Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr och för hofrättsposterne till 200 — och att, sedan, genom ärendenas tilltagande i Hofrätterne, för deras oafbrutna gång erfordras ökadt antal adjungerade ledamöter, likasom arfvoden till bestridande af utgifter för de ökade göromålen i kanslien, serskilda anslag för dessa ändamål måtte uti staterne upptagas, nemligen: till adjungerade ledamöter i Svea och Götha Hofrätter, för hvardera 1,000
R:dr, samt i Hofrätten öfver Skåne och Blekinge 600 R:dr, äfvensom till kansligöromålens befordrande, eller arfvoden åt extra-ordinarie tjenstemän och vaktbetjente, för Svea och Götha Hofrätter, hvardera 2,000 R:dr och för Skånska Hofrätten 800 R:dr, i hvilket anslag dock skulle anses inbegripet hvad som hittills utgått till extra-ordinarier, under benämning af ljuspenningar.
För tillgodonjutandet af omförmälda löneförhöjningar borde likväl iakttagas följande vilkor: l:o att för ordinarie emhets- och tjenstemän ljuspenningar i lönerna inbegripas, samt att, der löne-lorhöjning ej ifrågakommer, till lönen lägges hvad i ljuspenningar utgått.
2:0 att för dem, som åtnjuta löneförhöjning, äfven om de äro till embetet eller tjensten utnämnde före år 1841, all beräkning af spanmål under lönen upphör, så vida icke, efter hittills gällande grunder, innehafvande lön skulle öfverstiga hvad som blifvit föreslaget; 3:o att den vid sistlidne riksdag
Hofrätterne beviljade ersättning för lösen af revisions-handlingar indrages; 4:o att, ifall någon af de nuvarande tjenstemän, hvilka ega andel i sistnämnda lösen, icke genom löne-förhöjning skulle få samma andel ersatt, skillnaden skall utgå af de till kansli-göromålens gång anvisade medel; 5:o att Hofrätternes sekreterare, sedan de tillträdt den förhöjda lönen, icke vidare skola ega rätt uppbära s. k. kansli-gebiihr för fullmakter, konstitutorialer och afsked, för hvilka lösen endast såsom för resolutioner bör erläggas; 6:0 att Kongl.
Brefvet den 24 Juli 1830, enligt hvilket en del af de Svea Hofrätt nu tillslagna adjunktion s-medel utgår till kansli-betjening, upphör att vara gällande; 192 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, J\':o 104.
7:o att de af nuvarande yngre Assessorer i Hofrätterne, hvilka i lön och ljuspenningar uppbära mera än 1,G00 R:dr, skola, så länge de samma lön innehafva, eg a utbekomma skillnaden af anslaget till skrifmaterialier och expenser, derifrån Ijuspenningarne hittills utgått; 8:0 att vice presidenterne i Svea och Götha Hofrätter skola, för tillgodonjutande af den förhöjda lönen, vara pligtige att, derest flera afdelningar än de nuvarande fyra i hvardera Hofrätten erfordras, å en sådan vara ordförande; samt 9:o alt de af Ilofrätternes ledamöter, hvilka undfå förhöjd lön, skola vara underkastade de förändringar i Hofrätternes organisation, som kunna af den nästlidet år vidtagna domstols-förändringen föranledas, äfven om utflyttning till annan ort möjligen deraf blefve en följd.
Vid behandling af förevarande fråga, deri jemväl serskildt hos Rikets Ständer förslag blifvit framställda, hafva Rikets Ständer, hvad Hofrätts-lcdamöternes löner först angår, icke kunnat undgå att inse behofvet af deras förbättring.
De utgöra nu, oberäknadt ljuspenningar, 2,134 r:dr för vice presidenterne, 1,920 r:dr för Hofrättsråden, utom de två yngste i Götha Hofrätt, hvilka hafva 1,800 r:dr, samt 1,582 r:dr för samtliga assessorer, med undantag af en i Svea och två i Götha Hofrätt, som blott åtnjuta 1,500 r:dr hvardera, hvilka löne-belopp numera, vid fortgående stegring af lefnads-kostnader m. m., icke kunna blifva tillräckliga för de oundvikliga behofven.
På sätt E. K. M:t i nåder yttrat, är det likväl af vigt, att domares löner så bestämmas, att de kunna påräkna en för sin ställning i samhället behöflig utkomst, utan att nödsakas dertill bereda sig utvägar genom sysselsättning utom tjensten.
Denna lider alltid i någon mon deraf; ty om än embets-beslyrcn icke eftersättas, blir likväl ej nödig tid öfrig för den utbildning i vetenskapligt hänseende, sorn öfver-domaren ej för åsidosätta; och är det dessutom af erfarenheten bekräftadt, att närings-bekymmer, hvilka i allmänhet förlama håg och lust, i synnerhet hafva menligt inflytande på en verksamhet af sådan art, som den, hvilken åligger öfver-domaren, den der med ett lefvande interesse oaflåtligen måste söka att fullkomna sig i sitt yrke.
Det är ock desto nödigare att staten så ordnar, att öfver-domaren, genom den lön, han i denna egenskap åtnjuter, kan befrias från dylika bekymmer, som derförutan ej är att hoppas att öfver-domare-platserne skola eftersträfvas och bibehållas af män, hvilka, genom egande högre juridiska insigter och vidsträcktare erfarenhet, dertill företrädesvis äro lämplige; blifvande så mycket angelägnare att söka vid Hofrätterne fasta de utmärklaste förmågor, som dessa domstolar falt en ökad betydelse derigenom, att de, Expeditions-Ulskoticts Förslag till und.
193 de, i följd af Lagmans- och Kämners-rätternes indragning, nära nog i alla mål blifvit andra instansen.
M:t i nåder föreslagna lägsta assessorslön, 1,600 r:dr, eller något mindre än största delen af Hofrätternes assessorer nu uppbära, då ljuspenningar inberäknas, hafva Rikets
Ständer följaktligen funnit icke vara tillräcklig för innehafvarens ekonomiska oberoende, och sålunda ej eller innefatta någon lockelse för insigtsfull män att offra tid och krafter åt befattningar, hvilka numera äro och framdeles måste blifva mödosammare, än tillförene, i anseende till den genom ofvannämnda domstolars indragning orsakade så betydliga tillvext i Hofrätternes göromål, att desamma icke utan en förändring i nuvarande organisationen lära medhinnas.
Den härför erforderliga förändring har väl synts Rikets Ständer lämpligast böra innefatta Hofrätternes fördelning på flera divisioner med minskning af antalet ledamöter i hvardera, äfvensom enahanda åsigt blifvit uti E. R.
M:ts högstberörde nåd. proposition antydd, men af en sådan för arbetets bedrifvande och för befordran af lagskipningens jemna gång nödig fördelning af Hofrätts-ledamöternes verksamhet, dervid någon tillökning af ledamöter i Svea och Götha Hofrätter icke skulle ifrågakomma, följer dock ostridigt, att deras arbete blefve mera ansträngande genom den ökade föredragnings-skyldighet, som kornrne att drabba de ledamöter, hvilka icke, i likhet med ordföranderne, från ett sådant åliggande äro befriade.
I samma mohn statens anspråk på embetsman tilltager, i samma mohn ökas ock dess förbindelser.
De utgifter, som för uppfyllande deraf erfordras, motsvaras likväl af den vinst, som beredes det allmänna genom för delarne af den ökade embetsmanna-verksamheten; och i det lagbundna samhället måste domare-embetets oberoende företrädesvis försäkras.
På grund af nu i underd. yttrade åsigter hafva Rikets Ständer ansett en sådan reglering af Hofrätts-ledamöternes löner vara af närvarande förhållanden påkallad, att de, med en oberoende ekonomisk ställning, kunna odeladt egna tid och krafter åt sitt domarekall, äfvensom, vid uppgörande af denna lönereglering, Rikets Ständer förutsatt i första rummet, att Hofrätterne varda organiserade, Svea och Götha hvardera på 5 divisioner och Hofrätten öfver Skäne oell Blekinge på 2, med 5 ledamöter på hvarje division, och således att arbetet kan medhinnas ulan annan tillökning af nya ledamöter, än af 2 i den Skånska.
Men enär, efter antagen princip, på hvar och en af divisionerne måste finnas 2 hofrätts-råd, af hvilka den äldste är ordförande och den andre är pligtig att inträda i samma befattning, då den förre har förfall, jemte 3 Bih. till R. St.-s Prof. 1850—51. 10 Sami. 1 J/d. 25 194 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 104. assessorer, erfordras löner i hvardera af Svea och Götha Hofrätter för 10 hofrätts-råd och 15 assessorer, samt i Hofrätten öfver Skåne och Blekinge för 4 hofrätts-råd och 6 assessorer, hvaremot några löner för vice presidenterne ej skulle i löne-regleringen ingå.
Det har nemligen förekommit Rikets Ständer, som skulle vice presidentsembetena, utan andra funktioner, än som dermed för närvarande äro förenade, ej vara behöfliga.
Vid dessa tjensters inrättning afsågs troligen, att en person alltid borde finnas, som i presidentens frånvaro kunde utöfva dennes befattning, men erfarenheten har visat, att serskilda embetsman derför ej erfordras.
I berörda hänseende torde den äldsta i Hofrätten kunna föra ordet, då sådana angelägenheter förekomma, deri samtliga ledamöter böra deltaga, samt utöfva den tillsyn öfver arbetet, som åligger verkets chef; och derom öfvertyga!1 förhållandet i Hofrätten öfver Skåne och Blekinge, hvarest någon vice president aldrig funnits.
Rikets Ständer hafva derföre ansett, att vice presidents-embetena i Svea och Götha Hofrätter höra indragas med nuvarande innehafvares afgång, samt således blott upptagit löner för en president i hvardera Hofrätten och det antal ledamöter, som, efter hvad ofvan är nämndt, erfordras för bildandet af flera divisioner i Hofrälterne.
Skulle emedlertid de nuvarande vice presidenterne ingå såsom ordförande på divisioner, samt följaktligen blifva berättigade att uppbära lön lika med divisionernas öfriga ordförande, hafva Rikets Ständer dock ansett ett serskildt arfvode derutöfver böra dem medgifvas.
I de nya lönerna skulle emedlertid inheräknas Hofrätts-ledamöternes andelar i de så kallade revisions-skillingarne eller de belopp, som, enligt 30 kap. 1 §. rättegångs-balken, böra i vissa mål nedsättas för rättigheten att få draga samma mål under Kongl. Maj:ts nådiga skärskådande, och hvilka belopp, jemlikt 17 § i berörda kapitel, tillfalla Hofrätten, antingen parterne förlikas eller Konungen gillar Hofrättens beslut.
Då vid hvarje års slut ledamöterne i hvardera Hofrätten delat det belopp, som på ifrågavarande sätt under året tillfallit Hofrätten, men öfverdomarens löneförmoner böra vara bestämda och ej beroende på tillfälliga förhållanden, hafva Rikets Ständer ansett lämpligast, att ifrågavarande inkomst utbytes emot tillökning i ledamöternes löner och i stället åt statsverket besparas. Slutligen har det synts Rikets Ständer vara ändamålsenligast, att lönerna så lämpas, att ledamöterne äga hoppet att, efter en längre tids tjenstgöring, kunna påräkna förbättring i sina löneförmoner, helst sådant skall bidraga dertill, att till befattningarne lämpliga personer dervid qvarh allas; och rättvisan kräfver äfven större ersättning för den, som längre arbetar i statens tjenst och såmedelst, ge - Expeditions-Utskoltets Förslag till und.
195 norn förvärfvande af högre insigt och erfarenhet, utbildar de egenskaper, som af tjensten tagas i anspråk.
Rikets Ständer hafva alltså funnit skäligt att bestämma följande löner:
För hvardera af presidenterne i Rikets Hofrätter, lön 4,000: taifel-penningar 1,000: 5.000: 15,000:
För de fem äldste hofrätts-råden i hvardera af Svea och Götha Hofrätter och för de två äldste i Hofrätten öfver Skåne och Rlekinge, hvar och en, 2,600 31,200:
För de fem yngre
Hofrättsråden i hvardera af förstnämnda två Hofrätter och för två i den Skånska, hvar och en 2,400 28,800:
För hvarje af de fem äldste assessorerne i så väl.
Svea som Götha Hofrätt och af de två äldste i Skånska Hofrätten, 2,200 . . . 26,400:
För hvarje af de återstående tio assessorerne i hvardera af Svea och Götha Hofrätter och för hvar och en af de öfriga fyra assessorer i Skånska Hofrätten, 2,000 48,000: i hvilka lönebelopp likväl inheräknas de ledamöterne tillkommande andelar i insatta revisions-skillingar, som, jemlikt stadgandet i 17 § 30 kap. rättegångs-balken, af Hofrätterne behållas; skolande förthy hvad hvarje ledamot under loppet af ett år utaf berörda medel uppburit, afräknas från första qvartalets lön för det påföljande året, samt motsvarande belopp statsverket besparas.
Men för åtnjutande af omförmälde löner hafva Rikets Ständer stadgat följan de vilkor: att Hofrätterne komma alt arbeta, Svea och Götha Hofrätter, på 5 divisioner hvardera, och Hofrätten öfver Skåne och Blekinge på 2j att, så framt nuvarande vice presidenter i Svea och Götha Hofrätter öfvertaga ordförandeskap på divisioner, de hvardera må uppbära en af de högre hofrättsråds-lönerna, som här ofvan blifvit bestämda, eller 2,600 R:dr, jemte ett årligt arfvode af 200 r:dr, hvilket arfvode hör uppföras på allmänna indragningsstaten och upphöra med desse vice presidenters afgång ur tjensten; men alt, derest vice presidenterne ej skulle vilja åtaga sig ifrågavarande befattning, skillnaden emellan deras nuvarande löneförmoner och den lön, de, vid ofvanberörde förhållande, skulle komma att uppbära, bör användas till dem, hvilka såsom adjungerade ledamöter måste biträda Hofrätterne, intilldess vice presidenterne komma att ur tjenst afgå, då omförmälda embeten böra helt och hållet indragas och ett Hofrättsråd i hvardera af omförmälda två Hofrätter i stället tillsättas; 195 Expedilions-Ulskoltets Förslag till tind.
Skrifvelse, N:o 104. att i de tillökta lönerna inbegripes hvad i ljuspenningar hittills utgått ; att för de ledamöter, som komma i åtnjutande af löner enligt förestående beslut, all beräkning af spanmål under lönen upphör 5 samt slutligen att bemälde ledamöter skola vara underkastade de förändringar i Hofrätternas organisation, som tilläfventyrs kunna komma i fråga, äfven om utflyttning till annan ort deraf blefve en följd.
Vidkommande derefter Hofrätternes tjenstemäns och betjenters löner, så hafva Rikets Ständer inhemtat, hurusom tjenstemännens löneinkomster till en betydlig del utgöras af sportler, hvilka än delas emellan, än uppbäras enskildt af tjenstemännen 5 och då, vid innevarande riksdag, fråga blifvit väckt, icke allenast om indragning af vissa tjenstebefattningar inom Hofrätterna, hvilket, hvad kanzlisterna angår, jemväl synes vara Eders Kongl. Maj:Is nådiga afsigt, ulan äfven om förändring i så väl tjenstemännens verksamhet, som i afseende på rättigheten att uppbära vissa af de väsendtligaste sportlarne; då Rikets Ständer, med anledning häraf, ämna hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att en arbetsordning för Hofrätterne måtte utfärdas 3 och då således en så beskaffad förändring i afseende på så väl tjenstemännens antal, som arbetets fördelning dem emellan, synes komma att ega rum, hvilken bör föregå ordnandet af deras löner, hafva Rikets Ständer ansett ett dylikt ordnande ej eller nu höra beslutas, hvadan Rikets Ständer icke kunnat de i sådant afseende af Edqrs Kongl. Maj:t gjorda nådiga framställningar för närvarande bifalla.
Men emedan behof af ytterligare tjenstemän blir en följd deraf, att Hofrätterne komma att arbeta på flera divisioner än för närvarande, samt ostridigt ar, att vissa af Hofrätternes tjenstemän, isynnerhet de lägre, ej hafva inkomster, motsvarande sina åligganden; så och då det ej synes, som någon tillfyllestgörande fördel kunde dem beredas genom förändrad fördelning af de sportler, som tillfalla Hofrättens tjenstemän, hafva Rikets Ständer, till förbättring i tjenstemännens vilkor, för arfvoden åt adjungerade ledamöter och för befordrande i öfrigt af skyndsamhet i Hofrätternes arbete, beviljat ett årligt anslag af tolf tusen r:dr banko, att, under den lid nu skeende stats-regleriug omfattar, ställas till Eders Kongl. Maj:ts nådiga disposition, för att emellan Hofrätterna fördelas; hvarjemte Rikets Ständer underdånigst anhålla, att Eders Kongl. Maj:t täcktes, genom en förändrad fördelning af de sportler, som tillfalla Hofrätternes tjenstemän, förbättra de lägres vilkor, samt slutligen, det Eders Kongl. Maj:t måtte å Rikets Ständers för sin Expeditions-Utskotlets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 105.
197 del, i detta ärende fattade och nu anmälda beslut meddela nådig sanktion, i de « delar, som på E. K.
M:ts nådiga pröfning bero.
Uppläst oell godkändt hos Ridd. och Adeln den 15 Juli 1851.
Preste-Ståndet den 15 — — Borgare-Ståndet den 15 — — Bonde-Ståndet den 17 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse om ersättning till länsmän och nämndemän i vissa fall.
(Stats- och Lag-Utsk:s Uti., N:o 16.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har framställning blifvit gjord om ersättning af allmänna mede! för ökade besvär och kostnader hvilka tillskyndas nämnd och länsmän derigenom att, med anledning af E. K.
M:ts nådiga förordning den 20 November 1845, serskilda härader hafva gemensamt häkte och, i närheten deraf, gemensam tingsstad, hvarest ransakas och dömes angående brott, begångne inom något af de härader, för hvilka häktet är gemensamt, hvarvid, då man icke alltid kunnat anlita nämnden i närmaste härad, biträde måst en och annan gång sökas af nämnd i aflägsnare härader, då den blifvit nödsakad, för uppfyllandet af sitt nämndemannakall, att färdas utom det härad, för hvilket den blifvit vald, samt länsmän ofta måst, i egenskap af allmänna åklagare i orten, i och för ransakningen begifva sig utom sitt distrikt.
Rikets Ständer hafva denna fråga i öfvervägande tagit och som, genom den yrkade ersättningen till nämnden, staten likväl icke finge vidkännas några utgifter, som icke fullt ersattes medelst de fördelar, som vunnes, derest ransakningen 198 E.rp edilin ns- U isko t tets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 105. med häktade personer alltid kunde hällas vid fängelset, utan att fångarne under ransakningstiden behöfde förflyttas, samt då man af länsmän ej kan fordra, att de, utan ersättning, skola utöfva åklagarekall utom de distrikter, för hvilka de blifvit tillsatte, hafva Rikets Ständer för sin del beslutat, att, derest, med anledning af E. K.
M:ts högstberörde nådiga förordning, serskilde härader hafva gemensamt häkte samt i närheten deraf gemensam tingsstad, hvarest ransakas och dömas må, angående brott, som blifvit begångna inom något af de härader, för hvilka häktet gemensamt är, och för hvilka brott de anklagade blifvit i häkte inmanade, ersättning för inställelse vid tingsstaden må af allmänna medel utgå, dels till de af nämnden, som biträda rätten, om gerningen, hvarom ransakas, blifvit begången inom annat härad eller tingslag, än det, till hvilket de höra, beräknad efter vägen från deras bostad till den gemensamma tingsstaden, men, i händelse gerningen är vorden föröfvad inom samma härad, för hvilket de blifvit valde, endast efter den längre väg, de hafva till den gemensamma tingsstaden^ än till häradets vanliga tingsställe; dels ock till länsman från hans bostad till gemensamma tingsstaden, då han i egenskap af åklagare måste der sig infinna, så framt densamma är belägen utom det distrikt, för hvilket han blifvit tillsatt; skolande denna ersättning utgå af det förslagsanslag, som blifvit anvisadt å Andra Hufvudtiteln för ersättningar lill vittnen och parter, till de belopp, som för resor i kronans angelägenheter, enligt författningarne, tillkomma nämndemän och länsmän.
Hvilket Rikets Ständer la i underdånighet anmäla, framhärdande etc.
Expeditions- Utsko itc, ts Förslag till tind.
Skrifvelse, N:o 106. 199 N:o 106.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adela den 23 Juli 1851.
Preste-Ståndet den 25 — — Borgare-Ståndet den 25 — — Bonde-Ståndet den 29 — — Rikets Sländers underdåniga skrif reise, angående ett hegardt lån för fullbordandet af lasarelts-byggnaclen i Lund. (Stats-Utsk:s Uti:»., N:ris 112 och 189.) S. A. K.
Med anledning af direktionens öfver läns-lasarettet i Lund samt dermed förenade kurhus, institutum cliuicum och barnbördshus i underdånighet gjorda anhållan om ett amorteringslån af 40,000 R:dr, emot 3 eller 4 procents ränta samt 1 eller 2 procents årlig kapital-afbetalning, för fullbordande af en, enligt medicinska fakultetens yrkande och vederbörande revisorers anmaning, företagen nybyggnad, hvarigenom ej allenast ett af behofvet högt påkalladt utrymme för 108 nya sjuksängar, utan äfven nödig läkarevård för sjuke studerande samt ett för kliniska undervisningens fullständighet erforderligt, lättadt tillträde för febersjuka skulle komma alt beredas, har E. K.
M:t uti nådig proposition af den 10 nästlidne Januari, behagat föreslå, att sagde lån mätte beviljas på de vilkor, Rikets Ständer, i betraktande af direktionens härom framställda förslag, kunde finna skäl bestämma.
Af de handlingar, som legat till grund för denna nådiga proposition, hafva Rikets Ständer inhemtat, att, sedan Rikets
Ständer under sistförflutna riksdag förklarat sig, i anseende till statsverkets då varande obetydliga tillgångar, icke kunna bevilja ett då sökt och af E. K.
M:t förordadt dylikt lån å 75,000 R:dr för hela don nya lasarcttsbyggnadens uppförande,, i enlighet med derför, i nåder fastställd plan, så har denna nybyggnad blifvit inskränkt till den numera uppförda 200 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 107. vestra flygeln, men att de flör inredningen häraf och barnbördshusets nödvändiga utvidgning, jemte inventarier, äfvensom gamla lasarettsbyggnadens sammanbindning med nämnda flygel erforderliga kostnader i allt fall skola öfverstiga de tillgångar, hvilka direktionen egde att härtill disponera.
Enär likväl utaf de till Rikets Ständers kännedom komne handlingar någon upplysning icke kunnat vinnas om ansvarsskyldigheten för länets behöriga användande och återbetalning, eller om detsamma till sitt hela eller hufvudsakligaste belopp är bchöfligt för de akademiska institutionernas förbättrande och fullkomnande, eller 0111 det förnämligast är afsedt till sådana utgifter, som utaf lasarettsoch kurhus-medlen böra bestridas; så hafva Rikets Ständer af dessa omständigheter funnit sig förhindrade, att E. K.
M:ts ofvanberörda nådiga proposition bifalla.
Hvilket Rikets Ständer få härigenom, till svar i ämnet, hos E. K. M:t i underdånighet anmäla.
Stockholm den 29 Juli 1S51.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 23 Juli 1851.
Preste-Ståndet den 25 — — Borgare-Ståndet den 25 ■— — Bonde-Ståndet den 29 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående eftergift af kronans rätt till danaarf efter vice länsmannen Peter Lok Rösler till förmån för hans arfvingar.
(Stats-Utsk:s Ull., N:o 200.) S. A. K.
I aflåten nådig proposition har E. K. M:t behagat gifva Rikets Ständer tillkänna, att, sedan vice länsmannen Peter Lök Rösler den 20 Maj 1846 aflidit, utan Expcditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 107.
201 utan att efterlemna bros (arfvingar, samt hans enka, Chrislina Nilsdotter, den 5 Mars 1848 jemväl med döden afgått, så hade, enär Röslers utom riket vistande, vid hustruns frånfälle okända, arfvingar icke inom den j lag föreskrifna tid af natt och år från dödsfallet vidtagit någon åtgärd för bevakande af sin arfsrätt, Selebo häradsrätt, uppå derom af Advokat-fiskals-embetet i E. K.
M:ts och rikets Kammar-kollegium väckt påstående, genom utslag den 30 November 1850, såsom dana-arf tilldömt E. K.
M:t och kronan den andel i qvarlåtenskap en efter Rösler och hans hustru, som bordt hans arfvingar tillkomma, derest de i laga tid sin rätt iakttagit; hvarefter bemälde arfvingar, genom befulImäktigadt ombud, i underdånighet anhållit, det E. K.
M:t täcktes till Rikets Ständer göra nådig framställning, att berörde andel i Röslers och hans hustrus qvarlåtenskap, utgö rande, enligt afgifven redovisning, ett belopp af 551 r:dr 29 sk. 6 rst. banko, måtte varda till förmån för Röslers i torftiga omständigheter stadde arfvingar eftergifven.
Rikets Ständer, som tagit kännedom af de till målet hörande handlingar, hafva deraf inhemtat att, då Röslers i Norige vistande arfvingar, såsom orsak till underlåtenheten att inom i lag föreskrifven tid deras arfsanspråk anmäla och bevaka, uppgifvit saknad kännedom af Röslers och hans hustrus inträlfade död, hvarom underrättelse genom allmänna tidningarne eller på annat sätt icke skall blifvit arfvingarne meddelad, och då E. K. M:t, med jemväl fästadt afseende å den medellösa ställning, hvari nämnde arfvingar sig befinna, föreslagit Rikets Ständer, att kronans rätt till ifrågavarande dana-arf må till sökandernes förmån eftergifvas, hafva Rikets Ständer funnit skäligt sådant medgifva.
Hvilket Rikets Ständer få, såsom svar i ämnet, hos E. K. M:t i underdånighet anmäla.
Bil,, till II.
Prol. 1850 & 1851. 10 Sami. 1 Afd. 202 Expeditions-Utskottets Förslag till unä.
Skrifvelse, N:o 108.
Uppläst och godkändt hos Ridd. oell Adela den 23 Juli 1851.
Preste-Ståndet den 25 — — Borgare-Ståndet den 25 — — Bonde-Ståndet den 29 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i fråga om trenne, kronan tillhörige, jordars upplåtande lill utvidgning af kyrkogården i Kalmar.