Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Länge hade man hyst den förmodan, alt sillen vore ett flyttande eller vandrande fisk— slägte, alt de sillstimmar, som årligen besökte norra och vestra Europas kuster, hade en gemensam hufvudstam, hvilken egde sitt] tillhåll i Norra Polar-hafvet och der fortplantade sig samt att dessa stimmar neddrefvos af hvalar och andra rofdjur.
Med antagande af sådana förhållanden och under förmenande, dels att den egentliga storsillen af endast tillfälliga orsaker besökte den Bohuslänska kusten, dels att den småsill, som i sednare tider hufvudsakligen förekommit, utgjorde ej allenast yngel af storsillen, hvilket erhållit olika benämningar såsom sillstagg, sillmör, m. m., utan äfven ett eget slag, kalladt lodd- eller lott-sill, som ansetts inhemskt i Bohuslänska skärgården, har sillfisket derstädes bedrifvits i ändamål att erhålla den högsta afkastningen och den största ögonblickliga vinst, men utan afseende på angelägenheten att tillika bereda åt fisket den möjligaste varagtighet.
Denna vid sillfiskerien i Bohus
Län följda grundsatts, som i sin utveckling och tillämpning väsendtligen lärer bidragit till afkastningens förminskning, synes likväl hafva varit hemtad från missförstånd och fördomar om sillens lefnadsvanor.
Det har nemligen, genom i sednare åren i Bohuslänska skärgården verkställda undersökningar blifvit af flere förtjenstfulle vetenskapsmän ådagalagdt, att någon gemensam sillstam, hvarifrån de talrika stimmar, som visa sig vid Europas Norra och Vestra kuster, ansetts hafva utgått eller blifvit utjagade, hvarken hade sitt hemvist i polar-hafvet eller något annat haf, utan att det funnes en större eller mindre olikhet emellan den sill, som träffas vid olika kuster af verldsdelen, samt att hvad Skandinaviska hallon ensamt beträffar, flera 28 Stats- samt Allm. Best.- och Ekon.-Utshottens Bleänkandc, N:o 71. varietetcr förekomme, bland hvilka ilen, som ingick i Bohus-skären hade sill stamhåll i Kallegal 1, men alla tillhörde en och samma art, med undantag af den så kallade skarp-sillen, hvarjemte den så kallade lodd-sillen, som icke innehade stor-sillens vanliga längd, äfven ansågs vara yngel af den sistnämnde.
Den små-sill, som i öfrigt fångats i Bohuslänska skärgården de sednare åren, hade äfven befunnits vara af samma slag, som den år 1808 och föregående åren fiskade slor-sill och den skillnad, sorn i individernas storlek inom serskilda stimmar visat sig, syntes endast härröra från slimmarnes ålder.
I afseende på orsakerne dertill, att den stora sillen vid nämnde tidpunkt från Bohuslänska kusten försvunnit och sedermera icke, åtminstone ej till någon betydlig mängd, återvändt, har man genom de anställda vetenskapliga undersökningarna ansett ulröndt, att dessa förhållanden lill en del härrört derifrån, alt det vid trankokningen uppkommande trangrums och afskräde utkastats i vattnet, hvarigenom detsamma blifvit grumladt och orenadt samt hafstång och andra växter, bland hvilka fisken vanligen lade sin rom, förstörde, äfvensom att den tystnad, sillen under lek liden anses fordra, oupphörligen blifvit störd genom det buller, uppsättning af byggnader för trankoknhig och insaltning samt andra för fisket begagnade anstalter medförde, men hufvudsakligen föranledts deraf, att man brukat s. k. vadar till sillens fångande.
Denna redskap, hvars enda nytta visat sig vara, att man dermed inom kort tid kan länga en stor mängd lisk, men som, detta oaktadt, icke nyttjas af Holländske fiskare, ej heller i Norrige, på de ställen, der sillfiske idkas, elier i Halland eller Skåne, har i så måtto skadat sillfisket i Bohus-skären, att, då dylika redskap begagnats, ej allenast den större fisken, utan äfven tili och med del minsta sill— yngel medtagits, i anseende dertill, att, då vaden blifvit sträckt, maskorna, om än någorlunda stora, hardt sammandragits, hvarförutan vaden förstört liafsbottens vexllighet, jemte den fiskrom och det yngel, som der samlat sig.
Vadarne hafva funnits vara af olika storlek, med större eller mindre maskör, och man har begagnat vadar af 120 famnars längd och 13f famnars djup, hvilkas skötande fordrat hvardera 15 till 16 man.
Deremot liar sillfiskets bedrifvande med stotgarn, som i allmänhet nyttjas å andra kuster vid Kattegatt och Nordsjön, såsom t. ex. vid Bua i Norra Halland, der sillfisket visat sig vara i tilltagande, funnits för sillfisket användbart, utan att medföra de olägenheter, som vadarne.
Visserligen kan med sätt - Stats- samt Allm.
Besv. och Ehon.-Utskoticns Betänkande, N:o 71. 29 gara icke fångas så mycken fisk, som med vadén, men deremot medtaga icke garnell sillynglet och blifva således ej för fisket så förödande som vaden.
Garnen hafva dessutom flera fördelar, som vadén saknar.
De kunna nästan öfverallt begagnas och botten-vegetationen skadas ej af deni.
Vaden är kostsam att anskaffa och underhålla samt fordrar betydlig manstyrka för att kunna skötas; garnen deremot äro icke dyrare, än att nästan livar och en fiskare torde kunna förskaffa sig, och icke större, än att lian, med obetydligt biträde, kan handtera desamma.
Då det, efter hvad sålunda förekommit, är sannolikt, att det sätt, hvarpå sillfisket idkats i Bolms Län, varit, mer än tillfälliga omständigheter, verkande dertill, att den större sillen aflägsnat sig från kusten, synes det ock troligt, alt ett bättre förhållande med denna näring skall inträda, om den bedrifves med mera omtänksamhet och under beräkning att, i stället för en rikare, men sällan inträffande, afkastning, erhålla en måttlig men säker.
Efter hvad erfarenheten ådagalagt, har sillfisket varit mera gifvande efter 2 till 3 år på hvarannan följande strängare vintrar, under hvilka år, då sillen ofta söker stränderne, sillynglet under den egentliga fisktiden, eller Februari och Mars månader, varit oåtkomligt med vadarne och fördenskull fått oanlastadt ökas och tills äxa.
Om det ytterligare några år lemiiades i fred, egde man således ej ogrundad förhoppning, alt antalet af fullmogen eller aflingsför sill skulle i Bohuslänska skärgården tilltaga, helst det visat sig, att sillen i äldre tider gick på hösten in i skärgården.
Man bar ansett henne då leka på grund med gräsbotten, men, sedan hon, af ofvanomförmäldte orsaker, efler hand drog sig undan till hafvet, för att verkställa denna naturdrift, har hon sedermera icke. infunnit sig förr än fram på vintren, då mesta delen hade lekt och då hon var trög och dufven samt mager, i följd af hvilken sistnämnde omständighet sillfiskets afkastning i qualitet och således äfven uti värde, i förhållande till quanliteten, betydligen aftagit.
Den åtgärd, som i första rummet torde böra vidtagas för sillfiskets upphjelpande, är, efter hvad ofvan anfördt blifvit, de stora sillvadarnas aflysande.
Med denna redskap menas så väl stor- som finmaskiga, hvilka begge slag i det närmaste äro lika förderflige, hvaremot de små vadarne, hvars dimensioner Utskotten väl icke äro i tillfälle att närmare bestämma, icke torde vara så skadliga för fisket, som de stora, hvilket dock är beroende derpå, huruvida de små vadarne äro mer eller mindre finmaski - 30 Stats- samt Allm.
Best'.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 71. ga.
På del likväl någon kännbar förlust icke måtte drabba de fiskeri-bolag eller enskilde idkare af sillfiske, sorn försett sig med stora vadar, torde det vara angeläget, att en viss tid af t. ex. 3 år, för redskapens ytterligare begagnande utsattes; likväl utan skyldighet för staten att, såsom motionären föreslagit, inlösa vadarne efter denna tids förlopp, helst en vad gemenligen ej kan brukas längre än till 3 års fiske och en sådan utgift dessutom vore för staten främmande.
Derjemte skulle, i Utskottens tanka, sillfiskets bedrifvande med sällgarn böra med understöd från statens sida, genom praeiniers utdelande, uppmuntras; oell på det att någon serskildt kostnad härvid icke mätte slaten tillskyndas, anse Utskotten, lika med motionären, de praunier, som af anslaget å SjetLe llufvud-Titeln till fiskeri-näringens understöd hittills stundom utdelats till befordrande af makrillfisket, lämpligen böra, sedan hågen för delta fiske en gång blifvit väckt och detsamma funnits lönande, hvadan något behof af serskildt understöd för denna näring numera icke synes vara för hand, tiligodokomma dem, som vilja fiska sill med sättgarn.
En annan omständighet finna ock
Utskotten vara af icke ringa vigt för sillfiskets upplijelpande och skyddande.
Det hade antagits såsom en allmän grundsalts, att sillen borde få fiskas, ehvar den funnes ymnig och af hvilken som helst, med undantag af främmande magis undersåte, hvadan 7 § i 2 Gap. af Kongl.
Stadgan den 14 Nov. 1766 innehåller följande: ”Uti the skärgårdar, sorn fiskare oklandradt och efter gammal vane ym”som fiskat vid hvarandras land och följt saltsjöfisken efter thes dref, iör”blifver thet ock efter förra vanligheten; hörandes isynnerhet inga Svenska ”undersåtare stängas ifrån nyttjandet af thet yppade ymnoga sillfisket i ”-Nordsjön, vid hvars stränder thet vara må.”
— Det torde icke kunna bestridas, att ett sådant stadgande skulle locka en mängd speculanter från aflägsnare orter att, under den gynnsamma perioden för sillfisket i Bohusläns skärgård, dela förtjensten med skärgårdsboerne, men äfven härigenom medelbart bidraga till näringens förfall, helst antagas kan, att de främmande fiskarene, mindre än slrandboerne sjelfve, verkställde fisket med hänsigt att försäkra orten om varaktigheten deraf.
Någon inskränkning i de genom berörde stadgande förunnade friheter, så vidt icke enskild på häfd eller serskild författning grundad, rätt derigenom kränkes, synes derföre vara af behofvet påkallad, för att bereda så väl ett behöfligt skydd åt det Bohuslänska sillfisket, som helgd åt enskilde strandegares dispositions - Stats- samt Allm.
Best'.- och Ekon.-Ulskottens Betänkande, N:o 71. 31 rätt öfver dess fiskevatten äfven för berörde fiske, på sätt sorn för annat hafs-fiske blifvit genom 6 § i 1766 års Stadga, enligt hvad här nedan vidare omförrnäles, honom tillförsäkradt.
Slutligen har hos Utskotten förekommit, att i nyssnämnde 6 § af 1766 års Fiskeri-Stadga meddelas bland annat en så lydande föreskrift: ”Sallsjöfisket inom skärs bör för therus enskvlte egendom anses, som strand ”och holmar theromkring ega; men vid öppna hafs-slranden, eller ther iliden skärgård är, såsom oek utom skären, får jord- och strand-egaren ej ”sträcka sin enskilla rättighet till fiske och vatten vidare än thess landlund räcker, som vid stranden ligger och therifrån utlöper.”
Om någon förändring i ofvananförde 7 § s ordalydelse, i den rigtning, Utskotten afsett, kommer att ega rum, synes äfven i 6 § höra inflyta en närmare bestämmelse om yttre gränsen för slrandegares fiskevatten, eller tili hvad djup eller, i vissa fall, afstånd från stranden utåt sjön lundgrund må räknas, — till undvikande af tvist om egande-rälten till liske-valten vid sill- och annat fiske.
I öfverensstämmelse med de af Utskotten sålunda uttryckta åsigter samt med lillkännagifvande, att, enär Rikets nu församlade
Ständer icke beslutat indragning eller förändring till beloppet af det å Riks-Stalens 6:te Hufvud-Titel beviljade årliga anslag af 5.000 Kalr B:co till fiskeri-näringens understöd, frågan om detta anslags fortfarande, hvarom framställning i motionen äfven förekommer, redan blifvit afgjord, få Utskotten i anledning af motionen vördsamt föreslå, att Rikets SLänder måLte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t läcktes, tili upphjelpande af sillfisket i Bohuslänska skärgården, i blåder vidtaga sådana åtgärder: l:o att, efter skeende undersökning lill bestämmande dels af skillnaden emellan små och stora sillvadar, dels af storleksmåttet för maskorna å de stnåvadar, hvilka, såsom mera grofmaskiga, anses kunna vid sillfiske utan olägenhet nyttjas, begagnandet af grof- och finmaskiga stora vadar samt finmaskiga småvadar, såsom redskap vid fiske i omfölmälde skär - 32 Stats- saiut Allm. Besv.- och Ekon-Utskottens Betänkande, -K:o 71. gård, icke må vara tillåtet längre tid än omkring
Tre år, sedan påbud derom blifvit utlärdadi; 2:o att praemier till lämpligt belopp må tilldelas de fiskeri-bolag eller enskilde fiskare, som idka sillfiske med sättgarn; till hvilka praemier nödige medel måhända kunde be~ redas af of vanberörde å Riks-Statens 6:te Hufvud-Titel an visade anslagsbelopp, om de till makrill-fiskets uppmuntrande hittills utgifne praemier besparades; 3
STOCKHOLM, elmén & granbergs tryckeri, 1845.
Stats-, samt Allm. Besv.~ och Elon.-litsle o t tens Utlåtande,, N:o 72. 1 N:o 72.
Utlåtande, i anledning af föreslagna åtgärder till beredande af lindring i de för Rikets landtförsvar utgående prwstationer.
Till följd af meddelade remisser hafva Utskotten i berörde ämne fått till handläggning emottaga åtskilliga inom dels Höglofl.
Ridderskapel och Adeln dels Hederv.
Bonde-Ståndet väckta motioner, uti hvilka blifvit yrkadt och hemstäldt: l:o af Herr von Mentzer> C. F.: att de hardt roterade hemmanen inom Kullings och Gäseneds Härader af Elfsborgs
Län måtte erhålla någon lindring i roterings-bördan, eller ock ersättning, på enahanda sätt, som lika hårdt roterade hemman i andra orter ålnjöto5 2:o af Petter Mårtensson från Jönköpings Län: att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, det Kongl. Majit täcktes låta uppgöra och Rikets nästsammanträdande Ständer meddela förslag till ny reglering af indelningsverket, hvilket borde grunda sig på rote-hemmanens taxeringsvärde, eller ock, att, sedan medium af alla roterade hemmans taxeringsvärde, blifvit uträknadt, de hemman, hvilkas värde understege detta medium, måtte i mon deraf erhålla förmedling i roteringsskyldigheten; 3:o af Tobias Lind från Götheborgs och Bohus Län: att hälften af hela Indelta Arméens numerstyrka måtte under fredstid efterhand på 6 till 8 år indragas, så att två rotar sammansloges för att hålla en ständig krigsman, samt, intill dess halfva Arméen afgått, de ledigblifvande rotarne erlägga vaeance-afgift efter nu gällande grunder; 4:o af Pehr Wilsson från Christianstads Län: att åtminstone hälften af indeldta Arméen måtte indragas och tvänne af alla nuvarande rusthåll och rotar gemensamt hålla en ryttare eller soldat; 5:o af Ephraim Larsson från Elfsborgs Län: antingen att rotarne ef ter sin godhet måtte af Staten erhålla rotehjelp eller att Regementenas numerstyrka måtte förminskas och två rotar förenas om underhållet af en karl.
Prut. 1845.
4 Samt. 2 Afd. 17 Ildft 1 2 Stats- samt Allm. Be»v.- och Ekon--Utskotten« Betänkande, N:o 72. 6.‘o af Jon Olsson från Gefleborgs Län: att,, i morn af nu, tjenstgö rande soldaters afgång, Helsinge Regementes gamla stams måtte' under fredstid till halfva styrkan nedsättas, så att 2:ne rotar sammansfages- för att hålla en karl, eller, alternatift, att dea rote-vaeance-afgift, sorn ny-roterade1 militiae-, Länsmans- och gästgifvare- henik al Lshem man, i stället för utgörandet af ordinarie rotering, till Stats-Verket erlägga, måtte få qvarstanna! inom Länet och socknarna till understöd i gamla roteringen; 7:o af Nils Persson från Kronobergs
Län r att rusthållet! vid Smålands Hussar-Regemente måtte befrias från Hussar-hästars underhållande mot årlig afgift af fyra tunnor spanmål, hälften råg oell hälften korn, för hvarje häst samt rusthållen vid Smålands Gmiadier-Bataljon få godtgöra sin hästhållnings-skyldighet med en lika- afgift;: att nuvarande infanteri-indelningen inom! såväl Småland sorn andra Rikets landskap, hvilka med detta äro lika hårdt roterade, måtte uppliäfvas och; en ny indelning efter förmedladt hemmantal, mert med 2 ifi mantal till hvarje rote, verkställas; eller ock. att hvarje indeldt rote, sorn, med beräkning af redan tillkommen eller framdeles ågående förmedling, utgöres af mindre än: 2 i*fi hemman, måtte af allmänna medel erhålla ersättning för öfverrotering efter hvarje- Läns markegång; samt att, derest förslaget i andra punkten bifölles, tjensthara soldater för de rotar, sorn genom nya regleringen blefve indragne, mätte anses skyldige antaga transport till andra rotar, i den inon: ledighet inträffade och emellertid från den dag, tjenstgöringsskyIdigheten upphörde, under frånträdande af öfrige' löneförmoner, åtiiöjas med rättigheten att bruka och: begagna torpet, likväl icke längre än till fardagen näst efter dea tid, då soldaten uppnått 55 lefnadsår; 8ä) af Petter Persson från Jönköpings
Län: att roteringsjemkning i Småland måtte skyndsamt vidtagas ; Oro af Lars Olsson och Lars Johan Gezelius från- Stora Kopparbergs
Län: att den ojemna fördelningen af det provincen Dalarne ålagda, knecktehåll måtte undergå en sådan jemkning och rättelse, att tyngden af denna börd» klefve lika för alla proviucens skattehemmansegare, eller, alternatift, att det kueckte-anta! af 820 man, Öster- och Wester-Dalarne samt Gagnefs och Svärdsjö socknar utgöra, mätte, under fredstid, i nion af soldaternes afgång, till hälften ställas på vacant fot, mot en vacance-afgift för hvarje rote af 12 R:dr 24 sk. silfverspecie, till bildande af en gemensam kneckte-legomedelseassa* samt att hvarje socken för sig må, i mon af sitt knecktehåll, uppställa Stais- samt Allm, "Bern.- och Ekon.-UIsto Hens Utlåtande, N:o 72. 3 och aflöna den under fredstid qvarstående efleotfva numerstyrka, äfvensom, derest krig- skulle utbryta, genom de vacant» numrens completterande göra styrkan fulltalig; 1 Oro af Petter Haraldsson från Elfsborgs Län: att den vacance-afgift, som Rophäll aime vid Eflsborgs Regemente och möjligen äfven vid öfrige indelte Infanteri-Regementen nödgades, då en soldat erhåller afsked, betala från den dag numret blifvit ledigt, till dess annan soldat varder anskaffad och approberåd, måtte helt och hållet upphöra; och lLit af Jöns Palmqvist från Skaraborgs Län : att
Beväringsmanska pets årliga vapenöfningar under fredstid måtte inställas.
Vid öfvervägande af dessa motioner, jemte hvad i anledning af åtskilliga bland dem inom llederv.
Bonde-Ståndet anfördt blifvit, hafva Utskotten fästat uppmärksamhet dervid, att Rikets Ständer sistiidne Riksdag, uti underdånig skrifvelse af den 19 December 1840, angående reglering af utgifterne under Riks-Statens dåvarande Tredje Hufvud-Titel, anhållit, det Kongl. Majit täcktes förelägga Rikets näst derefter sammanträdande
Ständer en omfattande pilan tili försvarsverkets organisation i dess helhet, på det att Rikets Ständer Liefve i tillfälle att i ett sammanhang besluta öfver de åtgärder, som erfordrades, för att, i förening med en afsedd lindring i de rus t andes och rotermgsskyldiges besvär, befordra den utsräckning i Beväringsmanskapets Öfning, sorn tillika borde ega rum.
I betraktande häraf och då Kongl. Majit, vid öppnandet af innevarande Riksdag, täckts gifva Rikets Ständer tillkänna, att Kongl. Maj:t, inseende vigten och behofvet af den inre förvaltningens förenkling och försvarsverkets fullkomligare ordnande, skulle egna Sina oafbrutna omsorger åt dessa väsendtlig» angelägenheter samt att Kongl. Maj:t, för att dertill kunna erhålla Rikets Ständers medverkan, Vöre sinnad att snart åter kalla
Dem till ett nytt urtima sammanträde : alltså och då Rikets Ständer, sorn i ofvanberörde underdåniga skrifvelse redan uttryckt sin öfvertygelse om behofvet af jemkning och lindring i rustnings- och roterings-besvären, således torde hafva att från Kongl. Maj:t förvänta ett förslag till ordnande af landtförsvaret på ett sätt, sorn befordrar Rikets säkerhet med den minsta möjliga uppoffring, anse Utskotten det icke vara behöfligt eller lämpligt att för närvarande tillstyrka någon underdånig framställning i det syfte, någondera af motionerna innehåller, utan få Utskotten vördsamt hemställa, att samma motioner icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
A Stats- samt Allm.
Besvoch Ekon.-Utshotteas Utlåtande, N:o 73.
Af Lars Johan Gezelius: ”Emot sammansatta Utskottens beslut i anledning af min väckta motion, får jag mig reservera, och förundrar det mig, att Utskotten icke fästat afseende på en, för en så fattig allmoge som öfra Dal-socknarne, vigtig fråga.
I motionen var yrkadt, att någon lindring mätte beviljas, antingen derigenom att rotejemkning inom Länet finge försiggå eller ock att de strängast roterade socknarne måtte genom vacancer få bilda en cassa, sorn skulle blifva att tillgå, om krig inträffade, eller det fulla antalet soldater skulle vara behöfligt.
Jag anser mig böra upplysa, att det finnes socknar af den aldra svagaste beskaffenhet, hvilka utgöra 23 mantal och måste aflöna 40 soldater, sorn hafva till mötesplatsen 20 å 30 mil, och således måste betala högre rote-lön, än de, hvilka bo i närheten af samma mötesplats, och icke äro så strängt roterade.
Lindring i detta afseende trodde jag Utskotten skulle kunnat bevilja, helst det icke är fråga hvarken om att taga något ifrån eller begära något af staten.”
Häruti förenade sig Lars Olsson från Stora Kopparbergs
Af Ephraim Larsson från Elfsborgs Län. N:o 73.
Ani. till Exp.-Utsk. d. 5 Mars , kl. 6 c. m.
Utlåtande, i anledning af väckta frågor om förändring i grunderm för Planpenningars utgörande.
TJti detta ämne äro motioner väckta, hos Höglojl. Ridderskapet och Adeln: af Herr Danckwardt, M. G.j som anfört: att den, under benämning Planpenningar, vid Jönköpings och Kronobergs
Regementen från hjelp- eller utrotarne till stamrotarne utgående ersättning för den jord, stamrotarne mäste till uppsättning af soldattorp afstå, ursprungligen utgjort i Daler Stats- samt Alim. Besv.- och Ekon.-Utskotlens Utlåtande, N:o 73.
5 Silfvermynt vid hvarje rote, enligt det för bemälde Regementen fastställde Kneckle-contract; att likväl denna ersättning, i anseende dels till förändrade myntförhållanden, dels ock hufvudsakligen till den betydliga tillökning i åker och äng, soldattorpen, utöfver hvad Kneckte-contractet stadgade, erhållit, efterhand funnits otillräcklig, ock att, i anledning deraf, Kongl. Maj:t, i Circulaire-Bref den i3 October 1812, anbefallt Landshöfdingarne att i ämnet befordra frivilliga öfverenskommelser; men sedan de i anledning häraf vidtagne åtgärder visat sig icke hafva medfört någon väsendtlig påföljd, bade Kongl. Majit i Nådigt Bref den 28 October 1817 stadgat, att, då de i Kneckte-Contractet bestämda planpenningar, i D:r S:mt, i det närmaste motsvarade 102/3 kappar spanmål den tid, de åsattes, skulle, i de händelser planpenningar, enligt Kneckte-contractet, borde utgå, och behörige öfverenskommelser icke till annat förhållande föranledde , dessa planpenningar af hjelp- och utrotarne samfäldt, och, i mon af deras andel i roten, till stamroten erläggas med 102/3 kappar säd, hälften råg och korn, eller med penningar efter markegång.
Då likväl den sålunda bestämda ersättningen åt stamrotarne icke eller funnits tillräcklig, samt Dågra föreskrifter ej blifvit meddelade, huruvida denna ersättning borde vara enahanda vid stamrotarnes större eller mindre hemmantal, eller om och hvad godtgörelse desse skulle ega uppbära för gärdselfång, vedbrand och mulbete, har motionären, jemte framställning, dels om de missförhållanden, som skola visa sig i provinsen Småland, i afseende på stam- och utrotars ömsesidiga skyldigheter vid utgörandet af ifrågavarande del af roteringsbesväret, dels om de åtgärder, som af Konung och Ständer tid efter annan vidtagits, till beredande af en jemnare och rättvisare fördelning af dessa skyldigheter, sam t till inskränkning af de förmoner utöfver Kneckte-contractens lydelse, af hvilka soldaterne, genom inkräktningar eller på annat obehörigt sätt, kommit, till förlust för rotehållarne, i besittning, föreslagit, alt Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om den förklaring, att de planpenningar, som vid Jönköpings och Kronobergs
Regementen böra af utrotar till stamrotar erläggas, måtte, då godvillig öfverenskommelse derom ej kan mellan rotarne träffas, bestämmas efter hvad torpet, med hvad dertill af stamroten bestås i mulbete, gärdsel och vedbrand, kan, enligt behörig värdering, anses afkasta och utroten i denna afkastning betala sin lott efter andelen i roten.
6 Stats- samt Allm. Bes,v.- och EkotL-UIskottens Utlåtande, Jf:o 73.
Inom Hederv. Bonde-Ståndet: af Riksdagsfulimägtigen Göran Jonasson {rån Kronobergs