Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utdrag af Protokollet ofver Landt) or svars-Ar enden, hållet inför Hans Maj.t Konungen, i Stats-Rådel å Stockholms Slott den 28 Oktober 1836.
Herr Juslitis-Stats-Ministern Gunther, Hans Excellens, Herr Stals-Minislern för Uliikes ärendena, Friherre Lagerheim, St ats-Raden: Herr Fåhraeus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou. Almqvist.
Stats-Rådet och Chefen för Landtförsvars-Departementet, Grefve Gyldenstolpe anförde i underdånighet: 2:o.
Af rotehållare, flerestädes i Riket, hade lid efter annan klagan blifvit förd Angående öfver tyngden af det dem åliggande roteringsbesvär.
"^bekläd** Kongl. Majit och Rikets Ständer hade ock på senare tider å dessa klagomål nads-bidra fästat det afseende, omständigheterna kunnat medgifva.
Sålunda hade roterings'^^nro* besväret inom de Norra länen, nemligen inom Norrbottens, Westerbottens och Jemt- Vid indelta lands, blifvit till rotehållarnes förmån till icke ringa del nedsatt genom jemkningar i Arméen. den gamla roteringen; och medelst upphörande af mötes-passevolans-afgiften, eller skyldigheten att under möten underhålla soldalen, hade en allmän lindring i roterings-besväret rotehållarne i Riket tillgodokommit.
Då Kongl. Majit med afseende å Statsverkets närvarande fördelaktiga stallning, torde finna skäl för sin del medgifva rotehållarne någon ytterligare lindring i detta besvär; ville Departements-Chefen i underdånighet föreslå, alt framställning till Kongl. Nåd.
Prop. M 8.
Rikets Ständer vid innevarande Riksdag måtte göras om upphörande af det från rotehållarne eller, vid vissa Regementen, från soldaterne utgående kontanta bidrag till beklädnaden samt om anvisande af ett deremot svarande stats-anslag, att jemte det förut å 4:de Hufvud-titeln till »Lifmundering för indelta Infanteriet» upptagna belopp, för ändamålet användas.
Härigenom skulle rotehållarne befrias, icke allenast från en kontant utgift, hvilken i medeltal efter de sista 10 årens Riksmarkegångspris å soldat-munderingen utgjort 3 R:dr 18 sk. 6 rst.
Banko årligen för hvarje rote, utan äfven från det dermed i sammanhang stående besväret att genom ombud deltaga i beklädnads-Direktionernas göromål, jemte granskningen af dessa
Direktioners redogörelser, samt sålunda en för rotehållarne önskvärd lättnad dem beredas.
Innan Departements-Cbefen ingick i beräkning öfver den i följd häraf för Staten uppkommande ökade utgift, anhöll Departements-Chefen i undernånighet få i korthet framställa förflutna och närvarande förhållandet med beklädnadens anskaffning och underhåll vid rotehålls-regementena.
Dessa regementens beklädnad hade nemligen, på grund af knekle-kontrakten, ifrån äldre tider varit besörjd på det sätt att släpkläder i allmänhet tillhandahöllos soldaterne af rotehållarne, men vid några regementen anskaffades af soldaterne sjelfve emot åtnjutande af deremot svarande högre löneförmoner af roten; att Lifmunderingen, åter bestods af Kongl. Maj:t och Kronan, likväl vid åtskilliga regementen med bidrag dertill från rotehållarne; att släpkläderna nyttjades vid alla arbetskommenderingar, kompani-möten och mindre tjenstgörings—tillfällen inom regementenas stånd, hvaremot Lifmunderingen endast begagnades under rogements-möten och mönstringar samt kornmenderingar utom regementenas stånd; och att släpkläder merändels hvart 3:dje år ny-anskaffades, då deremot ny Lifmundering blott hvart 12 :te år uppsattes.
Genom Kongl. Förordningen, angående indelta Infanteriets beklädnadssätt, den 4 Februari 1812, förbyttes kronans ofvanberörda beklädnadsskyldighet uti en bestämd, årligen utgående vedergällning i penningar eller slitningsersättning för den tid soldaterne, i stället för Krono- och Lifmunderingen, under fredlig tid kommo att nyttja släpkläderna; hvarvid de vid regementena då befintliga kronomunderingar med alla dertill hörande persedlar till soldaterne öfverlemnades, emot förbindelse att i fredstid städse vara försedde med tvänne brukbara munderingar, af hvilka den bäst behållna alltid borde förvaras i rotekistan och således* när regementena erhöllo eller förskaffade sig släpmunderingar, de i rotekistorna förvarade borde till dagligt bruk åt soldaterne utdelas, men de ny-förfärdigade i stället
Uti rotekistorna inläggas.
Beträffande de beklädnads-persedlar, som rotehållarne vid en del regementen vore skyldige påkosta hvarje gång regementena med ny Lifmundering försågos, så bestämdes, att dessa regementen skulle, såsom förut, vidkännas åliggandet att i fredlig tid hvart !2:te år, räknadt från det år kronomunderingen sist utföll, Kongl. Maj:ts Nåd.
Prop. M 2. 9 sist utföll, till kronan erlägga värdet af förberörda persedlar efter markegång.
Vid 1817 och 1818 årens Riksdag funno väl Rikets Ständer, att indelta Infanteriet genom den sålunda vidtagna åtgärden kunde med minsta tunga för Statsverket bättre, än förut, förses med både krono- och släpmundering; men att, ehuru 1812 års Kongl. Förordning ålade soldaten att sjelf hålla sig beklädnaden, med understöd af slitnings-penningarne och bidraget af roten, det likväl vore klart, att kostnaden, oberäknadt de mindre betydliga slilnings-penningarna, drabbade ensamt rotehållaren, som mäste vidkännas soldatens hela underhåll; Och då staten på det hela eller hvarje medborgare-klass i samhället ålåge att deltaga i kostnaderna för landels försvar och säkerhet samt det icke heller vore förenligt med knekte-kontraktens i 80 § af Regeringsformen försäkrade helgd, att
Staten undandrager sig fullgörandet af det bufvudsakliga vilkoret i samma kontrakt, alt bestå krono- eller lifmunderingen, ansågo Rikets Ständer billigt och nödigt, att rotehållarne lättades från den dem nu åliggande tyngd i denna del, hvilken, i anseende till tidens förändrade skick och soldatens derefter lämpade kostsamma beklädnad, vore för jordbrukarne för hardt tryckande, i synnerhet som, hvad åter släpkläderna angick, det från början stadgade bidrag dertill af rotehållarne icke kunde återföras till de persedlar, knekte-kontrakten Utstaka, emedan med dem soldalen icke skulle vara beklädd eller ändamålet uppfyllas, samt, i Rikets Ständers tanka, det äfven instämde med kontraktens rätta tillämpning, att rotehållarne, af ålder förbundne att bestå soldaten sådane släpkläder, hvarmed han den tiden varit belåten, nu måste vidkännas hvad som erfordras till hans släpbeklädnad, sådan den vid förändrade förhållanden finnes böra vara beskaffad.
Rikets Ständer funno sig alltså föranlåtne alt föreslå en ny reglering i beklädnadssättet vid indelta Infanteriet, hvilket äfven, efter rotehållarnes hörn Lide, af Kongl. Majtt genom Kongl. Förordningen den 30 December 1819 fastställdes.
Härigenom stadgades bland annat att kronan och rotehållarne skulle årligen till beklädnaden bestå hvardera .'/Wel af munderingens värde efter Riksmarkegång; att de af kronan förut erlagda slitnings-penningar endast komrae att utgå för kommenderingar utom regementets stånd; att vid Helsinge regemente, der rotehållarne vägrat ingå på sjettedels-bidraget, enär de, jemlikt knekte-kontraktet, icke vore förbundne till någon beklädnads-afgift, såvida icke soldaten innehade årstjenst hos rotehönderne och derföre borde undfå arbetskläder, lifmunderingen skulle anskaffas genom beklädnadsdirektionens försorg; att, i följd af rotehållarnes vid l:sta Lif-Grenadier-Regementet enahanda vägran, sjettedels-bidraget vid detta regemente skulle erläggas af Gre— tiadiererne utaf den i lego-kontrakten med rotehållarne öfverenskomna beklädnadssäden och släplönen; samt att, af samma skäl, sjettedels-bidraget vid Kronobergs, Jönköpings och Kalmar regementen borde af soldaten bekostas.
Vid 1828, 1829 och 1830 årens Riksdag antogo Rikets Ständer, uppå Kongl*.
Majtts derom gjorda framställning, brukningsliden för lifmunderingen till fyra i stället Bih. lill R.
Prot. 1836 & 1837. 1 Sami. 1 Afd. 10 Haft. 2 io Kongl. Maj:Is Nåd.
Prop. M 2. för tre år; i följd hvaraf, genom Kongl. Kungörelsen den 9 Juli 4830, det årliga bidraget till munderingens underhåll, såväl för Kronan som för rotehållarne, minskades från '/6:del till '/8:del af munderingens markegångsvärde; och utgår afgiflen för närvarande efter denna beräkningsgrund.
De roteringsskyldige hade härigenom vunnit den lättnad i beklädnads-besväret, att de, i stället för att ursprungligen hvart 3:dje år nödgas anskaffa ny släpmundering och, vid några regementen, tillika hvart 12:te år bidraga till ny lifmundering, nu voro befriade från all annan beklädnads-skyldighet än att erlägga det årliga bidraget med '/8:del af enkel soldat-munderings värde efter riksmarkegång.
Skulle nu, på sätt Departements-Chefen här ofvan föreslagit, jemväl detta bidrag till beklädnaden å rotehållarnes sida och, vid några regementen, å soldaternas, komma att upphöra, återstode att bestämma beloppet af det anslag, som i stället erfordras utaf statsmedel.
Till beräkningsgrund härvid ansåg Departements-Chefen böra tjena regementenas eller korpsernas nummerslyrka efter plan, enär den ifrågavarande förmånen borde tillkomma ej mindre de effektiva rotenumren, för hvilka beklädnadsbidraget erlägges, än de vakanta, för hvilka della bidrag innefattas i vakans-afgiften.
Likväl ansåg Departements-Chefen, att något anslag icke erfordrades för rotenumren vid Jemtlands Fältjägare-Korps, enär rotehållarne i denna provins icke för närvarande vidkännas någon afgift för manskapets beklädande, utan denna, till följd af den nyligen fastställda roteringen derstädes, i stället utgår från den då jemväl bildade Jemtlands roterings-hassa, med kapitalfond af Jemtlands gamla, till rotehållarne öfverlemnade, reservmedels-kassa, uppkommen genom dit anslagna räntor från Medelpad och med årliga inkomster af bemmansräntor, afradspenningar och augmentsräntor, som tillförene, enligt det äldre indelningsverket, voro till understöd för rustningen eller roteringen anvisade, eller nu mera af ett deremot svarande kontant statsanslag, som till roterings-kassan ingår.
Likaledes förmodade
DepartementsChefen, att något anslag icke vore af nöden för de vid Skånska Infanteri-regementena under en tid af 50 år från och med år 48J6, emot en afgift af 6 tunnor spanmål för hvarje nummer vakanta 585 rotar, enär Kongl. Maj:t i ett likartadt fall, eller vid upphörandet af mötespassevolans-afgiften, genom Nådig resolution af den 50 Oktober 4846 förklarat någon nedsättning i deras vakansafgift icke kunna medgifvas, enär denna såsom en påräknad statsinkomst vore uti Riks-slaten till oafkortadt belopp uppförd.
Dock hemställde Departements-Chefen i underdånighet, att det måtte till Rikets Ständers vidare pröfning öfverlämnäs, huruvida den för öfrige rotehållare föreslagna förmånen af beklädnads-bidragets upphörande eller ersättning derför borde äfven ifrågavarande 585 vakanta rotar tillkomma.
Antalet af rotar, som sålunda skulle åtnjuta den föreslagna lindringen, blefve följande: Kongl. Maj:ls Nåd.
Prop. JW 2. lf Vid l:a Lif-Grenadier-Regetnentet . 1,244. » Uplands Regemente 1,200.
» Skaraborgs d:o 1,200. » Södermanlands d:o 1,200. » Kronobergs d:o . 1,100. » Jönköpings d:o 1,100. » Dal-Regementet 1,197. » Elfsborgs Regemente 1,200. » Westgötha-Dahls d:o 1,200. » Bohus Läns d:o 904. » Westmanlands d:o 1,200. » Norrbottens Fältjägare-Korps 483. » Westerbottens d:o 460. » Calmar Regemente 1,100. » Nerikes d:o 766. » Wermlands d:o 908. » Norra Skånska Infanteri-Regementet 799. » Södra Skånska d:o 797. tillhopa 18,058 rotar.
Hvad beträffar Helsinge Regemente, hvilket, vid det ofvan anmärkta förhållandet att rotehållarne icke lemna något bidrag till beklädnadens underhåll, för detta ändamål nu endast åtnjuter hälften af det beklädnadsbidrag, som för de öfriga regementena bestås, och hvarigenom mycken svårighet uppstod för regementets beklädnads-direktion att underhålla tvänne munderingar för regementet i det skick, som vederbör, ansåg Departements-Chefen sig vid detta tillfälle böra i underdånighet tillstyrka, det Kongl. Maj:t täcktes föreslå Rikets Ständer, att Helsinge regemente måtte i detta afseende försättas i samma ställning, som alla öfriga rotehållsregementen, samt således anslaget utsträckas äfven till detta regementes 1,200 rotar.
Härvid fann Departements-Chefen sig dock böra lemna den upplysning, att å det på 4:<le Hiifvudtiteln uppförda anslag 71.000
R:dr banko till lifmundering för indelta Infanteriet visserligen uppkomma årliga besparingar, hvilka till större eller mindre del skulle kunna betäcka ifrågavarande utgift för Helsinge regemente; men som, med Rikets Ständers medgifvande, dessa besparingar användas dels för beklädnads-slitnings-ersättning för de kommenderingar ur indelta arméen, hvilkas underhåll af 4:de Hufvudtiteln bekostas, dels för tillfällig anskaffning af beklädnads-förnödenheter för indelta arméen, då medel dertill ej finnas anvisade å Krigs-Kollegii Intendents-afdelnings stal, ansåg Departements-Chefen erforderligt, att, i sammanhang med nu ifrågaställa förändring med beklädnads-afgilten, anslag äfven för Helsinge rege-i monte anvisades. 19 Kongl. Maj:ts Nåd.
Prog. M &.
Enligt hvad förut redan blifvit omförmäldt, hade rotehållarnes beklädnads-bidrag under de sednast förflutna 10 åren i medeltal uppgått till 3 Ridr 18 sk. 6 rist. banko årligen för hvarje nummer; och skulle således den nya statsutgiften för ofvannämnda 18,038 rotar. samt vid Helsinge Regemente 1,200. eller tillhopa 19,2587otar, å 3 R:dr 18 sk. 6 rist., uppgå till 65,196
R:dr 17 sk. banko, motsvarande 97,794 Ridr 35 öre Riksmynt; och då nuvarande anslag till Lifmunderingen utgör 71,000 R:dr banko eller 106,500 R:dr Riksmynt, skulle det sammanlagda anslaget, som vöre behöfligt för underhållet af så väl Lif- sorn Släpmunderingen, blifva 156,196 R:dr 17 sk. banko, motsvarande 204,294 R:dr 53 öre Riksmynt eller i rund summa 204,500 R:dr Riksmynt, hvilket skulle uppföras å 4:de Hufvudtiteln bland, anslagen för materielen, under benämning Till Lif- och Släpmunderingar vid rotehålls-regementena, hvaremot det nuvarande anslaget, 71,000
R:dr banko, till »Lifmundering för indelta infanteriet,» skulle försvinna.
Från detta statsanslag skulle utbetalas ej allenast till regementenas och korpsernas beklädnadsfonder hela den nu dels af kronan och dels af rotehållarne bestridda beklädnads-afgiften, utan äfven till aflöningsfonder, musikkassor, med de flera ändamål, hvarför afgift från vakanta rotar finnes anslagen, ersättning för den minskade vakansafgift, som af denna förändring blefve en följd.
Vid lista Lif— Grenadier-Regementet samt Kronobergs, Jönköpings och Calmar regementen, der beklädnads-bidraget nu erlägges af soldaterne, som i stället åtnjuta högre förmåner af roten, torde det lemnäs vederbörande rotehållare öppet att, sedan denna afgift för soldaterne upphört, af soldatens lönförmåner årligen innehålla ett emot beklädnads-afgiften efter årets riksmarkegångspris svarande belopp, så länge dessa förmåner för soldaten utgå enligt de uti nu vanliga kontrakt bestämda grunder.
Af den nu föreslagna förändringen med beklädnads-afgiften blefve äfven en följd, att sammansättningen af rotehålls-regementenas och korpsernas beklädnadsdirektioner förändras, nemligen bland annat så att rotehållarnes ombud utgå från antalet af ledamölerne; hvarjemte rotehållarnes åliggande att deltaga i granskningen af direktionernes redogörelser komme att upphöra.
Slutligen hemställde Departemenls-Chefen. att den nu ifrågaställa förändringen må af Kongl.
Majit i Nåder medgifvas med det uttnckliga förklarande, alt den kommer att fortfara endast så länge ett det upphörda beklädnads-bidraget från rotehållarne motsvarande statsanslag af Rikets Ständer anvisas, eller, i händelse detta i följd af inträffande prisstegring på beklädnads-förnödenbeter, skullo befinnas otillräckligt, nödigt anslag för beklädnadens anskaffning och underhåll af Rikets Ständer Kongl. Majit tillhandahåiles. Kongl Majus Nåd, Prop. 5. 13 Kongl. Maj:t täcktes, i enlighet med Stats-Rådets öfrige Ledamöters underdåniga tillstyrkan, Nådigst gilla och bifalla hvad Departements-Chefen härvid sålunda i underdånighet anfört och hemställt.
Härefter uppläste Departements-Chefen till justering följande, i öfverensstämmelse med de högstberörde särskilda Nådiga besluten, uppsatta underdåniga förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner till Rikets Ständer, nemligen angående: 2:o.
Upphörande af beklädnads-bidraget från rotehållarne vid indelta arméen.
Maj:t behagade, uppå Stats-Rådets underdåuiga tillstyrkan, dessa underdåuiga förslag i Nåder gilla, och befallde, alt, i enlighet dermed, Nådiga Propositioner, sådana de finnas detta protokoll bilagda, skulle tilt Rikets Ständer aflåtas. ex protocollo J. Ax.
Torenstedl. M 3.
Ank. till Exp.-Otsk. d. 8 Nov. 1856, kl. 6 e. m. Kongl.
Maj:ls Nådiga Proposition till Rikets Stander, angående vissa ändringar i nu gdllande Stadganden om utskrifnings-sätlet och inrättningen af Allmänna Beväring s-manskapet; Gifven Stockholms Slott den 28 Oktober i 836.
Då det är af stor vigt, att Allmänna Reväringen är så ändamålsenligt ordnad, att det bistånd, som deraf till Rikets försvar i farans stund bör kunna påräknas, blifver i möjligaste måtto verksamt, men bevärings-inrättningen i sitt nuvarande skick ej till alla delar motsvarar det dermed åsyftade ändamål, har Kongl. Maj:t härigenom velat påkalla Rikets Ständers medverkan till de förbättringar i beväringsinrättnjngen, som Kongl. Maj:t i nedannämnde afseenden funnit vara beböfliga.
Hvad som härvid i första rummet bör tagas i öfvervägande är den för bevärings-skyldighetens fullgörande bestämda ålders-tiden.
Nu gällande författning af den 13 Februari 1849 innehåller i allmänhet, i likhet med 1812 års bevärings-stadga, att skyldigheten att till Rikets försvar ingå j allmänna beväringen skall för hvarje svensk man vidtaga med fyllda tjugu och 14 Kongl.
Prop. M 3. fortfara till fyllda tjugufem år.
Afsigten med detta stadgande var otvifvelaktigt att för landets försvar kunna förfoga öfver ungdomskraften och rörlighetsförmågan hos den manliga befolkningen och använda denna såsom krigare, innan densamma genom fredliga yrken eller giftermål och bosättning med så starka band fästades vid hemmet, att den ogerna skiljdes derifrån.
Erfarenheten har likväl ådagalagt, att den svenska ynglingen, uppfödd under inflytelsen af ett hårdt och kroppens utveckling fördröjande klimat, i allmänhet icke det år, då han, efter nu gällande stadganden, inträder i bevärings-åldern, eger den kroppsstadga och de krafter, som oundgängligen erfordras för att kunna utstå ett fälttågs mångfaldiga mödor, umbäranden och ansträngningar.
Bevärings-manskapets hela första åldersklass består, efter medeltalsberäkning för de sisla femton åren, af omkring 28,000 man hvarje år.
Denna beväringsklass, kvilken vid inträffande behof alltid först bör utgå, skulle, om den kunde till någotnär fulla antalet påräknas, utgöra en krigsstyrka, motsvarande mera än två tredjedalar af hela den stående hären, och till följd häraf utgöra en högst väsendtlig förstärkning af denna.
Förhållandet i verkligheten är dock annorlunda.
Af samtlige tili mönstrings undergående inställda bevärings-skyldige blifva, enligt hvad förenämnda medeltalsberäkning utvisar, nära 4000, eller 13,11 procent, årligen ställde på tillvext eller förbättring för under-målighet eller kropps-svaghet.
Hela detta antal får således afräknas, utom det antal, som årligen måste kasseras.
Inom en del län visar sig berörda förhållande särdeles missgynnsamt.
Så uppgår t. ex., likaledes enligt medeltals-beräkning, antalet af på tillvext eller förbättring ställda bevärings-skyldige utaf första åldersklassen inom Hallands län till 16,6 procent, inom Blekinge län till 20,9 procent, inom Skaraborgs län till 21,2 procent och inom Calmar län ända till 27,3 procent.
Dessutom torde kunna antagas, att en betydlig del af bevärings-manskapet, ehuru icke vid mönstringen ställd på tillvext eller förbättring, utan approberad, icke desto mindre saknar den för krigstjenst erforderliga styrka och kroppsstadga, så att troligen många deribland, om de tågade i fält, skulle blifva otjenstbare innan de hunnit mäla sig med fienden.
Således komme blott ett ringare antal af den påräknade styrkan att lemna ett verkligt bistånd vid landets försvar: ett förhållande lika olycksbringande för de beväringsskyldige sjelfve som för Staten.
Enda utvägen att förekomma detta menliga förhållande är alltså att framflytta beväringsåldern : och en sådan utväg har älven allmänt blifvit förordad af de i ämnet hörda civila och militära embetsmyndigheter.
Sundhets-Kollegium, bland andra, har dervid anfört, att alltsedan läkare-rapporter om bevärings-manskapets besigtningar börjat till Kollegium ingå, i dessa rapporter esomoftast anmärkts, hurusom det nästan öfverallt i Riket visat sig, att ynglingar vid fyllda tjugu år, hvarken nog allmänt uppnått det för bevärings-manskapet föreskrifna längdmåttet eller ega den kroppsstyrka, som erfordras, för alt anses vapenföre.
Några landshöfdingar och Kongl. Maj:Is Nåd.
Prop. JM 3. régements-chefer hafva ock yttrat den åsigten, att beväringsskyldigheten först borde inträda efter fyllda 22 år.
Ehuru det, från rent militärisk synpunkt betraktadt och med afseende på behofvet af hela krigsmaktens fulla tjenstbarhet, vore fördelaktigast, om beväringsåldern kunde framflyttas ända till 2:ne år, vill Kongl. Maj:t likväl, då en så långt utsträckt förändring måhända skulle alltförmycket störande ingripa i landets nu bestående ekonomiska förhållanden och folkets vanor, nu endast föreslå Rikets Ständer en åtgärd, som uti förevarande hänseende skulle i betydlig mån afhjelpa missförhållandet, en åtgärd, hvilken Kongl.
Majit, oaktadt de dermed möjligen förenade olägenheter, anser högst nödig för Fäderneslandets trygghet.
Hvilka betänkliga följder användandet i fält af alltför unga och till kroppskrafter ännu ej fullt utbildade krigare kan medföra, derom lemna erfarenheten och krigshistorien de bedröfligaste vittnesbörd.
Lyckligtvis har vårt land, alltsedan nuvarande beväringssystems införande, varit förskonadl från dylik erfarenhet i afseende på den beväringsskyldiga ungdomen, emedan denna icke i någon väsendtligare mån behöft till fälttjenst användas; men tider kunna komma, då möjligen äfven hos oss alla användbara krafter måste anlitas för fredandet af ett älskadt fosterland och försvaret af dess sjelfbestånd; och skulle nu de tillgångar, landet af naturen eger i sin stridbara befolkning till försäkrande af dessa vigtiga ändamål, finnas i ett eller annat afseende mindre fullkomligt ordnade, blir det en ovilkorlig pligt för den, som sådant befarar, att efter förmåga verka till afhjelpande af det ofullkomliga och införande af något mera ändamålsenligt.
Beväringsålderns framflyttande, om ock med endast ett år, skulle medföra flera väsendtliga fördelar.
Fäderneslandet kunde derigenom uti första beväringsklassen påräkna ett betydligt större antal fullt vapenföra försvarare och de beväringsskyldige sjelfve undginge till en stor del det besvär och den kostnad, som årligen för dem måste uppstå deraf, att de nödgas inställa sig vid bevärings-mönstring, för att der möjligen ställas på tillvext eller förbättring såsom undermåliga och kroppssvaga, med skyldighet dock att åter inställa sig vid ett följande års mönstring; ett förhållande, hvars vigt kan inses deraf, att t. ex. år 1853 eller det sista år, för hvilket uppgifter erhållits, icke mindre än 3,775 bevärings-ynglingar befunnos undermåliga och hade således från till en del aflägsna hemvist förgäfves tågat till mönstringsorterna, dit de följande året måst återkomma till undergående af ny besigtning.
Dessutom skulle den ifrågasatta förändringen medföra för staten en betydlig inskränkning uti de med sjukvården i fält förenade kostnader, i den mån härens led förstärktes af mera härdadt och till kroppsbyggnaden kraftigare manskap; och den ungdom, som till fullgörande af medborgerlig pligt ginge att ikläda sig krigarens kall, då fäderneslandets väl det fordrade, skulle i vida mindre grad blifva underkastad missödet att snarare finna sitt slutliga mål på sjukbädden genom fältlifvets öfveransträngning, än uti stridens ärorika faror 16 Kongl. Majtls Nåd.
Prop. jfti 3.
På grund af de vigtiga skäl, som sålunda vid denna maktpåliggande frågas bedömande förekomma, och alldenstund fördelarne af förändringen så påtagligt öfverväga dermed möjligen förenade olägenheter, får Kongl.