Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uggla, Herr Otto Adelborg, Prostarne Landgren, Collén, Ljunggren, Millen och Otterström.
Besvärs- och Ekonomi-Vlskotlcls Betänkande N:0 88. 13 2:o af Herr Stolpe, som yttrade: »Instämmande uti motiverne till Herr Prosten Emanuelssons reservation, tror jag dock att möjligheten för fattigförsörjningens ordnande rotevis bör något mer underlättas, än stadgandet härom uti nu gällande författning medgifver.
Detta stadgande tillägger hvarje röstegande i sockenstämma ett veto mot en sådan reglering, hvilket innebär ett nästan absolut hinder deremot.
Mig synes det vara nog, om detta veto får tillkomma pluraliteten inom hvarje af de fattigvårds-rotar, i hvilka församlingen kan blifva föreslagen att indelas.
Ett sådant stadgande bör med skäl anses innehålla tillräck o O lig garanti mot en rotes oskäliga betungande, hvilket efter min tanke icke inträffar med förslaget om besluts fattande genom minst två tredjedelar af de afgifna rösterna, emedan det lika fullt lätteligen låter tänka sig att en till särskild rote indelad trakt af socknen, der de fattiga företrädesvis valt sitt tillhåll, blifver af de öfrige socknemännen öfverröstad.
Det är nyttigt att sjelfva vården om och uppsigten öfver de fattiga inskränkes till så trånga kretsar som möjligt, emedan denna vård då kommer att närmare sammanhänga med familjlifvet, hvaremot den jemna fördelningen af fattigvårds-tungan har en alldeles motsatt fordran.
Men då sjelfva uppsigten blifver verksam endast i den mån de som skola utöfva densamma hafva deraf omedelbar nytta och heder, eller ock motsatsen, är klart att uppsigtens och underliålls-skyldighetens sammanföring inom samma kretsar kraftigast befordrar fattigvårdens ändamål.
Härvid får man dock icke förbise, att den normala fattigvårdskretsen, enligt så väl Svenska fattigvårds-lagar i äldre och nyare tider, som andra länders lagstiftningar i detta ämne, är församlingen och att de inskränkningar deri, som kunna tillvägabringas för underlättande af försörjningsåliggandets ändamålsenligaste utförande äro undantag från regeln, hvilka undantag böra blifva en frukt af frivillig öfverenskommelse och icke kunna någon afdelning af församlingen påtvingas.
I öfverensstämmelse med dessa grundsatser anser jag Utskottets förslag till ändring i 2 § 1 mom. i Fattigvårds-Förordningen hafva bordt erhålla följande lydelse: »Vilja samhällets medlemmar i afseende på fattigvården fördela samhället i kretsar eller rotar, med åliggande för en hvar af dessa att försörja dithörande fattighjon, vare sådant ock tillåtet, så vida de liesta rösterna inom hvarje af de föreslagna rotarne en sådan fördelning bifalla; och gälle beslut härom hvarje gång för fem år, efter hvilkas förlopp frågan ånyo skall till öfverläggning förekomma och de flesta rösterna bestämma om fördelningen må ytterligare för fem år fortfara.» b) emot
Utskottets första yttrande i fråga om ändring af 10 § i Fattigvår ds-För ordningen: l:o af Herr von Ehrenheim, Per Jakob, som anförde: »Emot Utskottets förslag att den uti 10 § 1. mom. omförmälde afgift skulle kunna af försaralin - 14 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 89. garne bestämmas till högst 50 öre för mans- och 25 öre för qvins-person, som är mantalsskrifven och fyllt 18 år, i stället för 8 sk. b:ko för mans- och 4 sk. b:ko för qvinsperson, som nu är stadgadt, får jag mig vördsamt reservera.
Då denna afgift utgår utan annat afseende på inkomst och förmögenhet, än att de som befinna sig i särdeles knappa omständigheter kunna derifrån af Fattigvårds-styrelsen befrias, anser jag det stridande emot riktiga beskattningsgrunder att höja densamma, och jag tror äfven att det är skäl att gå tillväga med största varsamhet der det, såsom här, öppnas utväg för en församlings röstegande medlemmar att på de icke röstegande öfverflytta en del af församlingens bördor.
Grundsatsen är här särdeles vigtig, och sedan man en gång börjat att höja personella afgifter, skola de flesta af de skäl, som nu åberopas för första steget, äfven kunna åberopas för att på denna bana fortskrida vidare.
I materielt afseende må visserligen nu ifrågasatta tillökning anses ringa äfven för daglönaren, men man bör dervid komma ihåg att han, förutom denna afgift, äfven har att utgifva andra,personella afgifter, nemligen mantals-penningar, folkskole-afgift och bevillning efter första artikeln.
Häri instämde Herr Rehnberg, Carl Gustaf. 2:o af Riksdagsmannen Jöns Persson från Blekinge län, hvilken ansåg Ekonomi-Utskottet vara obehörigt att föreslå någon bevillning eller afgift af hvad namn den vara må. mo 89.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 2 Maj 1857, kl. 12 midd.
Betänkande i fråga om förändrad fördelning emellan stamrotar och hjelprotar af prestationerne till Knektehållet.
Riksdagsmannen Carl Dahlgren från Elfsborgs län, har uti afgifven, till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motion anfört: att, ehuru Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskotlcls Betänkande JV.o 89.
15 fråga ofta varit väckt om närmare bestämmande af förhållandet emellan stamrotarne, eller de hemman, som hafva Soldat-torpen på sina egor, samt sådana hemman, hvilka, under namn af ut- eller hjelprotar,' endast bidraga till utgörandet af de särskilda prestationer, hvilka till knektehållet utgå, nästan intet likväl blifvit gjordt för denna angelägenhets reglerande.
En soldat-rote bestode vanligen i motionärens ort af l£ mantal, hvaraf det hela hemmanet ensamt såsom stamrote hade soldat-torpet på sina ägor och lemnade bete till soldatens kreatur.
Dessutom deltoge hemmanet i alla andra prestationer i och för knektehållet till alldeles lika belopp med de f mantal, som utgöra utroten.
Då nu, jemförelsevis med jords upplåtande till Soldat-torpet, alla öfriga prestationer endast kunde anses såsom en obetydlighet, så blefve följden att utroten endast droge omkring 1 så stor tunga af roteringen som stamroten finge vidkännas.
De 10J kappar spanmål, som under namn af planpenningar stundom från utrotarne utginge till stamrotarne, men som oftast aldrig ifrågakomma, ersatte endast en ringa del af denna skilnad.
Då vid indelnings-verkets ursprungliga inrättande, soldat-torpen endast bestodo af ett spannland åker och högst så stor äng, att derå två stackar hö årligen kunde skördas, så vore det väl troligt att de onera, hvilka af utrotarne borde utgöras, när deribland äfven inberäknats hälften uti den nu borttagna passevolans-afgiften, i någon mån motsvarat stamrotarnes upoffringar; men numera, då det fordrades att soldat-torpen skulle innehålla åtminstone så mycken åker, att derå kunde utsås 3 tunnor hafre, i tunna råg och l£ tunna potates, samt äng för erforderligt hö till två kor, vore förhållandet annorlunda.
Femtio å Sextio
R:dr b:ko erhölles i årligt arrende för ett sådant torp, men detta oaktadt måste stamroten, utom torp-jordens tillsläppande, utgöra hälften i nybyggnader, reparationer, jordens brukning och beklädnads-bidraget m. m., så att utrotens hela bidrag till knekte-hållet för sitt £ mantal blott bestode af deltagande till andra hälften i nämnde särskilda prestationer; på grund hvaraf allt motionären föreslagit, antingen att hvarje utrote betalade till stamroten en årlig afgift af 24 R:dr b:ko, utgörande ungefärligen £ af hvad för ett soldat-torp kunde erhållas i arrende, samt dessutom till £ deltoge i alla andra prestationer för knektehållet, under förutsättning att rotarne i allmänhet bestode af l£ mantal, eller ock att utrotarne skulle ensamt bestrida de särskilda prestationerna för roteringen, så att stamrotarne, med undantag af upplåtande af jord till soldat-torpen, icke med annat besvärades; varande yttranden öfver ifrågavarande motion afgifne af åtskilliga Hedervärda Bonde-Ståndets ledamöter, bland hvilka Riksdagsmannen Anders Medin från Kronobergs län ansett det icke vara rätt att visst lika belopp i förenämnde hänseende bestämdes, utan önskat att detta belopp måtte blifva efter mätismanna ordom bestämdt, samt Riksdagsmannen Petter Jönsson från Jönköpings län trott lämpligaste utvägen för ändamålets vinnande vara att försätta 16 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 89. torpen i det skick och den storlek, de enligt indelningsverkets grunder rätteligen borde hafva.
Utskottet har tagit förevarande förslag i öfvervägande; och enär härvid förekommer, att, såsom i Riksdagsmännen Medins och Petter Jönssons yttranden antydes, soldat-torpen flerestädes blifvit betydligen utvidgade, så att de innehålla vida större jordrymd, än i knektekontrakten bestämmes, samt de gjorda framställningarne synas afse så väl att bereda stamroten nöjaktig godtgörelse af hjelproten för den jord, den förre, på grund af knektekontraktet, till soldat-torpet tillsläppt, som ock att hjelproten skulle lemna ersättning för den jordrymd vid torpet, hvilken utöfver de i nämnde kontrakt gällande förbindelser blifvit af stamroten åt soldaten upplåten, finner Utskottet sig böra meddela särskildt yttrande i fråga om hvartdera af dessa olika ersättningsanspråk.
Hvad nu först angår frågan om ersättning för den jord m. m., som på grund af knektekontrakt blifvit för soldatens räkning upplåten, så får Utskottet upplysa, dels att inom åtskilliga provinser det förhållande eger rum, antingen att torpen blifvit anlagde på allmännings eller på rotens samfälda mark eller ock att vid roteringens bestämmande mindre andel deraf påförts stamrotarne för det torpen uttagits å deras egor, i hvilka fall någon ersättning för den jord, som på grund af knektokontrakten utaf soldaterne innehafves, således icke kan ifrågakomma, dels ock att i öfrigt, der sådan ersättning bör utgå, denna i allmänhet utgöres med lOj kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, till följd af derom uti knektekontrakten intagne bestämmelser; vid hvilket förhållande och ehuru omförmälda ersättning ingalunda motsvarar den prestation, som dermed skulle godtgöras, Utskottet, som anser det ej tillkomma lagstiftande makten att i sålunda öfverenskomna vilkor göra ändring, linner den förhöjning i godtgörelsen, som billigtvis bör ega rum, endast kunna vinnas på det sätt, Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 15 Mars 1826 föreskrifver, eller genom frivillig öfverenskommelse emellan parterne.
På grund af hvad sålunda blifvit upplyst, hemställer Utskottet att, för så vidt i Riksdagsmannen
Dahlgrens motion icke afses andre, soldaten vid torpet medgifne förmåner, än som på knektekontrakten grundas, samma motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Hvad åter beträffar de af Riksdagsmännen Medin och Petter Jönsson åsyftade, ej sällan förekommande fall, att torpegorna äro utlagda till betydligt större vidd, än i knektekontraktet bestämmes, så enär en sådan förbättring i soldatens vilkor i möjligaste måtto befordrar antagande af en pålitlig karl och betryggar rote-intressenterne mot täta ombyten, jemte dervid förekommande legas erläggande, samt jemväl ej allenast verkar till minskning i nämnde lega och i soldatens öfriga lönevilkor, utan ock stundom lärer föranleda att legan af soldaten helt och hållet Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 89. hållet eftergifves, hvaraf allt hjelproten har fördel i samma mån han är skyldig att deltaga i dessa särskilda utskylder; så finner Utskottet det vara billigt och rättvist, att stamrote, som tillsläppt jord till sådan utvidgning af torpet, men icke begagnar sin rätt att, vid inträffande ledighet i soldatnumret, få till hemmanet åter utlagd den jord, som mer än vederbör till torpet häfdas, må vara berättigad att, för den soldaten sålunda beviljade förmån, bekomma någon billig godtgörelse af hjelproten.
Af dessa skäl och enär det jemväl för det allmännas fördel är af vigt, att soldaten må vara väl ailönad, samt det ur sådan synpunkt är önskligt att nyssnämnde rättighet må så sällan som möjligt af stamroten begagnas, får Utskottet vördsamligen tillstyrka det Rikets Ständer må uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att förordnas måtte, att när af stamrotes mark jord blifvit till soldatens begagnande upplåten till större vidd, än torpet enligt gällande knektekontrakt bör innehafva, stamrote må vara berättigad att, enligt värdering af Gode Män, hvilka af parterne ömsesidigt väljas, för sådan utvidgning årligen uppbära någon billig ersättning af hjelproten i mån af dennes hemmantal, jemförd! med stamrotens; samt att, sedan dylik ersättning blifvit fastställd, stamroten icke vidare må ega att få den jord, för hvilken ersättning blifvit bestämd, till hemmanets egor åter utlagd.
Stockholm den 30 April 1857..
Emot förestående Betänkande anmäldes reservation af Hr von Ehrenheim, Per Jacob, som yttrade: »Emot Utskottets Betänkande, så vidt detsamma innefattar tillstyrkan af en underdånig skrifvelse, får jag mig vördsamt reservera.
Utskottet har i första delen af Betänkandet visat, att der ersättning för den jord, som, på grund af knektekontrakten, utaf soldaterne innehafves, bör utgå, bestämmelser om denna ersättning jemväl blifvit i kontraktet intagne, samt uttalat den åsigt, att det ej kan tillkomma lagstiftande makten att i sålunda öfverenskomna vilkor göra ändring.
Denna, efter min tanke, fullkomligt riktiga åsigt, hade äfven bort hindra Utskottet att, på sätt som skett, tillstyrka Rikets Ständer att hos Kongl. Majit anhålla det förordnas måtte, att stamrote, som till soldatens begagnande upplåtit jord till större vidd än torpet enligt gällande knektekontrakt borde innehafva, skulle vara berättigad att, enligt värdering af Gode Män, för sådan utvidgning årligen uppbära ersättning af hjelproten.
Knektekontraktets bestämmelse om upplåtande åt soldaten af vissa förmåner i jord lärer väl äfven vara ett emellan samtlige parter öfverenskommet vilkor, och äro således dessa, så vidt deras rätt deraf är beroende, berättigade att äfven härutinnan hålla sig vid konBih. till R.
Brot. 1886 Sj 1857. 8 Sami. 32 Haft. 3 IS Allm.
Besvärs- och, Ekonnmi-Utskottets Betänkande E:o Si. traktet.
Att stadga det stamrote skulle vara berättigad att af hjelprote tilltvinga sig ersättning för hvad utöfver kontraktet blifvit till soldaten upplåtet, innebär således obestridligt att till stamrote — den ena parten—öfverlemna den rättighet att i öfverenskomna vilkor göra ändring, som
Utskottet ej ens ansett tillkomma lagstiftande makten.
Af dessa skäl och då genom Kongl. Brefvet den 15 Mars 1826 blifvit föreskrifvet, att Konungens Befallningshafvande, der stridigheter om planpenningarne ännu kunde uppstå, skulle söka befordra frivilliga överenskommelser emellan stam- och utrotarne, samt denna utväg, dervid stamrote till framkallande af en billig öfverenskommelse kan begagna sin rätt att fordra torpets utläggning, tvifvelaktigt är den enda, som med iakttagande af allas rätt later sig förena, får jag för min del vördsamt hemställa, att inotionerne jemväl uti nu ifrågavarande del ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.»
Uti denna reservation förenade sig Friherre Åkerhjelm, Johan Carl, Herr Silfverstolpe, Fredrik Otto, Herr Rehnberg, Carl Gustaf, Friherre Alströmer, Carl Jonas Oscar, Herr Uggla, Carl Guslaf, Herr von Ekenstéen, Carl Herman, Herr af Dalström, Gustaf Jakob, Herr Kontrakts-Prosten Emanuelsson, Herr Prosten Collén, Herr Prosten Millén, Herr Ödmansson, Herr Björkman.
Herr Lektor Sondén anmälde jemväl reservation mot beslutet.
Herr af Edholm, Herr Kontrakts-Prosten Rundgren och Herr Thomée begärde få antecknadt att de ej deltagit i beslutet.
Betänkande N:o 90. i N:o 90.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 5
Maj 1857, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändring af åtskilliga stadganden i Kongl. Förordningen om Sockenstämmor i Stockholms stad den i6
Mars 184-7.
Dessa lill Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterade motioner äro inom Vällofl. Borgare-Ståndet väckta af Herrar F. A. Rinman, A. F. Boman och P. H.
Hesselgren, samt afse, på anförda skäl, Herrar Rinmans och Bomans, en med anledning af bevillningens nedsättning, förändrad bestämmelse i afseende på det för rösträttens tillgodonjutande erforderliga bevillnings-belopp enligt 2:dra Artikeln; samt Herr llesselgrens förändrade föreskrifter i fråga om Ordförande-befattningen vid sockenstämmor.
Utskottet har vid handläggningen häraf inhemtat. att sedan ej mindre vederbörande embetsmyndigheter, än ock hufvudstadens församlingar blifvit i ämnet hörde, samt desse sistnämnde genom utsedde deputerade, i samråd med af Kongl. Majit i Nåder förordnade kommittérade, uppgjort underdånigt förslag till Förordning om Sockenstämmor i Stockholms stad, Kongl.
Maj:l behagat i nåder utfärda högstberörde Förordning af den 16 Mars 1847; och som Utskottet,1 med afseende på ifrågavarande författnings tillkomst och då densamma endast är för Stockholms stad gällande, anser framställning om förändring deruti lämpligast kunna af vederbörande lokalmyndigheter och utan Rikets Ständers medverkan till Kongl. Majit frambäras, hemställer Utskottet vördsamt, ali motionerne om ändring uti ofvanberörda stadganden ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Brot. 1856 {f 1857. 8 Sami. 23 Haft. 1 2 Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk.
Betänkande N:o 91.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 5 Maj 1857, kl. 11 f. m.
Betänkande, i fråga dels om förändradt stadgande rörande den ålder, rustningshäst vid antagandet bör innehafva, och dels om föreskrifter angående hästläkares åligganden vid remonteringsförrättningar.
Uti en inom Hederv. Bonde-Ståndet vackt, tii!
Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet remitterad motion, har Riksdagsmannen Anders Andersson från Calmar län förmält, alt betydliga svårigheter skalle ega runi för rusthållare att få såsom remonter godkända de hästar, som af rusthållarne sjelfve till antagande förevisades, emedan hästläkaren understundom sjel£ anmälde hästar till remonter och ”ofta ulan skäl” meddelade ogynsaint yttrande om hästens duglighet såsom kavallerihäst; hvadan och under åberopande deraf, att hästafveln här i landet numera betydligen förbättrats, motionären föreslagit: l:o att
Generalmönstrings-instruktionen för indelta kavalleriet af den I ti November 1819 måtte ändras, så att hussar-häst finge antagas, då den är i 4:de året, i stället för att den nu skall vara fylld 4 år, dock med vilkor att hästen skulle i öfrigt innehafva de för antagande erforderliga egenskaper; 2:o att hästläkaren ej linge hafva några remonter vid remonteringen; att han ej linge ”emottaga någon ersättning för sitt enligt samvete afgifna tillstyrkande yttrande om remonters antagande,” och att, om åtal derå egde rum, han borde med ed sig fria; samt att. derest häst egde fel eller sjukdom, som ej vid antagandet af hästläkaren uppgåfves, eller om hästläkaren hos en remont anmärkte fel, som denne ej hade, men hvarföre hästen blefve kasserad, derom öfverbevist, hästläkare skulle varda från tjeirsten skiljd och derutöfver böta 50 R:dr Riksmynt, deraf 1/5 borde tillfalla Kongl. Majit och Kronan samt 2/5 åklagaren; och skulle en hvar ega derå kära.
Hvad först angår motionärens förslag, att häst skulle få till remont antagas efter fyllda tre år, så synes det Utskottet tvifvelaktigt, huruvida den sålunda före - Allm.
Betänkande N:o 91. slagna förändringen af gällande stadgande må kunna vara med rusthållarnes välförstådda intresse eller med kavalleriets fulla tjenstbarhet förenlig.
Utskottet finner sig emellertid icke ega och Rikets Ständer torde jemväl i allmänhet sakna den speciela sakkännedom, som för bildande af ett tillförlitligt omdöme i denna fråga erfordras; och då densamma således, enligt Utskottets tanke, hör helt och hållet lemnäs beroende af Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, hemstället1 Utskottet, att någon åtgärd i anledning af nämnde förslag icke må af Rikets Ständer vidtagas.
Beträffande åter motionärens framställning i afseende på djurläkares åligganden vid remonterings-förrättningar, så anser Utskottet de af motionären i detta fall föreslagna stadganden vara till en del ändamålslösa och i vissa afseenden mindre lämpliga; hvadan och då de svek och förseelser, som i nämnde hänseende af djurläkare möjligen hegås, kunna på grund af hvad om tjenstemän i allmänhet uti lag och författningar stadgadt är beifras samt vederbörande ega att öfver meddelade beslut i fråga om rustningshästs antagande eller kasserande hos Kongl. Majit i underdånighet föra klagan och sålunda vinna rättelse, när sådant beslut tilläfventyrs kan på felaktigt utlåtande af hästläkaren vara grundadt, så får Utskottet jemväl afstyrka bifall till ifrågavarande framställning.
Stockholm den 4 Maj 11! 5 7. STOCKHOLM, tryckt hos N. Marcus, 1857.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 92. 4 N:o 92.
Ank. till Exp.-TJtsk. d. 8 Maj 1857, kl. 2 e. m.
Memorial, i anledning af älerremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 75.
Vällofliga Borgare-ståndet har tili Utskottet återremitterat Betänkandet N:o 75, hvarigenom Utskottet afstyrkt väckt motion om upphäfvande af skyldigheten att vara försedd med pass vid resor uti samt till och från Sverige; men som samma Betänkande, i anledning hvaraf Höglofliga Ridderskapet och Adeln beslutat underdånig skrifvelse i ämnet, blifvit af Preste- och Bonde-stånden bifallet, samt den väckta frågan således, jemlikt 75 § Riksdags-Ordningen, förfallit, kan återremissen icke föranleda lill någon vidare åtgärd.
, Stockholm den 8 Maj 1857.
Fröt. 1856 $ 1857,. 8 Sami. 24 Haft. 1 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 93.
Ani. till Exp.-Utsk. den H Maj 1857, kl. 18 m.
Betänkande, i anledning af väckte motioner om förändradl sätt för utgörandet af Presterskapets aflöning, m. m.
De till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterade motioner, sorn afse detta ämne, äro väckte Inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln af: Herr Grefve Posse, Arvid, Herr von Koch, Nils Samuel, Herr Gethe, Slen Erik, i Herr Grefve Anckarsvärd, Carl Henrik, och Herr Friherre Alströmer, Jonas; Inom Vällofliga Borgare-ståndet af:
Ödmansson, samt Inom Hedervärda Bonde-ståndet af:
Nils Andersson från Christianstads län, Per Nilsson i Espö från Malmöhus län, Nils Hansson från Christianstads län, i två särskilda motioner, J.
Andersson från Östergöthlands län, Ola Mänsson från Christianstads län, David Åndersson från Hallands län, Jöns Persson från Blekinge län, uti två särskilda motioner, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 93.
5 Daniel Danielsson från Jönköpings län, och J. M. Lundahl från Skaraborgs län. A) Herr Grefve Posse har yrkat en lag. som bestämmer att: i:o Alla af Kongl. Majit fastställda, nu gällande konventioner om presträt tigheters utgörande bibehållas vid gällande kraft till den 1 Maj 1958, med rättighet för Rikets Ständer att, efter nuvarande innehafvares afgång, framdeles förordna om förvandling af all i dessa konventioner bestämd afgäld till motsvarande spanmål; 2:o
I alla öfriga pastorater i Riket skall, genom Kongl.
Maj:ts försorg, inom 1858 års utgång, på de hufvudgrunder Kongl. Förordningen den 5 April 1816 innehåller, upprättas ordentligt förslag, omfattande pastoratets alla lagligen bestämda prest-rättigheter af hvad namn som helst, taxerade till visst belopp i spanmål, för att, vid allmän sockenstämma, i närvaro af krono- och konsistorii-ombud, leda till vänlig förening lärare och åhörare emellan, då, i händelse af sådan öfverenskommelse, densamma bör till Nådig fastställelse för tiden till den 1 Maj 1958 i underdånighet anmälas; men skulle ändamålet motverkande stridigheter uppstå, öfverlemnas förslaget och deremot framställda anmärkningar, jemte Landshöfdingens och Domkapitlets utlåtanden i ämnet, till Kongl. Maj:ts Nådiga granskning, för att på det sätt, i hvarje förekommande fall linnes rättvist, blifva regleradt och för tiden till den 1
Maj 1958 stadfästadt, hvarvid skall iakttagas dels att samtliga ostridiga presträt tigheterna, förvandlade efter deras värde, skola bestämmas att utgå i motsvarande spanmål eller, om båda parterne det önska, i penningar, dels ock att inkomsten af hvarje pastorat icke beräknas högre än till det belopp, hvarmed densamma nästförutgångne år, enligt antaget bruk eller enskild öfverenskommelse, utgått.
B) Herr Ödmansson har påyrkat enahanda föreskrifter, som de af Herr Grefve Posse föreslagna, blott med det tillägg, att nu gällande konventioner skulle bibehållas vid sin kraft till den 1
Maj 1958 ”eller ock intill dess andra grunder för presterskapets aflöning af Rikets Ständer antagas”.
C) Ola Månsson har föreslagit en lag med följande bestämmelser: l:o Alla af Kongl.