Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
9 Men som Utskottets 53 och 87 §§. af Regeringsformen och 33 §. af RifcsdagsOrdringen utstakade verkningskrets är inskränkt till utarbetande af de från Rikets Ständers Plena remitterade förslag till stiftande, ändring, förklaring eller upphäfvande af allinda Civil- Criminal- och Kyrkolag, samt upptagande af de i säclane 'ämnen Rikets Ständer meddelade Konungens propositioner eller i Rikets Ständers Plena väckta frågor, de der lar af Krigslagar och författningar rörande Krigsväsendet, som ega tillämpning till medborgare utom KrigsStaten, derunder inbegrip-t ne, tillika med granskning af JustitiasOrnbudsmannens vid hvarje Riksdag afgifvande berättelse, rörande de från Konungen, genom.
Domstolen sedan nästföregående Riksdag utgångne förklaringar af Lagens rätta mening; så, enär den för Justitieombudsmannen utfärdade Instruction efter Utskottets tanka, ej kan hänföras till något af omförmäldte föremål för Utskottets befattning, i hvilken öfvertygelse Utskottet funnit sig styrkt deraf att, efter hvad Utskottet inhemtat, Rikets Ständers ConstitutionsUtskott ej allenast författat ornförmäide Instruction, utan ock, i följd af respective RiksStåndens remisser, afgifvit förslag dels till de i samma Instruction redan gjorda tillägg, och dels, enligt hvad ConstilutionsUtskotiets vid 1823 års Riksdag under N;s 49, 63 och 79 aflåtne memorial jo Lagutskottets Utlåtande N:o 8. utvisa, till de vid sistnämnde Riksdag deruti yrkade ändringar, af hvilka den, hvarom N:o 49 handlar, omfattar äfven det ämne, som är föremål lör Herr Prosten Dedekincls ofvanberörde Memorial, anser Utskottet sig icke tillhöra att behandla ifrågavarande till dess åtgärd remitterade ärenden; hvarföre Herr Domprosten Holmströms och Herr Prosten Dedekinds Memorial till Högvördige PresteStåndet samt Herr Klemcins till Välloflige BorgareStåndet återlemnas.
Dock varder detta Utlåtande, i följd af 44 §• 3 momentet i Riksdagsordningen, samtelige RiksStåndens ompröfvande vördsamJigen understäldt.
Stockholm den s Januarii i829> N:o 9.
Utlåtande i anledning af Riksdagsfullmägtigen för Götheborg Herr B. H. Santessons Motion, dels om ändring af Kongl. CornmerceCollegii Kungörelse den 29 Julii 1803, angående Läst' Lagutskottets Utlåtande N:o 9.
11 afgift för fartyg, som med Turkiska pass förses, och dels om förslag till allmänt stadgande om vitens bestämmande.
"Välloflige BorgareStåndethar,underden 1 7 sistlidne December, till Lagutskottet remitterat ett af Herr B. H, Santesson afgifvet, den 30 i samma månad till Utskottet ankommet Memorial , deruti Herr Santesson framställt den Motion , att hos Kongl. Majit måtte i underdånighet föreslås, det Kongl.
CommerceCollegii , i följd af Kongl. Majits Nådiga Skrifvelse den sta Julii »803, under den sg i santina månad utfärdade kungörelse, angående Läst-afgift för Fartyg, sorn med Turkiska pass förses, kunde varda ändrad, så vidt den angår det deruti stadgade vite för Eederier, som sjelfmant, uraktlåta, att inom föreskrifven lid erlägga deri för vissa fall bestämda tillökning i afgiften till ConvoyCassan ; hvarjemte Herr Santesson anhållit, det måtte Lagutskottet erhålla uppdrag att , såsom orden lyda, ''till Rikets Ilöglojlige Ständer inkomma med förslag till något allmänt stadgande om vitens och påföljders bestämmande, så att lätt begångna samt till och med ofta svårt undvikliga förseelser af den redlige Medborgaren ej fä urngäldas mera kännbart, än grofva upp« sätliga brottö’ 12 LagUtskottets Utlåtande N.'o g.'
Vid föredragning af delta Memorial har Utskottet funnit , att den förra af de deruti väckta frågor, nemligen den om ändring i Kongl. CommerceCollegii kungörelse den 29 Julii 1S03, icke ligger inom gränsen af Utskottets verkningskrets, hvilken i 53 och 87 §§, af Regeringsformen samt 33 §. af Riksdagsordningen är utstakad, och att Utskottet således ej eger att med detta till Allmänna HushållningsLagstiftningen hörande ämne sig befatta.
Vidkommande åter senare frågan» eller den om förslag till allmänt stadgande angående vitens bestämmande-, så, utom det att sammanhanget med den förra frågan synes antyda, att Motionairen i denna senare afsett endast sådane vitén och påföljder, sorn i ceconomiska Lagar och Författningar må kunna stadgas, i hvilket fall Utskottet, enligt hvad här ofvan blifvit anmärkt, icke är behörigt att detta ärende behandla, har Utskottet dessutom ansett denna del af motionen, i det skick, hvari den nu är framstäld, vara till föremål, omfattning och syfte så obestämd,’ att Utskottet ej kan företaga den till pröfning eller Betänkande deröfver afgifva; Och varder derföre Memorialet till Välloflige Bor-] gareStåndet återlemnadt; hvilket Utskottet, jem-j likt 44 §. 3 momentet Riksdagsordningen, bordt samtlige RiksStånden vördsamligen till* Jtännagifva.
Stockholm den % Januarii 18255 LagUtslottcts Uttalande N:o lö, 13 N:o IO.
Utlåtande i anledning af Herr Johan Jacob Löwenströms Memomorial om öfverseende och för bättring af författning arne rörande Postverket.
H ögloflige
Ridderskapet neli Adeln har den 30 sistlidne December lill Lagutskottet remitterat ett af Herr Johan Jacob Löwenström af gifve t, i dag till Utskottet an kommet Mern or i al, deruti Herr Löwenström yrkat öfverseende och förbättring af författningarne om Postverket , så vidt de angå förbrytelser och straff i mål som röra Postväsendet.
Men som ifrågavarande författningar, efter Utskottets tanka , ej äro att hänföra till allmän Civil-, Criminal- eller Kyrkolag, och Utskottet derföre, i följd af 53 och 87 §§. i RegeringsFormen samt 3 3 §. i Riksdagsordningen , ej anser sig behörigt att med detta ärende taga befattning ; så vars der det remitterade Memorialet till Högloft.
Ridderskapet och Adeln återlemnadt ; hvilket Utskottet , jemlikt 44 §. i Riksdagsordningen, får hos samtlige RiksStånden vördsamt anmäla, Stockholm den 13 Januari! 1829. i4 LagUtskottets Betänkande N:o 11.
N;o ii. Betänkande öfver RiksdagsFullmågtigen från Elfsborgs Län Hans $anssotts Motion om upphäfvande af z Cap. 3 §.
GiftermälsBalken. tios Hedervärda BondeStåndet har RiksdagsFullmägtigen från Elfsborgs Eän Hans Jansson föreslagit , att 2 Cap. 5 /.
GiftermålsBalken , sorn bjuder, att syskonbarn ej måga taga hvarannan till äkta , utan att Konungen gifver der lof till, matte till sin kraft och verkan upphöra, och giftermål emellan syskonbarn tillåtas, utan att underdånig ansökning derom hos Kongl. Maja beliöfver göras.
Till stöd för detta förslag är af Hans Jansson anfördt , att den tillåtelse, hvilken lagen stadgat såsom vilkor för ägtenskap i nämnde skyIdskapsgrad, alltid plägar af Kongl.
Maj:t i Nåder meddelas ; att skyldskapen är temmeligen aflägsen och dylikt giftermål ej förbudet i Mosis Lag; samt att det underdåniga tillståndssökandet endast är en formalitet, hvars iakttagande alltid faller sig tungt för landels innevånare, emedan både kostnad och tidsutdrägt derigenom förorsakas.
Den minskning i löne-inkomster, som vederbörande tjenstemän i Konungens LagUtsiotiets Betänkande N:o 11 15 Cancellie komme att, i följd af förbudets upphäfvande, lida, kunde gerna på något annai sätt dem godtgöras.
Detta, genom Utdrag af Hedervärda BondeStåodets Protocoll för den 1 sistlidne December, till Lagutskottet remitterade förslag , har Utskottet till öfverläggning förehaft.
Utskottet, som dervid granskat, ej mindre de skäl för den yrkade lagförändringen , hvilka af Motionairen äro antydde * tillika med hvad mera i enahanda afseende är vordet yttradt vid de föregående Riksmöten , da samma förslag varit föremål för Rikets Ständers pröfning, än ock de betänkligheter, som vid berörde tillfällen blifvit framställde, för att ådagalägga nyttan och angelägenheten af det ifrågavarande villkorliga förbudets bibehållande , har från jernförelsen emellan dessa motsatta åsigter hemtat öfvertygelse om öfvervigten af de grunder , sorn tala för den förra meningen.
Det är ej allenast obestridt, utan äfven medgifvel , att könsförbindelser emellan syskonbarn icke äro i religieust eller i mora. liskt hänseende mindre ti I lalli ge, än dylika förbindelser emellan oskylde.
Icke dessmindre hafva de , som ansett lagen böra häru-r tihnan förblifva oförändrad , förment , det nödvändigheten att söka och erhålla iConun;' a 6 LagUtskoCtds Bcttinkande N:o 11 gens tillåtelse, skall tjena att vårda åldriga tänkesätt , som bevara sedligheten hos unga personer, hvilka, i följd af slägtförhållanden, lefva med stöire förtrolighet tillsammans 5 men man synes härvid hafva förgätit , att den tid är försvunnen , då menniskobud troddes ega förmåga att göra det i sig sjelft osedliga sedligt , och att de åberopade åldriga tänkesätten , lernningar från en lagstiftning, hvilken ansåg ägtenskaps-förbindelser emellan syskonbarn stridande mot religionen , icke mera finnas till , sedan snart ett sekels erfarenhet , att Konungen aldrig vägrar den erforderliga tillåtelsen , vant allmänheten att betrakta ingåendet af dylika ägtenskapsförbindelser, ej blott såsom vilkorligen lofgifvet , utan snart sagdt såsom en medborgerlig rättighet, endast förbunden med iakttagande af en formalitet.
I sammanhang härmed är väl å samma sida påstådt, att, då Konungens tillåtelse-ej skulle kunna sökas , utan att de sökande förete bevis om ordentligt uppförande , fruktan att ej förmå uppfylla detta förmenta vilkor för oftanämnde tillåtelse , skall vara ett åter-! hållande band på lättsinnigheten ; men utom det att en sådan fruktan ej eger grund eller är förhanden , emedan Konungens tillstånd ej nekas äfven om lägrande mellankomma,, skulle LagUisköttets Betänkande N:o lil 17 ékulle den , i fall den vore verklig , förorsaka mera skada än gagn och följaktligen, snarare vara ett skäl till förbudets upphäfvande , än till dess fortfarande.
Den kunde nemligen hafva den verkan, att de, hvilka förbudet ej förmatt återhålla från sedlighetens öfverträdande, misströstande om Konungens samtycke, afhöllos från begagnande af tjenligaste medlet att upprätta sitt fel __ det, ätt förvandla sin olagliga förbindelse till ett lagligt ägtenskap.
Man har äfven invändt. att det lagrum?
hvars upphäfvande yrkas , skall ega oskiljagtigt sammanhang med flera andra stadganden i allmänna lagen , och derföre ej kunna, rubbas, utan att äfven dessa undergå förändring , nemligen 6 Cap.
JordaBalken om. bördsrätt så vidt den sträcker sig till syskonbarn , J3 Cap. 1 §.
RättegångsBalken om jäf emot Domare, 17 Cap. 7 §. i samma Balk om jäf emot vittnen , och 58 Cap. MissgerningsBalken , om lägersmål med syskonbarn ; men Utskottet delar icke denna mening.
Till undanrödjande af berörde inkast, vore det måhända nog att anmärka, att om dessa lagrum kunnat stå tillsammans med en vilkorlig, af Konungens bifall beroende , men dock aldrig vägrad tillåtelse för SysBihang till Riks-St, Pro t, 1S28 och 1829, 7 Sami, 3 4 Höft. i* LcgTJiskoitets Belänkande N:o ii. kon barn att med hvarandra ingå ägten* skap, så behöfva de ej! eller förändras, om tillåtelsen blifver allmännelig och oberoende af Konungens välbehag; inen det är för öfrigt uppenbart, att bördsrättens ändamål , sorn är att bibehålla fast egendom inom slägten , icke förändras utan snarare befordras genom upphäfvande af förbudet mot ifrågavarande giftermål, att
Jet vänskapligare förhållande emellan syskonbarn , hvilket utgör grunden för lagens stadgande om dessa skyldemäns jäfagtighet såsom domare eller vittnen , icke kan anses blifva mindre genom friheten att ingå giftermål; samt att det högre ansvar, hvarmed lagen belägger olofliga könsförhindelser emellan syskonbarn , bör bibehållas , icke derföre, som skulle kyskhetsbrott emellan dessa slägtingar vara mera osedlige än dylike brott emellan obeslägtade personer; utan derföre , att det lättare tillfälle och den deraf följande större frestelse till sedlighetens öfverträdande , som från ett närmare och förtroligare umgänge kan uppkomma» bör hafva en motvigt i fruktan för ett på öfverträdelsen följande större straff.
Den af Motionairen omförmälde minskningen i vissa Tjenstemäns löne-inkomster har äfven blifvit åberopad såsom anledning till förslagets afstyrkande; men Utskottet, som ej är behörigt att ingå i undersökning, LagUtskotten Btiänkanät N:o il.' 19 huruvida eller pl hvad sätt en sådan minsk* ning ma varda etsatt, anser den härifrån hemtade betänkligheten vara af så ringa vigt, att den ej förtjenar att med någon veder; läggning mötai.
Således : a) Hå något 1 religion och sedelära grunJ dadt skäl till förbudet mot ägtenskapsförbindelser emellan syskonbarn, utan Konungens lof, icke finnes, b) Då Konungen aldrig vägrar sitt Nådiga samtycke till dylika giftermål ; c) Då detta längesedan allmänt kända för hållande stadgat öfvertygelsen om dessa giftermåls tillåtlighet; och d) Då tillståndssnkandet hos Konungen en dast förorsakar onödig omgång oeh onyttiga kostnader; föreslår Utskottet; att 2 Cap. 3 §.
GiftermålsBalken , om förbud för syskonbarn att taga hvarannan till ägta , utan att Konungen gifvet- der lof till , må upphöra att vara gällande.
Dock varder detta Utlåtande tillika med åtskillige Ledamöters skiljagtige meningar, Rikets Högloflige Ständers pröfning vördsamligen understäldt.
Stockholm d. 13 Januarii 182g. ao Bil. iillLagUtskottets Betänkande N:o s7,'
Transsumt af Protocollet hållet inför Rikets Högloflige Ständers Lag-Utskott den 13 Januarii 1829. S. D. -Föredrogs RiksdagsFuIImägtigen från Elfsborgs Län lians Janssons af Hedervär. da EondeStåndet remitterade motion, om tillstånd för Syskonebarn, att med hvarannan ingå ägtenskap, u^n att dertill söka Konungens lof. Herr Domprbsten Holmström var från pluralitetens beslut skiljagtig och uppläste ett så lydande serskildt yttrande:
Då fråga ater vid denna Riksdag blifvit väckt om upphäfvande af 3 §. 4 Cap.
GiftermålsBalken; öfver hvilket ämne s;ne JRiksStånd vid sista Riksdag stannade mot de 2:ne öfriga uti stridiga beslut, till följd hvaraf frågan då förföll och enär redan å 1810 års
Ständers i detta hänseende framställda begäran, Kongl, Maj:t på anförde grunder vägrat sin Nådiga Sariction, anhåller jag vördsamt, att endast en summarisk resumé utaf de, efter rnilt omdöme, vigligaste bland de redan fullständigt utr Bil. till LagUtskoitels Betänkande Nio lii a i vecklade skälen emot berörde Lagförändringsförslag måtte, såsom stöd för min enskilda reservation, få i Höglofl.
Utskottets ProtocoIL antecknas och Betänkandet till de respective RiksStånden medfölja.
Ändamålet med det i 1734 års
Lag stadgade villkor af Konungens tillstånd till giftermåls ingående i vissa skyldskapsleder, och den deraf beroende högre straffbestämmelsen för brott emot kyskhets-Iagen inom samma leder, var — enligt Kongl. Majds Nådiga svar till Rikets Ständer år 1810 —■ förnämligast ’’den angelägna omsorgen att vårda åldriga tänkesätt, sorn befrämjade sedligheten hos de unga personer, hvilka i många familier, serdeles ibland Allmogen, Iefde med syskons förtrolighet tillsammans.
Att speciela tillstånd till ägtenskap vanligen icke vägrades syskonebarn, kunde ej medföra samma verkan på allmänna opinionen, som en högtidlig lagförändring, då för dylika tillåtelser alltid fordrades bevis om sökandernes sedliga och ordentliga vandel.
En gällande
Lag, afpassad efter ett folks oförändrade husliga relationer och verkande på dess moraliska tänkesätt, borde icke, utan dertill påkallade högst vigtiga anledningar, ändras.’’ Hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln anmärktes, att ’’de kåda könens ömsesidiga böjelse för hvarannan ålerhålles mellan syskonebarn,' ti Bil. lill Lagutskottets Betänkande N:o il. ehuru i aflägsnare grad , af samma slägtförhillanden, som ega rum mellan syskon.
Den. ni tygel af naturen, såsom vigtig och god , birde icke 9akna sitt stöd uti yttre
Lag; att d it just är behofvet att t i 1J ägtenskap söka Konungens lof , som ålägger syskonebarn , att i de förtroligare förhållanden, slägtskapen dem emellan alstrar, uppföra sig så , att de blifva den Kongl, tillåtelsen värdige och kun. na hoppas dess erhållande.
Lagstadgan vij. magthåller på en gång slägtskaps-förbindelsen och skyddar sedligheten utan att hindra äg» tenskaps byggande” — Hos Hogvårdige PresteStdndet: ’’Att försvaret för förbjudna leder ligger i sjelfva den Christliga menskliga naturen; att förbudet för giftermål mellan syskons barn, ehuru på ett vida afstånd från den ömtålighet, som i detta hänseende eger rum mellan syskon, dock synes vara nyttigt och i naturen grundad! såsom ett slags förskansning eller förmur för helgden af sjelfva syskon-förhållandet.
Förbudet, ehuru det kan dispenseras, vore dock en påminnelse , att gränsen af det heliga, det okränkbara , vöre hardt nära, en erinran, sorn väl torde behöfvas för Religionens och sedernas vård.
Borttagen vore ock ej denna påminnelse derigenom att Kyrkans synliga Öfverhufvud på fullgilltiga skäl, i synnerhet hemfade af företedde bevis om blodsfränders oklandrade frejd, stundcm lossade Lagens stadgade band.’!
Bil. till LagUtskottets Betänkande N;o n, 53 — Dessutom anfördes i bägge de nämnde Stånden betänkligheter mot en partiel Lagförändring, som står i sammanhang med många andra stadganden i vår ännu gällande Lag, såsom t. ex. med 1 §. i5 Cap. RättegånpsBalken om jäf emot Domare och 7 §. 17 Cap. samma Balk om jäf emot Vittnen, m. fl., hvilka §§. i sådant fall äfven tarfvade ny redaction — en åtgärd , som utan skada synes både kunna och bora uppskjutas till den allmänna granskningen af dels redan utarbetade, dels förväntade förslag till ny både Civil-, Criminal- och Kyrkolag m. m.
Härtill torde mig nu tillåtas endast tillägga, att bifall till Motionairens begäran syres mig så mycket mera betänkligt, som erftrenheten vid sistlidne Riksdag redan ådagalagt, att LagUtgkoltets förslag till upphäfyande af 3 §■ 2 Cap. GiftermålsBalken genast föranledde ett nytt till borttagande äfven af 53 Cap. MissgerningsBalken om ansvar för Lägersmål med syskonebarn — ett stadgande, som, åtminstone enligt min åsigt, dock ganska skäligen skulle kunna qvarstå, äfven om det förra upphörde.
— Så upplöses det ena bandet efter det andra till oberäknelig — «m ock af tidens så kallade liberalitet icke leräknad våda för Seder och Religiositet.
Hå då den häfdvunna stadgan få orubbad faltfara, såsom åtminstone ett värn mot det aj Bilf till XfiigUtskottets Betänkande N:o 117 växande lällsinnets inkräktnings-försök på det heligas omiåde !
Slutligen, hvad elen öfverklagade kostnaden för de fattigare folk-classerne vid underdåniga ansökningar om ägtenskaps-dilstå nd beträffar, torde det, äfven vid sista Riksdagen, i Högvördige PresteStåndet väckta Förslag förtjena uppmärksamhet, nemligen att sådane ansökningar kunde genom vederbörande Presterskap insändas till Dom-Capitlen, för att af dem till Kongl. Majds JustitiaeRevision befordras, hvarefter de Nådige Resolutionerne på samma väg kunde sökanderne meddelas. X>å Allmogen är från ChartaSigillata i slik* anal befriad, blifver den egentliga utgiften för ett sådant tillståndsbref följaktligen endast pxpeditions-lösen, utgörande för närvarande Tre Riksdaler Banco, en kostnad, visst icka värd alt åberopas såsom stöd äfven för dea alldra ringaste Lagförändring.” Herr UnderStåthållaren von Lindecreutz instämde uti det af Herr Domprosten Holn.
.ström afgifne yttrande och tilläde ; ,,att då, för beredande af Satnhälls-organismens möjligen högsta fullkomlighet, nödvändigheten ovilkorligen fordrar, att
Hagarne böra rättat efter skiljaktiga förhållanden under tidernas fortgång och ined hänseende till folklynne;, Bil. lill Lagutskottets Bitankande N:o n. i25 sedeme_'och tidell varfvets upplysning, är frän denne grundsats omedelbart härflytande en annan lika angelägen , obestridlig och förnuftsenlig, att ett, med kraften af lydnadens och agtningens häfd, frän urminnes tid gällande lagbud, lampadt till ordningens befordran inom samhällets serskilda kretsar samt verkande på sedligheten och folkets moraliska tänkesätt, icke bör förändras, utan dertill befunne högst vigtiga anledningar.
I förevarande fräga trodde Herr UnderStålhållaren, att dessa fast mindre kunde åberopas, som tvärtom tidsandans strid emellan den grannlaga sedekänslan och den obetänksamma lättsinnigheten, synes påkalla Lagens fortfarande allvar och skydd för bibehållande af skyldskapens ursprungliga samband , i förer ning med dess helgd.
Herr ContractsProsten Nordin förenade sig med Herr DomProsten Holmström.
Herr Professoren Bexell yttrade sig vara af lika mening med den sistnämnde samt Herr UnderStåthållaren v .Lindecreutz och yttrade derjemte: ”Innan jag ännu aflemnade min röst emot ifrågavarande Lagförändring hade jag gjort mig förtroligt bekant med alla de skäl som kuade motivera den.
De hafva icke förmått öfvertyga mig och jag anser mig s6 Bil. till LagUtskottets Betänkande N:o 11. derföre förbunden att framställa min enskilda åsigt af saken.
Fornverldens Lagstiftare förbisågo icke den ömsesidiga och nära beröring hvaruti slägtskapsförhållandet ställde syskonbarn — och giftermåls-förbudet framstod derföre såsom ett stabell element i den äldre lagstiftnings-caracteren.
Det innehar ännu ett utmärkt rum bland de lagbud, hvilka, egande en viss hyllning af sjelfva mennisko-naturen, trotsat alla tidsförhållanden, länge brottats med tidens, flod och der upprätthållit sig under det hela systemer af lagstiftning räddningslöst nedsjunkit och lemnat rum för nya.
Lagstiftnings-historien i sorn lyssnande antecknar, har icke förbigått, huru ibland sorlet af olika meningar, vid öfverlåggningarne om detta lagrum, röster alltid höjt sig för att ännu längre på det samma intrycka varaktighets prägeln.
Man har således icke ännu förgätit — och verlden skall troligen icke så lätt förgäta — att med menniskang närmaste jordiska slägtskapsförhållande, med sjelfva den förtroliga syskon-ringen sammanflätar sig ofta syskonbarns-förhållandet och står till den alltid i närmaste analogie.
Jag har derföre tillstyrkt och jag tillstyrker ytterligare, att villkoret af Konungens dispense ännu måste qvarstå såsom den sista re - Bil. till LagUtskottets Betänkande N:0 n, 57 tarderande kraft emot dessa närskyldes allt för tidiga bestämmelse och öfverlåtelse åt hvarandra.
Hvad jag deremot önskade un. danröjdt är endast den öfverklagade kostnaden för de fattige som söka dispensen, och uti detta afseende förenar jag mig uti Herr Under-Ståthållarens von Lindecreutzs och Herr Domprosten Holmströms tillstyrkande.
På sjelfva förbudet för Byskonbarns giftermål grundar sig en stor del af systemet för jäfsbestämmelse.
Man kan väl, med lätt hand nog, utur Lagen, intill sista bokstafven, utplåna sjelfva gifterroålsförbudet, men en ganska betydningsfull länk i kedjan af sambandet ligger med detsamma bruten, ty då jäfsbestämmelse grundar sig på giftermålsförbud, — huru kan man väl rubba och borttaga grundvalen med bibehållet hopp att lata den derå uppförde Byggnaden qvarstå?
Herr Kammarherren Gyllenhaal var äfven af serskild tanka mot Utskottets beslut och yttrade:
J'Då frågan om syskonbarns rättighet att utan Kongl.
Nådiga tillstånd bygga ägtenskap med hvarandra vid 1823 års Riksdag förevar, biträdde jag den mening, som afslyrkte bifall af den derom väckta Motionen.
Mitt yttrande är förvaradt i Högloflige Ridderskapet och Adelns Protocoll, och 28 Bil. till LagUtskottets Betänkande N:o 11. derjemte till innehållet anmärkt uti Högloflige LagUtskottets, i anledning af skedd återremiss, i detta ämne afgifne förnyade Betänkande.
— Till undvikande af all vidlyftighet åberopar jag nu endast detta yttrande och förenar mig således hufvudsakligen med Herr Domprosten Holmström, samt de Herrar Ledamöter inom Högloflige Utskottet, som röstat för afslag af Motionen.
Om denna mening skulle i respective Stånden blifva gällande, torde den föreslagne utvägen medelst giftermilsansökningarnas aflemnande hos vederbörande Consistorier för att till Kongl. Majtt i underdånighet insändas, icke böra lemnäs utan uppmärksamhet, då en verklig besparing i den eljest visst icke dryga kostnaden för Si’-plicanterne der-* Igenom beredes.
Om åter det Betänkande, hvarom Högloflige LagUtskottets pluralitet sig nu förenat, skulle vinna Bespective Ståndens bifall,' anser jag för en pligt, att vördsamt påminna om nödvändigheten , att på ett eller annat sätt indemnisera de tjenstemän inom JustitiseExpeditionen af Kongl. Majus Cancellie, hvil. ka, såsom lönevilkor, åtnjuta den för i fråga varande Giftermåls-resolutioner inflytande lösen, hvars belopp för hvarje år lärer utgö-' ra omkring Ett 'jEh?®1! I^sdaler Banco; Oclj Bil- lill LagVtsiottets BgtcinlanJ» N:o iT. skulle dessa yttranden åtfölja Utskottets
Be^ tänkande till de respective RiksStånden.
IJt Supra.