Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom Utslag den 28 Augustt 1821 bar K. Mits Befihde derefter i berörde hänseende, på anförde skäl, förklarat Bro, i stället för Färja, böra uppföras öfver Hallsnäs sund och att bela Häradet borde deri deltaga, på det sätt likväl, att hvarje hemman i Ramqvilla Socken, som af Bron hade största fördel, skulle vidkännas dubbel lott i nybyggnadskostnaden, samt underhållet för framtiden af Socknen ensamt bestridas.
Detta beslut, som af K.
KammarCollegium upphäfdes, har genom Högstberörde Nådiga Resolution Betänkanden, N:o 293.
427 den 6 April 1824 blifvit fastställdt i så måtto, att Bro, och icke, på sätt Collegium tillstyrkt, Färja skulle till öfverfart begagnas; men i afseende på nybyggnadsoch underhållsskyldigheten har K.
M:t täckts förklara, att då vägen på ömse sidor af sundet, efter hvad upplyst blifvit, var nödvändig för en stor del af Westra Härad och fördenskull äfven blifvit för Häradsväg ansedd, borde ock Westra Härads samtlige väghållningsskyldige hemmansinnehafvare uti så val nybyggnaden som underhållet, efter hemmantalet deltaga.
Efter sålunda tagen kännedom af hvad de
Utskottet till upplysning meddelade handlingar innehålla, har Utskottet ånyo öfvervägat motionärens anhållan att det Roteringsbidrag Hallsnäs hemman numera till Staten lemnar måtte, såsom någon ersättning för nybyggnads- och underliålls-skyldigheten, åt Westra Härad upplåtas och anslås.—Men då, enligt allmänt gällande Författningar, hvarje Härad skall vidkännas underhållet af Häradsväg samt derå behöfliga Broar, och delta åliggande, hvad Hallsnäs
Bro nu beträffar, genom serskilt Nådig Resolution ytterligare blifvit bestämdt såsom tillhörande Westra Härad i Jönköpings Län, kan Utskottet af sådant skäl icke å motionärens anhållan tillstyrka bifall. ' 9 - Hvilket till svar å återremissen skolat vördsamt andragas.
Den 12 October 182g.
428 Sta ts-Utskottets W:o 294.
Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet N:o 209 , rörande afskrifning af förra Magasinsfondens äldre fordringar samt angående grnnderne för dylika afskrifningar hädanefter.
(I-A.)'
Vid Utskottets tillstyrkanden i förra delen eller angående afskrifningen af Magasinsfondens äldre fordringar för undsättningsspanmål har annan anmärkning icke blifvit gjord än att RiksdagsFullmägtige från Carlstads Län, och deribland C.
Eriksson uti serskilt aflemnadt anförande yrkat, det Utskottet jemväl må tillstyrka afskrifning af de för Wermlands
Län ännu baiancerade undsätlningsskulderna , enär detta Län i större män, än de fleste andre, vore i behof af en slik efterskänkning saint understödet, till största delen tillfallit FinnAllmogen som ieke, för det alt
Länsstyrelsen möjligen försummat att vederbörligen utreda och styrka förhållandena med undsättningarne, borde gå i mistning af en fördel, hvilken andre mera lyckligt lottade orter fått tillgodonjuta.
Till svar härå får Utskottet endast åberopa det förra Betänkandet, deri Utskottet, hvad Wermland angår, pag. 366, uttryckligen förklarat, att de i Wermland utestående rester af redan år 18x3 meddelade undsättningar borde behandlas lika med dylika fordringar i andre Län, men att afskrifnings-tillåtelsen icke kunde af R.
St:r omedelbarligen tillstyrkas, enär Betänkande», N:o 2g{. K. Mits Befihde icke änuu meddelat tle upplysningar, sorn af Allmänna Magasinslm ättningens Styrelse för afskrifningsfrågans behandling ansetts erforderliga.
Någon ändring eller undantag från allmänt gällande och i afseende på de öft iga afsk riffi i ngsposterna iakttagen ordning för dylika mais handläggning kan Utskottet icke heller nu tillstyrka, utan bör det i Wermlands
Län altsedan år i8i3 utestående fordringsbelopp 7,3qo Ridr io sk., på sätt Utskottet i det återremitterade Betänkandet redan tillstyrkt, balanceras intilldess Länsstyrelsen förklarat de anmärkte förhållandena; —• då det EmbetsVerki sorn har sig anförtrodd utredningen af f. d.
Allmänna Magasinslm ältningen icke lärer underlåta att under tillämpning af de grunder sorn för afskrifningarne i öfrige, uti Betänkandet omnämnde Län blifvit följde, till afskrifning jemväl befordra det i Wermland utestående fordringsbelopp.
Deremot har Utskottets förslag rörande grunder för indrifvandet af de nu bos invånarne i flera
Län utestående fordringar för undsälIningsSpanmål, tillhörande dels förra Allm.
Magasinslbnden, dels det år 1826 begagnade Creditivet i R.
Bank, varit föremål för allmännar e understödda anmärkningar inom Höglofl.
BondeStåndet, hvilka, ehuru gjorda punktevis, kunna sammanfattas i den sats, att de grunder, som vid nu påstående Riksdag blifvit fastställda för liquidett af Skaraborgs Läns undsätlniugsskulder, borde jemväl för alla öfriga Län tillämpas. 43o Stats-Utskottets
I första rummet får Utskottet härvid erinra, att de af K.
M:t uti Dess Nådiga Proposition uppgifna, och af Utskottet hufvudsakligen understödda grunder för afskrifningar afse icke allenast de i följd af 1826 års missväxt meddelade undsättningar, hvilket åter var fallet med Skaraborgs Län, utan äfven sådane fordringar, som tid efter annan derförinnan uppkommit, och vid hvilkas indrifvande tillämpningen af de för nämnde
Län stadgade serskilta Liquidationsgrunder säkert skulle möta flera svårigheter.
Utskottet hade i i:sta punkten föreslagit ”att, till bevarande af det allmännas fördel, i möjligaste förening med låntagarnes, det må af K.
M:t bero att uppå K.
M:ts Bef:hdes anmälan att Spanmålslånen i vissa socknar eller orter icke kunna utan låntagarnes obestånd, på redan bestämda tider gäldas samt efter pröfning af de i hvarje fall förekommande serskilta omständigheter, bevilja räntefritt anstånd med återbetalningen på lämpliga terminer, under vilkor af fortfarande säkerhet för låne-beloppet.”—Härvid har blifvit anmärkt, det tillämpningen af nämnde sats skulle leda derhän, att Konungens Embetsmäns uppgifter om någon mindre förmåga att betala undsättningsskulderna skulle förorsaka att olika grunder för desammas liqviderande lomme att stadgas: att 1826 års märkegångspris som biefve återbetalningsgrunden för de efter samma års missväxt meddelte lån, vore altför högt, för de skuldsatte, hvaremot, om 1828 års pris toges till grund, inbetalningens verkställande ger - 3 Betan ka n den, W:o 294.
4 J1 na, lika med livad för Skaraborgs
Län stadgats, kunde bestämmas till senast i83o års slut.
I anledning häraf får Utskottet npprepu att bär icke allenast är fråga 0111 undsättningarne efter 1826 års missväxt ulan jemväl om tid after annan, före liämude år, af Allm.
Magasins-Inrättningens tillgångar gjorda försträckningar.
För serskiita orter komma således olika pris att ligga till grund för liquidationen och en allmän tillämpning af 1828 års
Markegångspris skulle således för mången ort medföra en ökad tunga, utom att berörde grund för godtgörelsen af de år 1826 erhållna Spanmåls-understöd skulle i Utskottets tanka innebära en orättvisa mot de Län, der dessa skulder redan blifvit betalde eller innan korrt till fullo ingå efter sistnämnde års högre Markegångspris; i hvilken tanke Utskottet äfven styrkes deraf, att, under discussionerna i ämnet, fråga blifvit väckt örn restitutions meddelande åt sådana orter, i händelse den i anmärkningarne yrkade sats skulle antagas. — Då derjemte berörde punkt i öfrigt öfverensstämmer med hvad Slatsoch Ekonomi-Utskotten för Skaraborgs
Län äfven tillstyrkt, att nämligen ”K. M:t i händelse af svag skörd under någotdera af de för återbetalningen bestämda år, skulle inträffa, må kunna i Nåder meddela förlängdt anstånd,” anser Utskottet sig böra vidblifva sitt förslag, helst å ena sidan skuld-beloppens utkräfvaiule på ett sätt som skulle föranleda understödstagarnes obestånd är förekommet genom föreskrifterna i de följande punkterna och å andra sidan meddelandet af betalningsanstånd, der sådant icke af behofvet påkul - 432 Stats-Utskottets las, ej bör befaras, enär sådant skall stödja sig på offlciela uppgifter från LänsStyrelserna samt, i hvarje serskilt fall, blifva föremål för K. Mits Nådiga pröfning och afgörande.
Vid 2:dra punkten "att. vid indrifningen af Statens fordringar för undsättningsspamnål, må iakttagas, att Låntagarnes dragare och åkerredskap, hvilka för gårdsbrukets behöriga skötsel oundgängligen erfordras, äfvensom deras nödvändigaste husgerådssaker icke må utmätningsvis försäljas samt att försäljning af fastighet till gäldande af sådane skulder ej må äga rum; äfvensom vid 3:dje punkten "att löftesmän för undsältningssluilder, så vidt de ikläda sig fortfarande ansvarighet till dess full betalning för hela lånet blifvit erlagd , icke må sökas förrän sjelfva låntagarens oförmögenhet att betala blifvit utröndt” — har anmärkts, att tillämpningen af dessa grunder skulle hafva till följd det ingen betalning komine att inflyta hvarken af Gäldenärerne sjelfve eller deras löftesmän och att dessa föreskrifter stöde i strid med hvarannan.
Utskottet har vid afgifvandet af berörde förslag hyst den öfvertygelse, att det för Staten vore en mindre förlust om inbetalningen af dess fordringar någon tid fördröjdes, än att genom bestämmandet af en viss termin inom hvilken de ovilkorligen borde vara ulkrafde, möjligen förorsaka månge medborgares undergäng.
— Utskottet medgifver väl att de föreslagne grunderna kunna föranleda till missbruk men ingalunda till ett så ofördelaktigt resultat som anmäi kningarne antyda; oell då man besinnar att undantagen en - Betan kanden, N:o 2g4- 4 dast afse de oundgängligaste effecter och medel, hvarigenom det blifver den skuldsatte möjligt att sig sjelf försörja och sina förbindelser uppfylla; att ägare af fastigheter säkerligen icke för det ringare belopp, hvartill skulden på hvarje hand serskilt i allmänhet uppgår, vilja utsätta sig för tid efter annan skeende utmätningar samt Kronans Uppbördsman utan tvifvel, hvar i sitt district, äga tillförlitlig kännedom der oförmågan att betala är verklig eller föregifven , samt altså derefter kunna rätta sina åtgärder, torde den af Utskottet föreslagne 2:dra punkten varda gillad såsom i allmänhet åsyftande och beredande lindring för den verkligt nödställde — lill
Staten för erhållen uudsättningsspanmål skuldsatte medborgaren.
Äfven af den i 3:dje punkten föreslagne, och såsom i strid mot 2:dra punktens innehåll ansedda utväg att löl tesman nen icke må sökas förr än gäldenärens oförmåga att betala blifvit utrönt, hämtar Utskottet anledning förmoda en säkrare liquidation af Kronans fordringar i förevarande hänseende, emedan ett sådant uppskof icke beviljas löftesmanneu på annat vilkor, än att han i stallet för sin första, blott en viss tid gällande förbindelse, ikläder sig "fortfarande ansvarighet till dess full betalning för hela lånet blifvit erlagd" och han, efter ingåendet af en sådan förbindelse, äger mesta intresset att, til! undgående af betalningsskyldighet i första hand, controllera det gäldenäien icke utan gällande anledning befrias från ersättningens Digifvande.
434 Stats-Ut skottets Uli 4:de punkten luide Utskottet hemställt: ”att, der gemensam ansvarighet af Socknarnes invånare ej blifvit tillvägabragt, afkortning ina, elter föregången undersökning vid Sockenstämma och K. M:ts Bef:hde, medgifvas af fordringar för undsättnings-spanmåf, som dels måst i små qvantiteter till lifsuppehälle utan borgen lemnäs fattige arbetare, dels blifvit utborgad åt mindre Hemmansbrukare, hvilka jemte deras löftesmän slutligen kunna finnas aldeles oförmögne till skuldernas betalande.”
Emot detta förslag liar blifvit anmärkt att
Utskottet derigenom likasom framkallat afkortningar utöfver hvad enligt gällande föreskrifter redan är medgifvet, och att daglönaren ingalunda bordt utmärkas såsom föremål för lindrings til Igodonjutande, enär denna arbetande klass vanligen vore i vida bättre tillstånd än innehafvare af mindre hemmansdelar.
På sätt ordalydelsen i förslaget vid handen gifver är här endast fråga om sadane undsättningar, hvilka i behofvets stund måst till lifsuppehälle, utan tillgång till någon säkerhet derför, utdelas.
Att större delen af dylika bidrag icke kunna eller komma att ersättas, tar
Utskottet för gifvet såsom en följd af de förhållanden under hvilka de blifvit meddelade, och den enda fördel som då är att vinna, består deri att liquiden må så fort som möjligt uppgöras och afslutas.
— Någon serskilt förmån för daglönare har Utskottet icke åsyftat eller tillstyrkt, enär afkortning af hvad så väl desse som mindre hemmansbrukare kunna vara skyldige skall bero på undersökning vid Sockenstämma B etänknnden, N:o 294.
4^5 och pröfning af K. M:ts Befdide innan afskrifningsfrågan hänskjutes under K. M:ts Nådiga afgörande.
Af hvad nu blifvit anfördt, till svar å de gjorda anmärkningarne, hämtar Utskottet anledning att ytterligare tillstyrka antagandet af de uti Utskottets Betänkande N:o 20g uppgifna grunder, hvarefter f. d.
Magasinsfondens och Creditiv-fondens utestående fordringar, med undantag af de för hvilka serskilta föreskrifter blifvit stadgade, må behandlas och om så skulle påfordras, utan afvaktan af R.
Sttrs medgifvande, äfven kunna afskrifvas.
I anledning af den erinran Riksdagsfullmägtigen Casper Wijkman meddelt om Utlåtandes afgifvande öfver vederbörande Läns-Styrelsers förvaltning af de till deras disposition, i följd af 1826 års missväxt, anordnade Creditiv-medel och Spanmålstillgångar, åberopar Utskottet Betänkandet N:o 208, der Utskottet pag. 336 och följande, uppgifvit hindren för en sådan gransknings anställande.
Slutligen får Utskottet upplysa att Betänkandet N:o 209 blifvit bifallet af Högv.
PrästeStandet samt af Yällofl. BorgareStåndet d. 14 sisth Augusti.
Kammereraren vid Götha CanalBolags f. d.
DiscontContoir i Götheborg C. A. Iggeströms till 436 St als-Ut skot tets Utskottet ingifne Ansökan, i afseende på dess uppbörds brist.
Uti en till StatsUtskottet ställd skrift, liar förre Kammererare!! vid Götha CanalBoIags f. d.
DiscontContoir i Götheborg G. A. Iggeström andragit, huruledes, efter det å den Cassabrist, sorn han, under sin tjenstetid, sig åsamkat, afskrifning skett dels för den, vid sisth Lagtima Riksdag, af R.
H. St:r härtill beviljade, Summa af 7000 R:dr, eller 1000 R:dr för sju år, såsom missräkningspenningar och ionförbättring, och dels för 6760 R:dr, såsom billig rättelse och bevisad misskrifning på 3-Proccnts-Räkningen, hade nämnde Cassabrist blifvit godtgjord, på det sätt, att, sedan Iggeströms Löftesmän, nu mera framlidne Hr GeneralMajoren och Riddaren Joli. von Utfall och CommerceRådet N. Malm tagit i besittning all den egendom, som
Iggeström ägde eller kunde disponera; men hviken egendom, i förhållande till skulden, befalis alltför obetydlig, så hade bemälde Löftesmän, hvar för sig betalt halfva Capitalet; och hvarförutan Hr GeneralMajoren von Utfall godtgjort
Ränta för den hälft af Balanceu, å hvilken han till RiksgäldsContoret sin serskilda förskrifning afgifvit, likasom den Ränta, hvilken, genom Domen i Malms Concours, är vorden fastställd, blifvit betald.
Icke dess mindre hade, uti den i RiksgäldsContoiret noder den 10 Junii ltGS, upprättade, i afskrift bifogade, ComuierceRådet Malm tillställda Räkning, ytterligare ränta blifvit
Malm påförd till ett belopp af 4603 R:dr 37 sk.
Betänkanden, N:o 2g5. 437 q r:st., men hvilket, efter Iggeströms förmenande, skall vara oriktigt, dels derföre, att Ränta blifvit beräknad å de Iggeström till afskrifning beviljade 7000 R:dr, ehuru desamma bordt successivt honom tillgodokomma och således genast från Balancén afgå, och dels derföre, att för den hälft af Balancen, som Hr GeneralMajoren von Utfall med ränta godtgjordt, samma ränta skall uti liqviden med Malm till en del af tiden vara honom påförd.
Och då således Götha CanalBolags f. d.
Discont redan erhållit ersättning för hela egentliga Capitalet af Cassabristen samt full ränta, som serskildt varit förskrifven, för ena hälften, och för den andra hälften äfven den ränta, som, genom Concours Dom, är vorden fastställd, så skola i och för Cassabristen, några vidare apspråk nu mera icke återstå, än blott förut omförmälde räntepretention, hvilken dock lärer komma att ansenligen förminskas samt 5.:ne sedermera anmärkte DiscontLån, det ena stort R:dr 536: 34- 4- °ch det andra R:dr 335: 33.
3. eller tillsammans R:dr 872: g. 7.; anhållandes Iggeström om afskrifning af denna återstod.
Herrar Fullmäktige i RiksgäldsContoiret, häröfver hörde, hafva uti afgifvet utlåtande, anfört: ätt beträffande Liqviden med CommerceRådet Malm af den 10 Junii 1825, sä skall den vara grundad på RådhusRättens i Götheborg den 10 Junii 1823 uti Malms Concours meddeldte Dom och Malm deri ålagde skyldighet, att ansvara för CassaBalancen med fem procents ränta från Lagsökningsdagen den 10 Junii 181g, hvilken Ränta Malms Borgenärer emellan, derest mas - 438 Stats-Utskottets san, vid slutlig utredning, icke mera tillräcker, val icke får beräknas längre, än till afträdesdagen, den j4 Augusti sistnämnde år, men emot Malm enskildt alltid är gällande, att till fulla beloppet utgå afhvad lian sedermera ärft eller förvärft eller kan ärfva och förvärfva; och, i afseende på Iggeströms anmärkning vid liqviden, rörande den deri påförda ränta för de till afskrifning på Balnncen Iggeström såsom missräkningspenningar beviljade 7000 R:dr, hade Hrr Fullmäktige yttrat sig, att denna anmärkning vore den enda, som torde förtjena något afseende; ty ehuru Domen i Malms Concours fastställer ränta å Balancen, sådan den då var, eller utan afkortning å balancebeloppet, synes dock vara billigt, att Malm för sin andel i Balancen njuter samma fördel, som tillgodo beräknats Hr GeneralMajoren .T. von Utfall, som återfått, hvad lian, i följd af afskrifningen för 7000 R:dr, för mycket i Ränta å den hälft i Balancen, derå han lemnat serskild förbindelse, till DiscontVerket inbetalt; med anledning hvaraf Hrr Fullmäktige låtit upprätta en ny Liqvidationsräkning med Malm, deri ränta å berörde afskrifning icke är beräknad, och hvarigenom återstående beloppet, för hvilket Malm bör ansvara, nedsättes från det i äldre liqviden påförde eller 46o3 R:dr 37 sk. g. r:st. till 365o R:dr 1 sk. g r:st.
B:co; och för hvilket sistnämnde belopp, Malm, efter Hrr Fullmäktiges tanka, ovilkorligen bör ansvara; emedan livad i öfrigt emot liqviden är vordet anmärkt, såsom att ränta deri skall blifvit beräknad, till endel af Betänk anden, N:o 395. /fiq af tiden, för elen hälft i Cassabrislen, derföre Ifr GeneralMajoren von Utfall ansvarat och betalt, är oriktigt, men har sin upprinnelse derifrån, att von Utfall ansvarade för ränta endast från den dag , lian sin förbindelse utgaf eller den i Julii 1820, då deremot ConcoursDomen ålägger Malm ränta från ilen 10 Junii 1819, hvadan ränte-pretentionen emot Malin blir större, än den, som kunde göras emot von Utfall, i följd af dennes serskilda förbindelse.
Hvad åter vidkommer de uti Iggeströms ansökning, under rubrik: 2tne sedermera anmärkte DiscontLån, det ena stort 536 Tlrdr 34 sk. 4 och det andra 335
R:dr 33 sk. 3. r. eller tillsammans 872 Iiulr 9 sk. 7 r.
B:co, hvilken summa han likaledes begär få afskrifva, så hade Hrr Fullmäktige, i afseende härå, upplyst, att desse 2:ne poster icke äro egentliga
Lån hos Disconten, utan bestå uti influtne utdelningar ur Handelsmännen Folkierns och J. J. Fabricii ConcoursMassor, dem Iggeström erkänt sig hafva uppburit, men icke redovisat, och såsom sådane i Iggeströms Concours bevakade och till betalning fastställde, samt Iggeströms Hustru ålagd, att så väl härföre, som för bristen i Cassabalancen, i förhållande lill Boets öfrige skulder, deraf Man och Hustru gemensam nytta haft, ansvara med en del af sin enskilda Egendom i Boet; och hvarå Ombudsmannen vid f. d. DiscontVerkets utredning gjort anspråk, utan att något resultat ännu vunnits.
Angående Iggeströms anhållan örn afskrifning för 4 B- 29 440 Stats-Utskottets ifrågavarande utredda summor; sä skall, enligt Ombudsmannens anteckningar, tillgång till godtgörande af den andel deraf, för hvilken Malm ingått borgen, elier 365o R:dr utur Malms ännu ej slutligt utredda Massa bör kunna påräknas, och i afsemde på de af Iggeström uppburne 2:ne Concours-utdelningarne, tillhopa 872 R:dr 9 sk. 7 r., så skola tillgångarne uti Iggeström» Concours vara så beskaffade, att hela den återstående delen af skulden, hvilken odelad tillhörer Iggeström , icke lärer kunna af honom gäldas.
Men enär enahanda skäl, som, år 1823, talade för de af R.
H. St:r då beviljade afskrifningar, nemligen nrissräkningspenningar och ersättning för ouppfyllda afskrifningstillstånd , nu icke kunna företes, hade Hrr Fullmäktige ansett sig icke kunna tillstyrka den af Iggeström nu begärde ytterligare afskrifning, utan öfverlemna! till Stats-Utskottets pröfning, huruvida Iggeströms vanlottade belägenhet och fleråriga besvärliga och ansvarsfulla tjenstebefattning vid Götha CanalBolags f. d.
Discont må lända till stöd för något tillstyrkande hos R.
St:r af bifall på hans ansökning.
Efter öfvervägande häraf; och hvad först beträffar den sökta rättelsen, i afseende på ränteberäkningen uti Discontens under den 10 Juni t825 med nu mera afledne CommerceRådet Malms ConcoursMassa upprättade Liqvidation; och, till stöd för hvilken anhållan, blifvit åberopad den restitution af erlagd ränta, som blifvit nu mera framledne Hr GeneralMajoren m. m. von Utfall i lifstiden beviljad, så har Utskottet om förhållandet med berörde ränterestitutiou
Be tänlanden, N:o 2g5.
44t inliemtat, att sedan, i anledning af Hr GeneralMajolens hos Hrr Fullmäktige i RiksgäldsContoret, ar 1819 gjorda anhållan, att ali. åtgärd till Iggéströmska ^Balancens indrifvande matie få hvila, intill dess Malms, till DiscontVerkets säkerhet, intecknade Fastighet kunde hinna att försäljas, och sig visat hvad derigenom afbetala* kunde, Hrr Fullmäktige härtill bifall lemnat sålunda, att med all åtgärd till utsökande af tippbördsbristen skulle få anstå intill dess 3:ne månader förflutit ifrån inställelsedagen uti Malms Concours; så hade, uppå en härefter från Hr GeneralMajbreri inkommen Ansökan, alt in till dess utredning skett, af Malms gäldbundna
Bo, allt kraf emot Hr GeneralMajoren måtte få hvila, Hrr Fullmäktige, under den 18 Alaji 1820, denna ansökan i så måtto bilällit, alt hos Hr GeneralMajoren skulle blott utsökas halfva Balaucesumman samt med utsökningen af den andra hälften få anstå, intill dess sig visat, huruvida den samma kunde utaf Malms Coneoursiiiassas tillgångar godtgör ras; äfvensom, i anledning af Hr GeneralMajorens ytterligare gjorda anhållan om anstånd , Hrr Fullmäktige tillåtit, att Hr GeneralMajoren skulle med sin till
Disconten afgifne serskilda förskrifning, ställd alt infrias på Terminer .med • löpande 5 prctts årlig jänta få tills vidare liqvidera den ena hälften af Ralancesumman, som efter vilkorligt afdrag af 7000 Rtdr för missförde 3 prctts Reverser, utgjorde Rtdr 16,894: ig. 6.
Eller det berörde förskrifning blifvit i början af år 1820 till fullo infriad med derå tid efter annan 442 Stats- Utskottets erlagd ränta till belopp af R:dr 35y5: 18. 7., så bade IIr GeneralMajoren hos Hrr Fullmäktige anhållit, att som R.
St:r vid 182a års Riksdag beviljat Iggeström 7000
R:dr, såsom missräknings penningar, för att å Balancen afskrifva?; och den ena hälften häraf, eller 35oo R:dr, vore inbegripen uti den summa af R:dr i6,Sq4: '9- 6., hvarå den inlöste Förskrifuingen vore utgifven och ränta betald, Hr GeneralMajoren matte återbekomma den å nämnde 35oo R:dr beräknade och erlagde ränta intill den i November 1823, då dessa 35oo R:dr på Capitalet blefvo afskrifne.
I aaledning hvaraf de, Ar 1825, församlade R.
Hrr Revisorer, till hvilka denna Restilutionsfråga blifvit af Hrr Fullmäktige hemsfälld, yttrat sig; att, enär förrberörde 7000 R:dr blifvit Iggeström beviljade, såsom missräkningspenningar eller lönförbättring, det med R.
St:rs afsigt syntes vara närmast öfverensstämmande, att Cassabristen ansåges redan åri8i8, då Iggeströms befattning vid Discont Verket upphörde, vara förminskad med 7000 Rtdr; och på hvilken grund Hrr Revisorer tillstyrkt Hrr Fullmäktige, att till Hr GeneralMajoren von Utfall låta restituera den å merberörde 35oo Rtdr ifrån Förskrifningens utgifningsdag och till den 1 Nov. 1823 godtgjorde ränta; i följd hvaraf samma ränta under d. 7 Dee. 1825 blifvit med 583 Rtdr 16 sk. utassignerad, så att beloppet af den ränta, som Hr GeneralMajoren von Utfall betalt och kommit Disconten till godo, utgör Rtdr 2992: 2. 7. Btco.
— Och som uti Liquidationen med Malms ConcoursMassa ränta blifvit intill den 1 November 1828 beräknad å den andra Betänka n den, Nho ag5.