Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Under anförande alt de Enskilda Bankerné visserligen med tacksamhet borde erkanna Rikets Ständers välvilja alt äfven till dem utsträcka lindringen i bevillningen, hvilken vid förra Riksdagen ä den årliga behållning, som icke öl verst iger 6 för hundradel, nedsattes frän 5 till 3 procent och å det belopp hvartill behållningen derutöfver uppgår, från 15 till 0 piocent, har Herr Kontraktsprosten Tegnér hemställt, huruvida icke, i händelse de Enskilda Bankerne skulle röna denna välvilja i samma förhållande, som öfriga aktiebolag och assosialioner, bevillningen då för konseqvensens skull och i analogi ined de nyssnämnde borde nedsättas för de Enskilda Bankerne till procent i löna och7.J procent i sednare hänseendet; hvarförutan i afseende å bevillningen af Enskilda Banker Herr JSggren uti sin förut omlörmälda motion yttrat, allom, såsom det vore att förmoda, den högre bevillningsprocenlen för handel oell näringar tillkommit af förutsedda svårigheter all noggrann! bedöma taxeringsuppgifternas riktighet, sådant icke kunde vara händelsen i afseende å Enskilda Bankerne, hvarföre motionären yrkat att dessa måtte erkännas för hvad de äro, nemligen nyttiga inrättningar och således icke taxeras lika med Slatslotlerier eller sådana inrättningar, som genom beskattning borde om möjligt undertryckas.
Endast sådana Enskilda Banker, som blifvit tillagde undanlagsförmånen att utgifva egna kredilsedtar, äro underkastade den ifrågavarande högre bevillningen; Och i betraktande dels af den förmånligare penningerörelse, dessa Banker bedrifva, dels ock af den betydliga nedsättning i bevillningen, som vid sednasle Riksdag dem tiligodokom, har Utskottet nu icke funnit något giltigt skäl till ytterligare nedsättning af denna bevillning, hvadan Utskottet hemställer, alt Rikets Ständer måtte ulan afseende å förevarande motioner låta den för Enskilda Banker, sorn ega sedelulgifningsrält, stadgade bevillning till beloppet förblifva oförändrad.
Nu gällande Bevillningsförordning föreskrifver i 35 § 4 morn., att den bevillning, som utgöres af de i l:a, 2:a och 3:e mom. upptagne Enskilda Banker, Aktiebolag, Associationer m. m., skall påföras och uppbäras i den ort, der afkaslningen och vinsten utdelas, samt derefter i vanlig ordning redovisas; men alt, hvad beträffar Stockholm, denna bevillning skall insättas direkte i Riksgäldskontoret, hvarest beräkningens riktighet granskas.
Med föranledande af detta stadgande har inom 1’reste-ständet Herr Komminister Beckman uti väckt motion anfört, all, ehuru hvarje beskattning borde träffa alla lika, utan hänseende till den ort, hvarest rörelsen bedrifves och alkastningen uppbäres, likasom all påföring; så vidt ske kan, undergå någorlunda lika granskning, den fördel likväl vore genom stadgandet i slutet af ofvanberörde inom. pålagligen beredd alla de ifrågavarande inrätiningarne i Stockholms stad, alt desse på sådant sätt icke allenast undginge alla af bevillningen beroende utgifter till kommunen och således njöte en lindring, som icke komme ii frige i Riket befintliga associationer lill godo, ulan jemväl, enär Riksgäldskontoret räkenskaper icke tillhörde Kongl.
Kammar-rättens granskning, vunne belrielse ifrån sådan granskning, hvilken det åligger detta Embetsverks revision alt verkställa af all Rikets öfriga allmänna bevillning; och har på grund af detta förhållande och dä dertill komme alt försök blifvit gjordt att, med föranledande af ifrågavarande stadgande, bereda äfven andra i Stockholm varande bolag samma förmån, motionären föreslagit, alt meiberörde särskilda stadgande om bevillningsmediens levererande direkte i Riksgäldskontoret måtte utgå.
Ehuru den omständighet all de ifrågavarande aktiebolagen m. 11. genom föreskriften om bevillningens insättande direkte i Riksgäldskontoret komma alt, på sätt 16 Bcvillnings-Ulskotlets Betänkande N.o 5. motionären uppgifvit, undgå stadgade afgifler till kommunen, icke innefattar anledning för Utskottet att uti berörde föreskrift föreslå någon ändring, har Utskottet likväl, enär det måste antagas, alt en noggrannare kontroll öfver bevillningens behöriga belopp skulle vinnas, i händelse granskningen deraf verkställdes uti ett Verk, som vid en dylik granskning hade större både intresse och erfarenhet, på sådan grund ansett sig böra hemställa, att, i öfverensstämmelse med hvad Herr Komminister Beckman föreslagit, sednare delen al 4:de mom. i 35 § ina ur författningen uteslutas.
I sammanhang med pröfningen af 35 § har Utskottet tagit uti öfvervägande en af Riksdagsfullmäktige!! P. P. Mengel från Upsala län inom Hedervärda Bondeståndet väckt motion om bestämmande af skatt pä utländska brandförsäkringsbolag, som här i landet genom agenter eller på annat sätt meddela brandförsäkring, hvilken beskattning motionären ansett böra för hvarje utlardadt brandbref beräknas till ett årligt belopp af 50 öre af hvarje l,000:de R:dr af försäkringsvärdet, då premien underslege 1- procent, till 1 R;dr, då premien vore -J procent eller mera intill 1 procent samt till 2 R:dr, då premien vore 1 procent eller derutöfver, och borde denna afgift uppbäras antingen genom charta sigillata eller genom direkt beskattning; hvarjemte, utom böter lill 10-dubbla beloppet af den skall, som icke behörigen erlades, föreslagits åtskilliga reglemenlariska föreskrifter och kontroller, såsom all bolagen skulle hafva regeringens tillstånd att bedrifva sin rörelse, vara skyldige alij föra vissa böcker, till hvilka allmänna åklagare eller krono-ombud skulle ega obehindrad tillgång, m. m.
Jemte detta förslag har Utskottet att tili behandling upptaga inom annat Riksstånd väckt fråga om beskattning medelst stämpladt papper å utländska såväl brandsom lifförsäkringsbolag.
Och då den beskattning, som må anses böra dylika bolag åläggas, lämpligast torde kunna på nyssnämnde sätt utgå, anser Utskottet sig nu endast böra anmäla, all Utskottet i sammanhang med frågan om stämplade pappersnlgiften kommer att öfver Riksdagsfullmäktige!!
Mengels ofvannämnda motion afgifva hufvudsakligl yttrande. § 36.
I fråga om bevillning af testamenten, gåfvor m. m. har Herr Kontraktsprosten Tegnér föreslagit, alt sådan bevillning, hvilken nu för belopp af 300 R:dr B:ko och derutöfver utgår med sex för hundra, icke skulle utgöras för mindre än 1,000 R:dr B:ko och derefter i förhållande lill beloppet af den testamenterade summan utgå enligt följande larif: för 1.000 R:dr B:ko till 5,000 med 1 procent „ 5.000 „ „ „ lO.OöO „ 2 „ 10,000 „ „ „ 15,000 „ 3 „ 15,000 „ „ „ 20,000 „ 4 „ „ 20,000 „ „ „ 25,000 „ 5 „ och sedan med 6 procent, hvarutöfver någon bevillning icke borde utgöras, lill huru stort belopp testamentet eller gåfvan än uppginge.
Något skäl har icke blifvit anfeldt och förefinnes icke heller, enligt Utskottets tanke, hvarföre bevillningsprocenlen å teatamenlsmedel, som tillfalla aflägsna slägtingar eller oskylda personer, skulle nedsättas under hvad nu är stadgadt, hvarföre Utskottet i denna del afslyrker bifall å motionen.
Men Bevillning-s-Utskollets Betänkande N:o 5. 17
Men då deremot synes billigt, att smärre testamenten och gålvor, hvilka i allmänhet tillfalla fattiga och sjukliga personer eller gamla, mindre arbetsföre tjenare, må från bevillning befrias, hemställer Utskottet alltså alt det till 300 R:dr B:ko bestämda minimi-belopp, vid hvilket bevillningen nu vidtager, må för testamenten och gålvor, äfvensom i öfverensstämmelse dermed för arf lill aflägsna skyldeman, höjas till 1,000 R:dr Runt. § 37. 4 Borttagandet af den i 37 § stadgade afgift för karakters-fullmnkter har blifvit yrkadi af så v al Hans Excellens Herr Grefve Löwenhjelm som Herr Konlrakts-prosten Tegnér, på den grund, alt denna beskattning ansåges innebära ett indirekt hinder för utöfvandet af ett utaf konungamaktens prerogaliver, hvarförutan blifvit anmärkt att sammanlagda beloppet af bevillningen för dylika fullmakter uppginge till endast 1,200 R:dr.
Under hänvisande till de skäl, som vid flere föregående Riksdagar och alltsedan år 1835, dä denna beskattning infördes, blifvit för densammas bibehållande anförda, får Utskottet hemställa, att de i förrberörde hänseende nu gjorda yrkanden må lemnäs utan afseende.
Sedan Utskottet nu genomgått de förslag till förändringar i gällande bevillningsgrunder, som hos Utskottet förekommit, torde till behandling böra upptagas ett inom Högvördig;» Presle-ståndet väckt förslag om införande af en ny bevillnings-grund.
Efter uppdragande af en skildring af de många obehag och olägenheter, som del öfverhandtagande antalet hundkreatur allestädes förorsakade, har Herr
Säve yrkat att, på sätt i andra länder skall ega rum, egandet af dylika djur måtto åläggas bevillning samt denna bevillning, hvilken samhällets intresse och pligt påbjöde dels i stats-ekonomiskt hänseende, såsom ersättning för den förminskning i lifsmedel, hundkrealur åstadkomma lili förfång för fattiga, dels ock i sanitärt afseende lill förekommande af de beklagligen ofta nog inträffande fallen af hydrophobi, bestämmas till 2 R:dr R:mt för vallhundar och •<}
R:dr samina mynt för sådana hundar, som äro för nöje och jagt, alt af Taxerings-kommitléen påföras efter uppgift af socken-nämnden och sedermera, efter af Kronofogden verkställd uppbörd, utdelas till socknarnes fattigvård; och har Herr Professoren Agardh instämt uti denna motion i hvad den angår beskattningen, med undantag likväl för sådane hundar, som må anses nödvändiga.
Då bevillning för hundar i allmänhet icke kan betraktas annorlunda än såsom afgift för lyx och öfverflöd, men en dylik beskatlnings-lheori redan för längesedan blifvit utdömd såsom i tillämpningen dels icke serdeles inbringande, dels ock medlörande betänkliga olägenheter och svårigheter vid handhafvande af de kontroller mot missbruk och underslef i de uppgifter, hvarpå den måste grundas, samt giltigt skäl icke •förefinnes att för nyttiga hundkreatur mer än för andra husdjur införa beskattning, har Utskottet, som är af den tanken att de af motionären öfverklagade olägenheter, Bih. till 11.
Trot. 1856 & 1851. 5 Samt. 1 Afd. 2 Hiift. 3 18 B evil klings-Utskottets Betänkande N.-o 5. hvilka hundkrealuren åstadkomma, icke i beskaltningsväg utan lämpligast genom vederbörande polismyndigheters försorg böra och kunna förebyggas, ansett sig, med erkännande af motionens goda syfte, böra densamma afstyrka. §§ 42, 43 och 44.
Förstnämnde § bjuder närvaro, personlig eller genom, ombud, al alla husbönder för aflemnande af uppgifter till mantals- och skattskrifning mundtligen eller skriftligen, och uti 43 § stadgas böter för underlåtenhet i någotdera a( nämnde hänseenden.
Då emellertid dessa föreskrifter hvad landet angår äro så öfver behofvet utsträckta, att efterkommandet deraf hvarken begäres eller ens vore att' önska och hvarföre någon påföljd icke yrkas för annan händelse, än då ståndsperson uteblir med uppgift och någon gång äfven för underlåten inställelse af fjerdingsman och sexmän, sä har vid sadant förhållande och med anledning af Herr Kontrakts-prosten Tegnérs derom framställda yrkande., Utskottet ansett skäl vara för handen att bringa dessa sladganden till närmare öfverensstämmelse både med sältet, hvarpå förrättningen vanligen tillgår, och med behofvet, hvadan och då husförhörslängden är och måste vara justerad till följd af flyttningen innan mantalsskrifningen sker och husförhörslängden utgör grunden för mantalslängden, Utskottet, som ansett den personliga närvaron vid mantalsskrifningen af församlingens ledamöter utöfver den af fjerdingsmän och sexmän icke behöfva påbjudas, ur 42 § borttagit nämnde stadgande samt åt 43 och 44 §§ gil vit en med förstnämndo § öfverensstämmande redaktion; hemställande Utskottet, det Rikets Ständer måtte godkänna den uppställning af nämnde 3:ne §§, bilagde förslag utvisar.
I sammanhang med granskningen af 43 §, deruti stadgas böter för oriktiga uppgifter till mantals- och skattskrifning, har lill pröfning förekommit en af Bengt.
Nilsson från Kronobergs län väckt motion, att, som det inträffade, ali hemmans-åboer plägade skattskrifva drengar, utan att hafva dem i sin tjenst, sådan olaga skattskrifning måtte beläggas med förhöjda böter af 16
R:dr 32 sk. banko; men dä den lör sådan lagöfverträdelse redan stadgade påföljd synts tillfyllestgörande, har Utskottet icke lunnit skäl att uti ifrågavarande § något särskildt ansvar uti berörde hänseende föreslå, hvadan Bengt Nilssons motion torde lemnäs utan afseende.
I afseende å föreskriften i 44 §, att mantals- och skattskrifnings-uppgifterne skola med husförhörs-boken noga jemföras, bar Herr Kontrakts-prosten
Tegnér uti sin oftaberörda motion yrkat, att ett mera bestämdt uttryck måtte gifvas åt denna föreskrift; men då ordalagen befunnits tydligen återgifva den dermed åsyftade mening samt Herr Kontrakts-prosten inom Utskottet frånträdt sitt yrkande, torde något vidare yttrande öfver denna del af motionen icke erfordras. § 45.
Som någon bestämd föreskrift icke finnes angående mantalsskrifnings-orten för •tuderande vid universiteten, har Utskottet ansett lämpligt, Bevi/lninps-Utskoltels Betänkande
N:o 5 19 att i ett nytt moment under § 45 intaga det bestämda stadgande, att studenter skola mantalsskrifvas vid det universitet, der de idka studier. §§ 55, 84, 86, 107, 110, 116 m. fl. Inom Hedervärda Bonde-ståndet har Malts Pehrsson från Stockholms län föreslagit, dels alt den åt Ofverslåthållaren och Kongl. Maj:ls Befallningshafvande lemnade rättighet alt vara Ordförande i så väl Taxerings- som
Pröfnings-kommittéerne måtte upphöra sami desse kommittéer sjellve inom sig välja sine Ordförande, dels ock att Taxerings-kommilléernes rättighet att på förslag uppföra vissa af sina ledamöter till ledamöter af Pröfnings-kommillén måtte förvandlas till bestämd valrätt, hvilken valrätt motionären ansett höra sålunda utöfvas, att Taxerings-kommitté å landel, innan den åtskiljdes, skulle, utan afseende på ständ eller klass, välja en af sine medlemmar att sammanträda med de Irän öfrige Taxerings-kommitéer inom fögderiet utsedde ledamöter för utväljande af tvenne bland sig till ledamöter i Pröfnings-kommillén, samt att Taxeringskommitté i städerne skulle utvälja tvenne borgare samt en af de Irenne öfriga klasserna till ledamöter i Pröfnings-kommillén; och har motionären, i öfverensstämmelse med hvad sålunda blifvit föreslaget, uppställt förändrad lydelse af de §§ i Bevillnings-förordningen, som med dessa stadganden ega sammanhang.
Som emellertid de ål bemälde embelsmän lemnade uppdrag och rättigheter synts Utskottet i högsta måtto nytlige och nödvändige i och för den tillsyn och kontroll öfver en jemnare och rättvisare beskattnings iakttagande, som derigenom utöfvas, samt det icke torde vara lämpligt att Pröfnings-kommittéerna komma, i olikhet med Taxeringskommittéerna, att sammansättas ulan afseende å stånd eller klass och till olika antal ledamöter i mån äf det större eller mindre antalet fögderier inom de särskilda länen, har Utskottet ansett någon förändring i de stadganden, som i förevarande hänseenden för närvarande äro gällande, icke böra vidtagas, och hemställer alltså, att Matts Pehrssons motion icke må till någon åtgärd föranleda. § 61.
Herr Stolpe har uti sin förut omförmälda motion föreslagit att stadgandet om skattskyldigs åliggande att till Taxerings kommittén aflemna inkomst-uppgift jemte det för underlåtenhet deraf bestämda hötes-ansvar må utur Bevillnings-stadgan utgå; dock med rättighet för skattskyldig att till kommittén ingifva, äfvensom för Taxerings-kommitté att af skattskyldig infordra för taxeringen behöfliga upplysningar.
Då det bör förutsättas att flertalet skattskyldige aflemnar sanningsenliga taxeringsuppgifter, af hvilka kommittén hemtar nödig ledning i sitt arbete, samt en betänklig tidsutdrägt deremot skulle uppslå, om nämnde uppgifter för hvarje särskildt läll skulle infordras, hemtar Utskottet häraf anledning alt berörde förslag afstyrka.
Såsom kontroll derå, att fastighetsvärde må rätt eller åtminstone icke allt för lågt uppgifvas har Herr Henschen väckt fråga om stadgande af en lösningsrätt, ungefär motsvarande den, som gäller i afseende å gods, hvilket uppgifves till förtullning, dock med egaren lemnad rätt att behålla fastigheten mot erläggande af ett belopp många gånger större, än det han sökt undansnilla, af hvilken plikt Kronan skulle erhålla det egaren velat försnilla och angifvaren riklig ersättning för det han befordrat laglydnad och berett Slaten ökad inkomst. 20 B ev.iUnin g s - U/s t; o l Ivis Betänkande N:o 5.
Bade billighet och rättvisa bjuda att strängheten af en straffbestämmelse står i rimligt förhållande till den förseelse, som skall bestraffas, hvarförutan införandet i lagstiftningen af ett sådant stadgande, som det af motionären förordade, i allt fall svårligen kunde förenas med bibehållandet af eganderättens helgd, och förmodar Utskottet alltså alt Rikets Ständer icke lära fästa något afseende å Herr Henschens ifrågavarande förslag.
Under anförande hurusom det ofta inträffade det laxerings-uppgifter, isynnerhet sådana som aflemnades från bruk, vore affaltade efter så olika grunder och på sådant sätt att de stundom gåfve kommittén tillfälle till studium utan att ändock verkliga förhållandet kunde utrönas, har Herr Kontraktsprosten Tegnér hemställt, att då formulär till laxerings-uppgifter funnes bevillnings-sladgan bifogadt, desamma ock måtte till efterföljd vid författandet af uppgifterne påbjudas, och uraktlåtenhet i detta hänseende drabbas af böter till hälften af det belopp, som för bristande uppgift til! taxering är stadgadt; men som det synes att afseende bör fästas mera på innehållet än på formen af ifrågavarande uppgifter samt fall kunaa inträffa, då en afvikelse från den sednare torde vara nödvändig, har Utskottet, som dessutom befarar att den ifrågasatta bötesbestämmelsen kunde på nog godtyckliga grunder af vissa Taxerings-kommittéer tillämpas, icke funnit anledning att ifrågavarande förslag understödja.
Deremot har Utskottet, till förtydligande af skattskyldigs åliggande alt uppgifva sina inkomster, ansett sig böra föreslå den något förändrade lydelse af § 61, som bilagde författningsförslag innehåller. § 63.
I öfverensstämmelse med den förändring
Utskottet här ofvan föreslagit i afseende å sältet för aflemnande af uppgifter till mantals- och skattskrifning, har Utskottet ansett den i 63 § förekommande föreskrift att laxerings-uppgifter skola personligen elier genom Ombud afiemnas böra utgå och sistnämnde § erhålla den förändrade lydelse bilagde förslag utvisar. §§ 67, 71 och 109.
Vidkommande grunden och sältet för bestämmande af taxeringsvärdet å fast egendom på landet, hafva följande förslag blifvit framställda: af Herr Stolpe: att taxeringsvärdet på dylik fastighet malte bestämmas till minst samma belopp, som köpeskillingen för densamma utgjort, i fall egendomen under loppet af nästföregående feni åren gatt i salu, men i annat fall till den summa, som Taxeringskommittén finner skäligt utsätta, med ledning af de lästighetsförsäljningar, som inom den sednaste tiden inom fögderiel egt rum och hvaröfver Kronofogden eller den som vid taxeringen hans ställe företräder, borde vara försedd med förteckning; samt af Herr Sandströmer, A. P., som uti en hos Ridderskapet och Adelil väckt motion, under anförande, hurusom de årliga uppskattningarne af fastigheter å landet i allmänhet icke medförde någon verklig fördel, enär fastighetsvärdet under den korta liden af eli år icke underginge någon märkbar förändring, åtminstone af sådan beskaffenhet alt ändring uti taxeringsvärdet derpå skäligen borde grundas, hemställt, alt dä den ärliga taxeringen dessutom medförde högst betydligt arbete för Häradsskrifvarne genom Bevillnings-Uts/cottels Betänkande N:o 5. 21 upprättandet i (lera exemplar af de vidlyftiga taxeringslängderne, äfvensom försvårade arbetet med räkenskapernas granskning, i anseende till behofvet att genomgå dessa längder, en dylik uppskattning icke borde ske oftare än hvart 5:te år, eller ock att, med afseende derå att Riksdagarne återkomma hvart 3:dje år, då ny bevillningsförordning utlärdas, det målto stadgas, att ifrågavarande uppskattning skall ske det år, då denna förordning första gången tillämpas och de då fastställda värden biifva gällande för lika lång lid sorn förordningen.
Vidare och med fästadl afseende å den ojemnhet i beskattning, som vore en följd af den betydliga skiljaktighet emellan det verkliga och taxeringsvärdet icke blott för egendomar inom samma län utan ock de serskilda länen sins emellan, har sistnämnde motionär, som ansett det vara af serdeles vigt att uppskattningen, hvarpå, bland annat, belåningsålgärder måste grundas, kunde lemna en någorlunda tillförlitlig ledning vid bedömande af egendomars • värden, hvilket dessutom vore i statistiskt hänseende af intresse, föreslagit, alt i BeviilningSförordningen borde bestämdt föreskr'ifvås, att hvarje egendom skall uppskattas till det värde, densamma efter dess beskaffenhet och med hänsigt till förhålla uden i orten skäligen kan anses ega; och då, med antagande af ett sådant förändradt uppskattningssätt samt med bibehållande af nu bestämda per-mille-afgilt, en förhöjd beskattning deraf skulle blifva en följd, bar motionären, som icke åsvllade någon dylik förhöjning, utan endast en jemnare fördelning, ansett det böra stadgas, att sammanlagda eganderätts-bevillningen inom hvarje län under första året af den blilvande nya Bevillnings-förordningens tillämpning skulle bibehållas vid det belopp, hvartill den under nästförflulna året uppgått, samt Pröfnings-kommittén, efter nämnda bevilluiugssummas fördelande på fastställda uppskattningsvärdet, bestämma det belopp, sorn i följd deraf borde påföras hvarje 1,000 B:drs taxeringsvärde, hvarefter Bikets Ständer vid påföljande Riksdag bielke i tillfälle alt, med kännedom om de vunna resultaten, bestämma lika beräkning för hela riket.
Dessutom och beträffande den vid Bevillnings-förordningen fogade s. k. mininntsrif öfver värdet af hemman, som innehafves under eganderält, så har, på grund af gjorda anmärkningar att denna tarif dels stöde i ett orimligt lågt förhållande till hemmanens rätta värde, dels ock vid tillämpningen allmänneligen betraktades såsom en maximitarif, en revision af densamma blifvit yrkad af så väl Herr Kontraktsprosten Tegnér som Herr Stolpe, hvilken sednare dessutom föreslagit, att ny ininimi-tarif måtte hvart femte är upprättas på grund af de priser, som vid försäljning af egendom inom lögde riet under de näst förflutna fern åren betingats. Utskottet får härvid anmärka, dels att då en minimi-tarif är uppställd för så väl handel och rörelse, sorn för olika samhällsmedlemmar, torde en dylik äfven böra finnas för jordegendomen, dels ock att nämnde tarif aldrig blifvit tillämpad såsom m axi mita rif, hvilket tydligt inhemtas af Kongl. Majits
BefallningSbafvandes femårsberättelser.
Genom dessa visar sig att uppskattningsvärdet af fast egendom å landet nu ölversliger minimi-tarifen med omkring 45 procent.
Utskottet medgifver likväl att nämnde uppskattning icke i allmänhet angifvet’ jordens verkliga värde.
Detta torde dock, enligt Utskottets åsigt, icke kunna utrönas derigenom, att till grund eller ledning derför anta gas endast egendomarnes försäljningspris, alldenstund desamma, såsom ofta beroende på tillfälliga förhållanden och en genom särskilda omständigheter stegrad spekulation, ingalunda kunna betraktas såsom en tillförlitlig och rättvis måttstock ens för uppskattning af den faslighet, som gått i handel, än mindre för de öfriga.
Icke heller torde det åsyftade ändamålet vinnas på den väg Herr Sandströmer föreslagit, enär det tvifvelsutan måste inträffa, att inom särskilda taxeringsdislrikt olika och ofta ensidiga uppskaltningsgrunder skulle göra sig gällande, och de medelberäkningar, som komma alt 22 Bevillnings* Utskottets Betänkande N:o 5. utgöra resultatet af en sålunda verkställd uppskattning, således icke kunde leda till en jemnare och rättvisare fördelning af denna bevillning än den sorn för närvarande eger rum.
Dessutom vill det synas Utskottet, som en åtgärd, hvarigenom, enligt sistnämnde motionärs förslag, fastigheterna inom olika län skulle, om ock endast öfvergående, träffas af olika afgiftsprocent, vore föga egnad att tillfredsställa anspråket pä rättvis och jemn fördelning af skattebördorna.
Kunde deremot en på sorgfällig utredning grundad anvisning erhållas sä väl om det ungefärliga medelvärdet af läsligheterna, sorn om desses och städernas ömsesidiga skattebidrag, jorde visserligen alla hufvudsakliga anledningar till klagomål öfver taxeringarne dermed kunna undanrödjas.