Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emot detta förslag kunde väl invändas, att det ej skulle blifva lättare för den enskilde att anskaffa penningar till grundskatternas inlösande, än för staten att erhålla dem emot sina obligationer; men motionären vore dock öfvertygad, att i det förra fället penningar med säkerhet skulle erhållas, så vidt de funnos att tillgå, emedan det lage uti hela den fastighets-egande allmänhetens intresse att använda alia möjligen befintliga besparingar för ett så vigligt ändamål, hvarigenom värdet af deras jord skulle betydligen ökas, då deremot uppköpandet af statspapper, under penninge-fatliga tider, icke kunde för dem innebära något lockande.
Af dessa skäl och då det framställda förslaget, på samma gång som det afhjelpte ett af de vigtigaste stats-behof för det närvarande, äfven för framtiden skulle hafva välgörande verkningar genom den högre och hastigare utveckling af landets jordbruk, som vore att. emotse, när de nu på jorden hvilande och ojemn! tryckande grundskatterna blifvit helt och hållet borttagne, ansåge motionären följaktligen samma förslag i hög grad förtjena Rikets Ständers uppmärksamhet och behjertande. 2:o af Friherre Raab, Carl
Adam, som under den hos Ridderskapet och Adeln, i anledning af ofvan anförda motion förefallna öfverläggning, ehuru hufvudsakligen instämmande uti de af (irefve Posse yttrade åsigter och gillande motionens syftning, dock ansett densamma icke kunna på det angifna sättet bringas till verkställighet och derföre Stals-Ulskollels Ullålande A:o 161. 3 föreslagil, afl Rikets Sländer för detia ändamål, målle meddela följande bestämmelser: att ali jord, med hänsigt till dess skattskyldighet, borde hänföras (ill en och samma kategori, nemligen den mest gynnade, som nu finnes; -— att den privilegierade, mest gynnade jordens alla skatter efter tnedelmarkegångs-pris uträknades i penningar och fastställdes för helt hemman till en summa, som kallades grundskatt; — alt jord-egare, hvars egendom vore belastad med större skatt än grundskattens sålunda bestämda belopp, berättigades att friköpa jorden från det öfver skjutande skalte-beloppet genom inbetalning af deremot svarande kapital, efter de grunder och under de vilkor, som motionärens framställning vidare innehåller, deraf Utskottet ansett sig endast behöfva omförmäla alt kapitaliseringen af det utöfver grundskatten befintliga skattebeloppet skulle verkställas efter 5 procent, och att jord-egare, sora ville detta belopp infria, skulle årligen erlägga 6 procent af kapitalel, deraf 5 procent såsom raula och 1 procent till kapitalets amortering, hvartill således skulle åtgå en tid af 40 år. 3:o af Friherre Raab, A. Ch., soto afgifvit följande förslag: att egare af krouoskattejord måtte berättigas lösa jordeu till frälse uatur, emot erläggande af en löseskilling, utgörande tjugu gånger det belopp, hvartill hemmanets grundskatt, efter medium af de 10 sista årens markegångs-pris, årligen uppginge; samt alt denna löseskilling öfverlemnades tili Riksgälds-kontorel, som egde att densamma emot pant i fast egendom utlåna och att hålla Stats-verket den deraf inflytande räntan oförryckt tillhanda.
• 4:o af Riksdags-fullmäktigen Johan Pehrsson från Upsala län, hvilken, med förmälan, hurusom den årliga grundskatten endast vore att anse såsom ränta å en på jordeu hvilande ouppsägbar skuld lill staten, samt att, genom jordegaren lemnad rättighet att medelst kapital-afbetalningar minska berörde skuld, ej allenast hans egen ställning i betydlig mån skulle förbättras, utan äfven nödvändig jemnlikhet i rättigheter och skyldigheter emellan all jord-egendom i landet beredas, föreslagit att full frihet måtte lemnäs att till frälse köpa all skattejord sålunda att, jemte skatten eller den årliga räntan, afbetalniugar till kronan å den vid jorden häftande kapital-skulden finge göras, dock ej till mindre belopp än en procent derå, hvarigenom skatten eller den årliga räntau småningom minskades och slutligen, då hela kapitalet blifvit till kronan inbetaldt, alldeles försvunne; samt att af de genom berörde lösen inflytande medel borde bildas en fond, som, ställd under Rikets Ständers kontroll, allt framgent skulle bibehållas vid sitt ursprungliga kapital och hvaraf endast räntan, i stället för den förut af jorden utgående grundskatten, kunde dels användas till befordrande af sådana produktiva företag, som erbjöde säker afkastning, dels, insatta i Bank-rörelsen, befordra lättnad för handeln, manufakturerna och andra industrigrenar; — samt 5:o af Riksdags-fullmäktigen Anders Pehrsson från Östergöthlands län, som, under anförande huruledes det s. k. statsskulds-systemets anlitande för att anskaffa medel till de redan påbörjade jernvägs-anläggningarnes fortsättning och fullbordande vara förenadt med stora svårigheter för det närvarande och betänkliga följder för framtiden, Sta Is- Ultika/tels Utlåtande S:o 161. framställt hufvudsakligen enahanda förslag, som sist anförda motion innehåller, men med dervid fästadt förbehåll, att de genom skattejordens friköpande inflytande medel skulle uteslutande lill jernvägs-anläggningarne användas.
Vid behandlingen af denna fråga har Utskottet erhållit del af alla de yttranden, hvartill ofvan anförde motioner inom bemälde 2:ne Riks-ständ gifvit anledning; hvaraf inhemtas, att flere utaf Bonde-ståndets medlemmar instämt i de väckta förslagen om grundskatternas kapitalisering, men att hos Ridderskapet och Adeln åtskilliga anmärkningar deremot förekommit.
I afseende å det ändamål, som, enligt hvad någre af motionärerne anfört, utgjort den hufvudsakliga anledningen (ill deras framställningar, — nemligen alt härigenom anskaffa medel till utförande af statens jernvägs-byggnader — har blifvit erinradt att, dä den skattskyldiga jordens egare väl svårligen kunde åläggas att verkställa de inbetaluingar till Stats-verket, som för jordens friköpande erfordrades och ännu mindre att på en så kort tid som 12 år utgifva hela kapital-summan (hvarföre ock Grefve Posse medgifvit att liden finge utsträckas tili 40 år), så skulle följaktligen, om, såsom billigheten påkallade, full frihet Iemnades de skattskyldige att inlösa sina räntor eller icke, de erforderliga medlen ej med säkerhet blifva att påräkna, utan sannolikt endast mindre summor lill Stats-verket inflyta, hvadan det icke vore rådligt att göra jernvägs-anläggningarnes utförande häraf beroende.
Enär endast denna anmärkning, enligt Utskottets tanke, tillfyllest ådagalägger att det ändamål, motionärerne åsyftat, icke kan på detta sätt vinnas, och då för öfrigt Rikets
Ständer redan beslutat till statens jernvägs-byggnader erforderliga medel skola genom upplåning anskaffas, får Utskottet följaktligen hemställa, att förevarande motioner, i hvad desamma afse att bereda tillgång för verkställandet af statens jernvägs-byggnader, må af Rikets Ständer lemnäs utan afseende.
För Utskottet återstår således att taga i öfvervägande, huruvida de väckta förslagen om grundskatternas kapitalisering och kronoskatte-jordens friköpande till frälse natur — betraktade endast för sig och utan sammanhang med frågan om medels anskaffande till statens jernvägs-byggnader — må förtjena afseende hos Rikets Ständer.
Härvid har Utskottet ej kunnat förbise, att då de i detta ämne vid föregående tillfällen gjorda framsfällningarne hitintills icke vid något Riksmöte rönt ett gynnsamt mottagande, men samma fråga likväl städse återkommit och synes tillvinna sig allt större uppmärksamhet, detta förhållande häntyder på en allmän och fast grundad öfvertygelse hos den skattskyldiga jordens egare om olämpligheten af det närvarande beskattnings-sättet, helst de nu väckta motionerna icke kunna anses vara föranledda af begär att undandraga sig ett billigt deltagande i de allmänna skattebördorna, enär det icke är befrielse från skatt, som åsyftas, utan endast rättighet att genom utgifvande af en fullt motsvarande ersättning, som skulle bereda staten samma inkomst, få friköpa jorden från de derå hvilanda grundskatterna.
Om ock Utskottet, för sin del, i öfverensstämmelse med hvad af föregående Stals-Utskott är i detta ämne anfördt, icke kan antaga att grundskatterna i all - Stals-Utskoltels Utlåtande A’:o 161. mänhet numera äro så betungande att de utgöra hinder för jordbrukets framsteg och förkofran, kan det likväl icke bestridas, att den ojemna fördelningen af dessa skatter utgör en lätt förklarlig anledning lill missnöje hos de skattskyldige; Och då denua ojemnhet, enligt hvad Kommitterade för uppbörds- och redogörelse-verkets förenklande uti sitt, den 30 April 1847, afgifna underdåniga betänkande anfört, är så betydlig, att räntebeloppen för ett skatte-hemman inom hela riket varierar*ifrån något öfver 8 R:dr ända till öfver 183 R:dr, och att för hemman i samma ort så stora skiljaktigheter i räntebeloppen förelinnas, som ifrån 31 R;dr 22 sk. 7 r:st. till 112 R:dr 25 sk. 2 r:st., synes det visserligen vara önskvärd!, allett mera billigt och ändamålsenligt sätt för jordens beskattning kunde införas.
1 sådant afseende har väl ofta blifvit framstäldt, att ifrågavarande ändamål skulle kunna vinnas genom en så beskaffad skattejemkning, hvarigenom de jordegendomar, som nu hafva lägre ränte-belopp sig åsätta, skulle påläggas en tillökning i skatt, emot skälig ersättning för den derigenom uppkommande minskning i egendomens värde, hvaremot de högst beskattade skulle erhålla nedsättning i grundräntan, emot erläggande af en kapital-ersättning, motsvarande värdet af deu efterskänkta räntan.
Men utom alla de svårigheter, som skulle möta vid verkställandet af en dylik liqvidation, hvaribland ensamt utfinnandet af en rättvis grund för skatternas jemlika fördelning å samtliga jordegendomar ej torde blifva den minsta, så ligger det i sakens natur, att äfven om en sådan fullt rättvis fördelning af alla skatter å jorden kunde för närvarande åstadkommas, skulle likväl, till följd af olika bördighet och odlingstillfällen, dessa sednares mer eller mindre kloka begagnande, nya eller lättare utvägar till afsättning, med flera omständigheter, sora verka på egendomars afkastning och värde, inom en icke aflägsen tidrymd åter hafva uppstått ganska betydliga missförhållanden i skatte-beloppen vid jemförelse mellan särskilda egendomar; i betraktande hvaraf Utskottet, för sin del, helt och hållet instämmer i den af bemälde Kommitterade yttrade åsigt, att det icke later sig göra att med fix skatt å jordegendom åstadkomma dess ständigt fortfarande jemlika förhållande till hvarje skattdragandes inkomster, som likväl utgör rätta grundén för all beskattning.
Om således de städse upprepade klagomålen öfver grundskatternas ojemna fördelning och de vid hvarje
Riksmöte i detta hänseende förnyade framställningar skulle anses förtjena att af Rikets Ständer behjertas, finnes, enligt Utskottets tanke, icke något annat sätt att för framtiden afhjelpa dessa olägenheter — så framt icke Staten skulle helt och hållet efterskänka denna inkomst — än att medgifva de skattskyldige rättighet att genom erläggande till Staten af räntornas efter vissa grunder bestämda kapital-värde, friköpa jorden från grundskatt, eller, med andra ord, grundskatternas kapitalisering.
Af de emot detta förslag vid föregående tillfällen framställda anmärkningar, har den, som hemtats från Statens financiela förhållanden i främsta rummet tilldragit sig uppmärksamheten och torde således här icke böra af Utskottet helt och hållet förbigås.
Man har nemligen framhållit omöjligheten för Staten att undvara grundskatterna, som utgöra icke allenast en lill beloppet betydlig, utan äfven den under alla omständigheter säkraste af dess inkomst-källor, då deremot de indirekta skatterna kunna till följd af tillfä!- 6 Slals-Utskollels Ullålande N:o 161. liga förhållanden vara underkastade betydliga omvexlingar.
Härvid synes dock åtskilligt vara att erinra.
Då neraligeu
Stats-verkets ordinarie inkomster, på hvilka stats-regleringeu tillförene hufvudsakligen grundade sig, under sednare tider, i ansende till de städse vexande stats-behofven, blifvit mer och iner otillräckliga, har deraf blifvit en följd, att de extra ordinarie inkomsterna fått en allt större betydelse och numera måste anses såsom den hufvudsäkligaste af Statens inkomst-källor.
Dä sålunda de ordinarie inkomsterna, enligt 1810 års Riks-stat, utgjorde omkring 50 procent af hela budgeten och ännu vid 1835 års Riksmöte nästan samma förhållande egde rum, uppgå de, enligt nu gällande Riks-stat, till ej fullt 33 ‘/Vdels procent.
Erfarenheten har dessutom visat, att grundskatterna just lill följd af det ojemna sätt, hvarpå de å den skattskyldiga jorden äro fördelade, ej kunnat bibehållas vid sitt ursprungliga belopp, och nästan vid hvarje Riksmöte hafva Rikets Ständer, i anledning af derom gjorda framställningar, funnit sig föranlåtue att efterskänka en eller annan af de skattebördor, som ansetts mest betun gande.
Sammanlagda beloppet af ilen minskning uti de ordinarie inkomsterna, som ifrån införandet af nuvarande statsskick, uppkommit genom sådana skatte-nedsättningar utgör för närvarande nära 1 million Riksdaler Banko årligen.
Då det nu kan med ali sannolikhet antagas, att de ordinarie inkomsterna äfven fortfarande komma att genom dylika eftergifter mer och mer förminskas, skulle, enligt.
Utskottets tanke, i financiel! hänseende vara för Staten fördelaktigast, att emot en fullt motsvarande kapital-ersättning afstå fran en stats-inkomst, som i annat fall torde utan ali ersättning småningom försvinna.
Beträffande åter verkställandet af en sådan grundskatternas inlösning och de betäukligheter, som i afseende derå blifvit framställda, kan Utskottet väl å ena sidan icke bestrida att, så länge de från äldre tider bibehållna invecklade grunderna för beskattnings-väsendet ännu icke undergått någon väsentlig förenkling, utförandet af en så genomgripande förändring i jordbeskaltuingen skulle hafva medfört en alltför häftig rubbning i de af ålder befintliga förhållanden; men sedan, i följd af de vid sednaste
Riksmöten i detta ämne fattade beslut, räntepersedlarne blifvit reducerade från ett antal af flera hundra till endast sju inom hela riket, och då hvarje hemmans grundränta vid skatteförenklingeus genomförande kommer att särskildt uträknas och fastställas till ett visst belopp, anser Utskottet otvifvelaktig!, att de sålunda redan verkställda åtgärderna skola i väsentlig mån underlätta utförandet af grundskatternas kapitalisering.
Förr än denna fråga af Rikets Ständer företages till slutligt afgörande, torde det emellertid vara nödigt att ett fullständigt förslag uppgöres, innefattande icke allenast de allmänna grunderna för dessa skatters inlösning, utan äfven en framställning af de särskilda åtgärder, som för verkställandet må finnas erforderliga; men då de för Statsutskottets behandling under innevarande Riksmöte ännu återstående ärenden ej medgifva Utskottet att åt denna fråga egna den tid och det arbete, som för uppgörande af ett dylikt förslag skulle erfordras och för öfrigt någon verkställighet häraf ej lärer kunna ifrågakomma förr än efter nästa Riksmöte, enär de rörande skatteförenkliugen meddelta Siats-Utskottets Uttalande S:o 161 7 beslut åtminstone icke före nämnde lid torde hafva vunnit allmän tillämpning, har Utskottet ansett sig biira föreslå, det Rikets Ständer, jemte anmälan örn de hos dem gjorda framställningar i ändamål att bereda den skattskyldiga jordens egare rättighet att friköpa jorden från grundskatt, emot erläggande på en gång eller under loppet af'flere år af ett kontant belopp, motsvarande dessa skatters, efter vissa grunder bestämda kapitalvärde, i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t, täcktes i Nåder vidtaga de åtgärder, som för en fullständig utredning af denna vigtisa fråga må finnas lämpliga.
Reservationer: af Herr Montgommery, R. N. G., som åberopade lnkomst-afdelniugens förslag till utlåtande, så lydande: “För Utskottet återstår således att taga i öfvervägande, huruvida de väckta förslagen om grundskatternas kapitaiisering och kronoskatte-jordens friköpande till frälse natur — betraktade endast för sig och utan samband med frågan om medels anskaffande till Statens jernvägs-byggnader, (såsom de äfven af (vänne motionärer blifvit framställde) — må förtjena afseende hos Rikets Ständer.
Härvid får Utskottet till en början erinra, att sistnämnda förslag, rörande endast kronoskatle-jorden, varit väckt vid flere föregående Riksmöten, men att Rikets Ständer, med bifall till Stats-Utskottets i ämnet afgifna utlåtanden, ansett samma förslag icke böra till någon åtgärd föranleda.
Några nya skäl eller omständigheter, som nu borde föranleda till ett annat yttrande, har Utskottet icke funnit vara af motionärerne anförda.
Den hufvudsakligaste olägenhet, som de nuvarande förhållandena ansetts medföra, och som städse blifvit åberopad till stöd för den påyrkade förändringen, är grundskatternas ojemna fördelning å de olika jordnaturerna.
Utskottet vill ej heller förneka, att under förflutna tider, då den lindrigare beskattade jorden endast kunde egas af en klass i samhället, detta förhållande innebar en verklig orättvisa.
Men sedan företrädes-rättigheten att besitta privilegierad jord nu mera upphört, och alla medborgare, utan afseende å börd eller stånd, ega lika rätt att förvärfva jord af hvad beskaffenhet som helst, synes befintligheten af de olika jordnaturerna ej vidare kunna vara någon samhällsklass till förfång, helst en längre tids erfarenhet redan visat, att Sveriges allmoge ej saknat tillfälle att årligen förvärfva en betydlig del af den privilegierade jorden.
Utskottet kan för öfrigt ej inse, att egaren af kronoskattejord, i följd af deu större grundskatten, skulle befinna sig i en ofördelaktigare ställning än den som besitter frälsejord, enär skattens belopp alltid måste hafva ingått i bestäm - 8 Slalv-Utfkollels Utlåtande A:o 1GU maude! af egendomens saluvärde.
Delta påstående kunde ege någon grund, i det fall alt skatten vore i förhållande till hemmanets afkastning, allt för hög, så au den återstående behållningen ej blefve tillräcklig för bestridandet af bruknings-kostuaden och egareus underhåll.
Men att sådant skulle i vårt land (annat än möjligen undantagsvis och till följd af alldeles tillfälliga förhållanden) inträffa, har icke blifvit visadt eller ens uppgifvet; och örn, på sätt en af motionärerne anfört, grundskatten betraktas såsom en hemmanets skuld till Staten, så bör vid förevarande frågas bedömande icke heller förbises, alt nästan alla egendomar oaktadt denna skuld till Slaten, kunnat intecknas och anses innefatta full säkerhet för betydliga fordringar af såväl hvpotheks-föreningar, som enskilde personer, hvilken omständighet, i förening med jordens allt mer stigande värde, nogsamt ådagalägger, att grundskatterna ej arn särdeles betungande och icke utgjort hinder för jordbrukets framsteg och förkofran, vid hvilket förhållande de gjorda fraraställningarne icke kunna, från denna synpunkt, vara af behofvet påkallade.
Att åter bifallandet af de i detta afseende väckta förslag skulle för det allmäuna medföra ganska betänkliga följder, torde lätteligen inses.
Om nemligen den grundsats, som man här vill göra gällande, — fullkomlig jemlikhet i rättigheter och skyldigheter för all jordegendom — skulle godkännas och föranleda till grundskatternas borttagande, kau Utskottet icke betvifla, att inom kort samma yrkande komme att framställas i afseende å de rättigheter och skyldigheter, som grunda sig på det s. k. indelningsverket.
Enahanda skäl synas äfven härför kunna åberopas; ty om det skulle anses utgöra en orättvisa, att ett hemman är åsatt högre grundränta än ett annat af samma storlek och beskaffenhet, så vore det lika litet rättvist, att rustuings- eller roterings-besväret tyngde olika på olika hemman.
Men då det icke lärer vara möjligt att åstadkomma en fullkomligt lika fördelning af dessa besvär, skulle man säkerligen äfven i sådant hänseende påyrka rättighet för vederbörande jordegare, alt genom löseskilling friköpa sig från berörde onera, hvilka, likasåväl som grundskatterna, kunna anses vara en skuld till staten.
Medgåfves det förra, torde det sednare svårligen kunna nekas; men Utskottet tror sig emellertid kunna antaga, att äfven de, som önska framgång åt förslaget om grundskatternas kapitalisering, skulle finna betänkligt att åt frågan gifva denna utsträckning, hvartill dock den åberopade grundsatsen följdriktigt måste leda.
I öfrigt och ehuru, såsom man ofta anmärkt, grundskatterna numera utgöra endast en mindre del af samtliga stats-inkomsterna, hvarföre deras bibehållande förmenas vara mindre vigtig!, får Utskottet likväl härvid erinra, att just denna del är deu, hvilken Staten under alla händelser säkrast kan påräkna, då deremot tull-afgiften och öfriga extra ordinarie inkomster kunna, i följd af tillfälliga förhållanden, blifva underkastade betydande omvexiingar.
Det torde således icke vara välbetänkt att i främsta rummet beröfva Staten dess säkraste iukorast-källa, helst det kan antagas, att det kapital, sorn genom grundskatternas amortering komme att stats-verket tillflyta, skulle, såsom några af motionärerne jemväl åsyftat, blifva användt lill jernvägs-byggnader eller andra allmänna - I Stats-Utskottets Utlåtande N:o 161. 9 manna företag och således inom kort lid vara förskingradt, i hvilket fall hela statsregleringen måste grundas på tillfälliga inkomster: ett förhållande, som, enligt Utskottets tanke, skulle medföra flera väsentliga olägenheter.
Om likväl dessa betänkligheter skulle anses icke förtjena afseende, synes dock en nödig omtanka fordra, att en af Statens vigtigaste inkomster åtminstone icke förr må gifvas till spillo, än man förvissat sig att den uppkommande bristen kan betäckas genom motsvarande tillökning uti de öfriga inkomsterna; ■— men Utskottet har allt. skäl att befara, alt de mångfaldiga utgifter, hvilka för nästkommande statsreglerings-period redan äro af Rikets
Ständer beslutade och än vidare torde under delta Riksmöte ifrågakomma, skola taga i anspråk alla Statens påräkneliga inkomster och att stats-verket icke heller för framtiden torde lemna tillgång lill en så väsentlig minskning af dess inkomster, som ifrågavarande förslag förutsätter.
Af alla dessa skäl finnér Utskottet sig föranlåtet hemställa, att de väckta frågorna, angående grundskatternas kapitalisering och skattejordens friköpande till frälse-natur, ej må till någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda.® Häruti instämde Friherre Leijonhufvud, B.
A-, Herrar Gripensvärd, J. 0., Lannerstjerna, A, von Printzencreutz, B. IV., och Biskop Annerstedt, samt Prostarne Tellbom, Melander, Malmstedt, Berlin, Holmberg och Ljunggren.
Af Riksdags-fullmäktigen Matts Pehrsson från Stockholms län, som ansåg att Utskottets tillstyrkan bordt erhålla följande lydelse: “att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:l täcktes, under tiden intill nästa Riksdag, låta utreda frågan, huruvida och på hvad sätt tillfälle må kunna beredas för kronoskattejordens egare, att, då sådant af dem önskas, genom erläggandet af ett kapital, motsvarande det efter vissa fastställda grunder uträknade värde å de hvars och ens hemman eller hemmansdel påförda årliga och till belopp bestämda grundskatter, göra sina egande hemman och hemmansdelar fria från skyldigheten att dessa skatter framgent utgöra, samt alt Kongl. Majit, vid meddelandet af resultatet af denna utredning, täcktes för Rikets
Ständer framställa förslag angående sältet för de, med anledning af sålunda verkställd skattelösen, (ill stats-verket ingående kapitalers framtida förvaltning, äfvensom angående användandet af den genom sådana medels förräntning uppkommande årliga tillgäng.
® — Häruti instämde hufvudsakligen Herr Henschen, L. P. Herr Bildt, D G. och Herr Doktor Gumaelius anmälde, att de ej deltagit i behandlingen af denna fråga inom Utskottet.
Ulli. lill il.
Prot. 1856 åf 1857.
4 Sami. 1 Afd. 3 Band, 10 Haft. STOCKHOLM, tryckt hos J. w.
Lundberg, 1857. Stats-Utskottets Memorial JYl Kia. N:o 162.
Ank. till Exp.-Utsk. ct.
Ifi Nov». 1857, kl. i e. m.
Memorial, angående m rättelse i Stats-Utskottets Utlåtande M 148.