Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
D i hennes kanslor aldrig i någon mån regleras af reflektionen och d; hennes begrepp om godt och ondt äro ganska förvirrade, hander det ofta, att hon förslösar sin rika kärlek p i den mest ovärdige.
Med produkten af sina händers arbete - ja kanske med af egen skam - föder och Mader hon niigon utrangerad tjur- faktare, någon lättjefull student eller nigon afsigkommen stac- kare.
Madrid öfverflödar på förbindelser, där mannen ej gär annat an tillfredsställer sina lastbara vanor, tillbringar förmid- dagarna i sängen och kvällarna pa kaféet, altid drucken och
med cigarren mellan läpparne, under det att kvinnan arbetar som en slaf för att den föraktlige mannen ej må sakna pengar till fortsattandet af ett lif i sysslolöshet och last.
Det är öfver- flödigt att tillägga att till sådan ytterlighet drifver lidelsen la chda, att trots hennes retliga och stolta liarakter fördrager hon af sin älskare hugg och slag, den hårdaste behandling.
Det förefaller som om förödmjukelse och lidande ännu mera bunde henne vid honom.
Efter en misshandling synes l ' a chuh lika öm som en turturdufva, lika mjuk som en vante.
Den kärlek som Za c h d a hyser är en våldsam lidelse, som behärskar henne helt och hållet.
Den kan understundom vara flyktigheten själf, men understundom drifva henne till motsatt ytterlighet.
Under alla förhållanden är den af en våld- sam, tygellös liarakter, som vidt skiljer sig från den ärbara formen för kärleksförhållanden på.
Det är en vild kärlek och dolken ar icke långt borta, nar svartsjukan kommer med i spelet.
De lagar och institutioner, som civili- sationen skapat, verka tryckande på Ca chula och civilisationen har på henne icke haft något inflytande.
Vår ryktbare roman- s beundransvärdt väl tecknat denna författare Pérez ~ d d ó har genuina typ, som alltid är ursprunglig, alltid okufvad, i en af sina sista arbeten Foytzmata y Jaczhta.
Den, som känner folket i Madrid, finner i den boken en verlilighetstrogen och malerisk bild af dess kvinnor.
Såsom ett exempel på denna kvinnas religiösa uppfattning skall jag tillåta mig anföra en anekdot, som jag har från tro- värdigt håll.
En chula berättade, att då hon en dag gick på en gata i Madrid, mötte hon en elegant seiiorito, som förtrol- lade henne genom sin stolta hållning, strålande ögon, vackra svarta skägg och öfriga tjusmedel, som hon såg eller trodde sig se hos honom.
rDet intryck han gjorde på mig var så lifligtu, fortfor hon, natt jag stirrade oafvandt på honom och jag tänkte, om denne man icke följer mig, dödar jag mig.
Helt och hållet uppgående i denna lidelse bad jag det ena salve efter det andra och erbjöd la Virgen del Carmen en massa ...
och huru länge jag bad och offrade - så följde mig senoritona.
Tydligt ar att da ch~kla icke är hvad man kallar ett dygde- mönster och ur hennes klass rekryteras till stor del prostitu- tionen; därifrån och fran det lägre folket i Andalucia leda ock dessa spanska bayaderer sitt ursprung, som äro kända
under namn af cuutaoras eller bntlnovas de fluwezco.
Det oaktadt - för att nu återvända till vart ämne - pistår jag att la chzslu med alla sina fel ar hundra ganger bättre än mannen (ed chcdoj.
Hennes varma hjarta, hennes intelligens, glöd, oegennytta bevara henne understundom från den för- pestade luft hon inandas och göra henne till en duktig och hederlig kvinna, som äger sin klass ' hela behag och ursprung- lighet.
Men äfven då hon sjunkit djupt i dyn, förlorar hon aldrig en viss tilldragande poesi, som aldrig finnes i Paris hos dem, som gjort lasten till ett handtverk.
Den som söker hjärta och varmblodighet, skall finna båda delarne hos Xadrids chztda.
Om hon vore möjlig för uppfostran - olösta problem!
- hon skulle då ej längre vara en chztln, hennes sprudlande lif skulle vara förbi.
Man har jämfört våra cantrzoras med Orientens bayadercr och likheter finnas ju i de danser de utföra, i de vällustiga.
rörelser och drömmande ställningar hvarmed dessa beledsagas och som så val motsvara sydländingens fantasi, som sa gärna breder ett skimmer af poesi öfver själfva lasten.
Arbeterskan i sin mörka dräkt och dåliga skodon idrager sig ingen upp- märksamhet af likgiltiga kommande och gående - men kvin- nan placerad p; en half meter hög tribun, med utmanande prydnader, med den röda nejlikan bakom örat, med den lilla skon som lämnar den höga vristen fri, med den smidiga midjan och med de i rytmisk takt vaggande höfterna, föder till lif hvarje kväll legenden om Orienterx Salome.
Hon eldar sin- nena, förtrollar mannen, sätter deras blod i sjudning mera an hon framkallar nöjets rus, och sällsynt ar di, att icke dolken blixtrar och strider utkämpas med dödlig utghg.
Visserligen medverkar därtill vinet eller de mer och mindre med alkohol förfalskade dryckerna, men spanjoren behöfver för att berusa sig sällskap, brusande larm, de retmedel och fanfaronader, som endast kvinnan kan framkalla; spanjoren dricker sig aldrig rusig ensam, som nordens man kunna göra.
Andalucias kvinna liknar kvinnan af de lägre klasserna i Madrid, men hon ar mera skygg och religiös och flerstädes såsom i Sevilla och Cadiz mera ordningsfull och uppmarl- \ sam p i hemmets förhallanden.
Den gamla typen fortlefver i d e sydliga trakterna.
Cigarrfabrikerna äro de enda arbetarcentra i Andalucia och kandt är att lo cl: gnwcvn utgör en alldeles
särskild, ren och oförfalskad typ, fullkomligt olika arbeterskan i allmänhet, som mer eller mindre ofrivilligt antagit en fransk anstrykning eller åtminstone förlorat den målerislca prägel, som In clgarrera behaller i all dess glans.
Förtrollande be- skrifningar hafva gjorts p; de sevillanska cigarrfabrikerna, hvars arbeterskor smycka sitt hår med rosor och visa sina nakna brunglansande armar och hvilkas arbete förrättas under lifligt samspr % och muntert, skratt.
I. var tid, när de gamla klassiska $ro~zumzkm&amp;~ztos äro försvunna, förekomma upp- lopp bland las cz&amp;werns så mycket oftare och chefskapet öfver fabrikerna i Sevilla och Madrid kan endast utöfvas af en man, som med kraft förenar en hög grad af kallblodighet.
rDessa livinnoro, sade till mig för nsgon tid sedan chefen för fabriken i Madrid, rförtjana i grund och botten vår sym- pati; de hafva hjärtan af guld och med god behandling kan man få dem till hvad som helst.
Men det finnes hos dem en så stark känsla för det rätta, att den föreståndare, från hvilken de rönte någon oratt, vore beklagansvärd.
I ett ögonblick af uppbrusning skulle de kunna slita honom i stycken.&gt; Icke endast bland cigarrarbeterskorna, utan hos arbeter- skorna öfver liufvud i Spanien hafva de republikanslra idéerna slagit djup rot.
Dessa teorier äro också mycket.lampliga för att slacka den törst efter rättvisa, som i så hög grad anfaktar dessa lager.
Men som en motsägelse, som dock ar förklar- lig, förblir den spanska republikanskan bigott, fullgör sin nio .dagars andaktsöfning och sina skyldigheter mot sina helgon - och Vz~g-egzes; hon bibehåller vördnaden för konungahuset, hvilket ho11 agnar en dyrkan, som gränsar till fanatism, om hon händelsevis därifrån fått mottaga nsgot tecken p5 godhet eller välvilja.
Den spanska lcvin~an af folket har godt minne af det goda som bevisats henne och hon glömmer aldrig drag af adelsinthet, äfven om hon icke tillskyndats någon för- del däraf.
Handlingar af den mest obetydliga art, om de blott bära någon stämpel af godhet, röra henne till ytterlighet.
Härom aret såg jag på en gata i Zaragoza en blind söka efter ett kopparmynt, som han hade förlorat.
Jag tyckte synd om mannen och tog upp en peseta, som jag gaf honom.
I samma ögonblick uppstämde en hel af kvinnor en riktig lof- sång öfver mig.
Jag kunde ej underlata att le; en peseta hade framkallat en riktig entusiasm.
Jag tänkte sedan p i
därpå och förstod, att bifallet icke härledde sig i f r h saken i och för sig, utan därifrh att handlingen hade berört dem i deras innersta.
Hvar och en af dessa fattiga kvinnor skulle hafva gifvit den blinde en peseta, om de ägt en sådan.
En af de mest utpräglade spanska kvinnotyperna är den baskiska.
Hon liknar i intet afseende spanskan, sådan ut- ländingen föreställer sig henne, lidelsefull, half-arab, dröm- mande.
Tvärtom är kvinnan i Vizcaya, Guipiizcoa och A l a n en figur med skarpa drag, ja stränga, nästan hårda och hon star i hög moral öfver alla kvinnor i Europa.
Sociologer och etnologer skola därutinnan icke jäfva mitt påstående.
Den baskiska rasen har icke sammansmält med de öfriga på halfon hvarken i språkligt eller annat hänseende, Man tror, att ba- skerna härstamma om icke från urinvånarne, åtminstone från de första invandrarne.
Det är utom all fråga att i etno- logiskt och moraliskt hänseende den euskariska rasen icke företer några likheter med den öfriga befolkningen på den Cantabriska kuststräckan trots likheten i klimat och topografiskt hänseende, Då kvinnan i Asturia och Galicia visar mjukare former, blomstrande hy och vekare ansiktsdrag, har baskiskan hårda, kantiga konturer och p i hennes panna äro oböjlighet och halsstarrighet tecknade.
Hon ar renlig, arbetsam, allvarlig och ärbar och manga påst;, okänslig för kärlek.
Xär hon gifter sig är det därför, att hon anser det vara en plikt att bilda familj och blifva moder, hvilket utom äktenskapet är henne ofattligt.
Hennes trohet och ärbarhet äro också utom allt tvif- vel, hvilket jag för öfrigt öfverlåter i t sedelärare att disku- tera.
En sanning ar att den sedliga nivån hos euskara-folket är mycket högre än hos det öfriga spanska folket, och jag behöfver icke upprepa, att kyska kvinnor förekomma icke, dar männen äro libertiner.
Annu för f % sr sedan bevarade de tre systerprovinserna sin storartade patriarkaliska stämpel, en doft af homerisk dygd, hvilket icke hindrar dem, närboende till Frankrike som de äro, frin att vara det mest civiliserade och industriella element i vårt land med undantag af Catalufia.
Anhangarne af $iteros eller den autonoma lagstiftningen i dessa landskap försäkra, att sedan slutet af sista inbördeskriget, hvar- igenom de gamla vördnadsvärda lagarna upphäfdes, de baskiska provinserna srniningom förlora renhet i seder, enkelhet och öppenhet i karakter.
Det är ännu ett offer som det nya Spa-
nien har nödgats göra på den konstitutionella frihetens altare ...
Stockholm, Iduns Tryckeri Fredagen den 1 maj 1896.
N:r 18 (437) Byrå: Prenumerationspris p r å r: Idun ensam kr.
5; — Klara s ö d r a k y r k o g.
A nnouspris: Redaktör och utglfvare: Utgifnlngstid: hvarje helgfri fredag.
" i FRITHIOF HELLBERG.
Sofia Dorothea Holmberg.
M in läsarinna!
en V e t du, hvad en trotjänarinna trotjänarinna, och samma en som ägnat familj, och som m e d aldrig tröttnande sökt uppfylla hvarje fjät sina gjort detta m e d varmaste nit, s o m åldrats o c h blifvit plikter på det vill säga, en verklig hela sitt lif, alla sina krafter åt intresse, skröplig, men dock samvetsgrannaste, fastän kanske kostade m ö d a o c h hvilan skulle känts ljuf.
D e t är bilden git nytta af den undervisning modren själf förut gifvit henne framgår däraf, att hon fick beröm af prosten Frost o c h v i d terminens slut som premium erhöll en bibel.
Hon fick nu först plats i en handtverkarfamilj i S t o c k h o l m, där hon stannade ett o c h ett hälft år, o c h k o m sedan till en underofficer vid Svea artilleri, anställd vid tygstaten därstädes o c h hvilken hade boställsrum af en sådan kvinna — en före- i Artillerigården.
D ä r syn nade h o n i fyra år.
Under den för — sina Idun tjänande systrar i dag vill framlägga, tid hon där tjänade, kvarstan- inflyttade i tider, då så många mer eller en nygift officer vid detta rege- mindre grundade klagomål höjas mente öfver samma de moderna tjänarnes vanskligheter.
i en våning, belägen i förstuga.
Det Sofia D o r o t h e a H o l m b e r g f ö d - des Hennes far var tapetserare tänkte hon då, att hofförvaltningen som en den unga, vackra bruden inför- des i S t o c k h o l m d.
27 mars 1823. kammaren, var epok, s o m Sofia väl mindes, när vid o c h husgeråds- där han var anställd förman.
Han var duglig i sitt nya hem, men kommande dennas föga hela hennes lif skulle tjänst.
Efter ägnas de åt fyra årens förlopp flyttade Sofia 1842, o c h arbetsam o c h hade väl bättre 19 kunnat och fick tjänst i nämnda officers- sörja för de sina, o m år gammal, öfver förstugan han ej bortryckts af d ö d e n re- familj.
dan vid 42 års ålder, då vård o m det första barnet, s o m Sofia endast var 6 år gammal.
barn ålder, syster blefvo j ä m t e henne faderlösa.
I tanke bror att dött och lättare i Fyra späd en hade en kunna som sjuksköterska dals Invalidinrättning vid " Ulriks- mot en dagspenning af 18 skilling samt fria husrum o c h vedbrand.
S o m emellertid denna ringa förtjänst ej kunde räcka att lifnära henne och barnen, blef allt knappare sända ut i ålder.
en det f ö r henne och den äldsta tjänst termin hon måste dottern Sofia redan Först hade fått då väntades, vid dock besöka 13 års Sofia Solna s k o l a; att h o n där använde läro- tiden väl äfvensom att hon dra- o c h i denna familj har hon sedan kvarstannat hela sitt lif.
Hur hon fyllde sin plats där, vill j a g nu söka skildra.
försörja sig o c h barnen tog m o d r e n nu plats H o n antogs f ö r att taga H o n vårdade efter hvarandra trenne söner m e d aldrig svikande omsorg o c h ömhet.
Hennes mat- m o r har mången gång berättat, hurusom hon o m nätterna kunde timtals bära barnen för att ej störa modren, o c h aldrig hördes ett häftigt från eller ovänligt hennes läppar.
hade också från ord H o n inne- början en för- troendepost i huset.
Med barnens tillväxt förän- drades hennes ställning i huset, hon blef husjungfru barnjungfru, farande fastän i hon st. f. fort- hade barnens vård sig
V i l l du icke blifva bättre, så upphör du snart att vara god.
S:t anförtrodd och ingen annan än » F i a » har nå- gonsin haft förtroende att hjälpa d e m.
Hon benämndes äfven af d e m » B l o m » o c h gick då och gällde för deras betjänt.
O c h snart blef det så, att Fia skulle » allting bestyra ».
D å de bör- jade i skolan, var det hon som förhörde deras läxor; att hon var ovanligt bildbar o c h hade ett godt hufvud, synes däraf, att hon med så liten underbyggnad dock kunde gå i land där- med, o c h säkert tillväxte hennes vetande i samma mån som barnens.
latinska läxor förhördes af henne.
Katekesen inlärdes ofta på det sätt, att hon läste den högt för barnen: de lärde sig då lättare.
P å den tiden fick man plugga katekesen vid sju års ålder.
H o n var äfven i alla andra afseenden en cxemplarisk tjänarinna.
Skicklighet i sina syss- lor förvärfvade hon med lätthet, både till följd af sin goda vilja o c h sitt goda förstånd.
Sär- skildt i gardinuppsättning var hon m y c k e t fram- stående o c h gjorde detta bättre o c h fortare än mången tapetserare; det var som hade det legat i fingrarne.
Så hade hon den ovanliga för- mågan att vid storstädning ordna allt, så att det kom på sin rätta plats, b ö c k e r, papper m.
Därför blef det o c k så, att intet kunde ske utan henne, o c h hela familjen blef allt mer beroende af hennes hjälp.
Hennes hus- bonde gaf henne äfven det b e r ö m, att hon var som en » durkdrifven vaktmästare » att gå ären- den, då han en tid hade en befattning som gjorde en mängd sådana af nöden.
Sålunda tjänade hon ett fjärdedels sekel till hennes husbondes död o c h kvarstannade sedan hos hans änka o c h söner. '
Blott en af dessa bildade eget h e m, o c h m o t hans hustru och barn visade hon städse samma tillgifvenhet o c h tillmötesgående, som hon visat h o n o m alltsedan hans späda år, o c h barnen återgäldade hennes tillgifvenhet i rikt mått o c h vande sig o c k som alla andra att städse vända sig till » F i a », hvilken alltid lika blid o c h vänlig aldrig kunde afslå en begäran.
P å lediga stunder sysselsatte sig Sofi med läsning o c h läste med urskillning o c h intresse både resebeskrifningar, skönlitteratur o. d. o c h hade reda på allt.
Ä n n u de senaste åren åhörde hon föreläsningarna å Arbetareinstitutet i astro- nomi m.
H o n hade e j, som annars är så vanligt med dem, som länge tjänat i samma familj, tagit sig någon ton eller önskat vara den styrande, utan alltid var hennes sätt utmärkt genom samma j ä m n m o d o c h villighet.
D e t var äfven alltid hon som böjde sig för kamraterna.
Tillbakadragen och anspråkslös höll hon sig själf ringa, o c h då för några år sedan fråga väcktes att skaffa henne guldmedalj för trogen tjänst, men det ej kunde ske utan hennes vet- skap, eftersom hennes prästbetyg erfordrades, af böjde hon detta; hon hade blott gjort sin plikt o c h ej mer, sade hon.
Säkert skulle åt- minstone hennes 50-årsjubileuin ha firats, då hon tillhört denna familj ett hälft s j k e l, o m ej just vid den tiden familjen hemsökts af sorg o c h d ö d: den äldste sonen (hvilkens första vårdarinna hon varit) bortrycktes, sedan ej långt förut en hans unga dotter skördats af döden.
I dessa sorger deltog ingen varmare än den trogna Sofi, o c h hon visade äfven då många prof på sitt finkänsliga sinne o c h varma hjärta.
Så fanns cn liten af henne själf författad vers Bernhard.
instucken bland de rosor, med hvilka hon tog afsked af den unga bortgångna.
Alltjämt ett mönster o c h en föresyn kvar- stod hon på sin post.
H o n hade blifvit så oumbärlig, att man aldrig ville släppa henne.
Visst blef henne mången gång mödan tung o c h hon längtade efter hvila, men som hennes mat- mor, i hvilkens tjänst o c h jämte hvilken hon åldrats, själf var ovänligt rask, hade hon svårt att sätta sig in i att Sofi ej ständigt kunde vara lika ung o c h rörlig.
Under många år stod för hennes räkning ett rum tomt, där meningen var att hon en gång skulle få njuta den väl- förtjänta hvilan, men för hvarje gång fråga väcktes att hon skulle lämna sin plats, blef hennes fru så ledsen, att hon ej nändes säga det afgörande ordet.
Så fortgick det till förra våren, då sjukdom tillstötte och gjorde slag i saken, o c h efter 53 års tjänst lämnade hon, 72 år gammal, sina göromål i yngre händer, kanske med blandade känslor af saknad o c h belåtenhet.
E j långt därefter afled hennes älskade matmor, och sedan dess började den åldriga tjänarinnan äfven småningom tyna bort.
D e t var som kunde ej hennes förut försvagade krafter stå emot detta slag.
Sorgen är j u ett blodförgift- ningsmedel.
Måhända var den an bidragande orsak till den tärande sjukdom, som nu i förra månaden ändade hennes lif.
H o n skulle dock så gärna velat lefva några år ännu, alltjämt med ordnande hand deltagande i det för henne så kära gamla hemmets vård, men sjukdomen var obeveklig.
Hennes tröst under denna var, att de hon vårdat som barn o c h åt hvilka hon ägnat sitt lif, nu i sin tur vårdade- sig o m henne med största ömhet.
» D e kunde ej vara snällare m o t mig om jag vore deras m o r, » sade hon.
D e ville göra allt för att hålla henne kvar o c h för att lindra hennes plågor.
H o n var då ej längre » deras B l o m », som passade upp dem, utan deras blomma, som de pysslade om o c h sökte hålla v i d lif.
Liksom hon alltid varit en föresyn, var hon det äfven intill det sista i tålamod och under- gifvenhet.
E j ett otåligt o c h knotande ord kom öfver hennes läppar.
» J a g har allt utom hälsan, jag får ej klaga, mången har intet o c h måste lida samma plågor. » Då hon — endast några dagar före sin bort- gång — tillfrågades, o m hon hade något emot att blifva omtalad i Idun, svarade hon med ett leende: » F r u n brukade säga, att jag skulle komma i Idun, det kunde j u vara roligt, men kanske är det för pretentiöst. » Efter någon eftertanke tillade h o n: » M e n gör det ej för grant, jag har ju intet uträttat.
blott några uppfyllda plikter. » B l o t t uppfyllda plikter!
Trohet i det lilla har hon visat under hela sitt långa själfförnekande lif o c h med trohet i det lilla följer trohet i det som mer är.
O c h denna trohet bär löfte m e d sig för ett kommande lif.
D e t är därför vårt h o p p, att då nu hennes timglas runnit ut, hon må mötas af det ordet af sin H e r r e: D u gode o c h trogne tjänare, öfver en ringa ting hafver du varit trogen, gäck in i din Herres glädje 1 /.
* Nu är de hoita tid.
sippornas är de hvita sippornas tid ... fi&lt;§f De lysa ur snår, de nicka från lid,; JVär solen strålar, när månen ler, I gräset man- deras stjärnor ser.
sjlipa JVu sjunger lärJcan i blånad höjd Om nytänd härleh och nyväckt fröjd; Och vakan sitter i granens topp Och diktar sånger om hjärtats hopp.
JVu surra Men kring hägg och al Och barnen leka i grönklädd dal; JVu sjuder bäeken af lust och mod, Så varmt som människans unga blod,.
JVu JVu Och JVu är det fröjd uti nordens land, gå de unga här hand i hand; vinden hviskar, så varm och blid: är de hvita sippornas tid.
Heinliolä Vinter.
* Slevljemmet i Sfocl^olm.
elt v i s s t är d e t m å n g a af I d u n s läsa- r i n n o r, s o m e j v e t a n å g o t o m d e t s. k.
E l e v h e m m e t h ä r i S t o c k h o l m.
L å t m i g där- för få säga några o r d o m dess u p p k o m s t och meningen med detsamma.
F ö r u n g e f ä r ett t i o t a l af år s e d a n k ä n d e en varmhjärtad; i ekonomiskt afseende obe- r o e n d e k v i n n a s i g m a n a d att r ä c k a en h j ä l p - s a m h a n d åt n å g r a af d e u n g a o b e m e d l a d e kvinnor, s o m här i S t o c k h o l m arbeta för sin utbildning på olika arbetsområden.
Hon f a n n s n a r t, att d e n b ä s t a o c h m e s t effek- t i v a h j ä l p v a r att b i l d a e t t h e m, d ä r d e u n g a m o t e n m y c k e t b i l l i g a f g i f t k u n d e få bo under sina arbetsår i h u f v u d s t a d e n.
D e n n a p l a n r e a l i s e r a d e s år 1 8 8 6, o c h s e d a n dess ha icke mindre än 4 6 unga kvinnor n j u t i t g o d t af h e m m e t.
N u s t å r e m e l l e r t i d h e m m e t f r a m f ö r ett » v a r a eller i c k e v a r a ».
Stiftarinnan, s o m g e n o m årliga b i d r a g m ö j - l i g g j o r t d e s s e x i s t e n s, h a r n u till f ö l j d af förändrade ekonomiska förhållanden måst draga sig tillbaka, o c h o m hjälp icke k o m - m e r från a n d r a, n y a håll, så m å s t e h e m - met upplösas.
D e t är d e n n a u p p l ö s n i n g m a n så g ä r n a vill f ö r e b y g g a g e n o m att m ö j - l i g e n h o s n å g o n eller n å g r a v ä c k a s y m p a t i för h e m m e t o c h dess v e r k s a m h e t.
L å t o s s g ö r a ett b e s ö k i E l e v h e m m e t!
D e t är b e l ä g e t v i d A d o l f F r e d r i k s k y r k o g a t a 15.
Från t a m b u r e n k o m m a vi d å först in i e n s t o r l j u s sal, s o m tillika är s a m l i n g s - rum.
V i d s i d o r n a af d e t t a l i g g a e l e v e r n a s rum, ljusa o c h luftiga äfven de.
V a n l i g e n b o t v å o c h två i ett r u m.
H e m m e t har en husmoder, s o m odeladt kan ägna tid o c h k r a f t e r åt d e t s a m m a s v å r d.
D e t är i c k e något kasernartadt detta h e m, just därför att e n k v i n n a p å ett m o d e r l i g t o c h o m h u l -
d a n d e s ä t t är d e s s m e d e l p u n k t.
Högsta antalet elever, s o m bott där på en g å n g, har varit 10.
E n af d e u n g a k v i n n o r, s o m u n d e r sin studietid b o t t p å h e m m e t, har sagt m i g, att h o n m e d d e n d j u p a s t e t a c k s a m h e t o c h största glädje tänker tillbaka på d e n tid, h o n tillbragt i h e m m e t.
J a g låter h e n n e äfven n u tala.
» H v a r s k u l l e v i e l j e s, f ö r att f ö r s t h å l l a o s s v i d d e n e k o n o m i s k a s i d a n, f å t t ett så- d a n t ställe att b o p å f ö r 3 5 kr.
i m å n a d e n!
P å de m y c k e t billiga inackorderingsställena får m a n m å n g e n g å n g ej ö p p n a sitt f ö n s t e r f ö r att s l ä p p a i n l u f t: m a n m å s t e h u s h å l l a med värmen.
H ä r s k u l l e a l l t i d v a r a frisk luft.
Så fingo vi alltid g o d o c h kraftig f ö d a, ett så v ä s e n t l i g t v i l l k o r f ö r att k u n - na arbeta ordentligt.
Sedan vi bott i hem- m e t 8 d a g a r, f u n n o v i, att d e t s m a k a d e förträffligt att o m m o r g n a r n a ä t a g r ö t o c h till v å r a n d r a f r u k o s t o r d e n t l i g l a g a d m a t.
O c h hvilket g o d t o c h gladt samlif förde vi ej m i d t u n d e r allt a r b e t e!
Ä n n u r ä k n a v i d e t f ö r v å r a g l a d a s t e s t u n d e r, d å v i på- minna oss h e m m e t s dagar.
V i minnas både de allvarliga samtalen o c h det glada skäm- tets stunder.
M å n g a djupsinniga krior skrefvo vi, m e n versmakare voro vi därjämte.
O c h h u r u v ä l g ö r a n d e v e r k a d e d e t ej p å o s s, att v i f ö r d e s t i l l s a m m a n s f r å n o l i k a arbetsfält.