Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidare förekommer Herr Hjertås yrkande om nedsättande af en kommitté för att uppgöra nytt förslag lill elementar-läroverkens styrelse; i afseende hvarå Utskottet får yttra, att, då Utskottet uti första punkten af detta utlåtande funnit sig böra afstyrka väckte förslag om ny läse-ordnings utarbetande genom utsedde kommitterade, innan den nuvarande hunnit under någon tids tillämpning af erfarenheten pröfvas, Utskottet, i öfverensstämmelse härmed, ock anser någon åtgärd för närvarande icke böra vidtagas till beredande af ändring i nu förevarande vigtiga del af Läroverks-stadgan ; hvadan och under erinran derjemte, att ett förslag i den af Herr Hjerta framställda syftning skulle innebära ändring i det genom 24 Kap. 3 § Kyrko-lagen åt Riskoparne uppdragna inseende öfver undervisnings-väsendel och att således Ekonomi-Utskottet ej är befogadt alt derom göra framställning, Utskottet får vördsamligen tillstyrka, att Herr Hjertås berörde förslag må lemnäs utan åtgärd.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N-.o 116. 23 6) Beträffande Herr Rydins förslag att, med anskaffande af den frivilliga gåfva till läroverkets kassa, som enligt 135 § i Stadgan af förmögnare lärjungars föräldrar påräknas, inskrifnings-afgiften för lärjunge måtte höjas med 2 Riksdaler Riksmynt, att användas till inköp af böcker m. m., som af obemedlade lärjungar kunde till låns bekommas, så synes det Utskottet ej vara obilligt eller olämpligt att den mera bemedlade, som dertill finnes benägen, leronar större bidrag till nämnde kassa, än den mindre förmögne, och å den andra sidan torde det vara betänkligt att allmänt höja den ifrågavarande afgiften med afseende derå att föräldrar i allmänhet vid barnens inträde vid läroverket få underkasta sig betydliga uppoffringar; hvadan Utskottet, med tillkännagifvande i öfrigt att Herr Professor Carlson i dess förut omförmälda motion föreslagit att termins-afgiften för lärlingarne måtte anslås till anskaffande såväl af böcker och undervisningsmedel, som af eljest behöflig materiel för det elernentar-läroverk, till hvilket den inbetalas, får vördsamligen hemställa, att jemväl Herr Rydins nu ifrågavarande förslag må lemnäs utan åtgärd.
Hvad sedermera angår Herr Cederschiölds under Uitteris A., B., C. och D. här ofvan upptagne framställningar, nemligen dels om förändrade föreskrifter i afseende på student-examen, dels om afskaffande af s. k. preliminär-examina vid Universiteten, dels att vid prestexamen de, som ej önskade erhålla högre betyg, skulle befrias från examen uti Latin och Hebreiska, och dels alt, i stället för nuvarande magistergrad, särskild sådan för hvarje vetenskap borde inrättas, så enär dessa framställningar äro grundade på och stå i nära sammanhang med motionärens förslag att, med inskränkning af de klassiska språkens studium, mera utrymme måtte lemnäs åt de s. k. realstudierna, och alt Läroverks-stadgan i sådan syftning måtte omarbetas, kan Utskottet, som funnit sig föranlåtet afstyrka nämnde yrkande, ej eller understödja nu ifrågavarande framställningar, helst härvid för öfrigt förekommer, dels att, enligt 42 § uti Läroverks-stadgan, särskild stadga för afgångs-examen från elenienlar-läroverk kommer att utfärdas, och att frågan om behöfligheten af förändrade föreskrifter i afseende på student- och preliminär-examina dervid otvifvelaktig! kommer under pröfning, dels ock ali dä hufvudsyflemålet med den af motionären yrkade förändring af magistergraden varit att motverka studiernas splittring på allt för inånga ämnen för befordrande af mera grundlighet i färre vetenskaper, detta syftemål i väsentlig mån befrämjas genom hvad redan är stadgadt genom Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 22 April 1853, hvarest, i fråga om antalet af belygs-enheter, som vid afläggande af Philosophiae Kandidatexamen bör lörvärfvas, afseende företrädesvis fästes derå, alt goda vitsord erhålles i färre närbeslägtade vetenskaper.
På grund af hvad sålunda anförts, hemställer Utskottet, att någon åtgärd i anledning af Herr Cederschiölds under Lilieris A, B, C och D upptagne yrkanden ej må vidtagas.
E) Vidkommande slutligen Herr Cederschiölds förslag att Kongl. Majit måtte i Stockholm nedsätta en af sakkunnige personer bestående kommission, inför hvilken den nu, för inträde i Statens embetsverk, stadgade examen skulle afläggas, med hvilket förslag dock, enligt hvad upplyst blifvit, icke åsyftas att den examen för inträde i de civila embetsverken, som vid Universitetet undergås, skulle upphöra; så komme otvifvelaktig! den sålunda föresiagne åtgärden att leda icke blott lill betydlig ökad kostnad för staten genom arfvoden lill de personer, som finge ifrågavarande mödosamma examensbestyr sig uppdraget, utan ock till mycket besvär och kostnad för dem, som önskade söka inträde i Rikets utom Slockholm förlagda Hof-Rätter; hvadan och då dess - 24 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o H6. utom nämnde åtgärd, så länge tjenste-examen vid Universitetet bibehålies, torde vara mindre behöflig, Utskottet får afstyrka delta Herr Cederschiölds förslag.
Reservationer: a) af Herr Kyrkoherden Sondén, som yttrade: ”Med någon kännedom af den oreda och förvirring, hvilken det Kongl. CirkulärBrefvet af den 6 Juli 1849 bragle öfver Sveriges elementar-läroverk derigenom att det upphäfde dess dittills varande organisation, utan alt sätta något annat i stället, med kännedom al den längtan, hvarmed både skollärare och alla de, som nitälskade för ungdomens uppfostran under de sislförflulna 8 åren motsett en ny Skol-ordning, hvilken skulle göra slut på det kaotiska tillstånd, under hvilket läroverks-kollegierna med respektive eforers begifvande gjorde hvad de ville, dertill nödda och tvungna af bristen på alla positivt organiserande lagbud, kan man ej annat än med tacksamhet erkänna åtminstone det välgörande syfte af Kongl. Stadgan af den 14 Augusti 1856, att den skulle göra slut på ett sådant tillstånd, hvilket, lika besvärligt och ansvarsfullt för de embetsman och kollegier, hvilka fingo organisalions-arbetel sig påtrugadt, som otillfredsställande för allmänhetens skäliga anspråk, nödvändigt måste på ungdomen sjelf utöfva ett mer eller mindre menligt inflytande.
Men med all skyldig tacksamhet för nämnda välgörande syfte så väl af den under förlidet år utkomna Kongl. Stadgan, som för de öfvergångs-åtgärder, sorn, för att bringa läroverken till stadga, blifvit vidtagna, kan man icke med likgiltighet förbise sådana brister i nämnda Kongl.
Stadga, hvilka måste utöfva en menlig inverkan på ungdomens både kropps- och själsutveckling, så vida man anser ungdomens uppfostran till kunniga och kraftfulla män vara af vigt för fäderneslandet sjelft, lika som för hvarje enskild medlem af kommande slägter.
Ju mera en genom författningens brister och misstag uppkommen missbildning af ungdomen stadgas och göres permanent, desto olyckligare måste följderna blifva.
Finnas i läroverkets grundlag sådana misstag, så kunna de, enligt mitt förmenande, aldrig för tidigt uppdagas, aldrig för tidigt afhjelpas.
Att i ett sådant fall afbida en säker men sen erfarenhets intyg, synes mig ungefär vittna om samma klokhet, som att försumma att söka läkarevård, när ett påtagligt sjukdoms-lillslånd inträdt, under förbidan, att man skall få se om sjukdomen kan vara farlig.
Att ofvanberörde Kongl.
Stadga för Rikets elementar-läroverk verkligen i afseende på läroverkets organisation och läse-ordning är behäftad med många brister, hvaraf både lärarnes verksamhet måste till en icke ringa del förlamas och ungdomen lida, hafva motionärerne, särdeles Herr Wahlström, såsom mig synes, lill fullo ådagalagt, och skulle, om det behöldes, många flera anmärkningar vid samma stadganden kunna anföras; flera Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 116. 25 flera än som behöfs, för att ersätta ett och annat af nämnde motionärs yrkanden, hvilket jag för min del nödgas underkänna, hvaraf jag särskildt vill nämna hans förslag att införa ännu ett eller två läroämnen, då skolan redan förut är belastad med flere än mängden af lärjungar kan smälta.
Deremot lärer ingen sakkunnig vilja bestrida. ali hvad han ytlrat om den ordning, i hvilken främmande språk inträda bland undervisningsämnen, om undervisningen i historia, malhematik och naturalhistoria, eger sin fulla giltighet.
För att blott med ett par öka skälen att önska förändring, må tilläggas, alt t. ex. i Latinet anbefallas till läsning utom grammatik, Cornelius Nepos, urval ur Ovidii metamorphoser, Julius Caesar, Curtius, Sailustius, Ciceros Catilinariska tal eller bref, Yirgilii ameid, någon af Ciceros philosophiska skrifter, eller Qvintilianus, Oratio pro Milone, Horatius—allt detta naturligtvis icke fullständigt, ty så långt hinna blott få till sin magistergrad, utan i bitar, hvilka likväl torde för de lärjungar, som ej afskräckas, befinnas nog drvga.
Så kallad skönskrifning eller den ringa konst, — hvartill dock både god öfning och tillsyn erfordras — alt skrifva en god handstil, upphör redan nied andra klassen, d. v. s. vid barnets Urte år.
Då bör dess hand vara stadgad o. s. v. Men om mängden af sådana special-anmärkningar, hvaribland den om Franskans otillbörliga företräde framför Tyskan, säkerligen gillas af 99 bland 100 lärare — otn dock denna och alla öfriga special-anmärkningar mot läse-ordningen skulle förklaras bero af smak, och att derför alla underordnades smak bör vika för den som finnes på högre ort, sa återstå likväl de tvänne svåraste anmärkningar, som mot läroverkens genom Kongl. Stadgan bestämda organisation blifvit gjorda och ovederlagda, nemligen den ena, att genom läroämnenas anordning och lärokursernas vidd ungdomen både till kropp och själ mäste förslappas; den andra alt genom den öfverdrifna valfrihet i afseende på språkstudier, hvilken åt ungdomen med dess målsmäns bifall blilvit beviljad, läroverket kan sönderfalla i så många s. k. bildningslinier att det kommer att öfverstiga Rektors och lärarnes förmåga att hafva reda på hvilken hvarje lärjunge tillhör, eller, om detta genom noggrannare anteckningar skulle låta sig göra, åtminstone att besörja allas ändamålsenliga undervisning.
Det skulle leda till en alltför stor vidlyftighet att här utförligen bestyrka det förra af dessa påståenden.
För att likväl icke kännas skyldig all framkasta en lös och obetänkt beskyllning, nödgas jag anhålla att få fästa uppmärksamheten på en enda klass och dess lärokurser, t. ex. den tredje.
Der repeteras bibliska historien samt 4 hufvudstycken af katekesen; det femte läses första gängen och repeteras.
Två timmar i veckan äro åt detta läroämne anslagna, en tid, som påtagligen erfordras till förhörande af en så dryg kurs, till hvars inlärande minst 2 andra timmars hemläsning torde erfordras.
I Svenska språket sysselsättes ungdomen med satsöfningar, smärre uppsatser öfver kända ämnen och läseöfningar 3 timmar i veckan.
Historia och geografi läses 3 timmar; på dessa skall Svenska historien, begynt redan i första klassen, medelst berättelser och efter en kort lärobok, jemte Europas politiska geografi afslutas.
De sakkunnige lära nog inse huru vida detta kan ske utan temmeligen dryga hemlexor, upptagande måhända andra 3 timmar af lärjungens lediga tid.
Al malhematik egnas 4 timmar, på hvilka enkel regula-de-tri och Éuclides första bok skola inhemtas.
Det sednare lärer väl icke heller kunna aflöpa utan hemlexor, om något skall fastna.
I naturvetenskap skall den fysiska geografien, begynt året förut, fortsättas och afslutas. Vextorganografi, exkursioner och undersökning af lefvande vexler tillkommer; åt alltsammans är anslagen 2 timmars lärotid.
Jag vill nu ej orda om dessa läroämnens tjenlighet för det 11:åriga barnet, utan blott erinra, att om de skola Bilt. lill B.
Prot. i856 & i857.
8 Sami. 35 Haft. 4 26 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskottets Betänkande N:o 416. medhinnas, åtgår nog mer än 2 timmars tid till hemlexor, de i sig sjelft vederqvickande exkursionerne oberäknade.
Återstå ännu språk, tre språk, hvaribland tvänne nja, tyska och latin för dem, som ingå på den s. k. klassiska linien, för de öfriga två språk, hvaraf tjskao nu först begynnes.
Åt dessa språk är visserligen en rymligare tid anslagen, nemligen tillsammans 18 timmar, men ser man på fordringarne, hvilka i franskan sträcka sig lill formlära, syntax, läse-, tal- och skriföiningar, i tyskan håde formlära och syntax, utom läseöfningar, i latin det vigtigaste af formläran samt genus-reglor, läseöfningar, jemte delar af syntaxen, läse- och extemporerade skriföfningar, så kan det erfarna ögat omöjligt undgå att äfven häruti finna en rikhaltig källa till hemlexor, hvilka i omfång och tidsödande komma att öfverstiga alla förut nämnda tillsammanstagna.
Enligt en ganska måttlig beräkning lära således dessa 11-åringars hemlexor dock upptaga mer än hälften så lång tid, som de på tabellen uppförda lärotimmarne.
Tillkomma derjemte rit- och sångöfningar, så inses lätt, huru många ögonblick för att ej tala om timmar, dagligen ungdomen blir fri alt genom gymnastik eller de mera regellösa kroppsöfningar, som dess lekar medföra, stärkas till kroppen och njuta behöflig hvila från själsarbeten.
Förmodligen i den välmenande afsigt att förekomma den under en sådan läseordning oundvikliga öfveransträngning, har man dels åt Eforerne medgifvit en slags rätt att något modifiera sjelfva läse-ordningen, dels ock varit särdeles frikostig på dispenser.
Utan att betvifla Herrar Eforers ömhet om ungdomen och goda vilja, att, om dess bästa så kräfver, eftergifva af lagens stränghet, måste jag dock anse det obestridligt bättre, att sjelfva lagen mildras, än att den qvarstår sådan att den samvetsgrannaste Eforus måste, i tvekan mellan stadgans fordringar, å ena, och barnens gagn, å andra sidan, finna sig föranlåten att in förbida erfarenhetens afgörande vittnesbörd, hvilket torde utfalla bedröfligt nog; desto bedröfligare, ju mera nitiskt och kraftfullt lärarne drifva undervisningen i hvar sitt ämne.
Och denna erfarenhet vinnes icke på en eller annan dag eller vecka.
Så olika äro barns flit och fattningsgåfva, att hela terminer eller kanske år erfordras för att urskilja, om det för en viss klass förelagda arbetet i allmänhet, d. ä. för mängden, är alltför ansträngande; är detta genom erfarenheten konstateradt, så fordras åter flere år att bota skadan, om den någonsin kan fullkomligen botas.
Hvad åter de många dispenserna angår, hvarigenom icke blott 7 s. k. bildningslinier kunna, såsom en motionär yttrat, uppkomma, utan ännu flera, så måste i samma mån, som rättigheten att vinna dispens blir bekant och begagnad, en splittring uppstå, hvarigenom läroverket sönderslites och lärarne allt mer och mer sättas ur stånd alt bestrida undervisningen.
Dessutom, så länge de dispenserade, såsom stadgadt är, verkligen sysselsättas med andra läroämnen i de efterskänktas ställe, blir lindringen i deras arbete blott obetydlig.
Utskottet, som icke med ett ord bestrid t tillvaron af dessa skol-stadgans för ungdomen vådliga brister, finner de s. k. liniernas mängd öfverensstämma med de underdåniga önskningar, som af Rikets Ständer förr blifvit yttrade; under Utskottets öfverläggningar har man icke otvetydigt velat på Rikets Ständer kasta skulden för all oreda inom elemenlar-läroverket och särskildt för nu utgifna skol stadgas misstag.
En sådan mening, i min lanke mera sårande för den statsmakt, som blott skulle hafva lånat sig till eli villigt redskap åt andras önskningar, än för den, hvarifrån dessa önskningar utgått, behöfver ingen vederläggning.
Och då Rikets Ständer i det af Utskottet sjelft citerade yttrandet anhåller, “att undervisningen må så ordnas, att den reala bildningen må utan alt den humanistiska lider i grundlighet, utvecklas till all den fullständighet, som läroverkets omfång medgifverv, så är det minst sagdt en ganska sökt tolkning att deruti finna roten till de 7 å 14 linier, som nu blifvit möjliga.
Efter ordaly - /Minanna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o ii6. 27 delsen tydd innebär väl den citerade önskan snarare en anvisning alt lill grnndlighetens och fullständighetens befrämjande inskränka den valfrihet i afseende på läroämnen, hvilken man annars gerna skulle bevilja.
1 afseende på lärjungarnes öfverhopande med arbete och de vådor det medför, tröstar sig Utskottet med den förmodan, att både molionärernes och (lere anmärkningar genom erfarenheten pröfvade skola komma att leda till nyttiga och nödiga ändringar i Kongl. Stadgan.
Jag har redan ofvanföre sagt skälet, hvarföre jag icke anser erfarenhetens vitsord, talande genom förblekta ansigten och slappade själskrafter bos mängden af vår ungdom, böra införbidas.
På många, kanske de flesta orter inom riket saknas dessutom icke i denna stund den erfarenhet, som fordras för att inse, hvad som uti ifrågavarande hänseende är för mycket, och att den nya stadgan snarare ökat än i någon måtto afhjelpt sådana förut varande missförhållanden, lärer ingen bestrida.
Äfven jag har i likhet med Utskottets majoritet det hopp, att någon ling åtminstone i framtiden mäste göras för deras afhjelpande, men går ännu längre i förhoppningar, då jag vågar förmoda, att den nya stadgans brister, af' folkets ombud inför tronen framlagda, skola till sina väsentligaste delar afhjelpas redan innan någon generation deraf tagit skada.
På sådana anordningar, hvarom olika meningar mellan sakkunnige kunna uppstå, vill jag icke lägga någon vigt, ännu mindre tillstyrka någon åtgärd, hvars nytta med skäl kunde dragas i tvifvel, elier belt och hållet bestridas.
Endast de mest oundgängliga och väsentliga förbättringar tili förekommande af läroverkets fortfarande upplösning och ungdomens missbildning må af Rikets Ständer förordas.
Sakens vigt skulle måhända göra henne lika förtjent som mången annan, att, enligt motionärens förslag, behandlas af en kommitté.
Men då det i alla fall står Regeringen öppet att sammankalla en sådan kommitté och sammansätta den, såsom hon finner för godt, så vill jag blott tillstyrka, att Rikets Ständer i en underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t må anhålla, att innan den läse-oröning, som innehålles i Kongl. Stadgan för elementar-läroverken i riket, till fidio tillämpas, denna stadga måtte, sedan den undergått behöflig granskning, så förändras, alt dels de s. k. liniernas antal behörigen inskränkes, dels läroämnena inom hvarje klass icke blifva (lere eller lärokurserna större, än sorn af lärjungarne utan skada för deras fysiska och intellektuel ötveckling kunoa medhinnas."
Häruti instämde Herrar Boman, Nygren, Bydin och Frick. b) af Herr Lallerstedt, som yttrade: ”'Jemte det jag instämmer med Herr Sondén uti det yrkande, som han uti sin reservation framställt, måste jag tillika anmäla min reservation emot Utskottets underlåtenhet att, i anledning af de väckta motionerna, yrka någon åtgärd för att få styrelsen öfver Rikets elementar-Uiroverk ordnad på ett sätt, som bättre öfverensstämmer med så väl tidens fordringar, som Rikets Ständers förut uttryckta önskningar, än den nuvarande särdeles bristfälliga styrelsen eller rättare frånvaron af all styrelse öfver denna vigtiga gren af vårt undervisningsverk.
Då Stals-Utskottet vid 1848 års
Riksdag tillstyrkte beviljandet af en årlig tillökning i anslaget för elementar-läroverken af 90.000 R:dr B:ko, skedde det i förening med fastställande af vissa vilkor för anslagets användande.
Bland dessa vilkor var äfven det, att styrelsen öfver elementar-läroverken, såväl den högre som den lägre, skulle ordnas efter vissa af Utskottet då föreslagna grunder.
Detta vilkor antogs äfven af 28 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o ii6.
Borgare- och Bonde-stånden, hvilka således endast under förbehåll af dess uppfyllande beviljade det ökade anslaget.
Adeln och Presle-slåndet förändrade likväl, för sin del, vilkoret till en önskan, och vid votering i förstärkt Stats-Utskott blef deras mening segrande.
Emellertid framställde Rikets Ständer till Kongl. Maj:t, i följd af detta beslut, i sammanhang med det nya anslagets beviljande, sin uttryckliga begäran, att styrelsen öfver elementar-läroverken malte ordnas på ett ändamålsenligare sätt och så alt äfven personer utom ecklesiaslik-ståndet måtte deruti deltaga Denna Rikets Ständers önskan, hvars uppfyllelse två Stånd hade gjort till ett vilkor för anslagens beviljande och som man äfven då verkligen hoppades att få snart uppfylld med anledning af de åsigter, som dåvarande chefen för Ecklesiastik departementet, Herr Silfverstolpe, hade gifvit Rikets Ständer tillkänna, har ännu efter nära tio års förlopp och sedan ytterligare tre nya föredragande för ecklesiastik-ärendena under tiden allöst hvarandra, icke blifvit uppfylld.
Den väntan man hyste att åtminstone den nya skolordningen, när den en gång hlefve färdig, omsider skulle uppfylla denna Rikets Ständers begäran, har äfven blifvit sviken.
Den nya stadgan för elementar-läroverken lemnar styrelsen såsom förut i Biskoparnes händer såsom eforer, och den enda förändring, som i detta hänseende skett, går ut på att öka deras makt och myndighet, som, olika med alla andra embelsmäns, icke underkastad någon kontroll.
När Utskottet säger den nya stadgan vara utfärdad i enlighet med de önskningar, som Rikets Ständer uttryckt, så är denna uppgift följaktligen ogrundad och af den beskaffenhet, att jag nödgas deremot reservera mig.
Den nya stadgan har icke allenast icke uppfyllt Rikets Ständers begäran om ett ändamålsenligare ordnande af styrelsen öfver elementar-läroverken, den har tvärtom i högst väsentlig mån försämrat den styrelse och tillsyn öfver läroverken, som genom 1820 års skolordning hade blifvit inrättad.
Enligt denna skolordning, som nu genom den nya stadgan af den 14 Augusti 1856 blifvit upphäfven, skulle en så kallad revision 'ofver Bikels elem eniar-lär ov er k hvart tredje år i hufvudstaden sammanträda.
Ordinarie ledamöter af denna revision voro föredraganden för ecklesiastik-ärendena såsom ordförande, en ständig Sekreterare, en Professor från någotdera universitetet, samt fyra lärare vid elementar-läroverken, utsedde stiftsvis efter viss stadgad ordning, hvarjemte
Biskoparne kunde såsom extraordinarie ledamöter deltaga, när de ville tillstädeskomma.
Den ständige Sekreteraren skulle af Konungen utses, och hans åligganden var icke allenast att uppsätta revisionens protokoll, betänkanden och expeditioner, utan äfven att under mellantiderna mellan revisionens sammanträden, såsom orden i skolordningen lyda, ”vara uppmärksam på de läroböcker, metbodiska föreskrifter eller andra afhandlingar, som inom elier utom fosterlandet uti språk och vetenskaper med afseende på den allmänna undervisningen kunna utkomma, af dem taga den kännedom, som tillfälle och lägenhet medgifva, samt vid revisionens nästa sammankomst föredraga hvad sorn anses vara gagneligt och för den elementära uppfostran användbart;” och för att denne revisions-sekreterare skulle sättas i tillfälle att uppfylla dessa åligganden, ställdes ett Staten tillhörigt pedagogiskt bibliotek under hans värd och ansvar, och stadgades, att detta bibliotek ”allt framgent efter tillgång och omständigheter bör förökas.”
Revisionen ålåg att icke allenast efter infordrade uppgifter sammanställa en allmän berättelse om läroverkens tillstånd, och att dervid, bland annat, anmäla ’’de afvikelser från skol-lagens föreskrift, som någorstädes inträffat,” utan äfven alt afgifva utlåtande ”öfver alla håde lokala och allmänna utvägar, som böra och kunna ytterligare vidtagas lill vinnande af läroverkens fullkomligare inrättning.” Revisionens berättelse och betänkande, ingifna lill Kongl. Maj:t, tjenande föredraganden till ledning vid behandlingen af läroverkens angelägenheter, ulgåfvos på trycket och utdelades sä väl med det officiela bladet bland allmänheten, som till alla lärare.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskottets Belänkande N:o 1 '1 G. 29 Det är synbart, att denna inrättning åsyftat både en verklig kontroll öfver skollagens efterlefnad och en väckelse till fortgående förbättringar.
Ehuru bristfällig inrättningen var, låg en vacker tanke till grund derför; och den skulle äfven otvifvelaktigl halva uträttat mycket mera godt än den i sjelfva verket gjort, om den blott bade blifvit kallad till lif på ett med skolordningens stadganden öfverensstämmande sätt.
Men detta skedde beklagligtvis icke, vare sig i följd af de föredragandes glömska och försumlighet eller af beqvämlighet och motvilja mot en inrättning, som satte lärare på visst sätt till kontrollanter öfver Biskoparnes åtgärder.