att Statstidningen, antingen ordagrannt, eller i sammandrag, borde upptaga Regeringens vidtagne åtgärder, efter Kongl.
Maj:ts Nådiga ompröfning, vid hvarje slutad föredragning, men för öfrigt blott xubriquer och korta resultater af mera enskildta mål, som genom Statsexpeditionerne blifvit afgjorde, med undantag af underrättelser om befordringar, såsom ensamt tillhörande Stockholms Post- och Inrikes Tidningar: att vederbörande Chefer för alla afdelningar af Kongl.