Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Härvid kan i alla fall ingen fråga uppstå om Bankens fordran för det så kallade Byggnads-Lånebiträdct, om hvilket Riksens Ständer i deras Beslut af den 8 Aug. 181& uttryckeligen stadgar ”Att för detsamma skall under Byggnadsåren icke äskås någon ranta å Capitalafbetalning samt sådan efter Byggnadsårens slut icke heller komma i fråga, förrän Actie - ägarne af Discont■ och Canal-inkomst njutit och allt framgent för hvarje år få njuta, oafkortad Fem Procents ränta å deras inbetalte Actie-Capital.
När detta ihogkommes, tyckes frågan om beräknandet af ofvannämnde tillgång tärnmeligen klart besvara sig sjelf. 2:0 Höglofi.
Utskotten fortfara i det ut! förra Betänkandet fällda stränga omdömet om Götha Canal-Bolags svar på Höglofi.
Banco-Utskottets till detsamma framställda fråga.
Henna *ak synes mig icke heller nu vara med vederbörlig noggranhet för Riksens Ständer berättad.
Sjelfva frågan var äfven, i förra Betänkandet rigtigt uppgifven, men Bolagets svar var alici rig, som det likväl ännu påstås, hvarken obestämdt eller intiefattande blotta anspråk, blotta Stats- och Besvars-Utskottens Betänkanden.
1177 fordringar på ytterligare biträden af Staten.
Svaret var bestämdt, ty Bolaget erkände ganska klart sin oförmögenhet, att utan temporärt biträde af Lagstiftande Magten genast liqvidera sina Skulder och fortsätta sin Biscont - rörelse.
Annat är äfven att med anspråk fordra ett biträde, oell annat att anmäla sitt behof deraf med uttryck af hopp om Lagstiftande Magtens benägenhet att understödja ett företag, hvars tillvarelse den *sje 1 f hade beslutat, och ett Bolag som med förtroende och vågade uppoffringar hade gått Konungens och Riksens Ständers yttrade’ afsigter till mötes.
En fullt opartisk Bomare skall i Bolagets Svar icke finna förmätna eller pockande anspråk, men väl kanhända den värdiga och manliga ton, i hvilken man, under känslan att äga en god sak, mel förtroende yppar sina behof för Nationens Representanter och framlägger de skäl till räddning och understöd, man tror sig kunna hämta från billigheten, från icke tvetydiga löften samt från sådana maximer i Stats - Hushållningen, som i längden säkrast befordra allmän oell enskild välfärd.* 3:0
Som skäl att neka Bolaget några förmåner under benämning af ersättning för den Biscont-rätlighet, man fråndomer Bolaget, anföres i närvarande Betänkande, att man ej kan begära ersättning af den, som icke vållat Biscontens obestånd; att Banken icke vållat detsamma; — icke heller Staten, o. s. v. Härtill vagar jag svara, att hvarken Bolaget eller dess Directioner vållat detta obestånd," 1178 Stats■ och Banko-Utskottens Betänkuriden.
Utskotten hafva sjelfve bestämt yttrat den öfvertygelse, att i sjelfva
Discont-inrättningen lag fröet till en undergång, sam vid minskad Penrunge rörel se nödvändigt skulle af sig jelf Inträffa, och den tillfälliga händelser endast påskyndat, Sjelfva Inrättningen, he'a DiscontReglementet, var Lagstiftningens verk, icke Bolagets, Actie-ägarena ingingo, med förtroende till densamma, i de erbudne vilkoren.
Emedlertid få de nu plikta för en förlägenhet, den de sjelfve icke förorsakat; och, emedan de, under hopp om en ganska medelmåttig ersättning eller rättare om någorlunda skadeslöshet, framräckte sina enskildta medel till bedrifvande af ett arbete, som då ansågs blifva af stor vigt och nytta för Fosterlandet, straffas de nu med förlusten af en Discont-vinst, som under Byggnadsåren alldrig kunde gifva dem mer än som Fem Procent för nerlagde penningar och efter arbetets fullbordande alldrig troligen mer än 7 eller 8.
Jag förmodar, att man bör ursägtas för det man vågar finna ett sådant behandlings - sätt mindre billigt, Herr Presidenten von Schultzenheim.- Vördsamt
Dictamen till Protocollet. * En värd Ledamot (Herr Professor Forsell) har till Protocollet anfört sin öfvertygelse, att Bankens förlust, genom de till FilialDisconterne lemnade Creditiver, borde genom en serskild Bevillning af Rikets Ständer godtgöras.
Han förmodar, att de sammansatte Stats.
Stats- och Banko Utskottens Betänkanden. 117$ och Banco-Utskotten föreslagit ett utredningssä 11 för Götha Canals- och Malmö Discont Verk, så att Bankens Creditif- fordingar derigenom blefvo till större delen rnedtagne? och frågas, huru efter sådane beviljade förmåner åt Fordripgs-ägat e, samt bristande tillgångar hos osäkre Gäldenärer, en ersättning till Banken vinnas må P En till ersättning anordnad Bevillning anser Professoren för mindre tryckande och medförande mindre vådeliga följder,* än försämringen af Sedelmyntet, såsom grundläggande värre framtida olyckor, än krig, missväxt, hungersnöd och pest, hvilka dock hafva en öfvergång.
Ytterligare andrages, att, då Banken, åren 1809 och 1810, för Statens behof, för flere Mi linner måste anlitas, så anslogo Rikets Högloft.
Ständer till vedergällning -en årlig Bevillning af Rtdr 750,000 Brno, och förmodas, att Regerings-Formen och Banco-Ordningen ej mindre nu påfordrade en ersättning för de uppoffrade Creditiven.
Häruppå svaras billigt, att, utom det, att
Banken äger en ostridig förmånsrätt för de lill Malmö och Götheborgs Discont-Verk lemnade Creditiver, så minskas månateligen bristen, vid Filial - Disconternes osäkre skuldfordringar , genom inflytande räntor; och kunde den möjeliga förlusten ännu icke med någon precision uppgifvas.
•— Qm Banken å ena sidan är besvärad af betydeliga utgifter, så äger densamma deremot stora inkomster.
Jag kan med m v eken trygghet försäkra, att Bankens behållna Capital ifrån början af 1810 till samma tid 1817 biif - Ji8o Stats- och Banko-Utskottens Betänkanden. vit ökadt utöfver Rldr 1,756,900 E:co.
Ja, ensamt Bankens
Discontvinst beräknades år 1817 til R:dr 513)337' och, om derifrån drages det föregående årets behållning I?
dr 139,169 , så återstod dock i enskild vinst R:dr 374,168 Bco, med en löpande avance inpå 1818 års
Discontlörelse, och ännu en oberäknad utdelning af 40,000 R:dr B:co ifrån det gemensamma RiksDiscont - Verket, för hvardera året 1816 och 11817.
— Det torde äfven kunna försäkras, att föga ändring förefallit uti Vexel-lianco-skulden under den ofvannämnda perioden ifrån 1810
Ers ingång till dito 1817, så att
Sedelstocken blott skall vara minskad med det obetydliga runda beloppet af R:dr 144,700.
Frågas då ock, om det är skäl, att förutan inhämtade underrättelser, allarmera sig och andra för en öfverhängande stor våda?
Då, likmätigt senare tiders beslut, Sedelstockens permamenta belopp, hvarken skall ökas eller minskas, så äger BanIcen otvifvelaktig förmåga, att efter förhållandet jemka sitt Debet och Credit, så att hvarken Debitor eller Creditor , i följd af Författningarne, må blifva lidande; om ock någon obetydlig temporaire skillnad, till följe af bidraget att afhjelpa nuvarande Discont-oreda, hända kunde, så skall Samhället dymedelst återvinna ordning, och den öfverklagade stockningen i penninge-circulationen upphöra.
Det kan alldrig, efter förefallande omständigheter, utlånas något mer eller mindre, och lomme det icke heller deruppå an, om Banken, något år, vunne en mindre behållning i det ideala Sedel-Ca - Stats- och Banko-Utskottens Betänkanden. 11811 pitalet, blott Allmänheten, förnuftigt, och efter gifne föreskrifter, betjenas. D. v. Schulzenheim Herr Lagmannen Nordus och Herr Commerce-Rådet Krull åberopade deras till Protocollet den 3 sistledne Mars afgifne, och Hufvud-Betänkandet, angående Filial - Disconternes utredning, till Rikets Höglofl.
Ständer åtföljde yttranden ; äfvensom ock Herr Grosshanlaren Arfvidson refererade sig till dess lios^Vällofl.
Borgare-Ståndet ingifne och , jemte AterRemissen af berörde Betänkande, till Höglofl.
Utskotten inkomne Memorial.
Transsumt af Protocollen, hälllne hos Riksens Höglofl.
Ständers förenade Statssamt Banco-Utskotts Finance-beredning vid Urtima Riksdagen i Stockholm följande dagar.
Den 3 Februarii 18x8* Herr Stats - Secreteraren m. m.
Friherre Wirsén tillkännagaf, att Herr Friherren och Stats* Secreteraren, efter flere Ledamöters yttrade åstundan, skrifteligen författat sine tankar uti frågan om Filial-Disconterne; hvarefter Herr Friherren och Stats-Secreteraren uppläste följande: ”De 3 :ne Disconterne, hvarom nu fråga ar, tillkommo, för att med visse för tillfället vigtiga ansedde allmänna angelägenheters be - lifts Stals- och Banko - Utskottens Betänkandetis fordrande, förbinda enskildres fördelar.
Realisationen af Riksgäids-Sedlarne
Var i förra fallet föremålet med Malmö och Götheborgs Disconter, och anläggningen af Götha Canal tued dess Discont.
Contractet var ovillkorligt å begge sidor t Staten har Uppfylt det å sin, har alid: ig garanterat desse Verk och har sålunda ej heller någon lag'ig fötbindelse, att för dem träda i Liqvidation.
Beredningen redan afgjort, hvarmed jag ock för nain del fullkomligen instämt.
Då dénna fråga sålunda h'r afgjord , blir deraf en fö’jd, att Banken, hvilken till Disconterne försträckt penningar, dem de, (särdeles hvad Malmö angår) icke kunna efter sine ingångna förbindelser återbetala, uppträder soln Fordringsägare, att sin rätt gällande göra och utkräfva.
Här vill jag specielt halla mig till MalmöD iscont, hvarom nu ock egenteligen är fråga, Gäldenären är här det octroi jerade Bolaget.
Detta, formeradt genom Actier , representeras af Innehafvarne utaf sådane Actier; Men förmodeligen lärer Lagen ingalunda kunna til förbinda någon sådan Actieägare att för
Djjcontförvaltningen träda i ersättningj-artsvar utöfver sjelfva Actie-Capitalets belopp; och sålunda utgår från beräkningen af tillgångarne all fråga om deröfver sträckt bidrag å Bolagets sida.
Massans återstående tillgångar blifva då: 1:0
De enskildtas Skuldförbindelser för erliållne Lån.
Stats- och Banko-Utskottens Bitänkanden. nft§ 5 0 Hvad lagligen kan tillvinnas massan i ersättnings-väg af dem, Som oredliga förvaltat eller obeståndet vållat, och 3:0
Den förmon, som af sjelfva
Disconte* rings - rättigheten Under återstående tiden af Octroijen, må kunna vara att hämta.
Mot dessa tillgångar å ena sidan förekomma å den andra , jemte Banken, hvarenda Innehafvare af en Dsicontens Assignation eller 3 procents Revérs, såsom fordrande; desse jemförde, visa, att de förra blifva otilräcklige till de sednares förhöjande: obeståhdet är sålunda gifvit, och efter Lägens former vidtager ett Concours-tillstånd» Första åtgärden blir då, att bevaka hvar sin fordran.
Bevisen deröfver finnas kringspridde i alla Landsorter af Riket ; hvarje Innehafvare af en 5 R:drs Assignation nödgas iagttaga samma lagliga åtgärder som den, hvilken bevakar den största fordran: han skall besvärja den: han skall insända DocUmenterne till Orten, der Concoursen blir anhängig o. s. V.
Den kostnad och den omgång, som härmed är förknippad, under saker anledning å den andra sidan, att flere år få vänta på utdelningen kan hos mer än en genast leda till ett öfvervägande, om ej ett afstående af hela fordran innefattar vinst, mot att den bevaka; men 1 bredd med ett sådant öfvervägande går ock någon närmare undersökning, huru man blifvit inledd uti fen sådan förlust.
Ett ringa antal blefve emedlertid de, som sålunda skulle låta hela deras fordran förfalla: men jag vill blott hafva anmärkt, att sådane eck skulle finnas. ii84 Stats- och Banko-Utskottens Betänk anden'.
De öfrige infinna sig nu å bevaknings-stället.
Banken är största fordringsägaren , icke allenast til summa, men ännu mer, dess Ombud representerar en förbindelse af Discont-Directionen, sorn gifver prioritet ät Bankens fordran framför alla de öfriges.
Detta är för dem ett nytt och oväntadt slag.
Uti ingen utgången författning är det allmänheten kungjordt, att ett sådant företräde skulle för Bankens Fordran äga rum.
Dagen medger likväl icke flera än inne slags former för Prioritet uti fali af sadan be* skaffenhet som detta, nemligen, inteckning, eller i händer hafvande pant.
Den senare gäller ej om den är tagen sedan obeståndet redan var kändt; nu uppstår altså tvist om bättre rätt, och Concours-Dorna ren skall den slita.
Emedlertid skall massan utredas.
Beverserne äro förfallne; de kunna således executive utsökas.
Capitalisten , som, under hvad speculation som hälst, instuckit sina penningar i Disconten, ser en gifven förlust derå, och en ökad driffjäder att vinna, om den behöfdes, skall sålunda hos honom uppstå , af önskan , att betäcka sin förlust.
Ett vidt fält dertill öppnas: först att till de Discont-Sedlar, han redan äger , och till hvilkas realisation han har styrka att vänta på massans utredning, lägga dem han till ett ytterligare vanvärde kan inlösa af den behöfvande, och sedan att begagna följderne af alla lagliga tvångsmedels användande vid indrifvandet af massornes fordringar.
Troligen finnas icke många personer i Bikft, sorn ej, i egenskap af Låntagare eller Löf - Stats- och Banko-Utskottens Eetänkanden. ji 8j tesmän i Disconterne, eller såsom Borgenärer eller Gäldenärer till Disconternes Gäldenärer, skulle känna verkningarne af den våldsamma slitning mellan särskilte intressen, som härige* nom försattes uti en olycklig verksamhet.
De, som icke omedelbarligen träffades af Lagens hand, skulle dock nödgas umbära påräknade tillgångar eller förföljas af oväntade kraf.
En hastig öfvergång från välstånd, verkligt eller inbilladt, till förlägenhet och nöd, skulle blifva mångens lott.
En betydlig del af Rikets jord skulle på ett våldsamt sätt ombyta ägare, och åtminstone någon tid vanskötas.
Nöden skulle blifva allmän, ut3n att likväl någon trodde sig hafva skett rätt.
De, som af slump eller försigtighet icke insatt sine Capitaler uti Disconterne, eller hade styrka, att afvakta utdelningen, eller för öfrigt uplagt disponible fonder, komme ensamme att vinna på den allmänna olycf7 kan, genom de låga pris, hvartill en myckenhet lös och fast Egendom matte’ föryttras: och sluteligen skulle förlusterne på Disconterne* Concours tyngst drabba den fattigare och afveta den arbetande classen af Nationen, dels såsom innehafvare af mindre summor i Discontpapper, dels i synnerhet genom det upphörande af arbets-förtjenst, som skulle blifva en följd af desse skakningar och den hämmade circulationen.
Jag föreställer mig, att det är vid öfvervägamde af desse vigtiga betänkligheter-, som, enär å ena sidan erkännes, det ingen laglig förbindelse omedelbarligen, för Disconterne skull, Bihang till Rikt.St.
Brot. igi7-igtg. 4-dt Sami, N:r 149. //«. 3 18 6 Stats- och Banko- Utskottens Betiinkanden'. förefinnes, att Staten skulle sig med dem befatta, å den andra angelägenheten likväl med* gifves, att undersöka om någre utvägar funnes, att mildra de vådliga följderne af det inträffade tillståndet, och, derest de kunde utfinnas, om icke nödvändigheten påfordrade att dem begagna:
Och det är ock derföre jag håller före, att frågan icke bör ensidigt framställas till betragtande under formen af Disconternes omedelbara understödande; emedan ämnet påkallar en mycket generellare undersökning.
Varsamhet är härvid så mycket angelägnare, som det iptryck af ovilja och förtrytelse, Malmö
Disconts förvaltning naturligen måste väcka, nödvändigt ock fäster den tankan, att
Lagen allena må i sin stränghet agera och afgöra hvar mans rätt; men Riksens Ständer uti föremål, så ovärdiga deras deltagande, icke inblandas.
Denna tanka, så riktig, då den tillämpas isolerad till Malmö
Discont-förvaltning, uthärdar likväl ej, vid ämnets allmännare betragtande, en lugn pröfning.
Tvärtom faller den tillbaka i undersökningen, huru detta tillstånd uppkommit.
Utan att vara allmänna Inrättningar, äro Disconterne likväl genom Konungs och Ständers gemensamma beslut tillkomne: af Rikets Ständers Bank hafva de blifvit understödde, sorn derå icke allenast tagit ränta , utan ock en icke obetydlig andel i årliga vinsten.
Erfarenheten har upplyst, att Actie-Ägarne åtnjutit ända till q 5 Procent och deröfver i utdelning för ett år; och detta, sorn borde bevisa en felaktig Stats-och Banco-Utskattens Betiinkanden. XoSj inrättning, emedan motsvarande förlust icke i en annan tid kunde dervid fästas, har likväl ej föraniedt till upphäfvande deraf; Utan tvert©m hafva Disconternes områden tid öfter annan blifvit utvidgade.
Med hvarje sådan utvidgning har allmänna välfärden blifvit med dem alt mera inväfd, Disconternes Credit-väsende blifvit af allt större inflytande på myntets credit, och Circulationen så sammanblandad,' att ingen gräns kan uppgöras mellan skyldige och oskyldige innehafvare af Disconternes papper.
I samma förhål lande växte emedlertid också vådan för samhället af en skakning uti desse Credit-Verk.
De Voro på ett onaturligt och. artificielt sätt drifne till deras så kallade maximum, som af Rikets Ständer år 1815 fastställdes.
Di scouts oredliga förvaltning påskyndade upplösningen; men fröet dertill
Var likväl redan lagdt, i och skule hastigt utveckla sig, då handeln reducerädés till sitt naturliga skick, och Näringarne i följd deraf fördelaktigare kunde upplaga de förut i Disconterne placerade penningar.
Det har varit att afböja följderhé af Disconternes fall, som Regeringen tid efter annan, uppehållit dem genom biträden af Statens medel, och detta, icke för DisContefneS skull» titan för den allmänna välfärdens kraf.
Jag liar haft tillfälle att någon gång deltaga t dessa be* kymmferfulla öfverläggningar t och hvar och en, som det haft, har skattat sig belåten få Utbyta möjligheten att deruti lyckas 'tills en generel reglering lät sig verkställa, möt ansvaret föt ii88 Stats- adi Banko-Utskottens Betänkanden. ett obehörigt placerande af Statens medel i dessa Verk.
Afven om desse sista händelser n ed vidare uppoffring kunnat undanrödjas, skulle mitt tillstyrkande icke uteblifvit: och ansvaret derföre skulle jag ganska lugn gått till mötes.
Nu emedlertid hafva
Disconterne fallit; mängden af fordringsägare, utan tid och fornsaga att genomskåda verkeliga förhållandet, bar åt dem anförtrott sina penningar, med fu'l tillförsigt, att högsta Magtens omsorger skulle lika kraftigt skydda deni mot farliga anläggningar, som mot uppenbart väld.
Den ena Medborgaren har på god tro af den andra emottagit desse papper, lika med Eikets öfrige myrilreprensentativer, oftast utan att någon särskild beräkning af vinst dervid uppstått hos dem någondera.
Med Assignationerne, som icke buro ränta, är detta i synnerhet aldeles påtagligt.
På en gång skulle då allt detta lemnäs åt sitt öde, och erkännandet, att någon laglig förbindelse till det ondas mildrande icke agde rum, vare nog, för att sig dermed icke befatta; för min del kan jag ej instämma deruti; och jag vågar äfven tro, att man i allmänhet icke hyser denna tanka, ehuru man har delade meningar i fråga om sättet att dervid tillväga ga.
Jag ' ock den första att ärkänna vigten af den yttersta varsamhet härvid.
Fänge nog har Riket financeväsende i skakningar åtföljt de Öfrige elementerne af Stats-Maehinen.
Må det altså äfven få gå i bredd vid den lyckligare beredelse till stadga och ordning, som på grundvalen af utvärtes säkerhet och invärtes trefnad Stats- och Banko Utskottens Betänkanden.
1185 må kunna uppfattas.
Detta ändamål böra alla mindre angelägenheter vara underordnade.
Men just för detta ändamåls skull, och i oskiljaktigt sammanhang dermed, intager
Disconternes reglering ett väsendtligt rum.
Man måste nemligen ordna detaillerne innan planen af det hela kan sammandragas och vinna s;adga.
Man har trott sig kunna vinna ändamålet på det sätt, att Disconterne lemnäs åt deras eide ; men de gäldskyldige deremot understödas.
Då har man efter min tanka gjort blott hälften af hvad man bort göra, och bundit sig händerne för en fullständig reglering.
Om man antager denna utväg, och BancoDisconten såiunÖa skulle meddela Låne-försträckning åt Gäldenärerne uti de enskilta Disconterne, så utvidgas åter Bankens egenskap af Credit-Verk och man aflägsnar sig från det rätta föremålet, att låta Näringarnes behof af förlag och Capitalisternes behof att förlägga, omedelbarligen sammanträffa utan tredje mans medverkan, som i sin egenskap af Factor eller Commissionär ock fordrar sin särskilta provision, till betäckande af omkostnader och till vinst.
Det belopp af ytterligare Banco - Sedlar, som i följd af denna reglering på en gång skulle i rörelsen utställas, verkade visserligen menligt på Bankens Credit; emedan det mäste uppgå till omkring fyra millioner Riksdaler Banco; men dessutom äfven menligt för rörelsen; ty Credit-försämringen skulle leda till nedsättning af de i rörelsen redan befintelige Sedlarnes värde, och sålunda till deras ytterligare 0- 5t i 9 0 Stuts- och Bartio- Utskottets Betänianden. tillräcklighet; men Gäldenärernes inbetalningar deremot fastläsas i Discont-Massorne, intill dess de hittlls oerhörda ConcouiS-målen hunno blifva utredde samt hvars och ens rätt bestämd.
QvaUtetens försämring inträffade genast; men Qvantitetens deremot svarande tillökning spriddes icke i samma förhållanden till rörelsen.
De aldeles tillförlitligen säkra läntagare bl ef» vo hulpne; men de, sorn utgöra kanske större delen, de, sorn allenast efter hand och med små steg kunna öfvervinna striden melian obestånd och återhämtande, de blefvo dess förr uppoffrade, da det blott vore dem, som speculationen lunde träga; blott deras förut skuldsatte jord, deras mindre hetydlige bohag, sorn komme under klubban.
Understödet tilldelades härigenom icke alla, sorn ännu möjligtvis kunde räddas; men en ny rubbning uti de allmänna Låne-operationerlie komme deremot ater att inträffa.
Mig har hufvudfrågan förekommit vara den: huru skall med den minsta möjliga skakning uti enskilta Medborgares belägenhet, en reglering af Discontverken kunna äga ruin, utan att dervid än vigtigare föremål för Statens bestånd och förkofran uppoffras? och jag har trott det vara en helig förbindelse för hvar och en Riksdagsman att ingå i pröfningen af denna fråga, såsom en bland de vigtigaste viff det' ta R iksmöte.
Mig har då dervid vidare förekommit följande preliminaira grunder 5 Stats- och Banko-Utskottens Betänftanden. 119i 1:0
Att hvar och en Fordringsägare måsta betragta saken i det skick den är, och åtnöja sig med det utslag elen möjligen kan gifva. 2:0
Att den fullkomligaste utredning måsta blifva den, som är oberoende af alla interessen, och blott verkar till det allmänna bästa, 3:0
Att den minsta förlusten måste uppsta, då utredningen får gå långsamt, efter en plan gom ej kan förryckas. 4:0
Att den största säkerhet måste Staten i egenskap af Utredningsman ingifva; äfvensom den har den högsta förmåga, att möjligast tillintetgöra speculationerne på det inträffade oheståndet.
, ' 5:0
Att den förmån, som äf sauverade Medborgares trefnad och gagnelighet, kan blifva att hämta, samt den frihet i regleringen af en bättre framtida ordning, som härigenom allena kan beredas, äfven derest den vore med någon penri ingeuppoffring förbunden, derföre likväl kunde vara en reel Statsvinst, 6:0
Att här egenteligen, i och för Disconternes skull, icke blir fråga 0111 nya penninge-bidrag; utan blott um ett mer eller mindre strängt återfordrande af hvad som, må hända icke abid så väl betänkt, blifvit utgifvit: och om någon förlust derå till afskrifning på en nu balancerad gevinst. och 7:0 Att, då Konung och Ständer gemensamt Stadga och fastställa den plan och ordning, sorn iakttagas bör uti ett ämne af sådan allmännelighet, och deraf Statens trefnad så väsenteligen beror enskilta interressen, under åberopande af Lagens former anhän&ige gjbrde, må - lig 2 Stats- och Banko-Utskottens Betänk anden. ga kunna sattas S sido, och hvad som fastställes lända till efterrättelse för alla.
På dessa preliminaira grunder ville jag för min del bygga tillstyrkandet, att Staten må kunna öfvertaga Eiqvidationea mellan Borgenärer och Gäldenärer i Disconlerne; och i ordningen förekommer derefter, att taga kännedom om hvarderas tillstånd, för att utreda, under hvad vilkor ett sådant öfvertagande skulle äga rum.
En sådan undersökning utvecklar ofelbart det skiljaktiga uti hvardera Discontens belägenhet, och föranleder förmodeligen till ett olika behandlingssätt rned hvar och en af dem.
Till någon positif visshet lärer likväl i alla fall beräkningen af hvarje Disconts sluteliga utslag, icke kunna i förhand bringas; emedan sådant är beroende af allmänna conjuncturen och särskilta händelser; men ett ungefärligt bedömande bör vara möjligt, och för öfrigt gäller den visshet åtminstone, att förlusterne blifva de möjligaste minsta, då en långsam utredning får äga rum, under en gemensam Ofver-Styrelse, som leder det hela efter en generel plan.