Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En examinerad lärare i hvarje pastorat. 12:o. Herr Doktor Sandberg, hufvudsakligen instämmande i Herr Biskopen Björcks motion, har ansett följande förändringar i afseende å folk-undervisningens ordnande böra, i mån af hvad tid och omständigheter kunde medgifva, till vägabringas, nemligen: a] att uti de färre eller flere Seminarier, som ansågos böra qvarstå, nödigt antal folkskole-lärare skulle bildas till »klarare och redigare insigter, något högre kunskaper samt större skicklighet, än de nuvarande ega»; b) att, efter hand, i hvarje folkrikare Pastorat, eller större Skol-distrikt, åtminstone en så beskaffad lärare skulle anställas och förses med någorlunda tillräcklig lön; kommunerne dock obetagel att, om så önskades och tillräcklig aflöning bereddes, hafva flere examinerade skollärare; c) att i denna pastoratets eller distriktets högre folkskola alla föräldrar, som sådant önskade, kunde för sina barn erhålla en fullständigare och klarare undervisning och utbildning uti de läro-ämneu, som ligga inom folkskolans område, hvartill äfven, så vidt ske kunde, medel borde beredas fattiga barn, sorn hade lust att lära och vore utrustade med bättre naturgåfvor; d) att i denna högre Folkskola, som skulle stå öppen för hvarje yngling, som åstundade begagna densamma, äfven meddelades den inskränktare undervisning, som kunde vara af nöden för de lärare och lärarinnor, hvilka, sedan de af Pastor blifvit pröfvade och godkände, borde hålla småskolor och efter Skol-styrelsens anvisning flytta omkring öfverallt i socknen, för att, med tillhjelp af hemläsningen, bibringa församlingarnes alla hain den läsfärdighet, som är nödvändig för hvar och en i ett christ— ligt samhälle ; e) att de, som undervisade i dessa flyttande småskolor, skulle underhållas och lönas af föräldrarne, men att, om skol-kassan, som först måste förse den högre folkskolan med hvad till densamma erfordras, lemnade något öfverskott, någon del deraf finge, efter Skol-styrelsens bepröfvande, användas till understöd för ifrågavarande småskolor; f) att, der lokala förhållanden lade hinder i vägen för en fast skola, eller, der sådan funnes, men den med högre kunskaper och högre lön försedde examinerade skolläraren icke uti densamma hade tillräckligt antal lärjungar, läraren skulle åligga att flytta sin undervisning ut i socknen på de ställen, Folkskoie-styrelsen bestämde; g) att ingen lärare eller lärarinna borde antagas,
hvarken för högre eller lägre folkskola, utan att, jemte skicklighet och kärlek för undervisnings-kallet, vara känd för en sedlig lefnad, uppriktig gudsfruktan och fromt, allvarligt samt christligt sinnelag; hvilken sistnämnde omständighet motionären ansett aldra vigtigast, på det folkskolan ej måtte undergräfva kyrkan och förstöra den gudsfruktan, som funnes hos Svenska allmogen; hvarjemte motionären erinrat om angelägenheten deraf, att presten, af hvars verksamhet och nit folk-undervisnin - Sammansatta Stats-, Bevilln,- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtsk. Bet.
M 19.
!7 gens framgång och välsignelse vore hell och hållet beroende, måtte begagna alla både offentliga och enskildta tillfällen att bos allmogen inskärpa nödvändigheten af barnens undervisning och skolgång och att vid skol-examina, dem han alltid bordo liålla, vid husförhör, vid tillfälliga undersökningar om christendoms-kunskap och vid förhör med nattvards-ungdomen o. s. v. med nit och eftertryck lägga på föräldrarnes och barnens hjertan, huru nödvändig kunskapen är för dem alla, håde såsom cbristne och såsom samhällsmedlemmar. 13:o. Riksdagsmannen Jonas Andersson från Östergöthlands
Län, hvilken erinrat, att, då 1842 års Folkskole-sladga bestämmer, alt i hvarje församling skall finnas åtminstone en fast skola, dermed otvifvelaktigt varit åsyftad t att hvarje sådan kommun skulle vara försedd med en läroanstalt, der undervisning kunde meddelas i de högre grenar af allmän medborgerlig och praktisk bildning, som vid folkskole-organisationen förnämligast afsågos, eller den i stadgan omtalade maximikurs.
Ett stort rop hade höjt sig mot den fasta skolan, för det den icke motsvarat förhoppningarne; men orsaken till de klagomål, som på många ställen med skäl mot densamma kunde föras, vore, enligt motionärens tanke, alt söka deri, att man missförstått den fasta skolans ändamål och fordrat att densamma skulle besörja all undervisning, från och med den första bokstafs-kännedömen till och med nämnde maximum, och att det ena, som det andra, skulle meddelas af lärare med en i allmänhet klen underbyggnad af kunskaper och en ännu klenare aflöning.
Då man sålunda fordrat för mycket, hade man ej en gång fått hvad skäligen bordt kunna väntas, hvadan man på sednare tider bemödat sig att, med hufvudsaklig ledning af de anvisningar Grefve Thorsten Rudenschöld gifvit, och lemnande åsido tillsvidare allt annat, söka att göra minimi-kursen tillgänglig för alla genom in rättande af mindre iäse-rolar och införande af den, ehuru i sig sjelf ofullkomliga, dock tills vidare för detta ändamål nödvändiga, ambulatoriska läse-ordningen.
Då likväl på detta sätt blott det aldra nödvändigaste, eller innanläsning, utanläsning af cathecbesen samt någon skrifning och räkning, kunde inherntas, så vore det nödvändigt att höja den fasta skolan och att Staten för sådant ändamål mellankomme med erforderlige medel.
På grund häraf och under erinran om de stora fördelar för samhället, hvilka genom en högre upplysnings spridande vunnes och hvilka jemväl i ekonomiskt hänseende gjorde sig gällande genom ökad industri och mot verkande af fattigdom och brott, liar motionären, som dock ansett det mål, han åsyftade, blott efter hand och i mån af stigande intresse för folk-undervisningen kunna vinnas, föreslagit, att hvarje församling, som, vare sig enligt den af Grefve Rudenschöld uppgjorda plan ellet annorledes, och med tillhjelp af skydds-afgift, hvilken motionären ansåg böra uteslutande till ändamålet användas, ordnat den lägre undervisningen på nöjaktigt sätt, samt derefter önskade få jemväl en högre afdelning för undervisning i öfriga uti folkskole-stadgan till en del antydda läro - » Sammansatta Stats-, Bevilln.- samt Ålim.
JU 19. ämnen, hörande till allmän medborgerlig och praktisk bildning, rnåtte af Staten i årligt bidrag erhålla 500 R:dr b:ko, mot vilkor att inrätta en skola, i hvilken endast de, sorn förut inhemta! den i nämnde stadga föreskrifna minimi-kunskapen, skulle intagas och der de skulle af skicklig lärare undervisas dels ytterligare i de uti lägre skolan påbörjade ämnen och dels i öfrigt uti Svensk grammatik, geometri, natural-historia och physisk natur vetenskap, allt med praktisk tillämpning, äfvensom uti Svensk geografi och historia, Sveriges lagar och allmännaste statistiska förhållanden samt teckning; varande af motionären, som beräknat att lärarens lön borde, jemte boställe, utgöras af minst 666 R:dr 32 sk., tillstyrkt, att för ändamålet, som blott småningom kunde vinnas, måtte lill en början anvisas ett belopp af 15,000 R:dr b:ko årligen lill regeringens disposition. 14:o. Riksdagsmannen Jonas Andersson från Östergöthlands län, åberopande hvad han uti nästföregående motion tillstyrkt, i ändamål att högre folkskolor måtte efter hand tillvägabringas, har i sammanhang dermed föreslagit, att till en början ett mera fullständigt seminarium mS inrättas, der personer, som kunna användas såsom lärare vid nämnde högre folkskolor, i den mån sådana varda upprättade, skulle erhålla nödig bildning samt examineras; och enär Stockholm, af flere uppgifna orsaker, vore lämpligaste orten för en dylik bildnings—anstalt, har motionären hemställt dels att dervarande seminarium måtte förses med så talrik lärare-personal, och i öfrigt så inrättas, som för ändamålet blefve erforderligt, dels ock att dertill ina anslås 4,000 R:dr b:ko ärligen, med öfverlemnande åt regeringen att närmare bestämma seminariets inrättning och styrelse. 15:o. Herr Ribbing, Arvid.
Denna motionär har anmärkt, alt, ehuru med de genom Kongl, kungörelsen d. 29 September 1853 intagne förändringar i 1842 års Folkskole-stadga omisskänneligen varit åsyftadt att lätta och befrämja undervisningen i hemmen eller så kallade småskolor, företräde likväl gifvits åt fasta skolan.
Att denna emellertid vore olämplig isynnerhet för vårt i allmänhet glest bebodda land, har motionären ansett vara ådagalagdt genom det af erfarenheten sedan år 1842 bestyrkta förhållande, att nämnde skola antingen vore särdeles ringa begagnad eller ock, då barnen med stränghet tvingades att besöka skolan, att undervisningen der under ett odrägligt sorl bedrefves af den ensamme skolmästaren, som icke kunde egna nog uppmärksamhet åt hvarje lärjunge.
Barnens uppfostran och undervisning blefve i båda fallen lidande, hvaremot med kringvandrande lärare i skolor, som flyttades från hem till hern, från granne lill granne, och blefve föga betungande då de icke oftare, än efter t
Ms ä 2 års förlopp till hvarje åbo återkomme, undervisningen, enligt hvad erfarenheten läst, blefve allmän och skolan införlifvad med och kär för folket, så, att det frivilligt lemnade föda både åt skolläraren och åt de fattigare barnen, mot fördelen all få hafva de egna barnen hemma: hvarjemte det vore af fördelaktigt inflytande på både lärare, barn och föräldrar, att desse sistnämnde såge och Sammansatta Stats-, Bevitln.- samt Allm. Ilesv.- och Ekon.
Ulsk. lht.
JY° 19. 9 och afhörde undervisningen.
För ett allmännare införande af en sådan ordning och på det tillfälle måtte beredas församlingen att entlediga en otjenlig skollärare, hvilket enligt nu gällande föreskrifter icke kunde ske, äfvensom med afseende å den af Rikets
Ständer vid sednaste riksdag gjorda framställning om inskränkning i seminariernas antal och dessas fullkomligare ordnande, hvilken framställning motionären förnyat, har af honom blifvit yrkadt, att Folkskole-stadgan af den 18 Juni 1842, sådan den lyder enligt Kongl, kungörelsen den 29 September 1853, malte undergå följande förändringar, nemligen: att 1 § 1 momentet erhölie följande lydelse: »I hvarje stads-församling och hvarje socken på landet bör finnas skola med »åtminstone en vederbörligen godkänd lärare eller lärarinna.
Tvänne eller flere »till samma pastorat hörande stads- och lands-församlingar eller socknar kunna sig »om en lämplig skol-inrättning förena, der en ringare folkmängd och öfrige för »hållanden en sådan förening påkalla.»
Att 1 2 och 3 momenten sammanföras till ett så lydande: »Der byar, torp eller lägenheter äro så aflägse, alt dithörande barn icke utan »svårighet kunna begagna fast skola eller vid allmänt skoleställe sig infinna, »böra mindre eller hemskolor inrättas och förses med lärare eller lärarinnor.»
(Der 3:dje mom. längre fram i författningen åberopas, skulle i stället 2:dra mom. införas.)
— Att 4 § 8 mom. skulle utgå och 9 mom. i stället uppflyttas såsom det 8:de.
— Att 5 § 1 mom. måtto utgå och de öfrige momenten i samma § uppflyttas samt deribland det (nuvarande 2:dra) blifvande lista mom. erhålla en så förändrad lydelse: »För hvarje Seminarium till lärares elier lärarinnors bildande, förordna Konsi»storium en dertill skicklig föreståndare» etc.
— Att 5 § 5 mom. skulle få följande lydelse: »Församling ege att skollärare eller lärarinna på kortare eiler längre tid, dock »minst ett år, antaga, ehvad den förre ensamt som skollärare skall tjenstgöra eller »med detta kall förena klockare-beställningen, som upphör samtidigt med Iärare»kallet.
Egande socknen att likaledes öfverenskomma med läraren om lörtsatt tjenst»göring, sedan tid, hvarpå han först blifvit antagen, löper till ända, eller att någon »annan i hans ställe antaga.»
— Att 6 § 5 mom. skulle utgå och de efterföljande i nummerordningen uppflyttas.
De fasta skolehusen har motionären ansett böra fortfarande begagnas såsom boställen ät skollärare och för meddelande af särskild undervisning åt dem, som, efter att hafva inhemtat den allmänna undervisningen, önskade ett högre kunskapsmått, hade råd att sig det förskaffa eller ansåges deraf särskildt förtjenle.
4 Samt. 2 Afd. 8 Haft. 2 10 Sammansatta Stats-, B wilin.- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet M 19. 16:o Friherre Hjerta, K Ph., sorn lör folkskoleväsendets behöriga ordnande ansett nödigt, att de flesta, om ej alla Seminarier för folkskolelärare skulle indragas samt antingen ett eller flera nya fullständigare Seminarier inrättas och bildandet af nämnde lärare förvisas till Universiteten; att ett större antal småskolor skulle bildas med lärare-personal, tagen Iliand för handen varande, för detta kall tjenliga män eller qvinnor i orterna; att ett ringare antal högre folkskolor, kallade Distrikts— skolor, inrättades, försedde thed lärare från de nybildade Seminarierna eller från Universiteten; att Grefve Thorsten Rudenschöld försattes i tillfälle att hålla ett Privatseminarium; samt slutligen att öfver folkskolorna måtte tillsättas Inspektörer, förslagsvis fem till antalet, hvilka genom resor i orterne och besök i skolorna skulle utöfva tillsyn å folkskoleväsendet och meddela erforderliga råd och anvisningar; varande af motionären föreslaget, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det en Kommittée af sakkunnige, för folkskolans framgång och landets väl varmt intresserade män snarligen blefve nedsatt, för att företaga en grundlig revision af Folkskole-stadgarj med hvad för öfrigt till folkskoleväsendet hörer och så väl afgifva betänkande i ämnet, som utarbeta förslag till ny dylik v ta tiga; samt att Kongl, Maj:t sedermera behagade i Nåder vidtaga de åtgärder, som, på grund af Kommittéens utlåtande, kunde finnas tjenlige för åstadkommande af en sann och lefvande folkbildning. 17:o Herr Hjerta, Lars Johan, som anfört att, oaktadt den frikostighet Rikets Ständer under sednaste tjugu åren visat för undervisningsväsendet och särskildt för folkskolorna, vore likväl lärarne vid dessa allt för svagt aflöuade, så att i allmänhet blott sådane personer, hvilka saknade ulsigter till en mera tryggad bergning, idler de kunskaper, som derå kunna göra anspråk, sökte dylika befattningar, som alltså vanligen komme att beklädas af personer, hvilka nödgades anlita den dermed förenade torftiga utkomst för alt undgå eländet.
Inflytandet häraf på skolornas skötsel vore lätt insedt.
Om ock den första undervisningen vore mycket enkel hvad kunskapsfordringarne angick, så vore det dock angeläget för det moraliska intryck, som barnasinnet så lifligt emotloge, att lärdomarne meddelades med nit och kärleksfullt sinne.
Äfven för den händelse att läraren vore en man med upplyst förstånd och värma för sin sak, skulle nitet säkerligen förslappas genom den tryckande känslan af brist på det nödvändiga.
Ett verksamt botemedel häremot vore alt tillräckligen höja folkskolelärarnes löner; men med de stora fordringarne på löneförbättringar, som nu yppat sig, vore det, lindrigast sagdt, tvifvelaktigt om någon ting kunde blifva öfrigt till ökade anslag åt folkskolorna.
Det lunnes emellertid en annan utväg att åtminstone förminska de skadliga verkningarne af de antydde olägenheterna.
Det vore en erkänd sanning, att det uppvexande slägtels uppfostran och lörsta bildning till sedlighet och kärlek för det goda och ädla företrädesvis tillhörde qvinnan, såsom en af hennes skönaste bestämmelser.
Ett i allmänhet mildare sinnelag, mera tålamod, en finare känsla af grannlagenhet, i förening med Sammansatta Stals-, Remlin.- samt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Ulsle.
JVs 19.
11 större snabbhet i uppfattning och aktgifvaride vore egenskaper, som qvinnan egde i högre grad än mannen och hvilka syntes hafva ät henne anvisat rättigheten att, blifva använd vid ungdomens undervisning långt mera, än som eger rum.
Härtill komme den ekonomiska sidan af saken.
En lön af 200 eller 300 R:dr, knappast tillräcklig till anskaffande af en ensam manspersons enklaste lifsförnödenheter och lemnande intet rum för tanken på att kunna försörja familj, skulle deremot utgöra ett önskningsmål för månget väl uppfostradt och bildadt fruntimmer, som vore i saknad af egen förmögenhet.
Qvinnan hade vanligen långt ringare anspråk, än mannen, för lefnad«behofvens tillfredsställande.
Ogift, vore hon i de liesta fall van att inskränka sig till stor tarflighet och att deri finna sig med mera förnöjsamhet än mannen.
Yore hon åter gift, men mannen icke hade oberoende förmögenhet eller ett indrägtigare yrke, blelve det för henne en icke obetydlig vinst att, under en verksamhet af den ädlaste och mest fruktbärande beskaffenhet, kunna bidraga till det gemensamma hushållet.
På dessa och flera anförda skäl har motionären tillstyrkt, att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Maj:t i underdånighet uttrycka den önskan, att fruntimmer, som visat sig ega dertill erforderlig insigt och vitsord om godt uppförande, må, der särskilda hinder deremot ej möta, företrädesvis komma i åtanka till bestridande af undervisningen i folkskolorna. 18:o Grefve Liljencrants, G. F., har erinrat, alt, då Staten å ena sidan vore pligtig att i möjligaste måtto underlätta medlen för dess medlemmars trefnad och utkomst, så borde ock å andra sidan Staten afhålla sig från att, under förespeglande af framtida förmåner, indraga dess medlemmar på banor, der verkligheten ingalunda motsvarade förhoppningarne.
Uti ett sådant missförhållande blefve med hvarje år allt mer och mer de unge män inledde, hvilka, öfvergifvande sin förra samhällsställning, egnade sig åt folkskolelärare-kallet, och af sådan anledning sökte inträde i de för sådane lärares bildande inrättade Seminarier.
Om nu härvid jemväl inträffade, att just desse lärare från inrättningens första uppkomst af många ansetts såsom det väsentligaste hindret för folkskolans ändamålsenliga ordnande ej blott till läro- utan äfven till uppfostringsanstalt, en åsigt som numera kunde anses hafva öfvergått till allmän öfvertygelse, så tycktes det vara hög tid att upphöra med åtgärder, så litet, tillfredsställande för det allmänna och ej heller stort mera gynsamma för de nämnde individerna.
Motionären har derföre föreslagit, att de för skollärarnes bildande befintliga Seminarier, sådane de nu äro ordnade, måtte med snaraste indragas; men då det likväl, afven med afseende å Herr Hjertås ofvan anförda förslag om fruntimmers antagande att förestå folkskolor, torde blifva af vigt, att personer, som känna sig kallade lill det dyrbara värfvet att upplostra barn, men sakna de dertill erforderliga insigter och kunskaper, må ega tillfälle att sådane förvärfva, har motionären tillika hemställt, att af de tillgångar, sorn de indragne Seminarierna gjorde påräkneliga, en summa al omkring 3,000 R:dr R:ko skulle ställas till Kongl. Majrts förfogande, för alt, der omständigheterna dertill för - 12 Sammansatta Stals-, Bevilln.- samt Allm.
Be sr.- och Ekon.-TJlslc. Bet.
Jtf! 19. anledde, kunna användas såsom understöd åt lämplige och nitiske personer, män elier qvinnor, hvilka hvar (ör sig anmälde sig vilja upprätta undervisnings-anstalter för bildande af folkskolelärare eller lärarinnor; varande följande närmare föreskrifter af motionären förslagsvis uppgifne, nemligen: att, om dylik läro-anstalt, som nyss nämndes, pröfvas behöflig, kungörelse derom öfver hela Riket skulle meddelas, på det sökande till föreståndare-platsen dervid må kunna fritt anmäla sig och tillfälle blifva att erhålla till dessa platser fullt värdiga personer; att för dylik befattning skulle anvisas årligt arfvode, lämpadt efter omständigheterna och ej öfverstigande 400
R:dr för man och 266 R:dr 32 sk.
B:ko för qvinna; att, der sådan anstalt blefve inrättad, kungörelse om dess tillvaro borde införas hvarje halft år i någon mera spridd tidning, på det föreståndaren eller föreståndarinnan må kunna bland många sökande till elever göra urval af de till lärare-platsen lämpligaste perso nerne; att såsom grund för understöds åtnjutande af allmänna medel ej i allmänhet måtte stadgas skyldighet att undervisa något visst antal lärjungar, utan att denna bestämmelse mätte bero af vederbörandes pröfning för hvarje särskildt fall; att ersättning -för elevers undervisning och underhåll ej skulle utgå för år, utan för den tid och det antal elever, som styrktes verkligen hafva åtnjutit undervisning och underhåll, der detta sednare för understöds åtnjutande vore betingadt; att det af allmänna medel bestämda bidraget ej behöfde användas till lika belopp för de under visnings-anstalter, som för de olika könen kunde varda upprättade, utan finge begagnas på det sätt, som för ändamålets ernående vore lämpligast; att viss minimi ålder för inträde såsom elev vid undervisnings-anstalten bestämdes; att bidraget till elevernas underhålls-kostnad borde lämpas efter omständigheterna, men ej i något fall om året öfverstiga 120 R:dr för man och 80 R:dr, allt Banko, för qvinna; samt att sålunda erhållen undervisning ej medförde någon företrädesrätt vid frågan örn skollärares tillsättande; och har motionären slutligen, såsom ett hufvudsakligt syftemål med förslaget, uppgifvit, att ej andra personer skola eftertrakta föreståndareeller skollärare-befattningar, än sådane, som af kärlek för det uppvexande slägtet kände sig kallade att verka för dettas uppfostran. 19:o Herr Kyrkoherden Otterström, sorn föreslagit: a) att Rikets Ständer skulle för sin del besluta, att med totalt upphafvande af nuvarande seminarii inrättning måtte organiseras en ny, helst ett enda CentraI—institut, i hjertat af Riket, företrädesvis på landet och utan för nära beröring med stadslifvet, eller högst två Seminarier, ett i norra och ett i södra delen af Riket, men att åt Kongl. Maj:t skulle öfverlemnas att utse och bestämma lämpligaste platsen och i öfrigt bestyra om organisationen; b) att för detta ändamål skulle ställas till Kongl. Maj:ts disposition hvad af de 80,000 R:dr vore disponibelt, hvilka nu äro anvisade såsom bidrag till bildande af en fond för folkskolelärares pensionering, sedan del visat sig vara utan ändamål att för en sådan fonds bildande påräkna nämnde lärares egna och skol—distrikternas bidrag;
c) att på ordinarie stat skulle uppföras och på Cen - Sammansatta Stats-, Bevilln.- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Jtä 19.
15 tral-institutet öfverföras de årliga anslag, som hittills utgått till Seminarierna, men, om två nya Seminarier inrättas, det årliga anslaget, fördelad t på båda instituten, ökas med femtio procent.