Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid den mörka tafla, Motionairen uppdragit öfver den politiska ställningen i Europa, hafva Utskotten blott i förbigående fästat sin uppmärksamhet, för att deraf få ett tillfälle att anställa jemförelse emellan vårt samhällsskick och andra Länders, emellan hvad vi ega och de Stats- samt Oec.-Utsh. Uti.
N:o 84. a5 sakna.
Denna tafla, i fall den någorstädes finner sin urbild, bör åt Scandinaviens inbyggare ge en förnyad anledning att älska den Styrelseform och de Grund-Lagar, som skydda deras borgerliga trefnad, och vörda den Regentsiägt, Sorn samvetsgrannt uppfyller sina åtagna och besvurna förbindelser, och att i behofvets stund känna sig ej endast pligtige, men ock mägtige att, för försvaret af Scandinaviens frihet och sjelfständighet, hvarken frukta faror, försakelser eller uppoffringar.
Det är hvarje inedborgares pligt att lifva och underhålla denna öfvertygelse om egen borgerlig trefnad, detta förtroende till en vårdande Styrelse.
Förenade utgöra de den grund, hvarpå Statens bestånd och sjelfständighet ytterst hvila, de skapa viljan, och med den formägan att afvärja allt anfall, all främmande inblandning i Statens inre angelägenheter.
Utskotten tro sig endast gå Motionairens Önskan till mötes, då, utan att förbise vådan af de collossala krafter, som i en framtid för fosterlandets sjelfständighet möjligtvis kunna blifva hotande, Utskotten utan fruktan och utan öfvermod uttala den öfvertygelse, att Sverige kan försvaras, och att ingen af dess inbyggare är för frihet och sjelfständighet så känslolös, att han vill undandraga sig de bördor, som med försvaret deraf äro oundgängligen förknippade.
Huru detta försvar bär inrättas och om de förberedande anstalterne dertill böra hufvudsakligen lämpas till Sjöförsvaret, eller uteslutande 16 Stats- samt Oec. Utsk.
Uti, N:o 84. rigtas åt Uandtförsvaret, är hvad som först bör tagas i betraktande.
Motionairen yrkar det senare, på grund deraf, att han anser Sjöförsvaret olämpligt, i anseende till bristande förmåga att åstadkomma något verkligt.
Utskotten åter tveka ej att framställa den öfvertygelse, att Sjöförsvaret kan åstadkommas och bör begagnas j förening med Landtförsvaret; att, likasom deteria vapnet icke utan fördel understödjes af det andra, så måste det ena slags försvaret räcka det andra handen till förenade bemödanden för ett gemensamt mål.
En närmare utveckling af denna tanka anse Utskotten ligga utom kretsen af deras befattning.
I enlighet med dessa nu yttrade åsigter anse sig Utskotten alldeles icke kunna tillstyrka att minska anslagen till Sjöförsvaret till hvad som erfordras att endast underhålla ett inskränktare Marin-etablissement, utan hysa Utskotten det fasta hopp, att Rikets Högloflige Ständer, af Konungen närmare upplysta om Försvarsverkets tillstånd och behof, och sjelfve lifvade af en sann fosterlandskänsla, icke skola sakna utvägar att sammanbringa de erforderliga medlen, på ett sätt, som med Rikets sannskyldiga bästa finnes förenligast.
Tvisten om ett periferiskt eller centralt Försvars-system med deraf följande Fästningsanläggningar, anse sig Utskotten icke behöfva upptaga; deri är redan afgjord till fördel för det senare.
Krigshistorien bevisar bäst fördelen af Stats- samt Oee. TJtsJt.
N.o 84. 37 det centrala försvaret; den visar oss mägtiga och rika Stater, sorn fallit, i brist på ett sådant, eller nödgats för sin frälsning vidtaga de otrhördaste uppoffringar.
Både theori och erfarenhet förena sig om att vitsorda detta systems gagnelighet, och det är ej mindre mägtiga Stater, som längst böra uppskjuta vidtagandet af den enda utvägen att jemna de underlägsna “krafterna, till någon lefvande förmåga att kunna tillvägabringa ett kraftfullt försvar för sjelfständigheten när den hotas."
Utskotten instämma således helt och hållet i de åsigter, rörande Centralförsvaret, som Herr Friherre Nordin samt Herrar Lefrén och Montgommery utvecklat; och om äfven Utskotten icke anse Wanäs Fästning ensam uppfylla alla de vilkor, som med ett fullständigt Centralfästningssystem åsyftas, så äro dock Utskotten långt ifrån att, med Motionairen och Herr von Vegesack, vilja tillstyrka inställandet af denna Fästningsbyggnad och anläggandet af en Fästning mot Ålands-skären, så vida dermed menas en Landt-Gränsfästning, hvilken, ehuru under gynnande omständigheter och vid offensiva företag gagnelig, likväl, vid en fiendtlig invasion, kunde komma att blifva en önskvärd vapenplats för fienden.
Att National-Beväringen icke ännu är allt livad den kunde och borde vara; att den tarfvar en större militairisk tjenstbarhet, och, till vinnande deraf, en längre fortsatt ändamålsenlig, 20 Stats- samt Oec. Utsh.
N:o 84. efter landets tillgångar och näringarnes fordringar beräknad, vapenöfning, mäste erkännas oell bör afhjelpas.
Men att, såsom Motionairen påstår, nuvarande Btvärings-exercice är utan allt ändamål, och nuvarande Bevärings-Lag blott ofullkomligt uppfyller den stående Arméens otillväcklighet, kan ingalunda medgifvas.
Utskotten tro: att den numeraira styrkan af vår National-Beväring står i ett väl afpassadt förhållande till våra näringar och oaconomiska tillgångar; att, i betraktande af vårt lands läge, gränser, naturliga beskaffenhet och deraf följande försvarsmedel, denna Beväring, tillsammans med den stående Arméen, uppgår till en, mot beliofvet och möjligheten att den underhålla, fullt svarande personal; och att en ökning deraf, genom att utsträcka Bevärings-skyldigheten ända tili 4o:de året, såsom Motionairen föreslagit, skulle vara utan ändamål, så länge ej Staten magtat anskaffa alla för en så stor styrka erforderliga förråd af beväring, utredning m. in.
Finnas åter dylika förråd, så skola i vapen redan öfvade försvarare icke fattas, och säkert, om Utskotten icke alldeles misskänna det Svenska folklynnet, skall, efter fulländad Beväringspligt, den till fri man utvecklade ynglingen, i farans stund, af fri vilja och egen fosterlandskänsla, gripa till vapen, utan att behöfva dertill kallas endast af lydnaden för en af Samhället ålagd tvångslag.
I sammanhang med frågan om angelägenheten af något mer utsträckta vapenöfningar för Stats- samt Oen.-Utslt.
Vtl. N:o 84. 29 nuvarande Beväringsmanskap, anse Utskotten sig böra uttala den öfvertygelse, att en National-Beväring, för att kunna uppfylla hvad man af densamma har att vänta, icke får sakna en så kallad Stam af stående trupp; att vår nuvarande indelta Armée utgör den mest ändamålsenliga Starn för Sveriges Beväring, samt att densamma, långt ifrån att, såsom Herr v.
Qvanten bestämdt yrkat, oph af Friherre Anckarsvärd! åsigter synes blifva en följd, afskaffas, bör framgent till behöflig styrka bibehållas, men dess tjenstbarhet . fullkomnas, i den mon tillgångarne medgifva och krigskonstens fortgående utbildning kräfver.
Motionairens yttrande om folkbildningen i allmänhet öppnar för undersökningen en ny bana, hvars mål omfattar den vigtigaste, på alla åldrar verkande, national-angelägenhet.
Men då denna angelägenhet redan utgjort och ännu utgör föremål för en noggrann och allsidig undersökning, hvaraf resultaten äro att förvänta, så anse sig Utskotten endast böra tili t tt korrt besvarande upptaga de frågor, Motionairen framkastat, rörande,lämpligheten deraf, att med den allmänna folkundervisningen förena bildningen till militairisk tjenstbarhet, genom införandet i Scholan af vapenöfningar för ungdomen, frän 12 till och med 16 års ålder.
Åtskilliga farhågor hafva inom Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit yttrade för följderna ai ett sådant förslag, i fall det skulle antagas, och 3o Stats- samt Oec.
Uti, N:o 84- ehuru Utskotten icke i allo dela dessa farhågor, anse de dock de föreslagna ätgärderne, dels i verkställigheten vara med åtskilliga svårigheter behäftade, <lels åter till det åsyftade målet icke ledande.
Inrättandet af Folkscholor inom hvarje Socken eller mindre
District, om ock allestädes möjligt i ett glest befolkadt land, möter redan stora hinder, hvilka än mer skulle förökas genom det stadgandet, att Exercicemästare vid hvar och en Schola skulle anställas.
Folkscholans syftning är, att, efter ett ringare fastställdt kunskapsmätt, bereda en allmän medborgerlig bildning; tillämpningen deraf till serskilda yrken och serskilda pligter hör till en annan dass af bildning, till en annan ålder, än barnets.
Försvarsskyldigheten åligger mannen; det är han, som bör utbilda sin förmåga att den uppfylla.
Vapenöfningarne fordra krafter, ihärdighet och öfvertygelse om deras nödvändighet..
Såsom tvångsmedel, införda i Scholan, blifva de uttröttande och tnodfällande; till barnlek böra de icke förringas.
Oin folkscholan utbildar begreppet om fädernesland, medborgerliga pligter och deraf följande medborgerliga rättigheter; om hon, jemte själsodlingen, befordrar den physiska utbildningen till kroppens stärkande och krafternas förökande; så har hon hunnit sitt mål och beredt de förmögenheter, dem behof och omständigheter sedermera både böra och kunna, till serskilda ändamål, fullkomna.
Stats- samt Oec.-tJtsA.
N:0 84- 3i Att vid Kyrkorna hvarje Söndag om sommaren anställa vapenöfr.ingar, är ett af alder i Sverige öfligt bruk, sorn af Gustaf II Adolph formligen påbjöds och reglerades, och hvaraf en lemning ännu qvarstår i Kyrkoparaderna, hvilkas nytta erfarenheten vitsordat.
OirqUtskotten, utan att förbise de olägenheter, sorn för allmänheten skulleuppkomma genom dessa kyrkoparaders utsträckning till Beväringen, skulle erkänna deras fördelaktiga inflytande, sker sådant erkännande, likväl under förutsättning, att dessa öfningar anställas med ynglingar, som, i anseende på krafter och kroppsutbildning, deruti kunna med fördel deltaga.
Men ynglingar från 16 till 20 års ålder hafva, sällan i vårt land, uppnått den växt och kroppsstadga, som fordras för Gevärets obehindrade handterande m. m.
Uti Motionairens förslag, att målskjutning borde, såsom en folklek införas och med premier uppmuntras, instämma Utskotten, ehuru de icke förbise svårigheter vid verkställigheten.
I de norra och skogrika Länen, der bössan är ett förvärfningsmedel och landtrnannens ständiga följeslagare vid dess skogsvandringar, är färdigheten i hvarje skjutning redan så fullkomnad, att något derutöfver ej återstår att önska.
Deremot i slättbygderna, der ett motsatt förhållande eger rum, skulle, genom den föreslagna utvägen, måhända kunna vinnas hvad landets natur i de förra sjilfrnant åstadkommit; 3a Stats- samt Oec.-Utsk.
N--o 84- men då ett lagstadgande härutinnan synes min" dre lämpligt, torde uppmuntrande efterdömen endast kunna ifrågakomma.
Motionairens önskan, att en National-Beväringsdrägt matte anläggas, är, efter hvad flera Talare inom Högloflige Ridderskapet och Adeln upplyst, och af de till Stats-Utskottet i Nåder öfverlemnade förslag för regleringen af Arméens inateriela behof vitsordas, redan förekommen.
Utskotten fä således blott tillägga den önskan, att fördelarne af denna förändring i Beväringens beklädande måtte inses och begagnas.
Motionairen yrkar, att Landets försvarsplan bör vara allmänt känd, för att vara allmänt hyllad, och att detta är enda vilkoret för styrka och fasthet i en sådan plan.
Om med denna försvarsplan afses rigtningen af Krigsförvaltningen i allmänhet, Krigsrnagtens utredning och öfning, anordnandet af Fästningar och Förråd, ett militairiskt bedömande af Landets förmåga till ett alfvarligt försvar; så äro Utskotten af den tanka, att kunskapen derom icke nog kan spridas och förtydligas, samt att hemligheten deri är lika omöjlig att iakttaga i afseende på fienden, som förderflig i afseende på oss sjelfva.
Förstås åter med Försvarsplan en på förband, under serskilda, på en närmare kännedom otn locaierne hvilanda förutsättningar af olika anfalls- och försvars-utvägar uppgjord operationsplan, så kunna Utskotten, för sin del, icke Stats- samt Oec.-Uts/c.
Vt!.
N:o 8j. 33 icke tro, att den utgör föremål för offentligheten.
Slutligen har det ej undfallit Utskottens Uppmärksamhet, att de kunna finnas, som, måhända, anse den varsamhet, med hvilken Utskotten behandlat förevarande ämne, såsom ett försummadt tillfälle att befordra samhällsförhållandenas utveckling och fuffkomning.
Men Utskotten hafva, vid afgifvandet af deras Betänkande öfver den vigtiga frågan, ansett magtpåliggande att ej gifva anledning till misstänka om ett begär, å Representationens sida, att intränga på Styrande Magtens område, samt anse, utan afsigt att förnärma andras öfvertygelse, att samhällsförhållandenas utveckling och fullkomning endast kunna tillväga-bringas genom en stigande sann insigt af Regeringssättet, genom Grundlagarnes uttryckta verkliga beskaffenhet, genom ett varsamt och lugnt bemödande att i Grundlagsenlig
Väg undanrödja der^is möjliga brister och, framför allt, genom ett ömsesidigt samvetsgrannt iakttagande af deras genom bokstafven uttryckta anda, så länge de såsom antagne och besvurne Lagar äro gällande.
Under förutsättning, att Rikets Högloflige Ständer i allmänhet godkänna Utskottens sätt att handlägga motionen, samt de åsigter Utskotten, i anledning af densamma, framställt, tillstyrka Utskotten vördsamt, Bi/i. tillRiks-St.
Fröt. 1828 cch 182g, 4 Sami. 2 AJd‘ 2 Band. luljc Haji t 3 34 Bil. till Stats- samt Oec.-Utsk.
N:o 84. att motionen icke ma föranleda till någon serskild vidare åtgärd.
Några Ledamöters serskilda tankar varda Jiärhos bifogade.
Stockholm den 17 October 1839* Reservationer; Af Herr von Hartmansdorff, August:
Enär de sammansatta Utskotten äro öfverens derom att afstyrka all åtgärd å Rikets Ständers sida, i anledning af de förevarande motionerna; så synes mig, att denna mening både kunnat och bordt i Betänkandet uttryckas på ett sätt, som, mera än det antagna, instämt med Utskottens befattning och med de kunskaper, som af Utskottens medlemmar kunna begäras.
Det tillhör icke Stats- och Oeconomie-Utskotten att ingå i sådana tolkningar af Grundlagarnes andemening, hvilka, enär de äro på sitt ställe, endast synas vara Constitutions-Utskottets sak.
Det kan icke begäras af pluraliteten bland Utskotten? medlemmar, att känna krigskonsten nog, för att öfver Rikets För«vars-system inlåta sig i stridskrift.
Åtminstone är det händelsen med mig; och jag har derföre, genom denna reservation, velat uttrycka, att jag icke tillstyrkt något vidlyftigare svar från Utskotten gemensamt, än den enkla förklaringen, "att Utskotten icke funnit skäl aft för närvararande tillstyrka någon förändring Bil. till Stats- samt Oec, Utsi.
N:o 84. 35 i Beväringsskyldigheten; och sorn Motionairernes framställningar för öfrigt icke synas kunna föranleda till någon åtgärd å Rikets Ständers sida; så hemställa Utskotten, att desamma jemväl måtte förfalla.”
Derigenom hade det icke blifvit betaget de Ledamöter, som egt förmåga att med sakkännedom ingå i närmare utveckling af ämnet, att genom bifogade serskilda yttranden upplysa både Riks-Stånden och Motionairerne om sina åsigter.
I denna reservation instämde Herr Grefve von Sehwerin, Herr Grefve von Fersen, Herr af Sillén, Lars Gabriel, Herr Riben, C., W., Herr Rådman Lundgren och Herr Grosshandlaren Ekerman.
Af Herr af Melin, H. G.:
Oaktadt den militaira sakkännedom, hvarmed de förenade Utskottens Betänkande är författadt, får jag härmed reservera mig, emedan jag ej kan instämma i den utsträckning af vissa delar i detailerne detsamma erhållit.
STOCKHOLM, hos Cari.
A b. Pihi, 1829.
'.V '''■ .<->6. . . , ) - ' v. , ; ...... *.
:■ l ,■ - -m, .i! , > ; : - I * S£‘; ■ ■'1 • >iiV. '> i ■ ■;•(
... ;. ; '
SRUU ii:',' ' i* s;jv|,- .« * • ' ' # « . * .rf . <1* * i.J..cf 1 tv i ?:; { ■ ? > '■ ■ , ; , » • i ii'.
::irel ... •. • - -llfc; ■ , . -i.';. . J • ■ nvr.i.. j.-j, ■ ., ,. tuo ..dnia rt'.'HJoM da» ■&'
S.-irsjKVJ « ,f ( ,'i-j ii: ,! .ré.u. v> ;i ,t- I. ’ ■ ’• •: ..Vij-rO : : .r. V :: yr ■ -•'
' V-.,'. . ;• ’ -rj - . . -" > re ' i . i -iHt tre! ?s -..r\ ;; V.:
•K« -vi-u • :>K •:>*> >> I.ti /y.idh-i Aiy. '■{ , • • - ,*■!'/r;. • ■ ■ r ' Stats- o. Bevilln, Utsk.
Betänkande N:o 85. l N:o 85.
Ankom lill Expeil.
Utskottet (len 29 Octob. 1829.
Betänkande, angående Riksdagsfullmägtigen Anders Danielssons motion om befrielse från Bevillning efter 2:dra Art. för dem af Skaraborgs och Elfborgs Läns Allmoge, som icke äro kände för verklig förmögenhet. T-Jli eif Memorial, »om af Hedervärda BondeStåndet dels blifvit till Bevillnings-Utskottet remitteradt, och dels till sitt innehåll Stats— Utskottet meddeladt, har Riksdagsfulltnägtigen.
Anders Danielsson från Elfsborgs Län, efter en omständlig afhandling om Rikets hvarjehanda oeconomiska förhållanden, och öfver orsakerna till den , i hans tanka, rådande allmänna fattigdom hos Svenska folket, serdeles i Skaraborgs och Elfsborgs
Län, yrkat, att, då beskattningen redan vore för hög, all möjlig sparsamhet vid utskyldernas beviljande måtte iakttagas m. m. samt, i afseende på nämnde tvänne Län, begärt en serskild tillåtelse för Taxeringsman att från all bevillning efter Bill. till Rikl-St.
Prot. 1S28 och tS^9i 4 Sami. 2 ^fd, I, ,j[ide Ht. t:dra B.det.
2 Stats* o. Hevilla, Utsi.
Betänkande N:o 85. 2:dra Art. i allmänhet befria Allmogen, med undantag endast af dem, sorn kunna vara kände för någon verklig förmögenhet.
Utskotten hysa , lika med Motionairers den önskan, att en ändamålsenlig sparsamhet vid utskylders beviljande, äfvensom ali möjlig rättvisa vid deras fördelning, må blifva iakttagen, och skola, för sin del, ej underlåta, att dertill medverka; men emedan hvad angår det egentliga föremålet för motionen „ elier Bevillningsfrihet efter 2:dra Art. för dem, i Skaraborgs och Elfsborgs
Län, sorn icke äro kända för förmögenhet, Rikets Högloflige Stander godkänt BevillningsUtskottets förslag, att en viss Beviilnings-afgift bör, efter värdet af fastighet, utgöras ; anse Utskotten deraf följa, att den af Anders
Danielsson begärda befrielsen icke kan medgifvas, enär Statens behof af en sådan inkomst synes vara afgjordt, och Motionairen icke eller uppgifvit, huru den derigenom uppkommande brist med mera billighet skulle kunna ersättas.
Utskotten tro för öfrigt, att en sådan skattfrihet skulle innebära orättvisa emot öfrige skattskyldige medborgare, samt att densamma, dels efter Motionairens förslag, icke kunde tillämpas, utan att lemna utrymme för godtycket, och dels icke är behöflig, då den Stats- o. Bevilln, Utsi.
Betänkande N:o 85. 3 verkligen utfattige Brtillgodonjuta afkortning} hvarföre Utskotten, på dessa skäl, icke kunna undgå alt afstyrka bifall till hvad Molionairen sålunda begärt..
En häremot afgifven Reservation bifog3s« Stockholm den 3 October 1839.
Reservation af Anders Andersson från Skaraborgs JLän : ’’Då jag, såsom boende i den ort, för hvilken Anders Danielsson begärt lindring i Bevillningen, nogsamt känner, att förhållandet är sådant, som han detsamma skildrat, får jag reservera mig emot ifrågavarande Betänkande , helst den lindring motionen åsyftar , i min tanka påkallas lika mycket af den i dessa Uandsorter varande nöd, som af billigheten, hvarföre j3g också hoppas, att motionera af Rikets Högloflige Ständer blifver bifallen.'' 4 Stats- o. Bevilja.
Betänkande N:o 86.
Anltom till Expetl.
Utskottet den 29 Octob. 182g.
Betänkande, i anledning af Herrar Lundmans, Ålunds och Lefflers Motioner om Uppbörds - provision till Städernes Magistrater m. m. H.„„ Lundman, Ålund och Lefler hafva hos Välloflige Borgare-Ståndet afgifvit serskilda lill Stats- och Bevillnings-Utskotten remitterade anföranden , hvaruti blifvit fratnställdt: af Herr C. F. Lundman: att viss provision måtte Städernes Magistrater blifva tillerkänd för den Kronans uppbörd , Botn dem till indrifning åligger j af Herr Ålund: att, som Magistraterne borde ansvara för Kronouppbördens rigtiga debitering, indrifvande och redovisning, men de till biträde härvid tillförordnade Embet»- och Tjenstemän derföre icke egde någon lön af Staten , i det blifvande Statsanslaget alltså måtte upptagas aflöning till Städernes Uppbördsman , efter enahanda grund, som för Landets Uppbördsman i Nåder blifvit föreslaget att utgå på samma titel, som för Stock - Stats- o. Stvilln.
Betänkande N:o 86. 5 holms Slatl ; men, i fall detta icke lunde bifallas, åtminstone Städerne, hvar för sig , fa till aflöning för Stadens Krono-Uppbördsverk, behålla den derstädes utgående andel af den procent, som blefve anslagen till delning Krono-Uppbördsrnännen emellan j samt af Herr E. M. Leffler: att, ehuru detta senare påstående vid sistlidne Riksdag icke blifvit bifallet , han likväl icke kunde undgå nu förnya detsamma , då Städernes tillstånd i allmänhet försämrats och fattigdomen derstädes tilltagit, samt dels den föreslagna utvägen syntes högst billig , i synnerhet för de Städer, der Landets Uppbördsman hade alls intet att göra med Taxeringen eller Bevillningsuppbörden, och dels för öfrigt, enär Landets invånare åtnjöto den fördelen
,N att de icke serskildt utgjorde kostnader för Bevillnings- uppbörderne , det icke funnes något gällande skäl dertill, att Städerne i detta fall skulle bära större tunga än Landet, hvars Uppbördsmäns aflöning Staten bekostade, och Städerne nekas att få tillgodonjuta en lindring, uti denna Krono-Uppbördsmäns aflöning, hvilken de sjelfve inom sig genom Bevillning utgjort.
Hvad, i anledning häraf, beträffar det åsyftade Statsanslaget till aflöning åt Städernes Tjenstemän för deras besvär med Kro - 6 Stats- o. Sevillu.
Betänkande N.o S6. jno-uppbörden , hafva Riket» Ständer, vid de a:ne sistförflutne Biksdagarne, då alldeles enahanda frågor förevoro , redan förklarat, att någon jemförelse icke kunde göias emellan Stockholms Krono-Uppbördsverk sams Uppbördsbetjeningen i de öfrige Siäderne i Riket, hvilka, för öfrigt, vid deras privilegierande fått sig tillagde vissa inkomster och förmoner, som blifvit upptagne och beräknade att utgöra tillgång för deras Tjensteman» aflönande , och att, på sadan grund , någon aflöning på Rikets
Stat icke kunde bestås för desse Städers Uppbördsbetjening.
Vid den nu förnyade framställningen I ämnet , finna Utskotten icke vara framlagd någon sedermera tillkommen mera giltig anledning till bifall å Förslaget om en sådan aflöning ; och Utskotten kunna derföre icke annat än tillstyrka afslag å hvad i denna del yrkadt blifvit.
Hvad dernäst angar den del af rnotionerne, som åsyftar bifall dertill, att, utan all sammanblandning med procenten af Bevillningssumman på Landet, måtte till aflöning för hvarje Stads Krono-Uppbördsverk få användas den derstädes utgående andel af den procent, som blifver anslagen till fördelning Statso. Hevilla'.
Betänkande N: o 86. 7 Krono Uppbördsmännen emellan; hafva Utskotten desfomindre funnit några sådana skäl och omständigheter anförda , som kunna medföra ändring uti de i 1820 års Bevillningsförordning i detta ämne intagne stadganden, sorn det synes uppenbart , att Pröfnings-Co. mittéerne, hvilka kunna i ett helt öfverse Taxeringsarbetet och öfrige härvid förekommande omständigheter, bäst kunna bedöma, huru ifrågavarande arfvode, under jemförelse med hvarje Tjenstemans verkliga göromål oc!i omkostnader, rättvisligen bör fördelas och antagas, att sådant hittills skett med bil- , ligt afseende å vederbörandes förtjenster och skäliga anspråk, då ingen anmärkning i detta ' hänseende blifvit gjord, och Utskotten afstyrka, vid sådant förhållande, bifall till hvad Motionairerne härom I yrkadt.
Stockholm den 17 October 18a9; 8 Stats- o. Bevilln.
Betänkande N;o 87.
Nio 87- Antom till Exped.
Utskottet den 29 Octob, 1829.
Betänkande, i anledning af så väl Kongl. Majits Nådiga Proposition till Rikets Högloft.
Ständer om Curhusafgiftens fortfarande, som åtskilliga dervid aTgifna yttranden, samt i ämnet väckta Motioner.
Uti en till Rikets Högloft.
Ständer, under den 19 sistlidne November, aflåten Nådig Proposition, angående Curhus-afgiftens fortfarande, hvilken blifvit remitterad från Högloft.
Ridderskapet och Adeln och Högvördige Preste-Ståndet ensamt till BevillningsUtskottet, men från Vällofl.
Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet till Stats-och Be v ill ni ngs-Ut skottens gemensamma handläggning, har Kongl. Majit , efter anförande af hvad Rikets Högloft, Ständer vid 18a5 års Riksdag, uti förevarande fråga beslutit, först i Nåder tillkännagifvit, alt Kongl.
Majit derom under den 10 Mar* 1824 utfärdat allmän Kungörelse, samt, med anledning af Rikets Högloft.
Ständer* yttrande för verkställigheten, förordnat, att förvaltningen af Curhus-afgiften skulle besörjas af de Directioner, hvilka, i enlighet med Kongl. Majit» Nådiga Instruction den 17 December 1817, blifvit tillförordnade, samt att, sedan Seraphimer - RAKNING öfver CURHUS-MEDLENIN. N. LAN.
För År 18— Hörer till Stats- och Beotlin.