Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
O c h b ö c k e r ä r o j u e j så d y r a.
En m ä n g d mer o c h mindre onyttiga småsaker, innehållslösa nöjen, ändamålslösa prydnader, e t t o t a l ö f v e r f l ö d i g a l y x a r t i k l a r — allt d e t t a har m y c k e t m i n d r e värde o c h kostar m y c k e t mera än böckerna.
Huru ojämförligt m y c k e t större g l ä d j e k u n n a ej de senare skänka o s s!
M a n sitter o c h har hjärtligt tråkigt i en väl- försedd, o m b o n a d salong m e d soffkuddar o c h braspallar, a l b u m o c h etagérer m e d dyrbara s m å s a k e r o.
i d e t o ä n d l i g a.
M e n har m a n n å g r a g o d a b ö c k e r, s o m t å l a att l ä s a s o m, så m å s t o r m e n r a s a d ä r u t a n f ö r, m å s o l e n g ö m m a sig huru väl d e n vill o c h l a n d e t v a r a huru ensligt s o m helst — m a n kan hålla leds- naden borta ändå.
D e n k o m m e r e j e n s åt att t i t t a i n g e n o m rutaD, d å m a n till g ä s t e r ha m ä n s k l i g b e t e n s snillen, hvars ljusa andar icke k u n n a dö, utan lefva g ö m d a i deras verk, h v a r e s t h v e m s o m v i l l, k a n v ä c k a d e m till l i f igen.
VID JULIAS MINNE D AF GRAF.
CARL ETT ROTH.
RESE- VALFRID.
E T H A R H Ä N D T, att s v ä r m i s k a s m å f r ö k n a r från S h a k e s p e a r e s l a n d l å t i t p a c k a s i n a k a p p s ä c k a r e n k o m f ö r e n v a l l f ä r d till d e n r o m a n t i s k a stad, där Julia lefde o c h d o g, där ätterna Capulet o c h M o n t a g u e pröfvade styr- kan i sina k r y c k o r o c h slagsvärd.
D e vilja höra stenarna, s o m en g å n g lågo färgade röda, » be- rätta m e r o m dessa ätters strid » o c h m e n a k a n s k e, att p r i n s E s c a l u s h a r m a k t ä n n u att i n f r i a sitt h a l f t u s e n å r i g a l ö f t e, u t s t r ä c k t där- hän, att: » Nåd skall skänkas eller straff ej dröja, närhelst två älskande ha lidit så som Julia o c h hennes R o m e o.
» O c h det ha de naturligtvis allesamman, o m än u n d e r m i n d r e b l o d s u t g j u t e l s e, fast prins E s c a l u s e n g å n g i sin e n f a l d t r o d d e sina s k y d d s - lingar vara enastående i deras marter.
När d e s s a t r o e n d e d a m e r k o m m a till V e r o n a, r u s a d e f r a m u t a n r a s t till N i c o l o S:t F r a n c e s c o al Corso, klappa m e d nervösa händer på trädgårds- p o r t e n, h v a r i g e n o m v ä g e n g å r till d e t g a m l a franciskanerkloster, där i ett förfallet kapell en b r ä c k l i g sarkofag fått h e d e r o c h v ä r d i g h e t af Julias graf.
» D e t har händt, nar.
», sade jag.
a t t s v ä r m i s k a s m å frök- D e t är k a n s k e ä n d å att hade antagligen öfvertygat v o r o äkta Julia-troende.
dem om, 1899. att vi N ä r v i ä n d t l i g e n l y c k a t s b e f r i a o s s ifrån d e m, s t y r d e v i v å r a s t e g g e n a s t e v ä g e n till » Julias föräldrahem ».
Min följeslagarinna b r a n n af o t å l i g h e t att få s ä t t a s i n f o t i d e n n a h e l g e d o m, h v a r s ä k t h e t är m i n d r e o m t v i s t a d än grafvens.
» JULIAS GRAF » I Ö f v e r P i a z z a E r b e g i c k v å r v ä g n e d till V i a Capello, där det g a m l a Capulettiska pa- latset ligger.
T i d e n s t a n d är, s o m b e k a n t, g a n s k a e n e r g i s k i sitt arbete, o c h Capulettis » p a l a t s » h a r m i s t all s i n f o r n a g l a n s o c h för- v a n d l a t s till e n g a n s k a a n s p r å k s l ö s a r b e t a r e - bostad.
Endast marmortaflan på väggen utåt g a t a n s k i l j e r d e t från d e r a s g r a n n a r.
V i staf va i g e n o m den italienska inskriptionen: VERONA.
g ö r a A l b i o n s d ö t t r a r o r ä t t.
J a g b o r d e h a skrif- v i t: » D e t h ä n d e, att e n s v ä r m i s k l i t e n frö- k e n.
»; t y j a g är i c k e a l l d e l e s s ä k e r p å, att det händt m e r än en enda.
H o n var för öfrigt helt olik sina landsman- innor denna romantiska unga dam, s o m jag m ö t t e v i d J u l i a s graf.
H o n hade lämnat sina » korrekta » vanor på andra sidan kanalen, hade blifvit m e d d e l s a m o c h dristig o c h b l y g d e s inte alls att e r k ä n n a, h u r ö f v e r s p ä n d h o n v a r.
Jag k o m i hennes väg, just när h o n höll p å att f ö r g r a f v e n s v ä k t a r i n n a u t g j u t a s i n h a r m öfver den pietetslösa vanskötsel, s o m l ä m n a t åt d e s s ö d e i d e n n a e l ä n d i g a v r å V e - ronas största m i n n e.
M y c k e n u p p m ä r k s a m h e t har verkligen icke s t a d e n V e r o n a ä g n a t åt » d e n h e l i g a g r a f v e n ».
Jag v e t icke, o m det beror på några princi- p i e l l a b e t ä n k l i g h e t e r m o t all s l a g s r e s t a u r a t i o n eller m ö j l i g e n p å t v i f v e l o m g r a f v e n s ä k t h e t.
S a n n o l i k t s k u l l e d e t o c k s å falla s i g g a n s k a s v å r t att l e d a i b e v i s, att d e n n a g a m l a sten- kista v e r k l i g e n u t g j o r t Giulia Capulettis sista hvilorum.
M e r a t r o l i g t är d e t n o g, att n å g o n f ö r e t a g s a m m a n h i t t a t p å att d r i f v a e n s m u l a ocker m e d l a n d s m ä n s o c h turisters böjelse för relikdyrkan.
A t t idén varit g o d, framgick tyd- ligt redan af d e n r i k e d o m p å visitkort, s o m d e b e s ö k a n d e l ä m n a t k v a r i k i s t a n, e n rike- d o m så s t o r, a t t d ä r k n a p p t f a n n s p l a t s för fler.
M e n i n g e n af ä g a r n a till d e s s a v i s i t k o r t h a d e v ä l ä n d å offrat s å m y c k e t f ö r s i n » t r o » s o m d e n n a u n g a d a m, hvilken företagit sin italienska resa egentligen för Julias skull.
N u v i l l e h o n a f g r a f v e n s v å r d a r i n n a skaffa sig säkert b e s k e d o m dess äkthet.
M e n d e n n a förstod intet annat språk än italienska, hvilket engelskan återigen var föga förtrogen m e d.
I s i n f ö r t v i f l a n v ä n d e h o n s i g till m i g, s o m emellertid inte förstod synnerligen bättre än h o n själf, h v a d i t a l i e n s k a n h a d e att s ä g a.
M e d f ö r e n a d e k r a f t e r l y c k a d e s v i d o c k att k o m m a u n d e r f u n d m e d, att k i s t a n, så l å n g t tillbaka h o n hört talas o m den, befunnit sig på sin n u v a r a n d e plats o c h allmänt ansågs vara Julias.
L e g e n d e n s a d e så, o c h p å l e g e n d e n måste m a n j u tro.
Här föddes enligt legenden Giulia Capuletti.
F o r t s ä t t n i n g e n h a r j a g g l ö m t, d. v.
s. d e n d e l däraf, s o m v i l y c k a d e s ö f v e r s ä t t a.
Ea barnskara kringsvärmade oss, r o p a d e Giulietta o c h s ö k t e p å alla s ä t t g ö r a k l a r t f ö r o s s, att vi b o r d e stiga in.
E n m ö r k ö g d tös, s o m tyck- t e s v a r a v i d u n g e f ä r s a m m a å l d e r s o m hjält- innan, o m hvilken det j u heter, att: » — — — j u s t v i d M i c h a e l i h o n fyller fjor- t o n år; j a, g ö r h o n s å, » t o g l e d n i n g e n o c h förde oss u p p för en smal trappa.
Måhända h a r f ä g r i n g e n g å t t i arf i n o m d e t t a h u s eller har d e n följt m e d n a m n e t, t y v a c k e r var h o n o c h Julia hette h o n, Giulietta, s o m italienarna säga.
G e n o m ett t r å n g t k y f f e, s o m m å t t e h a v a r i t a m m a n s r u m på d e n Julianska tiden, fördes vi in i jungfruburen.
F ö r m o d l i g e n har n å g o n g r u n d l i g g a t u r e g l e r i n g f ö r e t a g i t s i V e r o n a se- dan den gamla tiden — det vore j u underligt, o m så e j v o r e f a l l e t — t y d e t e n d a f ö n s t e r, s o m f a n n s i J u l i a s r u m, v e t t e åt g a t a n, m e n e n l i g t l e g e n d e n s k u l l e d e t j u h a l e g a t å t träd- g å r d e n, d ä r R o m e o s t a c k s i g u n d a n d e n tra- giska balnatten.
T y i detta fönster skulle det j u ha varit, s o m Julia v i s a d e sig o c h atlockade sin beundrare det h ä n r y c k t a utropet: » Men tyst, hvad strålar genom fönstret där?
Det Östern är o c h Julia är solen.
Gå upp, du sköna sol, o c h döda Luna, s o m ren är sjuk o c h blek af harmsen afund, att du, s o m hennes tjänarinna är, är mycket, mycket skönare än h o n — — — — » I en sådan entusiasm lyckades visserligen i n t e v a r e s i g d e n u n g a G i u l i e t t a eller A l b i o n s r o m a n t i s k a dotter försätta m i n o p o e t i s k a ring- het, fastän d e b å d a u n g a d a m e r n a tagit plats v i d det historiska fönstret.
K a n s k e stördes d e n r o m a n t i s k a i l l u s i o n e n af, att d e n u n g a G i u l i e t t a s fru m o d e r — s o m i n t e alls v a r s k ö n längre — stod v i d spiseln o c h kokade m a c c a r o n i.
D e n n a h u s l i g a tafla v e r k a d e s t ö r a n d e till och m e d på m i n engelska följeslagerska, s o m denna gång icke lyckades k o m m a i stämning.
H o n k u n d e ej ens underlåta att anställa några b e t r a k t e l s e r ö f v e r s v å r i g h e t e r n a f ö r R o m e o att praktisera sig in g e n o m detta tämligen trånga fönster, » som släppte dagen in o c h lifvet ut. » F ö r m i n d e l h a d e j a g e n d a s t af e n s l u m p k o m m i t till d e n J u l i a n s k a g r a f v e n, h v a r s o m - n ä m n a n d e i Baedecker j a g alldeles förbisett.
G e n o m d e t t a f ö n s t e r h ö l l h a n e m e l l e r t i d sitt intåg på den bekanta repstegen.
Stackars k a r l!
H v a d h a n m å t t e h a sett e n k e l ut, n ä r M e n engelskan hade icke förbisett något, s o m rörde Julia, h o n, o c h när v i slutligen läm- n a d e kapellet — m i n följeslagarinna under f ö r k l a r i n g, att h o n s k u l l e k o m m a i g e n d a g e n därpå — frågade hon, o m j a g besökt » Julias föräldrahem ».
han o m s i d e r l y c k a t s arbeta sig i g e n o m d e n d ä r g l u g g e n o c h p å alla f y r a g j o r d e s i n e n t r é e J u l i a s f ö r ä l d r a h e m?
J a g b o r d e a l d r i g h a för- rådt m i n okunnighet o m de Julianska minnena, t y j a g såg, hur j a g s j ö n k i m i n följeslagarin- nas aktning.
Utanför porten stod en hel s v ä r m gatpojkar, v ä n t a n d e a t t få p l u n d r a o s s p å alla v å r a » s o l d i ».
Vårt ganska långa dröjsmål inne v i d grafven H U S M Ö D R A R, I i kammaren.
T y svårligen kan han ha und- g å t t att n ö d g a s s ä t t a h ä n d e r n a f ö r s t i g o l f v e t.
H e l t visst skulle h a n h a stått sig slätt m e d blotta repstegen, och men » på kärleksvingar flög han öfver muren » s a m m a vingar hjälpte h o n o m väl äfven v i d hans öfriga strapatser.
O c h d å blir j u allting förklarligt, » ty intet bålverk stänger kärlek ut. » Än m i n d r e d å en simpel fönstergluggs trång- het.
önska ett verkligt delil-: at kaffe, som dessutom ställer sig både drygt och billigt, köpen G R Ä F S T R Ö M &amp; C: O S Ångrostade Kaffe.
Storkyrkobrinken 8.
Götgatan o.
4 IDUN 1899.
_ 4 fe * A. Blomberg foto.
FRAN KAPPLÖPNINGARNA D e t skalle j u emellertid k u n n a tänkas, att J u l i a v i d d e n n a t i d b e b o t t r u m m e t i n å t går- d e n, o c h d å b o r t f a l l a alla d e s s a s v å r i g h e t e r, t y därifrån k o m m e r m a n g e n o m e n dörr helt b e k v ä m t u t p å e n b a l k o n g, s o m v e t t e r åt träd- g å r d e n m e d d e n historiska muren.
D å blir ögonblickligen den dramatiska situationen, h v a d d e l o k a l a f ö r h å l l a n d e n a a n g å r, fullt k l a r — o m m a n ö f v e r h u f v u d t a g e t skall r o a s i g m e d den absurda förutsättningen, att S h a k s p e a r e drifvit sin realism så långt, att h a n brytt sig o m att t a g a n å g o n h ä n s y n till d e l o k a l a d e - talj förhållandena.
O m den saken tycktes den unga v a r a lifligt ö f v e r t y g a d.
Giulietta H o n förde oss ut på balkongen o c h läm- n a d e oss för en stund e n s a m m a åt våra be- traktelser.
Min följeslagerska försjönk å n y o — sedan gumman och maccaronerna numera voro utom synhåll — i romantisk kontemplation.
För m i n d e l h a d e j a g h e l l e r i c k e h j ä r t a att s t ö r a henne.
Efter en stund k o m Giulietta tillbaka m e d två röda rosor, p l o c k a d e i d e n Julianska träd-, gården, hvilka h o n förärade oss s o m m i n n e.
J a g har ä n n u s t j ä l k e n o c h ett p a r b l a d i b e h å l l j ä m t e e n c y p r e s s k v i s t från g r a f v e n — ärligen betalt m e d 5 0 centesimi.
M e n när j a g m e d hjälp af dessa reliker å t e r u p p l i f v a r m i n a m i n n e n från R o m e o s o c h J u l i a s s t a d, k a n j a g i c k e f r i g ö r a m i g från e n smula nationell afund öfver de romantiska italienarnas praktiska läggning.
Vi nordbor ha j u Hamlets h e m b y g d i n o m våra landamä- r e n, m e n v i h a i c k e f ö r s t å t t o s s p å att an- o r d n a v a r e s i g e n b a r n k a m m a r e eller e n sarko- f a g att v i s a i n t r e s s e r a d e främlingar.
S K A N D I N A V I E N S E R K Ä N D T F Ö R N Ä M S T A MO- D E B L A D Ä R I D D N S M O D E T I D N I N G, som för helt år kostar endast 5 kr.
för planschupplagan, 3 Jer.
Prenumerera på prof från det nya kvartalet 1 PA LINDARANGEN: UTSIKT OFVER SADELPLATSEN.
TT " A P P L Ö P N I N G A R N A P Å L I N D A R Ä N G E N annan- dag pingst hade, m e d afseende på vädret, ej fullt samma otur s o m hästutställningen för några veckor sedan; m e n skarpt blåste JEolus äfven nu, o c h snökorn flögo i luften mellan solglimtarne.
Emellertid gingo löpningarna med glans o c h verve, och publiken, s o m kommit ganska talrikt tillstädes, följde intresserad tättingarna från början till slut.
Den bild af årets första Derby-dag, s o m Idun i detta n u m m e r bjuder sina läsare, framställer en totalvy af banan, med sadelplatsen o c h prisdomare- tribunen i förgrunden samt den af m o n d ä n publik fyllda åskådareläktaren i fonden.
# TjTRÅN G R E F V E G.
T A U B E S begrafning, s o m " ägde rum den 19 dennes o c h var den imposan- taste likbegängelse hufvudstadens invånare bevitt- nat sedan många år, meddela vi i vårt dagsnum- mer ett par illustrationer.
Den större bilden framställer liktåget, passe- rande utför Slottsbacken mellan fotregementenas paraderande led, medan å den mindre illustratio- nen synes sorgetåget, när detsamma, k o m m a n d e från Norrbro o c h eskorteradt af en afdelning artille- rister, sneddar öfver Gustaf Adolfs torg m o t Arae- nalsgatan, på väg till Artillerikyrkogården.
TVÄNNE MÖDRAR.
IDUN SOFIE AF SKISS FÖR LINGE.
FORTS. OCH SLUT.
* T A, V I H A J U i n g e n a n n a n, h a n är j u v å r ti e n d e.
» M e n så k o m p r o s t i n n a n i h å g, h v a d d e n y s s talat o m, o c h k ä n d e d e t n ä s t a n s o m e n o r ä t t v i s a e m o t S a r a att d e, s o m h a d e d e t så g o d t i alla a f s e e n d e n, n u o c k s å s k u l l e g y n - nas m e d afseende p å sonen, o c h tillade gladt tröstande: » H v e m v e t, k a n s k e får n i, m o r S a r a, o c k s å s n a r t d e n g l ä d j e n att träffa er g o s s e.
» » V o r e d e t så v ä l, » s a d e g u m m a n, » m e n d e n dagen upplefver jag nog aldrig. » U p p å ö s t r a g a f v e l r u m m e t l u f t a d e s o c h Eeja- des det.
Där hade ingeniörn bott b å d e s o m g o s s e o c h u n g m a n, i n n a n h a n s e d a n reste ut till A m e r i k a, o c h d ä r s k u l l e h a n n u o c k s å b o.
P r o s t i n n a n v i s s t e, att h a n t y c k t e så m y c k e t o m utsikten därifrån — det g a m l a kyrktornet, s o m stack u p p sin spira öfver lönnarne, hvilka kantade kyrkogården, o c h kajorna, s o m j ä m t kretsade däromkring.
» Personliga » bekanta v o r o d e v i s s e r l i g e n ej n u m e r a för h o n o m, t y den gamla generationen var nog utdöd vid det här laget, m e n ä n d å.
N y a lappar sattes här o c h där på tapeterna, d ä r s m å h å l u p p k o m m i t d ä r i g e n o m, att P a u l s o m p o j k e så flitigt s k j u t i t till m å l s p å b l o m - m o r n a, o c h d e n g a m l a d y n s o f f a n fick r e n t, r ö d - r a n d i g t ö f v e r d r a g.
T r e f l i g t s k u l l e d e t v a r a, så att P a u l r i k t i g t k u n d e t r i f v a s — h a n v a r n o g litet b o r t s k ä m d, n u s e d a n h a n sett s i g o m k r i n g i v ä r l d e n så m y c k e t — d e n r a r e g o s s e n.
Modershjärtat svällde af stolthet o c h beun- d r a n.
A f e n n o t i s i t i d n i n g a r n a h a d e j u föräl- d r a r n e sett, a t t d e r a s P a u l v u n n i t e t t n a m n därute såsom skicklig ingeniör och brobyggare, själf h a d e h a n a l l t i d t a l t o m sin f r a m g å n g i m y c k e t b l y g s a m m a ordalag.
H v e m han egent- l i g e n b r å d d e s p å, k u n d e p r o s t i n n a n ej f ö r s t å.
P r o s t e n k u n d e j u e j e n s slå e n s p i k i v ä g g e n, m e n h o n själf, n å j a, h o n v a r n o g i n t e så d u m, när d e t gällde praktiska g ö r o m å l, fastän skryta ville h o n inte.
Ett gladt faktum var det n u i alla fall, att d e r a s g o s s e v a r e n u p p m ä r k - s a m m a d personlighet, och m y c k e t mera kunde han bli.
H a n h a d e j u hela lifvet framför sig.
Stackars m o r Sara!
H o n k u n d e ej låta bli att m e d m e d l i d a n d e t ä n k a p å h e n n e, d e t v a r en malörtsdroppe i glädjebägaren.
Hennes gosse skulle kanske aldrig k o m m a, sannolikast aldrig.
O c h ä n d å h a d e h o n, prostinnan, stått o c h låtit h e n n e h o p p a s n å g o n t i n g sådant, t v ä r t e m o t s i n e g e n ö f v e r t y g e l s e.
S å är d e t a l l t i d, n ä r v i ä r o ö f v e r f u l l a af g l ä d j e.
V i få b e h o f att d e l a m e d o s s åt a n d r a, m e n d e t b l i r b a r a skum, skum.
- 5 IDUN 1899.
- » S å får j a g ä n d å r ä t t, » s a d e p r o s t i n n a n o c h k ä n d e s i g så b e l å t e n, s o m o m h o n fått h e m t v å söner i stället för en.
» M o r S a r a är d ä r b o r t a i t r ä d g å r d e n, m e n k a n s k e ni ej för tvärt skall k o m m a ö f v e r h e n n e, h o n är g a m m a l o c h skröplig n u o c h k u n d e ta sig för h å r d t af d e n oväntade glädjen.
F ö l j e f t e r m i g p å l i t e t af- s t å n d, så s k a l l j a g f ö r b e r e d a h e n n e.
» I Il i tJIUHHU f B KS tr f i I d a g h a d e m o r Sara satt p å sig » k y r k s t a s s e n » för att » s e u t s o m f o l k », ifall » i n g e n ö r n » s k u l l e komma.
M e d d e n blekta, svarta orlinskjolen omsorgsfullt uppfästad gick hon omkring i trädgården o c h vattnade plantor.
BL B!
• • i » N u, m o r Sara, h a r i n g e n i ö r n k o m m i t j » r o - pade prostinnan emot henne.
» Åh, här. » » Ja, hvad säger prostinnan, är h a n redan o c h h a n h a r h ä l s n i n g a r till m o r S a r a.
» » Till m i g?
N e j, aldrig i världen.
Inte jag n å g o n bekant därborta i Amerika. » har » T ä n k efter ä n d å.
D e, s o m r e s a b o r t, s t a n n a i n t e a l l t i d p å s a m m a f l ä c k, o c h ifrån H a m b u r g k a n m a n k o m m a ö f v e r till A m e r i k a.
» Mor Sara m å t t e sätta ifrån och hon blef alldeles blek.
sig vattkannan, » Å h, Herre G u d!
» sade h o n, helt m a t t af s i n n e s r ö r e l s e, » h a n h a r v ä l a l d r i g träffat m i n gosse heller? » » J o, m o r Sara, h a n h a r träffat h o n o m, o c h t a l a r o m, att d e t g å t t h o n o m g o d t i v ä r l d e n.
» A. Blomberg foto.
FR AN GREFVE T A U B E S B E G R A F N I N G: PROCESSIONEN I S L O T T S B A C K E N.
P r o s t i n n a n h ö r d e, att p r o s t e n g i c k förstugan, o c h ropade h o n o m an: nere i för » K o m u p p, far, vår gosse? » o c h s e, h u r j a g ställt det sin Trätrappan knarrade, o c h prosten k o m m e d oumbärliga pipa i munnen.
» Å h j a, i n t e så i l l a, » s a d e h a n, » m e n h v a r s k a l l h a n h a sitt a r b e t s b o r d?
» Det » A r b e t s b o r d, skall h a n b e h ö f v a e t t s å d a n t?
» hade prostinnan inte tänkt på.
» Ja, för ritningar o c h sådant, förstår d u v ä l, mor.
H a n lär v ä l i n t e l ä g g a h ä n d e r n a i k o r s h ä r h e m m a heller. » T ä n k, att far f ö r e n g å n g k u n d e v a r a s å p r a k t i s k!
D e t h ä r m a d e allt p r o s t i n n a n e n l i t e n s m u l a, a t t h o n i n t e själf k o m m i t att t ä n k a därpå.
D e t b l e f n u n y a f u n d e r i n g a r, m e n så löstes också den svårigheten j u s t i l a g o m tid, t y strax därefter k o m en v a g n i n s v ä n g a n d e på gården, körde rundt o m blomsterrundeln och stannade framför trappan.
» Paul, vår e g e n käre gosse!
Välkommen hem igen!
H v a d d u blifvit bredaxlad, brun och v a c k e r o c h h v a d ditt s k ä g g har v u x i t!
H u r s n ä l l d u v a r, s o m t ä n k t e p å att g ö r a d i n a g a m l a föräldrar d e n n a glädje. » Återseendets v ä l b e h a g tog sig uttryck i små hjärtliga utrop samt upprepade o m f a m n i n g a r, o c h ett par fasta ingeniörshänder klappade p r o s t e n i r y g g e n, så att h a n m å s t e s ä g a: » D e t k ä n n s, att d u b r u k a r h a n d s k a s m e d stål, k ä r e P a u l » o c h så s k r a t t a d e d e b å d a.
Men prostinnan var spm kautschuk, h o n t o g e m o t allt h v a d h o n fick o c h s å g b l o t t i n n e r - ligt förnöjd ut d ä r m e d.
U n d e r t i d e n h a d e reseffekterna blifvit ned- lyftade från v a g n e n o c h i n b u r n a i förstugan.
Upprepade gånger hade därvid en u n g m a n s n u d d a t förbi prosten p å förstugubron, m e n i sin g l a d a s i n n e s s t ä m n i n g h a d e d e e j l a g t m ä r k e till h o n o m.
N u k o m emellertid h a n o c h hus- p i g a n m e d en stor koffert emellan sig o c h r å k a d e att d ä r v i d s t ö t a till p r o s t i n n a n.
» H e r r e n v a r e t a c k o c h l o f, » sade m o r Sara och knäppte andäktigt i h o p sina händer.
» S å k a n j a g n u f a r a h ä d a n i frid, n ä r j a g v e t, att gossen m i n lefver o c h har det bra. » N u k u n d e E r i k e j l ä n g r e stäfja s i n o t å l i g - het, u t a n k o m fram från s y r e n h ä c k e n, där h a n stått g ö m d.
|_i:&gt;Nej, m o r, » s a d e h a n, o c h d e ä r l i g a ö g o n e n l y s t e f u k t i g a af t å r a r e m o t g u m m a n, » n u s k a d u l e f v a o c h få d e t så g o d t, s o m d u a l d r i g förr haft det. » Prostinnan drog sig tillbaka o c h l ä m n a d e mor o c h s o n åt s i g s j ä l f v a; h o n v i s s t e, h u r m y c k e t d e s k u l l e h a att s ä g a h v a r a n d r a, o c h själf k u n d e h o n n u m e r a h e l t n j u t a a f s i n e g e n l y c k a, d å h o n v i s s t e, att d e n f a t t i g a m o r S a r a i d a g b l i f v i t så r i k, så r i k.
EN PRAKTISK NYHET FÖR DAM- VÄRLDEN, » F ö r l å t, » s a d e h a n o c h r y c k t e m e d d e n le- d i g a h a n d e n filthatten från h u f v u d e t, o c h prost- i n n a n fick n u ö g o n e n p å h o n o m.
ej » H v e m är h a n?
» f r å g a d e h o n.
ut s o m n å g o n kusk. » » Han ser » D e t är h a n i n t e heller, » svarade Paul skrattande.
» K o m hit, Erik, » r o p a d e h a n in- åt förstugan, » och v i s a d i g f ö r far o c h mor! » Den unge mannen t r ä d d e n u ut m e d hat- ten i hand o c h bu- g a d e sig för d e g a m l e.
H a n var liten o c h satt samt h a d e ett ö p p e t o c h ärligt ansikte.
J. Nordlinjj foto.
FRÅN GREFVE T A U B E S BEGRAFNING ".
PROCESSIONEN P A S S E R A R GUSTAF ADOLFS TORG.
» Känner inte far och mor igen Ny- bergs Erik?
Han har på sista tiden varit m i n h j ä l p r e d a v i d åt- skilliga b y g g n a d s f ö r e - tag, o c h n u följdes vi åt h e m, eftersom h a n också har sin g a m l a mor, s o m han ville träffa. » som i vår på kontinenten gjort stor lycka, äro d e så kallade reformparasol- len (o c h - paraplyerna), af hvilka vi här invid med- dela en afbildning.
H v e m som helst kan själf af- o c h påknäppa samt efter behag växla dessa parasollers öfverdrag.
På ett par minuter ö p p n a r man 8 små knappar, m e d hvilka tyget är fäst vid ställningen, o c h öf verkläder den på nytt på samma korta tid.
Skadade öfver- drag kunna på så sätt lätt förnyas o c h färger väx- las för olika toaletter.
V i förmoda, att den pi- kanta nyheten ej heller länge låter vänta på sig i den svenska marknaden, då den synes ha mycket som talar för sig.
— STRIDIGA VILJOR, ERNST SKILDRING ö — ningar, s o m hans syster Lotta läst högt för ho- nom.
Nu reste han sig ur salssoffan, snusade och gick till fönstret för att se på termometern.
» Tjuguåtta i s k u g g a n.
Då får jag allt ge löf- kojorna en dusch igen. » Lotta lade bokmärket tillrätta mellan bladen o c h reste sig.