Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
mitt ärende.
o c h biografi yttrade fröken efter några ögonblicks eftertanke.
» Nåja, lilla t e l e f o n a p p a r a t e n, o c h j a g h v a r f ör i c k e?
I d u n är m i n g a m - tänker l a v ä n s e d a n t i o år.
oss, a t t d e t är g a n s k a f å af som studerat dess inre blir det något m e k a n i s m, m e d alla dess märk- att skrifva o m.
v ä r d i g a s k r u f v a r, h j u l o c h fina och silkesspunna alltsammans! » Och få trådar.
h v a d helt säkert ytterst v e t a är att e n s v e n s k k v i n - na i icke oväsentlig grad m e d sitt arbete bidragit till den M e n icke märkvärdigt Ett a r b e t s a m t s j ä l f s t ä n d i g t lif — s e d ä r Och n u till i n t e r v i e w e n.
Fröken Hammarström är stockholmsbarn och född den 4 november barn lefonväsende lika u n g d o m l i g som han.
ernått, het i vår hufvudstad.
isynner- T y, san- med 1 8 2 9, alltså o f a n t l i g a u t s t r ä c k n i n g v å r t te- vår konung års- och För- ä l d r a r n c v o r o b o m u l l s - o c h si-
IDUN ISO 189 - 5 F ö r r ä n m a n tadlar, b ö r m a n p r ö f v a, o m m a n ej s k u l l e k u n n a ursäkta.
C. Lichtcnberg.
denfahrikanten i S t o c k h o l m Per H a m m a r ström o c h dennes m a k a J o h a n n a Christina H o l m b e r g.
S y s k o n r i n g e n u t g j o r d e s af f e m länkar, hvaraf H a n n a var d e n äldsta.
H e m m e t v a r ett s å d a n t d ä r g a m m a l d a g s, g o d t b o r g a r - h e m, där ständigt den yttersta o r d n i n g härska- d e o c h d ä r fliten s t r ä n g t o d l a d e s.
H ä r i d e t v a r m a, k ä r a h e m m e t förflöt d e n f ö r s t a l y c k - l i g a b a r n d o m e n.
M e n så k o m s k o l t i d e n.
H a n - n a s a t t e s d å i fru N o r b e r g s o n s s t o r a f l i c k s k o l a, h v i l k e n v a r b e l ä g e n v i d S t o r t o r g e t, o c h fick här u n d e r n å g r a år i n h ä m t a k u n s k a p e r o c h v i s d o m.
S e d e r m e r a g e n o m g i c k h o n en kurs i e n m ä n g d finare h a n d a r b e t e n h o s fru Cha- tillon v i d N y t o r g e t, hvilken u n d e r v i s a d e i k o n s t e n att g ö r a b l o m m o r o c h f r u k t e r af v a x m.
F a d e r n v i l l e n ä m l i g e n att alla b a r n e n s k u l l e l ä r a ett l ä t t a r e y r k e.
S å flög lilla H a n n a för f ö r s t a g å n g e n u r b o e t.
F ä r d e n gällde Ö l a n d, där h o n h a d e en släkting, prosten S t o c k e n s t r ö m, i hvars h u s h o n v i s t a d e s i c k e m i n d r e ä n s e x år, därunder inhämtande allt, s o m r ö r h u s - hållet o c h landthushållning, hvilka n y t t i g a kunskaper unga flickor m å h ä n d a b ä s t er- hålla i ett p r ä s t h u s p å l a n d e t.
M e n så k o m b u d, att m o d e r n i n s j u k n a t, och hon skyndade hem.
Sjukdomen varade flere år, o c h u n d e r t i d e n f ö r e s t o d H a n n a hela h u s e t s o m e n g o d o c h p r a k t i s k d o t t e r.
M o d e r n b l e f d o c k s l u t l i g e n frisk o c h n å d d e e n h ö g å l d e r.
H o n d o g f ö r ett p a r år s e d a n, n i t t i o år g a m m a l.
F a d e r n afled r e d a n 1 8 6 8.
på » Nå, m e n hur k o m fröken d e n i d é e n att t i l l v e r k a Hammarström telefontråd? » » J o, d e t v a r så, att j a g af m i n far f å t t en liten karkasmaskin.
J a g g j o r d e alltså karkas i långa banor, m e n det var just icke m y c k e t att f ö r t j ä n a p å.
D å så A l l m ä n n a t e l e f o n b o l a g e t b ö r j a d e s i n v e r k s a m h e t, un- drade j a g, o m j a g icke skulle kunna v å g a m i g p å t i l l v e r k n i n g e n af d e n ö f v e r s p u n n a koppartråd s o m begagnades.
Jag undersökte och experimenterade och slutligen trodde j a g m i g ha k o m m i t under- fund m e d hemligheten.
Beslut o c h hand- l i n g h a alltid v a r i t e t t h o s m i g.
N ä r j a g t r o d d e m i g fullt s ä k e r p å m i n s a k, g j o r d e j a g ett b e s ö k h o s direktör Cedergren o c h visade mina profver.
H a n blef f ö r v å n a d öfver trådarnes smi- d i g h e t, m e n y t t r a d e att d e b l e f v o f ö r d y r a att t i l l v e r k a h e m m a.
H a n h a d e j u s t n u e n a g e n t f ö r e n u t l ä n s k firma h o s s i g, s o m b j ö d ut d y l i k tråd för lefva kronor kilo.
J a g t e g — t y j a g h a d e e j t ä n k t få så m y c k e t — m e n s a d e s l u t l i g e n, att ä f v e n j a g k u n d e l e v e r e r a till e l f v a k r o n o r.
S å fick j a g m i n l e v e r a n s, — m e n g l ä d j e n v a r a d e i c k e l ä n g e, t y s n a r t k o m b u d från b o l a g e t m e d i n h i b e r i n g af b e s t ä l l n i n g e n.
A g e n t e n h a d e g i f v i t n y t t a n b u d efter å t t a kr.
k i l o.
M e n d e t g ä l l d e e n d a s t att h å l l a u p p i v i n d.
» K u n n a d e l ä m n a f ö r åtta, så k a n j a g d e t också » — och därvid blef d e t!
» D e t t a v a r j u e n v a c k e r s e g e r f ö r d e n en- samma kvinnan gent emot männen.
När utländingarne fingo h ö r a, att t r å d k u n d e göras i Sverige, k o m m o de m e d n y a o c h f ö r b ä t t r a d e s o r t e r, s o m b e s t o d o af k o p p a r, paragummiband, däröfver dubbel spanad samt slutligen vaxning.
M e n fröken H a m - m a r s t r ö m f ö l j d e m o d i g t m e d alla f ö r b ä t t - r i n g a r o c h h ö l l d e m djärft s t å n g e n.
M e d d e n s v å r a v a x n i n g s p r o c e s s e n v a r v ä r s t att k o m m a under fund, m e n äfven det gick.
N u h a d e h o n eröfrat erkännande och m a r k n a d för sin fabrikation, o c h h o n h a d e d e n g l ä d j e n att få l e v e r e r a t e l e f o n t r å d, i c k e a l l e n a s t till A l l m ä n n a t e l e f o n b o l a g e t, u t a n ä f v e n till a k t i e b o l a g e t L.
E r i c s s o n &amp; c: o.
s a m t flere t e l e f o n f a b r i k e r så v ä l i h u f v u d - staden s o m i landsorten.
D e n största triumfen v a n n fröken H a m - m a r s t r ö m v i d den stora maskinutställningen i S t o c k h o l m 1 8 8 6, då h o n tilldelades första priset för sin tillverkning.
H o n h a d e endast tecknat sig H.
H a m m a r - s t r ö m, m e n d å j u r y m ä n n e n fingo v e t a, att ut- s t ä l l a r e n v a r e n kvinna, s k y n d a d e d e i s a m l a d flock till h e n n e s lilla f a b r i k f ö r att — k o n - statera faktum.
Fabriken, j a!
— N u har verkligen fröken H a m m a r s t r ö m e n e g e n f a b r i k — låt v a r a i miniatyrstil, m e n det behöfs icke större.
Innanför d e n lilla b e h a g l i g a v å n i n g e n l i g g a d e t v å f a b r i k s r u m m e n, o c h d e t är m e d s a n t n ö j e v i, efter v ä n l i g i n b j u d a n, t r ä d a d ä r i n.
H e j, h v i l k e t surr från alla d e s m å m a s k i - n e r n a, h v i l k a d r i f v a s af e n l i t e n n ä p e n m o t o r.
D e t riktigt svindlar för ö g o n e n, när m a n b e t r a k t a r alla d e s s a k u g g a r, h j u l o c h rullar, h v i l k a i y r a n d e fart flyga k r i n g o c h b l i x t r a för b l i c k e n l i k s o m i alla r e g n b å g e n s f ä r g e r — e n reflex af d e t g r ö n a, r ö d a, g u l a o c h g r e d e l i n a silke o c h t r å d, s o m a f v i n d a s d e h u n d r a d e rullarne för att spinnas o m d e n s m a l a, m j u k a k o p p a r t r å d e n.
D e t är sanner- l i g e n m y c k e t i n t r e s s a n t att s k å d a, ä f v e n o m m a n i b ö r j a n h a r s v å r t att s ä t t a s i g i n i a r b e t e t s alls i c k e l ä t t a t e k n i k.
F r ö k e n H a m m a r s t r ö m har här sex ma- skiner, s o m nästan ständigt äro i g å n g o c h h v i l k a m e d l ä t t h e t s k ö t a s af t r e n n e u n g a m e d h j ä l p a r i n n o r, h v i l k a alla m e d lif o c h l u s t ä g n a s i g åt d e t n ä t t a a r b e t e t.
Här tillverkas för närvarande dubbelspun- nen tråd, ledningstråd, telefonsnören s o m förmedla taltuben m e d luren, de eleganta m i k r o f o n s n ö r e n a, h v i l k a k o m m a att u t t r ä n g a d e förra, s a m t s l u t l i g e n alla d e s s a hårfina silkesspunna trådar, s o m användas inne i apparaterna.
F r ö k e n H a m m a r s t r ö m m e d g a f v i l l i g t, att p å s e n a r e t i d e n u p p s t å t t i c k e få k o n k u r r e n - ter, till f ö l j d af t e l e f o n n ä t e t s o f a n t l i g a till- v ä x t.
M y c k e t t a g e s n u från u t l a n d e t, t r o t s d e n ganska h ö g a tullen, o c h d e s s u t o m ha v i fått e n t e l e f o n t r å d s f a b r i k i n r ä t t a d v i d S u n d b y b e r g.
M e n o a k t a d t allt d e t t a har h o n fullt u p p att g ö r a o c h ä m n a r i c k e — t r o t s s i n a n ä r a s j u t t i o år — ä n n u s ö k a e n välförtjänt hvila.
I m e d l e t af 1 8 8 0 - t a l e t f ö r e t o g h o n e n ut- rikes resa, h v a r v i d h o n b e s ö k t e T y s k l a n d f ö r att få s e d ä r v a r a n d e f a b r i k e r i h e n n e s bransch — » m e n det hade j a g inte m y c k e t för » — sade fröken H a m m a r s t r ö m.
» D e voro tysta o c h hemlighetsfulla s o m E g y p t e n s p r ä s t e r, o c h j a g fick i c k e e n s k a s t a en blick in i deras fabriker, — m e n det g j o r d e d e t s a m m a!
J a g h a r r e d t m i g lika bra ändå! » O c h h ä r m e d v a r m i n i n t e r w i e v slut.
J a g a f l ä g s n a d e m i g m e d e n k ä n s l a af aktning o c h b e u n d r a n för en kvinna, hvil- k e n ä g t o c h ä g e r d å d k r a f t att a l l d e l e s p å e g e n h a n d finna, ordna o c h drifva en v e r k s a m h e t, h v i l k e n i v a n l i g a fall f o r d r a r e n driftig m a n s h e l a e n e r g i.
F r ö k e n H a n n a H a m m a r s t r ö m s d j ä r f v a o c h l y c k a d e lifsgär- ning torde tjäna s o m e x e m p e l för m å n g a.
Adolf Hettandet: * Vår.
y *) ärens första fägring — du, den underbara — hvad kan mera likt min svenska flicka vara?
Solens guldregn öfver hvita hagtornssnåret skimrar som en gloria kring det gyllne håret.
Och den blåa himlen mellan furor höga glänser lika solvarm ur ett kvinnoöga.
Vaknad sång i skogen efter dagar tunga — så i ljusa drömmar kan min flicka sjunga, Hennes barm, jungfrulig, har af anemonen fått den friska doften och den skära, tonen.
JVar hon så med sippor i de späda händer drömmande från skogen daggfrisk återvänder — Ar det liksom våren, efter vintern långa, kom med sol och sånger in på gator trånga ... Daniel Fallström.
* Mellan mannens o c h kvinnans egenskaper råder en så stor skillnad, att den ena icke kan tränga in på den andras område, utan att utsätta sig för det straff, som naturen plä- gar döma till, när hon blir kränkt.
A t t kalla en karl för en kvinna eller en kvinna för en karl har i alla tider ansetts för en stor skymf.
Vinje.
IDUN 1898 Något om sann och falsk personlighet Med anledning af ett tal för dagen, I d u n s senaste n u m m e r finna v i infördt r fröken Ellen K e y s kraftiga o c h inspire- r a d e t a l till I b s e n v i d d a m e r n a s f e s t å H a s - selbacken.
D e t t a tal h a r s e d a n i flere a f h u f v u d s t a d e n s d a g l i g a t i d n i n g a r b l i f v i t b e m ö t t så v ä l m e d den skarpa kritikens gissel s o m o c k m e d h u m o r n s o c h satirens pilar, j a g vill därför på intet vis v ä n d a m i g m o t h v a d fröken Key s a g t, u t a n fast h e l l r e s ä g a n å g r a o r d o m h v a d h o n icke s a g t.
H ä r t a l a s så m y c k e t o m p e r s o n l i g h e t, p e r s o n l i g f r i g ö r e l s e o c h » s j ä l f h ä f d e l s e », så s t o r a o c h s t a r k a o r d o m att v a r a s i g själf s a m t o m lidelsen, s o m o c k kallas kärlek; ja, d e t är i a l l o ett m Ä - s p r å k, o c h j a g t r o r n o g att m å n g a k v i n n o r m e d m i g, s o m v e r k l i g e n i s t i l l h e t s ö k a att l ö s a v å r t h å r d a lifsproblem, undrande fråga: Går här vä- g e n till l ö s n i n g?
N o g v i l j a v i v a r a s a n n a, stå klara inför oss s j ä l f v a ^ o c h andra, m e n med » h ä n s y n s l ö s h e t » tro v i oss ej k u n n a h i n n a f r a m till m å l e t.
J a g fruktar, att b e g r e p p e n p e r s o n l i g h e t och » s j ä l f h ä f d e l s e » så l ä t t k u n n a b l i f v a e n t ä c k m a n t e l f ö r h å r d e g o i s m, att d ä r i g e n o m å t e r så m å n g e n fin o c h v e r k l i g t ä d e l, f a s t m i n d r e djärf natur — s o m j u o c k s å b ö r äga d e n frigjorda personlighetens rätt — kan bli u n d e r t r y c k t.
D e t blefve ej » t h e survival of the Attest » utan » the survival of t h e s t r o n g e s t ».
S a n n p e r s o n l i g h e t är e n h ä r l i g e g e n s k a p, men här finnes o c k e n falsk sådan, o c h det är d e t t a s o m j a g s k u l l e ö n s k a t att fröken K e y — h v i l k e n k a n i n l ä g g a så öfvertygande e c h innerlig v ä r m e i sina o r d — velat betona.
D e t är d e t t a j a g s a k n a r.
För att h i n n a f r a m till klar, s u n d, l u g n personlighet måste v i äga djup ansvars- k ä n s l a o c h o m m ö j l i g t ä f v e n f ö r m å g a n af logisk slutledning.
T a g a vi bibelns enkla ord: » allt h v a d I viljen m ä n n i s k o r n a skola göra eder, det g ö r e n I o c k d e m », såsom v å r t r ä t t e s n ö r e, så l ö p a v i e j fara att k o m - ma p å villospår.
Stilla o c h i d e t t y s t a skall p e r s o n l i g h e t e n u t v e c k l a s m e r o c h m e r, tills d e n är s t a r k n o g att l y s a, v ä r m a o c h värna d e m, s o m ännu söka.
M e n aldrig nås idealet m e d » mandhaftige skridt o c h store a r m e s v i n g »; tung, brant o c h ödslig är o f t a v ä g e n till s a n n i n g e n s t e m p e l.
H v a d å t e r beträffar f a l s k p e r s o n l i g h e t, sä l å t o s s g e d e n d e s s r ä t t a n a m n: hän- synslös e g o i s m, s o m därest den ej kväfves, en d a g skall b l i f v a v å r g r y m m a s t e t y r a n n, h v a r s fjättrar k a n s k e ä r o f ö r s t a r k a o c h bryta.
U n d e r l i g t s y n e s d e t m i g att f r ö k e n K e y ställer d e s s a o r d till d e n s t o r e d i k t a r e n: » F ö r d i g ä r o t v i f l e t o c h s o r g e n större ä n t r o u o c h h o p p e t, m e n ä f v e n f ö r d i g är fort- farande kärleken störst », han, som på Peer Gynts ångestfyllda fråga: » Hvor Hvor var jeg var jeg som mig selv, som den hele, med Guds sandef stoempel på den min pandef *.
låter S o l v e j g — d e n i b i d a n d e, f ö r s a k a n d e kärlek pröfvade Solvejg — svara: » Z min tro, i mit håb, i min kcerlighed » 131 Sanna, lugna, harmoniska teckna sig Ib- sens tidigare k v i n n o t y p e r, s å s o m Margareta, A g n e s, S o l v e j g, o c h n o g stå d e p å l å n g t kla- r a r e p e r s o n l i g g r u n d ä n t. e x.
R e b e c c a, F r u e n fra h a v e t o c h H e d d a G a b l e r.
Hvil- ken i g r u n d e n g o d o c h m o d i g liten k v i n n a är e j N o r a — m e n h o n h a r e j lärt an- svarets vikt, o c h när h o n g e n o m ångest och f ö r t v i f l a n får s y n p å l i f v e t s kraf, d å v a k n a r o c k k ä n s l a n af n ö d v ä n d i g h e t e n att k ä n n a s i g själf.
H e n r i k I b s e n h a r g i f v i t o s s k v i n n o r dju- pa p r o b l e m att b e g r u n d a o c h g e n o m att d r a g a u t k o n s e k v e n s e r n a så s k a r p t o c h o m u t - ligt s o m han gjort det, varnar han o c h vi- sar h a n j u s t, h v a r t d e n h ä n s y n s l ö s a » själf- häfdelsen » o c h » lidelsen » kunna leda oss, v i s a r, h u r u j u s t k ä r l e k e n v å l d f ö r e s o c h er- sättes af o t y g l a d e g o i s m.
O n s k l i g t är, att allt flere af o s s k v i n n o r m å t t e g e n o m stilla s j ä l f p r ö f n i n g n å f r a m till s a n n p e r s o n l i g h e t, m e n j a g t r o r, att v i f i n n a d e n s ä k r a r e på " s j ä l f f ö r s a k e l s e n s än själfhäfdelsens väg.
Segrare.
En skiss, tillägnad författarinnan af berättelsen » Skrinlagda b l o m m o r » i Iduns n u m m e r för den 8 april, af Nils Lykke.
n kväll när höststormen gaf hvita vågor åt fjorden därute o c h det djupa mörkret nästan förkväfde skenet från gatornas lyktor, satt den gamle konstnären rökande i sitt rum, ensam m e d sina tankar.
H a n s dags arbete var slut; nothäf- tena lågo tillslutna på sina hyllor, o c h tyst stod det eleganta pianot, vid hvilket han brukade ackompanjera sina elever.
Stillheten omkring ho- nom var fullständig, o c h alla de tusen skiftande tankarna, som slumrat under det trägna arbetet, eller också blott tagit sig uttryck i egendomliga ord, som ingen annan än han själf förstod, de fyllde hans sinne och höllo fest i hans ensam- ma h e m.
Såsom nu hade han suttit kväll efter kväll under dessa den frivilliga landsflyktens år o c h låtit det lif, s o m han hade b a k o m sig, möta det lif, s o m var det närvarande.
Hvar gång natten sänkte sig öfver den norska hufvudstaden drogo hans tankar bort öfver de höga fjällen på vall- färd till landet på andra sidan.
Den grånande konstnären tänkte på det lilla landet, s o m han med en missförstådds afvoghet ringaktade o c h på samma gång älskade med sitt stora hjärtas hela glöd.
I sina drömmar under de ensamma kvällarna firade han på nytt triumferna i rampens ljus, han var åter landets sångarkung, älskad af kvin- norna, hatad o c h fruktad af alla dem, som hans skarpa ord träffade.
Men utan smärta hade han sett de tunga la- gerkransarna förtorka o c h de små doftande bu- ketterna vissna.
Det var icke öfver d e m, han sörjde nu i enslighetens dagar: det var öfver nå- got annat.
Han hade älskat konsten på annat sätt än de glada kamraterna, hvilka beundrade hans sång och logo åt hans bitande skämt; han hade d r ö m t om att reformera o c h höja; gudinna skulle kon- sten vara o c h ej blott tärnan, s o m gycklade till den tanklösa massans förnöjelse.
Han hade ar- betat o c h stridit; sin sångartron hade han lämnat för lärarens kateder, m e n han hade offrat sig utan att segra.
I denna stund var han nästan lika arm s o m de gamla nakna träden därnere i par- ken, hvilka han hörde kvida o c h jämra sig under stormens tuktan.
Mången kväll, när han s o m nu lyssnade på de plågade trädens klagan öfver sina röfvade löf, förekom det h o n o m, s o m han själf blifvit ett sådant där gammalt förtorkadt träd utan blad.
K o m m e n til detta ställe i sina tankar, bruka- de den gråhårige mästaren alltid hastigt resa sig upp ur stolen o c h på närmaste bord söka reda på någon b o k för att i dess innehåll finna någon timmes glömska.
Så gjorde han också denna kväll, o c h under sitt sökande efter lektyr råkade han få i hän- derna ett litet häfte, hvars utseende föreföll ho- nom fullständigt obekant.
Det var en skrift i ett natuvetenskapligt ämne; författarens namn stod angifvet på titelbladet, o c h han var profes- sor.
Den ensamme förstod, hur den lilla afhand- lingen hamnat hos h o n o m.
Under dagens lopp hade han fått hälsningar därhemifrån g e n o m en ung resande vetcnskapsidkare; det var troli- gen han, s o m glömt kvar häftet.
Liknöjdt tog den gamle skriften för att lägga undan den för sin glömske gästs räkning, dä hans blick en minut k o m att stanna vid författare- namnet.
Hvar o c h i hvilket sammanhang hade han sett detta namn förut?
Jo, så var det!
För 40 år sedan hade han sett det tillsammans med namnet på en liten blond flicka, s o m k o m m i t i hans väg o c h under några solljusa dagar syssel- satt h o n o m.
Det var hennes man, s o m skrifvit denna afhandling, s o m hans resande landsman k o m m i t att glömma hos h o n o m.
Mästaren sjönk åter ned i sin stol o c h började d r ö m m a o m denna lilla flicka, på hvilken en slump åter fästat hans tankar.
Han erinrade sig, hur de först hade råkats.
En vårdag, när den blida solen lockat skaror af ljusklädda männi- skor ut i » torget », hade hon gått utanför den teater, hvars sceniska prydnad han var, o c h så hade han fått se henne.
H v a d hon var vacker!
Smärt s o m ett femton- års barn o c h m e d röda friska kinder o c h tungt hår.
Det var s o m hans vackraste drömmar före- nat sig med vårens ljusa fägring o c h tagit gestalt i henne!
Och hvilken oskuld o c h naturlighet hade ej hela hennes uppträdande visat!
Han kände kvin- n o r n a godt — den tiden; han var j u deras af- gud, den de tillbådo m e d heta blickar o c h vackra ord, s o m gåfvo sig sken af att prisa hans konst.
För mången af d e m skulle han knappast ha velat offra sin hund.
Men något hade sagt honom, att h o n var renare o c h bättre än de andra.
Likväl hade han varit nog djärf att tilltala henne, hvarvid h o n hade afvisat h o n o m ungefär på samma sätt, som Margareta atvisade den på- trängande Faust.
Då hade han plötsligt fattats af en underlig lust att åtminstone få växla några ord m e d denna sköna flicka.
Han hade hört, att hon förgäfves säkt att få biljetter till aftonens föreställning, vid hvilken han skulle uppträda, och detta gaf h o n o m anledning att erbjuda hen- ne ett par.
H o n hade på ett förtjusande sätt tackat h o n o m för hans vänlighet o c h när de, efter att ha växlat några hälft allvarsamma hälft skämtsamma ord, • skildes åt, hade han som pris för biljetterna betingat sig en liten linnéabukett, som h o n bar vid sin barm.
Och så hade han fått veta, att hon hette A n n a och att hon var förlofvad och snart skulle gifta sig.
Då han nu tänkte på sitt m ö t e med henne, kom han ihåg, att hon haft mörka blå ögon, hvilka sett så djupt in i hans, när han ett ögon- blick böjt sig öfver henne för att lösgöra bu- ketten — —.
Hvilka underliga tankar hade han ej tänkt de närmaste timmarne efter det han skilts från henne!
Han hade gripits af en brinnande trå- nad efter detta barn, s o m ej ens anade, hvein han var.
Han visste, att h o n skulle kunna bli hans, oin han önskade det; ett visst uttryck i hennes blick hade.
skvallrat o m det intryck, han gjort på henne.
Men det var, s o m något höll h o n o m tillbaka; bredvid sidan af henne hade för hans själs blick framträdt skepnaden af en annan, s o m han un- der samtalet m e d den okända hade kallat en d ö d lekkamrat, o c h med minnet af den döda förenade sig en underlig rädsla; han nästan bäfvade för att gripa in i denna lilla främmande flickas lef- nadssaga.
Skulle han kunna göra henne lycklig!
Ja, kan ske för några år, men en dag skulle hans obän- diga lynne o c h oroliga natur ta ut sin rätt, och hon skulle k o m m a att fälla mången tår för hans skull.
V o r e ej det mycket bättre att låta den andre skänka henne ett lugnt o c h lyckligt lif än att föra henne in i rampljusets o c h konstnärs- drömmarnes oroliga värld?
Den middagen flngo de promenerande damerna ej många blickar från sin gunstling, o c h de mö- tande vännerna funno h o n o m ovanligt tyst- låten.
Den firade konstnären tänkte på ting, som hade litet att göra m e d flirt o c h ordlekar; i hans själ kämpade glödande längtan m e d käns- lan af att han b o r d e afstå o c h försaka.
När aftonen k o m, hade det bästa i hans själ segrat.
I en blomsterbutik valde han ut den vackrast bukett, han kunde finna, o c h några minuter föreställningens början sände han in
IDUN den till henne m e d några rader, s o m blott in- neböllo ett farväl och en välönskan.
Han visste ju, hvar hennes plats var belägen, och från scenen kunde han tydligt se, huru hen- nes ungdomliga skepnad g e n o m den ljusa dräkt, som h o n bar, framträdde ännu tydligare m o t half- mörkret i salongen.
Hans vänner sade efteråt, att han aldrig spe- lat o c h sjungit så bra s o m den kvällen.
Det var också för henne han sjöng: hvad brydde han sig om sin lilla motspelerska, det var henne han ville bedåra m e d sina toner, — henne, s o m han nyss af stått från!
När han i samma ögonblick som ridån för sista gången gick ned, såg henne sitta där, ljus, fager o c h skär, greps han af en bitter ånger öf- ver det afsked, han uttalat i biljettens ord.
Men samtidigt kände han innerst en tillfredställelse öfver sitt beslut; han visste att han handlat s o m en man — det, s o m han helst af allt ville vara — — —.
l i a n fick aldrig återse henne, men han lycka- des att få reda på det namn, s o m h o n k o m att bära, samma namn s o m han i kväll läst på det lilla häftets titelblad.
Var h o n ännu bland de lefvande?
Säkert var hon då nu lika vissnad s o m den bukett han en gång skänkte henne; kanske de blå ögonen dock ännu kunde blicka lika sällsamt — — —.
Den ensamme gamle konstnären lutade sig bakåt i sin stol, o c h medan höststormen därute sjöng om alltings förgänglighet, drömde han om henne, s o m han velat spara.