Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att den nuvarande tidpunkten vöre den lyckligast valda, för alt antingen gifva de ifrågaställde förslagen kraft af lag eller ock förkasta dem, är ett påstående, som jag icke tilltror mig kunna framställa.
Beträffande Kriminal-lagen, är att ihågkomma, hurusom det vid 1844—45 årens riksdag till Rikets Ständer framställda förslag lill ny strafflag väl blifvit till en del af sina hufvudgrunder godkändt, men frågan derom, då förslaget vid 1847—48 årens riksdag åter till Rikets Ständer öfverjemnades, kommit att förfalla.
Under dessa förhållanden, — de der antyda äfven å Rikets Ständers sida den åsigt, att några års längre dröjsmål med afslutande af så vigtiga lagstiftnings värf icke i och för sig är att betrakta såsom tecken till likgiltighet för saken, — synes det ej böra klandras, alt Departements-chefen ansett sig ännu icke böra påyrka, att Kriminallagförslaget i dess helhet må till Rikets Ständers pröfning ånyo framläggas. Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 73 Visserligen är det sannt och allmänhare insedt, att nu gällande Kriminal-lag är i stort behof af omarbetning.
Mångå beslut af Konung och Ständer, åsyftande alt införa mildare slraffarter, hafva ock förbered t förändringar i lagen.
Dessa förändringar voro mindre svara alt vidtaga och älven af mindre ingripande art för straffsystemet i sin helhet, då fråga endast var alt borttaga vissa straff, eller att mildra lagen genom de afflikliva kroppstraffens inskränktare användande; men så snart en ny strafflag skulle uppgöras, blef saken vida mera invecklad och svårlöst.
En af de första frågorna, som dervid måste af lagstiftaren afgöras, är: hvilka -straffarler skola i Jagen användas?
Uti den föreslagna lagen har, jemte dödssliaff eller höler, såsom den egenlliga straff-arten antagits fäugelsg, hufvudsakligen i enrum.
Systemet af ensamhets-fängelse var för tio år sedan nyligen kommet i gång och visade i många afseenden stora fördelar till brottslingens moraliska förbättring.
Det var dock i det hela blott ett försök, — och försöket har ej slagit så lyckligt ut vid en längre lids pröfning, som man hoppades.
Cellfängelset, förträffligt under den lid fången är under ransakning vid domstol, har deremot såsom straffmedel visat sig vara lör en del brottslingar nästan utan all verkan, för andra åter i psychiskt, stundom ock i fysiskt hänseende särdeles menligt.
Det medlörer ock mycket betydliga kostnader.
Melhoden ur förkastad i Frankrike, samt lill en blott ringa del, ännu som försök, antagen i England.
Då uppmärksamhet gilves åt dessa vigliga umständigheler, anser jag mig icke kunna biträda den gjorda anmärkningen.”
Vid 18:de punkten: Af Herr Grefve Lagerbjelke, med hvilken sig förenat öfrige ledamöterne frän Eidderskapet och Adeln samt Herr Biskopen Butsch, Herr Professoren Lindgren, Herr Doktor fVallin, Ilerr Doktor Broman och Herr Kontra k ts-proslen Tegner: ”Om en genom lag stadgad eller genom bruk häfdvunnen ordning hade fordrat, alt Konungens rådgifvare, då de uti det lill särskildt afgörande föredragna civil-ärende, hvarom nu är fråga, afgåfvo sitt underdåniga yttrande, tillika skulle till Protokollet uttryckligen anföra, otn och i hvad mån de funno företeelserna i detta särskilda ärende utgöra anledningar alt lili Kongl. Maj:t framdeles afgifva underdånigt förslag om vidtagande af åtgärder lör lämpligare ordnande af de begge rikenas uniouela förhållanden; och således den omständighet, att det åberopade StulsrådsLih. till R.
St- Prot. 1853—ISSi. 3 Sami. 4 Uäft. 10 74 Konstilutions-Utskottets Memoriol, 1V:o 6. protokollet innefattar yttrande endast i den fråga, som dit kunde och borde »('göras, nödvändigt måste utesluta möjligheten af den förutsättning, alt Konungens rådgifvare insågo behofvet af åtgärder för berörde ändamål; — då skulle jag, lika med Utskottets majoritet, finna del granskade protokollet gifva anledning till den anmärkning, som blifvit gjord; men sådant förhållande är nu icke för handen.
Äfven i ett annat afseende skulle jag finna anledning till tvekan om anmärkningens befogenhet.
Frågan är om ordnande af unionela förhållanden emellan två Konunga-riken; en grannlaga fråga af stor omfattning.
Den hörer icke till dem, hvilkas genomförande får påräknas att lyckas när som helst och vara beroende endast af ihärdig vilja och verksamhet.
Den skall förberedas och behandlas med en varsamhet, som förbjuder mig, att eller synbara yttre tecken söka bedöma måttet af vilja och verksamhet hos dem, på hvilka sakens utförande beror.
Verklig kunskap om förhållandet eger jag icke, och kan icke eller af de granskade protokollen vinna densamma.
Just derföre saknar jag laglig grund för en anmärkning af förevarande beskaffenhet.'’ Herr Friherre Lagerfelt har åberopat, att han ej närvarit vid behandlingen af 10:de, 15:de, 17:de och 18:de anmärknings-punkterna; och Herr Tersmedenj att han ej deltagit i Utskottets förhandlingar då andra, än nyssnämnde, anmärknings-punkler blifvit beslutna.
Herr Billströnij har velat tillkännagifva, att han ej i Utskottet närvarit då beslut fattats i 13:de anmärknings-punklen; och Herr Falhem, att hail ej deltagit i behandlingen af 7:de punkten.
Vidare äro reservationer afgifna: af Herr Brinck: / ”Då jag ansett det utlåtande, som det åligger Konslitutions-Utskottet att, efter fulländad granskning af de i Slatsrådet föida protokoller, lill Rikets Ständer afgifva, böra, såsom anmärknings-anledningar mot Konungens rådgilvare, upptaga åtskilliga förhållanden, dem Utskottets majoritet icke Konstitutioni-Utiliottett Memorial, fä* 9.
75 funnit för godt att inför Rikets Ständer framställa, och jemväl i öfrigt närmare utreda beskaffenheten af rådslagen och deras betydelse för omdömet öfver styrelse-systemet i dess allmänhet, har jag uppfattat min, från Utskottets, afvikande, mening i det förslag lill yttrande, hvilket härmed, såsom reservation, aflemnas, för att Utskottets betänkande bifogas; dervid de i betänkandet förekommande och utvecklade anmärkningar blifvit vid framställningen bär nedan inskränkta till möjligaste korthet.
Om det får anses tillhöra Konstitutions-Utskottets bestämmelser, att inför Rikets Ständer framlägga en utredning af de grundsatser, som af Konungeris rådgifvare vid deras rådslag blifvit följde, och alt lemna en ledning för omdömet, huruvida dessa rådslag verkat lill rikets sannskyldiga nytta, så vänder sig blicken naturligen först tillbaka till styrelsens ställning äfven'under den period, som närmast föregått den tid, hvars företeelser inom regerings-området Utskottet haft pligt att granska.
Den, som uppfattat andan af de grundsatser för styrelsen, hvilka framträdde icke mindre i det högsinnade upphäfvandet af 1812 års förbud emot gemenskapen med f. d. Kongl, familjen, i införandet af den lika arfsrätten, i flera delar af närings-lagstifmingen, i tillförordnande af skatte-förenklingskommitién samt i propositionerna om brotlmåls-lagstiftningen och om tullbevillningen vid 1847 års riksdag, än ock i flera andra åtgärder för undanrödjande af gamla missbruk och lillvägabringande af enkelhet och ordning i förvaltningen, undgår det icke, alt, redan vid början af 1850 års riksdag, förhållandena visade sig väsendtligen förändrade.
Med undantag af den rådgifvare som inträdt i Konungens råd, innan 1848 års verldshändelser syntes anvisa en ny rigtning åt staternas politik, hade omedelbart derefter en helt och hållet ombytt konselj blifvit bildad, hvars lörsta handlingar tycktes egnade att vilja ingifva landet den föreställningen, alt den erkände behofvet af genomgripande förändringar och sin pligt att framför allt söka bereda en högre betydelse åt folkets representation, genom att dels deri inrymma nu uteslutna medborgare-klasser, dels på ett enklare sätt ordna den nuvarande bristfälliga och invecklade riksdags-organisalionen, hvarom allt jemväl en Kongl. Proposition^ af den nya ministeren omedelbart framlades.
Men i den mån den allmänna reaktionen i Europa grep omkring sig, blef det snart uppenbart för en hvar, som med närmare uppmärksamhet följde styrelsen, alt denna reaktion verkade till förändrade åsigter äfven hos våra maktegande, och att man stod tillreds alt här både efterfölja och fullfölja densamma.
Resultatet häraf blef jemväl icke blott en märkbar först passiv och sedan retrograd rigtning hos Regeringen i allmänhet, utan ock en förändring i rådgifvare-personalen, derifrån småningom alla de aflägsnades, som trod - i 76 Konstilutions-Utskottets Memorial, N:o 6. de styrelsens uppgift och åliggande vara att fortgå på den brutna och redan ej obetydligt jemnade banan till samhällslörbättringarnes mål.
Ännu efter inträdandet af den tidrymd, inom hvars område Konstitutions-Utskottets nuvarande granskning sträcker sig, hade en vigtig plats vid rådsbordet blifvit ledig, hvilken likväl icke under 1850—-1851 årens riksdag tillsattes, utan under tiden ad interim uppdrogs åt en Rådgifvare, hvars föregångna offentliga verksamhet bland framåtskridandets vänner ansågs hafva beredt honom inträde i Rådkammaren.
Knappt voro likväl Rikets Ständer åtskiljda, förr än denna portfölj öfvergick till en man, som under flera föregående riksmöten varit räknad bland de främsta motståndarne lill de grundsatser, som karakteriserat styrelsens verksamhet under de första åren af Konungens regering.
Och sedan ytterligare trenne Herrar Statsråd afgäld och blifvit ersatte dels af tvenne från Ridderskaptt och Adelns och Preste-ståndels /majoriteter hemtade representanter, dels af en marini embetsman, lyckades det att åt de reaktionära styrelse-principerna vinna ett allt mer och mer vidsträckt utrymme.
Efter denna korta återblick i afseende på personal-förändringen inom konseljen, som, enligt min föreställning, icke i någon mån träder grannlagenhetens fordringar för nära, tillkommer det mig att redogöra för min uppfattning af de grundsatser, enligt hvilka regeringen i allmänhet är vorden förd och de särskilda förvaltningsgrenarne, hvar för sig, blifvit bandhafde.
Men innan jag skrider till en sådan redogörelse, vill jag fästa uppmärksamheten vid en och annan omständighet, som väl kan anses egen för det svenska statsskicket.
I andra konstitutionella stater beror styrelsens verksamhet uti hvad som vår grundlag benämner ”allmänna mått och steg”, nästan uteslutande af representationens ledning och beslut; hvaremot regeringen här har sig ensamt förbehållen lagstiftningsrätten i alla de s. k. ekonomiska m. fl. ärenden, hvarom handlas i 8p § Regeringsformen.
Detta utvidgade område för Regeringens myndighet gifver henne icke blott större rättigheter, ulan derjemte högre pligler och en vidsträcktare ansvarighet.
Regeringen kati således icke finna giltig ursäkt för sina misstag, under åberopande af från Rikets Ständer gjorda framställningar, då dessa icke finnas grundade på rättvisa och en fullständig insigt, eller icke fästa ett billigt afseende jemväl å det talrika antal medborgares rätt, sorn sakna ombud inom vår nuvarande slånds-representalion.
Beträffande deremot statshushållningen, eller egentligare statsmedlens ' disposition för sina särskilda, af Rikets Ständer bestämda ändamål, har Grundlagen tillerkänt Rikets Ständer en beslutande rätt, sorn icke medgifver någon afvikelse från meddelade föreskrifter. Konetitutions-Utskottets Memorial, iV:o 6. 77 Utgående från denna uppfattning af den Svenska regeringens ställning till folket och representationen, anser jag, vid bedömandet af regeringens förhållande, mig böra i främsta rummet afse allmänna mått och steg, och hennes tillgöranden i enskilda mål endast i de fall, att föreskrifna former dervid blifvit underlåtna, eller de kunna anses utgångne från grundsatser, hvilkas utsträckta tillämpning kan blifva förderflig, eller i öfrigt äro utmärkande för styrelsens system.
Om det fördenskull måste antagas, att regeringens grundsatser företrädesvis gifva sig tillkänna och framträda i de åtgärder, i afseende på hvilka hon enligt grundlagen eger en oinskränkt och sjelfständig afgörande-rätt, så skulle det ringa antalet al dit hänförliga regeringshandlingar af vigt kunna snart sagdt anses utgöra ett hinder för att i denna del fälla ett omdöme.
Men då man erinrar sig, att stillaståendet är det första kännetecknet å den tillbakagående syftningen, och att man förr icke kan lyckas återföra föråldrade grundsatser, innan man först stadnat på deu bana, som leder framåt, och sökt hämma de kralter, dem liden i detta hänseende här inom sitt sköte, och då man derjemte iakttager, alt samtlige de förfoganden, som ansetts elisa rnt beroende af styrelsens egen maktfullkomlighet, sins emellan ega ett omisskänneligt sammanhang; framstår det klart, att regeringens lagstiftnings- och pröfuingsrätt i sådane ärenden, ehuru i inskränkt mån använd, likväl städse blifvit det i en och samma retrögrada rigtning och för ett och samma mål.
Delta mål visar sig tillräckligen tydligt, om än på mer eller mindre aflägset håll, vid granskningen af den behandling, som gifvits de särskildte, ärenden och mål, hvilka, genom offentliga handlingar synbara äfven för den, som ej varit i tillfälle att laga kännedom af de i Statsrådet förda protokoll, här nedan, hvart för sig, närmare utredas och hvaräf inliemtas, bland annat, att t. ex.
Konungens rådgifvare underlåtit verkställigheten af ett begge stalsmaklernes samfälda beslut, som för de skattdragande varit ytterst maktpåliggande; att Konungens rådgifvare måste antagas hafva icke blott åsidosatt alt föreslå Rikets Ständer de många af behofvet högt påkallade, väsendtliga förbättringarné i landets lagstiftning, utan lill och med afbrutit och lemnat obegagnade de många förljenstfulla och med betydlig kostnad för statsverket åstadkomna förarbeten, vid hvilka de nuvarande rådgifvarnes föregångare fästat en stor och väsendtlig vigt; att Konungens rådgifvare underlåtit verksamhet för undervisningsväsendets ordnande enligt en af den föregående styrelsen framlagd och af Rikets Ständer gillad plan, derföre betydliga medel blifvit anvisade; att den nuvarande rådgifvare-personalen, likaledes tvertemot sina föregångare och det allmänna tänkesättets allt mer otvetydiga fordringar, visat sig hylla pro - T8 Komtitutiens-Utskottett Memorial, b’:o 0. hibilioner i nästan alla rigtningar, der det legat inom regeringens makt alt vidtaga förändringar, och, under . tillbakaliåIlande af folkets moraliska krafter, byggt sin statskonst pä hyllandet än af det ena, än af det andra materiella intresset; att, i stället för önskvärd förening af landtmanna-intressena med borgerskapets, tvärtom tillkommit åtgärder, hvilka åtminstone i sina resultater kunna leda till obenägenhet och afvoghet emellan skiljda samhällsklasser samt qväfva den uppspirande allmänna andan, der den eljest kunnat finna en förenings-punkt; alt den yttersta grundsatsen för näringsfrihet blifvit upphäfd genom, lindrigast sagdt, gagnlösa undantag och inskränkningar, hvarigenom korporations-och skråandan blifvit väpnad mot de af föregående rådgifvare i detta hänseende tillstyrkta och af Konungen gillade friare författningar; att likaledes under Konungens nuvarande rådgilvares embelsförvallning skett sådane förändringar i den äldre föi fattningen om hemmans-klyfning och jord-afsöndring, äfvensom i de under Hans Maj:t Konung
Oscars första regeringsår utfärdade författningar angående s. k. försvarslöse personer och fattigvården m. m., sorn dels måste för arbetaren försvåra möjligheten ali förskaffa sig eget hem och nödtorftig bergning, dels i icke ringa mån hota hans personliga frihet och låta honom nian någon bevisad brottslighet hemfalla under polismyndigheternas godtycke.
Jag anser mig icke berättigad att forska efter de politiska bevekelsegrunderna lill rådgifvarnes förhållanden i dessa hänseenden; men jag kan likväl icke dölja, att följderna deraf, derest man fortgår på denna bana, skola komma alt visa sig uti en alltför stor öfvervigt åt del mindre antalet förmögnare jord-egare, till mehn och förtryck både för de ojemförligt talrikare mindre jordegarne och de industri-idkande och arbetande samhällsklasserna, i hvilket hänseende den allt mer och mer tilltagande emigrationen lill andra sidan af den vestra oceanen icke torde vara utan sin både statsekonomiska och politiska betydelse.
Detta regerings-syslem har jemväl sökt vinna styrka genom den rigtning befordringsväsendet under de sednare åren tagit, derigenom, alt de i grundlagen förutsatta egenskaperna af de ”sökandes förtjenst och skicklighet” understundom fått vika för personliga förhållanden; och om detta än icke alltid skett direkte på rådgifvarnes tillstyrkan, hafva de likväl dervid underlåtit begagnande af den rätt och fullgörande af den pligt, som 38 § Regerings-furmen i vidsträckt mån tillägger och ålägger åtminstone den ärendet föredragande Departements-chefen.
Systemet har vidare pröfvat sin makt i försöken att inkräkta på representationens rättigheter; att ställa sig oberoende af Sländernas föreskrifter samt att på samma gång skapa ytterligare inst itutioner för befästande af Komtitutioni-Utikotteti Memorial, N:o 6.
79 den redan allt för långt utsträckta centraUsationen under regeringsmakten, oell nied syftning att skydda förmanskapets ofelbarhet.
Att detta system icke utan åsidosättande i flera fall af grundlagens bud kunnat under en så kort tid vinna den utbildning, det redan lmunit, inser en hvar, som icke misskänner våra grundlagars afsigt att åstadkomma ett konslitulionelt statsskick, ehuru omvårdnaden derom blifvit lemnad åt den splittrade och derföre kraftlösa representation, hvars förbättrande väl under påtryckningen af 1848 års lörelsyr varit af den då varande regeringen föreslagen, men som sedermera helt och hållet blifvit å slyrelseuiaktens sida öfvergifven och lemnad åt sitt bedröfliga öde.
Om således förljensten af ett planmässigt bemödande att styra landet i en viss riglning icke kail frånkännas Konungens nuvarande rådgifvare, så lärer det dock svårligen kunna påslås, att den förändrade syftning, styrelsen sålunda erhållit, framkallats af någon öfvervägande mening inom landet eller ens inom dess representation, dit landets bästa krafter dessutom icke finna väg; utan torde förklarings-grunden till denna förändring sanningsenligast böra sökas uti reaktionens förmenta seger i utlandet och i styrelsens förhoppning och bemödanden att äfven här söka skapa sig ett stöd och skydd för delta system i vissa klassers enskilda intressen.
— Men, om än det må antagas, att styrelse-systemet äfven framdeles komme att bero af tilldragelser utom oss, och att följaktligen den händelsedigra tid, som synes förestå, snart nog torde framkalla nödvändigheten af en förändring i styrelse-grundsatserna jemväl i den inrikes förvaltningen, d. v. s. styrelsens förhållande till folket, så är det dock möjligt, åtminstone tänkbart, att reaktionen i Europas stater ännu länge kan lyckas bibehålla sin öfvervigt; och för delta fall torde framtiden af representationen utkräfva ansvarigheten, derest systemet af lillbakagående än vidare får fortfara.
Vid en framställning af de omständigheter i afseende på Konungens rådgifvares föihållande, som företrädesvis lämpa sig för att bestyrka de omdömen, här ofvan förekomma, torde i främsta rummet böra framhållas t 4:o. Allmänna författningar.
Bland dessa tillhör utan tvifvel första rummet: A).
Förordningen, angående tillägg till nu gällande föreskrifter i afseende på hetnmans-klyfning och jordafsöndring > gifven den 13 Juli 1853.
Förordningen i detta ämne af den 19 December 1827 mottogs, vid dess utfärdande, af klander från flera håll, hvilket klander hade till följd, alt kommit - 80 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. teer nedsattes i länen, för alt i ämnet meddela yttrande, och att en kommitté derefter förordnades, för alt uppgöra förslag till ny författning i ämnet.
Delta sistnämnde förslag framlades för 1S40 års Ständer, hvilka godkände förslaget i dess flesta delar, men uttryckligen förklarade, alt något visst mantal för ulklyfningen icke skulle bestämmas såsom allmän regel, utan alt, innan någon ändring i Förordningen af 1827 egde rum, en särskild undersökning inom länen skulle ske rörande denna- fråga, och i den blifvande författningen särskilda bestämmelser, beträffande minsta mantalet för klyfningen, utsättas för hvarje län eller för vissa delar af länen, der omständigheterna sådant påkallade.
De hufvudsakligaste förändringarne i den gällande författningen, som af kommittén blifvit föresiagne och af Ständerna godkände, innefattades deri, alt jordafsöndringen för alltid icke skulle få ega rum med mindre, än alt den afsöndrade delen medförde besutenhet och att afhandlingar om hemmansklyfning, som voro stridande emot författningen, skulle anses ogilda och återgå.
Detina fråga blef emellertid icke afgjord före 1844- års riksdag; och som förslaget till hela sin syftning var stridande emot de grundsatser, som från oell med nämnde tid inom styrelsen gjorde sig gällande, antog man desto hellre, att förslaget måste anses helt och hållet förfallet, sorn de sednare årens erfarenhet åstadkommit en fullkomlig förändring i tänkesättet i afseende på arbetsklassens rättigheter; och den märkligaste tilldragelsen inom delta decennium, den stora emigrationen från Storbritannien, måste än mera hafva öfverlygat äfven den korlsyntaste, att vägen i della, som andra hänseenden, går framåt och icke tillbaka, och alt man måste understödja arbetarens sjelfverksamhet och icke motverka den.
Utan de anledningar, sorn således företedde sig derföre, att detta förslag, beträffande en fråga, deri hvarje år och hvarje dag medfört och spridt mera insigt och mera upplysning, kunde afgöras med fasthållande af åsigter, tillhörande en tid, som jemförelsevis kunde kallas aflägsen, inötte ock derföre ett hinder af stadgandet i Regerings-formens 87 §, att Ständernas beslut om lag förändringar skola anses förfallne, derest icke Konungen genom utfärdad författning dem godkänner före början af nästföljande riksdag, hvilket stadgande måste ega tillämpning åtminstone på de delar af förslaget, till följd hvaraf afhandlingar om eganderätt till hemmansdelar af mindre mantal än J-del, eller om sådane, hvarå besutenhet icke eger rum, skulle återgå och anses ogilde, äfvensom att lagfart på grund af dylika afhandlingar icke finge ske; föreskrifter, som innefatta högst väsendtliga ändringar i lagens åtskilliga rum, såsom 1 kap. 1 § Jorda-balken samt 4 kap. 1 § samina Balk och Kongl. Förordningen den 13 Juni 1800.
Icke Konititutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 81 Icke desto mindre, och utan ringaste föranledande af någon förnyad hemställan från Ständerna föredrogs denna fråga hos Konungen den 13 Juli 1853.
Så vida antagas får, att grunden för beslutet och afsigten dermed endast skulle vara att åstadkomma kontroller för eflerlefnaden af 1827 års Förordning, så skulle ej eller det nya förslaget innehålla några ändringar i nämnda förordning.
Sjelfva Förordningen af den 13 Juli 1853 omtalar ej eller i inledningen eller rubriken någon ändring, utan innehåller uttryckligen, att erfarenheten visat behof af föreskrifter i ändamål alt försäkra eflerlefnaden af den äldre förordningen.
Ändock förefinnes en sådan högst väsendtlig ändring, enär jord-afsöndringen för alltid i allmänhet blef förbjuden, om icke den lägenhet, som afsöndras, kan bilda enahanda besutenhet, som om hemmansklyfning blifvit stadgadt.
En ändring i den äldre förordningen innehålles ock i föreskriften örn visst hemmantal af £-dels mantal såsom norm för utklyfningen; och denna bestämmelsestår i strid med Ständernas beslut, på sätt ofvan är sagdt.
Deremot öfverensstämmer ogillandet af afbandlingar, rörande obesutna hemmansdelar, väl med Ständernas beslut, men innefattar, såsom jemväl ofvan blifvit erinrad t, en afvikelse från 87 § Regerings-formen, enligt hvilken Ständernas beslut i denna del förfallit, så att det icke vidare kunde tillämpas, utan intrång i Ständernas lagstiftningsrätt.