Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förklaringen den 27 Junii lgll, vore stadgadt, i första punkten, att gäldenär egde bestämma, om auctionen å dess utmätta fasta egendom skulle hållas å Lands-Cancelliet eller å Tingsstället i orten, och i den fjerde punkten, att, om auctionen hålles å senare stället, Kronofogden eller Auctions-förrättaren delar halfva provisionen med Lands-Secreteraren, utan att Auctions förrättaren, om än provisionen är aldrig så ringa, får derutöfver beräkna sig ersättning för skjuts och dagtractamente; men det icke sällan hände, att Kronofogden hade flere mil till auctions-stället, der en liten hemmansdel skulle bortauctioneras, som stundom icke vore värd öfver 3 å 400
R:dr, och finge, då den hvarken på första eller andra auctionen säljes, göra två till tre sådane resor för sin andel i provisionen, endast 2 och 3 R:dr, således icke svarande emot en resa; Motionairen trodde sig böra föreslå, att Kronofogden eller Auctions-förrättaren, då auction å utmätt fastighet hålles annorstädes, än på Lands-Cancelliet, måtte få behålla hela provisionen, eller ock densamma alltid till hälften delas emellan Lands-Secreteraren och Kronofogden, ehvad auctionen hålles på ena eller andra stället, helst Kronofogden alltid besörjde värderingen af fastigheten, samt, då auctionen hålles i orten, äfven upprättade liquiden.
Detta ärende har Utskottet öfvervägat, och ehuru Utskottet icke finner sig tillkomma att i den vidsträckta mon , som förslaget åsyftar, föreslå någon rubbning uti de ifrågavarande tjenstemännens löne-förmoner, hvartill provisionen för försåld utmätt fastighet hörer, tror Utskottet likväl rättvisan fordra, att, då försäljningen sker på annat ställe än Lands-Cancelliet, den Kronobetjent, sorn auctionen förrättar, får åtnjuta ersättning för de härigenom orsakade kostnader, när provisionen dertill förslår, så att endast hvad härutaf öfverskjuter sådane kostnader kommer att utgöra föremål - Lag-Utskottets Betänkande, N:o jo. 17 mål för delning ; hvadan Utskottet anser sig böra motionen i så måtto understödja, som Utskottet härmedelst vördsamt tillstyrker, att, med ändring af 4:de momentet i Kongl. Förklaringen den 27 Unni i igu, stadgas måtte'- att, då auction på i mät tagen landsfastighet hålles å annat ställe än Lands-Cancelliet, bor den Kronobetjent, som auctionen förrättar, åtnjuta ersättning för resekostnad och dagtractamente utaf auction s-provisionen så långt den förslår, samt öfverskoltet emellan honom och Lands-Secreteraren lika fördelas.
Stockholm den 29 April I834.
Ankom till Exp.-Utsk. den 4 Maji kl. 2 eft. m. Betänkande öfver Riksdagsfullmägtigen Johan Jacob Rutbergs frän Norrbottens Län motion, att, för krono-utskyldcr af fastighet, den egaren till ut skyldernas godtgörande af st är, vidare betalnings-ansvar icke må honom åligga.
Hos Hedervärda Bonde-Ståndet har, uti memorial, som blifvit till .
Lag-Utskottet remitleradt, Riksdagsfullmägtigen från Norrbottens Län, jjohan JJocob Rutberg, — jemte förmälan, att det syntes vara i högsta grad obilligt och gränsande till obarmhertighet, om af en fastighetsegare skulle i utskylder fordras ett högre belopp, än sjelfva capital-värdet af fastigheten, eller om egaren, då han till krono-utskyldernas godtgörande hemböd sjelfva fastigheten, sådant oaktadt, skulle kunna ådömas att af annan egendom erlägga den möjligen uppkommande btisten emellan krono-utskyldernas belopp och sjelfva fastighetens genom försäljning uppkommande förvandlingsvärde, — till förekommande häraf, föreslagit följande tillägg till 5 Capitlet 2 §.
Utsöknings-Balken: ”Och bör för krono-utskylder af fastighet intet vidare kraf ega rum, då gäldenär afstår hela fastigheten till utskyldernas godtgörande;” uti hvilken framställning, den Motionairen uppgifvit vara föranledd af tilldragelser utaf samma art, som han omtalat, jemväl Bihang till R. S. Prot. 1834, 7-de Sami. usta Afdela. y-.de Häftet, - 3 jg Lag-Utskottets Betänkande, N:o jz. förenat sig Riksdagsfullmägtige polian Larsson Wiklund från Westerbottens
Län samt Hans fansson från Elfsborgs Län.
Men då , så vidt Utskottet har sig bekant, erfarenheten icke visat behofvet af ett sådant lagbud, som Motionairen föreslagit, och hvilket möjligen någon gång kunde komma att medföra väckelse till försök, att, sedan fastigheten blifvit utblottad på allt som utgjort dess egentliga värde, undandraga kronan dess rätt till ett eller annat års upplupne utskylder, medelst afstående af grunden eller hvad af egendomen vore qvar, tror Utskottet ifrågavarande motion böra lemnäs utan afseende.
Stockholm den 30 April 1334- N:o 51.
Ankom till Exp.-Utsk. den 4 Maji kl. 2 eft. m. Betänkande öfwer Riksdagsfullmägtigen Nils Magnussons från Calmar Län motion, om bestämmande af wiss tid för fullföljd af hos Konungens Befallningshafvande skedd lagsökning emot löftesman, som borgat såsom för egen skuld.
Hos Hedervärda Bonde-Ståndet har Riksdags-fullmägtigen från Calmar Län Nils Magnusson, uti afgifvet skriftligt anförande, förmält, att stadgandena i Kongl.
Förordningen den 2g Junii 1793, 4 ”att den, sorn gått i borgen för betalningen af annans skuldebref, såsom för egen skuld, skall vara från sin borgen fri, så vida han ej derföre lagsökes inom Tolf månader efter förfallodagen, eller efter den utsatte tidens förlopp,” samt i Kongl. Förklaringen den 29 Julii lgl2, ”att den fordringsegare, som i öfrigt iagttagit hvad honom, till sin rätts bevakande jemlikt
Lag ålegat, bör anses hafva fullgjort innehållet af nyssnämnde §., när han, inom berörde tid af Tolf månader, hos vederbörande Befallningshafvande eller Domare i orten, sökt laglig handräckning till sin fordrans utbekommande, ehuru löftesmanen icke inom samma tid erhållit del af lagsökningen; varande likväl, i händelse målet hos
Domaren anhängigt göres, fordringsegaren derjemte förpligtad, att detsamma, å landet vid nästa Ting, och i stade» Lag-Utskottets Betänkande, N-o jz.
19 5 den dag, som i stämningen är utsatt, fullfölja, vid förlust af vidare talan, ” tydligen hade för ändamål, att med långifvarens bibehållande vid dess säkerhet, så vida han iagttager föreskrifven fatalie-tid, betrygga löftesmannen från allt för långvarigt fortfarande af det äfventyrliga betalnings-ansvar, han sig åtagit, men att likväl, enär föreskrift saknades om viss tid för målets fullföljd i det fall, då lagsökning anställes hos Konungens Befallningshafvande, det hände, att borgenär icke sällan, för att fortfarande hålla löftesmannen bunden vid dess ingångne borgen, till Konungens Befallningshafvande inlemnade en lagsöknings-inlaga, den han, utan att deraf gifva löftesmannen del, i flere, ända till g år, förtege, och derefter sökte göra sina anspråk emot löftesmannen gällande, hvilket ock merendels af Domaren godkändes; och har Motionairen, till förekommande häraf, föreslagit, att borgenär, som i omförmälde händelse emot löftesman anställer lagsökning hos Konungens Befallningshafvande, må, vid talans förlust, eg a skyldighet att densamma fullfölja medilst communication deraf med löftesmannen inom sex månader ifrån den dag första inlagan till Konungens Befallningshafvande ingafs.
Lag-Utskottet, till hvars handläggning denna motion blifvit öfverlemnad, får i anledning deraf yttra, att, emedan en betydlig skiljagtighet företer sig uti de förhållanden, som uppkomma, då löftesman, som borgat såsom för egen skuld, sökes hos Konungens Befallningshafvande, och då det sker hos Domstol, enär viss tid är förelagd, inom hvilken den hos Domaren väckte talan måste fullföljas, hvaremot, i förra fallet, eller då lagsökning gjorts anhängig hos Konungens Befallningshafvande, det kan bero af fordringsegaren, att, genom fördröjd communication af lagsökningen, nära tillintetgöra verkan af hvad Kongl.
Förordningen den 28 Junii 1798 i 4 §• till löftesmannens fördel bjuder, men en så beskaffad olikhet, och det nyss omförmälde dröjsmålet med communicationen icke synes böra ega rum; tror Utskottet sig hafva skäl att vördsamt tillstyrka, det måtte, öfver 4 jf. i Kongl. Förordningen den 28 funii 1798, angående vissa omständigheter uti lag sökning smål, samt Kongl. Förkla ringen den 29 fulii 1812, gifven öfver samma §., en sådan ytterligare förklaring meddelas: att fordringsegare, som hos Konungens Befallningshafvande lagsöker löftesman, hvilken borgat såsom för egen skuld, bör ej allenast dervid iakttaga den i nämnde Författningar stadgade tid, utan äfven, senast inom Sex Månader ifrån samma tids 2 0 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 52, utgång, af lagsökningen gifva löftesmannen behörig del, så vida fordring segarens talan skall anses genom den lagsökning förvarad.
Stockholm den 29 April 1834- N:o 52.
Ankom till Exp.-Utsk. den 4 Maji kl. 2 eft. m. Betänkande öfver Riksdagsfullmägtigcn frän Skaraborgs Län Lars Larssons förslag till st ad gand en, rörande tiden, inom hvilken utmätning bör verkställas, med flera hithörande frågor.
Med erinran derom, att slapphet i Utmätnings-Iagarne, deras tillämpning och verkställighet, vore ett säkert medel att förstöra allt förtroende och på en gång bereda fordringsegares och gäldenärers skada, i det de förra intagas af misstroende samt uppsäga och indrifva sine capital, och de senare härigenom betagas möjligheten att upprätthålla och förbättra deras credit, hvarförutan det vore dem omöjligt att lyfta sig ur den förlägenhet, som blefve en följd af nödvändigheten att med lånta penningar bedrifva jordbruk eller annan rörelse, och att, ehuru Konungens Befallningshafvande i flere Län, genom instruetioner för under.executorer, tid efter annan, sökt till sammanhang hopföra och med tillägg, på grund af mer eller mindre aflägsna slutföljder, förbättra stadgarne om utmätningsväsendet, detta bemödande likväl föranledt ej obetydliga olikheter inom berörde gren af Lagstiftningen, har Rikdagsfullmägtigen Lars Larsson från Skaraborgs
Län framställt följande förslag till förändringar
,- tillägg eller förklaringar i detta ämne, nemi.: 1:0 att Kronofogdar eller Magistrater, vid bestämdt bötes-ansvar, förpligtas öfver emottagffndet. af executorial till fordringsegaren mot någon ringa lösen aflemna bevis.
Stadgandet härom i 12 §. af Kongl. Förordningen den 03 Junii 1798 hade dels blifvit så förklaradt, att bevis endast på uttrycklig begäran borde meddelas, dels ock vore påföljden af 5>hårdt tilltal” för vägran af bevis, en af dessa ofullkomliga föreskrifter, som ej innebära någon visshet för fullgörandet.
Införandet af lösen för beviset, gjorde
Embetsmrnnen intereserad för efterlefnad af stadgandet , och det blefve alltid en vinst för fordringsegaren, att emot en ringa afgift erhålla en för honora nödig Lag-Utskottets Betänkande, N:o 52. handling, den han, under närvarande förhållanden, af grankgenhet, ansåge sig ej böra ifrågaställa; 2:o att i mål, der utmätning utan hinder af besvär, som kunna anföras? må verkställas, executor bör förklaras skyldig, att, då afskrift jemte OriginalUtslaget till honom öfverlännäs, densamma vid utmätnings-tillfället gäldenären tillställa, utan annat arfvode, än resekostftad och dngtractcmente för utmätningen.
Något stadgande härom funnes ej, och om än på de fleste ställen ltrågarande åtgärd ej' vägrades af krono-betjeningen, kunde den bristande föreskriften stundom föranleda anspråk på' discretioner, eller andre dylike prejerier.
— Kronobetjeningens besvär ökades ej härigenom; 3:0 att den i Kongl.
Förordningen den ivte
December 1766 stadgade tid af 3 månader, inom hvilken utmätning bör af Kronofogde verkställas, inskränkes till en månad, hvarefter verkställigheten, om Utslaget är laga kraf t vunnet, eller så snart dst vinner laga kraft, bör af executor oafbrutet fortsättas.
Den nu medgifoe tiderymd för utmätnings företagande och det alldeles felande stadgandet om påföljd för executor, sorn, sedan utmätning skett, längre eller kortare tid, utan laga och bevisligt hinder, fördröjer försäljning af utmätt gods eller gör. försök dertill, voro de hufvudsakligaste hindren för skyndsam och kraftig verkställighet.
En gäldenär kunde, i skydd af desse lama föreskrifter och executors godtycke, flere månader, ja hela år, vara i oafbruten besittning af utmätt egendom och gäcka en fordringsegares rätt.
Motionairen ville derföre likväl ej antyda, att den förändring i föreskrifter, han föreslagit, skadade gäldenären, ty denne hnge eftast drygt betala det anstånd, som på fordringsegarens bekostnad honom lemnades;' 4:0 att utmätt lösegendom, när fordringsegaren det åskar, bör försäljas å Häradets Tingsställe eller å närmaste gästgifvaregård, samt kostnaden för transporten och förvarandet utgå likasom öfrige kostnader med företrädesrätt af utmätta godset.
Sådant stadgande för Stockholms stad igenfunnes i Kongl. Brefvet den.
I7.'de Augusti 1757, °ch i vissa Län inom Riket skulle enahanda föreskrifter af Konungens Befallningshafvande vara utfärdade, då deremot i Skaraborgs Län, genom en Länestyrelsens hittills icke upphäfda kungörelse, funnes stadgadt, att forsling af utmätt lösegendom bör ske på fordringsegarens bekostnad.
Olägenheten af godsets försäljning i gäldenärens hemvist vore känd utan att behöfva utvecklas-
Det vanliga vore, att ingen speculant infunne sig, hvarigenom åter en mängd auetions-försök. förorsakades, de der medförde tidsutdrägt för fordringsegaren, och kostnad för gäldenären, som öfvervägde fördelen af det uppskof med liqvid, honom bereddes. 22 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 32.
Denna motion, — i anledning hvaraf Riksdagsfullmägtigen Eric Pehrsson från Gefleborgs
Län anmärkt, att han befarade många olägenheter och omkostnader för både fordringsegare och gäldenär , då denne vore aflägse boende, i händelse Lars Larssons förslag, angående utmätta lösörens försäljning på tingsstället eller gästgifvaregård vunne bifall, helst transporten skulle i många fall medtaga större delen af försäljnings-summan, och att Eric Pehrsson ansåg valet af nyssnämnde auctions-ställen böra ankomma på fordringsegarens och gäldenärens öfverenskommelse, — har Utskottet tagit i öfvervägande; och emedan, hvad angår första punkten af Motionairens förslag, det redan, genom Kongl. Förordningen den 28 Junii I798s angående vissa omständigheter uti lagsökningsmål, samt den ig
December 1823, om föreskrifter till betryggande af enskilde personers rätt i afseende å medel, som af under-executorer i utmätningsväg uppbäras, är påbudet, att Magistrater och Kronofogdar skola, vid hårdt ansvar och ovilkorligen, genast då Utslag till verkställighet emottages, deröfver åt fordringsegaren lemna bevis, äfvensom att, då klagomål öfver underlåtenhet af denna pligt anmäles, Konungens Befallningshafvande bör förhjelpa den klagande till sin rätt, samt den felagtige till laga ansvar befordra; -— anser Utskottet hvarken nödigt eller rigtigt, att, på sätt Motionairen hemställt, stadga något visst bötes-ansvar, helst påföljden af ifrågavarande tjenstefel, der det åtalas, ej kan blifva lindrigare än böter, men väl, i fall omständigheterne dertill föranleda, komma att utgöra suspension eller tjenstens förlust.
Deremot instämmer Utskottet i Motionairens mening, att bemälde under-executorer icke böra vara förbundne att utan vedergällning afgifva beviset, och att mången borgenär, som nu, för att ej synas hysa misstroende eller vilja orsaka en obelönt möda, åsidosätter att taga bevis, gerna såge uti föreskriften om en måttlig lösen en ökad anledning att begära detsamma.
På grund häraf får Utskottet, som anser sig icke tillkomma att föreslå beloppet af lösen, hvilken i en blifvande Expeditionstaxa lärer böra bestämmas, härmedelst i så måtto biträda Motionairen härutinnan, som Utskottet vördsamt tillstyrker, att, med ändring af hvad Kongl.
Förordningen den 18 December 1823 i andra mom. innehåller, om skyldighet för Magistrater och Kronofogdar att, då Utslag till verkställighet af dem emottages, deröfver utan betalning afgifva bevis åt fordringsegaren, det måtte förordnas, att omförmälde bevis bör utfärdas emot den lösen, som serskildt kommer att bestämmas. Lag-Utskottets Betänkande, N;o S2- 23 Vidkommande andra punkten af Motionairens förslag; så enär genom antagande häraf kan vinnas, att fordringsegaren befrias från kostnaden för serskild communication af Utslaget, utan att någon verklig tillökning i executorns möda deraf förorsakas, får, på grund häraf, och då erfarenheten visat, att executorerne hittills ej alltid i berörde hänseende gått parten tillhanda, Utskottet vördsamt tillstyrka, det stadgat måtte: att, när utmätning skall ske till följd af sådant Utslag, som, enligt Kongl.
December 1823, rörande verkställighet af Konungens Bejallningshafvandes beslut i vissa skuldfor dr ingsmål, må utan hinder af gäldenärens besvär gå i fullbordan, under-executorn, så vida fordringsegaren till honom öfverlem• nät serskildt exemplar af Utslaget i bestyrkt afskrift, för att få detsamma med gäldenären communiceradt, skall vara skyldig att , utan rätt till arfvode eller ersättning, utöfver hvad han för utmätningsförrättningen åtnjuter, sådan communication fullgöra, samt bevis derom fordringsegaren meddela.
Beträffande tredje punkten af förslaget, så ehuru densamma egentligen angår tiden, inom hvilken på landet utmätning verkställas samt liqvid följa bör, har likväl Utskottet, till vinnande af nödig öfverensstämmelse och fullständighet, samt med hemtad anledning jemväl af de vidsträcktare motioner, rörande utsöknings-ärenden, hvilka Utskottet i dess Betänkande N:o 44. besvarat, trott frågan böra behandlas i en större omfattning; samt, efter noggrant öfvervägande af detta ämne, hvilket
Utskottet anser intaga ett vigtigt rum ibland de frågor om förbättring i Executions-lagarne, sorn nu utgöra föremål för Rikets Höglofl.
Ständers öfverläggningar, funnit sig böra utgå från följande grunder: att, emedan fordringsegaren icke är tillräckligen hulpen med den nu gällande föreskriften
Om utmätnings förättande inom. tre månader å landet samt fjorton dagar i stad, enär de ytterligare åtgärder, som vanligen sedermera behöfva vidtagas, medelst den utmätta egendomens försäljning och penningarnes indrifvande, kunna alltför länge fördröjas, det blifver nödigt stadga någon viss tid, inom hvilken under-executorn bör vara skyldig, vid lika äfventyr, sorn nu för försummad utmätning föreskrifvet är, att till fordringsegaren aflemna liqvid, derest ej fulleligen giltigt hinder härföre möter; att någon allmän föreskrift, rörande fördelning af denna tid, de serskilda verkställighets-åtgärderna emellan, ej lämpligen kan ega rum, med mindre densamma skulle utsträckas utöfver den period, hvarinom Utskottet förmodar redo - 24 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 52. visning i allmänhet kunna och böra afgifvas; att då bestämd föreskrift saknas, angående tiden, inom hvilken utmätnings-förrättning må öfverklagas, för rättelses vinnande uti densamma, denna brist i nuvarande
Lag desto hellre bör afhjelpas, som uppehåll i utmätningen eller försäljningen kan deraf förorsakas; och att de diarier, hvilka under-executor, enligt Kongl. Förordningen den 28 Junii 179S, är skyldig att föra och hvar tredje månad till Konungens Befallningshafvande insända, böra innefatta fullständig anteckning om beskaffenheten af de hinder, under-executor vill, till sin befrielse från ansvar för fördröjd verkställighet åberopa.; äfvensom att, i ändamål att för Konungens Befallningshafvande underlätta möjligheten att rätt bedöma den uppbörd, under-executorn i utmätningsväg har om händer, samt kunna med anledning deraf vidtaga nödige åtgärder till bevarande, af parters rätt, samma diarier böra i en column upptaga beloppen af alla de fordringar, hvarföre utmätnings verkställighet under tiden är äskad, och, i en annan column, utvisa allt hvad på samma tid blifvit redovist, med in- och utgående balancer.
I öfverensstämmelse med desse åsigter, får, till Rikets Höglofl.
Ständers närmare ompröfvande, Utskottet vördsamt framlägga följande förslag till författning i ämnet:
Med ändring af Kongl. Förordningen deri u December 1766, angående Kronofogdarr skyldighet och ansvar i utmätningsmål, Kongl.
Brefvet den 1j fulii 1775, om Magisiraternes åliggande vid Domars och Utslags verkställande, och Kongl.
Förordningen den 4 Mars 1752, angående försäljning af gäldbunden fast egendom, varder härigenom stadgadt: 1:0.
Ä landet skall Kronofogde, inom Tre månader från den dag, då Dom eller Utslag, hvarå utmätning följa bor, till honom af emnås, ej allenast hafva fullgjort sin skyldighet medelst utmätning, aitan ock, då lösegendom, som bor säljas, är i mät tagen, hafva verkställt försäljningen deraf, samt af försäljningssumman, så långt den förslår, borgenärens fordran betala, derest borgenär om utbekommande af betalningen sig anmäler. 2:0.
I städene, med undantag af Stockholm, åligger det Magistraterne att, inom sex veckor från det Domen eller Utslaget af dem emottages, i afseende å utmätning samt lösörens försäljande och redovisning af köpeskillingen derföre, fullgöra hvad i förra momentet är för Kronofogde föreskrifva, ' ' 3:o. Lag-Ut skot tets Betänkande, N.-o 52. 05 3:o.
Är fast egendom utmätt, då skall, med iakttagande deraf, att första auctsonen om egendomen å landet ligger, minst två månader före auctionsförrätiningen, men om den är i stad bela gern, minst en månad förut, på redan stadgadt satt, kungöres, och att i öfrigt förfares enligt första och undra punkterna i Kongl. Förordningen den 18 December 182J, angående verkställigheten af anctioner å utmätt fast egendom, det åligga vederbörande under-executor er, att foga nödige anstalter till försäljningen, så skyndsamt, att, der mer än en auction blifver af nöden, äfven andra auctionen må kunna försiggå, inom sex månader å landet samt fyra månader i stad, räknade från det domen eller utslaget till Kronofogden eller Magistraten i omförmätde ändamål afemnås; och besörje de, att hvad af köpeskillingen borgenär tillkommer, hålles honom tillhanda, sist fjorton dagar efter köpeskillingens förfallotid, hvilken ej, utan vederbörandes samtycke, må utställas längre fram än en månad efter försäljningsdagen. 4:o.
Försummar Magistrat eller Kronofogde något af hvad nu föreskrifva är, och kan ej visa, att borgenär lemnat anstånd med betalningen, eller att, oaktadt vidtagne laglige åtgärder till utmätning och försäljning samt köpeskillingens bedrifvande, sådane hinder dervid mött, som af Magistraten eller Kronofogden ej förekommas kunnat, svare då för det, hvarföre utmätning söht är, och vare Konungens Befallningshafvande skyldig, att emot Magistraten eller Kronofogden lemna borgenär skyndsam handräckning.
Möter sådant hinder, som ofvan omförmäles, bör detsamma, vid äfventyr, att det eljest icke må till ursäkt räknas, genast fullständigt antecknas i det diarium, som Magistrat och Kronofogde, enligt Kongl. Förordningen den 28 jfunii 17p 8, böra hålla och till Konungens Befallningshafvande hvar tredje månad insända; och skall tillika skriftligt besked, i enlighet med samma anteckning, på borgenärens begäran , honom meddelas. 5:o.
Vill gäldenär klaga öfver utmätning, som hos honom är verkställd, åli gge honom att, inom fjorton dagar ifrån den dag, då utmätningen skedde, till Konungens Befallningshafvande sin klagoskrift ingifva, vid äfven Bihang till R.
Prot. 1834, Z-de Sami. usta Af deln. p:de Häftet. 4 26 Lag‘Ut skot tets Betänkande, N:o S2. tyr, att hans klagan eljest, så vidt den åsyftar att vinna rättelse i utmätnings åt gärden, icke till profning upptages; dock skall dylik klagan ej hindra utmätnings-åtgärdens fullbordan, eller egendomens försäljning, derest ej Konungens Befallningshafvande forordnar, att den inställas må.
Ar Utmätnings-sökande missnöjd med förrättningen, håfve till klagoskrifts ingifvande hos Konungens Befallningshafvande lika tid, räknad ifrån det sökanden af utmätnings-instrumentet yrhållit del, vid enahanda äfventyr, som i afseende å gäldenär sagdt är.' 6:0.
Det diarium, som ofvan i 4:de momentet omformäles, bor, utöfver hvadredan är föreskrifva', innehålla tvänne uppsummerade columner, utvisande, den ena, alla de fordringar, hvarföre utmätnings verkställighet blifvit äskad under den tid som diarium omfattar, och den andra, allt hvad på samma tid blifvit redovisadt, med ingående och utgående balancer.