Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad trädvaru-exporten åter angår, så fortgår den visserligen ännu och till årligen stigande belopp, men med de betänkligaste följder för landets framtid, efter den utredning, som åstadkommits af den komité, som för några år sedan fiå Kongl. Maj:ts nådiga befallning sammanträdde, och till hvars betänkande jag måste hänvisa dem, sorn önska taga närmare kännedom om tillståndet med vår skogshushållning. r> o
Att vi sedan många år importera betydligt mera än vi exportera, ådagalägges klarligen om vi betrakta förhållandet med en artikel, som bättre än alia statistiska sifferuppgifter visar vår ställning till utlandet, i fråga om import och export, jag menar silfverförrådet i Rikets Ständers Bank.
Det är obestridligt, att de varor, som från utlandet hit införas, mäste betalas med produkter utförda från oss. eller om dessa sednare icke räcka till, med det allmänt erkända betalningsmedlet silfver, såvida man icke kan förskaffa sig anvisningar derpå, betalbara i främmande land (vexla!).
Vi hafva sedan realisationens början år 1334 förskaffat oss sådana anvisningar genom utfärdande af skuldförbindelser å utrikes upptagna lån, dels för Statens, dels för Ilypotheks-bankens och Ilypotheksföreningars räkning, till belopp af öfver 150 millioner R:dr.
Hade nu ej dessa in visn ingar tagits i anspråk af dem, som haft utländsk gäld (för import) att betala, så skulle väl valutan för invisningarne eller skuldförbindelserna (hvilketdera llih,. lili Ii.
Prut. 486% & 4863. s Samt. 4 Afd. 6 Haft. 11 82 Bevillnings-Ulskollels Betänkande N:o 8. man vill) inkommit i landet i form af ädel metall, sorn ingått till Banken för att utbytas mot rörelsemedlet sedlar, då väl ingen importerar silfver för att skrinlägga det och göra det räntelöst.
Kan sanningen af denna framställning icke förnekas och man derjemte besinnar, att Bankens silfverförråd är nu omkring 2 millioner specie (8 millioner R:dr R:mt) mindre än den var vid realisationens början, så torde det förekomma något hvar betänksamt att förorda en tullagstiftning, som skulle föranleda en ökad import af de varor, hvilka nu inom landet tillverkas, men borde enligt frihandelns läror från utlandet köpas, eftersom de der erhållas för bättre pris än här hemma.
För .min del vågar jag icke biträda en framställning till Regeringen i dylik rigtning.
Jag har derföre, under erkännande att i nu gällande tulltaxa åtskilliga införsels-tullsatser finnas, som tåla vid skälig nedsättning, inom Utskottet föreslagit, att man i den underdåniga skrifvelsen till Kongl. Majit borde underdånigst anhålla »att, efter föregången utredning af sakkunnige män, Kongl.
Majit, må i nåder till Rikets näst sammanträdande Ständer aflemna förslag till ny tulltaxa, deruti, med iakttagande af erforderlig enkelhet och konseqvens i afseende ä uppställningen, införselstullarne för de fabrikater, som utgöra föremål för inhemsk industri, må föreslås till sådana belopp att de å ena sidan icke kunna lemna den Svenske producenten tillfälle att skörda oskälig vinst på öfrige medborgares bekostnad, men å den andra göra det för honom möjligt, att med användande af omtanke och flit fördelaktigt bestå i konkurrensen med främmande, i afseende å klimat, läge och kapitaltillgång mera lyckligt lottade länders industriidkare.
Jag kan icke sluta denna reservation utan att säga ett ord i anledning af det så ofta inom Utskottet af frihandelns försvarare åberopade exemplet af England.
Ja! måtte vi blifva i tillfälle att kunna följa detta exempel, mätte vi en gång hinna denna höjd af arbetsskicklighet och kapital-tillgång, hvartill det hunnit, men må vi icke förgäta, att England, för att uppnå sin höga ståndpunkt, icke försmått använda skyddsystemet i sin tullagstiftning (det bibehölls till och med år 1859 med en skyddstull för de flesta fabriksvaror af 10 procent utaf värdet) och att England först sedan det fullkomligt befästa! sin öfverlägsenhet framför andra länder i produktionsförmåga, börjat hos sig tillämpa och för andra nationer låta predika frihandelns läror.»
Häruti instämde: Herr Friherre Rappe, A. L., Herr Friherre von Schutzenheim, /)., Prosten Lundholm och Prosten Palmlund; i lia, 4ie och följande punkternei Herr von Möller. P.; i lia, ö:e och följande punkten Doktor Nordlund och Prosten Janzon.
Per Persson från Wermland instämmer i denna reservation till alla delar och reserverar sig för öfrigt emot
Utskottets beslut af fri införsel å artiklarne koll och fläsk. Revillnings-UlskoUcls Ueldnhatirfe N.o S. 83 6:0 af Herr Fåhraus. J.F.: ”Då Utskottet beslutat föreslå Rikets Ständer att belägga artikeln ost med införselstull, föranlåtes jag deremot anmäla min reservation.
Jag vidblifver den mening, som jag vid flera föregående tillfällen uttalat, att för samhället i det hela, och således äfven för jordbrukarne sjelfve, den ändamålsenligaste lagstiftning i afseende på handeln med oumbärliga lifsmedel, är att låta den utöfvas under oinskränkt frihet.
Man påstår, att tillverkningen af ost och smör vårt land skulle väsendtligen förkofras genom skyddet af tullafgifter vid import från utrikes ort; men för denna sats kan något stöd icke hemtas från en föregående tids erfarenhet.
Annu för 15 år sedan voro de nämnda artiklarna o betungade med särdeles dryga införselstullar, nemligen ost 1 R:dr 50 öre och smör 3 R:dr 75 per lispund, i riksmynt räknadt, utom tolag och afgift till handels- och sjöfartsfonden.
Sådant borde väl, om det anförda påståendet vore rigtigt, hafva verksamt bidragit till uppdrifvande af produktionen inom riket; likväl lärer ingen kunna bestrida, att ju ost- och smörfabrikationen, åtminstone inom vissa delar af landet, nu efter 8 års tullfrihet befinner sig i bättre skick än förut.—
Vill man undersöka huruvida den utländska importen af ost på ett för de inhemska producenterne oroande sätt tilltagit under den tid tullfriheten egt rum, finner man af tullverkets specialer, att införseln, med afdrag af export-qvantiteferna, utgjort år 1857, eller 2 år efter det tullfriheten vidtog, 18,043 centner, år 1861 blott 11,732 och 1862, 11,314.
Vid efterforskande, huruvida priset å varan inom landet fallit i jemförelse med en föregående tid, då den var med tull belagd, visar sig att varans inarkegångspris, uträknadt i medeltal för hela riket, utgjorde år 1851- R:mt 4 R:dr 39 öre, år 1854, eller året innan tullfriheten medgafs, 5 R:dr 4 öre, och år 1861, eller det sednaste för hvilket sammandrag af markegångsprisen är i tryck tillgängligt, 5 R:dr 74 öre per lispund.
Om nu artikeln ost skulle ånyo underkastas införselstull, bör man naturligtvis antaga, att så väl den utländska som inhemska varan, åtminstone till en början, blefve i motsvarande mån flir köpare ytterligare fördyrad, utan att likväl den utländska tillverkaren finge svårare att konkurrera än förut, enär tullafgiften blefve godtgjord af det högre priset; — men i ett beslut, sorn leder till sådant fördyrande af en förnödenhetsvara, har jag ansett mig icke böra deltaga, helst hvad deraf från utrikes ort införes, till aldra största delen, består af holländsk s. k.
Kumminost, afsedd företrädesvis till föda för personer af arbetsklassen.
Bland de af Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen föreslagna rättelser i nu gällande tulltaxa förekommer en med afseende på artikeln Koe/fyrer.
Enär dessa onekligen utgöra en hufvudklädscl, men åtskilliga tvistefrågor upp - 84 Ilcvillnings-Ulsliotlets Betänkande I\':n S. kommit om rätta betydelsen af berörde taxerubrik, hafva nämnde embetsverk hemställt, att den särskilda, i många fall alltför dryga, afgiftsbestämmelsen af 3 R:dr per stycke må ur taxan utgå, med hänvisning att varan bör tullhehandlas i likhet med hvad för »kläder» är föreskrifvet.
Detta är emellertid af Utskottet, i strid mot min yttrade mening, förkastadt, dock med nedsättande af den fixa afgiften till 2 R:dr.
— Då ifrågavarande hufvudbonader kunna till beskaffenhet och värde vara ytterst skiljaktiga, sä att somliga icke ens i pris uppgå till 2 R:dr, hvaremot andra hafva ett värde af 50 å 60, kan jag icke anse en lika tullbeskattning för alla vara mera ändamålsenlig än t. ex. för färdiga fruntimmersklädningar, hvilka draga helt olika tull då de äro af enkla bomullsväfnader, och då de bestå af dyrbara sidentyg, försedda med broderier eller blonder.
— Vid tillämpning af nuvarande tarifbestämmelser för artikeln kläder, skulle en koeffyr om 14 orts vigt af silkes-tyll eller sammet med spetsar komma att draga i tull 1: 26 å 1: 68, men af blommor utan spetsar 4: 73 och med spetsar 6: 30.
— Redan detta synes ådagalägga olämpligheten af den fasta tullsats Utskottet antagit.
I utländska tulltaxor har jag förgäfves sökt någon särskild rubrik, motsvarande koeffyrer; endast i den franska finnes uti registret benämningen »Coiffes», men med hänvisning till fruntimmerskläder.
— Vid alla dessa förhållanden, och då för »mössor» redan i vår nu gällande tulltaxa hänvisning är leornad till »kläder, ej specificerade», tror jag mig ega skäl för det vördsamma tillstyrkande att Rikets Ständer behagade, med förkastande af Utskottets Utlåtande i denna punkt, bifalla hvad de ofvannämnda embetsverken föreslagit.
För öfrigt kan jag icke lemna utan anmärkning de förändringar i införsels* larifen, som Utskottet beslutat föreslå med hänsigt till nedannämnda varuartiklar, emedan de nya tullbestänimelserna råkat komma i motsägelse till andra, som bibehållits oförändrade.
De stridiga besluten äro att tillskrifva omröstningar inom Utskottet af ofta delvis ombytt Utskotts-personal; och ehuru jag hyser den öfvertygelse, att icke allenast för dessa artiklar, utan för flera andra, nu gällande tullsatser äro i behof af reduktion, hade jag dock trott det vara bättre, om Utskottet, heldre än att äfventyra brist på följdrigtighet, låtit förändringarna i dessa delar anstå tili den fullständiga omarbetning af tulltaxan, som, uppå min hemställan, Utskottet beslutat föreslå Rikets Ständer att hos Konungen begära, och hvarigenom säkrare torde vara att emotse tillvägabringandet af erforderlig öfverensstämmelse mellan författningens särskilda delar.
De ifrågavarande artiklarne äro följande:
Ilevillningi-Vhsknllels llelänkavde I\':o S. 85 a) Kochcnilj, derå tullnedsättning föreslagits, eliuru tullsatserna å andra för den svenska industrien vigtigare färger lemnats ovidrörda; b) Bomullsgarn samt bomulls- och linne tråd, derå likaledes föreslagits tull— nedsättningar, under det likväl tullsatserna för snörmakare-arbeten, strumpstolstillverkningar samt bomulls- och linne-väfnader bibehållits; c) Gummi, derå föreslagits tullfrihet, under det att för harts, som hittills dragit lika tull, densamma bibehållits.
Efter hvad äfven i främmande länder är stadgadt, böra begge dessa artiklar i tulltarifen desto hellre till lika be handling upptagas,; som flera slag af hartser förekomma under namn af gummi. d) Sulläder samt hvitgarfvade ufreusum sämskade hudar och skinn, derå tullnedsättning föreslagits, utan att sådant i sammanhang dermed egt rum för nu tullpligtiga »oberedda» hudar och skinn, — ej heller för beredda, »andra slag, derunder inbegripna lackerade hudar och skinn». e) Sadelmakare-arbeten nied förgylda, försi/frade eller pläderade beslag, å hvilka föreslagits tullnedsättning, då likväl någon förändring ej beslutats med hänsigt till sadelmakare-arbeten utan ”förgylda, forsilfrade eller pläterade beslag”, hvilka sålunda skulle komma att underkastas lika tull med de dyrbarare tillverkningarna. f) Britt och s. k. patroner, derå Utskottet föreslagit tullfrihet, ehuru en högre tullsats för »knallhattar» bibehållits. g) Talgljus, hvarå tullnedsättning föreslagits, medan Utskottet bibehållit de högre tullsatserna för andra slag af ljus. h) Perukmakare-arbeten, derå föreslagits tullnedsättning, med bibehållande af den höga införselstullen å andra »hårarbeten»; och slutligen i) Sopa, för hvilken artikel Utskottet föreslagit tullens nedsättning från 3 till 1 öre per skålpund, under det att den olja, sorn dertill utgör råämne, bibehållits vid cn tullsats af 2 öre”.
Häruti instämde Prosten Melén och, hvad angår nedsättningen af införselstullen å sulläder, Herr S.
Renström. 7:o af Prosten Sonden, som förklarat sig instämma i hvad Herr Statsråde Fähraeus yttrat under litt. a), b), c), d), e), f), g), h) angående införselstarifen; med Nils Olsson angående sill och salt, samt, i afseende pä utförselstaxan och förslaget till den underdåniga skrifvelsen till Kongl. Maj:t, med Presidenten Akerman. 8:o af Doktor Säve: »Alldenstund tulltaxan för ej mer än tvänne riksdagar sedan och i anledning af komiterades då afgifna underdåniga förslag undergick en länge behöflig och fullständig omarbetning i friare anda. och dertill kommit icke så få jernkningar äfven vid sistförflutna riksdag, så kunde man föreställt sig 88 Rev ilin ingi-Vinköl tels Uelänltande S:o S. att samma taxa vid detta riksmöte bort bibehållas i det liela oförändrad; så mycket heldre som Kongl.
Majit i sin nådiga skrifvelse till Rikets Ständer af den 21 November förlidet år, af uppgifvet skäl, förklarat tidpunkten nu ej vara lämplig för en väsendtlig förändring.
Men då Bevillnings-Utskottet det oaktadt och på grund af vederbörande embetsverks likväl ganska varsamma förslag trott sig böra underkasta den nu gällande tulltaxans både in- och utförselstarif en genomgående granskning, som ledt till icke blott flere tullnedsättningar i den förra, utan äfven till all nlförselstulls borttagande; så har jag i flera af dessa beslut och isynnerhet i det sistnämnda ej kunnat deltaga.
Hvad först införselstarifen angår, så hade med tullnedsättningarna på åtskilliga, om ej rena öfverflöds- doek mindre nödvändiga artiklar, såsom finare pelsverk och färdiggjorda kläder med guldbroderier, spetsar och blonder, koeffyrer, m. m.. samt andra ej specificerade fabriks-, handtverkeri- och manufakturvaror så mycket mera kunnat anstå, som den inhemska näringsfliten ej bör sakna nödig uppmuntran och landet redan länge lidit af en allt för öfverflödig och oroväckande import.
De gjorda förändringarna äro visserligen ej så många eller af stor betydenhet, men de skola likväl, om de vinna bifall, redan nu störa sammanhanget och äfven framdeles försvåra en konseqvent omarbetning af författningen i sin helhet, enär man ej gerna skall vilja förändra tullsatser, om hvilka Rikets Ständer sänyligen beslutat.
Det hade sålunda varit önskligt, att Höglofliga Bevillnings-Utskottet vid afgilvande af sin mening rörande vissa detaljförändringar i tulltaxan helt enkelt eller i det närmaste stadnat vid det förslag, som både Kongl. Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen framlagt.
Detta hade varit af stor vigt isynnerhet i afseende på utförseltarifen, i anseende till hvilken Utskottet gått vida längre i sitt förbättringsnit än dessa embetsverk tillstyrkt.
Utskottet har nemligen genom borttagande af all utförselstull på råvaror visat sig alldeles obekymradt icke blott om sådana artiklar, såsom ben, jern, koppar, lumpor, malm, oförädlade utskeppas, utan äfven örn vår sista skogstillgång vandrar ut ur landet, hvarigenom såväl tackjärnstillverkningen, åtminstone såvidt den bedrifves mod trädkol, måste omsider upphöra, som äfven landet sjelft, isynnerhet dess nordligare del, sedan den blottats på ved och byggnadstimmer, blifva förr eller sednare obeboeligt.
Det må förklaras, att nuvarande eller den af embetsverken föreslagna utförselstull på sparrar, telegrafstolpar, pitprops m. m. är för låg för att bereda ungskogen ett tillräckligt och varaktigt skydd — (den stora ifver, man visar att undanskaffa den, ådagalägger likväl, att den ej varit overksam) —; den må dock qvarstå såsom ett betecknande bevis derpå, att nuvarande
Ständer ej vilja utsträcka handelsfriheten ända till uppoffringen af alla sitt lands mest naturliga och oumbärliga tillgångar, och att de ej heller anse den skogsförödelse, som nu pågår, vara en för landet nyttig och fosterländsk handtering.
Det har blifvit oftare invändt, att det bästa botemedlet emot skogsutödningen måste sökas i en Iievillnings-VtskotUts Betänkande N:o 8. 87 ändamålsenlig skogslagstiftning och en derefter ordnad skogshushållning.
Men det är för sent att lagstifta derom, när äfven ungskogen är förödd oell när i likets flesta landskaper fattas både ved och byggnadsämne.
På dessa grunder och emedan den nu gällande utförseltarifen å trädvaror, oaktadt sin goda syltning, ej är på alla förekommande fall rätt tillämplig, får jag till antagande af Rikets Ständer vördsamt föreslå Kongl. Kommers-kollegii och General-Tullstyrelsens sednast afgifna underdåniga förslag, enligt hvilket Virke, oarbetadt, sågadt eller tillhugget, af andra slag än furu och gran f/i/l.
Spiror och Telegrafstolpar af 14 fots längd och derutöfver . . 1 st. 20 öre. af ringare värde, s. k. grufstolpar derunder inbegripne . . 1 st. 5 öre.
Sparrar af furu och gran, af mindre tjocklek än 6,6 tuni midt på af 12 fots längd och deröfver 1 st. 20 öre. af ringare längd, derunder inbegripne s. k. slcepers och staketstolpar • 1 st. 5 öre.- Bandstakar af furu och gran om 15 och 20 fots längd och ],2 å 1,6 tums diameter i lillända!)
Tolft 50 öre. af större dimensioner hänföras till spiror.
Dä Utskottet sökt motivera samtliga utförselsafgifternas borttagande genom deras ringa belopp, så får jag endast upplysa, att tullinkomsten af de fem artiklarne Ben, Jern, Koppar, Lump och Malm utgjorde 1861 tillsammans 120,738 R:dr.
Af den lilla trädvaru-artikeln: pitprops, hvaraf 1861—1862 i Juli ensamt från Göteborg utskeppades 1,124,288 st., hade, om den här föreslagna tullsatsen varit gällande, på en och en half sommar till statskassan influtit 56,114 Rdr.
Det torde derföre vara skäl, äfven från statsinkomsternas sida, att icke förkasta livad i sistnämnda afseende embetsverken tillstyrkt.
Men det vigtigaste skälet är naturligtvis, att man icke, genom borttagande af tullen på trädvaror äfven af minsta dimensioner, likasom gifver en uppmuntran till ungskogens och dermed till hela vextlifvets förstöring.
Exemplen från vissa främmande af klimat och jordmån eljest gynnade länder, samt inom vårt eget land från vissa trakter af Oland och Westergötland gifva i detta fall varnande erinringar.”
Uti ofvanstående reservation, synnerligast i afseende på yrkad utförselstull å ungskog, instämmer Doktor Nordlander. 9:o af Herr E. Swartz: ”Emot de nya tullbestämmelser, som Utskottet i införsels-tarifen föreslagit för åtskilliga sådana artiklar, hvilka utgöra föremål för inhemsk näringsflit, får jag reservera mig i hvarje fall, då förändringen icke grundat sig på de förslag, som Kongl.
Kommers-kollegium och Kongl. General-Tull styrelsen afgifvit med ensamt ändamål att åstadkomma tulltaxans förtydligande.
Jag har yrkat och yrkar, att med alla väsendtligare förändringar uti införseltarifen af tullsatserna för sådana slags artiklar måtte få anstå till dess den 88 Bevillnings-Utskoltels Betänkande A':o 8. omarbetning af tulltaxan kommer att ske, hvarom Utskottet föreslagit att Rikets Ständer måtte hos Kongl, Maj:t göra underdånig anhållan.
Dels skänkes sålunda åt tullagstiftningen den större stadga, som såväl Kongl. Maj:t som Rikets Ständer vid tulltaxans behandling sistlidna riksdag förklarade vara så önskvärd, dels bör ock kunna förväntas, att, om en fullständig utredning föregår, det förslag till förändringar i tulltaxan, som vid nästkommande riksdag kan blifva Rikets Ständer förelagdt, icke skall utvisa samma brist på följdrigtighet, som, efter hvad Herr Fåhraei reservation tillräckligt antyder, förefinnes i det förslag, som Utskottet nu framlägger.
Utan att vid sådana förändringar iakttages tillbörlig omtänksamhet, såväl med afseende på det inbördes förhållandet mellan tullsatserna för artiklar, sorn, betraktade ur synpunkten af industriens behof, sinsemellan ega samband, som med afseende jemväl på öfriga förhållanden, hvaraf den ena eller andra industrigrenens bestånd och utveckling kunna vara beroende, torde man löpa fara att genom framkallandet af en reaktion förlora stadga till och med uti sjelfva de principer, sorn ligga till grund för den nuvarande tulllagstiftningen.
» 10:o. af Herr C. F. Carlsson: »l:o Utskottets tullafdelning hade, i öfverensstämmelse med Herr Friherre C. A, Raabs och Riksdagsfullmägtigen C. J. L.
Lönnbergs derom väckta motioner, beslutat föreslå att Salt, alla slag, skulle vid införsel till riket vara fritt från tullafgifter, och detta med afseende pä denna artikelns egenskap att utgöra en bland de oundgängligaste förnödenhetsvaror för alla samhällsklasser, isynnerhet de fattigare, och ett ytterst behöfligt råämne vid icke blott, vissa fabriksnäringar, utan ännu mera vid jordbruket och ladugårdsskötseln, samt fiskerierna •, men då Utskottet icke biträdt denna mening utan föreslår de nu gällande tullsatsernas bibehållande, får jag mig deremot reservera och hemställer vördsamt att, på skäl som här ofvan äro åberopade, Rikets Ständer täcktes för merauämnde varu-artikel besluta följande tullbestämmelser:
Salt, alla slag, utom medicinskt. . .
Fritt. » medicinskt 1 skålpund 3 öre. 2:o Derjemte får jag reservera mig emot Utskottets beslut att afstyrka bifall till hvad en annan motionär, Herr Björck, föreslagit, nemligen att tullen å s. k.
Syd!rukter skulle nedsättas till af dess nuvarande tullsats.
Dä tullen å en låda Messina Apelsiner (innehållande cirka 220 stycken) utgör omkring 3) å 4 R:dr R:int, och priset å de billigare sorterna af denna vara å produktionsorten är 5 R:dr, och derunder, så synes att tullbeloppet uppgår ända tili 80 procent af varans värde, ett förhållande, som, med afseende pä i vårt land numera antagna principer i tullagstiftningsväg, icke lärer kunna nekas vara Bevillnings-Ulskollels Betänkande N:o 8. 89 vara af beskaffenhet att tarfva ändring, och detta jemväl med afseende derpå att i det närbelägna grannriket
Danmark, der tillgången på inhemsk frakt är vida större än hos oss, tullen å sydfrukter är 32 skilling pr 100 stycken, hvilken tullbestämmelse närmar sig den af motionären föreslagna.
Ett annat jemväl af motionären påpekadt förhållande är att tullsatsen för sydfrukter, för närvarande är omkring 12 gånger högre än den för Applen och annan dylik frukt.
Detta förhållande eller rättare missförhållande blifver ännu större och oegentligare sedan Utskottet i närvarande betänkande föreslagit att Frukter och Bär skola hädanefter få tullfritt införas.
På grund häraf föreslår jag vördsamt följande tullbestämmelser vid införseln af sydfrukter:
Apelsiner 1 skålpund 2 öre; Citroner 1 skålpund 2 öre; Pomeranser 1 skålpund 2 öre.
Uti denna reservations första punkt hafva instämt: Herrar A. L. Holmqvist, /{.
Låstbom och J.
Brun samt Riksdagsfullmägtigen G.
Hultman från Nerikes län. 1 l:o af Riksdagsfullmägtigen Nils Olsson från Malmöhus län: »Då Rikets Ständer alltsedan 1856 framgått på en mera liberal bana i tullagstiftningen, hvilket troligen haft till påföljd att minska lurendrejeriet, men som ökat tullinkomsterna från 10 till 15 millioner, och som Bevillnings-Utskottet föreslagit och Rikets Ständer såsom regel antagit att alla råämnen samt alla lefnadsförnödenheter borde få tullfritt införas, hvilken princip kan vara rigtig, om den konseqvent tillämpas, men då Bevillnings-Utskottets majoritet, äfven vid denna riksdag, gjort såväl malen som omalen spanmål, fläsk, kött samt smör tullfria till införsel, men fortfarande bibehåller qvar tullen på sill och salt, hvilka artiklar icke kunna produceras i landet, men aro oundvikliga lefnadsförnödenheter för alla samhällsklasser, den förra aldra mest för de fattiga, som ofta icke hafva råd att köpa fläsk, kött eller smör, samt den sednare en oundviklig krydda icke allenast för menniskor utan äfven för kreatur; sanningen häraf har ingen velat bestrida, men tullen har likväl blifvit bibehållen qvar för det den utgör en kassa-artikel, hvilken dock tulltaxan har så många andra utvägar att ersätta, ifall Staten icke kan gå miste om denna statsinkomst.
I följd häraf får jag anhålla att Rikets Ständer ville besluta, att salt och sill må hädanefter tullfritt till riket införas.» Häruti förenar sig Riksdagsfullmägtigen E. M. Falck från Skaraborgs län. 12:o af Riksdagsfullmägtigen C.
Dahlgren från Elfsborgs län: »Då jag under behandlingen af förslag till införseltulltaxa, uti vissa delar varit af skiljaktig tanka med Utskottets majoritet, får jag i de delar, som besluten strida emot min åsigt, mig reservera.
Prut. 186% & 1863.
S Sami. 1 Afd. 6 Haft. 12 90 Bevillnings-VlslicUels Belänkande N:o 8.