Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Fastän de på underdånigst bifogade tabell upptagne belopp af utsäden och skörd icke kunna ega full trovärdighet, i anseende till omöjligheten att med tilräcklig säkerhet utröna dessa förhållanden uti vidsträckta trakter, der ägarne sjelfve, dels ej häröfver göra anteckningar, dels ej vilja meddela hvad de derom veta, och jemväl i anseende till de olika årsväxterne, som göra en tids riktiga beräkningar oriktiga för en annan tid, och således alla dessa uppgifter mäste betraktas såsom blott sig sanningen närmande öfverslagsberäkningar; så torde dock kunna antagas, att de, som nu äro afgifne, stå lill verkligheten uti ett någorlunda lika förhållande med dem, hvilka afgåfvos för 5 år sedan, helst samme personer afgifvit båda och med god kännedom af tillståndet uti deras tjenstgöringsorter.
Under denna förutsättning linner man, att utsädet, sedan sednaste afgifne underdåniga Berättelse, ökats med omkring 3,5oo tunnor säd och 10,000 tunnor potatis, samt alt skörden anses ökad med 17,000 tunnor spannemål och 68,000 tunnor potatis.
Nu skulle derigenom utsädet per hemman öfverhufvud böra anses uppgå till nära 18 tunnor spannemål och något öfver 8 tunnor potatis.
Skörden skulle efter dessa uppgifter lemna tunna spannemål och något utöfver 1 £ tunna potatis för hvarje inom
Länet lefvande äldre eller yngre person.
När bafra och blandsäd, som mera sällan begagnas till bröd, afräknas, så återstår för hvarje person omkring 41 kappar hvete, samt 1 tunna råg och korn, Under de sednaste
Irenne årens högst medelmåttiga skördar torde 23 verkliga afkastningen ej stigit högre; men i goda år, då ansenliga sädesqvantiteter aflåtas åt andra
Län, är den säkerligen ej obetydligt högre.
Sedan erfarenheten vid många tillfällen ådagalagt, att, vid limade eldsvådor, den i enlighet med allmänna lagen af Häraderne utfallande brandstodsersätttning oftast föga motsvarade de vid olyckstillfället lidne förluster, men ock understundom genom allt för hög värdering öfversteg de afbrända husens förut ägande verkliga värde, samt vanligtvis blef betungande för det härad, inom hvilket en större vådeld inträffat; så uppgjordes år i83q ett förslag till Brandstodsbolag, för hvilket ett reglemente af Eder Kongl. Majit
Nådigst fastställdes år 1840.
Det fotades på den grund, alt hvar och en skulle utan dröjsmål erhålla full ersättning till det belopp, han sjelf på förhand uppgifvit, och som vid förutgående granskning befunnits vara värdet af ägande, lill brandförsäkring anmälte, hus och lösegendom, det måtte uppgå till större eller mindre belopp; äfvensom det afsåg att man skulle undvika att bilda någon större kassa, utan utdebitera beloppet af brandskadeersättningarne hos delägarne i mån af behofvet.
Reglementet stadgade alt
Bolaget ej skulle träda i verksamhet förr än hus lill ett värde af 3 millioner och lösegendom till ett värde af 2 millioner vore till försäkring anmälte.
Den 1 Juli i84< var anmäld och godkänd öfver 4 millioners för säkring af åbyggnad och öfver 3 millioners försäkring af lösegendom, hvarföre bolaget då genast trädde i verksamhet.
Derefter har delegarnes antal alltjemnt fortfarit att ökas, så att försäkringsvärdet har till den 1 November 1842 växt för åbyggader till p,o82,o5o och för lösegendom till 5,8o3,8po R:dr.
Den 1 November 1843 utgjorde det för åbyggnader i2,236,o3o, och för lösegendom 7,600,560 R:dr.
Den t Juni 1844 utgör det för åbyggnader 13,456,010 och för lösegendom 8,73o,3po R:dr.
Ali anledning är således för band, alt bolaget ytterligare skall ökas och slutligen omfatta all åbyggnad på landsbyggden och den mesta lösegendomen.
Eders Kongl. Majit har jemväl funnit inrättningen äga så väsendtliga fördelar med sig, att Boställsinnehafvare och arrendatorer af boställen vid Regimenterne blifvit försländigade deruti inträda för laga husen, undantagandes k a ra k te rsh lisen.
När detta Brandstodsbolag trädde uti full verksamhet, upphörde en någon kolta re tid förut stiftad förening till försäkring af lösegendom såväl på landet som i städerne inom Linköpings Stift, emedan de fleste deruti varande delägare på landsbj^ggden öfverflyttade deras försäkringar till det större Bolaget.
Slädernes invånare fmgo likväl år 1842 tillfälle att jemväl 24 för deras del ulan särdeles kostnad fullt betrygga sig mot förluster af deras lösegendom genom eldskada, då städernes allmänna brandstodsbolag till försäkring af lösegendom bildades.
Uti denna på fasta grunder byggda och af allmänna förtroendet så mycket omfattade inrättning, att den redan inom i år uppgick till nära 27 millioners teckning, bar lill brandförsäkring antagits från Norrköping ....
Söderköping .... Wadstena ....
Skenninge ....
Varulager för ett värde af Fabriks- redskap och Machinerier.
Lösören i allmänhet.
T jen stell jons tillhörig- heler.
Summa. 2,149,370 198,040 59.300 33,500 53.300 244,100 400 2,000 966,040 284,670 114,140 51,190 14,660 44,020 4,040 2,280 520 500 3,403,530 487,150 177,780 82,210 68,460 R:dr Härförulan är uti 2,493,570 illmänna 246,500 Brand försä 1,430,700 iringsverkc 51,360 n i Stoc1 4,222,130 diolrn hus och åbyggnader inom Länet försäkrade uti städernes fond , tillhörande Norrköping för . . R:dr 3,262,200: — Linköping 743,475: — Söderköping 251,442: 24. Wadstena 305,150: — Skenninge 85,750: — Summa 4,648,077: 24- uti landets fond lill ett värde af 2,168,781: 4°.
Således är sammanlagdt åbyggnad inom Länet försäkrad för . 20,272,868: 16. samt lösegendom till värde af 12,952,520: — Summa 33,225,388: 16.
Statsbidragens belopp är utförd t uti underdånigst bifogade tabeller, beräknadt dels till hvad kontanta utgiften sig bestiger, dels efter medeltalet af mai kegångsprisen på alla persedlar, som uti årliga markegångstaxorna nptagas, samt för sådant som deruti ej omnämnes, efter de grunder hvilka man ansett vara riktigaste mälarne af hvarje åliggande onus.
Summan af de Stalsoch Riksgäldsmedel m. fl., som årligen från Länet utgå, förutan det sorn in - 25 inom länet anordnas, uppgår i medeltal till en half million Riksdaler banko, hvilket den var år 1842.
Personela skyddsafgiften är lindrig och föga betungande, nu mindre än förr; men bevillningen af arbetsfolk ock backstugusittare är så mycket mera tung, emedan den drabbar den fattigaste klassen, som ej dertill har andra tillgångar än sin dagliga arbetsförtjenst, hvilken ofta nog knappast förslår till egen och hustru och barns föda.
Denna bevillning gör den fattige ännu fattigare, utan att uppfylla något ändamål.
Den kan ej vara oundgänglig för statsbehofven och den kan ej heller förhindra backstugors uppkomst eller förökningen af inhyses boende arbetsfolk, emedan dessas tilltagande antal befordras af alltför mäktiga driffjädrar, för att kunna motas af beskattningen.
Det förefaller dessutom ganska främmande för alla statsekonomiska grundsatser, att likasom med böter belägga folkökningen.
Bevillningen af näringarne och af borgerlig rörelse medför ringa tunga för de förmögnare, helst det är dessa som bestämma taxeringsbeloppen; men för mindre förmögne handtverkare uti småstäderne blir den ofta ganska dryg, när antalet af arbetande i samma yrke ökas och handtverkerierne på landet mer och mer borttaga arbetsförtjensten för dem i städerne.
Grundskatterne, nemligen jordeboks- och hemmantals-räntan samt roteringen, äro de mäst betungande pålagorne för landtmannen.
Men som de utgöra vilkoren för äganderätten och oförökade äro bibehållne från längre tid tillbaka samt ingått uti beräkning vid de arf, köp och andre afhandlingar, som uti nu varande ägares händer öfverlemnat jordegendomarne, och dessutom ej kunna upphöra utan att öfverflytlas på andra samhällsklasser, så äges ej någon rätt till klagan, och man bereder sig på förhand lill den längesedan kända pålagans utgörande, såsom till uthärdande af någon naturnödvändighet.
Alt Lagmans- och Häradshöfdingeräntan upphörde är en lindring för den fattigare klassen och för redogörande tjenstemännen.
Roleringen för
Infanteriet är uti sammandrag af deröfver från vederbörande inkomne uppgifter beräknad att öfverhufvud uppgå till en årlig kostnad af 76
R:dr banko för ett ordinarie rothållsnummer, hvaraf i länet finnas 1,244?
men de olika vilkoren, som olika rotar bestå sine grenadierer, och olika lokala omständigheter medföra härutinnan en olika tunga; helst 10- tarne äro sinsemellan olika ej allenast till ägor och förmoner, utan ock till hemmantal.
Öfverhufvud utgöres hel rote af 2T4TYi8iiV mantal, med taxeringsvärde af 9,396 R:dr banko.
Vacance-afgifterne äro lämpade dels efter 26 de villkor rotarne förut bestått sine grenadierer, dels efter Rotehållarens mer eller mindre lifliga önskan att medelst contant liqvid på en gång undgå de annars oftare på äret återkommande frågorne om rekrytering, soldattorps bjgnad och brukning, beklädnad, lön och underhåll, ved, bete, m. rn.
Uti markegångstaxorne är den beräknad År 1838 till 72: 44.
, „ 1839 — 67: 24.1 ” i«/? 1 .eller öfverhufvud 66: 10, „ 1841 — 64: 12./ „ 1842 — 64: 20. „ 1843 — 60: 4a.)
Rustningen, hvaraf i Länet finnes g 17 nummer, är uti sammandraget af vederbörandes uppgifter beräknad att nu öfverhufvud uppgå till en årlig kostnad af belt nära 142 R:dr på hvarje nummer, ehuruväl för dem jemväl förefinnes största delen af de ojämnheter som vid roteringen förorsaka olikheter, samt dessutom de olika stora augmenten vid rusthållet! göra betydlig skillnad.
Augment finnes som uppgår till blott \ mot hvad andra utgöra.
Öfverhufvud anses augmenterne minska rustningsbördan med nära 75
R:dr banko; hvarigenom ett rusthållsnummer nu är mindre betungadt än ett rothållsnuminer, i synnerhet som rusthållet derjemte är fritt från lifgifvande af jordeboks- och hemmantals-ränta.
Skulle 2:dra Lifgrenadier-regementet komma alt åter uppsitta så blefve kostnaden för rusthållarne otvifvelaktigt större; men deruti ligger den minsta svårigheten för ett ändamålsenligt verkställande af en sådan förändring.
En större ligger uti den delning af sjelfva rusthållen, som ägt rum under den tid af mera än ett halft århundrade, som förlupit sedan regementet var beridet; och hvilken delning nu mera skulle åstadkomma betydliga svårigheter för hästarnes vård och underhåll om uppsiltning skulle ske.
En förändring af gamla samhällsförhållanden kan ofta nog lätt verkställas, men en återgång till det fordna kan sällan eller aldrig ske utan förfördelande af på god tro under tiden förvärfvad rätt.
I afseende på underhåll i krigstid, hafva rusthållarne år 1843, till följe af Kongl. Maj:ts derom gjorde nådiga proposition, fattat det beslut: ”att under krigstid gemensamt ansvara för ersättningen af alla de skador och förluster af persedlar, som tillhöra rusthållaren att då underhålla, dock med förbehåll, att, i händelse regementet kommer att uppsättas till Cavallen, detta beslut anses förfalla, och ny öfverläggning böra äga rum i anledning af 27 de förhållanden, sorn då uppkomma”.
Kommitterade af rusthållarne hafva jemväl, till rustningbördans jemnare fördelning, afgifvit ett förslag till gemensam ansvarighet för alla erforderliga kostnader, äfvenväl i fredstid, vid anskaffandet eller förändrandet af de munderings-, bevärings- och remtygs-persedlar hvilka det åligger de rustande att underhålla så länge regementet fortfar att vara infanteri.
Båtsmans-roleringen är oförändrad, sedan sednaste afgifna underdåniga Berättelse, med ic>4 rotar. 3 å 4 hemman utgöra hel rote, och kan detta onus beräknas efter beloppet af vacance-afgiften, som År 1838 blef bestämd till 02: 4r- ']•
\ „ 1839 53: 16. — „ 1840 50: 4a. 8. f n . , „ 184 1842 ! 54: 32. — „ 1843 56:21.4.) Båtsmans-roteringen för städerne uppgår till 76 rotar, för hvilka vacanceafgift årligen erläggas.
Extra roteringen för privilegierade jorden uppgår till 188 rotar på landet och 23 i städerne.
Roteringen af förut oroterad jord uppgår lill 60 soldatnummer och 5 båtsmansnummer, för hvilka vacance-afgift i fredstider erlägges efter årliga markegångs-taxans bestämmelser; och hvarigenom lönevilkoren för de civile tjenstemän, som innehafva boställsjord, blifvit i någon mån inskränkte.
Clerecie-Statens från socknarne utgående underhåll är, sedan sednaste underdåniga Berättelse afgafs, i det hela oförändrad, ehuruväl uti en del under tiden ledigblifne pastorater uppgjorts kontracter för längre tidrymd, hvilka af Eders Kongl. Maj:t blifvit stadfästade, och hvarigenom grunden för pastors årliga rättigheter blifvit bestämd på ett ostvidigt och med närvarande förhållanden mera öfverensstämmande sätt.
Militiae-Staten och Civil-staternes indelningar äro jemväl oförändrade.
Fattigförsörjningen fortfar att vara tung på en del orter af Länet, under det att andra deraf hafva föga känning.
Uti städerne är detta åliggande kännbarast, hvarför de större af dera ock sökt ordna fattigvården på annan fot än förut, och annorlunda än på landsbygden kan ske.
Vissa socknar på landet, der omständigheterna förr sammanfördt en större mängd menniskor, för hvilka arbetsförljensten sedermera upphört, eller der någon 4* 28 mängd backstugor uppstått ulan att konstfärdighet i något yrke ännu hunnit förvärfvas, eller der vid större egendomar och af arrendatorer någon myckenhet statfolk indragits och derefter lemnats åt fattigvården, de äro svårast betungade; hvaremot andra, der blott sjelfägande bofast allmoge med måttlig men säker bergning sitter på hemman, eller der de stora possessionaterne hafva hvar för sig inrättat fattighus, de hafva obetydlig och ringa kostnad för deras fattigförsörjning, hvilken är inskränkt till ålderstigne, utfattige och krymplingar.
De största kostnaderne vid fattigförsörjningen orsakas af barn och af förskjutne statfolks hushåll.
Barnens missvård af föräldrar är ett svårt tidens tecken på sedeslöshet och lättsinnighet samt tilltagande förslappning af hjerlats heligaste känslor och åsidosättande af samhällsmenniskans första och heligaste pligler.
Barnens öfverlemnande åt Kommunens vård är en mer och mer kring sig gripande olycka, hvilken måhända genom sjelfva Kommunens öfvertagande deraf i någon mån småningom får anledning att ytterligare utbreda sig; men Kommunens eller det allmännas åliggande i detta afseende är för samhällets förkofran och bestånd alltför uppenbart för att ifrågasättas, ehuruväl sjelfva verkställigheten kan blifva föremål för mycken olikhet uti åsigler samt många mer och mindre lyckade försök.
Minst lyckas det att låta barnen hämta sin föda genom vandring kring socknen från den ena sockneboen lill den andra; derigenom uppfostras de lill tiggare, uti okunnighet och elaka vanor, till afundsamhet, laster och brott.
För att minska de olägenheter, som åtfölja nödvändigheten vid en del egendomar att hafva statfolk i stället för jordtorpare, har ägaren af Hofgården år 1838 inrättat en belönings- och sparkassa åt gifta statkarlar, hvaruti lian, till beredande af understöd för den tid statkarlen blir orkeslös, eller af hjelp åt hustru och barn vid mannens eller fadrens död, hvarje vecka insätter 8 skillingar banko för dens räkning, som under ett nyktert och anständigt uppförande troget och flitigt uppfyllt de åligganden, han åtagit sig.
Så snart insättningen stigit till full Riksdaler, beräknas derå fem procent ränta med räntans årliga läggande till kapitalet.
Stalkarlens rätt till uttagning ur kassan inträder först vid aflyttning efter fem års bibehållen tjenst vid egendomen, eller vid dödsfall, då hustru eller barn äga uttaga behållningen, hvilken jemväl i viss mån ökas genom efter serskild regel af jordägaren tillskjutande fyllnadsskillingar.
Slatkarlens sålunda uppkomna behållning kan på della sätt under en tidföljd af 20 år uppgå till 313 riksdaler banko, som är en betydlig hjelp för hans eller enkans kommande 29 dagar, hvilka annars vanligtvis äro hopplösa.
Derjemte äger statkarlen rätt alt uti kassan insätta alla de besparingar han under sin tjenstetid kan göra, dock ej till högre belopp sammanräknadt, än 666 r:dr 32 sk. banko per man.
Ägaren af Hofgården har till säkerhet för de innestående penningarne låtit inteckna egendomen till visst betydligt belopp.
Detta ädla föredöme har väl hittills saknat efterföljd; men det visar huru den tänkande jordägaren kan bjuda lill alt förena omsorgen om sin egen hushållning med pligterne mot Kommunen.
Det är att hoppas, att man mer och mer inser angelägenheten och nödvändigheten att så ordna de ömsesidiga åligganderne, att socknarne ej, såsom nu ofta sker, obilligt betungas af ofta återkommande faltigvårdsomsorger för arrendatorers eller jordägares i socknen införde, men snart nog hjelplöst förskjutne statfolk med deras hustrur och barn, och att icke en samhällsklass tillskapas, hvilken under sin arbetsföra tid är blott ett redskap, en machin, som, när den hunnit blifva försliten, utkastas på Kommunen, utan att någonsin vara satt i tillfälle att bereda sig utvägar för bergning på ålderdomen eller vid aftagande krafter, samt ännu mindre att samla något för enka eller efterlemnade barn.
Gesällvandringarne hafva fortfarit att för provinsen vara en plåga, på hvilken man ej ser något slut, så länge vandringarne få fortfara hela lifstiden igenom för dem, hvilka hvarken vilja eller kunna biträda de bosatta mästarne uti handtverkerierna.
Allmänna hälsovården, som oförändradt fortfar att lemna sin omsorg åt alla Länets trakter, har ej varit ovanligare anlitad mera än år 1842, då rödsot och nervfebrar vid slutet af sommaren och under den första delen af hösten bortryckte mycket folk uti en del socknar, helst på slättlandet.
Kurhus och Lazarett äro i god ordning och oförändrade.
Å Kurhuset i Wadstena hafva under nedanstående år varit behandlade:
År 1838 145 sjuke.
,,1839 139.
„ 1840 172. „ 1841 148.
,,1842 179. häraf qvarliggande till år i843 .... 38.
Länets lunga af skjutsningsåliggandet är, sedan sednaste underdåniga Berättelse afgafs, icke vidare förändradt än alt de reservskjutsskyldige få vidkännas allt mer och mer skjutsning, tillkommen dels genom snällposter 30 och paketposter, dels genom fångars forslande.
De utsträckningar af postväsendet, som ske för brefväxlandes allmänna nytta, synes rättvisligare och lämpligare böra helt och hållet bekostas af Postverkets medel, än öka åligganderne för de skjutsande, hvilka icke hafva den aflägsnaste nytta hvarken af den förökade postgången eller af den beredde lättheten att från och till hufvudstaden finna snabb lägenhet för modets och litteraturens dagliga nyheter.
Förökningen uti fångskjutsen härrör för det mesta af den vidtagne sednaste författningen, hvarigenom det åtgår två hästar för transporterandet af en enda ransakningsfånge, eller för en enda persons befordrande till afstraffningsstället eller till kyrkopliktens undergående.
Förutan de häraf betydligt ökade fångskjutskostnaderne, förorsakas jemväl oftare påkommande skjutsning för reservbonden.
När väglaget är drägligt, synes likväl hästantalet utan olägenhet kunna vara inskränkt till hvad det varit förut.
Kronobrefbäringen är ordnad på det minst betungade sätt, genom bestämde tider för den vanliga brefgången till och från kronobetjeningen, samt vidmagthållande af noggrannhet emot missbruken.
Väghållningen faller olika tungt på olika orter, genom vägarnas olika mängd och deras bredd.
Antalet landsvägar är ej större än det väl behöfves för vägfarandes någorlunda beqvämlighet, och antalet härads- och socknevägar äro uti vissa trakter alltför inskränkte mot verkliga behofvet.
Uti södra delen af länet besväras vägarne särdeles mycket af backar, hvilkas undvikande vore en för denna orten högst önsklig sak.
Dertill erfordrades dock en nästan helt och hållet ny omläggning af största delen utaf dessa vägar, hvilkas sträckning är alltför betydlig för att orten skulle förmå vidkännas alla de ett sådant företag åtföljande kostnader, helst större jordersättningar på många ställen komma i fråga.
Uti ett par socknar i medlerst a delen af länet har allmogen genom enskildte öfverenskommelser och gemensamt arbete verkställt afgräfningar af en del backar på härads- och socknevägarne, men på andra ställen äro svårigheterne vid backarnes borttagande eller kringgående större, än att de af allmogen kunna öfvervinnas, t. ex. vid Löfsta, på den så mycket befarna stora landsvägen emellan Linköping och Norrköping, der en sådan mängd resande, och en sådan myckenhet varor dagligen skola fram genom det i öfrigt för det mästa jemna landet.
Flere förslag till sistnämnde backars undvikande genom landsvägens omläggning äro gjorde, men intet har befunnits tillfredsställande. 31 Diverse utgifter till allmänna byggnader, jagtkassor, kurhus och lazarett, inqvartering, riksdagsmannaarfvoden in. m. äro icke ökade sedan sednaste underdåniga Berättelse afgafs; och summan af alla onera som af Länet utgöras, har ej undergått annan märkbar förändring, än den år 184* skedda nedsättning af kapilations-bevillningen och befrielsen från mantalspenningar för personer under 17 år. §• 5.
Studer och IiÖpingar.
Norrköping liar tillväxt.
Folkmängden, som enligt mantalslängderne vid 1838 års slut uppgick till 12,800 personer, är nu, 204 spinnhushjon oberäknade, 13,73o personer, utan att fattigpersonalen tilltagit i någon märkbar mån.
Af denna folkmängd var 6,420 mankön, 7,310 qvinkön.
Stadens hufvudnäring, klädesfabrikationer, har betydligt utvidgats.
Den uppgafs uti sednast afgifna underdåniga Berättelse till 4*o>ooo alnars årlig tillverkning med ett värde af 2,700,000 R:dr banko.
År 1843 har den utgjordt 636,p4o alnar, till värde 3,968,980.
År i838 funnos 72 fabriker med 331 väfstolar och något utöfver 2,000 arbetare.
År 1843 fanns ett antal af 91 fabriker, 521 väfstolar och 3,203 arbetare.
Denna industri-grens tillväxt visar sig bäst af en jemförelse emellan tillståndet för längre tid tillbaka med det som varit under hvarje påföljande fem-tal af år, såsom nedanstående tabell ger vid handen.
Antalet af ar- betare vid Klädesfabrikstillverkning.
Klädesfa- brikerne. alnar. värde.
År 1818 763 144,876 747,045 >» 1823 ..... 654 200,306 1,094,160 99 1828 780 248,153 1,335,513 99 1833 1,945 391,868 2,502,501 99 1838 2,160 453,424 3,014,179 99 1843 3,322 638,940 3,932,718 32 Således har på de sednare 25 åren klädestillverkningen uti staden ökats till myckenheten 44^ procent, nu sysselsättande 4 a 5 gånger så många händer som vid denna tidpunkts början, och ökande värdet af det producerade arbetet till 531 procent.
När från tillverkningsvärdet 3,932,718 afdrages 800,000 R:dr såsom högsta ungefärliga värdet af de från utlänningen härtill hämtade rudimaterier af ull, färgstofter, kardborrar 111. m., återstår dock utöfver 3 millioner, som utgöra inhemsk produktion, frambragdt år 1843 i denna stad inom en enda näringsgren, och ungefärligen motsvarande värdet af hela Rikets tackjernstillverkning för samma år.
År 1810 uppgick hela klädestillverkningens värde till endast 350,777 sk.
Stadgan uti författningarne, fredens lugn och lagarnes oafbrutna hägn hafva tryggat fabriksidkaren vid hoppet att genom flit, idoghet och tilltagande konstfärdighet, ökade insigter uti sitt yrke samt deruti nedlagde kapitaler, finna sin bergning och förvärfva förmögenhet, under idkandet af en för fäderneslandet nyttig och gagnelig näring, som sysselsätter tusendes händer och gifver bröd åt tusende hushåll.
Huru gagnelig i detta afseende klädesfabrikationen är, det visar sig främst, så väl i det årliga tillökade antalet arbetare inom denna näringsgren, som uti den ökade sysselsättningen för andra arbetare och de inrättningar, som stå härmed i sammanhang.
På de sednast förflutne fem åren har antalet arbetare vid klädestillverkningen ökat sig med 1,162 personer; hvarförutan närmare 200 qvinnor på Korrektionsinrättningen varit sysselsatte med till sådan tillverkning hörande arbeten, hvilket är 1843 inbringade Korrektionsinrättningen en inkomst af 9,167 R:dr 27 sk. 9 rrst., äfvensom mycken arbetsförtjenst i och för klädestillverkningen tillskyndats stadens fattigarbetshus och de håda i staden varande machinverksläder med deras «4o arbetare och 5o,ooo R:drs årliga tillverkning.
Arbetarnes klädsel och lefnadssätt vittna i allmänhet om god bergning, och äro, likasom den mängd insatser de äga uti stadens sparbank, en motsatts mot det utomlands öfverklagade tillståndet uti fabriksorter.