Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagö t skottets Betänkande Nio 4J. jemlikt 2 Morn. i 33 §. af Riksdags-Otdningen, Utskottet åliggande granskning, innan Utskottet fått del af alla ifrån respective RiksStånden till Utskottet remitterade motioner, på det att Utskottet, vid pröfningen af de »tedar sf Justitire-Ombudsmannens Etnbets-redogörelser, som borde blifva föremål för Utskottets Utlåtande, Kunde komma i tillfälle att i sammanhang dermed pröfva de enskilde Motioner, hvilka1 möjligen omfattade ämnen, som uti någon af dessa berättelser äro upptagne, har likväl funnit sig pligtig! att öfver de frågor, som kunna serskildt behandlas, afgifva sitt Betänkande inom den för Rikets Ständers sammanvaro i Grundlagarne bestämda tid ; och det är denna pligt, som Utskottet nu går att fullgöra
Det har dervid ej kunnat undfalla Utskottet, hvilken väsendtlig skillnad sig företer emellan den Allmänna Redogörelse för förvaltningen af Justitias-Ombudsmans-Embetet, hvilken 100 §. uti Regerings-Formen samt 14 §. uti berörde Instruction ålägger Justitia Ombudsmannen att vid hvarje Riksdag till Rikets Ständer afgifva, och de serskildta ZMlätanden, sorn han, enligt samma §§., är skyldig att emellan Riksdagarne ärligen genom trycket kungöra; ty då dessa senare synes ämnade endast att gifva Allmänheten enkla berättelser öfver de ämnen f Lngl/tskoitfts Betänkande N:o 44. 3 som varit föremål för Justitias-Ombudsmannens uppmärksamhet, under elen tidrymd iivarje Berättelse omsluter, lärer deremot den förra böra innefatta en till föremål för Rikets Ständers öfverläggningar ämnad allmän öfversigt af Lagskipningens tillstånd i Riket, under loppet af den tid, som förflutit, sedan Rikets Ständer senast hade tillfälle att om detta tillstånd taga kännedom, jemte anmärkning äf de brister , sorn, under samma tid , antingen i allmänna hushållningen eller i gällande Lagar och Författningar, tilläfventyrs sig yppat, samt förslag till de rät» telser eller förbättringar , Justitise-Ornbudsmannen kati anse af nöden.
Att Justitia - Ombudsmannen sjelf gjort denna skilnad emellan Arsberättelserne och den Allmänna Redogörelsen, derom vittnar inledningen till Embets-Berättelsen för åren 1846 och 1847.
Nu, ehuru 2:dra Momentet i 33 §. af Riksdags-Ordningen synes antyda, som skulle endast den Allmänna Redogörelsen tillhöra Utskottets befattning; likväl och då ej allenast denna, utan jemväl Justitiae-Ombudsmannens till respective Riks-Stånden , jemte Redogörelsen, ingifne serskilde Embets.Berättelser, blifvit till Utskottet remitterade , har Utskottet trott sig förpligtadt, på grund, af föreskriften uti ofvanåberopade §:s i:a Ma* LagjJtskettets .Betänkande N:o 44. nient, alt jemväl upptaga och handlägga dessä sistnämnde, så vidt de innehålla ämnen, livi!” lia icke kommit att uti den Allmänna Redogörelsen inflyta ; — och Utskottet tillförser sig desto hellre Rikets Ständers gillande af en sådan åtgärd, sorn Utskottet , genom ett motsatt förhållande, skulle nödgas förbise frågor, dem Rikets Ständer måhända icke finna oförtjent© af deras uppmärksamhet.
Med antagande af denna grund för ärendets behandling, har Utskottet, till vinnande af mera ordning och tydlighet vid framställningen af de anmärkningaT och yttranden j hvartill Utskottet härutinnan funnit sig föranledt, trott sig böra i serskildte Betänkanden afhandla de ämnen , som ega sammanhang tned enskilda till Utskottet remitterade Motioner, dem Utskottet har att,, antingen ensamt eller i förening med andra Utskott, handlägga ; hvarföre Utskottet i sådan© frågor endast hänvisar till omförmäldte serskildte Utlåtanden ; och upptager nu Utskottet JustitiseOmbudsrnannens till granskning förehafda anmärkningar, förslag och anmälanden, jemte Utskottets yttranden deröfver, i följande ordning, nemligen:
Att de förteckningar ofver häcklade personer, sorn, enligt Kongl. Brefvet den 6
Man 178'i, och J7 LagUiskoltels Betänkande N:o \4. j §. i Justitice-Onibudsmans-Instruct io nen, böra sd väl af vedar börande öfverCommendanter , Cornmendanter och Kongl. Maj.ls Befallningshafvande, sorn af Kämners-Rätlerne i Stochholm, insändas till öfver-Domstolen, hvarunder de lyda, samt vidare derifrån till Justities- Ombudsmannen, icke alltid innehålla Förteckningar Öfver de i Städernes och Idärade nies häckten f örvarade personen (Se Berättelsen för a823 ——18*4 , pag. 10—15.)
Justitise-Ombudsmannen anmäler, att lian} ilen 15 Mars 1814, till Rikets samtlige Hof-i Rätter hemställt, ”om icke de under deras ”respective jurisdictioner lydande
Landshöf”dingar borde anmodas tillse och föranstalta ”derom, att vid de Stads-och Harads-häckten, ”hvarifrån Fånglistor ditintills icke afgifvits , ”sådane listor dädanefter ordentligen uppi ”rättades och månadtligen öfverlemnades tilt ''Konungens Befallningshafvande} som dem; ”lika med öfrige Fånglistor, till Hof-Rätterne ”insände, hvarvid, i händelse inga Fångar utr ”något häckte, under månadens lopp funnits^ ”rapport derom borde afgifvas, v.id enahanda ”äfventyr, som för försummad insändning af TFånglistor uti Lag vora stadgadt.” 6 LagUtshottets Btidnlande N:o 44.
Att Götha HofRätt, i anledning af deni r,a hemställan, utfärdat Circulaire till de under Hof-Rätten lydande Konungens Befallningshafvande, och deruti anmodat dem att noggrant iakttaga Kongl. Brefvet den 6 Mars 1788; att HofRätien öfver Skåne och Blekinge, fastän erkännande angelägenheten af hvad J ustitiEe-Ombudsmannen äskat, ansett sig icke tillkomma att , utöfver föreskriften uti 1788 års Kongl. Bref, derom meddela någon föreskrift; hvarföre HofRätten öfverlemna!: till Justitieombudsmannen att sjelf hos Kongl.
Majit i underdånighet söka utverka en till ändamålets vinnande'«rödig Författning; och att Svea HofRätt i underdånig Skrifvelse till Kongl. Majit anfört de förhållanden, på grund hvaraf HofRätten begärt Kongl.
Majus Nådiga förordnande om hvad i förenämnda afseenden borde til i göras.
Justitise-Ombudsmannen har derjemte, uti sin EmbetsBerätfelse för år 1825, (pag< g jiJ tillkännagifva , att han hos Kongl, Majit den 15 Januarii i8a5 gjort underdånig hemställan, om icke Ofver-StåthållareEmbetet matte i Nåder erhålla föreskrift, att låta upprätta och antingen qvartalsvis till HofRätten, i tre exemplar, eller ock månadtligen till Justitieombudsmannen, uti ett exemplar, insända med behörige anteckningar försedde Kullor öf^er alla, för hvilken orsak sora LagUtkoitets helst, uti fängelse inom dess jurisdiktion inmanade eller annorledes häcktade personer , äfvensom, i sammanhang dermed , om icke Commendants-Ernbetet i Carlscrona, för der. varande Gorrectionsinrättnirig, samt Landshöfdingarne i Götheborg och Linköping, för de uti deras Län varande Krono Spinnhus , borde anbefallas, att för hvarje halft år till Justitias Ombudsmans-Embetet insända Fånglistor; men att hvarken derpå eller på Svea IiofRätis underdåniga skrifvelse något svar ännu följt.
LTtskottet, som erhållit kännedom derom, att frågan ej mindre om Fångförteckningars insändande ifrån Stads- och Häräds-liäckten , än också om Fångvården i Hufvudstaden, varit föremål för Kongl. Majus
Nådiga uppmärksamhet, och föranledt granskning af alla i dessa ämnen tid efter annan utkomne befallningar och föreskrifter, tvekar ej att föreslå, det matte Rikets Stander hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att, till vinnande af fullständighet och enhet uti föreskrifterna angående cont rollen Öfver Arrestant er i allmänhet, Kongl. Majit täcktes i Nåder förordna, att vederbörliga f ör - J,agUtskottets Betänkande N:o 44.' teckningar ofver alla, får hvilken orsak och pä hvilket sätt och å hvad ställe sorn helst, häcktade personer, skola of verlemnas, i tre exemplar, ifrån Öfver Ståthållaren i Stockholm och Konungens Befallningshafvande till de Öfver Domstolar, derunder de lyda, samt inom den tid och vid det äfventyr, som 1788 års Kongl. Bref innehåller, och de två exemplaren, Jorsedde med Öfver Domstolarnes anteckningar, der, ifrån insändas, det ena till Justi— ticeCancelleren och det andra till JustiticeOmbudsmannen, Att SlottsRätter ieke mera skola upptaga frågor om brott, som i fän-, gelser inom eller vid Kongl.
Borgar utom Slockholm, fordf vas, utan dessa mål vid Ordinarie
Domstolar till undersökning få upptagas, och efter beskaffenheten samt Allmän Lag der <*fgöras , och i vanlig
Domstols-väg vidare behandlas, (pag. 17—19 i Berättelsen för 1823 — 1824. och pag» 91 i Berättelsen för 1825)- LagTJtskouets Betänkande N:o 44.'
9 Utskottet åberopar härom det serskildta Betänkande, sorn Utskottet öfver detta ämne afgifver, i sammanhang med de till Utskottets handläggning remitterade enskilde Motioner , om indragning af serskilda Domstolar. 3:o Att Statens förmenta egan deruti till en betydlig del af sd kallade Kyrkohemman i Halland md blifva Jullständigt utredd och bestämd. (pag. 17— 18 i Berättelsen'för 1825, pag. 131—25 i Berättelsen för 1826 och 1827 och pag. 34—46 i Allmänna Redogörelsen,). X afseende härpå åberopar
Utskottet det serskildta Utlåtande, som Utskottet , i förening med Stats- samt Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskotten, afgifver, i anledning af ej mindre JustltiaeOmbudsmanr.ens hemställan, än den från Hedervärda Bonde-Stån-1 det till Lag-, Stats- samt Allmänna Besvärs-; och OeconomieUtskotten remitterade Motion, som RiksdagsFullmägtige af Hedervärda Ståndet itrån Hallands
Län i enahanda ämne väckt.’ lo LagUtskottets Betänkande N:o 44. 4:0
Att de nu gällande Krigs Artiklar, ne af den 5 1 Mars 1798, jemte flere senare speciela föreskrifter, rörande disciplinen inom KrigsStändet, efter JustitiasOmbudsmannens f örmenande, std i strid med Grund, lagar ne och med den derpå grundade af Rikets Ständer får Deras JustiiiceOmbudsman den 27 Februarii 18 to utfärdade Instruktion, 1 (pag.
13 — 29 i Redogörelsen), Denna JastitiseOmbudsmannens anmärk^ ning är föranledd af den händelse, att en Bataillons-Läkare vid Helsinge Regemente blifvit till urbota ansvar fälld, för det han , uti en till Justitieombudsmannen ingifven skrift, anfört klagomål deröfver, att Chefen för General Adjutarrt^Expeditionen, vid föreslagen fördelning af aflöning, icke uppfört klaganden till åtnjutande af det högre belopp, hvartill han skall varit berättigad, i grund af 1812 års Reglemente för FältLäkare-Corpsen , och i följd af den tjenstgöring, hvartill han varit commenderad, Utskottet, som emot 90 §.
Regeringsformen, icke eger alt inlåta sig i pröfning af den enskilda fråga, från hvilken JustitireOmbudsmannens hemställan sig härleder, finner för öfrigt omfånget för sin befattning i det - LagZTtskottets Betänkande N.o 44- il ta afseende vara utstakaut uti 1 Mom. af 33 §, Riksdagsordningen, hvarest stadgas, att under Civil- och Criminal-Uag bora förstås endast de delar af KrigsLagarne och Författningar rörande Krigsväsendet, som ega tillämpning på Medborgare utom KrigsStaten.
Inskränkande sin granskning inom denna gräns, har Utskottet fästat sig vid JustititeOmbudsmannens anföranden i detta ämne, endast så vidt de afse undanrödjande af det med ett lagbundet samhällsskick oförenliga samt till osäkerhet, misstag och motsägelser i lagskipningen ledande förhållande, som uppstår af verklig eller skenbar stridighet emellan Allmänna Författningar och Grundlagarnes uppenbara anda eller klart uttryckta bud; och då Utskottet delar JustitiasOmbudsmannens mening, att det, enligt Grundlagarne, är hvarje Medborgares rätt alt, i hvad ämne och hos hvilken af lagarne, utan undantag, anvisad offentlig myndighet sorn helst, uti anständiga ordalag framställa sin klagan öfver förment lidande, samt att en sålunda framförd klagan aldrig kan få egenskap af brott, tvekar Utskottet ej att föreslå att Rikets Stander matte till Kongl, Majit frambära deras underdånig *® Lagbtskottets Betänkande N:o 44, ga begäran, att Kongl.
Majå täclctes låta tillse, huruvida de nu gäl. lande KrigsLagarnes föreskrifter, i afseende på rättigheten till leiagornåls anförande, ega fullkomlig Öfverensstämmelse med Grundlagarne, samt att, i händelse, vid skeende undersökning härom, JustitiasOmb tids mannens förmenande, att en sådanöfverensstämmelse saitinas, skulle befinnas vara grundadi, Krigslagarne då mätte bringas till enlighet med Grundlagarne, 5:o
Att sadane för Rättvisans och Lai gens jemna skipande hinderlige förhållanden i executiv väg inom Imf - vudstaden yppats, som påkallade förslag till vinnande af enhet i Lagstiftningen och hvarje Medborgares likhet, äfven inför den executiv a Lagen.
Berättelsen om ett serskildt förhållande^ som i hufvudstaden egt rum i afseende pa begärd men vägrad handräckning till verkställighet å ett af ÖfverScåthållare-Embetet meddeladt Bysättningsutslag, igenfinnes * uti Justitieombudsman nens Redogörelse ifrån Ijag-UtsHoltets Bttankande N:o 44- 13 pägl so till och med pag. 30.
Denna berättelse antyder till öfverflöd, att missförstånd af rie för OfverCommendanten och Commun* danten 1 Stockholm utfärdade instructioner föranledt det hinder för executiva magtens lagenliga utöfning, sorn utgör föremålet för JustitiseOmbudsmannensifrågavarande anmärkning.
Utskottet, som trott det vara sin pligt att, 9a vidt Commendants- och OfverCom» mendants-Instructionernes tillämpning kan inverka på medborgare utom Krigsstaten, om dessa Instructioners innehåll taga närmare kännedom, har dervid funnit, att 9 puncteit. af den för ÖfverCommeiulanten den 22 Junii 1818 utfärdade Instruction, ålägger Öfver» Commendant för Stockholms garnizon enahanda skyldighet, i afseende på arresteringar inom, hufvudstaden, som Commendants-Instruetionerne 1 allmänhet och TjenstgöringsReglementet ålägga Commendanter och Befälhafvare å fästningar eller Garnizons-orter; men till Utskottets kännedom har derjemte serskildt kommit, att Kongl. Majit, i anseende till den villrådighet som uppstått, huruvida berörde skyldighet inom Stockholms gart nizon rätteligen tillhörer Commendanten eU ler ÖfverCommendanten, redan den 7 Dec. l8a6 anbefallt då varande GeneralAdjutanten för Arméen, jemte JustitiasCancelleren, att med förslag till närmare föreskrift i äm-j 14 Lag-Utskottets Betänkande N:o 44. net till Kongl. Maj:t i underdånighet inkomma; att desse Embetsman den 28 Junii 1827 sådant förslag afgifVit, och deruti hvar för sig tillstyrkt, att den befattning, som i omförmaldte afseende nu vore åt ÖfverCommendamen uppdragen, hädanefter ina öfverllyttas till Commendanten, samt ett bestämdt stadgande derom i den sistnämndes instruction tilläggas; och att Kongl. Maj:t derefter den 13 Mars 1828, i anseende till ärendets gemenskap med Krigs-Lagarne i allmänhet, öfverlemnat detsamma till öfvervägande i sammanhang med den anbefallda granskningen af förslaget till ny Krigs-Lag.
Vid detta förhållande, och då ovisst är, inom hvilken tid denna granskning kan hinna fullbordas, men det emedlertid är af högsta vigt för Allmänna Crediten, ätt allt sådant skyndsamt undanrödjes, sorn möjligen kan rubba eller störa executiva magtens jemna och säkra gång, finner Utskottet sig af den anmärkta serskilda händelsen ega full anledning, att föreslå : det matte Rikets Stander hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes, med den Lag-Utsköitets Betänkande N:o 44.'
15 skyndsamhet, sorn ärendets angelägenhet kräfver, i Nåder låta meddela ÖJvcrCommendanten och Commendanten öfver Stockholms garnizon så bestämda och noggranna föreskrifter, att förhållanden af sådan beskaffenhet, som de, hvilka härutinnan fästat ej mindre Rikets Ständers, än Kongl. Maj-.ts
Egen hoga uppmärksamhet, må för framtiden forekommas. - ■ 6/0 Alt Police-Domare, då de för serskild Local mäste bibehållas, borde bemyndigas att afdöma flera så. dane brottmål, sorn icke är o af urbota egenskap, till hvilket forum de eljest må höra. (se pag. 91 i Berättelsen för ar lS^s)- JustitiaeOmbudsmannen har, såsom an« ledning till detta sitt förslag, anfört, att den nu brukliga ordning, enligt hvilken Policedomstolarne vanligen till undersökning först upptaga alla inom deras domsomraden förekommande brottmål, och derefter remittera dem till vederbörlig domstols behandling, åstadkommer onödig tidsutdrägt och kostnad, samt orsakar ökadt lidande för den tilltalade, hvil; 'i6 LagUtskottets Betänkande N:d 44» len ofta, blott för dess egenskap af lös person under afvaktan på Domstolens åtgärd, lia lies i häckte, ehuru beskaffenheten albans brott i sig sjelf ingalunda innefattar någon verklig på 1 Cap. 2 §.
Straffbalken grundad orsak till förlust af personliga friheten.
Om Utskottet, å ena sidan , icke kunnat underlåta att erkänna vigten af de utaf Juktitias-Ombudsmannen , till stöd för denna hemställan, anförde olägenheter, så hafva dock, å deri andra, vida större betänkligheter derer mot för Utskottet sig framställt.
Sådane äro följande : Att Policemagten , genom förslagets antagande , skulle utsträ’ckas utöfver sin egentliga bestämmelse, som är att efterforska och söka upptäcka brott men ej att bestraffa dem ; Att denna bestämmelse, hvilken medgifver ett från den allmänna rät-, tegångsordningen stundom afvikande ransakningssätt icke alltid står väl tillsammans nied det varsamma förfarande och den lugna pröfning
,1 som förutsättas hos Domaren ; Ätt , eler vården om allmänna säkerheten! fordrar en Policemagt{ det synes väl berak - fZagVtskottets Betänkande N:o 44. 17 beräknadt, att denna magt, hvilken ofta är den tilltalades enda vederdeloman , conlrolleras af Domaremagten, som granskar beskaffenheten af Policens forskningar och pröfvar halten af dess upptäckterj —- samt slutligen
Ätt det lidande, som någon gäng, genom den anmärkta tidsutdrägten , kan tillskyndas den tilltalade, ersättes af den större trygghet och tillförsigt , hvarmed han kan öfverlemna sin sak till Domarens lagenliga behandling.
På dessa skäl tillstyrker Utskottet, att Justities-Ombudsmannens ofvan?
berörde förslag ej ma varda af Rikets Ständer antaget, 7:ö
Att taxa må bestämmas för Expeditionslösen hos de serskilde Stats - Expeditionerne , ä fvensom hos Tullverket.
(Pag. 30—34 i Re-, dogörelsen).
BIHANG TILL 10 C 01,1 VID Laetima Riksdagen i Stockholm År 1840. •#« FJERDE SAMLINGEN. jAfilelnlngcn: Stats-Ut skottets Memorial, Utlåtanden och Betan kanden. åkMWmM SA9GDS3. Stats-Utskotlets Utlåtande, N.O 2ot. 1 N:o 201.
Ank. till Exp. Vtsk. den 3 Juli, kl. 1 e. m.
Utlåtande j i anledning af ålerremiss ä utlåtandet IV.'o 43 j * an~ ledning af fråga om Calmar Läns delning.
(U. A.) Det af Stals-Utskottet, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition om Calmar Läns delning uti 2:ne Län, under N:o 43 afgifne Betänkande, som B »rgare- och Bonde-Stånden bifallit, har deremot af Ridderskapet och Adeln samt Presle-Ståndet blifvit återremitteradt.
De väsendtligaste anmärkningar hafva varit: att då Kongl.
Propositionen och dervid fogade handlingar fullkomligt utreda de mångfalldiga olägenheter, hvilka uppstå derigenom, att, då Länet är 30 mil långt och Residenset är beläget i ena ändan, hafva sådane personer, som äro boende uti den andra ändan eller Länets norra del, 24 å 26 mil att resa, då de behöfva begifva sig till residens-orten; att den föreslagna åtgärden således åsyftar beredandet af en betydlig lättnad för ett stort antal invånare i provinsen, vid hvilket förhållande det vore orätt att drifva en annars rigtig sparsamhet så långt, att Staten skulle undandraga sig en nödvändig kostnad, ledande till trefnad och belåtenhet för en mängd medborgare; att det af Stats-Utskottet begagnade skäl, att flere andra
Län gifvas, der enahanda olägenheter förefinnas och således lika beskaffade anspråk skulle kunna väckas, samt att derföre jemnkning, der den skall ega rum, ej borde partielt, utan i ett sammanhang, företagas, icke syntes rigtigt, enär, hvarest en felagtighet förefinnes och framställes, densamma, så vidt möjligt är, bör afhjelpas, utan afseende derå, om ej alla lika beskaffade fel på samma gång kunna undanrödjas och att för öfrigt i åtskillige af de vidsträcktare Länen, såsom de Norrländska, dels naturliga svårigheter, dels den giesa bosättningen lägga hinder i vägen för deras delande, hvilket åter icke inträffade med Calmar Län; samt att, ehuru en fullständig delning uti 2:ne Län, på sätt Kongl. Maj:t föreslagit, vore lämpligast, ändamålet likväl hufvudsakligen skulle kunna vinnas genom antagandet af den utaf Herr Moberg} uti dess afgifne reservation, gjorde hemställan att för norra delen af Länet uti Westervik förlägga elt under Landshöfdingen i Calmar lydande Canzli och ett Contoir för handläggning af de couranla göromåRih. till R.
Prot. 1840. 4 Sand. 1 Afd. 2 Band. 1 Haft. X Stats-Utskotlets Utlåtande, N.o zoi. len, hvarför kostnaden endast skulle utgöra 3,000 R:dr Banco, hvilken ringa utgift motsvarades icke blott af de väsendtligt fördelar, som derigenom skulle orten beredas, utan ock af verkliga besparingar genom minskade fångforsslings-kostnader; varande serskildt af Herr Prosten Hallström anmärkt, att Utskottet icke till granskning upptagit den af Herr Prosten, vid den Kongl.
Propositionens remitterande, gjorde framställning, huruvida icke ändamålet skulle kunna vinnas derigenom, alt nordliga delen af Calmar Län, eller T justs härader, förlädes till Östergöthlands Län.
Derjemte har Utskottet fått emottaga serskilde, i sammanhang med detta ärendes behandling väckte, motioner af Herr Moberg, G., och Riksdagsfullmägligen Johannes Andersson från Calmar Län, innefattande enahanda förslag till inrättande af en serskild i Westervik förlagd afdelning af Landshöfdinge-Embetet i Calmar Län, som här förut omförmäles.
Då de skäl, som till stöd för den föreslagna delningen af Calmar Län blifvit anförde, icke äro andra, än som redan blifvit upptagne och hesvarade uti Utskottets förra Betänkande, samt Utskottets då afgifne yttrande, hvarigenom denna delning afstyrktes, af 2:ne Riks-Stånd är vordet bifallet och jemväl uti de 2:ne Stånd, hvilka återremitterat Betänkandet, delningsförslaget egentligen icke vunnit understöd, utan anmärkningarne hufvudsakligen åsyftat andra åtgärders vidtagande för afhjelpande af de öfverklagade olägenhelerne; så linner Utskottet icke skäl frångå, hvad i fråga om Calmar Läns delning redan är vordet yttradt.
Vidkommande åter de väckta förslagen, att, antingen nordliga delen af Calmar Län eller Tjusts härader malte till Östergöthlands
Län förläggas, eller ock, för handläggning af de inom norra delen af Calmar Län förefallande couranta ärender, en under Landshöfdingen i Länet tydande Canzlioch Contoirs-afdelning måtte i Westerwik förläggas; så enär, innan närmare pröfning af ena eller andra åtgärden eger rum, en närmare utredning af alla de omständigheter, som derpå kunna inverka, synes genom vederbörandes hörande böra föregå, samt för öfrigt, hvad det sistnämnde förslaget angår, förekommer, att, då den handläggning af förekommande ärender, sorn Landshöfdinge-Embeten, utan Landshöfdingens deltagande, besörja, helt och hållet sker efter Lands-Secreterarnes och Lands-Kamererarnes egen pröfning och på deras ansvar, den ifrågaställde serskilda afdelningen i sjelfva verket uti tjenste-utöfningen blefsre af Landshöfdingen i Länet oberoende och bildade ett serskildt Landshöfdinge-Embete, hvarigenom mångfalldiga collisioner med den ordinarie Läns-Styrelsen ofelbart måste uppslå, hvadan vidtagandet af en dy - Stats-Utskollets Utlåtande j N:o 201. 3 lik med Läns-Styrelsernes nuvarande organisation icke instämmande åtgärd, möter stor betänklighet; anser Utskottet sig jemväl sakna skäl att till någotdera af berörde förslag tillstyrka Rikets Ständers bifall.
Stockholm den 2 Juli 1840.
Reservationer: af Herr Prosten Ahlqvist: ”Då jag, ehuru icke bosatt i den del af Calmar Län, som skulle komma att njuta fördelarne af de med åtminstone en serskild afdelnings af Landshöfdinge-Embetet i Calmar etablerande i Westerwik, likväl af erfarenhet väl känner de många olägenheter, så väl i juridiskt och ekonomiskt afseende, som ock i afseende på den närmare tillsynen öfver icke blott Liinets invånares förhållanden, utan ock de underordnade tjenstemännens, hvilka uppkomma af Läne-Residensets aflägsna belägenhet, har jag för min del, ansett det af Herr Moberg uti både dess reservation mot förra betänkandet och serskildta, sedarmera ingifna motion framställda förslag, hafva bordt vinna Högloflige Utskottets mera välvilliga uppmärksamhet, änden, som härförut afgifna Retänkande innehåller.” Af Herr Moberg: ”då jag anser mig sakna alla grundade skäl till det afslag å min motion, Höglofl.
Utskottets pluralitet fattat, föranlåtes jag deremot nedlägga min reservation, under önskan och hopp, att Höglofl.