Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och likväl hälsade han m e d lättnad den tystnad s o m u p p s t o d, u n d e r det en äldre h e r r e h ö l l ett t a l m e d m å n g a fraser o m » p o e s i e n i s ä l l s k a p s l i f v e t ».
Ja, d e t v a r j u s t lämpligt, det där pratet!
H v a d b r y d d e sig alla d e s s a m ä n n i s k o r o m h o n o m.
Deras l e k s a k v a r h a n, d e t sista r o a n d e s ä l l s k a p s - spelet, den m ä r k v ä r d i g a fonografen, s o m k u n d e framsäga kvickheter o c h » nätta » ver- ser.
K o m n å g o t i o l a g h o s l e k s a k e n, så v a r d e t i n t e v ä r r e ä n att m a n k u n d e skaffa s i g en annan.
B a k o m all h a n s b i t t e r h e t l å g ett aggande minne o m bortkastade känslor.
I b l a n d all d e n n a g l ä d j e o c h h y l l n i n g k ä n d e sig Oskar N o r d m a n m e r a e n s a m än någon- sin.
L i s s i e B o n g, s o m s a t t ett s t y c k e ifrån honom, hade märkt hans tankspriddhet och l y f t e fingret m e d e n k o k e t t, g l ä n s a n d e b l i c k.
H a n s å g h a s t i g t åt a n d r a s i d a n.
D ä r m ö t t e s h a n af ett p a r g r å b r u n a ö g o n, b e s j ä l a d e af d e t v a r m a s t e d e l t a g a n d e.
H a n kände en nästan smärtsam förvåning.
Var d e t m ö j l i g t, att n å g o n k u n d e a n a h a n s tan- kar — n o n s e n s!
Ä n n u en gång såg han dit, m e n E m m y h ö l l n u - ö g o n e n f a s t a d e p å s i n tallrik.
T a l e t s l u t a d e m e d en ö f v e r g å n g från d e t allmännas o m r å d e till d e t p e r s o n l i g a s, e n ö n s k a n att d e n h ä r v a r a n d e p o e s i e n s repre- sentant, herr N o r d m a n, m å t t e v i n n a rika s k a t t e r f ö r sin d i k t n i n g i s k ö n h e t e n s h e m - land, Italien.
(Forts.) Om julförberedelser oeli julfirande.
Prisbelönad uppsats af L o t t e n.
Loven.
Ä n d t l i g e n g r y r m o r g o n d a g e n; d e t blir lif i n o m - o c h u t o m h u s; m a n h a r ej t i d att sof- v a: d e t är j u j u l a f t o n i d a g!
E n v a c k e r o c h t i l l t a l a n d e i d é är d e n i T y s k l a n d o f t a u t f ö r d a att s å s o m f o n d - eller h ö r n d e k o r a t i o n i ett r u m a n o r d n a e n k y r k a eller k r u b b a, s o m ställes p å ett h v i t k l ä d t bord m e d granar såsom bakgrund.
Gra- n a r n a s å v ä l s o m d e n lilla b y g g n a d e n b ö r a o m aftonen rikt upplysas.
När solen kastar de första strålarna öfver vinterlandskapet, ä r o alla å t e r i r ö r e l s e; ä f v e n d e n l a t a s t e lilla g o s s e eller flicka står f ä r d i g k l ä d d v i d f r u k o s t b o r d e t.
— Se, så v a c k e r t v å r t h e m är i d a g!
D e n y - u p p s a t t a g a r d i n e r n a g i f v a d e t en h ö g t i d - lig p r ä g e l, o c h h v a r j e f ö r e m å l o m k r i n g o s s tyckes säga: » N u är j a g r e d o att fira j u l; är d u d e t ä f v e n?
» Senare på f ö r m i d d a g e n skingras familjens m e d l e m m a r f ö r att l ä g g a sista h a n d v i d j u l k l a p p s i n l ä g g n i n g e n o c h p å p a k e t e n skrif- v a s i n a m e r eller m i n d r e k v i c k a u t g j u t e l s e r p å v e r s eller p r o s a.
D e t ö k a r alltid julgåf- v a n s v ä r d e, o m ett litet r i m eller b l o t t e n enda prosarad åtföljer d e n s a m m a.
Men naturligtvis b ö r i n g e n t i n g skrifvas på, s o m ej h ä m t a t s u r e g e n f a t a b u r.
Se o c k s å ut, o c h d u s k a l l finna, att all- t i n g ä f v e n d ä r är f e s t l i g a r e ä n v a n l i g t.
D e redskap, s o m under hvardagslifvet måste vara f r a m m e, äro sorgfälligt u n d a n s a t t a, o c h m i d t p å g å r d e n står julkärfven, där redan tjogtals s m å hungriga sparfvar sma- k a p å sin j u l m a t.
K a n s k e h a r o c k s å n å g o n barmhärtig djurvän i n o m h e m m e t tänkt på m e s a r o c h t a l g o x a r m e d litet v ä l f ä g n a d ef- ter deras smak; har i n g e n a n n a n g j o r t det, så g l ö m ej d u att b j u d a d e m l i t e t s ö n d e r - p l o c k a d t a l g att s m ö r j a k r ä s e t m e d.
På många ställen i S v e r i g e k v a r l e f v e r ä n n u b r u k e t att j u l a f t o n s m i d d a g » d o p p a i grytan ».
Till de i det v a r m a spadet dop- p a d e b r ö d s k i f v o r n a ätes korf, skinka o.
A t t j u l ö l e t n u a f p r o f v a s faller af s i g själf t.
E f t e r d e n n a f ö r r ä t t f ö l j e r e n l ä t t a r e efter- rätt, t. e x.
k l e n a t m e d s y l t.
Öfverallt i v å r t l a n d p l ä g a r m a n j u till k v ä l l s m a t d e n d a g e n förtära fisk o c h g r ö t s a m t n å g o n efterrätt.
M e n detta m e d f ö r m å n g a olägen- heter.
Tjänarne blifva j u först o c h främst d ä r p å l i d a n d e, i d e t att n å g o n af d e m m å s t e fira s t ö r s t a d e l e n af sin j u l k v ä l l v i d g r ö t - grytan.
D e s s u t o m blir aftonen o c k s å för h u s m o d e r n g a n s k a splittrad, då h o n nöd- vändigt måste öfvervaka fiskkoknmgeo, duk- ningen, m.
O c h h v a d familjens öfver- h u f v u d s a m t dess öfriga äldre o c h y n g r e m e d l e m m a r beträffar, undrar j a g just, o m d e t s ä r s k i l d t l ä n d e r till d e r a s v ä l b e f i n n a n d e att p å s e n a k v ä l l e n f ö r t ä r a e n s å d a n d ä r m ä k t i g, s t y f s u p é, eller o m d e t i c k e s n a r a - re är t v ä r t o m.
E n b ä t t r e a n o r d n i n g af d a - g e n s m å l t i d e r är d e t att v i d t o l f t i d e n p å m i d d a g e n ä t a sitt » g r y t d o p p » m e d t i l l b e h ö r och därpå klockan fyra intaga sin m i d d a g, b e s t å e n d e af lutfisk, s k i n k a eller s t e k, g r ö t o c h d e s s e r t.
F ö r s ö k b l o t t e n g å n g att efter- l e f v a d e n n a m a t o r d n i n g, o c h d u skall s ä k e r t därefter erkänna den s o m g o d och nyttig.
— I ett s t ö r r e h u s h å l l, d ä r m å n g a t j ä n a r e finnas, k a n m a n j u p å e n g å n g k o k a all J u l s t ö k e t är slut, o c h i d a g h a v i b l o t t d e s i s t a o c h k ä r a s t e g ö r o m å l e n att l ä g g a hand vid.
E f t e r f r u k o s t e n h ä m t a s in s t o r a h ö g a r a i l i m p b r ö d, korf, l j u s, k a k o r o c h ä p p l e n, h v i l k e t allt f ö r d e l a s i s t ö r r e o c h mindre portioner, s o m sedan i enlighet m e d m a m m a s år f r å n år b e v a r a d e lista s ä n d e s u t till g r a n n s k a p e t s f a t t i g a.
K a n s k e h a bar- n e n e n eller a n n a n l e k s a k eller n å g o n l i t e n g r a n i o r d n i n g till d e h e m, d ä r d e v e t a s i g ha fattiga s m å lekkamrater.
E n s å d a n till- ö k n i n g i j u l g å f v a n från f ö r ä l d r a r n e blir all- t i d m e d t a c k s a m g l ä d j e m o t t a g e n af b å d e s m å o c h stora i kojan.
V i förstå n o g i a l l m ä n h e t ej rätt, h v i l k e t v ä r d e d e t h a r f ö r d e n f a t t i g e att få t a g a e m o t ett litet v ä n - lighetsbevis o c h icke blott en allmosa.
Men se där!
Gossarne k o m m a nu m e d julgranen, s o m vederbörligen blifvit försedd med en stadig fot.
V i h j ä l p a s åt att v ä l j a b ä s t a p l a t s e n f ö r d e n, h j ä l p a s åt att p l o c k a f r a m alla j u l g r a n s p r y d n a d e r n a o c h h j ä l p a s åt att s m y c k a d e n.
B a r n t y c k a o m att i g r a n e n h a » g r a n n a » s a k e r o c h f r a m f ö r allt ä t b a r a saker.
Låt d e m därför gärna få litet v a c k e r j u l g r a n s k o n s k o n f e k t, r i k l i g t m e d glitter, stjärnor o c h flaggor s a m t först o c h «« Af Klädes, Stickylle och Ull NOrrkÖpingS UilSpinneri e r t i l l v e r k a s a l l a slags Herr- o D a m t y s s a m t Konst- väfnader 1 starka och vackr * kvalitéer.
3 sist m y c k e t l j u s.
D e n vackraste utstyrseln är o b e s t r i d l i g e n glitter, b o m u l l s t a p p a r o c h hvita ljus.
M e n g r a n e n är j u b a r n e n s, o c h d e b ö r a i d e t t a fall få sin s m a k t i l l g o d o - sedd.
D e t är d ä r f ö r o c k s å m y c k e t l ä m p - l i g t, att b a r n e n s j ä l f v a u n d e r d e l å n g a h ö s t - aftnarna, d å d e eljes bruka k o m m a m e d frågan: » M a m m a, h v a d skola vi g ö r a?
» — få efter s t ö r r e eller m i n d r e f ö r m å g a förfär- diga stjärnor, » k a s s a r » för nötter, russin m.
m l, b o l l a r, flaggor o.
— M a m m a b e - h ö f v e r b l o t t skaffa d e m k u l ö r t p a p p e r, g u l d - och silfverpapper, en syndetikonflaska o c h ett p a r s a x a r.
V i å t e r v ä n d a e m e l l e r t i d till v å r j u l g r a n, s o m n ä r m a r s i g sin f u l l b o r d a n.
E t t g o d t s ä t t att f ä s t a l j u s e n i g r e n a r n a m å här nämnas.
M a n k ö p e r ett b r e f s y n å - lar, af d e g r ö f s t a s o m finnas; m e d e n t å n g f a t t a r m a n e n n å l, h å l l e r d e n intill e n l j u s - l å g a, så att d e n d e l e n, d ä r ö g a t sitter, b l i r väl g e n o m h e t t a d.
S e d a n s t i c k e s d e n n a öfre hälft af n å l e n m e d s t a d i g h a n d r a k t i n i ett l j u s u n d e r i f r å n.
D å nålen kallnat o c h således också stearinet o m k r i n g d e n s a m m a s t e l n a t, sitter d e n f u l l k o m l i g t s t a d i g t, o c h man kan nu medels den hvassa nålspetsen g e n o m s t i c k a äfven rätt t j o c k a grenar o c h d ä r i g e n o m f ä s t a l j u s e n efter b e h a g.
Gör f ö r s ö k e t; j a g tror, att d u skall b l i m e r a n ö j d m e d resultatet än m e d d e vanliga, i handeln f ö r e k o m m a n d e ljushållarna.
Siöjdgtaan 7, ^ t w m, Aiim.
tV 70 96.
Billiga arbetslöner: ^ W r.
Y, l e Klädninnstyg, 8 - 9 kv.
br., pr 1,20, Kostym - o.Kapptyg 1,75, Filtar 3 å 5kr.
afhämtas!
K e m.
t v ä t t o f ä r g n i n g emott.
IDUN 1895 g r ö t å t h u s h å l l e t, m e n v ä l o m b o n a o c h öf- verhölja den, s o m skall serveras på kvällen vid tjänarnes bord; den är d å ännu kloc- k a n åtta p å aftonen v a r m o c h v ä l s m a k a n d e.
Fisk kan j u d å fort kokas, omedelbart in- nan d e skola äta sin kvällsvard.
När familjens m e d l e m m a r samlats v i d m i d d a g s b o r d e t, b ö r j a r e g e n t l i g e n d e n fest- liga samvaron, s o m ej m e r får afbrytas af några bestyr.
D e t enda, s o m ännu återstår att g ö r a, är a t t d u k a » j u l b o r d e t » o c h f ö r s e d e t m e d a l l e h a n d a l ä c k e r h e t e r efter r å d o c h lägenhet, förnämligast äpplen o c h nötter.
H a r m a n flere t j ä n a r e, p l ä g a d e s s a f ö r e d r a - g a a t t f å sitt e g e t j u l b o r d i f o l k s t u g a n o c h sina julklappar l a g d a därpå.
Finns d e t i h u s e t b l o t t e n eller t v å t j ä n a r i n n o r, s å fal- l e r d e t t ä m l i g e n af s i g själf t, a t t d e ä r o m e d o m husbondfolkets jullklappsutdelning såväl som traktering.
T j ä n a r n e s j u l k l a p p a r, j a!
H v a r j e husfa- d e r eller h u s m o d e r h a r j u alltid n å g o n g å f v a till h v a r o c h e n a f t j ä n a r n e.
M e n lär o c k s å b a r n e n, a t t hvarje f a m i l j e m e d l e m b ö r af d e m i h å g k o m m a s till j u l e n, s å l e d e s o c k d e n tjä- n a n d e b r o d e r n eller s y s t e r n.
B l i f v a b a r n e n s » k l a p p a r » ä n s å o b e t y d l i g a s a k e r s o m t. e x.
n å g o n l i t e n s y b e h ö r s s a k, n å g r a h å r n å l a r eller en tvål, så blir d o c k hvarje sådan vänlig g å f v a från b a r n e t själft e n o s y n l i g l ä n k m e l - lan h u s b o n d f o l k o c h tjänare, o c h m å n g a sådana länkar bilda tillsammans e t t starkt f ö r e n i n g s b a n d, s o m v i s j ä l f v a h a g o d t af — och samhället äfven.
D å v i n u t ä n k t p å allt o c h alla, ä r d e t tid att g å i j u l b ö n e n; sådan hålles j u i d e flesta a f v å r a s t ä d e r o c h ä f v e n m å n g e n s t ä - des p å landet.
Genast vid inträdet i den upplysta kyrkan k o m m e r m a n i en julstäm- n i n g, s o m d e t e j l y c k a t s att v i n n a d ä r h e m - ma.
D ä r funnos så m å n g a bestyr, s o m blefvo hufvudsaker o c h förströdde sinnet; här d ä r e m o t ä r o v i i e n annan värld, h ä r får allt s m å t t t r ä n g a s i b a k g r u n d e n, o c h julen m e d dess stora betydelse o c h glädje- ä m n e blir oss klar.
O c h n ä r v i g å ur kyr- kan, k ä n n a v i det, l i k s o m o m vårt julfirande blifvit adladt o c h fått e n h ö g r e prägel o c h e n s t ö r r e u p p g i f t ä n a t t b l o t t v a r a e t t ut- tryck för v å r subjektiva känsla för vår o m - gifning.
381 att t j ä n a r i n n o r n a n u i r o kunna få njuta e n v ä l b e h ö f l i g h v i l a i stället f ö r a t t s u c k a n - de taga ihop m e d d e m å n g a o c h tröttande sysslor, s o m åtfölja en sen måltid.
V a r viss, att d e n r e g e l n a l d r i g slår f e l: d e t g o d a d u g ö r d i n a t j ä n a r e faller t i l l b a k a p å d i g själf.
Har d u sökt lindra deras m ö d o r o c h bere- d a d e m e n g l a d f r i s t u n d, s å skall d u v i s s t och sant mötas därute i köket af glada, vänliga blickar o c h e n tjänstvillighet, s o m fröjdar ditt hjärta.
N u k u n n a alla t i d i g t g å till h v i l a, o c h v i g ö r a d e t m e d e n v i s s saknad, m e n dock m e d glada och tacksam- m a sinnen.
J u l e n s a f t o n är g å n g e n, o c h t y s t blir d e t öfverallt.
» Midvinternattens köld är hård, Stjärnorna gnistra o c h glimma.
Alla sofva i enslig gård G o d t intill morgontimma — — - » Men tidigt i den m ö r k a j u l m o r g o n e n hö- r e s k y r k k l o c k o r n a s k l a n g, m a n a n d e, kallan- de.
D e t är d e n h ö g t i d l i g a s t e, s t ä m n i n g s - fullaste s t u n d e n u n d e r helgen, d e n n a s o m n u k o m m e r; d e s o m aldrig deltagit i e n tidig julotta, veta e j h v a d d e gått miste o m.
— L å t o m o s s s k y n d a a t t s a m l a s till m o r g o n e n s kyrkobesök!
— E n vacker sed är d e t a t t p å j u l m o r g o n e n v ä l u p p l y s a hu- sets alla f ö n s t e r o c h ä f v e n p l a c e r a sin tän- d a g r a n s å, a t t d e n s y n e s utifrån.
Alla, s o m p å s i n v ä g till k y r k a n p a s s e r a f ö r b i e n så u p p l y s t b o n i n g, s e n t e r a lifligt d e n n a tanke.
I kyrkan möter oss ett bländande ljus- sken, o c h snart ljuder vår vackra julpsalm: » V a r hälsad — — — ».
oss till en särskild tillämpning o c h en, s o m är mycket viktig för oss alla — dess förhållande till våra h e m.
Denna sida af det sköna berör oss kvinnor mycket nära.
H ä r finna v i ett område, som tager i anspråk de egenskaper o c h gåfvor, som särskildt utmärka oss, v å r smak, vår ord- ningskärlek, vår förmåga att styra o c h ställa och lätthet att finna utvägar samt vårt mer tillbakadragna l i f med tillfällen till odlande af talangen.
D e t är kvinnans närvaro o c h in- flytande, som skapa h e m m e t i den djupaste betydelsen af detta så innehållsrika ord.
Vårt folk får väl räknas till d e nationer, som förstå att uppskatta hemmets värde.
M e n hur stark hemkärleken än må vara, skulle den likväl kunna o c h behöfva höjas.
D e n måste hållas fri från öfverdrifven omsorg o m yttre komfort, från benägenhet f ö r materiel lyx o c h från hvad m a n skulle kunna kalla familj- egoism, annars kan den leda till ondt i stället för godt.
V i d bildandet af våra hem är det i synner- het två saker, som vi icke få glömma att taga i betraktande.
F ö r d e t första, att d e åter- spegla oss själfva; f ö r d e t andra, att d e m e d ett stilla, men oafbrutet inflytande bidraga till att forma v å r inre människa.
Jag hade nyligen tillfälle att inträda i en mängd olika hem, hvars ägarinnor voro mig obekanta.
Medan j a g väntade på att erhålla ett samtal, ansträngde j a g m i n observations- förmåga f ö r att läsa mig till invånarnes ka- raktär genom den öppna b o k, jag hade fram- för mig.
M e d en smula öfning kan man p å det sättet erhålla en förvånande myckenhet af pålitliga upplysningar.
I n o m den lägre medel- klassens h e m var det i synnerhet två saker, som stötte mig, nämligen en viss konventionel tråkighet samt en brist på form- o c h färgsinne, som t o g sig uttryck i skrikande kontraster, falska prydnader o c h en allmän olämplighet — ett annat ord f ö r fulhet.
Ja, v a r h ä l s a d, d u h ö g t i d, s o m s n a r t ä r inne!
M å v i, h v a r i s i n s t a d, a l l t m e r lära att b e r e d a o s s till j u l e n o c h r ä t t m o t t a g a den.
D e n är j u barnens högtid, o c h v i m å s t e s j ä l f v a v a r a b a r n f ö r a t t k u n n a fira den.
M å ej förberedelserna blifva f ö r o m - fattande, f ö r maktpåliggande, så att vi blott Förtjänsterna voro ordning o c h renlighet.
J a g k ä n n a l e d a o c h o t r e f n a d v i d d e m eller o c k lade äfven märke till, att en högre smakrikt- helt o c h hållet g å u p p i d e m.
D e t skall e j ning så småningom började visa sig.
Stundom v a r a m e d u t t r ö t t a d e eller f ö r s l ö a d e s i n n e n var kontrasten o c h blandningen af gammal o c h v i h ä l s a d e n s t o r a f e s t e n, u t a n m e d hjärt- ny stil verkligt k o m i s k; men man kände sig i lig g l ä d j e.
L å t e j heller julfirandet bestå alla fall tacksam öfver, att en förändring in- blott af öfverflöd i m a t o c h dryck.
H u r trädt o c h att den gamla stelheten o c h bristen oriktigt detta är, förstår en hvar, m e n d o c k på harmoni hålla p å att vika.
I n o m de högre är d e t e n fara j u s t f ö r v å r t f o l k m e d d e s s klassernas hem v a r d e t lätt att spåra det för- D å v i n ä r m a o s s h e m m e t, s t r å l a alla f ö n - s m a k f ö r v ä l l e f n a d, a t t s å skall b l i.
— O c h finade inflytandet af en sann uppfattning af det ster a f l j u s; v å r o m t ä n k s a m m a h u s m o r har s å till s i s t: t ä n k m i n s t p å d i g själf v i d d i n a sköna; andra åter vittnade hufvudsakligast o m s k y n d a t i förväg för att såmedels gifva oss jultillrustningar och ditt julfirande; ja, t ä n k kärlek till materiel komfort eller om rikedom en p å långt håll synlig välkomsthälsning.
ej e n s u t e s l u t a n d e p å dem, som äro dig utan smak.
O c h d ä r i n n e i s a l e n s p r a k a r b r a s a n, kaffe- närmast o c h kärast.
Ä g n a o c k s å litet o m - b o r d e t står d u k a d t, o c h s n a r t ä r o v i s a m - N u gifves d e t nog mången husfru, som må- tänksamhet o c h deltagande, gifmild kärlek lade däromkring.
Villiga händer hjälpas ste säga sig själf, att hennes hem ej är så- åt d e s ä m r e l o t t a d e, s o m ställts i d i n v ä g.
sedan åt att afduka bordet, under d e t att G l ö m e j h e l l e r, a t t d i n a t j ä n a r e b e h ö f v a dant, som hon skulle vilja hafva det, utan att andra, e j m i n d r e villiga, s k y n d s a m t tända j u l g l ä d j e o c h j u l f r i d s å v ä l s o m d u o c h d e kanske slumpen varit den mest bestämmande granen.
N u ljuder d ä r från p i a n o t: » N u vid dess sammansättning.
O c h likaså finnes dina.
V a r o c k angelägen, att dina barn är d e t j u l i g e n » o c h alla t a g a i r i n g.
h a f v a g o d a m i n n e n från sitt b a r n d o m s h e m; nog mången ung flicka, som under väntan p å det där hägrande hemmet, hon en gång själf Den är s å g a m m a l o c h s å e n k e l, d e n d ä r h a f v a d e d ä r lärt s i g u p p f a t t a j u l e n s g l ä d j e hoppas få bilda, måste finna sig i, att föräl- polskan, m e n den k o m m e r nog ännu länge och f ö r p l i k t e l s e r, skall d e t f ö r v i s s o b ä r a drarnes hem representerar deras smak snarare s m å b a r n a h j ä r t a n a t t k l a p p a f o r t a r e o c h frukt.
än hennes.
H o n får dock icke däraf låta sig små barnafötter att röra sig i hastigare Gud välsigne våra svenska h e m och gifve nedslås, t y med g o d vilja har hon säkert till- takt ä n vanligt.
— Så k o m m e r julklapps- oss alla, d i g o c h m i g, en god jul!
fälle n o g att använda sin förmåga att för- u t d e l n i n g e n; alla d e n sista t i d e n s s m å h e m - sköna.
— Härvidlag hafva vi några gyllene regler ligheter u p p e n b a r a s, m a n blir s å öfverra- att k o m m a ihåg.
V i måste först o c h främst s k a d o c h g l a d f ö r h v a r j e s t o r t eller litet eftersträfva ordning, hvartill äfven höra renlig- p a k e t o c h k a n s k e allra m e s t b e l å t e n a t t s e het, prydlighet o c h punktlighet i allt hvad som andras glädje.
En serie uppsatser för Idun, bearbetade efter rör arbete, hvila o c h måltider.
Ordning har Men o c k s å j u l k v ä l l e n h a r e t t slut, o c h utländsk källa af H. F. en hel massa dygder i släptåg, och o m dessa tiden är o m s i d e r i n n e f ö r k v ä l l s m a t e n.
göra uppror, är d e t snart slut med hennes V.
M a m m a bjuder blott p å e n enkel tesupé makt.
D e t kan icke finnas någon verklig DET S K Ö N A I HEMMEN.
med smörgås och småbröd, och ingen har skönhet i ett h e m, s o m är oordentligt eller v ä l h e l l e r l u s t a t t f ö r t ä r a n å g o t m e r i af- i hafva betraktat d e t sköna i dess mest osnyggt.
H v a d nöje kunna v i hafva af att ton.
N ö j d a ä r o s ä k e r l i g e n alla m e d d e n vidsträckta bemärkelse inom naturen, kon- sitta i ett elegant rum, fullt a f dyrbara saker, n y a m a t o r d n i n g e n, särskildt v i d tanken p å sten o c h literaturen.
L å t oss nu inskränka Det skönas betydelse.
JUVELERARE K. A N D E R S O N 1 J A K O B S T O R G ' 1 RINGAR, BROSCHER, ARMBAND, KEDJEARMBAND, BREF BESVARAS KEDJOR, NÅLAR, OMGÅENDE.
SILFVERARBETEN, BORDSILFVER.
BILLIGAST!
2 - &lt;
382 om man försummat att damma dem och sopa golfvet, eller om våra luktorgan plågas af obe- hagligt matos från köket?
Och vi få icke glömma, att skönheten vädjar till mer än ett af våra sinnen.
Näst efter ordning kommer turen till deko- rering.
Då vi betrakta den dekorativa konsten, kunna vi finna en gyllene regel, hämtad ur ordets härledning från det latinska » deeus », som betyder passande.
Med dekorativ konst menas en konst, som är afpassad för sitt ända- mål.
Artisten måste här låta begränsa sig af det föremål, han skall dekorera.
Undvik så vidt möjligt är allt sken och hum- bug i edra försök till dekorering.
Intet bil- dadt öga kan gärna hafva nöje af något, som låtsar vara hvad det icke är.
Någon har sagt: » Haf ingenting i edra hem, som ni icke vet vara nyttigt eller tror vara vackert. » Från hvilken massa skräp många af oss skulle be- frias genom att följa denna enkla regel!
Eftersträfva ingenting, som ej kan väl genom- föras!
Det är förtjusande att hafva en mängd blommor och växter omkring sig, men hafva vi icke stora rum eller tid att ordentligt sköta dem, är det bättre att hafva några få, som ej äro i. vägen, men alltid i fullkomligt godt skick.
När ett rum skall dekoreras och möbleras, så förlora aldrig ur sikte det ändamål, hvar- till rummet skall användas, så att detta till alla delar måtte uppfyllas och dekoreringen blifva i stil därmed.
Kom äfven ihåg, att ordet nog har en stor benägenhet att öfvergå till för mycket, och akta er för rummens onö- diga öfverlastning.
När ni fått det väsentliga, så var njugg om hvad ni tillägger.
— Haf så många taflor, som ni har plats för, men häng icke upp något blott för att täcka väg- gen.
Groda kopior äro bättre än dåliga original.
Vackra handarbeten gifva ett hemtrefligt ut- seende, men anbringa dem ej, där de synas vara öfverflödiga eller i vägen.
Haf ej så öm- tåliga broderier på stolar, att man ej vågar sätta sig på dem, eller så blankpolerade bord, att det skulle vara ett brott att åstad- komma en ripa på dem; de böra icke heller vara så öfverhopade med småsaker, att man ej kan ställa ifrån sig något på dem, hvartill de väl ändå egentligen äro ämnade.
Sträfva efter så mycken enkelhet, som är förenlig med komfort, och så mycken skönhet, som ni verkligen kan njuta af.
V i inse icke alltid, med hvilket mäktigt in- flytande våra omgifningar återverka på oss.
Liksom vi bilda dem, så bilda de oss.
Kan- ske hafva vi alla någon gång erfarit det nöje, den ljufliga hvilan för sinnet af att inträda i ett i alla afseenden fullt harmoniskt rum; men människor hafva i detta afseende mycket olika känslighet och äfven olika vid olika tillfällen.
V i inbilla oss lätt, att de omgifvande föremå- len ej längre kunna beröra oss, emedan vi äro så vana vid dem.
Men jag påstår likväl, att allt omkring oss måste, om också omedvetet, inverka på oss, vare sig till godt eller ondt.
V i kunna knappt lefva i närheten af ett konst- verk, utan att ofrivilligt insupa dess skönhet.