Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
J a g genmälde någonting, och jag fick ännu ett intryck, som jag icke glömt: » Tycker ni det? » blef svaret, åtföljdt af en lång, forskande, fast blick.
På porträttet i dagens nummer tycker jag mig återfinna denna långa, fasta blick.
Nästa gång, vi sågo hvarandra, var Gu- staf af Geijerstam bosatt i Stockholm.
Född 1858, tog han 1877 studentexamen i Upsala, två år efteråt filosofie kandidat- examen, och 1883 skedde öfverflyttningen till Stockholm.
Förstlingsarbetet G r å - k a l l t hade sett dagen ett år förut, och samlingarna S t r ö m o l n och F a t t i g t F o l k s första del publicerades, den första under året för öfverflyttningen, den andra året efteråt.
Det är också a t t märka, a t t U r s a m t i d e n, de litterära essayerna, tillhör samma öfverflyttningsår, och här- af kan man lätt förstå, a t t den nykläckte filosofiekandidaten utvecklade denna feber- aktigt kraftiga verksamhet, som alltsedan utgjort ett af grunddragen i hans tempera- ment.
J a — jag kallar denna verksamhets- ifver en del af hans temperament • — jag har lärt mig a t t t r o på hans f örfattarför- måga, först ocäi främst på grund af v i t a - l i t e t e n.
Hvarje nytt uttryck lyckas G. af Geijerstam — • jag ämnar i denna upp- sats ibland a t t för korthetens skull beteck- na honom med vännernas omtalsnamn G. af G.
— a t t omsätta och göra till sitt, lika hastigt som du eller jag äter upp en chateaubriand.
Liknelsen är så fullt all- varsamt menad, a t t jag ofta förvånad stir- rat p å G. af G., när han meddelat mig, a t t han varit gripen af ett ämne, som man ej just ansett ligga inom hans sfär.
I detta afseende erbjuder hans författarskap stän- diga öfverraskningar.
Medusas huf- v u d var en sådan, Y t t e r s t a s k ä r e t kom som en följd af en sommarvistelse på Käringön.
Angående V i l s e i lifvet och hans sista skildring L yc k 1 i g a m ä n -
— 2 — n i s k o r skulle h a n knappast själf k u n n a redogöra, h v a r i f r å n de k o m m i t.
H a n v i l l ej g ä r n a höra t a l a s om, a t t h a n har v ä x l a t s t å n d p u n k t, t. e x.
a t t M e d u s a s h u f v u d ä r ett o m s l a g från h a n s förra realistiska genre till en mystisk.
H a n behöfver icke vara rädd — kraftenheten är h a n s väsens grundval, o c h o m h a n är m ä r k v ä r d i g, är det framför allt g e n o m energien.
G a n s k a karaktäristiskt var för öfrigt vårt första sammanträffande i Stockholm.
Jag träffade en person en dag i n o m skål och v ä g g, s o m h ä l s a d e.
» Jag är Geijerstam, » sade han.
J a g kände genast igen honom.
» Och i h v i l k e n e g e n s k a p ä r n i h ä r?
» » S o m litteratör.
N i vet, jag har någorlunda slagit i g e n o m m e d G r å k a l l t.
J a g t y c k t e d e t blef för o h y g g l i g t i U p s a l a.
J a g ä m n a r för- s ö k a a t t l e f v a p å s k r i f t s t ä l l a r s k a p e t.
» » Ni m e n a r t i d n i n g s s k r i f v e r i.
» » Ja ä f v e n d e t k a n - s k e, m e n f r a m f ö r a l l t — • s k r i f v a b ö c k e r, p j e s e r, h v a d v e t jag. » K a n s k e s k u l l e d e t t a från en annan m a n verkat löjligt.
Jag m ä t t e h o n o m emellertid från hufvud till fot.
D e t var n å g o t af svensk Björnson och af en g l a d gut.
Så kände h a n och jag, a t t vi m å s t e bli vänner, o c h så blefvo vi det, o c h den vänskapen har hållit färgen tills dato, ehuru vi h a grälat så tappert s o m några.
E n vacker dag k o m Geijerstam och förkun- nade mig, a t t n u var h a n förlofvad.
Hans dåvarande f ä s t m ö är hans nuvarande hu- s t r u • — d å v a r a n d e f r ö k e n W a h l e n k a m p.
» Men d u har i n g a f a s t a inkomster? » D e t är r o l i g t a t t s e G. a f G. i s å d a n a ö g o n b l i c k, då h a n har satt sin viljekraft in på någon- ting.
H a n blir mild, och h a n lägger sin h a n d m e d n å g o t af en björnrams s m e k s a m - h e t p å e n s a x e l.
» K ä r e vän, » s ä g e r h a n, » du b e g r i p e r i n t e e n s m u l a f d e t d ä r.
F ö r d e t f ö r s t a v e t d u i n t e, h u r b i l l i g t d e t är.
För det andra har du icke hört, a t t jag får det och det för d e t o c h det.
F ö r det tredje har du i n g e n a n i n g om, hur m y c k e t bil- ligare d e t är a t t l e f v a g i f t ä n ogift. » O c h under tiden hvilar hans fasta blick nästan suggererande på den stackars vännen, så att m a n känner sig dum och skamsen, och n ä s t a n tror på, a t t m a n g ö r af m e d f e m t i o kronor o m d a g e n, därför a t t m a n är u n g - karl, p å n ö j e n o c h kypare o c h rockfångare.
Ja, m a n är slutligen h e l t förvånad, a t t m a n icke gift sig — bara af e k o n o m i - s k a skäl.
N ä r Geijerstam behärskar sin publik, är d e t p å g r u n d af d e n n a v i l j a n s o c h öfverty- gelsens makt, s o m ger åskådaren eller lä- saren en fullkomlig underdånighetskänsla f ö r • — h v a d m a n v i l l e k a l l a — d e n n e l ä r a r e af erfarenhet.
D e t är n å g o t f a d e r l i g t ö m t, som hos h o n o m imponerar.
Hans romaner h a sällan d e n rent objektiva formen, t y för- fattarens signatur, hans eget tonfall vill göra sig gällande och g ö r sig gällande.
I h a n s n y u t k o m n a bok, L y c k l i g a män- n i s k o r, ser m a n e n t a f l a af d i m i n u t i v t hvardagslif.
Men m a n ser d e n utan barns- liga teatereffekter, utan ens den ringaste s t r ä f v a n a t t g ö r a d e n t i l l m e r a ä n d e n är.
D e s s a b ä g g e makar lefva sig ä n d å in i ens fantasi, f a s t de äro de o b e t y d l i g a s t e af a l l a obetydliga hvardagsmänniskor.
För ett ögonblick tar författaren själf d e m så på allvar, a t t h a n rent af för deras sak, är de- ras a d v o k a t, d o c k ej u t a n e n h u m o r i s t i s k blink i ögonvrån.
Deras sorger och fröjder ä r o ej l ä n g r e s m å, d ä r f ö r a t t m a n k ä n n e r m e d d e m och i s a m m a ögonblick lider och glades med dem.
D e t är k a n s k e d e n n a vilja a t t ö f v e r t y g a, s o m g e t t Gustaf af Geijerstam en rangplats A. Blomberg foto.
GUSTAF AF GEIJERSTAM I bland svenska författare, ty ensamt m e d sin förmåga att känna skulle han icke besegrat så m y c k e t motstånd, undanröjt så m å n g a hinder, i n h ä g n a t åt sig e t t sådant m a k t - område.
D e t h a r f u n n i t s ö g o n b l i c k i h a n s lif, d å äfven han har haft det mörkt.
Han hade bosatt sig under vintern 1886 — 87 på Ingarö.
H a n var gift, h a n s h u s t r u hör till d e s s a barnaglada naturer, s o m m e d ens slå ut i lyckans solsken och s o m därför en älskande ä k t a m a n f r a m f ö r a l l t l i d e r af, a t t d e s t å i skuggan, barnen ville h a julklappar, julen tillstundade.
Då tillspetsade sig kampen för t i l l v a r o n oerhördt för d e t t a u n g a par.
Geijerstam hade nyss lämnat Dagens Ny- heter, nyss förut hade h a n tagit afsked från sin plats s o m Lindbergs biträde vid d e n Gö- teborgska teaterscenen, där h a n varit enga- gerad som dennes högra hand.
D e t är a l l t s å i en b r y t n i n g s t i d s o m Gei- j e r s t a m n u l e f v e r, t y 1 8 8 8 g e r h a n u t S v ä r- f a r och får åter vind i seglen.
Men nu fanns det sannerligen icke vind i seglen utan motvind på alla håll.
Man skulle bara läsa kritikens uttalanden från den tiden om Geijerstam och Levertin.
D e t var min- sann ord o c h i n g a visor.
D e t var en dag, d å G e i j e r s t a m s a d e s i n h u s t r u, a t t h a n ej s å g s k y m t af u t s i k t a t t förtjäna tillräckligt t i l l l i f s u p p e h ä l l e t, o m ej n å g o n l y c k l i g u n d - sättningsmöjlighet yppade sig inom när- m a s t e f r a m t i d e n.
Han s a d e h e l t e n k e l t: i n o m fjorton d a g a r.
D ä r f a n n s ej m y c k e n u t s i k t a t t s i t t a n d e p å skä,ret d ä r u t e f å e t t lyckoanbud.
M a n skulle k n a p p a s t tro, h v a d s o m n u hände.
D e t är h e l t enkelt Lill-Klas ' s a g o v i n s t, s o m t i l l f a l l e r ö d e t s f a v o r i t.
G. a f G. h a d e t a g i t t v å l o t t e r p å t a f v e l l o t t e - riet.
Själf har h a n g l ö m t d e m — m e n h u - strun ser efter i tidningen, letar reda p å lotterna i skrifbordslådan, där de l i g g a hän- k a s t a d e o c h t i l l k n y c k l a d e, finner, a t t n u m - ret är andra v i n s t e n — en M a l m s t r ö m s - tafla.
M a n tror icke p å m ö j l i g h e t e n — m e n det äger sin riktighet, och » hela lifvet får e n n y kulör ».
D e t blir dramatik i lifvet, en lifslefvande FAMILJEKRETSEN.
bit sagodrama, som nu utspelas därute, när h o n finner h o n o m ute p å en promenad, m y c - ket jubel och naturligtvis litet gråt också, t y d e t h ö r t i l l p j e s e n v i d s å d a n a f a l l i lif- vet likasom på teatern.
F ö r n ä r v a r a n d e är G u s t a f af G e i j e r s t a m s ekonomiska ställning betryggad.
Både hans romaner Medusas hufvud (1895), K a m p e n o m k ä r l e k (1896) och de un- der de senaste åren utgifna V i l s e i l i f - vet, D e t y t t e r s t a skäret, Äkten- s k a p e t s k o m e d i (1898) och nu senast (1899) L y c k l i g a m ä n n i s k o r g i f v a o s s bekräftelsen på, a t t h a n s a n d l i g a skapar- kraft är lika framgångsrik s o m fruktbar.
D å o c h - d å ser m a n också, huru de s v e n s k a bondpjeserna P e r O l s s o n och hans k ä r i n g (1894), L a r s A n d e r s o c h J a n A n d e r s (s.
å.)
o c h n u s e n a s t S t o r-K l a s och L i l l - K l a s m e d framgång utföras på våra scener.
Huru reprisen af Svärfar p å D r a m a t i s k a t e a t e r n under d e t t a års h ö s t blef en f u l l s t ä n d i g f r a m g å n g — d ä r o m är öfverflödigt a t t erinra.
D e här m e d d e l a d e reproduktionerna af fotografier från Gustaf af Geijerstams n y a h e m h a f v a s i n s ä r s k i l d a historia.
.Geijer- stam har sitt egna sätt att meddela ny- heter.
» Nu har jag köpt en villa p å Saltsjö- baden, » s a d e h a n u t a n förberedelse p l ö t s - ligt en dag, ironiskt blickande på under- tecknad.
Mitt försök att vara farbroderlig och höja mina.
händer mot himlen i tyst förebråelse, misslyckades fullständigt.
» M å h ä n d a ä r d e t e n affär, » s a d e h a n g o d - l y n t o c h l u g n t, » i a l l a h ä n d e l s e r k o m m e r j a g o c h f a m i l j e n a t t m å bra, o c h r u i n e r a n d e är d e t i a l l a h ä n d e l s e r icke. » V i l l a n h a r e t t förtjusande läge och kallas Nennesberg.
Det finnes intet härligare än a t t från denna s k o g s h ö j d en vacker m å n k l a r afton se ut öfver sjöns b l i n k a n d e v a t t e n, l å t a ö g a t drunkna bland trädens mörka skogskontu- rer o c h å t e r v ä n d a t i l l f a m i l j e n s s k ö t e, efter a t t h a d r u c k i t n å g r a d j u p a k l u n k a r W a 1 d- einsamkeit.
E j s ä l l a n k o m m e r h o s G. a f G. n å g o t a f d e n n a e n t u s i a s m fram, s o m a l l t i d gjort, a t t
— JAG TÄNKT MIG HONOM UNDER ANDRA FÖRHÅL- LANDEN ÄN DE NUVARANDE, SOM AGITATOR OCH FOLKTALARE.
DENNA ENTUSIASM, SOM TAGER ETT ÄMNE, HUR LITET DET ÄN ÄR, OCH HÖJER DET UPP I SIN EGEN VILJEKRAFTS SFÄR, SÅ ATT MAN SKULLE KUNNA GE SITT HJÄRTBLOD FÖR DET — MÄRK VÄL ICKE NÅGRA SENTIMENTALT RINNANDE TÅRAR, SOM ROMANTIKERN FÖRR I TIDEN, MEN HELA SIN KRAFT — DENNA ENTUSIASM TILLHÖR GUSTAF AF GEIJ ER- STAM OCH ÄR HOS HONOM SMITTSAM.
HAN ÄR ALLS EJ OKRITISK ELLER NAIV I DEN MENINGEN, ATT HAN EJ KAN VÄGA TVÅ STÅNDPUNKTER OCH SE HVARDERAS BERÄTTIGANDE OCH FÖR- OCH EMOTSKÄL, MEN HAN AFGÖR S I N STÅNDPUNKT OCH DÄRMED JÄMNT.
DÅ HAR HAN FÅTT KÄRLE- KENS KRITERIUM PÅ DEN SAKEN, OCH DÅ SÄGER HAN OM DEN MOTSATTA ÅSIKTEN, ATT OM MAN ÄN TALADE MED MÄNNISKORS OCH ÄNGLARS TUN- GOR, VORE MAN EN LJUDANDE MALM OCH EN KLINGANDE BJÄLLRA.
DET ÄR DÄRFÖR SOM FÖRTROENDE OCH VÄNSKAP KANSKE ÄRO ALLTFÖR STORA ORD I G.
AF G :S ORD- BOK.
DET ÄR DÄRFÖR HAN KANSKE ALDRIG SKALL UNDGÅ BITTRA MISSRÄKNINGAR PÅ PERSONER HÄR I LIFVET, JAG MENAR DÄRFÖR, ATT HAN EJ KAN SE DEM UNDER NEUTRALITETENS SYNPUNKT UTAN UPPFATTAR DEM ANTINGEN SOM ANHÄN- GARE ELLER MOTSTÅNDARE, ANTINGEN SOM VÄN- NER ELLER FIENDER.
PARTISPLITTRINGEN I VÅR NUVARANDE LITTERÄRA VÄRLD HAR NÅTT EN GAN- SKA BEKLAGLIG HÖJD, OCH G.
AF G., SOM ALLS EJ VILL VARA PARTICHEF, HAR NÄSTAN UTROPATS SOM SÅDAN.
HANS INFLYTELSERIKA STÄLLNING SOM ETT STORT FÖRLAGS LITTERÄRA RÅDGIFVARE, — HAN INTAGER SOM BEKANT DENNA STÄLLNING I GERNANDTSKA FÖRLAGSFIRMAN — HAR BIDRA- GIT ATT SKAFFA HONOM BÅDE VÄNNER OCH FIEN- DER, OCH HANS PRAKTISKA BLICK ATT FÖRA STRINDBERG IN I EN INDIANSUMMERS SOLSKEN HAR UTTYDTS SOM ETT FÖRSÖK ATT GÖRA PROPAG- ANDA.
I SJÄLFVA VERKET ÄR GUSTAF AF GEIJERSTAMS STÅNDPUNKT FÖR NÄRVARANDE DEN MEST FÖR- SONLIGA MOT ALLA STÅNDPUNKTER, SOM KAN GIFVAS.
DET SKULLE EJ LIGGA ALLDELES UTANFÖR MÖJLIGHETENS GRÄNSER, ATT STRINDBERG EN- VACKER DAG BLEFVE FÖR UNG OCH FANATISK FÖR DEN, SOM FÖR NÄRVARANDE GÄLLER SOM HANS LITTERÄRA VAPENDRAGARE INOM ETT VISST LITTE- RÄRT LÄGER.
DETTA BEROR DÄRPÅ, ATT GEIJER- STAMS LIF HAR RÖNT NÅGRA AF DESSA ÖDETS MAKTBUD OCH MAKTUTSLAG, SOM EN GÅNG FÖR ALLA GÖRA OSS GAMLA — ICKE TILL HJÄRTAT, MEN TILL FÖRSTÅNDET • — • LÄRA OSS GRÄNSERNA OCH MÖJLIGHETERNA FÖR DET, SOM KAN OCH FÅR VÅ- GAS, OM VÅR BRÄCKLIGA LIFSFARKOST ICKE SKALL GÅ I KVAF.
OCH DET VAR DETTA, SOM GAF SÅ MYCKEN SYMPATI ÅT HANS MEDUSAS HUFVUD, NÄR DENNA ROMAN SLOG ETT GENOMKLINGANDE ACKORD AF DJUP KÄNSLA I VÅR SAMTIDSLITTERA- TUR.
HELLEN EN ROPANDES LINDGREN.
RÖST.
S ÅRATAL har n u kvinnofrågan varit en f r å g a för d a g e n, o c h s t r i d e n för k v i n n a n s r ä t t i g h e t e r h a r k ä m p a t s m e d k r a f t o c h ihär- dighet.
V i s s e r l i g e n h a d ä r u n d e r r å d t olika i n t r e s s e n, olika s t ä m n i n g a r, o c h b l a n k a h u g g ha växlats mellan de kvinnliga ledarne.
Men i t r o t s af, eller k a n s k e j u s t till följd af d e s s a brytningar — » striden är alltings fader, » lärde redan Herakleitos — har kvinnorörelsen gått raskt framåt m o t sitt mål.
I F r å g a r m a n: h v i l k e t ä r m å l e t?
d å blifva svaren många.
» Full likställighet m e d m a n - nen, » ropar en grupp.
» Frihet i handling, » en a n n a n.
» Upplysning och utveckling, » svara några.
Ja, de äro varierande, inskrifterna på IDUN 1899.
3 — f a n o r n a, m e n i n n e b ö r d e n af d e m a l l a u t m y n - nar i ordet: » framåtskridande ».
Det har händt några gånger, a t t kvinnor t a l a till m ä n n e n, m e n d å ä r o f o r d r i n g a r n a annorlunda, d å lyder u p p m a n i n g e n likt Jo- h a n n e s döparens: » Bättren eder! » och kvin- n a n s k r a f p å d e t m a n l i g a s l ä k t e t ä r: » För- ädling! » Ä r k v i n n a n d å v e r k l i g e n själf s å fullkom- lig, a t t h o n för e g e n d e l b l o t t k a n t a l a o m r ä t t i g h e t e r, m e n f ö r e h å l l a m a n n e n h a n s fel o c h b r i s t e r?
H ö r h o n ä n n u i s i t t ö r a l j u d e t af d e s å n g e r, s o m s j ö n g o s för m o r m o r o c h m o r m o r s mor om, a t t k v i n n a n är skapelsens krona och för g o d för d e n n a v ä r l d e n?
B e h ö f v e r h o n i c k e l y s s n a till u p p m a n i n g e n: » L ä k a r e, l ä k d i g själf? » D e t är j u e n sedan g a m l a tider e r k ä n d san- ning, a t t d e t ä r först s o m m o d e r e n k v i n n a n å r s i n fulla s t o r h e t, o c h a t t d e t t a k a l l s k ä n - ker h e n n e de skönaste, m e n också de ansvars- fullaste af a l l a p l i k t e r.
M o d e r s k ä r l e k e n ä r j u också nedlagd i hvarje kvinnohjärta och aktas s å h ö g t, a t t d e n till o c h m e d f å t t blifva e n g r a d m ä t a r e för G u d s k ä r l e k till m ä n n i s k o r n a.
» Skulle e n k v i n n a k u n n a förgäta sitt b a r n, s å a t t h o n i c k e f ö r b a r m a r s i g öfver s i t t lifs s o n?
O c h, o m h o n ä n f ö r g ä t e r, s å vill j a g d o c k i c k e f ö r g ä t a dig. » Och det bästa, renaste, alla tiders skalder besjungit, h a r v a r i t d e n n a a l l t u p p o f f r a n d e, i själfförsakelse o u p p n å d d a moderskärlek.
Me Q — ä f v e n s o l e n h a r j u fläckar, o c h h u r b e m ä n g d ä r e j d e n n a k ä r l e k m e d e g o i s m, h u r u t t r ä n g e r ej k ä n s l a n för d e t egna barnet m e d v e t a n d e t om a n d r a plikter och a n s v a r!
D e n ä r g a m m a l, s a g a n o m d e n e l a k a styf- modern, d ä r o m bära häfderna och historien m å n g a blodiga vittnesbörd.
Och i det en- s k i l d a s t y s t a v ä r l d, h v e m k a n r ä k n a alla d e t å r a r, l i d a n d e n och f ö r ö d m j u k e l s e r, s o m e n s t y f m o r f ö r o r s a k a t d e b a r n, h v i l k a blifvit l ä m - nade i hennes vård?
H u r förfärande stort är ej a n t a l e t u n g e m ä n, s o m k o m m i t p å l a s t e n s och brottets vägar, därför a t t de så tidigt d r e f v o s f r å n h e m m e t g e n o m s i n s t y f m o r s ill- vilja, o c h h u r o ä n d l i g t m å n g a ä r o ej d e u n g a k v i n n o r, s o m m å s t e u t o c h a r b e t a b l a n d främ- l i n g a r, t y d e k u n n a eller få ej s t a n n a i h e m - met, där styfmodern råder!
D e t dåliga förhållandet mellan styfmor och styfbarn k a n j u äfven bero p å de senare, m e n d å h a d e s s a i d e flesta fall s o m f u l l v u x n a n ö d g a t s a t t se e n f r ä m m a n d e k v i n n a i n t a g a en älskad moders plats och äldsta dottern k a n s k e fått afstå från de plikter i faderns h u s, h v i l k a d e t v a r i t heDnes l u s t o c h g l ä d j e a t t fylla.
O f t a s t ä r o b a r n e n s m å, n ä r d e få s t y f m o r, o c h k u n n a ej h a n å g r a f ö r u t f a t t a d e fördomar, u t a n skulle n o g snart k u n n a i barns- lig tillit v ä n d a s i g till d e n, s o m af e g e n fri v i l j a lofvat a t t v a r a d e m i m o d e r s s t ä l l e, o m — h o n b l o t t ville l å t a d e m k o m m a!
M e n n e j, d ä r finnes i n t e t r u m för d e m i h e n n e s h j ä r t a!
O c h h u r u blir d e r a s lif, d e s s a s m å, s o m från s i n a t i d i g a s t e å r blifva u n d a n s k j u t n a, s t ä l l d a i v r å a r n e, a l d r i g få e n g l i m t af k ä r l e k, o m ej e n o c h a n n a n för s t u l e n s m e k n i n g af f a d e r n, o c h s o m s e d a n, s å fort d e k u n n a g ö r a n y t t a, få b o k s t a f l i g e n i k l ä d a s i g e n t j ä n a r e s s k e p e l s e!
Men halfsyskonen, som växa u p p i s a m m a h e m, ack, d e å t n j u t a d e n ö m m a s t e föräldra- v å r d, för d e r a s t r e f n a d o c h g l ä d j e k a n ej g ö r a s n o g af e n u p p o f f r a n d e m o d e r.
Orätt- v i s o r ä r o e n t u n g b ö r d a a t t b ä r a för s m å s k u l d r o r, o c h n ä r s e d a n s t y f b a r n e n s o m full- v u x n a t r ä d a u t i lifvet, d å ä r o b i t t r a b a r n - d o m s m i n n e n om kärlekslöshet och förödmju- k e l s e r af a l l a s l a g frön, s o m g r o o c h b ä r a frukter.
Hurudana?
Och det är verkligen s a m m a kvinna, denna styf m o d e r o c h m o d e r?
H u r ä r d e t m ö j l i g t?
H e n n e själf förefaller s a k e n d o c k h e l t n a t u r - lig.
D e t h a r a l l t i d v a r i t h e n n e e n s t ö t e s t e n, a t t m a k e n v a r i t gift e n g å n g förut, o c h all s t r ä f v a n g å r u t p å a t t u r h a n s h j ä r t a full- k o m l i g t u t p l å n a m i n n e t af d e n f ö r s t a h u s t r u n.
» H v a d k o m m a styf b a r n e n m i g v i d, få d e föda och kläder, så h a r j a g gjort m i n plikt.
J a g h a r s å fullt u p p a t t g ö r a för m i n e g e n lilla älskling. » O c h v ä n n e r och b e k a n t a säga helt urskuldande: » Ja — styfmor är ä n d å styfmor. ».
F i n n s d e t d å ej h o s d e n n a k v i n n a n å g o t m e d v e t a n d e o m d e t ansvar, h o n ikläder sig, d å h o n förenar sig m e d en m a n, som äger b a r n från e t t föregående gifte?
N e j, det är svartsjuka och egoism, som så h a öfverhand i h e n n e s h j ä r t a, a t t d e g o d a k ä n s l o r n a för- k v ä f v a s, o c h s a g a n o m » d e n e l a k a styf m o d e r n » — d e n ä r e n af m ä n s k l i g h e t e n s s o r g l i g a s t e sanningar.
V o r e ej h ä r e t t v e r k s a m h e t s f ä l t för e n s a n n k v i n n o r ö r e l s e?
B e h ö f d e s ej här t a l e t o m » mo- derlighet »?
Är det icke h ä r väckande röster skulle låta höra o r d e n: förädling och förbätt- ring?
Vore d e t icke framtidens k v i n n a värdigt — vi d r ö m m a j u så stort om h e n n e!
— a t t s ö k a blifva i c k e b l o t t s t o r i k u n s k a p e r o c h b e g å f n i n g, u t a n e n ädel k v i n n a, s o m f ö r s t å r b å d e m o d e r s k a p e t s h ö g h e t o c h d e s s kraf.
M å h o n fullt k ä n n a a n s v a r e t, i c k e b l o t t för s i n a e g n a s m å, u t a n ä f v e n för d e m, öfver h v i l k a h o n blifvit s a t t i m o d e r s s t ä l l e!
M å h o s h e n n e m e d l i d a n d e t v ä c k a till lif k ä r l e k till d e o m e d - v e t n a s m å, s o m förlorat s i t t b ä s t a v ä r n p å jorden — sin egen m o r!
J a, n o g v o r e d e t m å l e t s t o r t för e t t k o m - m a n d e kvinnosläkte, - att söka förbättra sig själft, a t t f ö r ä n d r a e t t s k r i a n d e o n d t till g o d t och d ä r i g e n o m — o m d e t ä r m ö j l i g t — s p r i d a e t t f ö r s o n i n g e n s l j u s öfver h v a d k v i n n a n b r u - t i t från t i d e r n a s b ö r j a n.
DAGMAR ÖGONBLICKSBILDER.
FÖR IDUN AF ELIN NORD.
TECKNADE AMEEN.
B L Ä N D A N D E l j u s s k e n från h u n d r a t a l s elek- t r i s k a l a m p o r b e l y s e r d e n p r a k t f u l l t in- r e d d a v å n i n g, d ä r d e t grefliga h u s e t i a f t o n g e r bal.
Glänsande uniformer, eleganta toaletter, blixtrande juveler och kraschaner, exotiska pal- m e r och härliga blomsterdekorationer.
Allt h v a d l y x, förfining, r i k e d o m o c h s m a k k u n n a u p p - finna s m ä l t e r h ä r s a m m a n till e n för ö g a o c h sinne b e d å r a n d e trollvärld.
Så k ä n n e r åtmin- s t o n e d e n a d e r t o n å r i g a, s o m från l a n d s b y g d e n s e n k l a h v a r d a g l i g h e t ser s i g f ö r f l y t t a d m i d t i n i h u f v u d s t a d e n s m e s t l y s a n d e societetslif.
D e t t a ä r h e n n e s entrée i » stora v ä r l d e n », d i t h o n i n - föres af e n t a n t, s o m i n b j u d i t h e n n e till s i g öfver v i n t e r n.
H e n n e s h j ä r t a k l a p p a r h å r d t, m e d a n h e n n e s ö g o n v i d g a s i g af allt u n d e r - b a r t, s o m m ö t e r h e n n e s blick.
H o n blir y r i h u f v u d e t och hör rösterna ikring sig som ett meningslöst virrvarr.
H o n vet knappast hvad h o n s v a r a r, n ä r m a n t a l a r till h e n n e.
D e n e n e u n g e m a n n e n efter d e n a n d r e p r e s e n t e r a s för henne, och de anteckna sina n a m n p å hennes dansprogram.
Men midt bland detta virrvarr, denna glans o c h p r a k t, s ö k a h e n n e s b l i c k a r någon.
Okänd ä r h a n för h e n n e, o c h h o n l e r å t s i n e g e n, fantastiska förväntan.
Men det är zigenerskan skuld till; d e t v a r h o n, som t r ä n g d e sig fram till h e n n e i p a r k e n d ä r h e m m a o c h e n v i s a d e s a t t få s p å h e n n e i h a n d e n.
H o n s a d e, a t t p å s i n f ö r s t a b a l i e n s t o r s t a d b l a n d ljus, b l o m - m o r o c h m u s i k s k u l l e h o n träffa honom — h o -
— 4 — H o n h a r icke du något a n n a t intresse p å b a l e n ä n honom.
H o n dansar som en sömn- g å n g e r s k a och s v a r a r s i n a a n d r a k a v a l j e r e r * om i e n d r ö m.
Först när hon dansar med honom, v a k n a r h o n å t e r till lif.
» Det är h a n, det är h a n!
» j u b l a r det i n o m h e n n e, och h o n g e r s i g m o t s t å n d s l ö s t, b e s i n - ningslöst h ä n åt dessa känslor, som från d r ö m o c h a n i n g a r p l ö t s l i g t för h e n n e blifvit verk- lighet.
H o n o m h a r h o n a l l d e l e s b e d å r a t, d e n n a lilla ingénue från l a n d e t, m e d s i n a v a c k r a, p a s s i o - n e r a d e ögon, sin barnsligt v e k a m u n, sin t ä c k a u r s p r u n g l i g h e t och sin uppriktighet.
Hennes 1.
NILS STURE PÅ STOCKHOLMS TORG (i AKTEN).
KA- RIN MÅNSDOTTER OCH GÖRAN PERSSON I GRIPSHOLMS- PARKEN (il AKTEN).
NILS STURES MORD (ill AKTEN).
KUNG ERIK FÄNGSLAS PÅ STOCKHOLMS SLOTT (IV AKTEN).
AFSKEDET MELLAN KUNG ERIK OCH KARIN MÅNSDOTTER (v AKTEN).
n o m, s o m s k u l l e bli h e r r e öfver h e n n e s lif och öde.