Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» Om en halftimme går tåget, » förklarade Till katolicismen har, enligt hvad en korre- direktören med klockan i handen, » och spondent till Dagens Nyheter meddelar, i dagarne hur gärna jag än ville behålla mina gäster, öfvergått den framstående skriftställarinnan He- anser jag som en plikt att upplysa därom. » lena Nyblom, prof. O. R. Nybloms maka.
» Och jag som måste kläda om mig, » sa- de Annie med en blick på sin ljusa siden- » Huskattan » på » Husråttan ».
E x t r a fin M a r s a l a klädning.
» Farväl, Eva, och tack!
Jag skulle så gärna, gärna velat tala med dig ännu en stund! » » Än jag då, » svarade Eva sorgset.
» Jag vet inte hvad jag ville ge för att ha dig i min närhet! » » Låt oss brefvexla! » Det kom ett gladt, liffullt uttryck i Evas ögon.
Och — vi träffas vid stationen.
Jag hinner dit lika fort som ni. » » Låt mig göra ett förslag, » inföll direk- tören, för hvilken ingenting var omöjligt, helst då han var i lifvad sinnesstämning, » vi följa våra gäster en bit på vägen — artigare kan ingen vara.
Nedgående snäll- tåget möter ett par stationer härifrån. » » En ypperlig idé, » ropade Eva, hvilkens misstämning blåste bort som af sig själf.
Afskedstagandet blef så kort som möj- ligt — man skulle ju träffas.
Innan hon gick för att kläda om sig, ka- stade Eva en blick öfver sitt hem, där allt var upp- och nedvändt, och som hon skulle lämna i detta skick.
» Se efter, att det blir släckt öfverallt, och tag vara på vin och öfverlefvor, så godt du kan, » hviskade hon till köksan, medan hon genom matsalsdörren såg in i serverings- rummet, där kokfrun, vakmästaren och Sofie slagit sig ned vid ett af buteljer och läcker- heter dignande bord.
Ett ögonblick tänkte hon på att stanna hemma — det nästa sade hon sig, att det var omöjligt.
» Kom och hjälp mig, Sofie, » ropade hon otåligt, och denna skyndade till med en ödmjukhet och hjälpsamhet helt olika hen- nes vanliga näbbiga framfusighet.
Inom ett ögonblick var den djupröda, gni- strande klädningen utbytt mot en mörkblå promenaddräkt och pälskappan på.
» Se efter, om direktören är färdig! » Sofie rodnade till och tvekade märkbart.
De båda kvinnornas ögon möttes, och Sofie slog ned sina.
» Jag går själf — fortsätt din måltid! » Rösten läl kall och hård, och det liffulla, förskönande uttrycket i ögonen var borta.
Hon gick in i barnkammaren.
» Hör efter, om direktören är färdig, Char- lotte, » sade hon till den gamla barnpigan, och när denna gått sjönk hon ned på när- maste stol med handen för ögonen.
» Hvart skall mamma fara? » frågade Ester.
Modern svarade ej genast, ty hon hade glömt att hon satt resklädd, färdig att följa sina gäster.
» Hvarför har mamma tagit af den granna klädningen, mamma var så vacker uti? » Hon såg på sin mörka dräkt och tänkte, att de timmar af frihet och ungdomsglädje hon nyss genomlefvat ej varit annat än en dröm.
» Blir det snart främmande igen, så jag får visa mig? » frågade Ester ånyo.
» Visa dig?
! » Modern ryste till och reste sig upp.
» Direktören ber hennes nåd genast kom- ma, vagnen väntar, » rapporterade Charlotte.
Vid ett bord nära ena fönstret satt Bengt med en uppslagen bok framför sig, och med ens kom modern ihåg talet han bedt henne hjälpa med.
» Nå hur gick det?
Har du räknat ut det? » » Nej! » Hon såg, att han kämpade med gråten, och ånyo kom det öfver henne en lust att stanna hemma.
Plötsligt såg han upp med fulla varma blickar och smög sin lilla hand i hennes.
(Qualité Inghilterra) härstädes lagrad sedan en), 1891.
Vid | £.
£^ m Nydahl &amp; undersökning af härv.
handelskemist befunnen analys STOCKHOLM, 2 STUREPLAU fullgod.
Finnes endast hos Bika- o c h AUtn.
ClO 2
» M a m m a skall inte vara ledsen!
Mamma skall vara glad! » Nu var det hon som fick tårar i ögonen.
» Gossen min! » sade hon och böjde sig öfver honom med af ömhet svällande hjärta.
Det var i sista ögonblicket värdfolk och gäster anlände till stationen och med knapp nöd biljetter hnnno köpas och resgods po- letteras.
När alla voro instufvade i en första klas- sens vagn, tåget i gång samt filtar, hatta- skar, resväskor oeh annat smått uppstapladt på näthyllan, blef det tid att njuta af hvar - andras sällskap, men det var som hade med festdräkterna äiven feststämningen varit borta, och samtalet ville ej komma i gång.
Stegrad lifsintensitet och njutning följas ovillkorligen af slapphet; men ingen ville tillstå, att tystnad, egna tankar eller en siesta varit att föredraga framför allt annat.
Tvärtom bemödade sig en hvar att, trots tanketomhet och försoffning, göra sig så underhållande oeh älskvärd som möj- ligt.
Eva längtade endast efter att blifva en- sam.
Annie satt midt emot henne, och hon kände hennes blickar till hälften spör- jande, till hälften medlidsamt, öfverfara sitt ansikte, liksom anade hon innebörden af det förtroende, som varit på väg att lämnas henne.
Men hon skulle ingenting få veta!
Var det något Eva i denna stund kunde glädja sig öfver, så var det att hon gömde sitt lidande inom sig.
För att ytterligare maskera sig började Vokalförändringsgåta.
Bidrag mollagas med tacksamhet.
Med i jag vankar kring på fyra ben, Med u jag för din fot en matta är af sten, Med ä jag är en sådan ock, men mjuk och len.
Perpetua.
Mosaik.
R C härad.
R Mitt Och Om Ock f i n n s i rik mans sal, mycket rart plär på det ligga; ock ej fylldt af eget val, någon gång hos dem, som tigga.
första Mitt andra med ett a att kunna, Man ofta liknat har vid guld, Och om vårt tredje vi förkunna, Tänk äfven då på egen skuld.
Mitt hela, det är tungt att bära, Men bärs af mången dock med glans, Och den det gör, den bör man ära, Må allmän aktning varda hans!
A * A E N 0 l 1 S 0 TI 0 I E L R c T JM plötsligt och satte sig på den lediga platsen hos vänninan, med hennes arm i sin, och medan tåget ilade framåt, gjorde ett kort uppehåll vid en station och störtade i väg på nytt, lyssnade hon till berättelsen om en kär- lek, som åren endast gifvit ökad styrka, en lycka som växte sig rikare för hvarje dag genom ömsesidigt fyllda plikter, och ett hem, där föräldrar och barn gemensamt arbetade för större mål än fåfängans kraf och stun- dens nöje.
hon prata gladt och lifligt, ehuru orden i hennes egna öron ljödo tomma och klang- lösa.
Det blåste en kall, skarp vind, och emel- lanåt slogo några hårda kantiga snökorn mot kupéfönstren.
» Det reder sig till snöyra, » sade en af herrarne, glad öfver att i sin ordning ha funnit några tankekorn att fästa sig vid.
Mer eller mindre svåra snöstormar, tåg- hinder och olyckshändelser blefvo från den- na stund ett välkommet samtalsämne.
Direktören hade som alltid mycket att berätta och blef den som förde ordet.
Evas blickar irrade öfver landskapet utan- för, men hon såg intet annat än ett mer eller mindre förtätadt mörker, ur hvilket då och då ljusskimmer från en banvaktarstuga, en koja eller bondgård, blickade fram likt vänliga ögon.
Allt emellanåt stampade lokomotivet till, liksom för att taga bättre fart, frustade med jättelungor och ilade i väg med blod- röda, af elden från ångpannan färgade rök- moln efter sig.
» Äro vi inte framme snart? » frågade hon ängsligt.
» Det dröjer en halftimme minst, » sva- rade direktören och återtog berättelsen, till hvilken alla lyssnade, glada öfver att själfva slippa tala.
» Jag är rädd du fryser? » sade Annies man och svepte en resfllt om hennes ben och fötter.
Eva uppfångade blickarna dem emellan, liksom den förstulna handtryckningen, och det skar till i hennes hjärta.
» Berätta litet om dig själf! » sade hon .1!
E u l T B I~ ~ T i — Under juni — augusti hållas Iduns expe- dition och.
byrå öppna kl. 10 — 5.
I nnehåUsförteckning.
» Kvinnornas utställning » i K ö p e n h a m n.
F r e d a g e n den 6 d e c e m b e r 1889.
(103) B yrå: Drottninggatan 48, en tr. Anionspris: 25 öre pr petitrad (
Utgifningrstid: hvarje helgfri fredag.
Jenny Nyström — Stoopendaal.
t nom få konstgrenar torde de senaste år- tiondena haft att uppvisa en sådan verk- ligt betydande utveckling som inom illustra- tionens.
V i behöfva ej gå synnerligen långt till baka i tiden, till litografiens och den återuppståndna xylografiens ungdomsår, för att besanna detta glädjande faktum; och vill ni än ytterligare, värderade läsarinna, bok- stafiigen ha » svart på hvitt » på saken, upp- mana vi er endast att slå upp ett illustre- radt bokverk eller en tidning sedan 1 5 å 2 0 år till baka vid sidan af ett motsvarande alster af våra dagars konst.
Att härvidlag framstegen å den rent tec- niska sidan med afseende på reproduktionsmeto- dernas fulländning och mångsidighet varit stora, kan ingalunda ensamt förklara förhål- landet.
Ännu väsentligare inverkar den om- ständigheten, att nu mera verkligt framstå- ende artister egna allt sitt arbete, sin talang och insigt uteslutande åt detta område och så bidraga att undan för undan i sant stil- enlig riktning lyfta dess konst.
Få, om ens någon, torde här hemma i Sverige detta afseende ha uträttat ett så stort och erkännansvärdt arbete som den qvinna, hvars namn läses här ofvan.
På intet vis vilja vi dermed ha sagt, att vi ej vid sidan af henne ega flere första rangens illustratörer.
V i behöfva ej erinra om så- dana namn som Larssons, Andréns, Malm- ströms m. fl.
Men om man vid sidan af produktionens rent konstnärliga värde äfven tar hänsyn till dess rikhaltighet och mång- sidighet — en synnerligen vigtig synpunkt för denna populariserande, ja, demokratiserande konstart — då står Jenny Nyström, hvad angår det första, jemsides och, afsedt det senare, obetingadt framför öfriga inhemska samtida artister.
V i kunna ej tänka oss många af de ota- liga svenska hem, dit Idun nu så vänvandt hittar väg, för hvilka nu mera alstren af hennes ritstift skulle vara främmande.
Så i bästa mening populära ha de på endast några få år blifvit.
Så många vägar ha de funnit att tränga till allt vidare kretsar.
Så skilda såväl ekonomiska som rent and- Sjelfporträtt.
idun utkommer i hufvudstaden hvarje heigfrl f r e d a s Och kostar för é i i qvartal endast I krona, postarvodet Inberäknadt. — liga förutsättningar ha de förmått på det lyckligaste motsvara.
Ty förutom den verkligen förvånande mängd af större och mindre, dyrbarare och enklare arbeten i bokform, till hvilka fru Nyström tecknat, har hon ock inom de billiga illustre- rade tidningarna utöfvat en alstring, hvilken till äfven de anspråklösaste hem trängt fram med sin innebörd af förädlande och uppfo- strande konst.
Endast i nu innevarande julmarknad skall ni, älskvärda läsarinna, då ni helt snart står brydsam och väljande midt i flödet, på bok- handlarens disk med gladt återkännande stan- na vid flere i och för sig framstående verk, hvilkas värde ytterligare förhöjts af fru Ny- ström-Stoopendaals teckningar.
Så hafva vi C.
D. af Wirséns nya diktcykel: » Kristna högtids- och helgedagar », II.
Bergströms sago- samling iUr follcsagans rosengårdar » och den lockande barnberättelsen om Sniggel — Snuggel, alla af henne försedda med verkligen char- manta illustrationer.
Och sist men ingalunda sämst erinra vi om ytterligare en nyhet, som ock derförutorn är en gammal alltid kär bekant, August Blanches samlade arbeten, som nu från Älb.
Bonniers förlag begynt utgifvas i en ny upplaga, hvilken på det rikaste illu- streras af framstående svenska konstnärer, bland dem i den första serien hufvudsakligen Jenny Nyström.
Ett vackert prof på hennes konst ur detta verk återfinna våra läsarinnor i föreliggande annonsafdelning.
Jenny Nyström föddes i Kalmar, men kom redan i unga år till Göteborg.
Tidigt röjdes de anlag, som sedan så rikt utvecklades.
Den lilla flickan försåg sina kära sagoböcker med egna teckningar, som naturligtvis stämp- lades a f barnets naivitet i uppfattning och framställning, men dock buro vittne om ovan- lig begåfning och fruktbar fantasi.
Också fästes mångas uppmärksamhet vid hennes talang.
Viktor Eydberg bland annat skref en julberättelse, som helt visst ännu finnes qvar på barnkammarbokhyllan i många hem, Lille Viggs äfvenlyr, hvilka den unga flickan, nästan ännu ett barn, försåg med teckningar.
Sedan hon vuxit upp, flyttade hon till Stockholm, der hon genomgick Fria konster- nas akademi.
Hon väckte der lärarnes syn- nerliga intresse genom sina rika anlag och utmärktes med de förnämsta tillgängliga be- löningar.
Den stora medaljen erhöll hon 1 8 8 2 för sin tafia öfver årets prisämne.
Samma år afreste hon till Paris, der hon sedermera under ifriga och framgångsrika studier uppehöll sig till år 1 8 8 5.
Under denna tid hemsände hon och utstälde i foster- landet flere taflor, hufvudsakligast aqyareller, som mottogos med varma loford och stark köplust.
Hon hade redan nu börjat verka som illu- stratör, och denna gren af hennes konst blef efter hennes återkomst till fäderneslandet helt hastigt den förherskande.
Allmänhet och förläggare täfla att visa henne sin ynnest.
Den icke minst beaktansvärda orsaken till Jenny Nyströms ovanliga framgång torde ligga i hennes förmåga att, så som knappast någon annan, teckna för barn.
Här kom- mer hennes verkligen förundransvärdt rika fantasi till den bästa hjelp.
Mångfaldiga äro de sagoverk och barnböcker, som under de senare åren prydts af hennes penna.
V i kunna j u erinra om så allmänt kända och skattade som Barnltammarens bok, Svenska barnboken I och II med flere.
En fullständig förteckning på Jenny Ny- I f- \ I I k l I \ J \ J IN 1 ' ldnlngen innehåller nästan uteslutande originalbidrag.
— Uppgif å närmaste postanstalt namn och adress samt erlägg en krona, så er- ströms verk skulle ej allenast utgöra en allt för vidlyftig lista, utan äfven så till vida vara öfverflödig, som intet bättre än den personliga bekantskap med de samma, som helt visst de flesta bland svenska qvinnor långt före detta gjort, kan gifva ett begrepp om deras omfattning och värde.
Fastän konstnärinnan numera nästan till öfveransträngning är anlitad för illustrativa uppgifter, har hon dock ej helt och hållet lagt den pensel å sido, med hvilken hon från början eröfrade sådan lofvande framgång.
Särskildt har hon aflagt framstående prof som porträttmålarinna samt inom genren ut- ställt arbeten af hög förtjenst.
Den ovanliga mångsidigheten i Jenny Ny- ströms begåfning jemte den fabulösa arbets- kraft, hon ådagalägger, gifva de otaliga vän- nerna af hennes konst rik anledning att hop- pas på en läng framtida utveckling, för hvil- ken man har svårt att beräkna, hvar gränsen kan ställas, der förutsättningarna äro så ym- niga.
Jenny Nyström lefver sedan år 1 8 8 7 i ett lyckligt äktenskap med doktor D.
L. Sloo- pmdqaf, en begåfvad och konstnärligt intres- serad man.
D e unga makarnes charmanta hem och särskildt fru Nyström-Stoopendaals artistiskt fulländade atelier kunna räknas till det yppersta, vår hufvudstad kan prestera af modern smak och äkta luxus.
Det vackra porträttet å föregående sida har Jenny Nyström sjelf tecknat för Iduns läsarinnor.
Och de hålla henne helt visst räkning ej blott för detta, utan för allt hvarmed hon, genom sitt eget, bidragit att gifva heder åt aen svenska qvinnans namn!
S o m sagdt är det endast Iduns abonnenter, som k o m m a i åtnjutande af detta undantags- pris.
F ö r andra kostar Iduns Mode- och Mönstertidning ', såsom den kom- mer att heta, dubbelt så mycket eller 1 kr.
25 öre i qvartalet o c h 5 kr.
för helt år.
Med nästa veckas nummer af Idun sän- das till alla dess prenumeranter ett prof- nummer af den nya mode- o c h mönster- tidningen.
På samma gång medfölja tryckta prenumerationsblanketter för nästa år, hvilka Iduns ärade läsarinnor endast hafva att ifylla o c h inlemna å närmaste postanstalt.
Detta är den stora nyheten för nästa år.
Åtskilligt annat nytt torde o c k k o m m a i dagen inom Iduns spalter vid årsskiftet — allt till båtnad för Iduns ständigt växande läsekrets.
» p3|h, hvem har väl tid att höra på hans ^öSt prat nu » midt uppe i julklappsbekym- rens tid?
Ja, mina damer, jag vet, att Ni komma att säga så; jag känner det på mig.
J a g uppfattar också till fullo situationens vigt och allvar.
Men i alla fall, låt brodernålen hvila en stund, bara en enda liten qvart, och låt oss prata en smula!
Det verkar så upp- friskande pä lynnet, och edra förtjusande fingrar skola sedan flyga fram öfver arbetet med dubbelt så rask fart.
* En nyhet för det kommandet året.
På uppmaning från otaliga håll har j a g beslulit att ånyo upptaga idén o m en mode- o c h handarbelstidning i samband med Idun.
S o m bekant åtföljdes Idun under första året af sin tillvaro en gång i månaden af en liten modebilaga på fyra sidor.
Denna var emellertid så ofullständig o c h bristfällig, att den knappast kunde tillfredställa de billigaste anspråk från läsarinnornas sida, på samma gång den för mig såsom utgif- vare var i ekonomiskt hänseende, medan Idun ännu kämpade för sin tillvaro, ytterst betungande.
Den fick derför också upphöra med 1888 års utgång.
Trots sin obetydlighet har denna lilla modebilaga dock saknats i flere hem, o c h jag har som sagdt från många håll motta- git uppmaningar att återupptaga idén.
D å jag n u så gör, sker det dels för att till- mötesgå dessa uttalade önskningar, dels o c k derför alt j a g med en af utlandets billigare, men p å samma gång mest spridda mode- o c h handarbetstidningar, redigerad af en på detta område erkänd auktoritet, lyckats träffa en öfverenskommelse, s o m sätter mig i stånd att en gång i månaden till Iduns abonnen- ter (och endast ti / 1 dem!)
lemna en 8:sidig rikhaltig och med omkring 50 fina bilder i träsnitt försedd samt af en full- ständig mönsterbilaga åtföljd mode- och handarbetstidning för det oerbördt billiga priset af endast 65 öre i qvartalet eller kr.
2:50 för helt år.
Hvad ska ' vi tala om?
Kanske om student- konserten?
Åhnej, den ha j u alla de stora tidningarna offrat så många spalter på, att ämnet redan kan anses uttömdt.
Ehuru med- gifvas måste, att konserten var så storståtlig, att den både förtjenar att talas om och att kommas ihåg.
Samma dag konserten var, inträffade också det stora stjernfallet, ehuru detta med så mycken längtan och intresse motsedda feno- men ej blef — för att tala i almanackstil — syniigt på vår horisont förr än på söndags middagen.
Man får emellertid hålla Posttid- ningens redaktör räkning för, att han då tog bladet från munnen.
Tänk om han legat som en sfinx rufvande på sin hemlighet ända till måndagsqvällen!
Hvilken raffinerad grymhet hade icke detta varit mot alla de hundraden och åter hundraden, som med oro i hjertat spejade efter stjernan — den må nu ha varit af första storleken, ett storkors, eller blott ett enda stänk ur de otaliga vasatrissornas nebulösa — i hopp och tyst åkallan om att den måtte falla just på hans bröst.
Men Posttidningens redaktör har ett hjerta han också, hur officiel han än är.
Jag har många gånger grubblat öfver, hvar- för vårt slägtes bättre hälft, damerna, skola vara uteslutna från möjligheten att blifva dekorerade med ordnar, och jag tillstår upp- riktigt, att jag ej mäktar inse det.
Det fins måhända vissa slag af dekorationer, som ej riktigt lämpa sig för dem.
Svärdsorden t. ex. på en qvinnas bröst skulle gifva vapen i i händerna på de belackare, som tala om » det äktenskapliga kriget » och låta förmoda, att den dermed dekorerade damen i besagda krig ådagalagt en tapperhet af så predomi- nerande slag, att ljufheten, som j u dock är qvinnans skönaste egenskap, hos henne i det
hålles e t t n u m m e r Iveckan under hela qvartalet.
För hvarje 6-tal abon- nenter, s o m samlas, och f ö r hvilka afglften Insändes till Redaktionen af närmaste vore obefintlig.
Men jag kan verk- ligen inte se något binder för, att man inom nordstjerne- och vasaordnarne hade ledamöter af det qvinliga ståndet, liksom man har leda- möter af det andliga.
Hvad som j u skulle utgöra det egentliga skälet till dessa dekora- tioners bortgifvande — i ena fallet veten- skapliga eller literära, i andra fallet fram- stående medborgerliga förtjenster — finnes j u nu mera nästan lika ofta hos qvinnan som hos mannen.
Och dertill komma andra, visser- ligen mera underordnade synpunkter, men dessa måste också tagas med i räkningen.
Ur rent estetisk synpunkt skulle den blixtrande ordensstjernan göra sig ofantligt mycket bättre, om den anbragtes på en elegant damtoalett än bredvid ett frackuppslag.
Och vid in- träffande uppsjö på ordnar skulle damerna ha ofantligt mycket lättare för ' att placera sina, än hvad herrarna ha.
En briljanterad nordstjerna skulle ju taga sig förträffligt ut i ett svall af mörka lockar, och för min del kan jag alls icke finna, att-det skulle ligga något anstötligt i, om en liten vasatrissa pla- cerades midt i en förtjusande grön rosett någonstädes i närheten af turnyren.
Men jag vill ödmjukast fråga, hur det skulle taga sig ut, om en till öfverflöd dekorerad herre skulle pröfva på att anbringa en kommendörsplaque midt på hjessan eller ett storkors på det ställe, der kammarherrenyckeln plägar hänga.
Jo, det skulle min sann se ut det!
Hur man vänder saken är, det svårt att finna något hållbart skäl, på grund af hvilket man längre kan uppskjuta att bevilja qvinnan full likställighet med mannen äfven på ordens- väsendets område.
Det må nu vara godt och väl, att en entusiastisk fästman eller en ända till stollighet förälskad äkta man kallar sitt hjertas utvalda » sitt lifs stjerna »; men inte kan det väl hindra att fästmön eller frun också får sin lilla stjerna — på klädnings- lifvet.
Och bra hårdt är det, det är visst och sant, när en aktningsvärd matrona, som egnat två tredjedelar af sitt lif åt ett träget arbete på bazarer, bland myrfruar och federa- tionen, och som således kunde göra anspråk på till och med ett storkors af vasen, i stället af sin knarrige och orättvise man får höra att hon är hans huskors.
En sak är likväl nödvändig att iakttaga, när den reform i ordensväsendet, som jag här åsyftat, skall genomföras.
Det går nämligen inte an att, såsom nu ofta sker, dela ut ord- narna efter något slags anciennitetsberäkning, ty sådant vore ju en ren ohöflighet, särskildt mot ogifta damer, som hunnit till en viss kritisk ålder.
Nu kan en dam, tack vare presterskapets tystlåtenhet och några oskyldiga toalettknep, hålla verlden i okunnighet om sitt födelseår, men började man på att åt qvinnorna dela ut ordnar på grund af vissa » tjensteår« i t. ex. telegrafen ellen skolan, så skulle det strax heta: » Ah, hon har vasen, då är hon minst sina fyrtio! » Och det vore j u fatalt.
Innan reformen blefve genomförd, d. v. s. innan ordensde- korerade qvinnor blefve en tämligen alldag- lig företeelse, skulle jag för min ringa del inte vilja höra till de damernas antal, som hugnades med vedermälen af kunglig nåd, så inrättade, det de vore egnade att å bröstet bäras.
Jag beklagar uppriktigt det första tiotalet nordstjernekommendörskor och det för- sta hundratalet vasaridderskor, ifall de skulle hafva någon liten oförsigtighet bakom sig i sitt lif.
Det skulle de minsann få veta af I r \ I U I I M U IN Idun, erhållet ett g r a t l t e x e m p l a r f 8 r hela den t i d, under hvllkenabonn mentet räcker.
Aro de samlade abonnenterna färre än 5, torde prenumer då.
Och om de inte ha någon oförsigtighet eller något fel eller vank — så beklagar jag dem ändå och skulle rakt inte vilja vara i deras ställe.
Men qvinnorna ha i dylika fall mycket mera mod än männen, och jag är viss på, att, så snart det verkligen blir lag och sed — liksom det redan nu blott är simpel rätt- visa och billighet — att dela ut ordnar till qvinnor, så skall det heller icke fattas hj el te- modiga qvinnor, som offra sig för tillämpandet äfven på detta fält af den ädla grundsatsen om qvinnans likställighet med mannen.
Man skall få se, att hundratals ädla kämpar i qvinnoemancipationens led frivilligt erbjuda sig att taga emot en liten dekoration, ehuru de klart inse, att detta är det samma som att prisgifva sig som ett värnlöst offer åt tusentals hvassa tungor bland sina egna (ode- korerade) systrars otacksamma slägte.
Jag rekommenderar frågan till benägen hågkomst hos alla damernas riddare inom vårt öfver- eller underhus.
Och så torde Ni godhetsfullt tillåta, att jag sjelf rekommenderar mig.
Sådana segrar göra vår ruin!
å | ett af Iduns senaste nummer finnes un- \ der titeln: » I kupéen, en dialog i qvin- nofrågan », en liten skiss, som måste gifva oss qvinnor åtskilligt att tänka på.
Visserligen har en sida af nämda fråga der blifvit stäld så ytterst på spetsen af det allvarliga, att hon delvis sammanflyter med det komiska, men det är i alla fall rätt och billigt, att vi qvinnor en smula skärskåda de missförhål- landen, förf.
påpekat, samt söka finna orsa- sakerna till de samma.