Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag samma vare om förlikning; dock att, om viss dag finnes till förlikningens fullgörande utsatt, tiden varder derifrån räknad.
Äro i samma förlikningshandling särskilda dagar lör särskilda fullgöranden bestämda, räknas tiden från en hvar af dem.
Hvad i denna § är stadgadt gälle icke i afseende å beslut, meddeladt af Dansk Amtman eller Qfver-Presidenten i Köpenhamn. § 7- Är gäldenärs bo taget under offentlig skiftcsbehandling i Danmark, förfaller den genom denna förordning medgifna rätt till utmätning. § 8.
I fråga om^behörigheten att meddela verkställighet å handlingar af ofvanupptagne beskaffenhet, äfvensom beträffande de med verkställigheten förenade kostnader, gälle hvad för thy fall i afseende å Svenska domar finnes stadgadt. § »• Ej må vid Svensk domstol sak mot Dansk undersåte upptagas i andra fall, än der
Domstolen vore behörig, om svaranden varit Svensk; Dock kan Dansk undersåte, som någon tid i Sverige sig uppehåller, under denna sin vistelse derstädes, för gäld eller annan förbindelse sökas, der han finnes. § 10.
Å handling, på grund hvaraf någon vill söka utmätning i Danmark, skall Kongl.
Proposition JVf //7.
Öfver-Ståthållare-Embetet eller Konungens Befallningshafvande, som derom varder anmodad, efter förefunne omständigheter meddela intyg, att handlingen är utfärdad i sådan form, som för exekution erfordras samt att beslutet har den egenskap att medföra ovilkorlig exekution i öfverensstämmelse med hvad enligt Svensk lag i allmänhet gäller om beslut, som eger laga kraft.
Om expeditionslösen och stäcnpel-pappers—afgift, åtecknade allmänna handlingar, vare lag samma. § «•
Förestående stadganden blifva gällande från den dag, som, efter det öfverenskommelse med Danmark blifvit träffad om en motsvarande lags samtidiga inträdande i kraft för nyssnämnde land, af Kongl. Maj:t bestämmes.
Louis De Geer 6 Kongl. Moj:ts Nåd.
Proposition M 117 Utdrag af Protokollet öfver ett Justitie-Departements ärende, hållet å Ulriksdals Slott Tisdagen den 11 September 1860, inför Hans Maj:t Konungen uti Stats-Rådet i närvaro af: Hans Excellens, Herr Justitie Stats-ministern, Friherre De Geer, Ha ns Excellens, Herr Stats-ministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Stats-rådcn: Wallensteen, Friherre Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna.
Hans Excellens Herr Justitie Stats-ministern anmälde i underdånighet, att, sedan fråga uppstått om antagande i Sverige och Konungariket
Danmark af internalionela lagar, eldigt hvilka domar och utslag, meddelade inom det ena Riket, skulle kunna i det andra verkställas, samt, efter vidtagande af nödiga åtgärder till detta ärendes beredning, Hans Excellens erhållit kännedom om det lagförslag, som Kongl. Danska Justitie Ministeriet i sådant afseende vore sinnadi att framlägga för den Danska Riksdagen, hade Hans Excellens låtit i Justitie Departementet utarbeta ett förslag till motsvarande lag för Sverige, hvilket förslag hade följande lydelse: »Förordning om verkställighet i Sverige af domar och utslag, meddelade af domstol i Konungariket Danmark.» § «• Domar och Utslag (Kjcndelser), meddelade af Domstol inom Konungariket
Danmark, må, såvidt de stadga annat än straff, i Sverige bringas till verkställighet genom utmätning, på sätt här nedan sägs.
Lika med Dansk Rätts dom anses förlikning, afslutad inför Förliknings - Commission eller Domstol i Konungariket
Danmark; så ock beslut, meddeladt der - Kongl. Maj:ls Nåd.
M lil. 7 städes antingen uf Amtman eller al Öfver-Presidenten i Köpenhamn, angående skyldighet att bidraga till underhåll för frånskiljd eller öfvergifven hustru, eller till underhåll och uppfostran för äkta eller oäkta barn. § 2.
Den handling, hvarå utmätning sökes, skall vara försedd med intyg af Dansk Amtman eller Öfver-Presidenten i Köpenhamn derom, att den är utfärdad i sådan form. som, enligt
Dansk lag, för exekution erfordras, samt derjemte: i Iråga om utmätning på grund af domstols beslut, alt detsamma blifvit af Domstol inom Konungariket
Danmark meddeladt; i fråga om utmätning på grund af förlikning, att förlikningen är vorden inför Dansk Förliknings-Commission eller
Domstol alslutad; och i fråga om utmätning på grund af beslut, meddeladt af Dansk Amtman eller Öfver-Presidenten i Köpenhamn, alt beslutet, enligt Dansk lag, medförer exekution. § 3.
Å dom eller utslag, meddeladt af Danmarks Högsta Domstol (Höiesteret) eiler af Dansk Amtman eller Öfver-Presidenten i Köpenhamn, må utmätning genast beviljas och fullbordas.
Ar heslutet af annan Domstol, än Höiesteret, meddeladt, må utmätning ej ske förr, än tre månader förflutit från den dag, domen eller utslaget gäldenären kungjordes (forkyndles).
Rätt om ändring af samma dom eller utslag, gånge utmätningen för sig.
Visar han sedermera, att han inom eller efter nämnde tid sådan stämning uttagit, förblifve utmätningen, så vidt den verkställd är, ståndande till dess saken i den högre Rätten afdömd varder.
Vinner han, och är domen icke meddelad af Höiesteret, förblifve utmätningen ytterligare slåndande till dess tre månader förflutit från den dag, Öfver-Rättens dom gäldenären kungjordes.
Förmår denne då ej visa, att han saken till Höiesteret instämt, gånge utmätningen utan uppehåll till fullbordan, der sökanden företett Öfver-Rättens dom, så styrkt, som i § 2 sägs. § *•
Rätt uttagit stämning om förlikningens upphäfvande, utmätning genast ske; dock må godsets försäljning, eller, derest detsamma enligt förlikningen bort sökanden tillställas, utlemnandet deraf till sökanden ej utan gäldenärens medgifvande verkställas förr, än 8 Kongl. Maj:ls Nåd.
Proposition JYi lil. tre månader förflutit från det utmätningen egde rum.
Är utmätning företagen, men gäldenären sedermera visar, att han inom sagde tid sådan stämning uttagit, förblifver utmätningen ståndande och förfares dermed vidare i öfverensstämmelse med hvad i § 3 om utmätning å domar sagdt är.
Stämning om upphäfvande af förlikning vare utan den verkan nu sagd är, der den finnes uttagen sednare, än tre månader efter det utmätningen egde ruin. § s. Kungörandet i Danmark af dom eller utslag, hvarå verkställighet i Sverige sökes, skall vara bestyrkt af ortens stämningsmän, hvilkas omförmälda egenskap intygas af vederbörande Domare, men i Köpenhamn af Lands-Öfver- samt Hofoch Stads-Rättens Justitie Sekreterare.
Sker kungörandet i Sverige, bör domslutet genom stads- eller kronobetjent med vittne, eller genom två nämndemän, tillställas den, å hvilken domen lyder. § 6.
Hafva ett å och sex veckor förflutit från den dag, å hvilken dom eller utslag afsades, må på grund deraf, såvidt fråga är om penningars utgörande, utmätning icke ske, med mindre domen eller utslaget blifvit genom nytt beslut återförsatt i exekutiv kraft.
Lag samma vare om förlikning; dock att, om viss dag finnes till förlikningens fullgörande utsatt, liden varder derifrån räknad.
Äro i samma förlikningshandling särskilda dagar för särskilda fullgöranden bestämda, räknas tiden från en hvar af dem.
Hvad i denna § är stadgadt galle icke i afseende å beslut, meddeladt af Dansk Amtman eller Öfver-Presidenten i Köpenhamn. § 7.
Är gäldenärs bo taget under offentlig skiftesbehandling i Danmark, förfaller den genom denna förordning medgifna rätt till utmätning. § 8.
I fråga om behörigheten att meddela verkställighet å handlingar af ofvan upptagne beskaffenhet, äfvensom beträffande de med verkställigheten förenade kostnader, gälle hvad för thy fall i afseende å Svenska domar finnes stadgadt.
.§ Kongl. Majlis Nåd.
Proposition M 117. 9 § »•
Ej må vid svensk domstol sak mot dansk undersåte upptagas i andra fall, än der domstolen vore behörig, om svaranden varit svensk; dock kan dansk undersåte, som någon tid i Sverige sig uppehåller, under denna sin vistelse derstädes, för gäld eller annan förbindelse sökas, der han finues. § 10.
Å handling, på grund hvaraf någon vill söka utmätning i Danmark, skall Öfver-ståthållare-embetet eller Konungens Befallningshafvande, som derom varder anmodad, efter förefunne omständigheter meddela intyg, att handlingen är utfärdad i sådan form, som för exekution erfordras, samt att beslutet har den egenskap att medföra ovilkorlig exekution i öfverensstämmelse med hvad enligt svensk lag i allmänhet gäller om beslut, som eger laga kraft.
Om expeditionslösen och stämpelpappers-afgift, åtecknnde allmänna handlingar, vare lag samma. § 11- Förestående stadgande» blifva gällande från den dag, som, efter det öfverenskommelse med Danmark blifvit träffad om en motsvarande lags samtidiga inträdande i kraft för nyssnämnda land, af Kongl. Maj:t bestämmes.»
Varande det Danska lagförslaget af den lydelse bilagan till detta Protokoll utvisar.
Hans Excellens yttrade härefter vidare: »Vid en lifligare beröring mellan tvänne närboende folk måste icke sällan fall uppstå, då, till skydd för förnärmade rättigheter eller till urskiljande af det rätta uti ett tvistigl förhållande, medlem af den ena nationen nödgas alt mot en medlem af den andra anlita domaremagtens mellankomst.
Verkan af det beslut, som häruppå följer och derigenom tvisten skolat för all framtid slitas, blifver dock i en väsendtlig mån begränsad, så länge beslutet endast kan verkställas inom området af det land, den dömande myndigheten tillhör, under det att måhända all gäldenärens egendom finnes inom det andra landets gränser.
Stater, som med hvarandra stått i ett vänskapligt förhållande, hafva derföre icke sällan, uti lag eller konvention, medgifvit, att under vissa vilkor, deribland synnerligast det af reciprocitet, inom deras område finge meddelas verkställighet å beslut, gifna af myndigheter, tillhörande den andra staten.
Behofvet af internationela lagar i sådan syftning mellan Bih. till 11.
Pral. 1859 & 1860. 1 Sami. 1 Afd. 2 Band. 21 Haft. % 10 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition JU 117.
Sverige och Danmark har oek på den sednare tiden i samma mån, som närmare förbindelser uppstått mellan de båda ländernas innevånare, visat sig allt större samt föranledt den framställning, 'sorn, efter ömsesidiga meddelanden i ämnet, grundlagt tillkomsten af de för båda länderna nu upprättade lagförslagen.
Härvid torde dock genast böra anmärkas, att då uti de till den Danska staten hörande hertigdömeno Sleswig, Holstein och Lauenburg lagstiftningen väsendtligen afviker från den, som är gällande i sjelfva konungariket
Danmark; då således hertigdömenas inbegripande i de nu afsedda lagarne skulle betydligt försvåra dessas genomförande; och då, med hänseende till hertigdömenas aflägsenhet från Sverige, behofvel af en sådan utsträckning i lagarnes tillämpning ännu icke gjort sig gällande, — de nu framlagda förslagen omfatta, i förhållande till Sverige, endast det egentligen så kallade konungariket Danmark.
För utarbetandet af de ömsesidiga lagförslagen, dervid synnerligt afseende varit fästadt derå, att motsvarigheten skulle blifva så fullständig, som olikheten i de särskilda ländernas lagstiftningar det medgåfve, har hufvudsaklig ledning hemtats från de af Svenske och Norske Kommitterade år 1856 uppgjorda förslag till dylika mellanrikslagar för Sverige och Norrige.
Det är dock klart, att den politiska föreningen mellan dessa länder samt de internationela lagar, som redan under en längre följd af år varit der gällande (Kongl. Förordningarne den 11 September 1818 och den 1 Juni 1819), och uti hvilka den grundsats ligger temligen otvetydigt uttryckt, att Svensk eller Norrman, som inom det andra riket begår en förbrytelse, större eller mindre, skall der dömas och straffas, oberoende deraf om han, efter förbrytelsens begående, till det egna landet återkommer, gifvit åt sistnämnda lagförslag en utsträckning, som ej gerna kan medgifvas, då fråga är att på detta fält inlåta sig med en helt främmande stat.
Sålunda hafva ur de nu förevarande förslagen blifvit uteslutna ej mindre åtskilliga föreskrifter, angående det biträde, som i vissa afseenden borde lemnäs rättskipningen i det främmande landet, än ock hvarje stadgande om verkställighet af ådömdt straff, jemväl af böter, hvilka sistnämnda, oafsedt andra betänkligheter vid deras upptagande såsom exekutionsgrund, föga skulle i sådan egenskap häfda sin plats i en lag, der verkställighet ej tillika vore medgifven åt det för händelse af bristande tillgång till böterne ådömda förvandlingsstraff.
Afvikelser från de Svensk-Norska lagförslagen hafva likväl äfven i andra delar egt rum, deribland här först må nämnas, att verkställighet medgifvits för beslut, meddeladt i konungariket
Danmark af en Amtman eller Öfver-presidenten i Köpenhamn, angående skyldighet att bidraga till underhåll för frånskiljd eller öfvergifven hustru, elier till underhåll och uppfostran för, äkta eller oäkta, barn.
Detta från dansk sida med mycken angelägenhet påkallade medgifvande synes så mycket mindre hafva bort förnekas, som eljest ett i Danmark lagligen faststäldt rättsanspråk i dylika frågor aldrig skulle kunna göras exekutivt i Sverige.
Det är nemligen icke domstolen, som i Danmark bestämmer beloppet af det bidrag, som i nämnda fall skall Kongl.
Maj:ls Nåd Proposition M lil. 11 utgöras, utan denria fråga hänskjutes alltid till Amtmannen eller i Köpenhamn till Öfver-presidenten.
Väl skulle, med kännedom derom, att detta Amtmannens eller Öfver-presidentens beslut, för det fall att den uppgifne fadren till ett oäkta barn af domstol erhållit föreläggande att med ed sig värja, vanligen meddelas förr, än tiden för edens afläggande förlupit, det synas vådligt att medgifva besluten exekutiv kraft i Sverige, och vådan kunde synas ännu större, vid betraktande deraf, alt, enligt en i Danmark allmänt vedertagen praxis, den förmente barnfadern ännu, efter att hafva försutit tiden för edgången, kan ända till dess det första bidraget, vare sig godvilligt eller genom utmätning, utgått, instämma saken för edgångens fullgörande; men denna våda är dock fullkomligt förebygd genom det i danska lagförslaget intagna stadgande, att det för exekution i Sverige erforderliga intyg af vederbörande dansk myndighet ej får meddelas förr, än den uppgifne barnfadern ej vidare kan tillåtas att aflägga eden; och kan följaktligen beslut af nu sednast omlörmälda beskaffenhet ej i Sverige bringas till verkställighet med mindre barnfadern antingen en gång godvilligt erlagt det honom ålagda bidrag eller ock samma bidrag i Danmark blifvit en gäng utmätningsvis hos honom uttaget, i hvilken sednare händelse han måste anses hafva åtnjutit all erforderlig läglighet att genom edgången ådagalägga sin oskuld till det mot honom riktade tillmålet.
Genom ifrågavarande medgifvande har ock, i anseende till likheten i sjelfva grunden för fordringsanspråket, den ej obetydliga förmån kunnat beredas åt svenska undersåter, som i Danmark önska verkställighet å beslut af svenska domstolar i likartade frågor, att dessa beslut, lika med de af Amtmännen och Öfver-presidenten meddelade, icke, såsom förhållandet är med danska och svenska domstolars beslut i allmänhet, efter en viss tids förlopp förlora deras exekutiva kraft i Danmark, hvarom förbehåll blifvit i det danska lagförslaget gjordt.
1 fråga om formen för de intyg, hvarmed dansk handling skall vara försedd, för att kunna i Sverige bringas till verkställighet, har likaledes någon afvikelse från de Svenske och Norske Kommitterades förslag egt rum, hufvudsakligen föranledd af den omständighet, alt en eller annan dansk domstol förekommer under sådan benämning, att en med danska förhållanden obekant under-exekutor kunde stadna i ovisshet om det honom derifrån förevisade beslut vore från en domstol utgånget, såsom exempel hvarpå må anföras Gjseldscommissionen i Köpenhamn, hvilken derstädes afdömer alla skuldfordringsmål, då beloppet ej öfverstiger en viss summa.
En väsendtligare olikhet förefinnes likväl uti det i danska lagförslaget intagna ovilkorliga stadgandet, att svenska domar äro, i afseende å »foraeldelse», underkastade desamma reglor, som domar, afsagda i Danmark.
Härigenom kommer exekutiva kraften för svensk dom alt i Danmark upphöra ett år och sex veckor från den dag, domen meddelades, med mindre densamma vederbörligen förnyas, hvaremot, enligt Svensk-Norska förslaget, tiden för exekutiva kraftens upphörande borde räknas först från den dag domen vunnit laga kraft.
För detta undantags-stadgande, hvarmedelst 12 Kongl. Maj:ls Nåd.
M 117. de svenska domarne sattes i bättre ställning än de norska, åberopade Kommitterade det förhållande, att tiden för domens meddelande och till dess den, såsom laga kraftvunnen, erhölle exekutiv kraft i Norge, stundom kunde blifva ganska lång, i synnerhet i fråga om tredskodomar, och sålunda, utöfver den för svenska lagen hittills okända begränsningen af exekutiva kraftens tillvaro, ytterligare förkorta densamma; men då härvid tages i betraktande, att de danska domarne, hvilkas exekutiva kraft upphör ett fir och sex veckor efter deras meddelande, aldrig, med undantag af Höiesterets domar, kunna i Sverige verkställas förr, än tre månader sedan de blifvit gäldenären kungjorda; att således de svenska domarne icke kunna anses underkastade ofördelaktigare vilkor, än de danska, i afseende på längden af den tid, hvarunder de kunna bringas till verkställighet i det främmande landet; samt, hvad särskildt angår de af Kommitterade åberopade tredskodomarne, att i de till
Danmark närbelägna provinser, der ifrågavarande författningar, efter all sannolikhet, egentligen kommc att utöfva inflytande, tre Ting årligen hållas, derigenom deri, som erhållit en tredskodom, äfven lätteligen bör kunna inom en kortare tid åt densamma bereda laga kraft, synes billigheten fordra att, på sätt jemväl blifvit frän dansk sida äskadt, de svenska domarne i förevarande hänseende göras fullt likställiga med de danska.
En förenkling i formen för myndigheternas intyg å de svenska handlingar, hvilka äro afsedda att i Danmark verkställas, har häraf blifvit en följd.
Öfriga från meranämnde Kommitterades förslag förekommande afvikelser, hvilka icke innefatta endast en rcdaktions-förändring eller eljest hafva en helt och hållet underordnad betydelse, äro grundade på skiljaktigheter, som i danska och norska processuela lagstiftningarne, ehuru hufvudsakligen öfverensstämmande, likväl i mindre väsendtliga delar förefinnas.
På sätt of det danska lagförslaget inhemtas, har deruti blifvit inrymd en bestämmelse, att vid dansk domstol sak icke må mot svensk undersåte upptagas i andra fall, än då densamma kunnat der anhängiggöras om svaranden varit dansk.
Som emellertid uti ett Kongl. Danskt Cancellie-plakat af den 30 November 1821 den authentika förklaring blifvit gifven öfver l:a boken 21:a kap. 20:de art.
i Christian V:s Lag, att, när en utländnings gods för skuldfordran blifvit i Danmark med qvarstad belagdt, icke allenast sjelfva målet i dess helhet, d. v. s i hvad angår betalning ur det i qvarstad tagna godset, då må utföras vid domstolen i den ort, der qvarstaden verkställdes, utan ock, för den händelse godsets egare icke personligen uppehåller sig i riket eller der har annan mandatarius, än den, sorn har godset i sina händer, målets fullföljande kan ega rum efter blott denne sistnämndes instämning, hade det väl varit önskligt om, på sätt jemväl blifvit ifrågasatt, undantag äfven från sistnämnda stadgande kunnat meddelas till förmån för svensk undersåte.
Då häremot likväl blifvit af Kongl. Danska Justitie-ministeriet invändt, att en dylik partiel modifikation icke kunde ega rum utan en genomgripande förändring af Kongl.
Proposition M 117.
13 lagstiftningen i härtill hörande delar, vill jag, för min del, desto heldre låta denna fråga bero på en framdeles skeende reglering, om sådan skulle af behofvet påkallas, som nu ifrågakomne bestämmelse i plakatet 1821 afser verkställighet endast i Danmark af ett inom samma land meddeladt beslut och således, strängt taget, icke eger omedelbart sammanhang med de frågor, som utgöra föremål för de nu omhandlade lagförslagen.
Med anledning af den rätt, som, enligt särskilda privilegier för städerna Götheborg och Landskrona, tillkommer Magistraterne i dessa städer att i Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes ställe handlägga utsökningsmål, anser jag deremot blifva nödigt att, genom en framställning hos Kongl. Danska regeringen, söka atl jemväl för svensk Magistrats beslut i dylika mål bereda tillgång till exekution i Danmark.
För den händelse att de ifrågavarande lagförslagen blifva af Sveriges och Danmarks national-representationer antagna, torde dels vid den konvention, som i sådant fall lärer komma att emellan regeriugarne afslutas, böra åt hvartdera riket förbehållas rätt att den antagna författningen till kraft och verkan efter viss tid uppsäga, dels ock blifva nödigt att, på sätt i fråga om Norge jemväl varit af Kommitterade förutsatt, i en särskild författning stadgas, att och på hvad sätt en svensk myndighets beslut, som förlorat sin exekutiva kraft i Danmark, må kunna inför svensk myndighet förnyas.
Ehuru det visserligen ur mera än en synpunkt må anses olämpligt att, sedan riksdagen framskridit nära till sitt slut, till Rikets Ständers pröfning framlägga ett nytt lagförslag, har jag likväl vid det förhållande, att danska regeringen yttrat önskan att redan vid den riksdag, som i Danmark under innevarande år sammanträder, underställa representationen pröfningen af det motsvarande danska lagförslaget, trott betänkligheterna i detta afseende desto heldre böra vika, som grunderna för det nu ifrågavarande förslaget, hvilka, såsom ofvan är nämndt, öfverensstämma med det mera omfattande förslag, som af Svenske och Norske Kommitterade blifvit utarbetadt, redan en gång blifvit af Rikets Ständer pröfvade och godkände; och hemställer jag derföre, att Eders Kongl. Maj:t, med förklarande, det Kongl. Maj:t är sinnad att i ämnet till Rikets Ständer, der så ske kan, vid denna riksdag aflåta nådig Proposition, täcktes öfver det af mig nu anmälda förslag inhemta Högsta Domstolens utlåtande.
Till hvad sålunda blifvit yttradt och hemstäldt täcktes Kongl. Maj:t, uppå tillstyrkande af Stats-Rådets öfrige ledamöter, lemna nådigt bifall.
Ex protocollo N. Becker. ii Kongl. Maj:ls Nåd.
Udkast til Lov om Fuldbyrdelse i Kongcriget Danmark af Domme og Kjcndclser, afsagte ved Svenske Reiter, m. m. § 1 Domme och Kjendelser (utslag, beslut), afsagte ved Svenske Retter, kunne, forsaavidt de bestemme andet end Sträf, luldbyrdes i Kongeriget Danmark ved Exsekution i Gods. Med Domme ssettes i Klasse Kjendelser, der i Sverrig ere afsagte af Over-Statholderen i Stockholm, en Landshövding eller et Rigscollegium, samt Beregninger över Beskrivelses1- og Steeroplet-Papirs Gebyhr, paategnede Svenske Retsakler. § 2.
Den Dom, Kjcndelsc eller Beregning (§ i), hvis Fuldbyrdelse forlanges, maa vaere forsynet med Ovei-Statholderens eller vedkommende Laudsh0vdirigs Bevidnelse om, at den er udfserdiget i den Form, der udfordres til Exsekution, samt at den har den Egenskab at give Adgarig till Exsekution i Overensstemmelse med, hvad der i den Svenske Lovgivning er fastsal om Domme, som havé upaaankelig Retskraft % 3- Domme og Kjendelser, fasagte i Sverrig, ere med Hensyn til Exsekution i Kongeriget
Danmark uriderkastede desamme Regler om Foraeldelse, sorn Domme afsagte her.
Fra Forskrifterne om Foraeldelse ere dog undtagne Svenske Domme, som gaae ud paa at fastssette en Förpligtelse til at yde Bidrag til fraseparerede eller forladte Hustrur eller til aegte eller uaegte B°rn. § Er offentlig Skiflesbehandling af Skyldnerens bo i Sverrig begyndt, bortfalder den ved nservaerende Lov indrommede Ret til Exsekution. § 5.
Med Hensyn til Fogdens Kompetence i Henseende lil Fuldbyrdelsen af Svenske Domme, samt de Gebyhrer, der blive at betale for saadane Forretninger, ere de samme Forskrifter gjaeldende, som om Fuldbyrdelsen af Domme, afsagte af Reiter i Kongeriget Danmark.
Proposition M lil. 15 § 6.
Undersaat kan icke sagsoges ved Dansk Domstol, undtagen i de Tilfaelde, hvor saadan Sag kunde anlsegges, om Sagvolderen var Dansk.
Opholder han sig her i Isengere Tid end 8 Uger, kan han under dette sit Ophold saggives for Gjseld eller anden Förpligtelse, uden Hensyn til Tiden, naar den er stiftet. § 7. Ovcr-prsesidenten i Kjöbenhavn eller vedkommende Amtmsend havé, naar det af den private Fordringshaver forlanges, at afgive de Bevidnelser, som ere förnöden, for at en Dom, Kjendelse eller Resolution kan fuldbyrdes i Sverrig.
Paa Domme afgives Bevidnelse om, at de ere afsagte af en Domstol i Kongeriget og udfserdigede i den Form, som fordres till Exsekution.