Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Socknemännen sjelfve med förord - LagUtskottett Betänkande*, ordnande eller antagningsbevis försage Gärningsmännen; men då hvad förra omständigheten beträffar, det skäligen synes böra få bero af Sjcknemännen sjelfve att bestämma behofvet af de biträden i handtverk, Sorn för deni kunna vara nödige och Härads.
Räiternes inblandande i rent af ekonomiska frågor dessutom lärer vara mindre lämpligt, samt, i afseende på senare frågan, det torde böra komma i betraktande, att för tillsynen deröfver, att inga andre, än behörigen auctoriserade personer få å landet med Handtverk sig befatta, äfvensom för controllen å Gerningsf rens rigtiga utgörande af dem, som dertill äro förbundne, nödigt är att Konungens Befallningshafvande, och genom honom underlydande Krono, betjente, må ega kännedom om de i hvarje ort bfcfiotelige Gerningsmän, dertill skyldigheten för desse att föiSe sig med Konungens Befallningshafvandes Fullmagt bereder det säkraste tillfället; så anse Utskotten i förenämnde delar sig icke kunna förändra, hvad nu ifiågavarande §. derom innehåller’ hvaremot, med gillande af dea anmärkning, som blifvit gjord om mindre tydlighet uti det härstädes intagne förbud för Gerningsmän till antagande af Gesäller och Lärlingar, som vid ordentligt handt, verk arbetat, Utskotten, jemte förklarande, att afsigten dermed varit att lägga hinder i vägen för Gerningsmän att betjena sig af sådana personer, som i lära ho9 Mästare LagUtskottets Betånkandstt. 12 iy8 LagUtskottitt BetHnkattitn, blifvit inskrifne, eller på dess Verkstad så» som Gesäller någon tid sin handtering idkat, funnit sig böra föreslå det förtydligande deraf, som Utskotten anse kunna vinnas genom bottagande af ordet jörut; Och torde åfven tillförekommande af missljud, genom användandet af ett och samma verbum på flere ställen i nära fortsättning efter hvarandra i uttrycket: att till slikt biträde antaga sistnämnde ord kunna utby* tas emot: betjena sig af. 3 §- Af skäl, sorn Utskotten här ofvanföre vid 2 §. anfördt, kunna Utskotten ej tillstyrka bifall å den häruti föreslagne förändring i sättet till Gerningsmåns af»kedande, nemligen att härvid skulle göra tillfyllest, att afskedstagandet anmäldes till Socknestämmo.Protocollet, med aflåmnande tillika af Gerningsmannens erhällne an* tagningsbevis, soin i den händelse annor person till Gerningsman i den afgångnes ställe åstundades, kunde till Konungens Befallningshafvande insändas. 4 §•
Det af en Ledamot gjorde Förslag, att beloppet af Gerningsören måtte bestämmas, i förhållande till det antal Tjenare elier Arbetare, hvarmed Gärningsmannen bedrifver sitt yrke, kunna Utskotten för sin del icke såsom giltigt antaga.
LagUtskotttts BttdnhandiU, 179 5 §•
Då i 1 §. blifvit medgifvet att flere Socknar till och med ett helt Härad, få förena sig om begagnandet af en och samma Gerningsman, torde tillräckligen vara sörj dt derföre, att Landtmannen icke må sakna biträde äfven af sådane Gerningsmän, hvilka icke kunna hafva tillräcklig sysselsättning inom en enskild Socken och således icke behöfva för hvarje Socken antagas*
Att såsom yrkadt blifvit, tillåta SockneHandtverkare hvar som hålst å landet utöfva sin handtering, synes ej öfverensstämmande med god ordning och skulle dessutom aldeles förändra begreppet om SockneHandtverkare.
För en sådan tillåtelse lärer ock icke eller någon grund kunna hämtas derifrån, att Handtverkare i en Stad blifvit berättigade att för andre Städers Innevånare åstadkomma tillverkningar och äfven i annan Stad, ån der de äro bosatte, betjena med arbete, emedan i sådan händelse skulle, emot hvad Utskotten ansett böra medgifvas, samma Näringsfrihet, sorn i Staderne eger rum, på landet införas och den återstående gränseskillnaden emellan Landt- och Stadsmannna Näringar nästan tillintetgöras.
Någon anledning till förbud för Landthiån att antaga flere Girningsmän för hvarje Socken, derest de med en enda icke kunna vara belåtne, anse Utskotten icke genom den nu ifrågavarande Författningett i8o I.tilJt skottets
Bet ärik anden. vara gifven; Och ett närmare bestämmande af rättigheten i detta fall lärer ock icke eller erfordras.
Att, enligt hvad en Ledamot påstådt, förmena Gerningsman att förarbeta egna rååmnen, skui 1 e, i Utskottens tanka, vara ganska olämpligt neli vilie, i afseende på vissa yrken, ungefärligen såga detsamma, som att förbjuda deras Idkare å landet bosätta sig.
Någon controll å iakttagandet deraf skulle dessutom icke vara möjlig. 6 §.
Denna §., såsom ej innehållande annat, än hvad som, grundadt i naturlig rättighet, kan fattas och förstås utan biträde af någon Lag, har en Ledamot ansett böra aldeles utgå; hvaremot en annan äskat ett bestämmande af enahanda rätt för Stadsbo, som deruti blifvit Landtman försäkrad.
Emellan bägge desse meningar hafva Utskotten trott sig böra gå, och föreslå derföre att ordet Landtman må ur § utgå, hvarigenom friheten att af tjenstefolk och underhafvande låta förfärdiga det arbete da förstå förrätta; biifver lika öppen för Städernas, sorn för Landets Innevånare. 7 §•
I afseende på den i denna §.
Landtmannen medgifne slöjde. och afsättningsfrihet, hafva flere anmärkningar blifvit gjorde, syftande dels på inskränkning i Allmogens rätt att åstadkomma tillverkuingar af LngUtskottttt Betänkanden. lgi andre Metaller än jern och stål, samt att i Städerne få försälja färskt kött, bröd och dricka med den erinran tillika, att i §. bordt bestämdt uppräknas de öfrige Artiklar; hvartill slöjde- och afsättningsfriheten må sträcka sig, dels påen ytterligare utsträckning häraf, eller åtminstone ett förtydligande, hvarigenom den rättighet, Landtmannen förut egt att drifva handel med sina grannar, mätte uttryckligen bekräftas.
Desse anmärkningar hafva Utskotten noga öfvervägat, men deraf ej kunnat hemta skäl att tillstyrka andre förändringar i §., än i afseende på ett mera tydligt bestämmande om fortfarandet af Landtmannens hittills innehafda frihet att å Landet, äfven utom Marknader, dock icke genom kringfarande, föryttra sine produeter, samt rörande tenns uteslutande bland Allmogens lofgifne tillverkningar, såsom lika med guld och silfver underkastadt controllering; genom hvilka förändringar behof likväl uppkommer af en ny redaction till en viss del af § , vid hvars föreslående Utskotten, så vidt det angår förstnämnde omständighet, ansett sig böra följa det project, som Full* mågtigi-n af Hedervärda BandeStåndet
Anm ders Andersfon dertill uppgifvit; Och skulle således nedannämnde mening komma att på följande sätt uttryckas:
Parande dem obetaget att slika deras egna produeter och tillverkningar till Stader införa samt i hamnar och i Torg vid alla så Marknads som andre tillfällen till salu 18a LagUtskotttti Betänktinden. hålla* och järnvä! vid Marknader i ianaet samt hemma t aeras hus och under väg till och ifrån Städer och Marknader föryttra; dock att under berörde tillåtelse icke inbegripes guld, silfver och tenn, vid hvilkas för ar betande särskilde föreskrifter ega rum.
Flere Ledamöter af Vållofl.
BorgareStåndet hafva sökt göra gällande den tanka, att derest färskt kött, bröd och dricka finge af Landttnannen till Städerne fritt införas och der föryttras, borde Städerne i sin mån befrias från vidare betungande med den så kallade Salu-accisen, hvilken till utgörande är fördelad emellan Slagteri- Bageri- och Bryggeri-Näringarne; men häröfver hafva Utskotten ej annat yttrande att meddela, än att frågan hvarken tillhör förevarande ämne, eller är af den beskaffenhet, att den under Utskottens handläggning komma kau, 8 §* Då Kongl.
Kungörelsen den 31 Augusti 1815, angående en fri Victualiehandel, berättigar Landttnannen, att äfven t
Städer få upplägga spannem»! och Victua|jer, hafva Utskotten, med gillande af en härom gjord påminnelse, funnit sig böra föreslå, att uttrycket i denna upplag deraf d Landet må förändras till; Upplag deraf i Städerne och å Landet.
LtgUtskottat Bctink*nil»n. 3:0 Handels- Ordningen* Första Artikeln. 1 g.
Likasom vid 4 Art. 7 §.
HandtverksOrdningen hafva Utskotten funnit ett stadgande här böra intagas, angående skyldighet för den, som vunnit rätt att idka handel, att inom ett år efter dertill erhållet tillstånd, inträda i utöfning af rörelsen samt fullgöra de af Burskapsrättigheten följande förbindelser; i hvilket ändamål föreslås, att uti särskildt moment följande tillägg må vid 1 §. intagas:
Den som Burskap ä handel erhållit, åligge det ovilkorligen * och vid påföljd att i annat fall hafva Burskapsrättigheten förverkat * att inom ett år från den dag, Bur skaps Resolutionen för honom blifvit utfärdad, fullgöra hvad honom deruti blifvit förelagdt, eller eljest såsom en följd af det vunne burskapet kan tillhöra att iakttaga.
Vare han ock förbunden att inom samma tid och vid enahanda äfventyr sin handelsrörelse påbörja. 2 §.
I motiverne till denna §. hafva Utskotten fullständigt utvecklat skälen, hvarföre Utskotten ansett vilkoren af genomgångne läroår för vinnande af inträde i handel, såsom sjelfständig Idkare, böra afskaffas, samt ea ålder af 25 år i allmänhet erfordras för erhållandet af Burskap derå; Och då Ut - *g4 LagUtsktttcts Betdnkandcn. skotten, af hvad häremot blifvit anfördt, icke funnit samma skäl vederlagde, hänföra Utskotten sig nu dertill, tued åberopande tillika af det yttrande, Utskotten vid besvarandet af anmärkningarne emot 4 Art. 1 §.
HandtverksOrdnirigen afgifvit, rörande den stridighet i afseende på den föreskrifne åldren, sorn skulle finnas emellan Stadgandet härom, och hvad GrundLagen rörande åldren för Representanter innehåller; äfvensom Utskotten ifråga om hvad Sorn jim väl här blifvit erinradt emot den påbudne borgen för utgörandet af 6 års utskylder till Staden och Kronan, hänvisa till Sitt å samma ställe förekommande Utlåtande derom.
Då, jemte den allmänna anmärkning, att skicklighet i ett yrke af den practiska beskaffenhet, som handeln, icke genom anstäld examen med tillförlitlighet skulle kunna utrönas, den särskilda blifvit gjord, att vetenskapligt förhör med den Sökande syntes vara mindre lämpligt i afseende pä dem, sorn i Uppstäder vi!ja nedsätta sig såsom Handlande» få Utskotten erinra, att om detta har afseende på undersökning om den Sökandes insigt i Fäderneslandets Historia och Statskunskap, anmärkningen desto häldre lärer sakna grund, som kännedom deraf endast kan räknas till allmänna medborgerliga kunskaper, och att, om uttrycket ater syftar på förhöret i de kunskapsgrenar, som för handelsyrket ligga till grund, fefcruijder äfven inbegripas färdighet i räis - LtgUtskottmlBctinkanitn. nande, insigt i bokföring, med meta, som icke kan anses höra till de egentliga vetenskaperna.
Hvad åter ansar frågan, att practisk skicklighet icke skulle genom examen kunna ådagaläggas och utröna1!, så äro val Utskotten icke i tillfälle* att inlåta tig i något närmare yttrande härom, enär fordringarne i detta afseende ännu icke blifvit bestämda, men tro emellertid, att om, såsom sig bor, en sådan examen icke inskränkes till blott munteligf förhör, utan får för ändamål att afven pröfva den Sökandes färdighet och vana vid handläggningen af de göromål, som egentligen ingå i i det practiska af yrket, resultatet bär kunna blifva tillfredsställande.
Sluteligen har blifvit yrkadt, att så vål Filosofie Magistrar, hvilka genom ed måste förpligta sig, att efter vunnen Magistergrad ej vidare låta examinera sig, som Sfven söner af Förmän för större Handelshus, hvilka, ej i tillfälle att genomgå den erforderlige examen, likväl vilja genom antagen säker person fortsätta en äldre firmas handelsrörelse, hvilket alltid ansetts yara förmånligt för handeln och crediten, måtte undantagas från skyldigheten att underkastas förhör, då burskap å handel af dem sökes; Och få Utskotten i afseende på de förre nämna, att, då den omförmälde edeliga förpliktelsen icke kaa hafva afseende på deras förbindande att vägra undergående af examen i andre vetenskaper, «n de, hvaruti de då redan blifvit förhörde, j86 I.ngUtskotttts Bctinkanicn. densamma icke eller bör ligga dem i vägen för genomgående af förhör i de kunskapsgrenar, som handeln egenteligen angå och hvaruti ådagaläggandet af insigt ej erfor* dras såsom ett Academiskt specimen, hvaremot någon fordran pi styrkandet af kunskap i de vetenskapsdelar, deruti de förut blifvit examinerade icke lärer af dem yrkas, samt, i afseende på de senares undantagande från examens skyldighet anmärka, att medgifvandet deraf skulle innefatta en afvikelse från den antagne grundsatsen, att styrkt skicklighet i yrket måste utgöra ett vilkor för vinnande af rättighet till handels idkande; af hvilka skäl Utskotten ock icke kunna tillstyrka bifall till hvad i ofvannåmnde måtto föreslaget blifvit. 3 §•
Då Utskotten icke ansett skillnaden af Kön böra föranleda till förändring af den antagne grundsatsen, att skicklighet och insigt i yrket bör vara rätta grunden till vinnande af Burskap å borgerlig Näring, hafva Utskotten, oaktadt de emot Qvinnors, genom denna § fastställde, handelsrättighet gjorde erinringar, icke funnit skäl att frångå, hvad Utskotten derigenom föreslagit, men ock icke eller, enär styrkandet af en sådan insigt, utgör det motsatta vilkoret för tillgodonjutandet af ofvannämnda förmån, kunnat gilla yrkandet derom, att Qvinuor, som söka burskap å handel måtte L/igUtskottits Bttåukandea, 187 från skyldigheten att undergå examen fritagas.
Ea annan anmärkning hafva Utskotten deremot funnit förtjena afseende, den nemligen, att, ehuru i Handtverks-Ordringen blifvit stadgadt, att ogift Qvinna, som vill j handtverk ingå, bör hafva uppnått en ålder af 50 år, skulle, enär en sådan Qvinna, för vinnande af handelsrättighet, endast vore underkastad de vilkor, sorni 2 §. denna Artikel blifvit bestämde, vid 25 ärs ålder henne kunna tillåtas att handelsrörelse drifva, sä vida hon dessförinnan blifvit för myndig förklarad; Och som Utskotten med deras i förra Betänkandet yttrade öfvertygelse, att stadga och pålitlighet framför allt böra sökas hos dem, sqiu egna sig åt handeln, hvadan ock fordran på en mera framskriden ålder hos Handlande, än hos Handtverkare, blifvit gjord, icke funnit, ett sådant förhållande kunna instämma; så tillstyrka Utskotten, att samma ålder, som af ogift Qvinna bör egas, da rättighet till handtverks bedrifvande må henne lämnas, bör af henne inoehafvas, då hon å bandel söker burskap; hvarföre ock efter ordet förklara* de torde i §. böra tilläggas; och uppnått en ålder af 30 år.
I öfrigt och på enahanda grund, som i 4.
Art. 15 §.
Handtverks-Ordningen blifvit följd för bestämmandet af Ovinnas rättighet, att, dä hon sjelf förvärfvat sig tillåtelse till bedrifvande af ett handtverk, få med detsamma fortfara äfven sedan hon i3S Lagutskottett Baånkaudtn: trädt i gifte» hafva Utskotten ansett en liba rättighet här bora fastställas för Qvinna, aom å handel vunnit burskap; af hvilken anledning Utskotten föreslå följande tillägg till 3 §•
Träder Enka eller (innan Qvinna, som tidst and till handels idkande vunnit, i gif te, md det henne ej vägras att äfven sederinera, med Mannens samtycke och under deras gemensamma ansvarighet handeln fortsätta, enär de en sådan sin föresatts hos HandelsSocieteten och Magistraten tillkännagifva/ dock md , utan att särshildte af Magistraten prof vade skäl dertill föranleda , en sådan frihet ej ega runi, dä fråga är om ägt enskap med någon, sorn i annan borgerlig Näring sjelf ingått* 4 §•
Utskotten, sorn nu mera insett olämpligheten deraf, att mera för Utländning, än inlänsk Man, lägga hinder i vägen till BurBkaps uppsägande, hafva dock trott sig hira föreslå, att derest burskapet inom 6 år efter dess erhållande af honom afträde?, han likväl bör svara till aila arens titskylderEfter denna förändrade mening borde i Utskottens tanke 4 §. sålunda uttryckas:
Utländning, som här i Riket burskap vunnit och vill detsamma uppsäga, å/igge, så vida han ej dessförinnan 1 6 år Borgare varit och borgerliga ut sky t der vidkänts, att med utgörandet deraf för den återstående tiden fortfara.
Lag Utskottets Betänkande. 189 7 §•
Då genom 1 §. i denna Artikel hvar och en, emot fullgörande af de vilkor, som 125. stadgas, blifvit förklarad berättigad till vinnande af Burskap å handel, och uti denna §. inga nya eller förändrade bestämmelser för Handtverkare eller Skeppare, som vilja drifva handelsrörelse, finnas intagne, hafva Utskotten ansett densamma, såsom till innehållet redan i 1 §. innefattad, vara öfverflödig och således böra aldeles utgå; hvarigenom ock aila öfrige anmärkningar emot §. förfalla J
Och blifver eu följd af dess uteslutande att de påföljande §. i i:sta Artikeln komma att hvar för sig till nästa nummer framföre uppflyttas. 9 § Härvid är yrkadl det tillagg: att Handlande, som råkat komma på obestånd och icke vidare förmår sina borgerliga utskylder utgöra, bör förklaras förlustig sin burskapsrättighet och intill 50 års ålder vara skyldig, att sig med laga försvar eller tjenst hos andre förse; dock att, enär han sina Borgenärer förnöjt och gittar prestera borgen för nya 6 års utskylder, honom åter må meddelas burskap emot erläggande af vanliga burskapsafgifter.
I anledning af hvad sålunda blifvit föreslaget, få Utskotten förklara: att, utan behof ef något uttryckligt stadgande derom, det lärer vara gifvet, att, då Borgare icke 190 Lagutskottets Betingande*, mera förroår sina borgerliga skyldigheter fullgöra, han från utöiningen af sin Borga* rerätt bor vara skiljd ' att genom sånkildte Författningar redan är bestämdt) att hvar och en sam icke kan försvara sig sjelf, bor, så vida han ej för lösdrifvare skall anses, söka skydd hos annan; att förbud för Handlande, som kommit pä obestånd, att fortsätta sin handelsrörelse, innan han sina Borgenärer förnöjt, destomindre synes lämpligt, som detta ofta skulle motverka möjligheten för honom att afbörda sig sina skulder och för Borgenärerna att erhålla betalning; samt att, hvad beträffat vilkoret af ny borgens ställande för 6 åra utskylder till Kronan och Staden, då sådan Handlande vill sin handtering åter drifva, det äfvenväl lärer vara klart, utan att särskild föreskrift derom erfordras, att, der. est hans förra Borgarerätt då redan upp* hört, han vid en slik händelse bör sammi vilkor fullgöra; i följd af hvilket allt det bestyrkte tillägget vid 9 §. torde finnas aldeles öfverflödigt. to §.
Då Utskotten, äfven i afseende pl Handtverkare!
Enka, sora träder i gifte med person, hvilken sjelf icke är be* rättigad att idka den handtering, Enkan efter sin förra
Man fortsatt, stadgadt, att rörelsen af henne bör öfvergifva!, och i öfrigt icke för någon särskild orsak, af hvad beskaffenhet, sou; hälst, anse sig böra uf - IagUtikttttts Betlinkanden, 191 vika från den ofta åberopade grundsatsen, att endast styrkt skicklighet, i förening med iakttagandet ti öfrige föreskrifne vilkor, kunna berättiga till deltagande i utöfning af borgerliga yrken, lära Utskotten icke behöfva anföra vidare såsom skäl dertill, att Utskotten icke knuna lämna afseende till någotdera af de tvenne Förtlag , att antingen Enka efter Handlande, hvilken fullföljt sin aflidne Mans handelsrörelse må, äfven efter ingånget ägtensksp med någon, som icke är qvalificerad att för egen del bandet idka, fä med bandleringen fortfara, eller ock
Mannen utan omgång och skyldighet till särskildta iakttaganden å handel vinna Burskap, så vida han det åstundan II §.
Då erfarenheten i andra Länder nogsamt visat nyttan deraf, att personer, som icke egenteligen tillhört handelsyrket och ej velat eller kunnat såsom ordentlige Bolagsmän i handel ingå, fått genom i densamma instuckne penningar deruti deltaga, hvarigenom mångå Capitaler blifvit i handeln indragne och en större liflighet åt densamma beredd, hafva Utskotten, af de emot Förslaget i denna §. gjorde påminnelser, syftande dels på dess fullkomliga ogillande, dels på förkastande af tiliåtelsen för Ämbets- och Tjenstemän att i förlagshandel deltaga , icke kunnat föianledas till föreslående af annan ändring deruti, än att från rättigheten att förlägga bandel må uteelutaä 192 JagVidotiitj Betänkande». sådsne Ämbets- och Tjenstemän, sorn hafva Uppbörd, Tullbetjente i allmänhet, samt allmänna Åklagare, hvartill åter skälet igenfinnes, dels i den våda för tillgrepp af allmänna medel, som af denna rättighets be» gagnande skulle kunna uppstå , dels i den icke aldeles ogrundade farhåga, att i den strid, sorn derigenom komme att öppna9 emellan det ecskildta interesset och Ämbatspligtea , denna senare möjligen kunde komma att tystna för det förras fordringar.
Likväl hsfva Utskotten, i anledning af en annan entusrkning, funnit början af så*om mindre tydlig och gifvande ett obestämdt begrepp, taifva någon rättelse; i hvilket afseende föreslås eo sådan redaction:
Vlil någor: vied förlag deltaga i handelj ege en sådan
För läggare då jorhållandet med behörigt Contrakt styrkes . samt så vidt handeln förestås af sådan person, som i anseende ttU insigter och i öfrigt vore behörig att den lår egen rakning idka att å handel erhålla burskap och detsamma bibehålla_, så länge Förlags-Contraktet räcker och berörde vilkor fullgores:
Och vare denna rättighet ej eller förment Ämbets- och Tjenstemän, härifrån dock undant agne de, som hafva bppbörd om händer, Tulibetjente i allmänhet j samt allmänna Åklagare, Andra Artikeln. » %.
1 afseende på dea af en Ledamot in^ om Lagutskottett Betänkande»; 190 om Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, samt en Ledamot inom Högvördige PresteStåndet gjorde anmärkning, att uppfyllandet af de vilkor, särdeles hvad examen angår, sorn i 1. Art. 2 §. blifvit föreskrifne, icke utan rubbning i Adeliga Privilegierne, skulle kunna en Medlem af förstnämnde Ständ, som i utöfning af handel v-ille ingå, åläggas, få Utskotten endast åberopa, hvad i motiverne till denna Artikel blifvit anfördt; Och beträffande erinringen deremot, att hvar och en blifvit medgifvet, att äfven tili Utländsk ort .inlasta och försälja egna produeter; så torde härvid böra komma i öfvervägande, att någon egentlig handelsrörelse derigenom icke utöfvas, utan endast ett tillfälle blifvit beredt lill fri afsättning af hvad man sjelf förmår åstadkomma, hvilket, med förutsättning af en någorlunda vidgad Näringsfrihet, icke synes böra vara någon förment.
— Att deremot, såsom å en annan sida yrkadt blifvit, utsträcka berörde frihet till rättigheten för en hvar att få försända äfven andras alster, eller Landets produeter i allmänhet, till utländsk, så väl som inländsk ort, skulle utan tvifvel för hardt ingripa i Stadsmanna Näringen och lärer således icke hafva något skäl för sig till bifall.
I anledning af en inom Utskotten väckt erinran, att icke alla Tullkamrar äro berättigade förpassa varor till utrikes platser* hafva Utskotten i den genom förevarande §.
LagUtskottets Betänkandtn• 13 194 L*gUtsi»titts Bitilnktnitn. meddeldte föreskrift, att den som till utländsk ort vill försända egne producter bör vid närmaste Tullkammare klarera, funnit den rättelse nödig, att ordet närmaste förändras till l/t hör ig.
• §•
/ De flere härvid gjorde påminnelser hafva förmått Utskotten föreslå följande nya bestämmelser deruti, nemligen: att Enka eller Qvinna, sorn, på sätt §. omnämner, vill, utan att söka burskap, utöfva rättighet till försäljning af sitt köns egna tillverkningar, bör dertill förut förskaffa sig vederbörandes tillstånd; att hon för denna rättighet bör till Staden erlägga viss Contingent; samt att då fråga är om sådan ogift Qvinna, hvilken icke af Kongl. Majit blifvit förklarad myndig, den sökte rättigheten icke må henne lämnas, så vida, enligt hvad i HandtverksQrdningens 4 Art. 15 §. stadgas, såsom vilkor för utöfningen af handtverk, bon icke erhållit sin Förmyndares samtycke dertill; Och synes under iakttagande af desse omständigheter, $. således böra på följande sätt uttryckas:
Enkor i allmänhet och sådane ogifta personer af Qvinnokånet. som uppnätt en ålder af 30 år samt ega bevis om god frejd, skall det vara obetagets att efter anmälan derom hos vederbörande Magistrat och dertill erhållet tillståndj på satt 5 Art. 1 §. i denna Stadga får mår j idka för säljning af sådane varor, som af nämnde kön åstadkommas, emot LagVtskotttts Bit&nkanden, 1§5 skålige af gifter derföre till Staden i dock att enär fråga är om ogift Qvinna, sorn icke af Kongl. Maj\t bitf vit i Nåder förklarad för myndig j ett sådant tillstånd icke må henne meddelas j med mindre hon ej visarj-att hon är biträdd af Förmyndare eller annan vederhäftig person j som åtager sig ansvaret för de skyldigheter och förbindelser hvaruti, hon i och i or r örelsen j kan sig inkåta.
Tredje Artikeln» 2 §.