Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På grund af nu i korthet antydda åsigter, har jag i Utskottet ansett mig böra förorda antagande af Kongl. Majus nådiga Proposition i sin helhet, endast med det tillägg i 4
Biskoparnes löner skulle till dem kontant af af Statsverket utbetalas, samt emot de deraf föranledda ändringar i Kongl. Majus Proposition. får jag mig reservera och för min del förorda bifall till den Kongl.
Propositionen, med undantag af den af Utskottet föreslagna förändring i fråga om sättet för prebendepastoraters tillsättande.»
Häruti instämde Grefve Snoilsky, G., och Komminister Malmborg.
Af Herr von Axelsson, G. J., emot de delar af Utskottets Betänkande, som skilja sig ifrån Kongl. Maj:ts nådiga Proposition i ämnet. af Prosten Modigh: »Emot Utskottets beslut i 3:dje och 4:de punkterna får jag afgifva följande reservation.
Utskottet har föreslagit att Biskoparnes löner skulle till dem kontant utbetalas af Statskontoret och deras nuvarande alla inkomster af kronotionde, boställen o. s. v. till samma kontor ingå.
Emot en så genomgripande förändring af närvarande förhållanden, som detta förslag innefattar, synas flera vigtiga skäl förtjena att anföras.
Väl skulle förslaBih. lill R.
Prot. 1859 4- 1860. 8 Sami. 38 Häft. 5 18 Allm. Best.- och Ekon.-Utskottels Betänkande N:o 183. get kunna medföra enkelhet och reda samt möjligen befria Biskoparne ifrån deras icke obetydliga besvär med uppbörd och dylikt, men deremot kan, beträffande indragning till Statsverket af Biskops-embetenas nuvarande inkomstkällor, å andra sidan anföras, att en del ibland dessa utgöres af sådana donationer, som för århundraden tillbaka blifvit af enskilda personer anslagna, och öfver hvilka det allmännas förfoganderätt således icke torde kunna anses större än öfver de fonder, som till stipendier, fattigförsörjning och andra dylika ändamål på enahanda sätt tillkommit; att då man, i fråga om reglering af församlings-presterskapets löneinkomster, uttryckligen antagit till grundsats, att dessa inkomster borde, utan att ingå till Statsverket, komma vederbörande till godo, följdriktigheten ock synes fordra att man, äfven i afseende på Biskoparnes inkomster, låter samma grundsats ega bestånd; att Biskops-lönernas utgående i vissa, en gång för alla, bestämda penningebelopp, otvifvelaktig^ skall medföra den påföljd att lönerna, äfven om de vid första regleringen bestämmas till belopp, som efter nuvarande förhållanden äro billiga och tillräckliga, likväl inom en sannolikt icke lång tidrymd skulle, i anseende till stigande lefnadskostnader och minskadt penningevärde, visa sig otillräckliga och ofta påkalla Rikets Ständers förnyade mellankomst; att, fastän det icke bör betviflas, att när behof af en sådan mellankomst uppstår, Rikets Ständer skola anslå erforderlig löneförhöjning, Biskoparne likväl härigenom komma i en af riksdagarne beroende ställning, hvilken på deras embetsutöfning möjligen skulle kunna hafva ett menligt inflytande; att om, på sätt Kongl. Maj:t föreslagit, det nuvarande aflöningssättet bibebålles ochBiskopslönerna således fortfarande komme att stå i ett proportionelt förhållande till jordens och lifsförnödenheternas värdevexlingar, det med skäl bör kunna antagas att regleringen skall befinnas tillfredsställande äfven för en lång framtid.
Emot Utskottets ifrån Kongl.
Maj:ts Proposition afvikande förslag, som afser bibehållandet af åtminstone ett prebende-pastorat för hvarje Biskopsstol, finnas moraliska skäl, hvilkas giltighet ingen, som uppfattar Biskops-embetets ställning till kyrkan ifrån dess rätta synpunkt, lärer vilja förneka.
Af alla dessa skäl finner jag mig föranledd att, med ogillande af Utskottets i ofvanberörda punkter framställda förslag, förorda bifall till innehållet i Kongl. Maj:ts Proposition.)'
Doktor Emanuelsson, Kontrakts-prosten Janzon, Prosten Lundholm, Kontrakts-prosten Osterman, Komminister Westergren samt, i hvad reservationen rörde 3:dje punkten, Komminister Lexell.
Herr General af Dalström ville hafva anmärkt, att han icke deltagit i Utskottets öfverläggningar rörande denna fråga.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Vtskotlets Betänkande JYi 184.
I N:o 184.
Ank. till Exp.-Utsk. den 3 Okt. 1860, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning a/ väckt motion om indragning af Konvoj-kommissariatet samt öfverflyttande till Stals-kontoret af de Kommissariatet hittills åliggande göromål.
Uti Memorial, som Vällofliga Borgare-Ståndet remitterat till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, har Herr Wallenberg, A. O., anfört, att bland de föremål som alltmera tilldroge sig Rikets Ständers uppmärksamhet och påkallade deras åtgärder, vore den vigtiga frågan om en förenklad förvaltning af Statsverkets medel.
För att vinna detta syftemål vore det af högsta vigt att tillse att alla sådana medel, som voro ställda under Kongl..
Maj:ts disposition, för att till anvisade behof användas, och hvilka i allmänhet inflöto till Stats-kontoret och der omhänderhades, icke blefvo onödigtvis förvaltade på olika ställen af särskilda Styrelser.
Derigenom ädroges Statsverket fortfarande en större kostnad än behöfligt vore, och man förlorade mycket i den enkelhet samt den reda och ordning, som vore ett af penninge-förvaltningens första och nödvändigaste vilkor.
I dessa hänseenden borde utan tvifvel förvaltningen af Handels- och Sjöfartsfonden, anförtrodd åt en Styrelse, benämnd Konvoj-kommissariatet, tilldraga sig Rikets Ständers uppmärksamhet, enär, till följd af tid efter annan förändrade förhållanden, denna Styrelse syntes kunna såsom särskildt embetsverk upphöra och derigenom flera icke obetydliga fördelar erhållas.
Handels- och Sjöfartsfonden tillkom under namn af Konvoj-kassan år 1723, då på alla i Svenska hamnar inkommande eller derifrån utgående varor lades en viss afgift eller extra licent, som skulle tillfalla Konvoj-kassan till utrustande af Bih. till R.
Prof. 1859 & 1860. 8 Sami. 39 Häft. i 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JY2 184. konvojer och vidtagande af andra åtgärder till Svenska handelsfartygs skyddande emot de barbareske kaparne i Medelhafvet.
Under kortare tider åtnjöt Konvojkassan äfven direkta bidrag af Tull- och Riksgälds-kontorets medel, äfvensom en särskild så kallad läst-afgift med visst belopp efter lästetalet för fartyg, som genomgingo Öresund, utan att vara bestämda till Medelhafvet.
Extra licenten, hvilken intill sednaste tider qvarstått, erlades såsom en alldeles egen afgift med en ofta skiftande, ibland särdeles hög procentberäkning å varornas värden, eller ock med bestämt belopp i förhållande till varornas qvantiteter.
Så fortgick det intilldess de bekanta händelser inträffade, hvilka alldeles förändrade Europas förhållande till de folk, som bebodde Medelhafvets Afrikanska kuster.
Den Franska ockupationen af Algeriet befriade Svenska Konvoj-kommissariatet från mångå bestyr, såsom uppköp af presenter m. m., hvarigenom tillfälle äfven bereddes att nedsätta afgifterna till Konvojkassan.
Läst-afgiften afskaffades och för utgående varor äfven konvoj afgiften, hvilken sednare för inkommande varor icke längre skulle utgå efter särskilda taxor, utan med tio procent af tullen, samt kallades afgift till Handels- och Sjöfartsfonden.
Denna fond erhöll derjemte en annan bestämmelse genom förklarandet att dess öfverskott skulle användas i allmänhet till handelns och sjöfartens utvidgande och befrämjarde.
Det Svenska fredsslutet med Marocko den 6 April 1845 borttog slutligen sista återstoden af hvad ursprungligen utgjort föremål för Konvoj-kommissariatets verksamhet och tillät att dess medel odelade kunde på annat sätt främja handelns och sjöfartens gagn, samt befordra deras utveckling.
Endast ett fattades ännu för att i möjligaste mån förenkla uppbörden af den inkomst, sorn tillföll ifrågavarande fond, och derom förfogades genom Rikest Ständers beslut vid sistlidna riksdag, samt det derpå grundade Kongl. Brefvet den 18
December 1857, hvarigenom blifvit förordnadt, att, i stället för afgiften till Handelsoch Sjöfartsfonden, ett bestämdt anslag af tullmedlen skulle med 750,000 R:dr årligen utgifvas.
Ett hinder för Konvoj-kommissariatets indragning fanns i den omständighet att efter föreningen med Norige en Norsk tjensteman, enligt Kongl.
Brefvet den 30 December 1814, anställdes såsom ledamot i Kommissariatet, hvilket derefter skulle ombesörja de båda rikenas utgifter till Konsuler ocji kunde betraktas såsom ett för Sverige och Norige gemensamt förvaltningsverk.
Äfven detta förhållande har numera upphört sedan, till följd af Kongl. Brefven den 20 April och 8 Juni 1858, Konsuls-utgifternas verkställande öfvertagits af Utrikes-departementet, dit Noriges andel omedelbart öfverlemnades, samt den Norske ledamoten i Konvoj-kommissariatet följaktligen upphört att der tjenstgöra.
Allt detta visade uppenbarligen att särskild Styrelse för Handels- och Sjöfartsfonden icke vidare erfordrades och en granskning af de nuvarande föremålen för dess verksamhet skulle ådagalägga att dess förvaltning borde åt Stats-kontoret anförtros.
Fondens årliga inkomster bestodo endast af anslaget utaf tullmedlen, 750,000 Allmänna Besvärs- ack Ekonomi-Utskottets Betänkande M 184.
3 R:dr, samt inflytande räntemedel.
Den af Kongl..
Majit för fonden årligen fastställda stat afsåg en summa, hvilken, med tillägg af uppkommande besparingar, ibland uppginge till omkring 1,000,000 R:dr R:mt.
Häraf utbetaltes
Kommissariatets aflöning, åtskilliga pensioner och tjensteersältningar till bestämda belopp, lösen för Oresundskatullen samt anslag till sjöexpeditioner, Lots- och Fyr-inrättningen, Sjlikarle-kontoret, Telegraferna, Karantäns-inrättningen, Trollhätte och'
Strömsholms kanalbyggnader m. m.
Kommissariatet hade härvid intet annat att tillgöra än att, i enlighet med staten, utgifva hvad deri blifvit anslaget, antingen såsom lönemedel åt tjenstemän eller ock i större summor för vissa ändamål och till speciel redovisning af andra verk och myndigheter.
Dessa bestyr voro således af samma beskaffenhet, som Stats-kontorets vanliga åligganden, och det funnes icke någon i ämnets egen art grundad anledning hvarföre
Stats-kontoret icke skulle fullgöra de utbetalningar, hvilka nu af Konvoj-kommissariatet ombesörjdes.
Sedan Handels- och Sjöfartsfonden på ofvan omförmälda sätt blef tillgänglig för andra ändamål än de. sorn från början afsågos, hade åtskilliga gagneliga företag genom lån af fondens medel kunnat befrämjas, såsom byggnad af hamnar, kanaler, skeppsdockor, jernvägar m. m., hvilka lån vid 1858 års slut uppgingo till ett sammanräknadt belopp af 2,670,309 R:dr 35 öre R:mt.
Denna utlåning innefattade icke något för Stnts-konloret främmande göromål eller medförde något särdeles stort besvär, ty sjelfva pröfningen af låneansökningarne och lånens beviljande tillkomme ensamt Kongl, Majit.
Stats-kontoret skulle således, likasom nu Konvoj kommissariatet, icke i detta hänseende få annat bestyr än att, i enlighet med de af Kongl. Majit bestämda vilkor, utlemna lånebeloppen, förvara lånehandlingarne, samt emottaga de årliga räntorna och kapital-afbetalningarne.
Då nu lånens antal voro högst ringa, så att de t. ex. vid 1858 års slut icke uppgingo till flera än 41, framstode tydligt, att den lånerörelse, som icke fordrade mera än uppläggandet af omkring 40 särskilda conti med låntagare och hvarvid i afseende å lånens beviljande den förvaltande myndigheten vore befriad från pröfningsomsorgen, icke kunde väga tungt i tjenstebestyrens vågskål, likasom att den ej innefattade något, som icke väl läte sig förena med den verksamhet, som åt Stats-kontoret vore anvisad.
Genom det anförda ansåges ådagalagdt, att Handels- och Sjöfartsfonden borde förflyttas till det embetsverk dit Statsverkets medel, enligt anlagen grundsats, skulle inflyta.
Ett ytterligare skäl för denna åtgärd funnes deruti, att fondens hufvudsakligaste inkomst utgjordes af det årliga anslaget, 750,000 Ridr Rimt, utaf tullmedlen, hvilka medel just inginge till Stats-kontoret, hvadan förflyttningen icke vid verkställigheten mötte ringaste svårighet.
Man finge dock derföre ej tro, att den vore likgiltig; att förändringen icke vore af vigt derföre att den vore enkel.
Uti den del af statsförvaltningen, hvarom nu vore fråga, kunde endast på detta sätt till vägabringas reda och enhet; endast derigenom att på ett ställe samlades spridda delar, 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 184. som borde vara förenade, kunde, man af det hela vinna en nöjaktig öfversigt och jemväl få ett ärligt, jemförelsevis betydligt kostnadsbelopp besparadt.
Om Handels- och Sjöfartsfonden öfverlemnades till Stats-kontoret torde arfvoden åt Ordföranden och Ledamöterne, tillhopa 2,200
R:dr, möjligen kunna genast besparas, äfvensom största delen af det belopp, 3,435
R:dr, som beräknades till hyra, skrifmaterialier m. m., hvarefter, i mån af öfriga tjensteinnehafvares afgång, vidare reglering af deras befattningar borde företagas.
Intilldess sådant kunde ske, syntes det vara en enkel sak, att de inom Stats-kontoret fullgjorde de göromål, som hittills inom Konvoj-kommissariatet ålegat dem.
Genom det väckta förslaget åsyftades slutligen icke någon sådan åtgärd, som kunde leda till inskränkning i den myndighet, hvilken Kongl. Majit egde att öfver Handels- och Sjöfartsfonden utöfva.
Fondens förflyttning till Stats-kontoret lemnade denna dispositionsrätt till alla delar oförändrad.
Äfven Rikets Ständers rätt att genom sina Revisorer granska fondens räkenskaper, förblefve densamma.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, föresloges, att Rikets Ständer måtte vidtaga åtgärd för indragning af Konvoj-kommissariatet samt Handels- och Sjöfartsfondens öfverlemnande till förvaltning af Kongl. Stats-kontoret, och att Rikets Ständer således måtte hos Kongl.
Majit nådigst täcktes förordna om de åtgärder, hvilka för verkställighet af den föreslagna indragningen och förflyttningen kunna finnas nödiga.
Utskottet inhemtat har vid innevarande riksdag jemväl hos Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit väckt motion om indragning af Konvoj-kommissariatet, hvilken motion remitterats till Stats-Utskottet, som i Utlåtandet JV2 142 afstyrkt densamma, hvarefter, till följd af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, vidare behandling af nämnde motion är på Siats-Utskottets åtgärd beroende.
Då emellertid nyssberörde motion i väsendtliga delar afviker från den lill
Utskottet remitterade i det att den förstnämnda går derpå ut, att Tull-styrelsen skulle direkte till Utrikes-deparmentet öfverlemna den nämnde
Departement tillkommande andel af Handels- och Sjöfartsfonden samt Kommissariatets öfriga göromål öfverflyttas till Stats- eller Riksgälds-kontoret och all vidare aflöning till Kommissariatets ledamöter och tjenstemän upphöra, anser Utskottet ofvanomförmälda förhållande icke utgöra hinder för Utskottet att den till Utskottet remitterade motion till hufvudsaklig behandling företaga.
Af den fullständiga utredning af frågan motionären framlagt, framgår ovedersägligen, att Konvoj-kommissariatet, sedan detsamma förlorat sin ursprungliga betydelse och, genom tid efter annan inträffade förändringar, de flesta Kommissariatet uppdragna bestyr upphört eller blifvit åt andra myndigheter uppdragna, icke vidare är såsom särskildt embetsverk behöfligt, utan till vinnande af större enkelhet och | - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 185. 5 reda i förvaltningen samt besparing af kostnader bör upphöra, en åsigt sora jemväl blifvit af den sednast af Kongl. Majit nedsatta Kommitté för uppgörande af förslag till styrelse-verkens reorganisation uttalad.
Då jemväl den af motionären föreslagna öfverflyttning till Stats-kontoret af Konvoj-kommissariatets göromål synes i allo ändamålsenlig, får Utskottet hemställa, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täcktes förordna om indragning af Konvoj-kommissariatet, samt öfverflyttning till Stats-kontoret af de Kommissariatet åliggande göromål.
Betänkande, i anledning af väckt motion om inrättande af en Öfverstyrelse för jernvägs-väsendet.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har Hedervärda Bonde-Ståndet remitterat en af Riksdags-fullmägtigen G.
Hullman från Nerike framställd motion, deruti anföres, att förvaltningen af de ofantliga summor, som åtginge för jernvägsanläggningarne icke vore underkastad någon tillräcklig kontroll.
Den granskades väl af Stats-revisionen, men denna borde hufvudsakligen granska principerna för förvaltningen och dennas öfverensstämmelse med statsmakternes beslut och kunde icke så noga undersöka förhållandena, att en fullkomlig kontroll deraf vore att förvänta.
Då nu tillika jernvägs-förvaltningen vore öfverlemnad åt en enda man, som emot all vanlighet, till och med emot all sundare grundsats förenade egenskaperna af verkställare och kontrollant, så rådde härutinnan ett missförhållande, som icke i någon 6 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 185. annan del af statsbestyren eljest hos oss förekomme.
Det vore derföre af stor vigt att en sådan sjelfkontrollerande makt upphörde och att Chefen för Statens jernvägsbyggnader ställdes under kontroll af en högre Styrelse, som kunde hindra sjelfrådighet och möjligen ett oförlåtligt slöseri med Statens medel.
Motionären ansåge sig af dessa anledningar böra föreslå, att i vårt land måtte inrättas en Öfver-styrelse för jernvägs-väsendet, derunder Chefen för Statens jernvägsbyggnader skulle komma att lyda.
Då motionärens framställning hufvudsakligen stöder sig på antagandet att Chefens för Statens jernvägsbyggnader penninge-förvaltning icke skulle vara underkastad tillräcklig kontroll genom den granskning densamma hos Stats-revisionen underginge, anser sig Utskottet böra erinra att jernvägs-förvaltningens räkenskaper jemväl revideras i Kongl. Kammar-rätten.
Att för jernvägarne inrätta en särskild Öfver-styrelse torde desto mindre vara lämpligt och behöfligt, som, när byggandet af statsbanorna hinner fullbordas och sålunda de särskilda förhållanden, hvilka under byggnadstiden försvåra förvaltningen, komma att upphöra.
Styrelsen öfver Statens jernvägar torde kunna uppdragas åt något af de redan inrättade embetsverk, som hafva sig nära liggande delar af förvaltningsbestyren anförtrodda.
Den fara motionären funnit deruti att jernvägs-förvaltningen vore lagd i händerne på en person, synes icke heller förtjena afseende, sedan Kongl. Majit under den 9
Mars innevarande år förordnat en särskild person att, såsom Chef för kansli- och kameral-göromålen, biträda Öfversten, Friherre Ericson i styrelsen för Statens jernvägs-byggnader och således Chefen för denna förvaltning, lika med Cheferne för andra Styrelser, fått vid sin sida en person, hvars yttrande han i förvaltningsfrågor lärer böra inhemta.
På dessa grunder får Utskottet hemställa, att någon Rikets Ständers åtgärd icke må i anledning af motionen vidtagas.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JW 186. 7 N:o 186.
Auk. till Exp.-TJtsk. den 3 Okt. 1860, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af väckt motion om rättighet för Klockare i Halland, som innehafva boställen, att med penningar lösa den från boställena in natura utgående ränta.
Från Hedervärda Bonde-Ståndet har till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet blifvit remitterad en af Riksdags-fullmägtigen Anders Gudmundsson väckt motion, så lydande: »Klockare i Halland, som innehafva boställen, utgöra för dessa viss ränta in natura till rektorer och lärare vid de Halländska städernes skolor och pedagogien
Denna börda blifver ofta ganska tryckande och då de flesta andra natura-preestatio ner i vårt land nu få lösas med penningar, så synes det billigt, att denna fördel äfven beviljas ifrågavarande personer.
Jag föreslår således, att nämnde boställsinnehafvare må få utgöra dessa räntor kontant med det belopp, hvartill räntorna i lönestalerna beräknas.» Genom Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855 angående sättet för grundräntors och kronotiondes utgörande är redan stadgadt, att räntor, anslagna till lön åt embets- och tjenstemän eller utgående till allmänna verk och inrättningar skola af räntegifvarne få lösas med penningar efter ett, hvarje år för de nästförflutne tio åren bestämdt medelpris, utan rättighet föf räntetagarne att något af dessa anslag till leverering in natura uppsäga; dock att för dem af dåvarande embets- och tjenstemän, hvilka, enligt fullmagter eller konstitutorial voro i åtnjutande af' så beskaffade löner, utan att särskildt förbehåll om förändring blifvit i fullmagten eller konstitutorialet eller annorledes gjordt, förändringen först med deras afgång från embetet eller tjensten finge träda i verkställighet, så vida de icke sjelfve, deröfver hörde, förklarade sig önska, att den derförinnan kunde försiggå.
Då motionären icke med - 8 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande AS 187. delat närmare upplysning om beskaffenheten af de ifrågavarande räntorna samt huruvida i afseende å dem något särskildt förhållande eger rum, som kan göra stadgandena i förenämnde Kongl.
Kungörelse icke å desamma tillämpliga och Utskottet således saknar anledning att antaga det skälet hvarföre dessa räntor fortfarande utgå in natura kan vara något annat än att de tjenstemän, åt hvilka räntorna äro såsom lön anslagna, deras rätt likmätigt, vägrat att medgifva det räntorna finge med penningar lösas, får Utskottet, enär förändring i nyssberörde förhållande icke, utan räntetagarnes begifvande, kan åstadkommas förrän vid ombyte af räntetagare, men då ock författningsenligt eger rum, hemställa, att någon Rikets
Betänkande, i anledning af väckt motion om kungörande i tidning arne af förslag till organist-, klockare- och folkskolelärare-befallningar.
Hedervärda Bonde-Ståndet har till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterat ett memorial, deruti Riksdags-fullmägtigen Johannes Larsson från Jönköpings län, enär organister, klockare och folkskolelärare, hvilka, i afseende å ansökningsrätt, icke vore inskränkte inom visst stift, utan berättigade att söka lägenheter i hela riket, likväl voro förbjudne att samtidigt innehafva förslag till mera än en ledig tjenstebefattning, men det på främmande orter vore svårt, ofta omöjligt, att skaffa sig kommissionär och det icke skäligen kunde fordras att pastor skulle meddela4 alla de sökande underrättelse om tiden för förslagets upprättande eller hvilka derå Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JYi 187. 9 derå blifvit uppförde, föreslagit att, till besparande af kostnad och besvär för de sökande, måtte stadgas, att, då förslag upprättades till organist-, klockare- eller folkskolelärare-befattning. förslags-upprättaren skulle, utom det redan föreskrifna kungörandet från predikstolen, vara skyldig att, såvida flere sökande än de å förslaget uppförde sig anmält, skyndsamt låta införa förslagen med utsättande af de föreslagnes namn i ortens allmännast spridda tidning eller ock i stifts-tidning, der sådan funnes, dervid uppgift jemväl borde lemnäs å den dag, hvarifrån besvärstiden öfver förslaget skulle räknas.
Enligt hvad motionären sjelf anfört, kunna sökande till de ifrågavarande befattningarne anmäla sig från hela riket.
Ett kungörande af förslaget, som skulle medföra den af motionären åsyftade verkan, borde derföre ske, icke i den allmännast spridda tidningen å den ort. der förslaget upprättas eller i nämnde orts stifts-tidning, utan i samtlige stifts-tidmngar eller i alla de tidningar, som på särskilda orter öfver hela riket kunna anses vara allmännast spridda.
Det lärer emellertid icke kunna åläggas förslags-upprättaren att bekosta ett dylikt kungörande och icke heller synas församlingarnes medel böra användas till för desamma främmande utgifter.
I de allra flesta fall torde ock saken hädanefter, som hittills, i hvarje särskildt fall lätt regleras utan statsmakternes mellankomst och för en aflägse boende sökande nlir kostnaden och besväret att förskaffa sig tillgång till en å annan ort spridd tidning, ej mindre än den att anmoda någon person å den ort, der förslaget upprättas, att lemna honom underrättelse om dess innehåll.
Utskottet hemställer derföre, att någon Rikets Ständers åtgärd icke må i anledning af motionen vidtagas.
Stockholm den 2 Oktober 1860 Bih. till B.
Prut. 1859 & 18(10. 8 Samt. 39 Höft. SJOCK.HOLM, tryckt hos E. Westrell, 1860.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 188.
1 N:o 188. / Ank. till Exp.-Utsk. den 9 Okt. 1860, kl. 1 e. in. Betänkande, i anledning aj väckle motioner, i fråga om meddelande af föreskrifter, i afseende å Hypotlieks-föreningarnes verksamhet.