Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förordningen den 25 Juni i83o, rätteligen bordt öga rum; och en sådan talan blifvit af AdvocatFiscalen utförd, i sammanhang med det, tili följd af Konungens JustitieeCanzlers Remiss, emot samma
Domhafvande anställda åtal, om ansvar och ersättning för ett af honom utgifvet, origtigt befunnet gravationsbevis, angående hemmanet N:o 9 Rebbelberga; så har, efter det den tilltalade blifvit hörd, och Tunnbindaren Lindberg, uti en till Kongl.
HofRätten ingifven skrift, äfsagt sig anspråk på ersättning för det honom öfvergångna, obehöriga lidande, bemälde Kongl. IJofRätt, genom Utslag den 19 Januari 1835, sig utlåtit, att emedan utrcdt vore, icke allenast att Bjäre HäradsRätt, under serskildt tillförordnade Ordföranden, orätt förvandlat de Tunnbindaren Lindberg ådömda böter, utan äfven att samme
Domhafvande utfärdat ofvanberörde origtiga gravationsbevis; profvade Kongl. HofRätten, i förmågo af 1 Cap. ia § RättegångsBalken, rättvist döma honom, att derför till treskiftes böta Tretiotre Riksdaler 1*6 sk., samt att, i och för det origtiga gravationsbevis^, utgifva den skadeersätt - ( 39 ) ning, som uti en emellan Köparen och Säljaren af förrnämnda hemman, vid Domstol anhängig rättegång, kunde blifva Köparen tillerkänd af Säljaren, men denne senare ej förmådde gälda.
I anledning af Själevads HäradsRätts elen 3o December i833 meddelade och af förekommen anledning infordrade Utslag, hvarigenom gifte drängen Olof Johansson i
Mo blifvit dömd alt för enfält hor, vid bristande tillgång till böter, Åttatio Daler Silfvermynt, straffas med tjugofyra dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilken bestraffning han jemväl, efter hvad fånglistan ifrån WesterNorrlands Läns Kronohäkte för October månad i834 utvisade, undergått; hade jag, uti skrifvelse den 17 September sitsi, år, anmodat AdvocatFiscalsEmbetet uti Kongl. Svea IlofRätt, att emot tillförordnade Domhafvanden vid HäradsRätten, i afseende på en sådan, emot tydliga stadgandet i 5 Cap. 4 § StraffBalken stridande, bötesförvandling, som till verkställighet kommit, och sålunda beredt den sakfällde ett oförtjent lidande, inför Kongl.
HofRätten utföra den talan, hvartill Lag och målets beskaffenhet kunde föranleda.
Efter i- detta mål föregången skriftvexling emellan AdvocatFiscalen och förrbemälde
Domhafvande, hvilken erkänt det felaktiga i ofvanberörde förvandling, under uppgift, att vid tillfället öfverhopande göromål hindrat honom lästa nödig uppmärksamhet på Lagens stadgande i denna fråga; och sedan Olof Johansson, uti infordradt yttrande tillkännagifvit, att han icke al
Domhafvanden yrkade någon ersättning för det svårare straff, Olof Johansson fått, genom den origtiga bötesförvandlingen, vidkännas; har Kongl. HofRätten, genom Utslag den 3o sistlidne Mars, sig utlåtit, att sorn af Lagens stadgande i 5 Gap. 4 § StraffBalken uppenbart vore, att, på sätt Advocatkiscalen anmärkt, vid förvandling af böter till fängelse vid vatten och bröd, detta straff sålunda borde beräknas, att emot böter ifrån Sextio ( 4o ) till och med Åttatio daler svarade tjugo dagar, men Själevads HäradsRätt, med tillförordnade Ordföranden, förvandlat de drängen Olof Johansson för enfaldt hor ådömda böter, af sistnämnde belopp, till fängelse vid vatten och bröd i tjugofyra dagar, hvilken bestraffning Olof Johansson jemväl undergått, och således fått vidkännas ett svårare ansvar, än på hans förbrytelse rätteligen bordt följa; funne Kongl.
HofRätten, i förmågo af i Cap. 12 § RättegångsBalken, skäligt, för denna af vårdslöshet vidtagne felaktiga åtgärd, derför Domhafvandens föreburna ursäkt ej gällde, fälla honom att, i öfverensstämmelse med AdvocatFiscalens yrkande, böta Femtio daler Silfvermynt med Sexton R:dr 3a sk. banko; men då Olof Johansson förklarat sig icke göra anspråk på ersättning för det oförtjenta lidande, han, genom HäradsRättens omförmälda förfarande, fått vidkännas, ansåge Kongl.HofRätten något yttrande öfver AdvocatFiscalens tillika framställda påstående, om skyldighet för Domhafvande!! att sådan ersättning utgifva, icke erfordras, Uti ett af Upvidinge HäradsRätt handlagdt mål emellan Isac Pettersson i Norratorp, kärande, och hans omyndiga syskons förmyndare, Jonas Hansson i Fröseke Lillegård, svarande, angående den förres, under förnekande att hafva utgifvit en skuldsedel af den 16 Augusti 1831 å 5^2 R:dr 33 sk. 9 r:st.
Riksgäldssedel’, för hvilken han blifvit af Jonas Hansson hos Konungens Befallningshafvande i Kronobergs
Län lagsökt, instämda påstående, att Jonas Hansson borde lagligen styrka skuldsedelns föregifna vigtighet, eller ock ansvara, för det han begagnat sig af en falsk handling, och Isac Pettersson befrias från det emot honom anställda kraf, hade bemälde HäradsRätt, genom Utslag den 5 Juni i834, jemte det att käromålet blifvit ogilladt, under åberopande af 11 Cap. 2 § HandelsBalken, dömt Isac Pettersson att, emot återfående af skuldsedeln, såsom af honom ut gif - gifven, till svaranden betala ofvannämnde summa, med ränta, och dessutom böta hälften deraf, med 190 R:dr 43 sk. 3 r:st. banko, till treskiftes emellan Kronan, Häradet och svaranden, men, 0111 tillgång till böterna bruste, i stället hållas två månader i fängelse å länshäktet, hvilken bestraffning Isac Pettersson, enligt hvad fånglistorna från detta häkte utvisade, undergått.
Emot HäradsRättens behandling af detta mål framställdes af mig, uti skrifvelse till Häradshöfdingen, under hvilkens ordförande Utslaget blifvit fattadt, ibland annat, den anmärkning, att de Isac Pettersson ådömda böter icke bordt, vid bristande tillgång, förvandlas till enkelt fängelse, utan till fängelse vid vatten och bröd; i anledning hvaraf Häradshöfdingen, i afgifven förklaring, yttrat, att det ville synas, som Isac Petterssons förfärande, fastän bedömdt efter u Cap. 2 § HandelsEalken, icke kunde vara af svårare art, än den i g Cap. 11 § samma Balk omtalade förbry telse, derför böterna voro målsägandens ensak, samt följaktligen borde, då förvandling ifrågakom, försonas på det lindrigare sätt, 10 Cap. UtsökningsBalken anvisade; och att, för framtida bedömandet af lika beskaffade händelser, Kongl. Förordningen den 3o Maj i835, i hvad den anginge förändring af sistnämnda lagrum, skulle hafva gifvit en säker och tydlig ledning, hvaraf Häradshöfdingen hämtade stöd för öfvertygelsen, att hans åsigt äfven varit Lagstiftarens.
Som, enligt min tanka, en sådan af Domaren yttrad mening var i uppenbar strid mot Lagens rätta förstånd, enär förnekande af skuld innefattade brott mot annan person och hans egendom, hvilket, ehvad det bedömdes såsom tillförene, med tillämpning af 11 Cap. 2 § HandelsEalken, eller hädanefter, enligt nu gällande Lag, g Cap. 11 § samma Balk, sådan den lyder i ofvanåberopade Kongl. Förordning, med bibehållet stadgande, att böterna derför äro målsägandens ensak, likväl ingalunda finge hänföras till, eller borde förblandas med de i 10 Cap. UtsökningsBalken nämnda för-, 6 ( 4* ) seelser, som i tvistemål förefalla, och för hvilka ej allenast försuttna vitén, utan äfven i Lag föreskrifna böter voro Konungens ensak, der ej annorlunda förordnadt funnes; destomindre, som den i sistnämnda lagrum bestämda grund, enligt hvilken sådana vitén och egentligen så kallade ensaksböter borde, vid bristande tillgång hos den sakfällde, till enkelt fängelse förvandlas, icke kunde, såsom speciel för dessa mål, tillämpas i allmänhet angående de flera brott, för hvilka, enligt Lagens bud, böterna äro målsägandens ensak, och således ej eller i afseende å det ifrågavarande, emedan denna lindrigare förvandlingsgrund dervid icke vore serskildt utsatt, utan, i detta fall, Lagens allmänna förordnande i 5 Cap.
StraffBalken måste tjena till efterrättelse; hvaraf ock följde, att, likmätigt samma Capitels 4 och 5 §§, Isac Pettersson, för sitt brott, i brist af böter, bordt ådömas deremot svarande högsta kroppsplikt, eller tjugoåtta dagars fängelse vid vatten och bröd; alltså och till undanrödjande för framtiden af det misstag, en häremot stridande lagtolkning utmärkte, fann jag mig föranlåten, att påkalla ÖfverDomarens pröfning och ogillande af HäradsRättens i anmärkta delen origtiga Utslag, och anmodade derföre, uti skrifvelse af den 21 December, AdvocatFiscalsEmbetet i Kongl.
Götha HofRätt, att emot Häradshöfdingen anställa den talan, hvartill
Lag och sakens beskaffenhet kunde föranleda; Och har Kongl. HofRätten, sedan detta mål blifvit genom skriftvexling utfördt, medelst Utslag den 19 nästlidne April, sig utlåtit, att Kongl.
HofRätten, äfven för sin del, funne, det Häradshöfdingen förfarit origtigt deruti, att han förvandlat de Isac Pettersson i förenämnde måtto ådömda böter till två månaders fängelse; hvadan Kongl. HofRätten, med stöd af 1 Cap. 12 § RättegångsBalken, pröfvade skäligt fälla Häradshöfdingen, att, för dess berörde felaktiga förfarande, böta Åtta Riksdaler 16 sk, till treskiftes. C 43 ) Genom Utslag den G September 1833, hvilket jag, genom Konungens Befallningshafvande i Hallands Län, infordrat, hade Halmstads KämnersRätt, hvarest hustru Greta Lindström, som förut, enligt tvenne serskilda, af bemälde Rätt förut meddelade, men icke verkställda Utslag, var dömd till tolf dagars fängelse vid vatten och bröd samt tre dagars enkelt fängelse, jemte enskild skrift, blifvit tilltalad för inneliafvande och fördöljande af en, henne veterligen, stulen persedel, värd i5 R:dr banko, samt olofligt tillgrepp, å helgedag, till värde af En R:dr 16 sk., dömt Greta Lindström, såsom till berörde brott förvunnen, att, enligt 40 Cap. 1 § och 41 Cap. 3 § MissgerningsBalken samt Kongl. Förklaringen den a3 Mars 1807, stånda tjufsrätt och således höta det undandolda och stulna godsets tredubbla värde, med 49 R:dr, jemte 3 R:dr 16 sk. för sabbatsbrott, tillhopa 5a R:dr 16 sk., samt i Halmstads kyrka undergå uppenbar kyrkoplikt, eller att, vid bristande tillgång till böterna, före kyrkopliktens undergående, afstraflfas med tjugoåtta dagars fängelse vid vatten och bröd; hvarunder, i sådant fall, komme att inbegripas det hustru Lindström, genom KämnersRättens förrnämnda tvänne utslag, ådömda, men icke verkställda straff; till följd af hvilket beslut, dermed hustru Lindström förklarat sig nöjd, hon ock, på sätt fånglistorna ifrån Länshäktet utvisade, undergått tjugoåtta dagars fängelse vid vatten och bröd.
Vid öfvervägande häraf och emedan KämnersRätten, vid förvandlingen af det hustru Greta Lindström, för tjufnads- och sabbatsbrott, ålagda ansvar, emot
Lagens uttryckliga föreskrift i åberopade 1 § af 4o Cap. MissgerningsBalken, att den för stöld dömde, som ej orkar böta, skall plikta med kroppen endast efter stöldens värde, ansett hustru Lindström skyldig att, för olofligt undandöljande och tillgrepp af gods till ett sammanlagdt värde af 16
R:dr 16 sk. banko eller 49 daler silfvermynt, jemte sabbatsbrottet, derför böterna utgjort 10 daler, tillhopa 59 daler silfvermynt, som, jemlikt den i 5 Cap. 4 § StralTBaiken stadgade förvandlingsgrund, G* ( 44 ) motsvarade sexton dagars fängelse vid vatten och bröd, undergå icke mindre än tjugoåtta dagars sådant fängelse; samt, oaktadt den tillfälliga, vid KämnersRättens ifrågavarande beslut icke afsedda, omständighet, att hustru Lindström redan förut var dömd till tolf dagars fängelse vid vatten och bröd, tre dagars enkelt fängelse och enskild skrift, det förhållande ändock inträffat, att hustru Lindström fått vidkännas hårdare bestraffning, än efter Lag bordt å bennes brott följa, enär, likmätigt Kongl. Brefvet den 26
Maj 1827, som förmår att, då en person genom serskilda Utslag blifvit dömd till böter, hvilka skola till kroppsplikt förvandlas, bestraffningen bör blifva sådan, som densamma, ådömd genom ett enda Utslag, skolat af domaren utstakas, ofvanberörde summa, femtionio daler, jemte det belopp af tjugofem, högst fyratio daler, som svarade emot det hustru Lindström förut ålagda straff af tolf dagars fängelse vid vatten och bröd, bordt i ett sammanhang förvandlas, så att, enligt förr åberopade 5 Cap. 4 § StraffBalkén och Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, hustru Lindström rätteligen skolat undergå tjugofyra dagars fängelse vid vatten och bröd, tillika med tre dagars enkelt fängelse och uppenbar kyrkoplikt; ty och då KämnersRätten icke allenast, vid bestämmande af ansvaret för ett så ofta förekommande brott som stöld, i förstberörde måtto emot tydlig
Lag förfarit, utan äfven underlåtit, att i detta mål, på sätt ske bordt, tillämpa 1827 års Kongl.
Bref, kungjordt genom Kongl. HofRätternas universal, fann jag mig föranlåten, att emot KämnersRätten, för dess omförmälda felaktiga förfarande, anställa åtal, hvilket, uti skrifvelse af den 22 Maj i835, AdvocatFiscalsEmbetet vid Kongl. Götha HofRätt anmodades, att inför Kongl.
HofRätten, lag och sakens beskaffenhet likmätigt, utföra, hvarvid KämnersRättens ofvannämnda, tillförne meddelade Utslag äfven borde infordras och under skärskådan tagas.
Sedan, till följd häraf, AdvocatFiscalsEmbetet tagit kännedom af KämnersRättens nyssberörda tvenne Utslag, innefattande, det förra af den 25 October [832, att hustru Lindström borde, enligt 3 Cap. 6 § och 4?
( 45 ) Cap. Missg.Balken, jemte Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, Löta, för första resan snatteri, En R:dr och, för derigenom föröfvadt sabbatsbrott.
Tre R:dr 16 sk. eller, vid bristande bötestillgång, umgälla sabbatsbrottet med fyra dagars fängelse vid vatten och bröd, och snatteriet med tre dagars liäckte, samt dessutom enskildt skriftas och aflösas; och det sednare, af den 17 Januari i833, att bemälda hustru, för oenighet i äktenskapet, skulle, jemlikt 14 Cap. 1 och 2 §§ Gifterm.Balken, plikta Åtta R:dr 16 sk., eller straffas med Åtta dagars fängelse vid vatten och bröd; har AdvocatFiscalsEmbetet, uti allåtet memorial, med anledning af föreskriften i 1827 års Kongl. Bref, anmärkt, att, då det af hustru Lindström stulna och undandolda godsets värde, samraanräknadt med de för sabbatsbrott, vid tvänne serskilda tillfällen, och för osämja i äktenskapet stadgade böter, endast uppgått till belopp af 3i R:dr 16 sk. banko, eller Nittiofyra daler, som, jemlikt 5 Cap. 4 § Straff Balken, motsvarade tjugofyra dagars fängelse vid vatten och bröd, hustru Lindström, för henne till last förda förbrytelser, allenast bordt undergå sistnämnda straff, jemte tre dagars häckte och uppenbar kyrkoplikt, hvadan KämnersRätten, vid derutöfver, genom Utslaget den 6 September i833, stadgad bestraffning af fängelse vid vatten och bröd, åsidosatt tillämpning af Lag och de föreskrifter, som i omförmälda Kongl. Bref blifvit meddelade.
Häröfver hörde, hafva KämnersRåtiens Ordförande och Ledamöter, såsom förklaring, anfört, att, efter deras förmenande, det snattades värde, 2 Riksdaler, bordt läggas till stöldbeloppet, hvaraf uppkommit en summa af 18 R:dr 16 sk., som, jemte sist ådömda sabbatsbrottsböterna, 3 R:dr 16 sk., motsvarade tjugo dagars fängelse vid vatten och bröd, samt att de böter, hvartill hustru Lindström i öfrigt förut blifvit fälld, eller tillhopa 11 R:dr32sk., skulle, efter förra förvandlingen, medföra tolf dagars sådant fängelse, på grund hvaraf KämnersRätten, enligt utslaget den 6 September 1833, ansett bestraffningen böra uppgå till tjugoåtta dagars fängelse vid valten och bröd; hvaremot AdvocatFiscalsEmbetet, efter hvad dess slutli - C 46 ) gen afgifna Memorial visar, funnit KämnersRättens förklaring icke vara nöjaktig, och derföre, på de i aninärkningsmemorialet framställda grunder, yrkat, alt, enär KämnersRätten dömt hustru
Lindström till fyra dagars fängelse vid vatten och bröd mera än vederbordt, KämnersRättens Ordförande och Ledamöter måtte, för detta felaktiga förfarande, icke allenast åläggas böter till det belopp, som Kongl. HofRätten kunde bestämma, utan ock förpligtas, att till Kongl. Maj:t och Kronan återgälda 16 sk. banko, som, enligt vederbörandes uppgift, åtgått till Greta Lindströms underhåll i fyra dagar; derjemte AdvocatFiscalsEmbetet förbehållit sig öppen rättighet, att framdeles föra talan, rörande ersättning till hustru Lindström, hvilken, misstänkt för ytterligare stöld, enligt Konungens Befallningshafvandes anmälan, afvikit från orten, så att henne icke kunnat affordras yttrande, om och hvad upprättelse, hon för sitt lidande fordrade.
Efter det KämnersRättens Ordförande och Ledamöter öfver detta slutpåstående sig äfven förklarat, har Kongl. HofRätten, genom utslag den 20 i denna månad sig utlåtit: att emedan KämnersRätten, sedan dess serskilda utslag af den 25 October i832 och den 17 Januari i833 vunnit laga kraft, men ej vid Utslagets meddelande den 6 September sistnämnda år blifvit verkställda, ålegat, att då, i frågan om förvandling af de hustru Lindström, genom omförmälda tre utslag ådömda böter, iakttaga stadgandet i Kongl. Brefvet den 26
Maj 1827, jemfördt med föreskrifterna i 5 Cap. 4 §•
StrafFBalken, 47 Cap.
Missg.Balken, Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 och Kongl. Brefvet den 8 December 1813, enligt hvilka hustru Lindström bordt, utom bestämda uppenbara kyrk oplikten, i saknad af tillgång till böterna, undergå, för tjufnacfen, sabbatsbrotten och osämjan i äktenskapet, tjugofyra dagars fängelse vid vatten och bröd, och för snatteri tre dagars häckte; men KämnersRätten, genom förordnandet om hustru Lindströms bestraffning i en bot med tjugoåtta dagars fängelse vid vatten och bröd, jemte offentlig kyrkoplikt, vållat, att hustru Lindström, utöfver hvad rätteligen bordt äga rum, kommit att undergå fyra dagars säbe - ( 47 ) skaffa dt fängelse, i stället för tre dagars häkte, pröfvade Kongl.
HofRätten, nied stöd af i Cap. 12 § RättegångsBalken, rättvist döma KämnersRätten, för Berörde origtiga förfarande, att, till treskifte emellan Kronan, staden Halmstad och AdvocatFiscalen, höta Tretton R:dri6sk. banko, deraf Ordföranden borde erlägga Sex R:dr 3a sk. samt Kämnärerne hvardera Tre R:dr 16 sk.; och lemnades AdvocatFiscalsEmbetet öppet, att, om och när hustru Lindström angående upprättelse sig anmälte, derom utföra serskild talan efter befogenhet; men som vanligt fångtractamente under de tre dagars häckte, som hustru Lindström bordt vidkännas, skulle hafva öfverstiga ofvannämnda kostnad för hennes underhåll vid vatten och bröd i fyra dagar, kunde KämnersRätten icke åläggas, att till Kongl.
Majit och Kronan utgifva den ersättning, hvarå anspråk genom AdvocatFiscalsEmbetet blifvit framstäldt.
Af de ifrån Kongl.
Götha IIofRätt till Rikets Ständers Committerade För Tryckfrihetens vård, likmätigt 5 § 8 mom.
TryckfrihetsFörordningen, öfverlemnade handlingar uti ett af RådstufvuRätten i "Wenersborg förehafdt och afgjordt tryckfrihetsmål, angående allmän åklagares talan emot författaren till en å tryckeriet vid Wenersborg tryckt skrift, under titel: J. J. N. Den allmänt förfallna Christenheten och tidens tillväxande ondska &c., hade jag inhämtat, att RådstufvuRätten, vid behandlingen af detta mål^ uti tvänne vigtiga delar afvikit ifrån den rättegångsordning, som i TryckfrilietsLagen var stadgad, nemligen: 1:0 derutinnan, att underförstå förhöret inför RådstufvuRätten, hvarvid åklagaren afgaf sitt slutpåstående, men Svaranden hegärde och erhöll anstånd, för att skriftligen sig förklara, RådstufvuRätten, under åberopande af 5 § 1 och 2 mom. nämnde Grundlag, förordnat om val af den Jury eller Nämnd, som skulle pröfva åtalade skriftens laglighet, hvilket val ock ( 43 ) genast blifvit verkstäldt; då likväl, efter hvad dessa lagstadganden tydligen visade, först, genom förhör med parterne, åklagarens slutpåstående och den tilltalades förklaring, ransakningen bordt fullbordas, samt derefter Jurymannavalet skolat företagas; och 2:0 derigenom, att bemälde Rätt, som, medelst Utslag vid samma tillfälle, bifallit åklagarens påstående, att åtalade skriften borde med qvarstad beläggas, underlåtit att, på sätt 8 mom. af åberopade § stadgade, utan uppehåll insända detta Utslag till Kongl. HofRätten; såsom följd hvaraf, och då RådstufvuRätten fortfarit med målets handläggning samt först efter hufvudsakliga pröfningen, hemställt detsamma till Kongl. Hof Rätten, den vidare behandlingen af qvarstadsfrågan hos TryckfrihetsComiten och Kongl. Hof Rätten icke kunnat, i Öfverensstämmelse med hvad samma Lag bjuder, äga rum, och i det skick, hvari målet sålunda blifvit försatt, hvarken motsvarade Lagens afsigt eller tjenade till ovillkorlig efterrättelse, så vida, genom sjelfva sakens utgång, qvarstadsfrågan äfven måste vara slutligen afgjord, samt följaktligen både TryckfrihetsComitehs och Kongl. HofRättens serskilda befattning dermed lika öfverflödig, som föga lämplig. X anseende till de sålunda hos RådstufvuRätten, förelupna märkliga rättegångsfel, och då angeläget var, att de serskilda föreskrifter i afseende å rättegången i tryckfrihetsmål, som en af Rikets Grundlagar meddelade, icke åsidosattes eller folio i glömska, fann jag mig föranlåten att, genom skrifvelse af den 18 November sistlidne år, anmoda AdvocatFiscalsEmbetet uti Kongl. Götha Hof Rätt,
att inför Kongl. Hof Rätten emot bemälde RådstufvuRätt, för dess anmärkta förfarande’, anställa och efter beskaffenheten utföra laglig ansvarstalan.
Efter föregången skriftväxling i detta mål, emellan AdvocatFiscalsEmbetet samt RådstufvuRättens Ordförande, Borgmästaren, tillika med de Ledamöter, hvilka öfvervarit ofvanberörde Tryckfrihetsmål, hvarvid för kla - ( 49 ) klaranderne, med erkännande, att de anmärkta felaktigheterna blifvit af misstag begångna, såsom ursäkt derför ibland annat anfört de omsorger och bekymmer, som den Staden Wenersborg öfvergångna eldsvåda förorsakat; liar Kongl. HofRätten, genom Utslag den 24 af innevarande månad, i målet sig utlåtit, och funnit, att RådstufvuRätten, vid behandlingen af ifrågavarande Tryckfrihetsmål, i de anmärkta omständigheterna förfarit emot TryckfrihetsLagens tydliga föreskrifter; hvarföre Kongl. HofRälten, i stöd af i Capitlet 12 § RättegångsBalken, pröfvat rättvist fälla Borgmästaren och de Rådmän, hvilka, i egenskap af Ordförande och Ledamöter i RådstufvuRätten, de felaktiga åtgärderna vidtagit, att böta, den förre Sex; R:dr 32 sk. och de sednare, hvardera Tre R:dr 16 sk. till treskiftes.
Sedan, vid genomseende af fånglistorna från Malmö
Länshäkte för andra qvartalet 1834, anmärkning blifvit gjord i afseende å verkställigheten af Kongl. Maj:ts Nådiga Utslag den 28 Januarii samma år, hvarigenom förre Soldaten Sven Nordström är vorden dömd, för första resan stöld, att böta 347 Rrdr 12 sk., eller, i brist deraf, straffas med tjugoåtta dagars fängelse vid vatten och bröd, samt undergå uppenbar Kyrkoplikt; och Konungens Befallningshafvande i nämnde
Län, efter erhållen del af anmärkningen, afgifvit dess utlåtande deröfver; hade jag ansett mig böra fortfar rande fästa uppmärksamhet derå, att Konungens Befallningshafvande den 17 Februarii ofvanberörde år, då Kongl. Maj:ts Nådiga Utslag kungjordes den sakfällde, genast fogat anstalt om verkställighet af det honom, vid bristande tillgång till böter, ådömda kroppsstraff, utan att derförinnan någon undersökning, om han ägde tillgångar till böternas gäldande, ansågs af nöden; att detta oaktadt, och fastän början skett med bestraffningen, Konun 7 - ( 5o ) gens Befallningshafvande likväl inställt fortsättningen deraf, i anledning af Åklagarens den 21 i samma månad gjorda och, såsom det syntes, obestyrkta anmälan, att bötestillgång hos den sakfällde skulle finnas, hvarom då mera icke, emot Lag, fråga kunnat väckas eller bordt upptagas: att undersökning och skriftväxling, angående denna fråga, fortfarit på tredje månaden eller till den 6 Maj, då Konungens Befallningshafvande afgjort, att några användbara tillgångar hos den sakfällde icke funnos; och att, ehuru af detta Konungens Befallningshafvandes beslut Åklagaren erhöll del redan den i2:te, verkställigheten af kroppsstraffet dock uteblef ytterligare nära två månaders tid, eller till dess Åklagaren, inkallad först den 5 Juli och således nära en månad efter tiden, då besvär öfver beslutet skolat vara anförda, tillkännagaf, att någon besvärstalan icke blifvit af honom fullföljd.
Och då, efter min tanke, Konungens Befallningshafvande, uti detta executionsärende, åsidosatt hvad, enligt