Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För beredande af utvägar till återbetalning Lagutskottets BetånkaHthn, 695 af erhållne Lån, Låntagare ofta betinga sig uppsägning, med villkor att skulden å viss termin derefter skall anses till betalning förfallen; men då annan eller andre personers löftesmanna ansvarighet såsom för egen skuld blifvit å skuldebrefvet teckr.adj har en af Lagen oupplöst fråga uppstått, huruvida den uppsägning som sker emot Utgifvaren eger verkan emot Löftesmannenä eller om denne Sednare bor njuta särskild uppsägning; hvarom olika meningar uppstatt, i det en del ansett uppsägningen mot Gäldenåren göra tillfyllest, på dsn grund, att den som tecknar borgen såsom för egen skuld, sätter sig i alla afseenden i lika förbindelse som Reversutgifvaren; att, med antagande af särskilda uppsägningar, olika förfallotider för en och samma Revers skulle inträffa, samt att, då, enligt 1798 års Förordning , prcesciiptiostiden för en Löftesmäns ansvar räknas till tolf månader från Reversens förfallodag, påföljden af detta stadgande skulle försvinna, om ej den, genom uppsägningen mot utgifvaren, bestämda förfallotid finge anses så^om en termi. nus a quo för Löftesmännens betalningsskyldighet ; men åter — de, som äro af motsatt mening åberopa, att om en Cautionist sätter sig i lika förbindelse med Hufvud.
Gäldenåren, bör ban ock njuta till godo den sednares rättigheter och således jemväl den, att blifva uppsagd; att det synes vara en hårdhet om Cautionisten skall tvingas till prompt betalning uppå en för ho - 696 LagXJtskoitets BetHnknndeti. nom okänd uppsägning i atti få vidt batt ej vill vidkännas denna olägenhet, kan han ej ellet* begagna förmånen af prxscriptionsberäkDlng från Gäldenäréns uppsägning! samt att den sjelfstridighet i förhållandet ej sällan kan uppkomma, att när Revers* Innehafvaren dröjer med penningarnes ut* kräfvande hos Gäldenåren, utöfver sex månader från uppsägningen, och derefter vänder sig mot löftesmannen, hvilken år tvungen att den förfallna skulden genast betala} så saknar den sednare emot utgifvaren den regre s och skvndsamrna handräckning, solli för den infriade Cautionea bör honörn tillkomma.
Herr Winbladh har vidare fram* ställt dea ej sällan förekommande fråga, huruvida en Reversfnnébafvares underlåten* het, att i utgifvarens CorcUrs bevaka fordringen, enär den antingen ej är förfallen till utsökning före Proclatnan , eller, otti afven förfallen, likväl ej utsökt hos Löftesmannen, berättigar den sednare till befrielse från sitt ansvar, hvilket man destoheldre ansett råttvist, som LöftesffianDett icke eger i sine händer de fordringshaedlingar uppå hvilka han skulle knnna grunda en gällande bevakning; men hvaremot, å andra sidan, åberopas ReversInnehafvarenS rätt att hålla sig till hvilkendera lian vill, antingen HufvudGäldenåren eller Löftesman*» nen; och har Herr Winbladh ansett det vara af vigt, i afseende pä säkerhet i låns trensactionec, att en stadgad lagskipning i deal Lagutskottets Betänkande», 697 honom omftfrmälde ämnen må beredas och all tvekan undanrödjas.
Lagutskottet, till hvars åtgärd detta Memorial blifvit remitteradt får nu deröfver sig utlåta: lo Cap. 9 §.
HandelsBalben, som bestämmer allmänna grunden för ansvarigheten af proprieborgen, tillåter Borgenär, att, efter eget godtfinnande, söka antingen Gäldenåren ellef Lftftesmannen för hela sin fordran.
Då Gäldenär och Löftesman alltså stå uti enahanda ansvarighet till Borgenären , och denne emot dem har lika rättighet, följer äfven deraf, att han emot dem bägge står uti lika skyldighet; hvarföre och då Borgenär åligger, när han vill hos Gäldenär utkräfva betalning för ett på uppsägningstid ståldt skuldebref, att derom bevisligen tillsäga; Gäldenåren och sedan afbida den uppsägningstid sorn blifvit förbehållen, Löftesmannen afven måste vara berättigad, att, innan han till betalning kan tvingas, erhålla särskild uppsägning och tillgodo njuta lika betalningstid som Gäldenären sig betingat, heldst hans ansvarighet i motsatt fall blefve mera utsträckt än Gäldenärens; och som det icke kan förenas med rättsgrund, och] dessutom vore menligt för allmänna creditförhållandet, att en Löftes, man blottstäldes för öfverrumpling af Lagsökning, hvilket ofta kunde hända, då han ej egde kunskap om skuldens förfallotid, s| anser Utskottet med Lagens mening öfverensstämmande: att den der såsom för 6g8 Lagutskottets BetHnkandett, egen skuld borgat för ett pi betalning efter viss uppsägningstid släldt skuldebref, bör af Borgenär erhålla särskild uppsägning och derefter åtnjuta det anstånd Gäldenär sig betingat, innan Borgenärs fordrings anspråk mot Löftesmannen blir gällande j och som hvarken allmänna Lagen eller särskildte
Författningar härom innehålla något så tyd» ligt och bestämdt stadgande, att ju olika meningar hos Domare och Executorer kunna uppstå, så tillstyrker Utskottet, att en med Utskottets nu yttrade åsigt öfverensstämmande Lagförklaring må utfärdas.
Af ofvananförde lika förhållande, uti rättigheter och skyldigheter emellan Borgenär och Löftesman, som borgat såsom för egen skuld, anser Utskottet äfven tydeligea följa, att Borgenärs underlåtenhet, att i Gäldenärs Concurs bevaka sitt kraf lika litet verkar tiil Löfresmannens befrielse från betalningsansvarighet, som Gåldenären kunde undgå att betala, der Borgenär underlåt att i Löftesmannens Concurs göra sin rätt emot denne sednare gällande; men, beträffande den Borgen, hvilken icke blifvit tecknad såsom för egenskuld, så emedan Löftesmäns ansvarighet, vid detta förhållande, icke är annan, än att uppfylla hvad Gäldenär åligger, endast i den mån han det sjelf ej kan åstadkomma, hvaraf följeratt enär Gäldenärs betalningsskyldighet, genom borgenärs försummelse, att bevaka fordringen i hana concurs, upphör Löftesmannens förbindelse - Lagutskottet:
6gg bindelse jemväl måste förfalla; ty anser Lagutskottet Borgenär i detta fall ovillkorligen åligga, att sin rätt i Gåldenärs Concours bevaka, så vida han viii hafva talan emot Löftesmannen oppen; men då Lag och Författningar härtill så tydeligen föranleda , att olika tillämpning icke b >r kunna ega rum, anser Utskottet någon Lagförklaring härutinnan icke behöfveiig.
Detta hemstålles dock vördsamligen Riksens Höglofl.
Ständers vidare profning.
Stockholm den 8 Julii »823.
Ankom den cg Julii 182g.
Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 7 5, angående förändring i straffet för Hållkarl, sorn fordrar drickspengar eller med ovett bemöter Resande.
H< gv.
PresteStåndet har genom ProtocollsUidrag, den 14 rasti.
Junii, återremit. terat LagUtskottefs ofvannämnda Betänkande , fför den del Utskottet deruti förklarat, att skäl icke vore frtr handen till ändring uti det straff, tor Hållkarl, som med ovett ofredar resande, hvilket i sednare monten Lagidis kottets Betånkanden. 45 7®o LngUtskottetsBetdnknnden. tet af 14 $ i Kongl. Förklaringen den 11 December 1766 bestämmes till 10 pär
Spö för första, 16 par Spö för andra samt arbete vid Smidja å Fästning för 3:dje gången sadan förbrytelse ntöfvas; deremot fle« re af Ståndets Ledamöter anmärkt, att det icke vore någon jemförelse emellan brott och straff, att Hållkarl för ett enda ovilligt ord skall vara förfallen till Spö; att Spöstraffet, så«om olämpligt, och för hela lifstiden medförande förderf och varära, bör afskaffa, och Hållkarls ofvannämnde förbrytelse få försonas med penningar eller vid bristande tillgång, med tjensiens förlust eller ock andre Correctiver utfinnas.
Lagutskottet, som anser sig uti Betänkandet tillräckligen hafva ådagalagt nödvändigheten, att bibehålla det stränga ansvar, som å Hållkarls ifrågavarande förbrytelse redan år stadgadt, så vida den resande skall kunna påräkna det skydd emot oförrätter, som Lagen bör åt honom lemna; och som eger den öfvertygelse, att sirafFets stränghet egenteligen verkat dertill, att förbrytelser af denna art högst sällan inträffat, finner destomindre skäl att förändra dess förra yttrande , som Utskottets Betänkande redan blifvit, enligt ankomne PmtocollsUtdrag, af de öfrige trenne RiksStåaden bifallit;vid hvilket förhållande frågan torde finnas vara afgjord.
Stockholm den sa Julii 1823.
LngUtskotttts Bctänknniien. 701 N;o 129.
Ankom d. 29 Julii J823.
Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N-.o 7 6 , öfver f ove slagne Stadganden angående Testamentens bevittnande och bevakning.
Emot LagUiskottets ifrågavarande under den 9 nasti.
Maji argifne Betänkande Bar hos Häglof].
Bidders<apet och Adein blifvit anmärkt, af Herr Casper Ehrenborg, att ehuru han vöre fullkomligen ense med Utskottet derom, att, då enligt 17 Cap, Io §.
Rä'tegångsBalken så qvinna som man är vittne-bör, det äfven är enligt med denna och de i öfrigt i berörde Capitel lagde grnr.» der. att qvinnor och alla de, som äro behörige ali vittna, godkännas såsom Testarnentsvittnen , Herr Ehrenborg derföre icke kunde ingå på Utskottets mening , att, under benämningen Gode fvlän, som ordalydelsen af 16 Cap. i § , ÄrfdsBalken innehåller, kunna förstås qvinnor och omyndige.
Denna benämning haV Herr Ehrenborg ansett förutsatta ej allenast personer af mankönet, utan ock män ai känd redlighet och trovärdighet; men att, på samma grund som Utskottet anfelt qvinnor och omyndige kunna antagas som laggilde Testamems* vittnen, skulle de afven Kunna enligt 04 Cnp. 2 §.
Kälteg.Balk. af Domstolarne upp - 702 LagUtskottets Betänkanden. dragas granskning af stridiga rakningar, eller utses till förvaltare i Concurser eller till biträdande vid Enskiften, allt enligt de derom gällande särskilta stadgandea, i hvilka benämningar Gode Män, i samma bemärkelse, som nti 16 Cap x ÄrfdaBalk. förekommer; att Lagen icke afsigtslöst lagt en särskild vigt pä Testamentsvittnens kända trovärdighet, derföre att de icke sällan kunna aflida, innan Edelig bestyrkelse af deras vittnesmål inför Domstol kommer i fråga; och att i följe deraf undanrödjandet af detta Lagbad stöde i sammanhang med bestämmelserne, huru, i sådane fall, de der föranledt till ganska många tvister, Testamentens gilltighet må fulltygas.
Ett val lyckadt förslag dertill har Herr Ehrenborg ansett io Cap. ÄrfdaBalk. af nya Lagförslaget innehålla; men att, om det samma ej annorlunda än i sammanhang med öfrige dalarne af allmänna Lagen finnes lämpligt att antaga, hvilket dock utan olägenhet kunde ske, endast med förändring af en anvisning i 17 §. till ett Lagrum i JordaBalken , så borde likväl icke, genom godkännande af LegUtskoltets utlåtande, en tydning gifvas åt det nu gällande Lagbudet nemligen 16 Cap. 1 §.
ÄrfdaBalk., som med dess ordalydelse vöre oförenlig, och äfven i andre afseenden förvillande; uti hvilka anmärkningar Herr Abraham af Malmborg instämt: men Herr Lars Herrman Gyllenhaal har ansett sig böra upplysa, att den principen, det qvinnor jemväl kunna bevittna Testa - Lagutskottets Betånhndén, 70$ mentariske afhandlingar länge varit af Domstolarne antagne, och under loppet af innevarande år blifvit uti ett särskildt mai af Konungens Högste Domstol ytterligare sanctionerade.
Desse anmärkn|3ngar, pl grund hvaraf Betänkandet blifvit till Lagutskottet återremitteradt, har Utskottet icke funnit föranleda ändring uti hvad Utskottet redan yttrat angående hvarje enligt 17 Cap. 10 §.
Råtteg.Balk. vittnesgild persons behörighet, att älven vittna om Testamenten, dervid annat bestyrkande icke är i fråga, ån huruvida Testamentet är gjordt med sundt och fullt förstånd och af fri vilja J och som Betänkandet i öfrigt, enligt ankomne ProtocollsUtdrag redan blifvit af de öfrige 3:00
RiksStånden i så väl denna som öfrige delar godkändt, så torde någon vidare åtgärd Utskottet icke tillhöra.
Stookholm den 22 Julii 1823.
Ankom d. 29 Julii 1823.
Betänkande i anledning dels af Herr M. Bagges Memorial\ om behörig
Domstol för upptagande af åtal emot Hof'Ratter, Collegier, Nedre JustiticeRevisionen, allmänna (trendernes -04 Lagutskottet!
Betankanden, Beredning, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Allmänna Magazins Directionen ; dels ock RikdagsLullrnägtigen J.
Lön gli ergs Memorial angående Ämbets- och Tjenstemannens i Nedre Revisionen subordinerande wider Konungens Högste Domstol.
Till Lagutskottet har från Vällofl.
BorgareStåodet blifvit remitteradt ett Memorial af Herr Bagge, deti han yrkar, att en §. i 30 Cap. Räiteg Balk. bör införas, som lörklarar Konungens Högsta Domstol för behörigt
Forum att upptaga och efter grunderne i 9 Cap. 5 §.
UtsokningsBalken samt 1 Cap. 12 §, i förut åberopade Balk, afdöma alla de åtal som kunna anställas för Ämbetsfel, begångrie af Ledamöter i Allmänna Årendernas Beredning, HofRätteme och Collegierne samt RevisionsSecreterame; och har Herr Bagge ansett detta stadgande så mycket mera nödigt, sorn de fleste af berörde
Ämbetsman ej kunna utan laga ransakning och dom från deras innehafda Ämbeten och tjenster skiljas, och att det i alla fall icke borde saknas, då för Konungens StatsRåd, Högste Domstol, Befallningshafvande och Domare, Domstol redan vore förordnad.
Herr Bagge anser vidare att Konungens Befallningshafvandes värdighet fordrar, att tilltal emot honom bör inför Högsta Domstolen och ej HofRätten an - Lagutskottets Bttånkanden. 705 ställas, samt slutligen, att det borde vara hvar och en öppet att med eller utan allmänt biträde, i enskilda eller allmänna frågor, utföra Ämbetsåtal emot förenämde och andra Ämbets- och Tjenstemän.
I denna motion har RiksdagsFulImägtigen Johan Longberg från Gefleborgs
Län i så måtto instämt, sorn han i ett till Hederv.
B mdeStåndet ingifvet och till Lagutskottet öfverlemnadt Memorial påstått, att det vore med god ordning förenligt, att Ämbets- och Tjenstemännen i Nedra Justitireftevisionen subordinerade under Högsta Domstolen; hvarföre äfven han yrkat; stadgande derom, så mycket behöfligare efter hans tanka, som det eljest skulle kanna hända, att Konungens Högsta
Domstol kunde få förgäfves sammanträda huru ofta som heldst, utan att kunna befalla en uteblifven Föredragande inställa sig, att förrätta sin tjenst; och slutligen har Herr Bagge, såsom fortsättning af hans ofvanupptagne Memorial särskildt motionerat den begäran, att Lagutskottet äfven skulle meddela utlåtande, hvarest allmänna MagazinsDirectionens Ledamöter kunde och borde för Ämbetsfel tilltalas?
Vid besvarandet af hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet först anmärka, att Utskottet redan uti Betänkandet N:o 43 yttrat sig öfver den af Herr Bagge här ofvan omförmälde fria åklagare-rått, aå att något vidare utlåtande härom för närvarande icke lärer vara af nöden J och får Uu 706 LagUt skot tets Bcttinkanden, skottet derjemte yttra, att, dä en allmän förändring af Styrelseverkens Organisation nu är föremål för Riksens Ständers särslnld» ta Utskotts öfverläggningsr, och dervid oundvikligen måsta afhandias om RevisionsSecreterarnesam; justiticeFördelningen af Konungens Cancelli böra som hittills förblifva under JustitireCancellerens förmanskap eller under något annat förflyttas, så torde
Lagutskottet icke med denna fråga böra sig befatta.
Vidare tror Lagutskottet att, då Kongl. Majrts Befallningshafvande, efter allmän Lag» och RevisionsSecreterarne, enligt 1Ö09 års CanceiliOrdning, böra för Ämbetsfel tilltalas, de förre inför HofRätt och de sednare inför CancelliRätt; och laga
Domstol saledel för åtal emot desse
Ämbetsmän finnes, utan att nödvändigheten af någon förändring härutinnan blifvit visad, saknar Utskottet all anledning att tillstyrka bifall till hvad Motionairen i dessa delar föreslagit.
Hvad åter angår de för (ifrigt af Herr Bagge omnämnde Ämbetsverk, nemligen HofRåtterne, Collegierne, Allmänna Beredningen och MagazmsDirectionen, så instämmer Utskottet med Herr Bagge deri, att något bestämdt stadgande icke finnes, vid hvad Domstol desse ÄmbetsverksLedamöter kunna för fel i tjenste» till ansvar ställas; och dä detta således utgör en brist i Lagstiftningen, anser Utskottet den samma böra fastställas, hvarvid, med bifall till Herr Bagges förslag, Utskottet får tillstyrka, att genom Lag må stadgas, att åtal för Ämbetsfel emot Lagutskottett BetånkanAen, Ledamot i HofRätt, något af Rikets Collegier och Allmänna Beredningen håra uti Hogsta Domstolen, såsom laga Domstol, upptagas och pröfvas; hvaremot och då, å ena silian, Utskottet saknar anledning, att anse MagszinsDirectionen för ett verk af lika värdighet som Rikets Collegier, samt, å den andra MagazinsDirectionens förvaltning sträcker sig ej blott till uppbörd och redovisning, utan ock till andre Ämbetsåtgärder, hvilka ej med uppbörden stå uti omedelbart sammanhang, Utskottet tillstyrker, att Revisionen af
Directionens räkenskaper och pröfning af de deraf uppkommande anmärkningar må tillhöra KammarRätten, men åter de tjenstefel, hvilka uti Directionens öfriga Ämbetsförvaltning kunna inträf. fa, tillhöra HofRatts upptagande och profning.
Detta hemställes dock vördsamligen Riksens Höglofl.
Stockholm den 22 Julii I823.
Nio 131.
Utlåtande i anledning af Åter-remiss af Utskottets Betänkande N\o 43» angående rättighet för en hvar, att, 7C8 Lagutskottets Betänkanden. utan behof af Allman Åklagare, utföra talan emot Domare för Ambetsfel.
Detta Betänkande har, enligt ankomne ProtooolIsUtdrag af den la och 15 sistl.
Maji, blifvit ifrån 2 ne af Respective Riksstånd en till Lagutskottet återrnmitteradt till fidje af deremot gjorde anmäkningarj In 07/i Vallo fl.
BorgareStcmdet.
Af Herrar Bagge och Huldberg, hvilka båda instämma deruti, att då det teka torde gifvas någon och långt mindre någre händelser, som föranledt det stadgande uti Kongl. Förklaringen, den 25 Martii l8<>7» hvarigenom en Part blifvit förvägradt,j att sjelf utföra talan emot
Domare för brott och Ämbetsfel, samt hinder för nämnde Författnings upphäfvande således icke kan vara kändt; insågo de ej hvatfore icke ifrågavarande rättighet både borde och kunde i hela sin vild bifallas.
Och har Herr Bagge, enär efter hans förmenande, den tidpunct ej vara irme då folket kunde återtaga en rättighet, som det händelsevis blifvit frånkäodt, och hvaribland med skäl kunde räknas friheten, att utan förmyndareinseende få utföra talan emot en Domare, som sig förorättat, med förbigående af anmärkning mot Betänkandet i hvad det afeer Lagutskottets Betånkandcn.
7C9 gmndernes bestånd uti åberoptide Kongl.
Förklaring, yikat, att, dä det sulima inneholle, det en klagande Part icke vöre förment, att ej allenast följa målet, då klagan blifvit upptagen, utan äfven ovillkorligen beiäitigjfl att, jemte Actor Publicus, af. gifva slutpåstående, och Herr Bagge ej hade sig bekant, att någon fått begagna en slik förmån eller att något Lagrum eller Förordning tilldelade den klagande en sådan rättighet, samma rättighet matte tili utfärdande Författning blifva allmänneligen kungjord; samt, då ifrågavarande Författning icke afsåga andre än UndeiDomare, men Herr Bagge hoppades att Forum vid denna Riksdag måtte blifva bes arndt, hvarest RivisionsSecreterare och Ledamöter i Pikets HofRätter och Collegier kunde för tjenstefel tilltalas, hemställt, om icke för likhetens vinnande i Lagskipningen , ofvanberörde Förklaring borde erhålla följande redaction:
''Hvarje enskild Part, som förmenar sig vara föroråttad af UnderDomare, eger att anmäla sådant i HofRatten, hvarunder Domaren lyder eller hos JustitiaGancelleren eller RiketsStänders Justitieombudsman, hvilka myndigheter det tillkommer, i händelse, det som anmäles synes vara sådant att det förtjenar ansvar, oln det i bevis ledes , att öfverlemna saken till utförande af vederbörande AdvocatFiskalsÄmbete, hvarefter och sedan den anklagade blifvit hörd och fått sig förklara olver klagoskriften, jemte dervid fogade hand - 710 LngUtskottet!
BetHnkanden, lingar samt Actors i anledning deraf gjorda anmärkningar, HofRätten har att, pröfva huruvida undersökning bör anställas vid någon Domstol i Landsorten, uti klagandens och AdvocatFiscalens elier tillförordnad Actors närvaro, för att få rälta förhållandet utredt.
Skulle HofRätten derefter finna, att målet icke fean på skriftvexlingen eller den skedde undersökningen afgöra?», bör UnderDomaren stämmas, att personligen inställa sig till svaromål inför HofRätten, för att vidare ransakning undergå.
Sedan så är iagttaget och Parterne å ömse sidor fått begagna all möjlig bevisningsrätt, öfverlemnas handlingarne till AdvocatFiscalsÄmbetet, hvilket meddelar slutpåstående eller utlåtande, hvarefter alltsammans öfversändes vill Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som har att inom föreskrifven tid infordra klagandens yttrande, hvilket jemte berörde handlingar sedermera fillställes den tilltalade, som eger att, äfven inom förelagd tid, förklara sig öfver hvad så val AdvocatFiscalsÄmbetet, som klaganden mot honom yrkat.
Anser åter HofRätten eller JustitieeCancelleren klagandens anmälan emot
Dommen icke vara af den egenskap, att den sistnämnde derföre kan åläggas ansvar, i fall nämnde anmälan beledsagas med bevis eller bevisning erbjudes, är honom obetaget att deröfver anföra den klagan hos Kongk Majit, hvartill han kan finna sig befogad.
Ett lika stadgande eller rättegångsordning galler äfven för de fel, sorn LagUttkottets Betdnkanden.
711 kunna anmälas motRevisionsSecreteraresamt Ledamöter uti Allmänna MagszinsDirectionen, Kongl.
Majrts och Rikets HofRätter samt Coliegier , jemte Kongl. Majtts Befallningshafvande, endast med den förändring, att uti dessa fall utöfvar Kongl. Majit, enem sin Högste Domstol, den rätt, som HofRät'en förut är tillagd i afseende på UnderDamare|och åligger detJustitiaeCancel* leren eller Justitieombudsmannen att talan härutinnan sjelfva utföra.
Blifvande Justitia?- Cancelleren Kongl. Maj:t, men dess Högste D omstol och Riksens Ständers justitieombudsman de sistnämnde ansvarige, om något underlåtes, som på deras Ämbeten ankomma kan.
Utom den skadeersättning, som klaganden kan blifva tillerkänd, bör han tillgodo njuta målsegande andelen i alla de böter, som ådömus; äfvensom ersättning af den tilltalade för hafde kostnader,, efter afgifvande räkning,3’ ”Ej skall det vara någon enskild Part tillåtet, att tilltala någon UnderDomare, RevisionsSecreterare, Kongl.
Majrt Befallningshafvande eller Ledamot uti Allmänna MagazinsDirectionen, Kongl.
Maj:ts och Rikets HofRätter samt Coliegier för fel eller brost i Ämbetet, i annan ordning än nu föreskrifven är.
Med åtal emot Kongl. Maj:ts Högste Domstols Ledamöter, förfares på sått särskildt stadgadt är,” 712 LagUtskottets Betänkandett. / Inom Hedervärda BondeStändet.
Af Ri!c:sdag*Fullm§gtigen Anders Danielson, som anmärkt, att om en klagande Part skulle vara obet3j;et, att hos hogsta dömande Irstantien få befogenheten af sin klagan profvad, gagnade det honom föga, i fall denna klagan likväl mäste ogillas för brist på skal och bevis, hvilka utan laga rättegång ej stå att anskaffa, och utan hvilka den ho: s'a dömande Ingtautien ej kan mera uträtta än dt-n lägsta.
* Anders
Danielsson asi<er der'öre denna svårighet ej annorlunda konra afhjelpa*, än att Domstol arn- så väl i de hogsta som lägsta instantierne göra sig lili en allman regel, att bifalla hvarje åtal, som söfees, emedan de aldrig kunna veta om icke de största skäl till åtal verkligen finnas, då den minsta bevis ii g kunnat före åtal framläggas; uti hvilken anmärkning flere af BondeStåndets
Ledamöter sig förenat.
Detta allt tillika med hvad emot Herrar Bagges och Huldbergs yttranden samt den förres förslag blifvit hos Väilofl. BorgareSiåndet, af flere dess Ledamöter, erinradt, har Lagöukottet i öfvervägande tagit; Ctsk ottet kan icke frångå den öfvertygelse, attén obegränsad frihet för hvar man , att genom uttagande stämning befordra
Domaren till ansvar i och för dess Ämbetsutöfring, icke kan stå tillsammans med DomareÄmbetets värdighet, enär denna frihet Lag UtskottctsBtttinktinAtn. 713 säkerligen skulle missbrukas tierban, att
Domarens tid upptnges af rättegångar med enskilde Parter och Brottslingar, oftast utan befogenhet anstälde, och utan att
Domaren hos hvarje klagande funne utväg till den upprättelse, som på ett obefogadt åsal borde följa.
Dylika missbruk hafva otvifvelagligt foranledt stadgandet uti 40 puncten af Kongl Förklaringen den <25 Mattii 1807 j att ingen enskild Part må vara tillåtet, att taga stämning å någon