Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta stadgande, som står i strid med de för fullmagtens chartering i allmänhet gällande grunder och synes hafva tillkommit endast för beredande af enklare kontroll öfver ifrågavarande handlingars chartering, anse Rikets Ständer, enär det hvarken är rättvist eller billigt att för en befordran i statens tjenst påföra afgifter, beräknade efter en inkomst, som först framdeles och stundom aldrig kommer alt af den befordrade tillgodonjutas, böra i så måtto förändras: att, om vid regemente eller corps olika löner linnas inom samma grad, chartan lill fullmagten beräknas blott efter den lön, som tillträdes; att, i händelse någon löntillökning icke eger rum, och fullmagten sålunda endast medför de med högre tjenstegrad förknippade vigtigare tjenstepligter, samma fullmagt bör, lika med fullmagter i arméen, beläggas med charta efter staten för Kronprinsens Hussar-regemente; samt alt, när sedermera högre lön inom samma grad erhålles, transport-resolutionen derom charteras efter beloppet af löntillökningen.
I öfverensstämmelse med hvilka åsigter 3:dje och 5:te momenten Expeditions-UlskoHels Förslag lill und.
Skrifvelse, N.-o 198.
623 under rubriken ”Fullmagter” samt 2:dra mom. under rubriken ”Transporter och byten” uti 5 §. erhållit den förändrade lydelse Förslaget utvisar.
Uti samma §. bar till rubriken: ”Justitiekanslerens fullmagter” äfven blifvit hänförde fullmagter för Stadsfiskaler i Stockholm; men då dessa fullmagter icke af omförmälde embetsmyndighet, utan af Öfverståthållare-Embetet utfärdas samt således, enligt 6 §, böra med stämpladt papper lill 5 procent af den tjensten åtföljande lön förses, hafva Rikets Ständer ansett stadgandet om charteringen af fullmagter för Stadsfiskaler i Stockholm böra ur ofvanberörde rubrik uteslutas. §. 6.
Vid rubriken ”Konsistoriernas fullmagter å pastorat” hafva Rikets Ständer, som anse nu befintliga föreskrift, att charlse-afgiften skall efter hemmantalet beräknas, vara både obestämd och utan skäl afvikande från den för uppskattning af pastoratens indrägtighet i allmänhet antagna grund, funnit den charta-sigillata, hvarmed ifrågavarande fullmagter skola i stället för kansli-gebiihren beläggas, böra beräknas efter pastoratens klassifikation, i enlighet hvarmed föreskrift blifvit i Författningen införd.
Den uti denna §. å flera särskilda ställen förekommande Specifikation af miIilär-manskap: ”Ryttare, Dragoner, Soldater, Kronans Båtsmän samt Enrolleringsocli Fördubblingsmanskap”, hafva Rikets Ständer funnit böra sammanfattas under följande allmännare benämning: ”Soldater och Kronans Båtsmän, med flere af gemenskapen vid militären”, äfvensom och då, enligt Rikets Ständers tanka, jemväl sådana ansökningar, som hafva afseende å kommunala onera, böra från stämpladt papper befrias, ett tillägg, i enlighet härmed, under rubriken ”Ansökningar”, i Förslaget influtit.
Rubriken ”Konstitutorialcr, då lön eller arfvode icke åtföljer förordnandet” hafva Rikets Ständer ansett böra sålunda närmare uttryckas: ”Konstitutorialcr och förordnanden, så väl vid allmänna verk, som enskilda stiftelser, då lön eller arfvode icke åtföljer”; äfvensom alt uti rubriken:
Sockenslämmo- och Kyrkoråds-prolokoli och utdrag derur” tillägg af ”Socken-nämnds” protokoll må införas.
Samt alt rubriken ”Testamenten” må erhålla den förändrade lydelse, här ofvan under enahanda rubrik, punkten c) i 4 §. blifvit omförmäld. 624 Expeditions-Ulskotlets Förslag till urul.
Skrifvelse, N:o 198. §• 8- I öfverenstämmelse med ofvan omnämnda förändring i tariffen för fastebrefs chartering, bar den i 4:de punkten af 8 §. befintliga tariff för chartering af Köpe-, Bytes- och Gåfvobref ansetts böra sålunda jemkas, att det lägsta charteringsbeloppet bestämmes till 12 sk. för fastighetsvärden under 50 R:dr.
Rikets Ständers uppmärksamhet har blifvit fästad derå, att uti nu gällande Chart;e-Sigillat:e-förordning bestämd föreskrift saknas i afseende å charteringen af sådana Köpe-, Bytes- och Gåfvobref å fast egendom i Städerna och på landel, som blifvit af den, hvilken först genom köp, byte eller gåfva bekommit fastigheten, medelst ätecknad transport öfverlåtne på annan man.
Då dessa handlingar således innefatta två öfverlåtelse-aftal emellan serskilda personer, fastän afhandlingarne varit å ett och samma papper skrifne, hade enligt hvad uppgifvit blifvit, vederbörande kontrollanter yrkat och domstolarne äfven i de flesta fall förordnadt, att dylika handlingar skulle förses med charta-sigillata, beräknad för hvardera köpet serskildt, men denna åsigt hade likväl icke gjort sig gällande inom E. K.
M:ts Högsta domstol, som under loppet af sistförflutna år uti då förekommen fråga dömt, att den lagfartssökande endast behöfde prestera charta för det sista köpet.
Med anledning häraf och då domare, enligt Charta-Sigillata-förordningens 14 §. 2 mom. äro vid botes- och ersättnings-ansvar pligtige tillse, det alla till dem ingifne handlingar befinnas riktigt charterade, har det blifvit föreslagit, alt författningens mening uti ifrågavarande hänseende måtte varda förtydligad:
Och då så beskaffade aftal, enligt Rikets Ständers tanka, äro att betrakta såsom serskilda köpe-afhandlingar, anse Rikets Ständer dem böra hvar för sig med den för köpebref stadgade charta-sigillata beläggas, hvadan ett nytt moment, innefattande stadgande i berörde hänseende blifvit i förslaget infördt, under 4:<1 e punkten af denna §.
På grund al Rikets Ständers beslut om utbyte mot stämpladt papper af den till Wadstena-Krigsmanshuskassa hittills utgående en per mille-afgift, samt af de nämnde Kassa och Amiralitets-Krigsmanskassan nu tillkommande rusthålls-afgifter, hava föreskrifter i afseende härå blifvit i 8 §. intagna, äfvensom i 11 §.
12 mom. influtit ett stadgande, åsyftande närmare kontroll öfver den rusthålls-afgifterne mot svarande chartering. O §. 10.
Då i betraktande deraf, att tidningar åtnjuta förmånen af portofritt förskaffande med posten, det synes vara med billighet öfverensstämmande, att dessa skrifter, Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 198. 625 ter, som på sednare tider betydligt tillväxt, så väl till antal, som upplagornas storlek och formatens vidd, och derigenom i icke obetydlig grad betunga posterna, lemna Staten någon mot berörde besvär mera svarande ersättning, än den nuvarande Stämpelafgiften kan anses utgöra, hafva Rikets Ständer, med afseende jemväl å det högst ringa belopp, hvartill ifrågavarande afgift uppgår, jemförelsevis till hvad i andra länder för tidningsstämpeln erlägges, ansett stämpelafgiften för tidningar böra med Etthundra procent förhöjas; dock att denna förhöjning icke utsträckes äfven till andra periodiska skrifter, för hvilka, såsom i allmänhet af mera vetenskapligt eller litterärt innehåll, hittills stadgade afgift skäligen synes böra bibehållas, hvarjemte och då det, i Rikets Ständers tanke, icke är med författningens mening öfverenstämmande, att den så väl tidningar, som andra stämplade periodiska skrifter medgifna befrielse från postporto-afgift skall ega rum i annat fall, än då dessa skrifter från trycka i ngsor terne afsändas, Rikets Ständer, funnit ett förtydligande härutinnan, på sätt förslaget innehåller, böra uti författningen inflyta. §•
1L lili 3:dje punkten af denna §. stadgas att domare eller andre, hvilka i och för sina tjenstebefattningar emottaga skrifter och handlingar, böra, vid det i 14 §. stadgade ansvar, tillse, att ingifna handlingar äro riktigt charterade och stämplarne annullerade, på sätt 3 §. 6 mom. innehåller.
I följd af berörde föreskrift är således domaren eller tjenstemannen, som handlingar emottager, nödsakad, att, i händelse något i omförmälde hänseende blifvit af part försummadt, antingen vägra att så beskaffade handlingar emottaga eller ock sjelf gå i författningen om charteringens behöriga fullgörande.
Då i förra fallet äfventyr för rättsökande genom förlust af fatalier kan uppkomma och i sednare fallet domare måste vidkännas ett besvär, som utan motsvarande ersättning icke bör honom påläggas, hafva, till förekommande af de genom ifrågavarande stadgande å ena och andra sidan uppkommande olägenheter, Rikets
Ständer funnit att i enlighet med hvad 1835 års och äldre Cbarta^-Sigillatse-förordningar innehålla, ett så lydande tillägg, som bilagde Förslag upptager, må vid 3 mom. af denna §. införas. §. 16.
Såsom en följd af nyssberörde tillägg hafva Rikets Ständer ansett den i 16 §.
1 mom. näst efter orden ”det för ulöfningen af deras embeten erforderliga stämplade papper” förekommande mellanmening: ”hvarvid likväl dylika reqvisitioner icke, hvarBih. lill R.
Prof. 1850 & 1851. 10 Sami. 1 Afd. 79 626 Etrp c di tio ns- U/skotte is Förslag till und.
Skrifvelse, N;o 199. ken i afseende å valörer eller qvantiteter, må utsträckas utöfver livad som erfordras för sådane handlingar, som af de reqvirerande utfärdas; hörande vederbörande embetsmyndigheter, då reqvisitioner af deras tjenstemän afgifvas, bestyrka, huruvida hvad som reqvireras efter nämnde grunder kan anses erforderligt”, böra ur Författningen uteslutas. §. 17.
Af samma skäl hafva Rikets Ständer jämväl funnit de i denna §. mom.
1 sista perioden förekommande orden: ”dock må hvad sålunda reqvireras icke annorlunda än till dylikt behof, men ej till försäljning, användas”, böra ur författningen utgå.
Uppläst och godkändt hos Ridd och Adeln den 23 Augusti 1851.
Preste-Ståndet den 23 — — Borgare-Ståndet den 23 — — Bonde-Ståndet den 23 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående vilkor en för tillverkning och f örsäljning af brännvin.
(Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utsk:ns Bet:de N:ris 1, 3, 4 och 5, samt Först.
Stats-Utsk:ts Mern. N:o 322.) S. A. K.
Med öfverlemnandet af upprättadt förslag till Förordning, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af brännvin, få i afseende å de förändringar i nu Expeditions-Utskottels Förslag• till und.
Skrifvelse, N-o 199. 627 gällande författning som berörde förslag innehåller, Rikets Ständer underdånigst anföra:
Då åtminstone bland allmogen, allmännast inträffar, att den anmälan till brännvinsbränning, som, enligt 8 §. i Förordningen, bör ega rum vid de årliga mantalsskrifningarne, sker muntligen, och ganska ofta verkställas genom ombud, efter muntliga meddelanden, hvilket gör det angeläget för brännvinsbrännare, att kunna så snart som möjligt och innan en felaktigt framförd eller oriktigt fattad anmälan blottställer för åtal, inhemta huruledes den af honom eller å hans vägnar gjorda anmälan blifvit af mantals- och skattskrifvaren antecknad, hafva Rikets
Ständer funnit nödigt att med utfärdandet af de i sista punkten af 10 §. uti förordningen omförmälda förteckningar, hvilka skola i församlingens sockenstuga eller å annat lämpligt ställe anslås, icke lemnäs anstånd ända till Januari månads utgång, utan att mantals- och skattskrifvare varda förpligtigade att omedelbart efter hvarje mantals- och skattskrifnings slut tillställa vederbörande kronobetjent berörde förteckningar, samt att dessa skola, inom åtta dagar derefter anslås.
Derjemte hafva Rikets Ständer ansett det böra i §:n uttryckas, att de deri omförmälda andra förteckningar skola ej blott upprättas, utan jemväl lill E. K. M.ts Refallningshafvande insändas inom Januari månads utgång.
Enär det är af vigt att identiteten af stämplad brännvinsbrännings-redskap kan vid derom yppad fråga, utredas, hafva Rikets Ständer ansett den föreskrift böra i 17 §. inflyta att, vid stämpling af sådan redskap, justeraren skall med stämplar utmärka ej allenast initialbokstäfverna af sitt namn, årtalet då uppmätningen skett och redskapens pannerymd, utan äfven ordningsnummern för året å den redskap, som stamp]ingen undergår.
Då Rikets Ständer anse det vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att innehafvare af hrännvinsbränningsredskap är från allt åtal, i afseende ä dess beskaffenhet fri, derest den uppgift, han rörande densamma aflemnar vid mantalsskrifningen eller på sätt 11 §. medgifver, är enlig med stämplingen och justerarens betyg, samt redskapens kannerymd jemlikt samma stämpling och betyg icke öfverstiger den, lill begagnande hvaraf innehafvaren är berättigad, bar i öfverenstämmelse härmed 1 mom. af 20 §. blifvit förändradt, äfvensom i sista momentet iaktagits den ändring, som ansetts böra häraf blifva en följd.
Sedan uti förordningens 23 §. blifvit meddelad den allmänna föreskrift, att försegling skall verkställas af dem, på hvilka sådan ankommer, utan att panne-egaren är lorpligtad sig derom anmäla, från hvilken föreskrift undantag eger rum endast för de i 25 §. omnämnde serskilda fall, har dock genom det i 2 mom. af 628 Expeditions-Utskollets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 199. 26 §. använda ordet ”åstundar” anledning gifvits till det missförstånd, att det i allmänhet skulle åligga innehafvarne af sådan större och tyngre lös redskap, som icke utan svårighet kan från ort till annan forslas, att densamma till försegling anmäla.
Dels till undanrödjande af en sådan anledning til! missförstånd, dels ock för att icke förseglare må blottställas för onödiga resor till sådana brännerier, hvilkas redskap blifvit enligt 23 §. i allmänt förvar insatt, har 2 mom. i 26 §. erhållit den nya redaktion förslaget utvisar.
Till ytterligare befrämjande af det med försegling af brännvinsbränningsredskap åsyftade ändamål, nemligen förhindrande deraf, att innehafvare af sådan redskap må densamma lill brännvinsbränning begagna under tid, då han dertill icke ur berättigad, har jemväl 26 §:ns 3 mom. blifvit till sin lydelse förändradt.
I afseende å de i nuvarande författnings 28 §. stadgade grunder för beskattningen, hafva Rikets Ständer ansett den förändring böra ega rum, att för i:a, 2:a, 3:de och 4:de klassernas redskap, då de till brännvinsbränning med ånga begagnas skall erläggas den pannerymds-afgift, som uti nu gällande förordning, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af brännvin, finnes utsatt för 4:de klassens med ånga drifna redskap, men beskattningen för 5:te klassens redskap, bibehållas oförändrad; och hafva i öfverenstämmelse med detta beslut §§. 12, 13 och 28 erhållit den förändrade lydelse förslaget innehåller.
Som den brännvinsbränning, hvilken efter af E. K.
M. dertill meddeladt serskildt tillstånd, får utöfvas i förening med pressjästberedning och hvarförutan denna ej låter sig verkställa, med mindre än att antingen förlust skall uppstå för tillverkaren eller ock priset på varan alltför mycket stegras för köparen, måste fortgå året om, samt brännvinsbränning, när den får idkas under tid, då ej rättighet dertill i allmänhet eger rum eller drank finnes att tillgå, bör förutsättas lemna större vinst än eljest, har det tillägg skett i 28 §. att i fall, med vederbörligt tillstånd, brännvinsbränning idkas i förening med pressjästberedning, pannerymds-afgiften för brännvinsbränningen skall för sådan tid af året då den eljest icke är tillåten, ökas med femtio procent.
Det i 32 §. af nu gällande förordning intagna stadgande, att en procent af den summa, som genom brännvinsbeviilningen inflyter, skall innehållas och till StatsKontoret ingå, för att, enligt hvad af E. K. M. efter Pröfnings-kommittéens förslag, för hvarje län varder fastställd, användas till ersättning för de ökade besvär och kostnader, hvilka med debiteringen och redovisandet af denna bevillning äro förenade, har, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, i sednare tider blifvit så tolkadt, att en för debitering oeh redovisning af brännvinsbeviilningen bestämda ersättning Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 199.
629 ansetts böra, icke såsom förut, beräknas å bevillningen för så väl försäljning som tillverkning af brännvin, utan endast å bevillningen för tillverkning.
Då emedlertid något skäl ej förefinnes hvarföre de, hvilka lika mycket för närvarande som tillförene, äro belastade med de besvär och kostnader, hvilka äro förenade med debiteringen och redovisningen af ej allenast den bevillning, som erlägges för tillverkningen, utan äfven den, som utgår för försäljningen af brännvin, skulle nu mindre än förut vara förtjente af den vedergällning och ersättning, sorn för sådana besvär och kostnader ursprungligen blifvit bestämd, hafva Rikets Ständer ansett stadgandet böra ej allenast förflyttas till de allmännare bestämmelserna, som förekomma i 6 artikeln af förordningen, utan ytterligare erhålla den redaktionsförändring, som erfordras, för att än tydligare uttrycka, att den stadgade procenten skall utgå af bevillningen för så väl tillverkning som försäljning af brännvin.
Enär omdistillering af brännvin endast innefattar en förädling af det råämne, för tillverkning hvaraf den under namn af pannerymds-afgift bestämda skatt redan utgått, och genom sådan förädling varan blifver användbar till flere ändamål samt jemväl tjenlig till export, hafva Rikets Ständer, som inhemtat, att det stadgande i 1 mom. af förordningens 33 §., hvarigenom åt Kommerse-Kollegium är uppdraget, att i hvarje fall pröfva, huruvida och på hvad vilkor omdistillering af rått brännvin må på andra tider, än de i 1 §♦ iofgifoa, eller för andra personer, än de till brännvinsbränning berättigade, under serskild kontroll tillåtas, blifvit sålunda tillämpadt, att erläggandet af ej allenast afgift efter Bevillnings-förordningen, utan jemväl 'pannerymds-afgift efter förevarande författning blifvit stadgadt såsom vilkor för utöfningen af sålunda beviljad distilleringsrättighet, ansett det tillägg böra inflyta vid slutet af nyssnämnda moment, att en annan afgift, än den Bevillnings-förordningen för fabriksrörelse bestämmer, icke må åläggas den distillering, som i samma moment sist omförmäles.
Dessutom hafva Rikets Ständer ansett dels till Ytterligare förekommande «> o deraf, att distilleringspanna må till brännvinsbränning begagnas, det stadgande böra i 33 §. införas, att i samma verk eller å samma egendom hvarest brännvinsbränning idkas, endast en distilleringspanna af högst 6 kannors rymd må under den för brännvinsbränning tlilåtna tiden, begagnas, och att i annat fall distilleringsredskapen skall enligt 28 §. sista mom. anses och beskattas, — dels att ordet ”Distilleringspannor” i början af 33 §. 2 mom. bör, till momentets förtydligande, utbytas mot ”Distilleringspanna”, — dels att till denna §. bör, med lämplig förändring i redaktionen, flyttas det stadgande, som förekommer uti sista momentet af Förordningens 34 §., dit det rätteligen icke hörer, — dels ock slutligen, till förekommande af det missförstånd, 630 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 199. att sådan rening af brännvin, sorn sker utan eid eller ånga, vore att hänföra till distillering och alltså tillåten endast under de vilkor och förhållanden, hvarunder distillering får ega rum, att i samma §. bör tilläggas det stadgande, att rening af brännvin är hvar och en tillåten, då den sker utan eld eller ånga.
I öfverensstämmelse med hvad uti 20 §. blifvit iakttaget, angående befrielse, under vissa vilkor, för innehafvare af bränuvins-redskap från ansvar i afseende å redskapens beskaffenhet, hafva Rikets Ständer ansett 34 §. angående oloflig brännvinsbränning, böra sålunda ändras, att, i fall den uppgift, som rörande redskap blifvit aflemnad vid mantalsskrifning eller då anmälan till brännvinsbränning eljest sker, öfverensstämmer med pannans stämpel och justerarens betyg, samt jemväl är med stadgandet i 3 §. förenlig, d. v. s. att den sålunda uppgifna pannerymden icke öfverstiger den, till begagnande hvaraf bränvinnsbrännaren är berättigad, denne, om uppgiften befinnes oriktig, icke må kunna till ansvar i sådant afseende fällas; dock under det här tillika stadgade vilkor för den, som sådan redskap till brännvinsbränning begagnat, att han ej om uppgiftens oriktighet bevisligen haft kännedom.
Derigenom att i sista momentet af 35 §. är stadgadt, att i de uti samma och nästförutgående §. omförmälda fall af oloflig brännvinsbränning det i bränneriet vid beslagstillfället befintliga brännvin jemte de kärl, hvari det förvaras, skola vara förbrutna, kan inträffa, att brännvin, som väl tillkommit genom oloflig brännvinsbränning, men vid beslagstillfället icke linnes i bränneriet, utan pa annat ställe å den egendom, hvarå den olofliga brännvinsbränningen blifvit föröfvad, ej kan dömas förbrutet, men sådant deremot inträffa med brännvin, som icke blifvit genom oloflig bränvinsbränning tillverkadt, men råkar att vid beslagstillfället i bränneriet förvaras.
En föreskrift, som kan leda till en sådan följd, hafva Rikets Ständer ansett icke böra bibehållas; hvaremot Rikets Ständer, icke förbiseende de svårigheter, som, ifall ett stadgande, grundadt på en allmän presumtion, öfvergifves och ett sådant, som medförer bevisningsskyldighet, i stället antages, stundom kunna i bevisningsväg uppstå, funnit ifrågavarande moment höra så förändras, att uti de i stadgandet omförmälda fall, det i bränneriet samt dertill hörande förvaringsrum vid beslagstillfället befindtliga brännvin, jemte de kärl, hvari det förvaras, skola vara förbrutna, dock att från beslaget fritages den del af brännvinet, hvilken egaren gitter styrka vara lofligen tillverkad.
Med hänseende till ofvan omförmälde föreskrift i 28 §., angående det sätt, hvarpå brännvinsbränning, som idkas i förening med pressjästberedning, skall be - Expeditions-Ut skotte ts Förslag till und.
631 skattas för deri tid af äret, dä brännvinsbränning eljest icke är tilläten, hafva Rikets Ständer ansett det nya stadgande böra i 37 §. införas, att, i händelse den, som med serskildt tillstånd idkar brännvinsbränning i förening med pressjästberedning, skulle öfverträda eller icke uppfylla de vilkor, hvarunder tillståndet blifvit lemnadt, han skall stralfas såsom för oloflig brännvinsbränning, enligt 34 §. och dessutom böta Femhundra R:dr, samt vara den serskilda rättigheten till begagnande af hrännvinsredskap förlustig.
Då i nu gällande författning ingenstädes finnes stadgadt ansvar för den, sorn, då han, på grund af serskildt tillstånd, utöfvar distillering af rått brännvin, på det sätt öfverskrider sin distillcringsrätt, att han nyttjar distilleringspannor till större rymd eller antal, än tillåtet är, har i 37 §:ns 3 moni. ansvarsbestämmelse för sådant fall blifvit införd.
Enär Rikets Ständer anse blotta innehafvandet af sådan brännvinsbrännings-redskap, som i afseende på konstruktion och redskapsdelars proportionella storlek afviker från hvad i 12 eller 13 §§. är föreskrifva, ej böra med ansvar beläggas, hafva från 38 §. citationen af nämnde §§., äfvensom orden: »med undantag, på grund af 16 §. af hvad om hattens rymd bestämmes» blifvit uteslutna; hvarjemte Rikets Ständer trott 23 och 24 §§. icke böra här åberopas, enär, på sätt vid 26 §. redan är anmärkt, någon skyldighet att brännvinsbrännings-redskap till försegling anmäla, ej eger runi uti något af de fall, sorn i dessa §§. afses.
I 41 §. hvilken innehåller, att om någon, som till brännvinsbränning eljest berättigad är, tillverkar brännvin å sön- och helgedagar, han skall böta, utom hvad allmän lag rörande Sabbatsbrott stadgar, serskildt 3 R:dr 16 sk, om han är berättigad till brännvinsbränning i första eller andra klassen, och 10 R:dr, om han anmält sig till brännvinsbränning i någon af de öfriga klasserna, hafva Rikets Ständer funnit näst efter orden »rörande Sabbatsbrott stadgar» böra tilläggas: för hvarje gång sådan förbrytelse sker, på det att icke den, som, genom fortsatt brännvinsbränning under Hera helgedagar, vanhelgar Sabbaten, må kunna med ett enda och enkelt bötesbelopp umgälla sina förbrytelser och sålunda lättare finna sin uträkning att förbudet öfverträda.
Såsom obehöfliga, hafva uti 44 §. ordet »öppna» framför »farvägar» och ordet »öppen» framför »gata» blifvit uteslutna.
Enär vid bedömande af det fall, att någon utan att vara till brännvinsminutering berättigad, tillåtit sig sådan minutering å helgedag, olika åsigter hos domare i så måtto gjort sig gällande, att en del domare ålagt ansvar efter 47 §. i K32 Expediiions-Utskottets Furslag till and.
Skrifvelse, N:o 199. förordningen, men andra åter, hvilka ansett denna §. angå endast sådan oloflig brännvinsminutering å helgedag, hvilken verkställes af gästgifvare eller annan till brännvinsminutering berättigad person, ådömt ansvar efter förordningens 45 §. och 3 Kap. 6 §.