Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag svär att jag är utan skuld i Ert
Nog för oss är det; men ej för rättvisan!
TREDJE AKTEN HENRIETTE.
Rättvisan!
Om Ni visste hur sant Ni sade.
ABBÉN till Henriette.
Och om Ni förstod hvad Ni sade just nu!
Vet Ni det bättre än jag?
HENRIETTE betraktar abbén.
lighet, röjer jag den icke.
För öfrigt är den menskliga rättvisan icke min angelägenhet.
Men väl den gudomliga nåden.
Frukta intet, ty äfven om jag gissar er hem-
MAURICE in hastigt, resklädd; ser ej åt det öfriga sällskapet, som är i förgrunden, utan går rakt mot disken, der Fru Cathérine sitter.
jag uteblef!
Nu kommer jag för öfrigt att be Er om förlåtelse innan jag reser till Södern i afton klockan åtta!
Fru Cathérine, Ni är icke ond på mig för att
FRU CATHÉRINE stum, häpen.
Ni är då ond på mig!
Ser sig omkring.
det icke?
-- Jag ser ju att det är verkligt, men det ser ut som i ett panoramaglas...
-- Är det en dröm, eller är
som en bildstod och är svartklädd...
Och Henriette som ett lik...
Der står Jeanne
färligt!
Ingen svarar!
-- Det betyder då något förTystnad.
Men svara då! -- Adolphe, min vän, hvad är antyder Emile.
der står en detektiv!
ADOLPHE fram.
Du tyckes intet veta!
Men jag måste veta't!
Marion är död!
TREDJE AKTEN MAURICE.
Marion... död!?
Ja, hon dog i morgse.
hvem har gjort oss detta?
Och derför är Du sorgklädd!
Jeanne, Jeanne,
Den som har lif och död i sin hand!
gon!
Hur har det gått till!
Det är någon som har gjort oss detta!
Söker Henriette med ögonen.
Men jag såg ju henne frisk och röd denna mor-
Tyvärr har dock polisen kastat sina misstankar åt ett håll der inga borde vara.
Sök icke någon skyldig här, ty det fins ingen.
natt och i morgse har ådragit Dig ett sken som icke är fördelaktigt.
Du måste veta att Ditt oförsigtiga tal i
efter hvad som pratades! -- -- -- Det är sant! -- ja, då är jag förlorad!
Har man lyssnat på oss?
-- Låt mig tänka
vi tro Dig!
Men så förklara Dina obetänksamma ord!
fängelse, men det gör ingenting!
Marion är död! död!
Och jag har dödat henne!
Allmän upsptåndelse.
Jag kan inte!
Jag kommer i
hvad Du sade?
Betänk hvad
Du säger, väg Dina ord!
Vet Du
Du sade att Du dödat Marion.
en mördare och att jag kunnat döda mitt eget barn?
Fru Cathérine, Ni som känner mig, säg, tror Ni, tror Ni...
Fins här någon varelse som kan tro att jag är
hjertat fullt är talar munnen; och han har talat onda ord...
Numera vet jag inte hvad jag skall tro.
Deraf
Hon tror mig icke!
menade med att »Din kärlek dödar allt som står den i vägen»!
Nå, men så förklara Dig; förklara hvad Du
klara det?
Jaså, det vet de också! -- Vill Henriette för-
har förlorat sympatierna, mina vänner!
Jag ville jag det icke mera!
Ja, här är något dåligt med i spelet, och Ni
nyss svära på att Ni voro oskyldiga, men nu vill
Du säger betyder för mig mer än allt
BROTT OCH BROTT JEANNE kallt.
lade Du ordet förbannelse vid orgien ute i skogen?
Svara först på denna fråga:
Öfver hvem utta-
dig, och lika fullt oskyldig!
Låt mig gå härifrån, jag kunde förlåta mig den!
Ja, ja, jag är skyl-
ty jag blyges och min missgerning är större än att
Följ honom, eljes gör han sig illa!
Hvem eljes?
ADOLPHE. utan bitterhet.
Du vore närmast.
-- Tyst der stannar en vagn FRU CATHÉRINE.
af lifvet förr.
Men aldrig hade jag trott att framgång och ryktbarhet voro så bräckliga ting.
Det är Kommissarien!
Mycket hade jag sett
TREDJE AKTEN MAURICE
Från triumfvagnen till polisdroskan!...
JEANNE enkelt.
Och åsnan framför; hvem var det?
Det var nog jag!
KOMMISSARIEN in; med ett papper i handen.
af herr Maurice Gérard... och fröken Henriette Mauclerc... närvarande?
Kallelse till polisprefekturen, omedelbart i afton,
MAURICE OCH HENRIETTE.
Är det häktning?
Nej, icke ännu.
Detta är blott inställelse.
BROTT OCH BROTT MAURICE OCH
gå mot dörren.
Farväl, alla! rörelse.
ALLA
Kommissarien, Maurice, Henriette gå.
EMILE in, mot Jeanne.
Nu, syster, följer jag
Dig hem!
Nå, hvad menar Du om allt detta?
Mannen är oskyldig!
en afskyvärd handling att bryta sitt löfte, och en oförlåtlig, då det gäller en qvinna och ett barn.
Ja, men från min ståndpunkt är det och förblir
nu då det gäller min syster, men jag är tyvärr förhindrad att kasta sten emedan jag begått samma fel sjelf.
Jag skulle nog vara böjd att tycka detsamma
då ingen sten, men handlingen dömer sig sjelf och straffar sig genom sina följder.
Fastän jag är ren i den punkten kastar jag än-
Bed för honom!
För dem!
ändra Guds rådslag.
Och det som händt är sannerligen icke menniskors verk.
Nej, det gör jag inte; ty det är oförsynt vilja
bord der Maurice och Henriette sutto i andra akten.
Adolphe har en kopp kaffe framför sig, Henriette intet.
Adolphe och Henriette sitta vid samma
Du tror således att han kommer hit?
grund af bristande bevisning redan i middags, men ville icke visa sig ute förr än skymningen fallit!
Alldeles bestämdt.
Han lösgafs ur häktet på
sedan i går.
Arme man! -- Vet Du att lifvet är mig hemskt
törs knappt andas, vågar knappt tänka sedan jag vet att någon spionerar icke blott på mina ord, utan på mina tankar!
Och för mig då?
Jag är rädd för att lefva,
ej kunde finna Er!
Det var således här Ni satt om natten, då jag
när jag tänker på det; Adolphe, Du är af ett annat och bättre stoff än jag och han...
Ja, men tala icke om'et; jag vill dö af blygsel
Schy -- schy -- schy...
Jag var lat, jag var trött; hans segerrus bedårade mit, skulle det aldrig ha skett! -- Men i dag är sta.
I går var han egare af hundra tusen francs,
Och hvad som förmådde mig stanna?
mig; jag kan icke förklara det.
Men hade Du komDu den store, och han den lille, mindre än de minoch i dag utfattig då hans pjes är inställd.
kan aldrig rentvås af opinionen, ty den dömer honom för otrohetsbrottet lika strängt som om han net dött af sorg och att han vållat hennes död.
vore mördaren, och de skarpsinnigste mena att bar-
jag ville ha Er fullkomligt rena.
Vill Du icke säga mig hvad
Dina förfärliga ord betydde?
Det kan
Henriette, Du vet mina tankar i frågan, men
icke vara slump att Edra samtal under en feststämning rörde sig så omkring döda och schavotten!
sägas och något som jag ej kan tala om, sannolikt
Det var ingen slump; det var något som måste
derför att jag icke har rätt att stå ren inför Dig, emedan jag icke är ren!
Detta förstår jag inte!
ibland oss gå många ostraffade brottslingar lösa och äro våra intima vänner.
Låt oss då tala om annat.
-- Tror Du icke att
ADOLPHE orolig.
Hur så; hvad menar Du?
i sitt lif begått en eller annan handling som fallit under lagen om den upptäckts?
Tror Du icke att hvarje menniska någon gång
ostraffad af samvetet åtminstone.
Jo, det tror jag, men ingen ond handling blir Reser sig, knäpper upp rocken.
Och... ingen är en rigtigt god menniska som icke brutit.
Andas tungt.
behöft förlåtelse...
Jag hade en vän, som vi kallade
Ty, för att kunna förlåta, måste man sjelf ha
idealmenniskan; han begagnade aldrig ett hårdt ord
TREDJE AKTEN om någon, förlät allt och alla, och tog emot skym-
far med en underbar tillfredsställelse som vi ej kunde förklara.
Slutligen, långt fram i lifvet, sade han mig sin hemlighet i ett ord: jag är en botgörare!
Sätter sig ned.
HENRIETTE tyst; betraktar honom med undran.
de äro de värsta, ty dem måste vi straffa sjelfva, och ingen domare är så sträng som vi.
Det fins brott som icke upptas i lagboken, och
Nå, Din vän, kom han till frid?
grad af lugn, men lifvet hade aldrig någon glädje
Efter långa sjelfplågerier kom han till en viss
för honom, och han vågade icke mottaga någon utmärkelse, kunde aldrig känna sig värd ett godt ord eller ett rättmätigt beröm; med ett ord han kunde aldrig förlåta sig!
Aldrig?
ren hastigt dog, inbillade sig sonen att han mördat
Han hade önskat lifvet ur sin far; och när fad-
Dessa inbillningar ansågos sjukliga och sokom ut frisk -- som det hette.
Men skuldkänslan hade han qvar, och derför fortsatte han straffa sig för sina onda tankar.
nen sattes in på en anstalt, hvarifrån han efter en tid
Är Du säker att icke den onda viljan kan döda?
Du menar på ett mystiskt sätt?
Som Du vill!
Låt gå för mystiskt!
I min familj är jag säker att mor och syskon hatade ihjel vår far.
Han hade nämligen den rysliga idén att konseqvent motsätta sig allas våra tycken och önskningar; och der det fanns en verklig kallelse
sökte han utrota den.
Dermed väckte han motstånd som samlade sig till ett batteri af hat-element; och det blef slutligen så starkt att han tvinade bort, slutligen döden.
neutraliserades, förlorade viljan och önskade sig sjelf
Och Du fick aldrig ondt samvete?
Jag vet för öfrigt inte hvad samvete är.
Då får Du snart veta det!
träder in här; hvad tror Du han skall säga?
Hur tror Du Maurice kommer att se ut när han
jag gissa detsamma om Dig när Du väntades.
Vet Du hvad: i går morgse försökte han och
Vi gissade alldeles galet.
Kan Du säga, hvarför Ni skickade bud på mig?
Elakhet, öfvermod, ren grymhet!
dem icke.
Tänk att Du erkänner Dina fel, men ångrar
ansvarig för dem.
De äro som den smuts berörinefter sig och som man tvättar bort på aftonen.
-- Men säg mig Du en sak: tänker Du verkligen så högt om menskligheten som Du påstår?
Det är väl derför att jag icke fullt känner mig
gen med dagligen handterade föremål måste lemna
sämre.
Jo, vi äro litet bättre än vårt rykte -- och lite
Det var inte ett rent svar.
Nej, det var det inte! -- Men vill
Du svara mig rent ut när jag frågar: älskar Du Maurice ännu?
detta ögonblick känner jag ingen längtan efter honom, och jag tycker mig mycket väl kunna lefva honom förutan.
Jag vet inte förrän jag får se honom.
Men i
smidd vid hans öde!...
Tyst; nu kommer han.
Det håller jag sannolikt, men Du är nog fast-
situation och samma ord som i går, när Du väntades -- -- --
Tänk att allting kommer igen.
Precis samma
MAURICE in; dödsblek, hålögd och med skäggbotten på hakan.
den förflutna natten i fängelset har gjort mig till en annan menniska.
Observerar
Henriette och Adolphe.
Här är jag, go' vänner, om det nu är jag, ty
Sitt ner och samla Dig! så få vi rådgöra.
MAURICE till Henriette.
Kanske jag är öfverflödig?
Inte vara bitter mot oss.
och misstänksam så att jag snart nog får gå ensam!
Hvem vill för öfrigt gå i sällskap med en mördare.
Jag har blifvit ond på dessa tjugofyra timmar,
Du är ju frikänd!
BROTT OCH BROTT MAURICE
tar upp en tidning.
Ni mördaren Maurice Gèrard, före detta dramatisk
Af polisen ja, men icke af opinionen.
Här ser
författare och hans älskarinna Henriette Mauclerc... HENRIETTE.
Jesus hjelp oss!
O, min mor och mina syskon!
Herre
Och så framkastas att jag stulit min pjes.
Det fins således icke ett grand qvar af segraren från i går!
Och i dess ställe intager min fiende Octave affischen! och han skall inkassera mina hundra tusen francs! O Solon, Solon!
Det är lyckan, och det är äran!
Du är lycklig
Du Adolphe, som icke lyckats än.
Kan Ni se att jag liknar en mördare också?
cès i London och fått första medaljen.
MAURICE mörk.
Jaså, Du vet inte att Adolphe haft en stor suc-
Nej, det visste jag inte!
Är det sant Adolphe?
nat igen.
Det är nog sannt, men medaljen har jag lem-
TREDJE AKTEN HENRIETTE accentuerar.
mottaga utmärkelser, som Din vän?
Det visste inte jag!
Är Du också förhindrad
Generad.
Ah, ja! ja!
oss från hvarandra.
Din framgång gläder mig, men den aflägsnar
lika ensam med min framgång som Du med Din motgång.
Tänk att man sårar menniskorna med sin lycka; det är hemskt att lefva!
Det hade jag väntat mig, och jag får nog gå
som om ett svart flor lagt sig öfver mina ögon och förändrat hela lifvets form och färg.
Detta rum är känner nog igen Er båda, men Ni har nya ansigten; jag sitter och letar ord, emedan jag icke vet hvad jag skall säga Er; jag borde urskulda mig, likt rummet från i går, men är helt annorlunda! jag
Det säger Du!
Hvad skall jag då säga!
Och jag nästan saknar fängelset som åtminstone skyddade mig mot dessa nyfikna blickar, hvilka gå midt igenom mig.
Mördaren
Maurice och Hans älskarinna!
Icke älskar Du mig
längre, Henriette, lika litet som jag bryr mig om skräckande!
Du är ful i dag, klumpig, innehållslös och afTvå civila män ha oförmärkt slagit sig ned vid ett bord i bakgrunden.
är frikänd och rentvådd från alla misstankar måste
Vänta lite nu och samla Dina tankar!
Att Du
ju stå i någon aftontidning.
Dermed förfaller ju hela anklagelsen; Din pjes måste komma upp igen, och i värsta fall kan Du skrifva en ny.
Lemna Paris på ett år och låt saken glömmas; Du som rehabiliterat menskligheten skall sjelf bli återupprättad!
Menskligheten! -- Haha!
Du har förlorat tron på det goda!
bara en stämning, ett sätt att se, en artighet mot vilddjuren.
När jag, som ansågs vara bland de de andra vara då? -- bättre kan vara så genomusel, hur eländiga ska inte
Ja, om jag någonsin trott!
Det var kanske
få vi säkert en utgångspunkt för nya betraktelser!
Nu går jag ut och köper alla aftontidningar, så
vänder sig åt fonden.
släppt under bevakning för att röja mig sjelf med oförsigtigt tal!
Två detektiver! -- Det betyder att jag är lös-
Jag känner ju igen dem!
Det är inga detektiver; det inbillar Du Dig bara!
att Henriette och jag komma till öppna förklaringar.
Lemna oss icke ensamma, Adolphe; jag fruktar
Henriette, sök lugna honom; jag är straxt igen.
Går ut.
Var förnuftig, Maurice; och tänk på din fram-
icke skuld?
Maurice, hvad tror Du nu om vår skuld eller
vid mun, då jag drack.
Ditt brott som går igen, och det har Du ympat på mig!
Jag har icke dödat; jag har endast pratat bred-
Talar Du ur den ton?
-- Var det icke Du som uttalade förbannelsen öfver ditt barn, som önskade
lifvet ur det, och ville resa utan afsked.
Och var
Dig hos fru Cathérine?
det icke jag som bad
Dig besöka Marion, och visa
ligare än jag; och jag har all skulden.
Jo, Du har rätt; förlåt mig!
Du var mensk-
Men lika fullt har jag ingen skuld!
Hvem har bundig och icke skyldig; icke skyldig och skyldig.
Jag nar der borta! -- Och ingen kypare bryr sig om att servera oss!
Jag skall gå ut och beställa mig en kopp té; önskar Du något?
dit detta nät, ur hvilket jag aldrig kommer ut?
Skylblir vansinnig af detta! -- Se nu sitter de och lyss-
Intet! MAURICE.
DETEKTIV
fram till Henriette.
Får jag lof att se Dina papper!
Dina?
DETEKTIV I.
Jag skall lära Dig kåna!.
Hvad är frågan om?
i går var Du här med en herre, i dag med en annan; det kalks för att stryka.
Och här serveras icke ensamma damer; alltså ut, och följ mig.
Jo, jag har uppsigt öfver strykande damer, och
Mitt sällskap kommer straxt igen...
en dam.
Skönt sällskap, som icke utgör något skydd för
icke att jag är af god familj!
Min mor, mina syskon! -- Vet Ni
känd genom aftontidningarne.
Den måtte vara fin!
För öfrigt är Du alltför
Hvart? hvart skall jag?
tillståndsbevis som förpligtigar till fri läkarvård!
Till byrån naturligtvis att få ett litet kort; ett
Åh, Herre Jesus Kristus, det är icke allvar!
DETEKTIV I tar Henriette i armen.
Är det inte allvar?
HENRIETTE på knä.
Fräls mig! -- Maurice!
Håll truten! för fan i våld! in, följd af kyparen.
KYPAREN. MAURICE
Och tag kånan med Er.
Sådana der herrar serveras inte!
Betala och gå!
förkrossad; letar i sin portmonnai.
har icke en sou på mig!
Henriette, lägg ut för mig och låt oss gå!
KYPAREN.
Alphonse! vet Du hvad det är?
Jaså, det är damen som betalar för sin Alphonse!
TREDJE AKTEN HENRIETTE
letar i sin portmonnai.
mer då icke Adolphe?
Jag har inga pengar heller!
och lemna något i pant.
Sådana der luder bruka ha fingrarna fulla med ringar.
Ett sådant förbannadt patrask!
Laga Er ut;
sjunkna?
Kan detta vara möjligt; att vi äro så djupt
HENRIETTE stryker af sig en ring och lemnar kyparen.
Abbén har rätt: detta är icke menniskors verk!
Adolphe kommer, så tror han att vi bedragit honom och smugit bortl
Det är djefvulens! -- Men om vi gå innan
väl i floden nu, icke sant?
Det vore i stil med resten! -- För öfrigt gå vi
MAURICE räcker Henriette sin hand och de gå ut.
I floden, ja!
blåser i träden och på marken röras löf, halm och papperslappar.
Maurice och Henriette sitta på en bänk.
I Luxembourgträdgården.
Vid Adam och Evas staty.
Du vill icke dö?
kommer att frysa nere i grafven; med bara ett lakan öfver mig och litet hyfvelspån inunder.
För öfrigt förefaller det mig som om jag hade något outrättadt, men jag vet icke hvad det är.
Nej, jag törs inte!
Jag föreställer mig att jag
Jag gissar hvad det är!
Säg det!
Jeanne och Emile att ha skickat detektiverna på mig
Det är hämnden! -- Du liksom jag misstänker
i går!
En sådan hämnd på en rival kan endast en qvinna uppfinna.
misstankar gå ändå längre, och det förefaller mig
Alldeles mina tankar!
Du att mina
som om de sista dagarnes lidanden gjort mig skarpsinnigare.
Kan Du till exempel förklara hvarför icke kyparen på Auberge des Adrets och hofmästaren på Paviljongen kallats till förhöret att vittna?
för! -- De hade intet att vittna, emedan de aldrig lyssnat!
Nu först tänker jag på det; jo, jag vet hvar-
Men hur kunde Kommissarien veta våra ord?
han gissade, och gissade rätt; han hade kanske haft ett liknande fall förut!
Han visste dem icke, men han räknade ut dem;
Det fins ju folk som kunna läsa andras tankar.
-- Att vi kallat den bedragne Adolphe för åsna fann nyansen att han brukar kallas idioten; men efter han helt naturligt, och det lär vara regel, med den som det var tal om vagnen, triumfvagnen, så låg
Eller så här: han såg på oss hvad vi sagt!
FJERDE AKTEN åsnan närmare.
Det är ju enkelt som att finna den fjerde, när man känner tre.
Tänk att vi låtit lura oss så kapitalt!
det har man för det!
Men ser Du, bakom denna skurk, anar jag någon annan!
Det är derför att man tror menniskor om godt;
kommissarie, som i parentes måtte vara en ryslig
detektiv.
Du menar Abbén, hvilken uppträder som privat-
Denne man får höra så mångas bikt; och lägg nu märke till detta: att Adolphe sjelf berättade att han varit i Saint-Germain om morgonen.
Han sqvallrade presten ihop sina frågor åt kommissarien!
naturligtvis och beklagade sig; och så komponerade
Säg mig en sak: tror Du på Adolphe?
Jag tror icke på någon menniska mer!
Inte en gång på Adolphe?
en fiende, en man hvars älskarinna jag tagit!
Den aldra minst!
Hur skall jag kunna lita på
detaljer om vår vän.
Du hörde att han återlemnade sin första medalj från London.
Kan Du tänka ut något skäl?
Du säger det först, skall jag ge Dig några
Nej! HENRIETTE.
gång gifvit ett penitenslöfte att icke mottaga några utmärkelser.
Jo, han känner sig ovärdig, och han har en
Hvad har han gjort då?
Han har begått ett brott som ej straffas af lagen!
Så berättade han mig i förtäckta ordalag!
som aldrig säger ondt om någon och alltid förlåter!
Han den bäste, idealmänniskan,
FJERDE AKTEN HENRIETTE.
andra; och ändå jagas vi som af djeflar natt och dag.
Ja, der ser Du, att vi icke äro sämre än de
-- Men har han varit i stånd att begå ett brott, så kan man ju tro honom om allt!
Det var kanske han som sände polisen på Dig i går.
När jag nu ut ifrån oss, när han fick se oss i tidningen, och han ljög, då han påstod att det icke var poliser! helst!
Äfven han!
Då är menskligheten icke förtalad!
tänker rätt efter, så var det ju han som smög sig
En bedragen älskare kan man tro om hvad som
omöjligt!
Skulle han kunna vara så gemen?
talte Ni om går innan jag kom?
Då han är en skurk? -- Hvad
Han talade endast väl om Dig.
Det ljuger Du!
BROTT OCH BROTT HENRIETTE
samlar sig; ändrar ton.
icke kastat någon misstanke på, af hvad grund vet jag inte! -- Har Du icke tänkt på Fru Cathérines vacklande hållning i denna sak.
Sade hon icke helst?
Hör Du! -- Det fins ännu en person, som Du
slutligen rent ut att hon trodde Dig om hvad som
är för en person.
Ty den som utan grund kan skurk sjelf!
Jo visst sa hon det; och det visar hvad hon
tänka så illa om andra, den måste vara en ryslig
HENRIETTE fixerar honom.
vara en ryslig skurk sjelf!
Den som kan tänka så illa om andra, den måste
Hvad menar Du?
Det jag sa'.
Menar Du att jag?...
någon annan än Marion vid ditt besök om morgonen!
Ja, nu menar jag det!
Hör Du: råkade Du
Hvarför frågar
Du det?
äfven Jeanne.
Efter Du tycks veta det: nå väl, jag råkade
Hvarför ljög Du då för mig?
Jag ville skona Dig.
Nej, Du, nu tror jag att Du begått mordet!
Och nu vill Du jag skall tro den som ljugit för
kar ville slinka in, men der jag gjorde motstånd i det längsta.
-- Det är märkvärdigt, att det som
Har vi kommit dit, dit mina tan-
ligger för nära ser man sist, och det man icke vill
tro, tror man inte.
-- Säg mig en sak: hvar var Du i går morgse sedan vi skildes i skogen?
kunde Du inte, ty han var på lektion; eller var Du hos -- Marion!
Då var Du antingen hos Adolphe, men det
Nu är jag öfvertygad om att Du är mördaren!
ensam intresset af att barnet kom undan -- att stenen röjdes ur vägen, som Du så juste uttryckte och!...
Och jag, att Du är mörderskan!
Ty Du hade
Det var Ditt uttryck!
Och den som har intresset har begått brottet.
och gisslat hvarandra; låt oss nu hvila ett ögonblick, ty eljes komma vi till rena galenskapen.
Nu har vi lupit rundt i trampqvarnen
FJERDE AKTEN MAURICE.
Der är Du redan!
innan vi göra hvarandra vansinniga?
Tycker Du ej det är på tiden att vi skiljas,
Jo, det tycker jag!
HENRIETTE reser sig.
Två civilklädda synas i bakgrunden.
vänder om, går tillbaka mot Maurice.
Der äro de igen!
trädgården.
De svarta englarna, som vilja drifva oss ut ur
smidas ihop.
Och fösa oss tillsammans som om vi skulle
Eller som om vi voro dömda att vigas för lifSka vi verkligen gifta oss; sätta oss ner i
samma bo; kunna stänga dörren för verlden och kanske slutligen få frid?
låsa in oss med hvar sitt spöke i hemgift; Du torDig med Jeanne -- och Marion.
Stänga in oss för att pina ihjel hvarandra;
terande mig med Adolphes minne, och jag plågande
begrafves i dag, i denna stund kanske.
Nämn icke Marions namn mer; Du vet att hon
Och Du är icke med?
Det betyder att både Jeanne och polisen ha varnat mig för folkhopens raseri.
Feg också?
Alla laster!
Hur kunde Du tycka om mig?
som var värd att älskas...
Derför att i förgår var Du en annan menniska,
Och nu så djupt sjunken.
heter som icke äro Dina!
Inte så!
Men Du börjar pynta
Dig med dålig-
Men Dina?
jag mig genast litet bättre.
Kanske, ty när Du skenbart blir sämre, känner
domar.
Det är som att gå och sätta bort vissa sjuk-
Och rå har Du också blifvit!
icke vid mig sedan den natten i fängelset.
De satte in en menniska och släppte ut en annan, genom att jag känner mig numera som mensklighetens den porten som skiljer oss från samhället.
Du fiende och jag skulle vilja sätta eld på jorden, torrlägga hafvet, ty endast i en verldsbrand kan min vanära utplånas.
Jag märker allt detta sjelf, och jag kännes
är enka efter en major och har uppfostran, gammaldags begrepp om heder och sådant.
Vill Du läsa det brefvet?
Nej, det vill Du inte! -- Vet Du att nas vid mig; och om jag går ensam, tar polisen mig!
Du att vi måste gifta oss?
Jag fick ett bref från min mor i dag.
Min mor
jag är biltog!
Mitt anständiga umgänge vill ej kän-
oss; det är ju helvetet!
Men, Henriette, innan vi het, så bli vi mera jemnspelta.
Vi afsky hvarandra och vi måste ändå gifta
knyta våra öden, måste Du säga mig Din hemlig-
väninna som råkade i olycka -- Du förstår mig.
Nåväl, jag skall säga Dig den! -- Jag hade en
Jag ville hjelpa henne, ty hennes framtid stod på lifvet till!
spel; och som jag bar mig klumpigt åt, satte hon
kert handladt.
Det var obetänksamt, men det var nästan vac-
anklagar
Du mig.
Så säger Du nu; men nästa gång Du blir ond,
att mitt förtroende till Dig minskats och att jag vet om att Du var den vållande.
Nej, det gör jag icke, men jag kan icke neka
fruktar Din närhet.
Säg mig: älskaren lefver och
Han var medbrottslig!
sådant händer ofta -- och om han skulle känna behofvet att ange sig; då vore Du förlorad.
Tänk då, om hans samvete skulle vakna --
drifver mig till att lefva i sus och dus, att jag aldrig får tid att vakna till full besinning.
Jag vet nog af det, och denna ständiga ångest
din ångest; det är för mycket begärdt.
Och nu vill Du att jag skall ha min giftorätt i
Men när jag delade mördaren Maurice's vanära...
Låt oss sluta...
taget förrän jag har Dig på det klara.
Ty Du skall icke gå och tro Dig vara bättre än jag!
Nej, det är icke slut ännu, och jag släpper icke
Du få!
Du vill strida med mig, alltså?
Godt, det skall
En trumhvirfvel i fjerran.
marken för Din skull, törne och tistel skall hon bära.
Trädgården skall stängas! -- »Förbannad vare
»Och till qvinnan sade Herren...-- -- -- i uniform, artigt.
EN VAKT
Trädgården skall stängas, mitt herrskap!
FJERDE AKTEN
Adolphe och Henriette vid ett bord.
Fru Cathérine vid disken; skrifver i en bok.
ADOLPHE lugnt, vänligt.
smög mig bort, utan tvärtom trodde att Ni svikit mig, så måste det öfvertyga Dig.
När jag för sista gången bedyrar, att jag icke
poliser?