Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I utsökningsmål, der fråga är om for drings-anspråk, som härleder sig från inrop af varor på offentlig auction och är grundadt på ordentligen för dt auctions-protocoll, ege Konungens Befallningshafvande magt förständiga vederbörande 24 Lag-Utskottets Betankandej N\o 117.
Under-executor att, i händelse gäldenären, dä sökandens påstående, enligt hvad i 2 Cap. 1 §.
Utsöknings-Balken sägs, varder honom delgifvet, icke bestrider rigtigheten af krafvel, eller deremot något invänder, utlaga beloppet, jemte af Konungens Befallningshafvande bestämd ränta och kostnads-ersättning, samt sökanden detta tillhandahåller5 dock alt utmätning, enligt så beskaffadi beslut, ej må verkställas, innan utmätnings-för rättar en tagit skriftligt bevis, det gäldenär emot krafvel ej gör invändning, antingen af gäldcnären sjelf, eller, derest han ej är skrifkunnig eller ej vill beviset meddela, af två ojiifvige män', äfvensom ett sådant behandlingssätt icke i något fall och således ej eller i den händelse, att gäldenär emot hrafvet gör invändning och målet förthy kommer att fortgå, pä sätt eljest är i allmänhet föreskrifvet, må. för gäldenär medföra någon ökad kostnad utöfver den, som skolat uppstå, derest ofvanbcrörde utmätnings-rcsolution icke varit gifven.
Stockholm den 25 Augusti 1840.
Tryckt hos A. G. Hellsten, 1840. Lag-Utskottets Betänkande, N:o 118. ^ l N:o 118. Aui., till Exp, Utsi. den 8 September, kl. i e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion, angående en närmare förklaring öfver Lagens stadganden, i fråga om skyldighet alt serskildt lagfara med hvarje öfverlåtelse af inköpt fast egendom.
Ridderskapet och Adeln liar till Lag-Utskottet remitterat en motion, hvaruti Herr Hjerta, Lars, hemställt, att Rikets Ständer måtte förnya deras, genom underdånig Skrifvelse den 12 Januari i835, framställde, men af Kongl. Maj:t icke i Nåder antagne förslag derom, att öfver 4 Cap. 1 och 2 §§, samt 5 Cap. 1 §.
Jorda-Balken, med dithörande Författningar, borde meddelas den förklaring: ’’att domstol ej må vägra sökt lagfart å köp, skifte eller gåfva, derföre att föregående öfverlåtelse icke blifvit serskildt lagfaren; men att Domstolen bör i uppbuden och fastebrefvet intaga hvad, som till upplysning om förloppet kail behöfva anmärkas.”
I anledning häraf får Utskottet tillkännagifva, att, till stöd för ifrågavarande förslag, blifvit uti omförmälde underdåniga Skrifvelse anfördt: att Rikets Ständer, vid öfvervägande af frågan, huruvida uppbud å fastighet må beviljas, då säljaren förut ej med densamma lagfarit, väl funnit, att det instämde med nu gällande
Lag, att uppbud och lagfart icke borde meddelas annan person, än den, som vore egare tili fastigheten å den tid, då lagfarten söktes, och således ej för den, som redan afhändt sig eganderätten; och alt, till upplysning om förloppet och för bevarande af tredje mans rätt, det syntes göra tillfyllest, att, på sätt jemväl vanligt tillginge, de flere eller färre personer, hvilka, hvar efter annan, förvärfvat eganderätt till fastighet, utan att dermed hafva lagfarit, till namnen uppgåfvos uti de uppbud derå, som sedermera för siste innehafvaren beviljades, samt uti faste-brefvet; hvadan Rikets Ständer trodde, att serskild lagfart för hvardera öfverlåtelsen icke borde ega rum, helst densamma tillika skulle förorsaka tidsutdrägt och olägenheter; men att, då olikhet i lagskipningen i denna del, efter hvad uppgifvet blifvit, egde rum, en lagförklaring i ämnet vore behöflig.
Prof. 1840. 7 Sami. 1 A/d. 31 Häftet. 2 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 11 8.
Utskottet har tagit Herr Hjertås framställning i öfvervägande, och delar de åsigter, som Rikets Ständer sålunda yttrat; hvarföre Utskottet tillstyrker, att Rikets Ständer ånyo måtte, för sin del, besluta, att öfver 4 Cap. 1 och 2 JVy. samt 5 Cap. 1 <$“. Jorda-Balken, med dithörande Författningar, meddelas den f örklaring:
Domstol ej må vägra sökt lagfart å köp, skifte eller gåfva, derföre att föregående öfverlåtelse icke blifvit serskildt lagfaren, men att Domstolen bör i uppbuden och fastebref vet intaga hvad, som, till upplysning omförloppet, kan behöf va anmärkas.
Öfver en af motionären, i sammanhang med ofvanberörde håga, gjord hemställan om förändrade stadganden, angående fördelning ai böter för försummad lagfart, vili Utskottet meddela serskildt utlåtande.
Stockholm den 3 September .84o.
Af Herr Halling: ”Genom tillstyrkande af det nya stadgande, att lagfart a köp, skifte eller gåfva ej må af
Domaren vägras derföre, alt föregående öfverlåtelse icke blifvit serskildt lagfaren, har Utskottet upphäft skyldigheten för den, som genom köp, gåfva eller skifte löi värfvat sig fast egendom, att derå söka lagfart.
Att en sådan skyldighet för det närvarande eger rum, måste erkännas, så vida man erinrar sig, att Kongl Förordningen den .3 Juni 18oo föreskrifver böter för den, som underlåter att inom viss tid efter åtkomsten af fast egendom uppbud derå taga.
Endast på denna grund skulle jag funnit mig hindrad att medverka, till det förslag, Utskottet nu ti l Istyr k t, i synnerhet, som Utskottet uti serskildt
Betänkande upplifvat nyssåberopade föreskrift, medelst föreslagen annan fördelning af derigenom stadgade böter; men ett ännu vigligare hinder igenfinner jag deruti, att, örn Utskottets nu förevarande Betänkande biifver
Lag, börd och lösen vore för den, som vederbör, gjord osäker, om ej alldeles afskuren, enär en egendom kan genomgå flera händer, utan lagfart, som likväl utgör första vilkoret för den, hvilken börds- eller lösnings-rätt eger och den begagna vill, att sitt anspråk gällande göra.” Af Herr Lagergren: ”Uti Lag-Utskottets förestående hemställan, kan jag ej instämma.
Vår Lag har vid föreskriften om uppbud å fastighets - Lag-Utskottets Betänkande, N'.o 118. 3 köp, fästat visse terminer för gällande görelse af tred je mans anspråk å föryttrad fastighet, hvilka ej få åsidosättas eller förvidras blott för köparens beqvämlighet.
Dit hörer i första rummet bördemans rätt till lösen af såld, fastighet, enligt r, 3 och 4 §§• i 5 Cap.
Jorda-Balken, och dernäst viderboendes och nabos lösningsrätt i staden, jemlikt 7 Cap. samma Balk.
Erfarenheten har icke sällan visat, att fastigheter gått genom flere köpares hand, utan att uppbud tagits.
Stundom har en person i många år innehaft fastighet under påstådd egande-rälts titel, men utan den i 1 Caj). 2 JordaBalken stadgade lagföljd.
Exempel saknas icke ens, att fastighetsköp blifvit i många år med uppsåt förhemligade, under det köparen innehaft jorden under sken af städja, förpantning eller dylik grund för sin besittning.
Sådane dröjsmål med egendoms lagfart hafva blifvit föranledde, än af sorglöshet eller önskan alt undgå de med köps lagfarande förenade kostnader, än för att utestänga eller uppehålla börds- och lösnings-anspråk, än åter, och det icke sällan, af medvetandet om fel i åtkomsten.
A landet kan sådan egendom vara ärfd i säljarens hand, eller ock, om än i första säljarens hand aflinge, under tiden hafva iklädt sig egenskapen af arfvejord i några senare possessorers hand.
I staden åter, der i detta fall skilnad emellan ärfda och förvärfda fastigheter icke eger rum, kunna under liden stora förbättringar och tillbyggnader eller ock vanvård eller pris-omvexlingar hafva förändrat fastighets-värdet, då omsider lagfart kommer i fråga.
Förvirring i lerminerne för gällandegörelse af börds- och lösningsanspråk, stridigheter emellan pretendenter, sorn härleda sin rätt från olika egare, och ändtiigen invecklade tvister om värdet och beskaffenheten af kostnader och förbättringar å dylika fastigheter, mäste oundvikligen uppkomma, derest del tvång till lagfart, som nu, ehuru icke alltid Verksamt, likväl finnes i Lagarne, skulle upphöra att factiskt existera, hvilket jag fruktar skola blifva föijden, i händelse genom Lagstadgades, att lagfart å köp, skifte eller gåfva icke får vägras derföre, att föregående öfverlåtelser icke blifvit serskildt lagfarne.
Detta tvång ligger dock mindre uti stadgandet om böter å fördröjd lagfart, enär åtal å sådan försummelse i allmänhet inträffar först, då lagfarten sökes, än uti den hittills gällande föreställning, att rättigheten till full disposition af en genom köp, gåfva eller skifte förvärfvad fastighet, icke af lagen erkännes med mindre åtkomsten är, genom lagfart, offentliggjord.
Lagfart och fasta hindra väl ej klander å annans åtkomst till fast egendom; men omisskänneligt är det dock, att, genom den indirecta lillå - 4 Lag-Utskottets Betänkande, JF.o it g. telsen att obehindradt till tredje eller fjerde raan föryttra en fastighet, hvartill afhändarens åtkomst ej blifvit lag föl jd , försvinner en af de säkraste anledningar eller maningar att efterse lagligheten af åtgärder, hvarigenom fastighet öfvergått i annans ego.
Äfven gällandegörelse af undanlagslörmoner sättes härigenom i osäkerhet.
I jemförelse med dessa vådor för vigtiga rättsanspråk, äro olägenlieterne af en genom underlåten lagföljd å förulgångne öfverlåtelse!- fördröjd eller försvårad lagfart af fastighetsköp så ringa och obetydliga, att jag ej å dem kan göra något afseende; och jag anser således, för mindel, motionen icke böra till någon åtgärd föranleda/’
Uti sist intagne reservation hafva Herr Friherre Stjernstedt och Herr Dom-Prosten, Doctor Elmgren samt Herr Ekholm hufvudsakligen instämt. §. 119.
Ank. till Exp, Utsk.rcten 8 September, kl. i e. m.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om förändring af stadgandet, angående fördelning af böter för försummad Lagfart.
Från Högloflige Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda BondeStåndet, har Lag-Utskottet fått till handläggning emottaga två motioner, den ena af Herr Hjerta, Lars, och den andra af Peter Persson från Calmar Län, innehållande hemställan om förnyelse af Rikets Ständers, genom underdånig skrifvelse den 12 Januari i835, i sammanhang med en annan fråga, gjorda, men af Kongl. Majit afslagna, underdåniga anhållan om sådan ändring af Kongl.
Förordningen den 13 Juni 1800, att deruti stadgade böter för försummad lagfart måtte, i stället att tillfalla socknens fattige ensamt, till tväskiftes emellan dem och åklagaren fördelas.
Utskottet bar tagit dessa motioner i öfvervägande; och då ifrågavarande lagförändring, såsom beredande åt allmän åklagare en fördel, genom rätt till delagtighet i omförmälde böter, otvifvelagtigt skulle komma att verka till en mera nitisk och noggran tillsyn öfver efterlefnaden af den i flere afseenden vigtiga föreskrift, att med lagfarts sökande ej må öfver viss tid dröjas; hemställer Utskottet vördsamt, Lag-Utskottets Memorial, JV:o 120. 5 om icke Rikets Ständer ä ny o ville , för sin del, besluta, att, med ändring af hvad Kongl. Förordningen den i3 Juni 1800 innehåller derom, att de, för försummelse att inom rätter tid taga uppbud, i Förordningen stadgade böter, mots varande värdet af det stämplade papper, hvarmed köpebrefvet förses bör, äro socknens fattiges ensak, i stället måtte förordnas, det samma böter skola fördelas till tväskiftes emellan åklagaren och socknens fattige.
Ani. till Exp. Utsi. den 8 September, 11. i e. m.
Memorial, med förslag till sammanjemkning af de inom Fiks,-St änden fattade skiljagtiga beslut, vid förehafvande af Utskottets, genom Fetänkandet N:o 26 och Utlåtandet Nio 70, framställda förslag, rörande den uppenbara Kyrkopliktens af skaffande.
Lag-Utskottet har, uti dess Betänkande N:o2Ö, hemställt, att, med upphäfrände af hvad genom Lag och serskilda Författningar är vordet stadgadt, angående uppenbar kyrkoplikt och om ansvar för den, som vägrar att den undergå, i stället måtte förordnas, att i alla de händelser, der uppenbar kyrkoplikt, i förening med annat straff, såsom påföljd för brott, hittills egt rum, skulle hädanefter, till enskildt skriftermål, dömas; dock att, i dessa fall, med bibehållande af den vanliga varningen till folket, på sätt förut tillgått, underrättelse från predikstolen i kvrkan, der skriftermålet sker, borde meddelas om den felandes namn och brottets beskaffenhet; äfvensom i fråga om sättet och orten för sådan enskild skrifts verkställande i de serskilda fall, som omförmälas i 4» 5 och 6 morn. af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 iagttagas.skulle, hvad der, angående uppenbar kyrkoplikt, stadgadt funnes.
Omförmälde Betänkande bifölls af Yällofl.
Borgare-Ståndet och af Hedervärda Bonde-Ståndet, men återremitterades af Höglofl.
Bidderskapet 6 Lag-Utskottets Memorial, JY'.o 120. och Adeln samt af Högvördige Preste-Ståndet.
Sedan Utskottet, vidhållande sitt förre beslut, besvarat återremisserne, genom Utlåtandet N:o 70, hafva de två förra Riks-Stånden lagt samma Utlåtande till handlingarne.
Af de öfrige Stånden har Ridderskapet och Adeln, såsom orden lyda, ”funnit för godt alt, i öfverensstämmelse med det förslag, som af Herr ”Gä' ther> uti dess, vid Betänkandet N:o 26 fogade reservation, blifvit af”gifvel, besluta kyi kopliktens afskaffande för alla andra brott, än tjufnad, ”och alt intet uppläsande från predikstolen af den brottsliges namn kom”mer alt ega rum;’’ och Preste-Ståndets beslut innefattar bifall lill Utskottets förslag i Betänkandet N:o 26, dock med den skiljagtighet, att underrättelse från predikstolen om den felandes namn och brottets beskaffenhet ej skulle meddelas.
Tre Stånd äro således ense i beslutet om den uppenbara kyrkopliktens upphörande för alla brott och enskild skrifts sättande i stället; men i frågan , huruvida, på sätt Utskottet föreslagit, den felandes namn och brottets beskaffenhet skulle i dylika händelser från predikstolen kungöras eller ej, hafva två Stånd stannat emot två, helst det bör antagas, alt Ridderskapet och Adeln helt och hållet instämt i Herr Giinthers reservation, hvilken i denna del är af lika innehåll med det af Preste-Ståndet fattade beslut; och då berörde fråga, såsom innefattande ett vilkor, hvarunder kyrkopliktens alskaffande blifvit af Utskottet tillstyrkt, icke lärer kunna förfalla, finnér Utskottet sig föranlåtet vördsamt inbjuda Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet att med Borgare- och Bonde-Stånden i denna del sig förena.
Skulle inbjudningen icke af någotdera utaf dessa Stånd antagas, men deremot antingen Borgare-Ståndet eller Bonde-Ståndet öfvergå på de två andra Ståndens mening, så lärer deraf följa, att den skilnad, som Utskottet med förslaget i denna del åsyftat alt göra gällande emellan enskild skrift, undergången i anledning af de brott, för hvilka offentlig kyrkoplikt nu eger rum, och annat för vissa förseelser i Lag och Författningar stadgadt enskildt skriftermål, skall upphöra, och att följaglligen från Ulskotlets förslag böra utgå icke allenast det ifrågasatte kungörandet af den felandes namn och brott, utan ock den, i sammanhang dermed, intagna föreskrift om iakttagande af hvad i q, 5 och 6 mom. af Kongl.
Förklaringen den 23 Mars 1807 finnes stadgadt, angående uppenbar kyrkoplikts verkställighet i serskiide der uppräknade fall. Lcig-Utslcottets Utlåtande, IV:o 121.
Under förutsättning åter, att besluten ej kunna på någotdera af dessa sätt sammanjemkas, hemställer Utskottet, att i denna fråga omröstning i Förstärkt Lag-Utskott måtte anställas efter en så lydande
V oteringsproposition:
Den, sorn gillar Lag-Utskottets i Betänkandet N:o 26 afgifna och i Utlåtandet N:o yo 'vidhållna förslag, sä vidt det innefattar föreskrift, att, då enskild skrift, uti de i förslaget uppräknade fall, eger rum, i stället för uppenbar kyrkoplikt, underrättelse från predikstolen i kyrkan, der skriftermålet sker, skall meddelas om den felandes namn och brottets beskaffenhet, röstar Ja ; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva beslutat, att ett sådant kungörande från predikstolen icke skall ega rum, och att följaktligen ej allenast föreskriften derom, utan äfven sista momentet, rörande iagttagande af vissa, i afseende pål verkställighet af uppenbar kyrkoplikt i Kongl. Förklaringen den q.3 Mars i8oy gifne stadganden skola från Utskottets förslag utgå.
Ank. till Exp.-Utsk. den 8 September, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af återremisser utaf åtskilliga från Utskottet afgifna Betänk anden, I anledning af gjorda anmärkningar, hafva följande Betänkanden blifvit till Lag-Utskottet återremitterade, nemligen: ifrån Högloft.
Ridder skåpet och Adeln: N:o 57, öfver väckta motioner om verkställighet af Härads-Rätters ecb Kämners-Rätlers beslut, samt om förändring af tiden för LagmansRätlernes sammanträden; s Lag-Utskottets Utlåtande, iVVo [21, N:o 62, i anledning af väckt motion om föreskrifts meddelande, huru förhållas bör med Ordförandeskapet i Domstolar, sora bestå af både Lagfarne och icke Lagfarne Ledamöter; N:o 67, i anledning af väckta motioner, om åtgärders vidtagande, för att befordra skyndsamhet vid ärendens handläggning i Rättegångsver ken ; samt ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet:
N:o 89, i anledning af väckt motion om skyldighet för köpare af fast egendom på landet att, i händelse säljaren innehar förmynderskap, tillse, att derför varder redovisadt; och N:o 102, i anledning af väckt motion om rättighet för Länsmän att, på eget ansvar, och utan föregången remiss från Kronofogde, äfvensom för enskilde, på sockenstämma utsedde personer, alt verkställa utmätningar; Men som desse Betänkanden blifvit af tre Stånd bifallna, nemligen: N:o 57, af Preste-Ståudet den 7 Juli, Borgare-Ståndet den 5 dennes, och Bonde-Ståndet den 3 Juli; N:o 62, af Preste-Ståndet den 8 samt Borgare- och Bonde-Stånden den 1 Juli; N;o 67, af Preste-Ståndet den 11, af Borgare-Ståndet den 8 och Bonde-Ståndet den 3 Juli; N:o 89, af Ridderskapet och Adeln den 19 samt Preste- och BorgareStånden den 22 Augusti; och N:o 102, af Ridderskapet och Adeln den 26, Preste-Såndet den 29 och Borgare-Ståndet den 22 Augusti; så, enär, enligt 87 §.
Regerings-Formen samt 3 punkten af 4,9 §•
Riksdagsordningen, tre
Stånds mening i dylika frågor utgör Rikets Ständers beslut, samt återförvisning från ett Riks-Stånd i dessa mål således ej betager samma beslut deras kraft och verkan, anser Utskottet, vid detta förhållande, något Utlåtande öfver de gjorda anmärkningarne icke erfordras; hvilket Utskottet härmedelst fås hos de Respective Riks-Stånd, som återremissernc meddelat, vördsamt anmäla.
Stockholm den 10 September i84o.
STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktryckeriet, 1840.
La§-V(skottets Betdnkandej N.O 122. 1 N:o 122. i Ank. till Exp. Etsk. den 18 Septkl. 11 f. m.
Betänkande 3 i anledning af väckta motioner om uppliäfvande eller ändring af Kongl.
Förordningen den g
Maj i835, angående hvad iagttagas bör vid handel om lösören 3 som köparen låter i säljarens vård qvarblifva. XXn, i anledning af Rikets Ständers vid sistlidne Riksdag i underdånighet afiåtne Skrifvelse, utfärdade INådiga Förordning af nyssomförmälde dag, innehåller: alt den, sorn tillhandlar sig lösören och tillåter, att desamma få i säljarens vård qvarblifva, bör, så vida de skola fredas fiån utmätning för säljarens skuld, upprätta skriftlig afhandling om köpet, med förteckning å de köpta persedlarne och vittnens underskrift, samt berörde handling, om egendomen finnes i stad, uppvisa inom åtta dagar derefter, i Stockholm hos Öfver-Ståthållare-Embetets Canzli och i Rikets öfrige städer inför RådstufvuRätt, för att i dess protoeoll intagas, samt, om egendomen finnes å landet, ej allenast inom berörde tid för Kronofogden i orten uppvisa och i bestyrkt afskrift honom tillställa, utan ock, senast vid del lagtima ting, som näst efter en månad infaller, inför Härads-Rätten, lill intagande i dess protoeoll, förete.
Jemte lillkännagifvande af den vunna erfarenhet, att denna Författning, beräknad att förekomma, det gäldenärer, medelst digtade köpe-afhandlingar, undanhålla sina tillgångar fiån utmätning, tverlom beredt både en allmännare kännedom om sältet för svekfull gäldenär att försnilla borgenärers rätt eller gynna en borgenär på de öfriges bekostnad och tillika lättade utvägar att sådant verkställa, så att antalet af dylika digtade eller eljest lill borgenärers förfång upprättade köp-afhandlingar i mångå landsorter mångdubbelt ökats, sedan Författningen till efterlefnad blef gällande, är i motioner, som lill LagUtskottet blifvit öfverlemnade, föreslaget: Hos Yällollige Borgare-Ståndet af Herr Ekholm3 att, som Kongl.
Förordningen den 9 Maj 1835, angående inteckning af försålda lösören, hvilka qvarblifva i säljarens vård, lill fredande från utmätning, i så måtto skall vara bygd på mindre rigtiga grunder, alt det naturliga och oeflergifliga betinget för Hyllningen af egande-rätten, eller traditionen3 dervid merendels uleblifver, och samma Förordning derjemte, enligt de Heste Domares vunna erBih. till R.
Fröt. 1S40. 7 Sami. 1 A/d. 32 Haft. i 5 Lag-Utskottets Betänkandej N;o 122. farenhet, visat sig endast lända till missbruk samt störande af allmänna förtroendet, delta stadgande må varda upphäfvet, med skyldighet för dem, hvilka på sådant sätt redan tillegnat sig andras lösegendom, att deraf, för bibehållande af den förvärf vade egande-rätlen, inom viss lämplig tid sätta sig i besittning; samt hos Hedervärda Bonde-Ståndet af Nils Pehrsson från Örebro Län, att, med bibehållande af skyldigheten att med vittnen förse köpebref å sådan lösegendom, som qvarblifver i säljarens vård, men upphäfvande i öfriga delar af Kongl.
Förordningen den 9 Maj 1835, köpare och säljare må, på sätt 5 Capitlet 6 §.
Jorda-Balken angående börd föreskrifver, tillförbindas med ed styrka afhandlingens vigtighet; hemställande denne motionär, om ej, för att bereda de i säljarens grannskap boende en större lätthet att erhålla kunskap om tillvaron af sådane hans afhandlingar, tillika kunde stadgas, att desamma, för att gälla mot säljarens borgenärer, skola inom viss lämplig lid, t. ex. 14 dagar från det de blifvit upprättade, å en Söndag uppläsas från predikstolen i den församlings kyrka, hvarinom säljaren har sitt hemvist; Johannes Pettersson från Redevägs härad af Elfsborgs
Län, att ifrågaverande Kongl. Förordning må varda i allo upphäfven och ett förbud mot de deri omförmälde köp i stället utkomma, eller åtminstone att till de nu gällande stadganden i ämnet må göras det tillägg, att de, som ingå köp om lös egendom, som hos säljaren får qvarblifva, skola, utom redan föreskrifne formaliteter, serskildt vara förpligtade att, på egen bekostnad, inom viss kort tid låta sådant kungöra från predikstolarne i det pastorat, inom hvilket de äro boende, samt så väl säljare som köpare vara skyldige att, vid påfordran, köpets ärlighet vid vederbörlig
Domstol besvärja; Jonas Johansson från Jönköpings Län, att, ehuru Kongl. Förordningen den 9
Maj 1835 helt och hållet förfelat, om icke helt och hållet motverkat, det dermed afsedda ändamål, dock, enär ett stadgande så väl för dt t i berörde Kongl. Förordning upptagna fall, som på det låntagare må kunna i lös egendom lemna sin borgenär företrädes-i ätt lill betalning, utan att samma egendom må behöfva såsom pant lemnäs borgenär i händer, vore, enligt motionärens tanka, icke allenast serdeles gagneligt, utan snart sagdt nödvändigt, det måtte, till utvidgande af de i samma Förordning förekommande stadganden, utfärdas en så lydande Författning, ”angående hvad, som bör iagltagas, då ”lösören säljas, ulan att till köparen öfverlemnas, eller då säkerhet för försträckning lemnäs i lösören, utan att dessa under panträtt af långifvaren öfvertagas: 1.
Träffas vid handel af lösören det vilkor, att de af säljaren må ”fortfarande begagnas, eller vill någon för ei hållet penningelån lemna långif - Lag-Utskottets Betänkandej N.o 112. 5 ”varén säkerhet i lösören, som gäldenärcn sjelf innehar, skall afhandling der”om skriftligen författas samt i närvaro af tvänne vittnen underskrifvas; böjande hvarje serskild varas beskaffenhet, och vid köp det derom . öfverens”komna pris, i afhandlingen noggrannt upptagas. 2.
Köpare eller långifvare vare pligtig att, sjelf eller genom lagligen ”befullmägligadt ombud, icke allenast, sist å åttonde dagen efter det en så”dan afhandling blifvit upprättad, en afskrift deraf aflemna, i Stockholm till ”Öfver-Ståthållare-Embetets Canzli, i Rikets öfriga städer till vederbörande ”Executions-förvaltare samt å landet till Kronofogden i orten, der säljaren ”eller gäldenären bor, samt bevis derom hufvudskriften låta åteckna, än ock ”derefter, i staden inom en månad och å landet vid det ting, som näst ef”ter en månad infaller, afhandlingen till Rådstufvu- eller Härads-Rätten ingifva, för att i dess protocoll intagas och med bevis derom jemväl förses.