Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Drottningen, föresatte jag mig att på all t sätt sök a f rämj a det goda förhållandet s å väl emellan Ers Majestät sjel f och dess höga Gemål, som med H. M.
Enke-Drottningen.
Ers Majes tät v et sjelf, att mina bemödanden i den vägen alldeles icke blifvit krönta med framgång. G u s t a f .
Och det är mig ni ger skulden härför?
Är det då mitt fel att man tvingat mig att ingå ett
35 politiskt giftermål, hvari mitt hjerta icke haf t den minsta del?
Å ena sidan kallad af statens röst, som ålade mig att gifva henne min hand; å andra sidan hotad af mina föräldrars ovilja, om j ag gjorde det, var jag likväl tvungen att ådraga mig den s ednare, för att lyda ärelystnadens bud.
Ni känner den aversion, Enkedrottningen alltid hyst för min g emål , en aversion, som hon aldrig en gång gjort sig mödan att dölja.
På det sättet oupphörligen sliten emellan en mor, som jag ifrån min barndom lärt mig att vörda, och en gemål som jag , trots alla mina bemödanden, inte ku nnat äl ska, h ar jag känt mig mycket olycklig, och den försigtighet jag nödgats i akttaga emellan dem begge, de trakasserier, för hvilka jag ständigt varit utsatt, h ar kastat en dys terhet öfver mitt enskilta lif, som inte kunnat undg å att efterlemna någ ra spår i mi tt lynne. G r e f v i n n a n .
Men betänk då, Ers Majestät, hur olycklig er gemål måste känna sig, och hon är likväl fullkomligt oskyldig.
Lik en f rämling irrar hon omkring vid ert hof , och sjelfva hennes försagdhet tillräknas henne so m ett brott. G u s t a f .
Ni har rätt, men hvad k an j ag göra derför, hennes stol thet, den l edsnad som åtföljer henne, dertill det fö rhatliga h us, från hvilket hon härstammar, se der hvad som skadar henne i mi tt sinne.
När jag kommer till h enne, med hufvudet u ppfyldt af stora idéer, af dj erfv a planer, så mötes jag af likgiltighet, af kall förnämhet.
Hon röres af ingenting, hon lifvas af ingenting och ju mera man plågar mig med f öreställningar att älska henne, desto mera ökas min vedervilja, min saknad att vara förenad med en person, som, jag känner det, bör bli lika olycklig genom mig, som jag är det geno m henne. G r e f v i n n a n ( stig er u pp ).
Det är nog , Ers Majestät; jag inser nu mer än väl, hur onyttigt hvarje försök till bemedling här skulle vara.
36 G u s t a f ( fattar hennes hand ).
Icke så! -- förlåt mig fru Grefvinna, förlåt mig! jag lät hänf öra mig af min vanliga häftigh et, men ni vet att jag icke menar så illa. G r e f v i n n a n . Ers Maj estät!... G u s t a f .
Ni får icke längre vara ond på mig! jag skall försöka att godtgöra min orättvisa -- stackars Sofia Magdalena! tro mig Grefvinna, det finnes stunder, då också jag af hjertat beklag ar henne.
Och likväl?... G u s t a f .
Jag skall göra allt hvad j ag förmår, sök ni att blidka hennes stolthet, jag skall bjuda till att kufva min sj elfkänsla.
Enkedrottningen är i Preussen och vi behöfva sål edes inte frukta, att h on skall lägga några hinder i vägen för en förlikning emellan oss . G r e f v i n n a n .
Och min ansökning, Ers Majestät? G u s t a f .
Ni återtar den ju!
Kom ihåg, Drottningen har ingen verkl ig vän mer än er, och om jag någon gång glömmer mina pligter emot henne, hvem skulle väl återkalla mi g till dem, om inte just ni . G r e f v i n n a n .
Ers Maj estät är oemotståndlig, man mås te göra allt hvad ni vill. G u s t a f .
Tack! tack!
Fru Grefvinna, hälsa Sophie ifrån mig, och bed henne å mina vägnar emottaga detta garnityr. ( Tar ett etui af bordet ) Jag önskar hon ville bära det i morgon på Drottningholm, der jag ämnar anställa en fest till hennes ära. G r e f v i n n a n .
Jag skall med största glädje uppfylla Ers Maj estäts uppdrag.
Tillåt att jag g enast skyndar till Drottning en. G u s t a f .
Gå min Gref vinna.
Hu r angenäm er närv aro än är för mig, vill jag inte l ängre beröfva henne nöj et deraf .
Vi återse hvarandra i morgon afton. ( Han följer henne till dörrn.
Grefvinnan går. )
ELFTE SCENEN. EN KAMMARHERRE. GUSTAF.
K a m m a r h e r r e n . Grefve Fersen och g eneral Pecklin. G u s t a f ( drar efter andan ).
Ah , redan!
Bed h errarna stiga in. ( För sig ) Menniskan måste återigen försvinna och Diplomaten intaga hans plats. ( Sätter sig till ven ster. )
TOLFTE SCENEN. FERSEN.
PECKLIN. GUSTAF.
G u s t a f ( med kunglig värdighet ).
Välkomna mina Herrar. ( Räcker Fersen handen .)
Ni mötte viss t er svägerska, Grefve Fersen, hon har nyss skänkt mig nöjet af si tt besök. ( Till Pec klin ) Hu r befinnner sig er älskvärda Friherrinna, General Pecklin, hofvet h ar alltför länge saknat hennes närvaro.
P e c k l i n . Ers Maj estät är all tför nådig, som behagar påminna sig henne. G u s t a f .
Oh, jag smickrar mig med att lika litet glömma bort det sk öna och goda i mi tt land, som jag skall förgäta det stora och utmärkta.
F e r s e n .
Det är nogsamt k ändt, att Ers
Maj estäts konungsliga hägn omf attar allt hvad som är värdigt dets amma. G u s t a f .
Gifve Gud, att min goda vilja också kunde uträtta något för Rikets bästa, men hvart j ag ser omkring mig, finner jag blott nya anledningar till sorg och o ro , och j ag har derföre kallat er hi t, för att i trogna undersåters hjertan få nedl ägga mina bekymmer.
Vi förstå och dela dem uppriktig t.
38 G u s t a f .
Ni vet, mina Herrar, att jag hyser f ör mycken aktning för lagarna, för att bl anda mig i Riksens Ständers gö romål , men då faran är s tor, är k allsinnigheten brottslig.
Skiljaktigheten emellan
Riksstånden blifva fö r hvarje dag större; alla tänka på att söndra, ing en på att försona sinnena.
Jag erbj uder eder min person, att blifva ett förenings band emellan partierna, jag k an med godt samvete göra det, ty jag är den enda i Riket, som inte h ar mera gemenskap med det ena Ståndets i ntressen än det andra.
Jag är djupt rörd öfver Ers Majes täts omtänks amhet, men, mig vetterligt, har inga sådana anledningar till o ro förefallit.
Att under disk ussion öfver vigtiga ämnen, oli ka meningar måste uppkomma, är naturligt, men då de icke afse annat än Rikets g agn och nytta kan någon fara dermed icke vara förknippad. G u s t a f .
Jag lyckönskar er till denna tillförsigt, General Pecklin, del as den af flera, har min f ruktan förmodligen vari t og rundad.
Det torde icke vara Ers Majestät obekant, att j ag alltid arbetat för Rikets ära och välstånd.
Så länge Hattarna su tto vid styret, sökte de också på allt s ätt att bi behålla f red och endrägt inom l andet, men v åra rös ter äro nu mera af så liten betydenhet att de hv arken kunna höja eller sänka den politiska vågskålen.
Herr Grefve Fersens kända blygsamhet uppenbarar sig här som öfverallt, annors tädes.
Lyckligtvis veta vi andra, att den oratoriska förmåg a, den utmärkta s tatsmannatalang, Herr Grefven utvecklat under så många Ri ksdagar icke är mindre mäk tig nu än fordom.
Herr generalen kan gerna tillägga, att mitt hat till dem, som på rättvisans och s anni ngens
39 bekostnad tillvällat sig uteslutande inflytande, är också lika varmt och lifligt som förr. G u s t a f .
Hvartill dess a ändlösa tvistigheter, mina Herrar?
Ni ären begge hufvudmän för hvar sitt parti, det tillhör således eder att först räcka hvarandra handen till en försoning , som skulle bli så välsig nelserik för landet.
F e r s e n ( ironiskt ).
Herr general Pecklin, såsom hufvudman för det allrådande Mösspartiet, torde bäst kunna visa möjligheten till en sådan förlikning.
P e c k l i n ( djerft ).
Då det inte lär kunna nek as, att Mössornas afsigt endast är att främja
Rik ets väl, behöfs det ju intet annat än att Hattparti et f örenar sina bemödanden med våra.
F e r s e n ( stolt ).
Hattarna skulle förakta sig sj elfva, om de på s ådana vi lkor ingingo förlikning med ett parti , hvars medlemmar alltid h aft sina egna fördelar främs t fö r ögonen, och icke blygts att i Riddarhusets egen fö rstuga offentlig en köpa röster för genomdrifvandet af sina förslager.
Mössorna stå i detta som andra f all långt efter Hattarna, men de h a också icke haft hans aldrak ristligas te Maj estät Konungens i Frank rike penningar att rö ra sig med.
G u s t a f ( värdigt ).
Nog, mina Herrar, nog! J ag ser med smärta att ni intet viljen lyssna till mina uppmaningar, och j ag vill derföre icke läng re upptaga er dyrbara tid.
Kom dock ihåg, att fäderneslandets öde hvilar i edra h änder, och att ni en g ång skall ansvara för den makt ni nu bär.
Jag vore den icke värdig, Ers Majestät, om jag någonsin glömde den aktning j ag är skyldig mitt s tånd och min familjs ära.
P e c k l i n ( inställsamt ).
Måtte blott
Mösspartiet alltid kunna påräkna Ers Majestäts höga ynnest.
40 G u s t a f .
Varen öfvertygade mina Herrar, att min lifligaste önskan är, att alltid bibehålla det g oda förståndet emellan mig och mina utmärk tare landsmän. ( Fersen och Pecklin gå. )
TRETTONDE SCENEN. GUSTAF (allena).
G u s t a f ( lif lig t ).
Ah, hvilket eländigt spel ! endast egennytta, partihat, begär efter egna fördelar, men ingen enda tanka för fädernesl andets välfärd, på dess väl eller ve.
Mitt arma Sverige! och i sådana händer hvilar di tt öde -- sk all det k anske förblifva?
-- Nej vid den allsmäktige Guden det skall det icke! j ag vill icke såsom föregående regenter, endast vara en lekdocka för Rådets och Ständernas nyck er -- j ag vill icke längre v ara Konung endast till namnet.
Folket har gifvit makten i min hand och jag skall också utöfva den.
Den listige ränksmidaren Pecklin h ar något i sinnet -- under hans inställsamhet ligger någon hemlig plan fö rbo rgad -- skulle han ha någon aning om mina bemödanden att åstadkomma en statskupp?
J ag måste ha reda på den saken, och om så är...
FJORTONDE SCENEN. EN KAMMARHERRE.
Sedan HORN. Sist en KAMMARTJENARE.
Öfverståthållaren Baron Rudbeck anhåller att genast blifva insläppt. G u s t a f ( förvånad ).
Rudbeck! han är då återkommen?... s äg honom... H o r n ( störtar in från venster , med ett bref i handen. ) Ett ögonblick , Ers Majestät!... G u s t a f .
41 H o r n .
En kurir från Prins Carl är anländ ifrån Skåne.
Se här ett heml igt bref till Ers Majes tät, som var insyddt i kurirens ridsadel . G u s t a f .
Gif hit! ( Läser för sig ) »Revolution i Christians tad har u tbrusti t -- -- Staden h ar förklarat sig emo t
Rådet och Ständerna.
Carl h ar sammandragit trupperna i provinsen, han marscherar till Christianstad för att förena sig med Hellichius. H o r n .
Men Rudbeck kommer derifrån, han har nyss varit uppe i Rådet, man misstänk er Ers Majestät att ha sin hand med i allt detta.
Rudbeck kommer då för att utforska mig . (
Till kammarherren ) Vänta ett ög onblick. (
Till Horn ) Hv ad skall jag göra?
om jag i det här ögonblicket skiftar färg, om mina anletsdrag förråda den minsta rörelse, är allt förloradt...
Ah j ag vet! jag vill maskera mig. ( Öppnar dörrn till höger ) Jean! min puderkappa! ( Drar fram en stol till toaletten ) J ag måste g enas t göra min toilett.
Gif hit! ( Rycker puder vippan ur kammartjenarens hand och för den hastigt öfver hår och ansigte , kastar sig der efter tillbaka på sto len , med armarna i kors .)
Så der j a!
Herr Baron och Öfvers tåthållaren förunnas audiens!
K a m m a r h e r r e n ( öppnar dörrn , Ru dbeck syn es på tröskeln och bugar sig för Konungen ).
TREDJE AKTEN. _______
Theatern föreställer parken vid Drottn ingholm.
I fonden slottet illumineradt.
FÖRSTA SCENEN. MADAM NYMAN och GERTRUD (komma in festligt klädda).
Men nu går mormor för min skull miste om ett sto rt nöj e. M a d a m N y m a n .
Åhja, efter Hans Maj estät har gifvit oss biljetter, så nog kunde det varit roligt att s e på spektaklet, men när du blef sjuk, så kunde jag väl intet ha något nöje läng re.
Det hade varit mycket bättre, o m du stannat hemma som j ag ville, men du var envis och skulle nödvändigt följa med.
Ack jag skulle intet haft någon ro annars, mo rmo r. M a d a m N y m a n .
Men hvad går då åt dig flicka, all tsedan i förrgårs afton är du alldeles förändrad, du är inte läng re min lilla sångfågel , min glada muntra Gertrud, utan går med hufvudet nedböjdt, som om hela verldens sorg er hvilade på dig.
Förlåt mig, goda mormor, j ag rår inte för det.
Men hvad är det då, kära barn?
Jag vet det knappast sjelf, mormor, men det är en försk räcklig oro, en besynnerli g fruktan, so m intagit min sj äl.
Det förefaller mig , som om
43 någon öfverhängande fara hotade kungen, som om någon sto r olyck a skulle hända honom!
Du är tokig, du barn, hvad för olycka skulle hända honom här, midt på hofvet, öfverallt omgifven af sitt trogna folk, som uppfyller luften med glädj erop vid hans blotta åsyn. G e r t r u d .
Men försåtet och det mörk a svek et kan smyg a o mkring midt under glädjen? just derföre att ingen anar det, kan det så mycket säkrare gripa sina offer.
Du är allvarsamt sjuk, Gertrud, du har riktiga feberfantasier.
Kom l åt oss taga reda på vårt sällskap och återvända till staden.
Ack nej, mormor, jag är så trött.
Låt mig hvila en stund här på gräsbänken, så blir jag kanske bättre.
Gör det då; bara du intet förkyler dig i den kall a aftonluften.
ANDRA SCENEN. PECKLIN (från venster). DE FÖRRA.
Ingen här! -- vi skulle likväl träffas under spek taklet. ( Blir varse madam Nyman ) Ah! ( högt ) Madam Nyman, tror jag ! nå det f ägnar mig att träffa er.
M a d a m N y m a n . Herr Generaln är alltför g od.
Ni var säkert icke road af det kung liga tidsfördrifvet, efter ni så hastigt lemnade spektaklet?
Jo, herr General , hvad nöj e kungen ställer till, så är det väl gjordt, och då roar det också mig.
44 P e c k l i n .
Hans Maj estät är verkligen lycklig , som så kunnat fö rvärfva sig er beundran, och jag önskar af hjertat att ni al drig måtte behöfva ångra att ni skänkt honom den.
M a d a m N y m a n . Hvad menar Generaln?
Är inte er fosterdotter er följaktig här i afton?
Jo, hon sitter derborta på bänken, hon mår inte rätt väl , stack ars liten.
Låt oss då tala sakta, så att hon inte kan höra oss . M a d a m N y m a n .
Hvad vill det säg a? P e c k l i n .
Ni skall snart få veta det.
Då jag blef underrättad o m min adjutants kärlek till den unga flickan, ogillade jag den på intet vis.
J ag ansåg alldeles icke adelsmannen hafva ingått någon mesalliance, då han gifte sig med er fosterdotter.
Vet Generaln, alldeles på samma s ätt var det med mig också.
Nog h ade jag tyckt mera o m, ifall Gertrud fattat tycke för någon hygglig borgare, men ef ter de nu höllo af hvarandra, så ville jag intet sätta mig deremot, för j ag tänk te att
Mauri tz nog kunde vara en bra och hederlig menniska, fastän han var adelsman.
Ni är alltför god!
Ett vigtigt hinder hotar likväl nu att stäl la sig i vägen för detta giftermål , och det är endast ni madam Nyman, som k an häfva det.
Var så god och sjung rent ut herr general, jag förstår mig intet på några halfqvädna visor.
Nå, som ni vill då.
Det berättas att en hög person, som ni särdeles värderar, har, er ovetande, lyckats innästl a sig i er fosterdotters hjerta, och
45 att han har de lägsta, de nedrigas te afsigter på henne.
Ni förs tår v äl, att om ett s ådant ryk te vann bekräftelse, mås te Mau ritz u ppsäg a sin förbindelse. ( Madam Nyman stirrar på honom med yttersta förvåning ).
Jag tillstår, att mig förefaller det fullkomligt otroligt, att denne person så sk ulle löna er tillgifvenh et, men...
M a d a m N y m a n ( stolt ).
Jag f år tacka Herr Generaln så mycket för underrättelsen, ifall den skulle vara välmenad, men för öfrigt kan Herr Generaln häl sa den, som bu rit fram den der historien och s äga honom, att han är en fräck lög nare, som borde befordras till laglig näps t, så vida h an icke hade tillräckli gt straff genom att s e sin nedri ga plan misslyck ad.
G e r t r u d ( kommer fram ).
Hvad är på färde? mormo r s er så upprörd ut! P e c k l i n .
Jag delar ful lkomligt er förtrytelse, Madam Nyman och beklagar rätt mycket, att jag skulle vara den som...
Det är bra Herr General, hvar och en har si tt samvete här i verlden och derefter h andlar han.
Kom Gertrud! ( De gå åt venster .)
TREDJE SCENEN. PECKLIN (allena).
Hon ville inte tro mig, men misstankan är likväl en g ång inkastad i hennes själ, och den skall nog f rodas och tillvexa der.
Mau ritz' gissningar må vara grundade eller ej , så kunna de likväl vara goda att beg agna sig utaf.
Madam Nyman skall för att mo tverka det der ryk tet, bli försigtig are i sina bemödanden för Kungens sak, och det behöfs intet mer än att Borg ersk apet börjar tvek a, för att jag sedan l ätt sk all kunna bearbeta dem för mina afsigter.
Ah! ändtligen!...
FJERDE SCENEN. RUDBECK.
KALLING.
MEDLEMMAR AF MÖSSPARTIET.
PECKLIN.
Bra att ni k ommer, mina herrar! den gapande sk ådelystna h open är sysselsatt derborta, och vi kunna h är vara ostörda.
K a l l i n g .
Kungen är vid det bäs ta lynne i afton, han pratar och skrattar med hela verlden, och tyckes inte tänka på något mi ndre än poli tik.
Det är ock så min fullkomliga öfvertygelse, hvilken jag redan meddel at
Rådet, att Hans Majes tät är fullkomligt okunnig om händelserna i Skåne.
Hans öfverraskning, h ans bes törtning, då jag underrättade honom derom, var för natu rlig för att k unna vara spelad.
Utan att på minsta vis sätta herr B arons sk arpa blick i tvif velsmål, tror j ag mig likväl med mitt eget hufvud kunna gå i borgen för att han har sin hand med i alltsammans.
Hans synbara förlägenhet, då
Rådet tvingade honom att återkalla sina begge bröder, h ans oro, då h an nödg ades underskri fva det bådskap, som utgått ti ll allmänheten i anledning af oroligheterna, all t bevisar mer än tillräckligt hans brottslighet.
Det som väcker mina misstankar är, att man i dag på morg onen funnit alla husknutar och gatuhörn fullklistrade med uppmaningar till folket, att skyndsamt v äpna sig ti ll
Konungens försvar, emedan hans lif och f rihet voro hotade.
Jag har bjudit till på alla s ätt att skaffa mig reda på upphofsmannen till dessa proklamationer och kommi t till den säk ra öfvertyg elsen, att de allesammans äro författade af General Fredrik Horn.
47 E n a f M ö s s p a r t i e t . Gustafs förtrognaste vän?
Hattpartiet drar sig allt mera tillbaka; allt tillkännager att Kungen ämnar våga ett afgörande s teg.
Kungen måste från och med i morgon förbjudas att l emna s taden.
Tror ni då i nte, att han k an u trätta tillräckligt ondt inom staden.
Under de h är sista nätterna har han träget åtföljt de patruller af Borgersk apets kav alleri , so m hål lit vak t på Stockholms gator, och det är mer än troligt att han redan vunnit dem på sin sida.
E n a f M ö s s p a r t i e t .
Medan vi öfverlägga, handlar h an.
Efter min öf vertygelse finnes det blott en enda utväg.
Och den är?
Att ofördröj ligen bemäk tiga sig K onungens person och hålla honom f ången tills dess vi så hunnit inskränka h ans mak t, att han aldrig mera kan tänka på att utvidga den.
Sedan må h an gerna behålla namnet af konung.
Det steget är för djerft.
Kom ihåg att s å v äl bland arméen som folket det ryktet är utspridt, att en revolution visserligen är på färde, men emot konungen.
Vi kunna dessutom icke lita på Stockholms garnison.
P e c k l i n . Men Konungen är brag t till det yttersta, han skall v åga allt för att rycka makten från
48 Rådet och Ständerna om vi intet förekomma hans anslag.
Men tror ni då icke, att ett så vål dsamt steg blott skulle påskynda u tbrottet deraf.
De bataljoner af Upl ands och Södermanlands regementen, som blifvit hitkallade äro bara en dagsresa från hufvudstaden.
På dem ku nna vi lita, låt oss derföre afvakta deras inryckande.
Jag delar fullkomligt Herr Öfverståthållarens mening.
Ett förhastande skulle kanske förderfva allt.
Nå v äl, mine Herrar! hvad ni såsom stadens befälhafv are ic ke våg a, det åtager j ag mig;... jag skall u tföra företag et.
Jag skall försöka att bemäktiga mi g
Konungen, då han i natt efter fes tens slut lemnar Drottningholm.
J ag begär endast att Herr Ri ksrådet lemnar ett detachement soldater till min disposition.
Det skall sk e.
Akta er General; ni sätter ert eget lif på spel . P e c k l i n .
Var lugn, herr Baron; det i Pecklinska hjertskölden uppstående lejonet är rörligare och mera v aket, än de tungfotade lejon af bronz, som gapa vid ingången till Gustafs borg.
Är Konungen väl i säkerhet, skall Rådet nog sedan gilla mitt företag . K a l l i n g .
Det svarar jag för.
Men låt oss nu skiljas åt, mina h errar, spektaklet är s äkert nära slu t, och det sk ulle väcka misstankar, om man på en gång saknade så många af
49 P e c k l i n . Herr Öfverståthållaren har rätt.
Återvänd på skiljda v ägar till slottet, jag stannar qvar här några ögonblick för att vidtaga mina dis positioner.
R u d b e c k . Farväl , Herr General! K a l l i n g .
Och lycka ti ll! ( Alla , utom Pecklin , gå. )
FEMTE SCENEN. PECKLIN (allena).
Minan är anlagd.
Om det är j ag som äntänder den, så blir det också j ag, som skördar frukterna deraf . J ag har noga betänkt all t.
Det bl ir Mauritz, som skall verkställa arresteringen, och om den händelsevis misslyckas, blir det honom och icke mig, ansvaret drabbar.
Det skall då se ut som om han gjort allts ammans af enskild h ämd, ty genom min försorg h ar den der historien om Kungens k ärlek till hans fäs tmö blifvit u tspridd rundt omkring staden. -- Der är han! --
SJETTE SCENEN. MAURITZ.
Jag väntade er, herr löjtnant, -- men, -- hvadan denna mörk a uppsyn.
-- Jag har ju lofvat er att få hämnas.
Ja, herr General, men jag fruktar att jag begått ett misstag; när j ag påminner mig Gertruds rena blick, h ennes sista ord till mig, förefall er det mig som om jag l åti t dåra mig af en f alsk villa oc h att jag orättvist misstänkt både henne och Konu ngen.
50 P e c k l i n .
Akta er, unge man!
Jag f ruktar att er kärl ek är så stark att den kommer er att gl ömma hederns fordringar.
Aldrig! och om j ag blott h ade visshet.
Äro då Konungens mång a l ättsinniga äfventyr er o bek anta?
Vet ni icke att heder och dygd äro för honom endast tomma, betydelselösa ord, -- eller kanske tänker ni göra som så många andra, blunda fö r Majes tätets vilja och låta honom genom yttre utmärkelser söka aftvå den vanära han f ästat vid er adliga sköld.
M a u r i t z ( med krampaktig häftighet ).
Nej , Herr General , j ag tvekar icke läng re, sj elfva misstankan är redan en skymf.
Befall ! hvad skall jag göra?
Bra, min vän, så tycker jag om att se er, bort med all qvinlig svaghet, l åt oss h andla såsom män!
Hö r nu nog a på mig. ( Ser sig omkring ) Men det kommer någon hitåt ifrån slottet, -- låt oss gå ned åt parken, under vägen skall jag meddela er min plan.
M a u r i t z ( för sig ) .
Jag skall utföra den, allenast den befordrar min hämnd. ( De gå till höger .)
SJUNDE SCENEN. GERTRUD (kommer hastigt in från venster blek och upprörd.
Det var Mauritz!
Den der hemlighetsfulle mannen, som nyss talade så besynnerligt till mormo r, var med honom; den mannen ser så elak ut, han ville s äkert förleda Mauri tz till något ondt; jag skall följa dem, jag skall försöka att lyssna på dem, och skulle jag ingenting få veta, så skall j ag använda hela mi tt välde öfver Mauritz för att förmå honom att upptäcka allt för mig! (
Skyndar ut till höger. )
FERSEN. GREFVINNAN FERSEN (ifrån venster).
Din dystra blick, de djupa fårorna på din panna kontrastera skarpt emot den glada festen.
Kan du väl u ndra derpå?
Likt hvassa nålstygn såras jag af de förödmjukelser jag dagligen måste lida.
Hufvudman för ett förr så mäk tigt parti ser jag mina anhäng ares leder all t mera glesna.
Vårt hus är ett af de förnämsta i riket och likväl ses jag öfver axeln af lumpna uppkomlingar; och på Riddarhuset, der min hand så mång a g ånger fört Landtmarskalksstafven, l ånar man knappt mera någon uppmärksamhet åt mina ord. G r e f v i n n a n .
Jag delar din harm min ädle frände; men tidens makt är stark are än vår, och i stället att l åta nedslå dig af motgång en, bör du söka den räddningsplanka, som kan lyfta Fersiska huset till dess fordna glans och ära.
Politiken är visst icke min sak, men jag tror att Hattpartiet gjorde klokast, om det utan betänk ande öfvergick på Konungens sida, och hjelpte honom att kufva deras dödsfiender, Mössorna.
Svenska Adel n är icke van att krypa för konungamakten, den har oftare gifvit skygd, än den begärt det.
Men i denna stund, då det g äller hela den g amla Adelns anseende, är likväl en sådan uppoffring kansk e nödvändig.
Min stolthet uppreser sig deremot. G r e f v i n n a n .
Jag vet ett medel att förena den med klokheten ... men hvad är det?
j ag tyckte jag hörde något buller, låt oss gå upp åt alléen, på det att ingen må hö ra oss. ( De gå upp åt fonden. )
NIONDE SCENEN. GERTRUD, sedan MAURITZ (begge från höger). DE FÖRRA (i fonden).