Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Petterssom fästat det vilkor, att borgen borde ställas för skjutspenningar och nödigt tractamente, styrkt af Konungens Befallningshafvande eller Magistraten i orten; dels. att Mästare vid Gesälls antagande bör i vittnens närvaro med honom upprätta contract oms arbetstiden, hvarunder Gesällen icke må afskedas, derest han icke befunnes- oordentlig eller oärlig, då förhållandet skulle uppgifvas hos Polisen i städerne eller Konungens Befallningshafvande å landet , hvilka egde alfe Gesällen såsom försvarslös behandla; anseende Niclas Jönsson ett sådant arbetsbeting emellan Mästare och Gesäll icke måtte slutas på kortare tid ärr ett halft år; Här för utan < har Niclas Jönsson.! yrkat,, att de Gesäller,, sorn. under ett års förlopp icke begagnats i någon Mästares arbete eller egde annat laga försvar , mätte såsom andre försvarslöse personer behandlas,, samt deras Gesällbref under sådane förhållanden icke anses medföra rättighet till vidare kringvandring; samt Péhr Pettersson vidare föreslagit följande stadganden: att det skulle åligga Mästare, sorn från utrikes ort införskrifva Gesäller, alt vid den öfverenskomna legolidens slut dem till sin hemort återsända; att det borde ligga Commerce-Gollegii samt Magistraternes och Skrå-Embetenas vårdnad å , att ingen utlänning måtte tili Svensk Mästare antagas; samt slutligen,, att hvar och; en,, sorn i trenne; Eag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltens Betänkande3 N.-o 22. 3 år varit Gesäll, måtte ega rättighet att blifva borgare, då lian uppfyllt livad Lagen honom ålagdt, hvadan allt accord om rättigheters hyrande borde strängligen förbjudas.
Utskotten, som tillika tagit kännedom af de vid remisserna af motionerne uti de resp.
Stånden gjorde tillägg och erinringar, hafva funnit detta vigtiga ärende kräfva en serdeles uppmärksamhet.
Det lärer nemligen beklagligtvis icke kunna bestridas, att den frihet, Skrå-ordningen medgifvit Gesäller, att obehindradt af bestämda arbetstider söka och antaga arbete, hvarmed egentliga afsigten varit att bereda deras egen förkofran i arbetsskicklighet samt spridandet deraf, blifvit i hög grad missbrukad samt urartat till verkligt sjelfsvåld.
Man torde dock icke böra helt och hållet lägga Skrå-ordningen detta missbruk till last, efter sorn den innehåller åtskilliga föreskrifter, att förekomma så kallad spatsergång samt godtycklig uppsägning å Gesällernas sida, hvilka dock icke blifvit noga iagttagne.
Det förekommer nemligen sannolikt, att
Mästare mången gång funnit uträkning dervid att hålla deras arbetare på så rörlig fot, sorn möjligt, hvarigenom tätare ombyten och ömsesidig osäkerhet, till men för handtverkeriens uppkomst och idkarnes önskvärda stadga, kommit att inrota sig.
De häraf uppkomne förderfliga olägenheterne för hela samhället ligga nu i öppen dager och hafva blifvit allmänt öfverklagade i hela Riket.
Sådane äro: det förhållande att arbetsföre
Gesäller kringvandra landel hela åratal, utan att någorstädes hafva blifvit använde i arbete; att de esomoftast hvarken blifvit i mantal antecknade elier fullgjort beväringsskyldigheten; att de icke sällan besvära Rikets invånare med betlande, under hot och pockande; att de merendels, sedan arbetskraft och helsa under sådant kringströfvande blifvit förspillde, på ålderdomen falla barmhertighets-anstalterne till last, eller ock någon gång, efter det lättjan och okynnet tagit öfverhanden , öka antalet af uppenbara eller hemliga förbrytare.
Då sålunda en samhällsclass utbildat sig, hvilken dock noga bör skiljas ifrån de mera stadiga och för framtiden omtänksamme Handtverksgesäller, som vanligen eftersökas på verkstäderne och hvarifrån Handtverks-Borgerskapet gemenligen förstärkes, lärer det i sanning möta svårigheter att utfinna några lämpliga medel , hvarigenom det öfverklagade onda må hejdas samt bättre utsigter för framtiden kunna öppnas.
Lyckas man också till någon del derutinnan , lärer man likväl, tyvärr! få beräkna ett icke fåtaligt antal af nu kring landet vandrande Gesäller såsom ett Öfverskott, hvilket är för handtverkerien alldeles onyttigt och med möda torde kunna återbringas till gagnelig verk - 4 Läg- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N.-o 22. samhet utan sannolikt, hvar på sin ort, hemfaller lill de allmänna barraber tighets-in rälln ängarne.
De förslag, hvilka Ridderskapet och Adeln samt Preste- oell BondeStånden, vid 1823 års Riksdag* uppgjorde till ordning för Handtverkerien, äfvensom Borg re-Slåndet vid i83o års Riksdag, och Kongl.
Co mm er ceGollegium sedermera år l836 utarbetat, innehålla åtskillige stadganden i förenämnde hänseenden, som Utskotten tagit i öfvervägande.
Då Utskotten emedlertid icke kunna för deras del gilla den åsigt, alt Gesäller böra ställas under Tjenstehjons-stadgan, hvarigenom de mera bemedlade classerne möjligen skulle afskräckas ifrån att egna sina söner åt de industriela yrkena, samt den mera utbildade arbetsskickligheten underkastas allt för stort tvång och beroende, helst icke eller den i lag bestämda legetiden torde med Mästares och Gesällers ömsesidiga belåtenhet instämma, hafva Utskotten måst vara betänkte på annan föreskrift härutinnan, samt mera omfattande stadganden.
Dessa hafva Utskotten trott sig finna uti det af serskilde Commitlerade för fattigvårdens reglerande framlagde förslag, som till stor del grundar sig på den i flera, främmande länder rådande lagstiftning i ämnet.
Några smärre afyikelser hafva Utskotten tillstyrkt, hvilka torde af sig sjelfve rättfärdigas.
Enär ock berörde förslag redan befinner sig i hvarje Ständs-ledamols händer, hafva Utskotten icke ansett erforderligt att upprepa de sakrikt utvecklade motiven till detta utlåtande, hvilka följagtligen åberopas.
Pä grund af hvad Utskotten sålunda anfört, tillstyrkes alltså att Rikets Höglofliga Ständer måtte hos Kongl.
Majit i underdånighet anhålla om utfärdandet af en allmän författning, hvarigenom åtskillige förhållanden, Mästare och Gesäller emellan, samt i afseende på de sistnämndes skyldigheter kunde bestämmas, stödjande sig på följande bufvudgrunder: aj) Att Gesäll bör arbeta hos mästare eller vid jabrik- eller manufackturverk, minst Irenne månader, oberäknadt 14 dagars pröfvotid, ef ter hvars förlopp contract skall upprättas, med en månads ömsesidig uppsägning före afflyttn in g sdagen, som, lika med antagningen, icke bestämmes till vissa årstider ; b) Att contract må kunna upprättas äfven för längre tid med samma uppsägningstid ; c) Atti derest uppsägning icke å någondera sidan eger rum, contractett anses prolongeradt för ytterligare trenne månader; ri ) Alt Gesäll, sorn vistats inom Riket, men icke kan styrka att han under sednast fortgångna sex månaders tid varit stadd i arbete hos Mästa - Lag—samt Allin. Besv.- och Ekön.-Utskottens Betänkande, IV.-o 22. re eller Idkare, skall, derest laga förfall ej kan styrkas, anses och behandlas såsom, lösdrifvare; ej) Att Gesäll, sorn tredskas, att emot vanlig arbetslön emottaga honom erbjudet arbete hos Mästare eller Idkare, skall på lika sätt behandlas; Q Att på samma sätt med honom förf ares, om han ej kan styrka att han, vid sednast förrättad mantalsskrifning, blifvit behörigen anmäld, äfvensom att han, sä vida han är beväringsskyldig, vid beväringsmönstring sig inställt, hvarom bevis bör i vand ringsboken antecknas; g) Att Gesäll alltid skall vara försedd med Prestbetyg och Sundhets- - bevis dä han reser; samt slutligen ii ) skall ega rätt att begagna gästgifvare-skjuts.
Derjemte hafva Utskotten ansett till ändamålet mest ledande om för resande Gesäller serskilda så kallade vandringsböcker kunde inrättas i likhet med hvad flerestädes i främmande länder med framgång är vordet föreskrifvei, uppställde enligt nedanstående formulaire, och tillika innehållande nedan stadgade reglor, om hvilkas fastställande och kungörande till efterlefnad, ölskotten likaledes hemställa, alt Rikets Ständer behagade till Kongl. Maj:t framföra deras underdåniga önskan, Formulaire.
Pass- eller Vandrings-bok, innehållande ..... . sidor, och utfärdad för . . Gesällen . . ... ..... .
. vid afresa från .......
Andra sidan; Innehafvarens Födelseort, Ålder, Längd, Ansigte, Hår, Panna, Ögonbryn,, Ögon, Jfäsa,, ■6 HLa%- samt .Allm.
Besv.- och Ekon,-Utskollens Betänkande, lV:o 22.
Kinder, Mund, Tänder, Haka, serskilda kännemärke, Egenliändiga namnteckning.
Tredje sidan.
Innehafvaren liar erhållit denna vandringsbok efter af lemnande af de i nedanstående -efterrättelser föreskrifna betyg, och har att ställa sig nämnda efterrättelser till noggrann åtlydnad.
N. . . . . • den ........ 18 . . N. N. ^Stämpel) 1:0.
Gesäll, infödd eller utlänning, som inom Sverige utlärt, eller såsom Gesäll arbetat och önskar resa till annan ort, åligger att utlaga vandringsbok vid första resans anträdande. 2:0.
Vandringsboken, som gäller för hela den tid en Gesäll bär i landet befinner sig på resan, är Gesällens enda pass.
Med resande Gesäll, sorn saknar vandringsbok, förfares såsom med annan passlös resande. 3:o.
Till vandringsboks erhållande inställer sig Gesällen hos Magistraten i den stad, hvarifrån resan anträdes, uppgifve ort, dit han vill färdas, och aflemne afsked från den Mästare, Fabrikör eller Manufacturist, hos hvilken lian utlärt eller sist arbetat, innehållande följande intyganden: 1:0 Att
Gesällen är nykter och i öfrigt af oklanderligt uppförande; 2:0
Att han hos afskedets utgifvare är skuldfri och från honom ledig att annorstädes söka arbete; 3:o Att han eger 6 R:dr 32 sk.
B:eo, jemte nödiga kläder, samt linne till minst 3:ne ombyten.
Lag- sami Allm, Besv.- och Ekon,-Utskottens Betänkande^ N.o 22i - T 4:o. Till Gesäll, som icke kan framte de här ofvan omnämnda' intyg,, mä’> vandringsbok ej utgifvas. 5:o.
Gesäll aflemnat ofvannämnde betyg, eller sist5 påföljande söcknedag, eger han att emot lösen, sorn ej får öfverstiga 3a sk.
B:co, hos Magistraten utbekomma vandringsboken, bunden i varaktigt band, och försedd med de deri antydde upplysningar.
Vid bokens emottagande teckne han inför den myndighet,, som densamma utfärdat,, sitt- namn på antydt ställe i bokem 6:0.
Resan anträdes ofördröjligen och fortsattes utan' onödigt uppehåll den kortaste vägen till lands eller sjöss, efter den resandes eget val. 7:0.
De,, hvilka det, enligt lag och författningar, tillkommer att hafva uppsigt på resande, egai att af resande Gesäll fordra vandringsbokens uppvisande 8:0-
Vid genomresande af Stad,, inställe sig Gesäll hos Magistraten samt der Embete eller Societet finnes hos Åldermannen eller Hufvudmannen, och uppvisa vandringsboken till påteckning.
I händelse af vederbörandes frånvaro ege Gesäll att få' sådan' påteckning; hos Gästgifvaren.- 9:0.
På den ort, dit resan,, vid vandringsbokens uttagande eller vid ny resas anträdande, blifvit’ bestämd, uppvise Gesällen boken inom tjugufyra timmar efter ankomsten, i stad hos Magistrat, på landet hos Pastor eller Kronobetjent,, och intyge de uppvisningsdagen.
Först när detta skett ege Gesäll att söka arbete, och hans aftal om arbete giltighet.-
Tid dertill ege han fyra dagar^ efter bokens' uppvisanda. 10:0.
Finner eller antager Gesäll icke arbete på den ort, dit resan blifvit Bestämd, inom den i nästföregående punkt dertill lemnade tid, anmäle sig då. genast till vandringsbokens påtecknande för resa till annan ort. 8 [ 'Lag- I KO. Kan Gesäll erhålla arbete på någon annan ort, än den, dit hans resa, enligt vandringsboken, är bestämd, ege han att sådant antaga, sedan behörig anteckning, enligt <yde punkten, föregått, 12:0, Fabriksegare eller annan å landet bosatt och dertill berättigad person, sorn i arbete antager en Gesäll, bör, senast inom åtta dagar derefter, göra anmälan derom hos Pastor och närmaste Kronobetjent, samt antagandet genast antekna i Gesällens vandringsbok. 13:o.
Kär resande Gesäll träder i arbete, aflemne han alltid sin vandringsbok, emot qvitto, om så åstundas, åt den, som honom i arbete tager.
Efter arbetstidens slut ege han att genast återfå vandringsboken, hvari den, som hans arbete begagnat, anleckne , huru länge Gesällen' hos honom arbetat., samt huru han sig derunder förhållit. 14:0- Då Gesäll arbetat på någon ort och vill derifrån afresa , bör iian inställa sig hos Magistraten i stad , eller hos vederbörande Kronobetjent på landet., försedd med de betyg, som, enligt tredje punkten, erfordras för vand ringsboks erhållande, och blifve hans afsigt, jemte bestämmelseorten, kostnadsfritt antecknad i vandringsboken.
Allt tiggeri vare resande Gesäll strängligen förbjudet; men skulle han det oagladt tillåta sig sådant, ege den , af hvilken han tigger, att fordra vandringsboken och deruti förhållandet anteckna.
Vid en sådan anteckning bör den, som gör densamma, tydligen utsätta namn och yrke samt stället och dagen, då tiggeriet skedde. r6:o.
Med resande Gesäll, som tigger, förfare ortens Myndigheter i öfrigt, enligt gällande Författningar mot tiggeri. 17:0.
Blifver Gesäll för andra gången beträdd med tiggeri, då fråntages honom - Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Vt skol tens BetänkandeN.o 22. 9 norn vandringsboken af vederbörande Myndighet i stad och pä landet, och behandlas han derefter såsom lösdrifvare. i8;o.
Alla i vandringsboken tecknade intyg böra, för att anses giltiga, vara egenhändigt underskrifna och alla Embets-myndigheters bekräftas med Embetets sigill (svartstämpel).
De i dylika betyg förekommande numertal gälla endast, då de utskrifvas med bokstafvera I9:o Förfalskningar i vandringsbok straffas, enligt allmän Lag, såsom annat förfalskningsbrott. 20:0.
Vill Gesäll, efter återkomsten lill den stad, der han sin vandringsbok uttagit, återbekomma de vid samma tillfälle aflemnade betyg, vare det honom icke förvägradt, sedan betygen blifvit öfyerkorssade och i vandringsboken antecknats, alt han dem återfått. 21:0.
Blifver vandringsbok så fullskrifven, alt endast sista sidan återstår, ege •innehafvare^ att anmäla sig om utbekommande af en ny, hos närmaste Magistrat, som å den gamla bokens sista sida intyge , att ny bok blifvit utfärdad, och å den nyås första oskrifna eller otryckta sida , att boken utgör fortsättning af en äldre, samt, i bägge, dagen, då förnyelsen egt rum.
Den gamla boken annulleras medelst ett tvärstreck öfver hvarje sida. 22:0.
Gesäll, som rest på sitt yike och vill blifva Mästare, bor vid ansökningen derom bifoga alla sine vandringsböcker^ och ege vederbörande att vid pröfning af skälen för ansökningen äfven fästa afseende på vandringsböckernas innehåll.
Igenom hvad
Utskotten sålunda föreslagit, anse sig Utskotten hafva fullständigt besvarat, hvad de meddeldte motionerne hufvudsakligen åsyfta, och lärer, hvad om mästerskaps vinnande eller uteslutande derifrån föröfrigt uti Pehr Petterssons motion anföres, vara lill fullo besvaradt igenom Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 39 , i afseende på näringsfriheten.
Jlih. till R.
Prot. 184.0. 7 Sami. 2 Afd. 6;te Haft. 10 Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betackande, N--o sX Reservationer.
Af Herr Contracts-Prosten Gumcelius: ”Emot föreskriften i eyde punkten af ofvanstående, förslag, att Gesäll, inom 24 timmar efter ankomsten, skall på landet hos Pastor eller Kronobetjent uppvisa sin vandringsbok och erhålla deras intyg om uppvisningsdagen, får jag, hvad bokens uppvisning hos Pastor beträffar, mig reservera.
Åtgärden är så rent af polis-natur, alt det synes vara både ändamålsenligast och lämpligast, att presterskapel från denna nya, för deras embete fremmande, befattning befrias.” Häruti instämde Herr Friherre Krcemer, Herr Biskop Butsch, Herr DomProsten Elmgren, Professoren Grafström, Lector Laurenius, samt Prostarne Bergqvist, Örnberg och Lalin.
Af Riksdags-Fullmägtigen Zetterberg från Stockholms Län:
UYIot Utskottens förslag lill stadgar, i afseende på Gesällers k ring vandi ande, får jag anmäla min reservation.
Gillande principen, anser jag likväl
Utskotten hafva gått alldeles för långt i reglementerande, hvarigenom Författningen, i stället för att göra nytta, skall eluderas och röna lika öde med andra sådana Författningar, hvilka efter några år öfverlemnas åt glömskan.” N:o 23.
Aok. till Expv Utsk. d. 14 Dccernbr, kl. j c. tit.
Betänkande, i anledning, af väckte frågor om förändring i skyldigheten att bygga och underhålla vägar och broar..
Under yrkande af lindring i den hitintills jordbruket ensamt tryckande bördan af väghållnings-besväret och detsammas j.emii.are fördelande, hafva inom Riks-Stånden blifvit väckte följande, lill Utskotten remitterade,, motioner, nemligen: i:o Af Herr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolf: alt vägpenningar måtte stadgas på de allmänna vägar, som äro svårast att underhålla.
>..fc 2:0 Af Herr Professor Geijer, som, i sammanhang mell dess motion rörande gästgifveiiskjutsen, föreslagit,:
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskollens Betänkandet N.o u3. 11 a') alt hvarje med skjuls resande måtte betala 8 sk.
Banco för milen i väghållnings-penningar, som uppbäras af Gästgifvaren, samt em olla gas ocb controlleras efter dagboken mänadtligen af Rronobeljeningen; b') häraf bildas af Konungens befallningshafvande i hvarje
Län en väghållnings-cassa för Länet, för förvaltningen hvaraf lagliga conlroller må föreskrifvas, men som icke finge användas förr, än den hunnit samlas lill ett betydligare belopp, ocb äfven då till en början, och tills den kan få en allmännare användning, endast lill understöd för anläggningen af nya vägar inom Länet, der sådane af behofvel påkallas, eiler de gamlas nödiga förändring, eller till hjelp åt communerne vid kostsammare brobyggnader. 3:o Af Herr Doctor Morén: att vägbyggnadsskyldigheten mätte öfverflyllas från jorden till allmän bevillning eller allmänna bidrag, så att icke jorden ensam, utan alla näringar, alla medborgare-classer komme att laga del uti underhållet af en inrättning, som för alla är behöflig.
Ingen rubbning uti nuvarande förhållanden beböfde, efter motionärens tanke, derföre ske, ingen generande, knappt någon märkbar nyhet införas.
Samma jord, som nu vägarna bygger, eller den närmast belägna , skulle fortfara att vägarne bygga, men emot billig ersättning af allmänna medel.
Rikets lagstiftning ålåge alt gifva den allmänna anordningen, bestämma vägarnes gradering ocb ersättningen för hvarje grad, samt anslå en måttlig summa till understöd för de Län, hvilka möjligen vore eller blefve betungade öfver sin förmåga.
Länen sjelfva åter kunde, såsom redan sker med Curhusmedlen, pröfva behofvet och besluta afgiftens belopp.
Tillsynen öfver vägarne fortfore oförändrad , debitering ocb uppbörd förrättades af vanliga tjenstemän i vanlig ordning, liqviden skedde vid krono-räntornes erläggande, genom afkortning.
De Län, hvilka icke mägtade hjelpa sig sjelfva, finge hos Kongl. Maj:t i underdånighet söka understöd utur den afsatta fonden.
Jordbrukets börda vore i allmänhet lättad, månget hemman tillskyndades en hittills saknad förtjenst, hindren för rörelsens ocb industriens framgång undanröjdes, och beskattningen blefve i denna del jemnad efter fordringarna af lättvisa och billighet. 4;o Af Herr Langenberg : a')
Alt alla egentligen resande, som färdas med gäslgifveriskjuls, målte åläggas betala en väg-gärd af i å 4 sk.
Brco milen per häst, som erlägges vid hvarje skjutsombyte för den väglängd, som skall befaras, uppbäres af Gästgifvaren mot skäligt arfvode af omkring 6 proc., controlleras efter dagboken af Kronofogden samt insattes i Länets Landt-Ränteri; H samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, IV.o 23. b) Alt de, sora transportera loror, skola erlägga en afgift af 2 sk. per lass på milen för en häst; c) Att all väghållning barde districtsvis genom auetioner ställas på entreprenad, och hvad, som bruste i underhållskostnadens ersättning genom förenämnde väg-gärd, skulle fördelas på landets och städernas jord värde efter samma grund, som Bevillningen utgår. 5:o Af Henric Hansson från Elfsborgs Län: att resande, som begagna gästgifveriskjuls, skola erlägga en afgift af några skillingar per mil, som Gästgifvarne skulle uppbära och en gång om året redovisa, till fördelning härads vis på de väghållningsskyldige. 6:0 Af Lars Larsson från Elfsborgs
Län: att antingen en lämplig ersättning af Statsmedlen måtle anslås till lättnad i väghållningsskyldigheten, att fördelas i mon af väghållningens svårighet; eller ock helst, att motsvarande lindring uti hemmanens bevillning efter 2:dra Artikeln måtte jordbruket förunnas. 7:0 Af Johan Olof Dahlberg: att underhållsskyldigheten af vare sig lands-, härads- eller socknevägar icke må betunga jordbruket ensamt, utan tillika fördelas på alla skattlaggda verk, såsom bruk, qvarnar, sågar, m. fl. inrättningar. 8:0 Af Eric åndersson från Stora Kopparbergs
Län: alt grufvu-egara måtte åläggas, efter grufvornas innehafda värde, deltaga i vintervägars underhållande. g:o Af L,ars Pettersson från Blekinge Län: att
Lotshemmans frihet från deltagande i underhåll af allmän landsväg mätte upphöra. 10:0 Af Jöns Ersson från Vermlands
Län: att skyldigheten att bygga och underhålla lands- och häradsvägar måtte hädanefter bestämmas efter det värde, som åtföljer jord, bergs-, jern-, qvarn- och sågverk m. ro., blifvit dessa lägenheter åsatt eller framdeles kan åsättas i och lör bevillning* utgörande. 11:0 Af Peter Jonsson från Calmar Län: att det vite 3 R:dr 16 sk.
B:co, som Konungens Befallningshafvande stadgat, utom böter efter Lag, för den, som icke hade sina vägstycken, så väl vinter- som sommartiden, i lag-gildt stånd, måtte i allo upphäfva*; och att Krono-åklagare icke måtte ega att göra åtal i något fall, innan Fjerdingsmannen förut den väghållningsskyldige om fullgörande af sin pligt påmint; hemställande motionären, att
Länsman måtte ensam vara åklagare i alla de delar, som röra väganderhållningen.
Eagr- samt Allm. Besv.- och Ekon.-U t skottens Betänkande■, N.o 23. 13 Dessa framställningar hafva Utskotten tagit under öfvervägande, dervid Utskotten jemväl inhemta!, det lill en del enahanda förslag varit vid föregående Riksdagar vaekte utan att vinna Rikets Ständers bifall.
Hvad nio-' lionärerne nu i den generela frågan om väghållningen andragit, låter hänföra sig till tvänne alternativ: antingen att väghållningsskyldighelen skall fullkomligen skiljas från jordbruket, för hvilket fall vägpenningar, väghållningens läggande på allmänna bevillningen och dess verkställande genom entreprenad-auclioner blifvit föreslaget; eller oek att väghållningsbesvärel måtte fördelas på jorden efter förändrade grunder, i hvilket afseende yrkats, det Bevillningsvärdet mätte utgöra grunden för deltagandet, samt att bruk, qvarnar, sågar, med flere sådane inrättningar och lägenheter, måtte efter sitt värde i väghållningsskyldighelen ingå.
Hvad beträffar väghåliningsskyldighetens fullkomliga skiljande från jorden, så hafva motionärerne sjelfve icke kunnat för sig fördölja, att deremot förekomma flere vigtiga betänkligheter, och Utskotten kunna icke tillstyrka en sådan åtgärd.
Ända ifrån äldsta tider har denna skyldighet ålegat jorden, enligt den enkla rättsgrund, att den, som njuter en fördel, äfven mäste vara underkastad det dermed förknippade besvär.
Vägarne voro nemligen i början endast jordegarne till nytta och för dem behöflige; det kunde följaktligen icke komma i fråga annat, än att vägarne också skulle af dem anläggas och underhållas.
Med odlingens framskridande har väl en förändring häri uppkommit och mångå andra än jordegarne begagna nu vägarne; men föihållandet är dock ännu så till vida detsamma, att jordegarne hafva förnämligaste nyttan och behofvet af dem; ty, huru talrika än de resande må i senare tider hafva blifvit, är deras antal icke dess mindre en obetydlighet i jemförelse med den trafik å vägarne, sorn eger rum genom Rikets hela jordbrukande befolkning; och hvad varu-transporten beträffar, är det klart, alt, då jordbrukets alster utgöra den ojemförligen största delen af Rikets hela produclion, och landtraannen , genom sin långt öfvervägande talrikhet framför öfrige sarohälls-classer, också är den ojemförligen störste consumenten af varor, jordegarne äfven ur denna synpunkt måste hafva största nyttan och behofvet af vägarne.
Men principen, att den, som förnämligast har behofvet och njuter fördelen af en sak, äfven måste vidkännas thy åtföljande kostnad och tunga, ligger till grund för utgörandet af flere andra allmänna besvär.
Sålunda åligger hus- och jordegare i stad alt ensamme underhålla gator och vägar, ehuru desamma af ojemförligt flere begagnas: