Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kammar-kollegium och Stats-kontoret, föranlåtes jag vördsammast anhålla: att Rikets Ständer måtte bevilja staden Oscarshamn, för utlösning af tomtöresafgälden till egaren af de hemman, från hvilkas område stadens utmål är afsöndradt, ett statsbidrag stort 75,000 R:dr R:mt, deraf ena hälften 37,500 R:dr såsom anslag, och andra hälften 37,500 R:dr såsom lån; detta sednare under enahanda vilkor, som fastställdes för ett vid 1859 och 1860 års riks dag staden Jönköping beviljadt lån för skolhusbyggnad; dock att inbetalningen af ränta och amortering för nu begärda lånet må vidtaga med året näst efter det, då lånet kan komma att utfalla.
Om remiss af denna min motion till vederbörligt Utskott anhålles, äfvensom att framdeles få dit ingifva frågan rörande handlingar.
Sv. Trägårdh.
Af Herr Witt, G. C., om årligt anslag till upprätthållande af Institutet för döfstumma i Carlskrona.
För Sex år sedan inrättades i Carlskrona, genom några fruntimmers bemödanden, ett hem för fattiga, värnlösa barn.
Bland dessa befanns snart ett döfstumt, hvars lyckade undervisning inom kort tid föranledde framställningar om emottagande af flera sådana vanlottade.
Föreståndarinnan nödgades härigenom att efterhand antaga för dessa lämpliga lärare och lärarinnor, menniskovänners välvilliga bidrag inflöto allt mer och döfstumma barn emottogos äfven från angränsande län, så att antalet betyd - Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
95 ligt ökades.
Den styrande stiftarinnans förklaring: ”Det är omöjligt att säga nej! då bönfallandet om ett ja! står tydligt att läsa i det stumma barnets talande ögon”, kunde ej undgå att gifva anledning till förökande af lärjungarnas antal; men måste likväl snart föranleda att utgifterna icke längre kunde bestridas genom enskilda bidrag till den så kallade tysta skolan.
En värdefull lättnad i de ekonomiska bekymmer, hvilka häraf uppkommo, h r Kongl. Maj:t nådigst behagat bereda genom understöd för en gång af statsmedel med 1.500 R:dr, hvilket, enligt nådig Skrifvelse af den 8:de Juli 1864 till Konungens Befallningshafvande i Blekinge län, blef skolan tilldeladt.
Denna skola, alltjemt förenad med barnhemmet, kunde dock icke längre inrymmas i detta hem, sedan inträde begärdes för än flera döfstumma, tillhörande ej allenast Blekinge, utan äfven Kronobergs, Calmar och Christianstads län.
Af denna anledning har 1864 års landsting i Blekinge län anslagit 20,000
R:dr för anskaffande af en lämplig lägenhet till ett sjelfständigt institut för döfstumma, och inflyttade de döfstumma barnen tillika med en lärare, fyra lärarinnor, en trädgårdsmästare, som äfven undervisar i slöjd, en husmoder och fyra tjenarinnor uti det för ändamålet inköpta tillbyggda och inredda huset, den 1 April innevarande år.
Då detta institut nu blifvit så utvidgadt, att det icke lämpligen kunde styras af en enda person, förordnades, enligt derom gjord begäran, en styrelse, som utgöres utaf tre af Konungens Befallningshafvande och två af Landstinget tillsatta personer, för hvilkas verksamhet ett reglemente blef af Konungens Befallningshafvande faststäldt, och bestämdes årsafgiften för den närmaste framtiden till 125 R:dr för döfstumma från Blekinge och 150 R:dr för sådana från andra län.
Den ständiga förökningen i lärjungarnas antal, hvilket för närvarande är emellan 40 och 50, gaf anledning till infordrande af uppgifter å antalet döfstumma inom länets alla socknar, hvaraf utröntes att 190 af länets innevånare befinna sig i denna beklagansvärda belägenhet.
Behjertande dessa förhållanden har innevarande års landsting vidare anslagit för detta institut dels 700 R:dr till underhållsutgifter för sjelfva fastigheten, dels 1.500
R:dr till inventarier och slutligen 2,850 R:dr till institutets upprätthållande under den närmaste framtiden, men har derjemte förklarat att det icke kan åtaga sig ytterligare utgifter för samma inrättning, utan att derigenom för mycket förlama sin verksamhet för öfriga allmännyttiga ändamål.
Väl har Kongl. Maj:t till följd af derom gjorda underdåniga framställningar, hvilka Konungens Befallningshafvande tillstyrkt, om nådig Proposition till Rikets Ständer om ett årligt anslag af 6,000 R:dr R:mt till understöd för institutet för döfstumma i Carlskrona, af Rikets nu församlade Ständer äskat ett årligt anslag af 15,000 R:dr till understöd för samtliga landsorternas institut för döfstumma, utöfver 40,000 R:dr särskildt för institutet på Manilla; men då sju dylika institut finnas inom riket och då det knappt är troligt att institutet i Carlskrona skulle kunna af ofvannämnda 15,000 96 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
R:dr erhålla de 6,000 R:dr, som för dess betryggande af framtida bestånd erfordras, så vågar jag vördsamt föreslå och anhålla, att Rikets Höglofliga Ständer täcktes (oberoende af det beslut, som kan blifva fattadt om ofvannämnda 15,000 R:dr), till upprätthållande af institutet för döfstumma i Carlskrona, bevilja ett årligt anslag af Sex Tusen Riksdaler Riksmynt.
Stockholm den 1 lFNovember 1865. G. C. Witt. N:o 41.
Af Herr Witt, G. C., om årligt anslag till utvidgande af slöjdskolan i Carlskrona.
Ehuru en vid sistlidne riksdag af mig väckt motion om anslag till slöjdskolan i Carlskrona ej vann Rikets Ständers bifall, vågar jag dock, i anseende till sakens vigt, förnya densamma.
Hvar och en, som önskar vårt lands förkofran i industrielt hänseende, måste medgifva att mycket behöfver göras för våra handtverkeriers upphjelpande, innan de kunna täfla med utlandets.
Kunskapen fattas hos oss, och detta är orsaken, hvarför utländningen tar försteget.
Det är först på sednare tid man börjat inse detta och anlagt undervisningsanstalter för handtverkslärlingar.
Uti Carlskrona öppnades i April 1860 en slöjdskola, der undervisning om aftnarne meddelats i vetenskaper och slöjder, åt handtverkslärlingar och andra personer, som endast den tiden varit lediga från sina yrken, hvilken alltsedan fortfarit med den framgång, att elevernas antal stigit från 36 år 1860 och 54 år 1861 till 69 innevarande år.
Medellösa elever hafva fått fri undervisning, och de betalande endast erlagt: handtverkslärlingar Eh Riksdaler 75 öre, gesäller Tre Riksdaler 50 öre, andra personer Åtta Riksdaler 75 öre om året.
Skolans öfriga tillgångar utgöra: 845 Riksdaler årligen i donationsmedel, 300 Riksdaler hushyremedel, som staden betalar, och halfva hundskatten, uppgående - Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 42. 97 gående till omkring 300 Riksdaler, hvarjemte detta års landsting anslagit ett tillfälligt understöd för en gång af 1,000 Riksdaler riksmynt.
Då skolstyrelsen långt för detta insett omöjligheten, att med dessa små tillgångar ordna skolan, så att den motsvarar sitt ändamål, ingick Styrelsen före sista riksdagen till Kongl.
Maj:t med underdånig ansökan att af statsmedel erhålla 6,000 Riksdaler årligen.
Kommerskollegium, som uti yttrande deröfver ansåg sig icke sakna anledning att till nådigt afseende förorda ansökningen, föreslog dock, på anförda skäl, summans nedsättning till 4,000 Riksdaler.
Maj:ts nådiga beslut i ämnet säges, att enär det gagn, som till näringsflitens utveckling och förkofran kan påräknas af den ifrågavarande läroanstalten företrädesvis måste tillgodokomma Carlskrona stad, och Statsverket icke i allmänhet bör betungas med utgift för dylika inrättningar af mera inskränkt beskaffenhet, har Kongl. Maj:t icke funnit skäl att till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition i ämnet.
Fullt inseende rigtigheten af denna slutsats, är det under en annan förutsättning, nemligen att icke blott Carlskrona, utan hela landet skulle draga nytta af en sådan inrättning, alldeles på samma sätt som hela landet har nytta af andra, på olika ställen förlagda läroverk och undervisningsanstalter, jag vördsamt föreslår, att Rikets Höglofliga Ständer måtte till utvidgande af Carlskrona slöjdskola anslå ett årligt statsbidrag af Sex Tusen (6,000) Riksdaler Riksmynt eller åtminstone af det mindre belopp (4,000 Riksdaler Riksmynt), som Kongl.
Kommers-kollegium ansett erforderligt.
Stockholm den 11 November 1865. G. C. Witt. N:o 42.
Af Herr Staaff, Pehr, att stadgandet i Kongl. Resolutionen den 29 Maj 1152 rörande sättet för stämnings delgifvande åt hel menighet må gälla äfven då byalag eller samfällighet, som skall stämmas, utgöres af tio jordegare eller flera.
Genom Kongl. Resolutionen på allmogens enskilda besvär den 29
Maj 1752 är förordnadt, att, när tvist härader och socknar emellan uppkommer eller eljest en hel menighet Bih. till K.
St. Prut. 1865 y 1866. 11 Sami. 3 A/d 13 98 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 42. bör stämmas, stämningen i sådana mål må uppläsas å predikstolarne i det härad eller socken, som tilltalas och sökes, så lång tid före tinget, som i lagen utsatt är, samt att stämningen derjemte på tingsstufvudörren anslås.
Derförutan skulle en sak, deri talan fördes emot en hel menighet, icke kunna bringas till slut med mindre menighetens samtliga medlemmar hvar för sig undfått del af den uttagna stämningen, på sätt 11 Kapitlet 7 § Rättegångs-Balken bestämmer.
Härigenom åter vore, då desse utgjorde ett större antal och ville undandraga sig skyldigheten att i saken svara, tillfälle dem beredt att uppehålla käranden i hans rätt, ofta måhända så länge, att dess utfående antingen, i följd af under tiden inträdda förändrade förhållanden, för käranden förlorade allt värde eller ock blefve förenadt med så stora kostnader, att desamma, äfven om käranden förmådde bestrida dem, icke kunde uppvägas af den fördel, han hade att förvänta, i händelse sjelfva saken af honom vanns.
Härjemte och om också genom användande af det i Kongl. Resolutionen den 29
Maj 1752 medgifna stämningssätt någon gång kan inträffa, att en eller annan af svaranderne icke erhåller kunskap om den utfärdade stämningen och sålunda ej kommer i tillfälle att värja sin rätt, utan han i sjelfva verket dömes ohördan, är det likväl mindre att befara, att derigenom hans rätt förnärmas, enär de öfrige svaranderne, hvilka lika med honom hafva att af saken vänta nytta eller skada, äro i tillfälle och, om saken är af någon vigt, icke torde underlåta att emot kärandens anspråk försvara sig och i och med detsamma jemväl den uteblifna svaranden.
Men de olägenheter, som, på sätt nämndt är, blifvit undanröjda, då en hel menighet är svarande, qvarstå ännu i flera fall, såsom då någon finner sig föranlåten att emot ett större antal fastighetsegare föra talan i ett sådant hänseende, deri de utgöra en samfällighet, fastän de icke kunna anses såsom en menighet.
I detta fall måste käranden delgifva stämningen hvardera svaranden särskildt, och erfarenheten har visat, att ofta flera år åtgå, innan berörda delgifning försiggått och sjelfva saken ändtligen kan blifva föremål för domstolens handläggning.
För afhjelpande häraf hade vid sista riksdagen, uti en inom Vällofliga BorgareStåndet väckt, till Lag-Utskottet remitterad motion (N:o 44) Herr Cygnaeus föreslagit, att ost i onförmälda Kongl.
Resolution föreskrifna sätt att delgifva stämning åt en hel menighet äfven måtte få ega tillämpning då byalag skall stämmas.
Denna motion remitterades till Höglofliga Lag-Utskottet, som fullkomligen godkände syftningen af förslaget, men dock anmärkte, att detsamma, sådant det blifvit uppstäldt, icke syntes tillräckligt omfattande.
Å ena sidan hade nemligen, sedan byar undergått laga skifte och såmedelst egarne till de särskilda hemman eller hemmansdelar, hvaraf byarne bestått, erhållit sina andelar i jorden frånskiijda grannarnes, ofta all gemensamhet emellan jordegarne i de förra byarne upphört samt hvartdera hemmanet eller hemmansdelen blifvit ett för sig alldeles sjelfständigt helt; och i samma mån skiftena fortgiuge kornme tvifvelsutan nyssnämnda förhållande att alltmera inträda.
N:o 42. 99 Å andra sidan hade, i följd af skiften, såsom nya samfälligheter framstått skifteslagen, hvilka visserligen ofta, men icke alltid, hvart för sig utgöra en by; äfvenså hade icke sällan de genom skiftena utbrutna hemmanen sedermera blifvit fördelade mellan ett ganska stort antal egare, hvilka tillsammans i flera afseenden utgjorde en samfällighet.
Skulle således den föreslagna lagförändringen medföra all den nytta, dermed är åsyftad, borde det ifrågavarande stämningssättet få begagnas i alla de händelser, då en af flera jordegare bestående samfällighet skulle instämmas i en sak, deri de i sin egenskap af jordegare hade gemensam talan; hvarvid dock Utskottet ansåg till ytterligare säkerhet för svaranderne böra, i öfverensstämmelse med hvad såväl Lag-komitéen som Lagberedningen föreslagit, bestämmas skyldighet för käranden att särskildt, på sätt eljest i lag är föreskrifvet, delgifva stämningen byfogde eller ålderman eller, då sådan icke funnes, de jordegare, som i sina hemvist anträffades.
Utskottet hemställde derföre att Kikets Ständer måtte för sin del besluta en författning af följande lydelse:
Hvad i Kongl. Kesolutionen den 29
Maj 1752 är stadgadt, rörande sättet för stämnings delgifvande åt hel menighet, gälle äfven då byalag, skifteslag eller annan dylik samfällighet, som skall stämmas, utgöres af 10 jordegare eller flera; dock hör i detta fall stämningen derjemte särskildt i laga ordning kungöras byfogde eller ålderman eller, der sådan ej finnes, dem af jordegarne, som i sina hemvist anträffas.
Berörda förslag godkändes af Rikets Ständer, som anmälde detsamma till Kongl. Maj:ts nådiga fastställelse, men af Kongl. Maj:ts nu afgifna svar inhemtas, att Kongl. Maj:t, af anförda skäl, funnit förslaget icke kunna vinna bifall.
Med iakttagande af de anmärkningar, på grund hvaraf det nådiga bifallet vägrades, vågar jag derföre ånyo upptaga den sålunda fallna frågan och, i sådant afseende, vördsamt föreslå, det måtte Rikets Ständer för sin del besluta en författning af följande lydelse:
Hvad i Kongl. Resolutionen den 29
Maj 1752 år stadgadt rörande sättet för stämnings delgifvande åt hel menighet gälle äfven då byalag eller samfällighet, sorn skall stämmas, utgöres af 10 jordegare eller flera, dock bör i detta fall stämningen derjemte särskilt i laga ordning kungöras Byfogde eller Ålderman eller, der sådan ej finnes, dem af jordegarne, som i sina hemvist anträffas; och bör den, som mottagit stämningen, vara skyldig gifva de Öfrige svaranderne del deraf, äfvensom den af svaranderne, som är till längsta stämningstid berättigad, må denna tid tillgodonjuta.
Pehr Staaff. 100 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 43. i\:o 43.
Af Flerr Staaff, Pehr, om förhöjning i det af Kongl. Majit nådigst äskade anslag för myr-utdikningar i de sju nordligaste lånen.
Maj:ts nådiga Proposition bar äskats fortfarande för nästa statsregleringsår af det belopp, som Rikets Ständei vid sista riksdagen anslogo till understödjande af sådana myr-utdikningar inom Norrbottens, Westerbottens, Wester-Norrlands, Jemtlands, Gefleborgs och Stora Kopparbergs län, samt vissa härader i Wermlands län, som företrädesvis afse att förminska frostländigheten.
Detta anslag utgjorde 100,000 R:dr R:mt årligen och detta belopp har Kongl. Maj:t nu jemväl äskat.
Då emellertid den ifrågavarande summan, fördelad på sju län, endast visar ett belopp af omkring 14,000 R:dr för hvarje, så är det uppenbart att anslaget måste vara otillräckligt, derest det skall kunna åstadkomma den dermed åsyftade nytta, eller att åt odlingen och civilisationen eröfra stora sträckor af förut onyttig mark och på samma gång fördubbla, ja mångdubbla värdet af den närliggande, frost underkastade jorden.
Då nu härtill kommer att hos länens befolkningar intresset i hög grad vaknat för sådana ut- och afdikningar, som med anslaget afses, helst erfarenheten redan tydligt gifvit vid handen den stora ändamålsenlighetén af sådana åtgärder, så lärer den nu härmedelst exempelvis anförda omständighet, att under sednare åren och till medlet af detta år omkring 80 särskilda underdåniga ansökningar ensamt från Westerbottens läns innevånare till Kongl. Maj:t ingått med begäran af myr-utdiknings bidrag, få desto heldre utgöra ett bevis på behofvet af anslagets tillökande som dessa ansökningar omfattat arbeten, beräknade till omkring en half million Riksdaler; hvarförutan under detta år inom samma län 130 personer anmält sig om biträde till undersökningars verkställande i och för dylika arbeten.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, vågar jag alltså vördsamt föreslå, det Rikets Ständer ville besluta att det äskade anslaget till myr-utdikningar för ifrågavarande sju län måtte, under nästkommande statsregleringsår, varda bestämdt att utgå med med 350,000 Riksdaler Riksmynt.
Pehr Staaf. Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 44. 101 N:o 44.
Af Herr Staaff, Pehr, om förhöjning i det af Kongl.
Majit nådigst äskade anslag för anställande inom Westerbottens län af en kringresande undervisare i landthushållning ens särskilda delar.
Inom Westerbottens län har under de sista åren ett allt iner och mer stegradt intresse börjat visa sig för åstadkommande af ett rationelt jordbruk.
Gamla fördomar, ärfda från fäderne, hafva allt mer och mer fått gifva vika för nya uppfinningar och läror, stödda på erfarenhetens rön; men ett intresse, huru allmänt det än må vara, är dock icke ensamt tillräckligt till åstadkommande af ändamålsenliga och lyckliga resultater, ty dertill fordras jemväl befintligheten af ändamålsenlig ledning, i brist af hvilken äfven det mest vakna intresse småningom utdör; och då inom allmogen hågen och lusten vaknar för något godt och allmänt nyttigt, så vore det uppenbarligen en nationalförlust om desamma förqväfdes, endast för att undvika nödiga och relativt obetydliga uppoffringar.
För åvägabringande af ett rationelt och för en orts särskilda förhållanden lämpadt jordbrukssystem erfordras undervisning, och denna undervisning kan på ett ändamålsenligt sätt icke åvägabringas ensamt af landtbruksskolor, hvarest blott ortens yngre befolkning göres hemmastadd i de nya lärorna.
Dertill fordras äfven åtgärder för åstadkommande af ett biträde för de äldre jordbrukarne i deras hem, emedan desse eljest icke skulle komma i åtnjutande af någon ledning.
Rigtigheten af dessa allmänna grunder har också Kongl. Maj:t täckts behjerta i det Kongl. Maj:t föreslagit ett anslag af 2,500 Riksdaler för anställande af en inom Westerbottens län kringresande undervisare i landthushållningens särskilda delar; men då detta anslag icke kan vara för ändamålet tillräckligt och ortens knappa tillgångar svårligen förslå att fylla bristen, vågar jag vördsamt hemställa, det måtte Rikets Ständer för anställande inom Westerbottens län af en kringresande undervisare i landthushållningens särskilda delar, anslå för nu ifrågavarande statsregleringsår en summa af 3,500 Riksdaler Riksmynt.
Pehr Staaff. 102 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Af Herr Staaff, Pehr, om, anslag till anläggning af väg dels emellan Åsele och Wilhelmina kyrka, dels ock emellan Åsele och Dorothea kyrka inom Westerbottens län.
Lappmarkerna inom sig dölja rika frön till en framtida utveckling och uppblomstring, är kändt.
Med den ringa befolkning de relativt till arealen nu ega, hafva de dock redan i betydlig mån medverkat till de sydligare länens förseende med ladugårdsprodukter af allahanda slag, och under vissa år, då lyckliga omständigheter förekomma frostskador, gifva de, äfven i spanmålsväg, en ganska rik afkastning, hvarförutan de inom sig sluta de betydligaste och ännu mest otillitade skogstillgångar.
Att för Lappmarkernas utveckling något bör göras, torde derföre vara utom allt tvifvel och för ett sådant ändamål torde i första rummet böra sättas lättade kommunikationer; ty huru det än är, så blir dock alltid det lättade tillfället till beröring i industrielt och merkantilt hänseende den hufvudsakliga häfstången till en befolknings förädling, helst då vid sidan deraf sättas ändamålsenliga åtgärder till befordrande af en allmän folkupplysning.
Bland Lappmarkerna intager den. s. k. Åsele Lappmark ett framstående rum.
Denna ort har från äldsta tider tillbaka haft en ganska betydlig beröring i handelsväg med den öster derom liggande kusttrakten, både inom Wester-Norrlands- och Westerbottens län, men den hufvudsakligaste beröringen måste dock naturligen ega rum med kustlandet inom sistnämnda län, dit Åsele Lappmark i administrativt hänseende hörer.
För underlättnad af denna beröring har också ett vägsystem blifvit uppgjordt, afseende att underlätta trafiken mellan Umeå, residensstaden i Westerbottens län, samt Åsele Lappmark, och i sådant hänseende har redan väganläggning blifvit påbörjad ifrån Umeå till Örträsk, afseende att fortsättas derifrån till Fredrika kyrka och vidare till Åsele, för fortsättning af hvilken väg också Kongl. Maj:t i sin nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof föreslagit ett anslag af 20,000 Riksdaler Riksmynt.
Af lika stor vigt är äfven tvänne andra vägar, nemligen från Åsele till
Dorothea kyrka, samt en annan från Åsele till Wilhelmina kyrka, i kostnad beräknade, den förra till 61,000 och^den sednare till 66,950 Riksdaler, allt Riksmynt.
Af dessa vägar, hvilka faktiskt bäggedera äro af oundgänglig vigt för orten, har också Kongl Styrelsen för Väg- och Vattenbyggnader i sitt generalförslag upptagit den Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 46. 103 mellan Åsele och Wilhelmina i första rummet bland de nödvändigaste väganläggningarne, med förordande af ett anslag, stort 50,000 Riksdaler Riksmynt, hvilket, då orten åtagit sig att ansvara resten, är tillräckligt; ätvensom samma generalförslag i andra klassen upptager vägen mellan Åsele och Dorothea med ett föreslaget bidrag af 40,000 Riksdaler.
Åberopande sålunda nyssnämnda generalförslag med dervid fogade handlingar, som lära blifva till Höglofliga Stats-Utskottet öfverlemnade, vågar jag derföre vördsamt hemställa, det behagade Rikets Ständer under de förbehåll, som kunna finnas lämpliga, bevilja, dels för anläggning af väg mellan Åsele och Wilhelmina ett anslag af 50,000 Riksdaler Riksmynt, och dels för anläggning af en väg mellan Åsele och Dorothea ett anslag af 40,000 Riksdaler Riksmynt.
Stockholm den 11 November 1865. »- Pehr Staaff. N:o 46.
Af Herr StäSLff, Pehr, om utvidgning af Hudiksvalls högre Elementarläroverk till fullständigt, äfven på den klassiska hildnings-linien, samt anslag till en Lektor i klassiska språk vid nämnda läroverk.
Läroverket i Hudiksvall, som räknar sin upprinnelse från 1650 och under 1700- talet intog en omfångsrik och aktningsbjudande ställning, blef i början af 1820-talet förvandladt till vanlig trivialskola samt derefter vid riksdagen 1856—1858 åter upp flyttadt till högre elementarläroverk på reala linien.
— Redan vid sistnämnda tidpunkt utgjorde de ynglingar vid läroverket, som läste klassiska språk, ett betydligt större antal än de, som icke läste desamma.
Och detta förhållande har sedan visat sig så 104 Motioner i Bory are-Ståndet 1865.
N:o 46. konstant, att ingen med detsamma för ögonen och med någon kännedom om andra förhållanden i orten kan betvifla detsammas fortfarande för en mycket lång framtid.
Antalet af lärjungar vid detta läroverk är för närvarande visst icke så stort, men de aldra flesta ynglingar, som der inträda med bestämd föresats att genomgå läroverket till slut, utgöras af sådane, som vilja erhålla en möjligast fullständig elementar-bildning, för att sedan vid universitetet fortsätta sina studier och bereda sig för inträde i Statens olika embeten och tjenster, bland hvilka de flesta ännu fordra någon kännedom af klassiska språk.
De ynglingar åter, som icke vilja förskaffa sig en så kallad lärd bildning, nöja sig antingen med att genomgå folkskolan, eller, om de verkligen söka inträde vid läroverket, qvarstadna de vanligen icke längre än till den tid då de skola beredas till sin första nattvardsgång, till följd hvaraf antalet lärjungar på reala linien, som företrädesvis begagnas af dessa lärjungar, både i allmänhet är obetydligt och särskildt i 6:te och 7:de klasserna högst ringa.
För att med siffror visa rigtigheten af detta påstående beder jag få här uppställa en jemförelse för de sex sista åren mellan antalet af latin-liniens och real-liniens lärjungar såväl från 3:dje klassen, der de båda linierna delat sig, som de båda liniernas olika lärjunge-antal i 6:te och 7:de klasserna, hvilka klasser just konstituera läroverket såsom ett högre.
Latin-liniens lärjungar Real-liniens lärjungar från 3:dje klassen: från 3:dje klassen:
Höstterminen 1859 35 10.
Vårterminen 1860 37 10.
Höstterminen 1860 36 9.
Vårterminen 1861 34 9.
Höstterminen 1861 43 12.
Vårterminen 1862 42. , 8.
Höstterminen 1862 41 11.
Vårterminen 1863 39.
Höstterminen 1863 . . . 41 5.
Vårterminen 1864 42 6.