Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stockholm den 16 April 1884. mmam 9 mmrnrnmmmtmmmmmm STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktryckeriet, i834- H Srer till BanccAJ t skottets Bet, No 6.
Arik. till Ezp. Utsi. den 19 April Ll. 12 f. Ok Reservationer:
Herr Wedberg: "Jag beder alt få antecknadt, det jag ej med min röst tillstyrkt, att Banken skall från utrikes ort ega rätt, emot högre curs Jin pari, köpa Svenskt myntadt silfver, emedan jag anser ett sådant köp gifva anledning lill vinst**speculationer och ocker med Svenska Speciemyntet."
Herr Helledaij: ”Jag befarar, att, om Banco-Styrelsen eger rättighet att, genom entrepreneurer, i Banken införskaffa silfver, sådane underslef möjligen kunna ega rum, att Banken får genom ena Banco-luckan med dryg, aldrig använd transportkostnad återköpa ett silfver, sorn nyligen genom en annan lucka blifvit ulvexladt mot Bancosedlar; hvadan jag anser den föreskrift böra meddelas, att Banco-Styrelsen ovilkorligen sjelf bör gå i författning 0111 silfvers uppköp, under säkra controlcr i afseende å sillre te utländska egenskap; äfvensom jag, utgående från den synpunkt, alt Bankens speeiemynl, en gång utvexladt ur Banken, dit icke kan under annan än vexlingsform återgå, icke biträder Utskottets åsigt, att Svenskt myntadt silfver må, såsom utländskt silfver, lör Bankens räkning inköpas efter curs, med förhöjning af transportkostnaden från uppköps-orten”.
Herr Maechel: ”Vid Höglofl.
Betänkande om garanlierne för en blifvande realisation, får jag anmäla min reservation i följande punkter: 1:0
Rörande sältet att förstärka metalliska cassan, då den genom stark utvexling blifvit minskad under bestämda förhållandet af 2 till 5, Dervid föreslår Höglofl.
Utskottet: A. att Banco-Styrelsen skall från främmande länder inköpa guld och silfver, när cursen vore vid och under pari, eller 128 sk., hvaröfver silfrets kostnad ej fick stiga med mera än transportkostnaden, samt tillse, att silfret verkligen korn från utländsk ort.
För mig visar det sig klart, att silfvertillgången i Banken skall komma att anlitas och silfverköp erfordras, just när cursen är öfver pari.
— Att cursen går derunder, torde endast vid serdeles förhållanden kunna inträffa.
Vrot, 1834* ® Sami, 1 A fdel. f Häftet 4 Bancc-JJtskottets
Jag karn derföre ej instämma i den åsigten, att silfver endast skulle för Banken få, inköpas, då cursen vöre vid och under pariA och det dessrnindre, . om inköpet o vilkorligt skulle ske endast ifrån främmande land.
Innan Banken) ännu börjat någon silfverutvexling, må man väl bestämma en viss curs, hvarefter inköp af silfver, till fondens förstärkande, högst får ske, men sedan utvexlingen en gång tagit sin början, skulle jag tro det vara mindre lämpligt, att genom Bånco-Utskottets föreslagna föreskrift lindra Baneo-Styrelsen i vidtagandet af nödiga åtgärder och såmedelst blottställa sig för följderna af ett derigenom möjligen uppkommande afbrott i silfverutvexlingens jemna gång.
Men om likväl cursen går ned till pari och äfven derunder, så mätte ej fara vara för Banken, att inom landet uppköpa så mycket silfver, sorn kunde öfverkommas, och således ej eller- något förbud deremot böra ega rum;; B. att bereda Banken ett creditiv hos något utländskt större Banquier- eller, Handelshus,, såsom; ett tjenligt, medel att förbättra silfverfondens förhållande, utan; att sätta Banken: i ett absolut behof, af silfverköp, eller att vid sådånas afslutande blifva utsatt för leveranteurernes obilliga vilkor.
Jag betviflar nödvändigheten; och; nyttan af ett sådant creditiv och jag befarar,, att det skulle komma att inleda oss i ett vådligt statsskuldssystem, oaktadt Utskottet förklarat,, att när Banken* genom; creditivets begagnande, satt sig i utrikes skuld, måste första förmonligcc curs begagnas att den; afbetala,, så, att den aldrig skulle kunna; öfvergå, till natur af stående skuld..
Om realisationen icke i sig sjelf innehar någon ting för närvarande i allt för hög grad origtigt, så bör, för dess bestånd,, tillräckligt stöd kunna finnas inom; landet och i Bankens egna ressourser, utan. att Behöfva- kasta; sig i armarne på utlänningen och skänka; honom, vinsten; af Bankens silfverbeHof, sorn; väl kunde blifva kostbart att genast inköpa,, meni hvilken; kostnad också; genast vöre beräknelig, hvilket, senare åter icke vöre fallet, om silfret på credit skulle anskaffas,, emedan marn på, förhand ej k unde säga till hvad curs det en gång mäste; betalas..
Intages silfret på credit och; i tillräcklig mängd',, så; skall det väl, genom dem export deraf,, som; ånyo kan ske, nedsätta, cursen ; men denna; mäste falla, ända till pari eller, 128 sk., innan Bänken, enligt Utskottets- förslag, fick betala sin; skuld, ty någon högre curs måtte ej kunna hänföras till, Utskottets,, ehuru: obestämda uttryck ”första f örmonliga cursenär, Utskottet förut; stadgat,, att priset, på ifrån; främmande land införskrifvet silfver, ej får öfverstiga den bestäm-- dä; utvexlingsgrunden; 128 sk.„ med mera äm transportkostnaden^.
Om, nui Btwco-Utskottett
Bet, N:o 6. 3 cursen, utan biträde af någon mellankommande gynnsammare handelsconjunctur eller annan serdeles händelse, endast i följd af den begagnade crediten, nedgått till nämnde utstakade point och Banken började afbetala sin skuld, så skulle naturligtvis de i sådant ändamål skeende vexelköpen straxt höja cursen och Banken blifva hindrad att, efter föreskrifven curs, betala det begagnade creditivet, hvilket man, medelst omsättning eller andra betinganden, således måste söka att få lemna obetaldt till en tid, den man ej säkrare än förut kunde förutse eller bestämma.
Skulle åter föv creditivets betalande anses för ”förmånlig” äfven en öfver 128 sk. varande curs, och det för öfrigt komme att bero af BancoStyrelsens godtfinnande, huru långt densamma för denna liqvid ville följa med den stigande cursen, så skulle man snart finna sig föranledd att emot vexel-leveranteurerne framställa samma klagan, för hvilken man förut undvikit silfver-leveranteurerne, och styrelsen således sättas i nödvändighet, antingen att betala skulden efter hvad cursen än måtte vara, eller ock att lemna den obetald och göra omsättningar, som kanske lid efter annan måste förnyas, till dess den ej mera kunde hindras, att ikläda sig naturen af stående skuld.
Man bör ej förglömma, att vexlar äro en vara, hvars pris bestämmes af tillgång och behof; dock är det icke endast det för handen varande behofvet, som inverkar på priset.
Om ett blifvande större behof af någon vara är åskådligt, så håller den, som kan, på henne; hon må för öfrigt bestå i vexlar eller silfver, i spanmål eller bränvin — och efter creditivets begagnande skall Bankens blifvande vexel-behof vara åskådligt.
Att göra räkning på att till bättre curs få liqvidera silfret, om det togs på credit, än om det straxt betaides, skulle således i min tanka vara både origtigt och oförsigtigt; men visst vore, att Banken, genom den begagnade crediten, fick göra uppoffringar af räntor, provisioner m. m., som icke stannade inom landet, utan kommo Utlänningen till godo, och i sin mon ökade vexelbeliofvet. 2:0 Rörande Privat-Banker och Hypotheks-Föreningar.
Utskottet har yttrat den åsigt, att dessa inrättningar bringa i omlopp en ökad massa af myntrepresentativer, och att derigenom
Bankens sedlar till större eller mindre del göras öfverflödiga i allmänna rörelsen.
Jag delar just samma mening, men jag anser, att man ej nu bör söka befrämja ett sådant resultat, och att, förr än erfarenheten hunnit visa i hvad mer eller mindre mon dessa inrättningar kunna tålas i bredd med realisationen, man ej bör tillåta, att de utvidgas utöfver hvad de redan äro.
Ju öfverflödigare Rancosedlarne blifva i allmänna rörelsen, desto ymnigare 4 Banco-U: skottets Bet.
N.o 6. skola de blifva företedde till utbyte emot silfver; och om de, till förekommande deraf, indragas genom utlåningarnes minskande; så skall på sådant stitt åstadkommas en nedsättning i Bankens ränte vinst, hvilken annars, oafkortad lemnad lill Bankens disposition, jag för min del skulle anse böra betraktas, såsom realisationens säkraste hjelpkälla och kraftigaste stöd. 3-0 Börande Banco- och Handels-Disconterne.
Hvad som i afseende på desse
Disconter blifvit föreslaget, nemligen att ifrån den förra årligen indraga 3 procent med R:dr 240,000 af dess lånefond, och att i den senare åter öka räntan till 6 procent, har jag icke kunnat gilla.
Den föreslagne capitalindragningen, som sedan, blifvit uppförd bland tillgänglige medel för nödigt silfverköp, gör på 5 år, som torde kunna beräknas intill nästa Riksdag, en summa af 1,200,000 R:dr B;co.
Såsom skäl härföre är af Utskottet angifvet, att Banco-Discontens rätta ändamål vore förfeladt, och att länen derstädes till en del urartat på visst sätt till stående lån.
Men är förhållandet sådant, så torde det ock kunna sägas, att det fel man i Banco-Disconten velat rätta, synes genom de föreslagne cassacreditiven i större scala kunna komma att befordras.
Det är likväl liufvudsakligast för att på en gång förvara åt handeln och allmänna rörelsen en oafkortad lånetillgång och åt
Banken en oförminskad räntevinst, som jag bestrider indragningen på Banco-Discontens lånefond.
Den lill 6 procent förhöjda räntan i Handels-Di&conten gör att lånen derstädes, med åtföljande commissionsarfvode och förut skeende ränteafdrag, blifva så onerensa, att de troligen komma att sällan begagnas.
Att belasta handeln och rörelsen med höga räntor, är ej att uppmuntra den, och det synes mig i synnerhet icke billigt, att under en dålig conjunctur öka räntan.
Denna min vördsamma reservation anhåller jag må få Betänkandet åtfölja.” Herr Nordenankar.
Betänkandet innehåller
"Det är en känd sak rubbad”.
Vidare förefinnes det yttrande uti samma Betänkande: ”När Banken stående skuld”.
”Denna framställning synes ämnad att kunna kullkasta den opinion, som möjligen kunde frukta silfrets utskeppning, till följe af ett alltjemt försämradt handelsförhållande.
Jag har yrkat, att denna satts borde af Utskottet stillatigande förbigås, emedan elen möjligtvis kunde missleda eller understödja de outredda och till en del skefva begreppen i detta ämne, ©oh emedan ett Utskott, i min tanka, bör framställa den enkla, rena sanningen, sjelfständigt uttala sin öfvertygelse och låta båda delarne gälla för hvad de kunna, utan att genom någre allmänna sattsers framkastande söka ijuver - Banco-Utikotictt
No g. 5 lia pä opinionen, vare sig till dess lugnande eller dess oroande; men då Utskottets pluralitet afslagit min önskan om rättelse i denna del, återstå» för mig ej annat, än alt genom reservation undandraga mig ansvaret för hvarje missledning, hvartill perioden kan gifva anledning.
IV ä ringa ines sti» gande eller fallande eller, kanske rättare uttryckt, allmänna hushållningens resultat i ett land, medföra samma verkan som handelsvågens gynnande eller skadliga ställning.
Då myntets värde (utan afseende på om det består af papper, silfver eller annat) heror af productionens behof deraf, så måste sjunkande näringar försämra myntet, det vili säga höja cursen, om man har pappersmynt (så vida man ej indrager af rörelsecapitalet), eller verka utskeppning, om man har silfvermynt.
Men med näringarnes fall förstår jag icke det enkla positiva begreppet derom, utan det relativa till andra Stater.
Sveriges alla näringar ökat sin produclion med 3o procent, men de öfrige Nationerne, med hvilka det handlat, under tiden Ökat sin production med 5o procent, så medförer detta på myntet alldeles samma verkan, som om Svenska näringarna hade fallit, nemligen silfrets utskeppning, så vida icke rörelsecapi talet indrages."
”Utskottet har föreslagit, att, vid valet emellan de olika medel, sorn Banco-Styrelsen eger för att återställa en möjlig rubbning uti silfrets förhållande till sedelmassan, borde den endast i sista rummet begagna rättigheten att minska lånerörelsen.
Jag anser den låntagande allmänheten vara under en god Bank-administration tillräckligen tryggad genom ett stadgande, att afseende bör göras på näringarnes behof utaf förlag och att man ej bör binda händerne på Styrelsen i denna del.
Onj några större privatassociationer bildas (och i vår andra handelstad är detta troligt) och hastigt utveckla en lånerörelse på a till 3 millioner och således, efter denna nya sedelemission, hela rörelsecapi talet måste återtaga sitt naturliga meta], liska värde, så måste cursen få tendens att stiga och silfverutskeppning ega rum.
Under ett sådant förhållande är det min tanka, att Stals-Banken bör steg för steg draga sig tillbaka i samma mon, sorn de nya föreningar» ne bildas, helst detta för landet medför icke en minskad lånelillgång. endast en flyttning, ehuru måhanda pj nya creditbruk.
— Utskottets motsatta åsigt skall tvinga Banco-Styrelsen alt tillgripa andre utvägar, troligen upplåning emot obligationer.
— Dels anser jag, att de medel, Styrelsen eger i sina händer, böra sparsamt begagnas, dels alt betydliga upplåningar från Bankens sida rycka de enskilde capilalen ur sina naturliga sjelfvalda rigtningar, och att Statens utminutering är sällan nog rättvis för att kunna lifva våra näringar, dels anser jag liden vara inne att åtminstone erkänna 6 Banc<-\Jrskottets Bet.
Nio 6, principen, att penningerörelsen bör till orterne fördelas, ocli ej allt mera concentreras, oeh slutligen fruktar jag, att, om enskilda föreningar lyckligt utbildas, nya Ständer kunna återfinna Banken temligen skuldsatt, och detta endast derföre, att den måst tvinga sig qvar uti en onaturlig och efter tillgångarne för stor lånerörelse.” ”De utaf Utskottet föreslagne Cassacreditiven öfverensstämma icke i min tanka med principerna för en god Bankrörelse.
Meningen med Cassacreditiv är aldrig att bereda creditivtagaren räntevinst, endast alt bespara honom ränteförlust.
De dragna assignationerna böra således erhålla en form, som hindrar dem att blifva löpande i landet såsom mynt, de böra således helst vara liandskrifne, eller erhålla form af vanligt vexelbref, eller också utgifvas på minst 200 Riksdalers valeurer, __ ty en graverad assignation på 100 R:dr, utgifven i aflägsnare landsort, kan länge hålla sig i omlopp.
Äfven ifrån en annan åsigt måste jag ogilla den nu föreslagna lånerörelsen.
De ifrågavarande creditiven skola snart öfvergå till en sorts stora stående lån, då creditivtagaren kan vid årets början lyfta hela sin summa å 5^ procent, utan att derå under årets lopp göra någon afbetalning, så vida icke Styrelsen ålägger honom qvartalsinsatser.
Hvar och en inser, att detta ej är denna rörelses natur, och en Bank, som på sådane vilkor beviljat stora creditiv, måste hållas i en oviss ställning om sin blifvande sedelmassa, och sin metalliska fond.
Jag hade äfven trott, att billigheten fordrade, att en nybörjad utlåning borde ske efter renare grundsattser, och de dertill anslagne fonder hållas rörlige, för att i första rummet kunna indragas och användas till Bankens behof, innan den redan privilegierade lånerörelsen anlitas.
Creditivtagaren bör derföre underkastas icke allenast creditivbrefvets, utan jemväl de redan lyftade summornas uppsägning, till inbetalning efter en tid lämpad efter beloppet.” ‘Vid stadgandet, att Riksgälds-Contoret skulle eg a rättighet till 1 millions creditiv, hade jag önskat det tillägg, att, om någon låneindragning möjligtvis skulle kunna ifrågakomma, barde sådan indragning- verkställas i första rummet af den försträckning,, som på denna räkning blifvit Staten lemnad.
— Jag anser, alt orri en uppoffring bör göras, densamma bör dräbLa Statens allmänna Verk, det vill säga, hela Nationen, hellre än enskilda lån berättigade personer.” ”Hvarje Bank, sorn med silfver ju löser sina förbindelser, måste ega fri dispositionsrätt öfver sina tillgångar, och Banco-Ulskoltet har således i min tanka uti sitt Betänkande utgått ifrån rena grundsattser.
Äfven jag här bi - Banco-Utskottets
Bet, N:o 6. n trädt dess majoritet, emedan principerna för Bankregleringen, såsom sådan, öfverensstämma med mina och emedan allmänna opinionen ej synes affordra Banco-Utskottet någon pröfning af följderne af i83o års beslut.
Det tillhör Rikets Ständer att bedöma de föreslagna åtgärdernas inflytande på landels förhållanden, och att förekomma dess möjliga vådor, men jag tror mig uppfylla en pligt både såsom Utskotts-ledamot och Representant, då jag begagnar min i Grundlagen bevarade reservationsrätt, för att yppa mina betänkligheter och angifva de för landet skadliga följder, som jag tror mig förutse, om Utskottets förslag skulle oberoende af andra åtgärder vinna bifall.
Utskottets beslut, att i ett serskildt så kalladt Princip-Betänkande innefatta alla de med myntbestämningen sammanhang egande ämnen, men att i ett aldeles isoleradt skick framlägga sjelfva Realisations-Betänkandet och för Rikets Ständer föreslå vidtagandet af ett beslut, hvars resultat likväl onekligen bero af de verkställighetsåtgärder, som i andra Betänkandet föreslås, ålägger mig först och främst att fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten af att ej definitivt afgöra sjelfva utvexlingsfrågan, förrän beslutet kan sättas i ett nödvändigt sammanhang med de lika vigtiga beslut, som måste vidtagas, angående Bankens rörelse och myntväsendet.
Min öfvertygelse om vigten af myntbestämnings-beslutels verkställande, såsom en för säkerhet och bättre ordning inom credit- och närings-lifvet nödvändig åtgärd, är lika orubblig som den, oaktadt ali den besynnerliga tydning man velat gifva åt mina inom mitt Stånd yttrade tänkesätt, alltid varit uppriktig; men det sätt, hvarpå Utskottet varit nödsakadt föreslå Rikets Ständer att handhafva Bankens rörelse, utvisar tydligen, att de betänkligheter,, jag antydt och de vådor jag befarade utaf den nu skeende verkställigheten af Rikets Ständers år i83o under helt andra förhållanden fattade beslut, alldeles icke-varit öfverdrifna eller inbillade.
Under Utskottets Öfverläggningar har jag ytterligare öfvertygat mig om den sanningen, att de för Nationen och dess näringar skadliga; följderna kunna så att säga till siffran bestämmas, så vida- icke någon ny kraft gifver lif åt de senare.
Jag bör likväl nu tillägga, att efter det djupare inträngande^ i ämnet, sornUtskottets sammankomster, åt mig beredt, tror jag mig nu tydligen inse, att det finnes en annani ytterlighet, sorn äfven hotar att infinna sig: strypsystemet måste framkalla, såsom; en motvigt, det djervaste vingleri uti enskild låneväg på näringsidkarens bekostnad.
Nationen skall alltså utsättas för. de lidanden, sorn; nödvändigt måste åtfölja» alla sådane skakningar i en - Bancc-TJtsftottcti Bet.
N:o 6. skilda förhållanden, hvilka oemolståndligen framkallas af rubbningen i d» naturliga grundvalarne för dess näringaroch handel.
Strypsystemet har i alla länder och under alla förhållanden, hvarunder det framträdt, vållat rörelsens aftynande och obelåtenhet hos den arbetande massan.
Det har alltid framkallat en öfverdrift i den enskilda creiitens bemödanden, som öfverlemna! de industriela classerna lill oeconomisk förstöring, och för lång tid hämmat Nationens framsteg i förkofran.
Ett land är alltid olyckligt, då dess penningestock ar i aftagande, emedan förändringen ej åtföljes utaf prisen; ett sådant mellanstånd är förderfligt för näringsfliten, arbetaren finner ej samma sysselsättning.af fabrikanten eller den handlande, ehuru han betalar samma pris för sina förnödenheter; landtbrukaren kan ej afsätta sina produeter, ehuru han måste betala samma arrende: också har i alla länder Statsmanna-klokheteii förkastat amorterings-systemen, så snart de ingripa på Nationens rörelsecapital, och strypsystemet är af erfarenheten redan framställdt, såsom ett det otjenligaste botemedel emot Stats-kroppens financiela oordningar.
Hvarje Bank, som vexlar, måste visserligen ega rättighet att indraga utaf rörelsecapitalel, emedan strypning eller rörelsecapitalets minskning är ett medel att qvartvinga silfret i landet; men huruvida det behöfver anlitas' beror af näringarnes ställning; äro dessa icke hoppfulla, så skola capitalen efter realisationen först utströmma tills jemnvigten blir gifven, sedan skola de qvarvarande tvinga sig lill nya rigtningar, uppsöka verksammare producenter, förändrade creditbruk och verka en rubbning i landets alla förhållanden.
Sådant liar handt i andra länder:
Österrike och Danmark lemna derpå varnande exempel.
Den Statsmnnnaåsigt, sorn leder alla den stora Brittiska Nationens steg, kunde ej undgå att göra afseende på denna frågas vigt, då Londonska Bankens moratorium skulle återtagas, och det är lärorikt att se den ömtålighet, hvarmed man der, under förhållanden som nära likna våra, umgicks med Nationens interessen, emedan handelns mindre förmonliga ställning höll guldpriset i ett värde af 81 sk. unset, då realisation skulle ske efter 77 sk. och io£ pence, och man således ansåg nödvändigt att nedtvinga cursen genom en sedelindragning, som åter ansågs skadlig för näringar och handel; oaktadt all varsamhet vid verkställigheten och en stor öfvervigt i produetion och enskilda creditens utveckling, kunde icke denna realisation verkställas utan inre skakning.
Jordarrendatoreme ruinerades och egendomsvärdena sänktes 3o procent.
Erfa - Batico-Vukotteti Bet. A'!j 6, 9 Erfarenheten inom Sverige besannar sådana verkningar, Efter 1776 firs realisation minskades rörelsecapitalet och näringarne sjönko till dess att Riksgäldssedlarne ålergåfvo lif åt landet.
Från 1817 till 1822 hade rörelsecapitalet blifvit minskadt med 4.0 18,000 R:dr, och symptomeme blefvo genast märkbara.
Hvarje sådan rubbning störer capitalens naturliga gång, oroar den enskilda emi i ten, väcker misstroende och fjettrnr åter andru capital., sli att strypningen verkar i flerdubbladt för hållande; också finnå vi, alt Sveriges export under sistnämnde år a flög och att cursen så höjde sig, att rörelsecapitalet förlorade, i metalliskt värde, 3,492,55a R:dr Silfver Specie.
Skatteökningen torde få antagas såsom nästan omöjlig; och om våra näringar eller- den allmänna hushållningen ej lemnar oss den öfvervigt uti handel, att cursen skall få tendens till fall och silfver tillflyta landet* så finnes alltså i min tanka ingen annan utväg, än att vid blifvande realisationen biträda Stat slånesys temet.
Jag har öppet framställt min öfvertygelse, att Utskottets förslag innebär dessa skadliga samhälisolägenheter, ulan alt klandra detsamma, ty principen är den enda sanna, hvarpå en Banks vexling kan grundas, men jag hav endast velat åskådligt framställa allt, för alt visa, att faran verkligen är af den beskaffenhet, alt Riks-Slåndcns synnerliga och odelade uppmärksamhet bör deråt lästas.
Se här förhållandena.
Banken indrager årligen af rörelsecapitalet följande:
Af Stals-Conloret, för ullemnade Spanska Piaslrar årligen ....
66,666 32 eller i 3 år . . . 200,000.
Från Silfverlånen 4^000 — — i 5 år . . . 225,000.
Från Riksgälds-Contoret 2 procent af dess skuld . . 88,000 44o,ooo.
Från Discont-credilivcn . . . 240,000 1,200,000.
Ränterevenuer 667,000 2,835,000.
Summa 1,006,666: 3a 4.900,000
Desse medel kunna sålunda classificeras; Från Lånerörelsen . . 285,000.
Stats-Contorets afgift för Piaslrar . . ....
. . . . , . , 66,666: 3a.
Sådane medel, sorn verka till brist hos Riksgälds Bihaug till R.
6 Smil. 1 A/il. - 4 Häftet. 4*. I .. ■ lo Bnnco-Uhkwers Btt. 7V;o C. Contörel, odi mäste beläckas genom Bevillning eller Stats-Lan:
Hittills påräknad andel af Cankens ränlevinst 200,000.
Obligationsränta, • **••»•••., i^4»ooo.
Dito Capilalafbetålning . . ....
, 8S,ooo.
4^2»00° fiäntemedel , som äfven hittills varit q valleni nado lill Bankens disposition iq3,ooo —- f ,006,666: 3a.
Derjemte bar Utskottet medgifvit obegränsad lättighet, alt, så snart förhållandet emellan silfver och sedlar sjunker under 3 lill 5, får sedelstocken indragas genom upplåning emot Banco-obligationer och försäljning lif Bankens fordringar.
Utskottet säger, alt hvad som sålunda indrages skall i den goda tiden användas till silfrerköp, på hvilken ökade sillve.rqvantitet genast nya sedlar kunna i Cassa-creditivsväg utställas.
Hvar och en inser lätt, alt uppfyllandet af denna åt credilivsökande gillia förhoppning hell och hållet beror af tvännc omständigheter, nemligen huruvida silfverfonden bibehåller sig, såsom 2 till 5, eller huruvida conjuneturen tillåter silfverköp, då denna proportion blir rubbad, men att, om proportionen sjunker ned lill 2 mot 5, och icke någon gynnsam handelsconjunctur infinner si», så måste strypningeu gå hand i liand med silfverutvexiingen och creditivsrätten sakna verklighet.