Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uli afgifvet, från Hedervärda Bonde-Ståndet till delta Utskotts handläggning remitteradt memorial, bär 1»iksdags-fu 11mägligen från Stora Kopparbergs.
Län, Lars Boethius andragit, att, oagtadt tid efter annan utfärdade föreskrifter om kolhandeln, liar ändock oupphörliga missbruk med kolmälten förefallit, och då bestämdare föreskrifter om skrindors och stegars form, ehuru ändamålsenliga de i och för sig kunna vara, likväl alltid mötes med inkast å säljarens sida, alt de uppgifna dimensioneime icke passa för den oländiga mark och de trånga vägar, genom hvilka kolen skola föras, så syntes för motionären ej annat återstå, för att i förevarande fall vinna nödig beslämdhet, med bibehållande af hvars och ens frihet, att inrätta sig efter sina omständigheter och behof, än att helt enkelt stadgades, det kolslu indor, vare sig vid afsalu af kol eller el jest, alltid måtte betraktas såsom mälkärl, samt innehålla huru mångå eller huru fä enheter man behagade, endast koltunnan, sådan den hittills vore bestämd, utgjorde denna enhet, äfvensom att detta målkärl, det matte benämnas skrinda, kolryss, stig eller, dylikt, alltid och ovilkorligen malle vara krönt i vederbörlig ordning och af den person, som af föregående eller blifvande författningar dertill vore eller Klefve förordnad.
Motionären trodde, att härigenom ej allenast alla serskilda föreskrifter för skriridornas olika form i olika orter komme att försvinna, såsom fullkomligen öfvei flödiga, utan äfven alt egames frihet att tillverka, ega och bruka fordon af hvilken form och storlek han behagade, vöre respeeterad samt den köpande allmänhetens rätt jemväl förvarad genom bestämdheten af den utbjudna varans qvantitet och hvilken bestämdhet alltid ansetts åligga det allmänna, alt i' handel och vandel conlrollera; yrkande motionären slutligen: alt ett vite af minst 16 R:dr 3a sk.
B:ro malte utsättas för den, som Klefve beträdd att hafva eller hafva haft kol i okrönt skrinda; att hvar och en mätte ega rätt att åtala brott i detta afseende, samt alt böterne borde delas till hälften emellan Käranden och bans Sockens fattigvård.
Delta mål har Utskottet i öfvervägande tagit, och, vid pröfningem deraf, inhemlal: all Kongl.
Majit, genom Kådigt Rescript till Kongl.
Bergs - 4 Allm. Besr.- och Ekon.-UIskottets Betänkande, N:o 25.
Coilegium af den 18 November 1823, behagat förordna, alt stigar och skrindor inom Stora Kopparbergs Bergslag, så väl för ränte- och skattesom sälje-kolens leverering skulle, efter emellan Allmogen och Bergslaget träffad öfverenskommelse om dimensioner och skapnader till deras innehåll genom mätning utrönas; i följd hvaraf bemäldte Coilegium, efter vederbörandes hörande, i ämnet, under den i3 Februari 1826, utfärdat reglemenlariska stadgande om kolmåttet och kol-levereringen inom nämnde Bergslag, samt angående ansvar för förbrytelser deremot; och då härigenom de af motionären antydde olägenheter, så vidt desamma röra nyssnämnde Bergslag, blifvit undanröjde, samt motionären, hvilken är Ledamot af detta Utskott, derjemte förklarat, att syftemålet med ilen af honom väckta motionen endast vore att få ofvanberörde reglementariska stadgande jemväl utsträckt till öfrige Bergslagerne inom Stora Kopparbergs
Län, finnér Utskottet sig böra vördsamt föreslå Rikets Höglofl.
Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes i Nåder medgifva den utvidgning af förenämnde reglementariska stadgande om kolmätijingen inom Kopparberget, att detsamma jemväl lomme att omfatta samt blefve gällande för öfriga inom Stora Kopparbergs
Län belägne Bergslag; hvilket dock till Rikets Höglofl.
Ständers pröfning vördsamt öfverlemnas* Stockholm den 3o April 1840.
Ant. till Exp. Utsk. den 7 Maj, kl. 3 e. ra.
Betänkande, i anledning af väckt motion om anläggande af en Köping vid Wrigstad i Jönköpings Län.
Riksdags-fullmägtigen Petter Pettersson från Westra Härad af Jönköpings Län, har, genom motion, som från Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit till Utskottet remitterad, föreslagit, att vid Wrigstads Gästgifvaregård i berörde Län, belägen emellan Jönköping och Wexiö, på lika afstånd från Alim. Besv.- och Eion.-Uislottets Betänkande } :o 15; 5”' frän (leii) begge, matie få anläggas en Köping, lydande under förstnämnde Stad, för alt bereda ortens invånare en behöflig lättnad i afsältirn— gen af sina producter, och en beqvämligare tillgång å sina förnödenheter af Stadsmannavaror, i stället att, för uppköp och afsalu, besöka den närmast belägne staden Jönköping, med roa 12 mils resor; hvarförutan, såsom skäl för förslaget, är åberopadt, att lag^t, genom den tillräckliga vattentillgången, skall vara serdeles passande för anläggning af Fabriker och Handtverkerier, derföre örtens invånare skola ega mycken fallenhet.
Då hvarken af Utskottet eller Rikets Ständer lärer kunna väntas den noggranna kännedom om serskilda local-förhållanden, som, för hufvudsak— ligt bedömande af för slaget, måste förutsättas, och motionärens uppgifter icke eller kunna anses vara i detta afseende tillfyllestgörande, utan derom erfordras undersökning och yttrande af vederbörande Emhetsmynd ig lie ter. hvarföre ärendet lämpligast torde böra bero på underdånig anmälan hos Kongl. Majit; så anser Utskottet, att motionen ieke föranleder till någon åtgärd af Rikets Ständer, och hemställer således, att den må förfalla; hvilket lill Rikets Ilöglofl.
Ständers pröfning vördsamt öfverlemnas..
STOCKHOLM, Kongl. Ördens-Boktryckeriet, 1840.
Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande 3 N:o 26. 1 N:o 26.
Ank. till Exp. Utsk. den i5 Maj, kl. i8 e. m, Betänkande angående Skjatsnings-anstalterna i Riket.
I1 lån samtlige Riks-Slånden är lill Utskottet öfverlemnad Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer den 24 Häsll.
Februari, deruti Kongl. Maj:t, synnerligast på grund af de åsigter, sorn vid nästlidne Riksdag uttalats, i Nåder förklarat
Sig vara sinnad alt, på satt Hedervärda Bonde-Ståndet då begärt, med 8 sk. banco per mil förböja nuvarande Skjutslegan för en häst, på alla de ställen, der entreprenader kunna li 11- vägabi ingas, med åliggande förde sk jutsnings-skyldige, alt, på de ställen der de beslutade entreprenader ensamt emot denna förmon icke kunna åstadkommas, lill dess befrämjande sammanskjuta ett
Öfverenskommet ytterligare tillskott i penningar eller varor, samt att, för sådant ändamål och i nitra öfverensstämmelse med af Bonde-Ståndet afgifvet förslag, stadga nödige föreskrifter; men att dervid förekommit, å ena sidan, att en stor och ändamålet troligen motverkande oreda synts kunna uppstå inom de skjulslag, der entreprenad bade af de flesta blifvit beslutad, derest icke minoriteten vore förpliglad att underkasta sig pluralitetens beslut, samt, å andra sidan, att Kongl.
Maj:t icke ansett Sig, ulan Rikets Ständers medverkan, kunna ålägga någon skjuts-skyldig att, utan sitt eget frivilliga begifvande, nu och för framtiden, utbyta de honom åliggande prccstalioner emot en i penningar eller varor utgående afgift; hvadan Kongl. Maj:l ansett
Sig böra med Dess hufvudsakliga beslut i ämnet uppskjuta och velat i Nåder inhemta Rikets Ständers underdåniga yttrande, huruvida Ständerna för deras del vilja, på sätt Bonde-Ståndet vid sistförflutna Riksdag föreslagit, förklara: alt inom de skjutslag, der pluralitelen yttrat sig villig att, på uppgjorda villkor, ingå på öfverenskommelse om entreprenad, emot upphörande af håll- och reserv-skjulsskyldigheten, minoriteten ovillkorligen må vara förpligtad alt underkasta sig majoritetens, och de frånvarande de närvarandes beslut; äfvensom Kongl.
Sig komma i tillfälle alt, med anledning af hvad Rikets
Ständer derom yttra och ytterligare kunna finna nödigt i ämnet föreslå, samt Kongl.
Maj:t pröfvar lill ändamålet ledande, Dess Nådiga beslut meddela.
Prot. 1840. 8 Sand. 8 Haft. 1 2 Allm. Bcsv.- och Ekon-Utskottets Betänkandej N:o 26.
Uli samma ämne liar Utskottet emotlagit molioner, som blifvit väckte, inom Höglofl.
Ridderskapet och Adeln: af Herr Hammarskjöldj Carl Wilhelm, och Herr Reutersvärdj P. A.; inom Ilögv.
Pi esle-Slåndel: af Professor Geijer och Prosten Nordhammar; inom Vallöf]. Borgare-Ståndet t af Herrar EkholmHegardt och IVestman ; inom Hederv. Bonde-Ståndet: af Pehr Mårtensson från Jönköpings Län, Henric Hansson från Elfsborgs Län, Jan Andersson från Westerås Län, Lars Larsson från Örebro Län, Nils Persson från Örebro Län, Pehr Ericsson från Wermland, Anders Jönsson i Okna Östergöthlands Län, Olof Jacobsson från Södermanlands Län, Hans Hansson frän Götheborgs och Bolins Län, Olof Carlsson Irån Wermland, Petter Classon från Elfsborgs Län, Petter Jönsson från Jönköpings Län, Johannes Pettersson från Elfsborgs Län, Lars Bengtsson från Malmöhus Län, Andars Jonsson och Anders Jönsson från Östergöthlands Län, Pehr Pålsson från Christianstads Län , Anders Göransson från Stoi a Kopparbergs
Län, P. Pettersson från Jönköpings Län, Johan Ericson från Stora Kopparbol gs Län, Nils Gustaf Nilsson från Östergöthlands Län, Pehr Sahlström från Stockholms Län, Per Sundström från Wesler-Norrlands Län, Jon Olsson från Gefleborgs Län, Eric Marmén från Upsala Län, Eric Persson från Gefleborgs Län, Eric Nilsson från Jemtlands Län, Per Sundström från Wesler-Norrlands Län, Lars Pettersson från Blekinge Län, Eric Persson fiån Gefleborgs Län, Sven Jonsson från Härjeådalen, Ola Jeppson från Blekinge Län, Oloj Lindbeck från Hallands Län, samt Niclas Jönsson från Christianstads Län.
Då man sammanförer innehållet af dessa lali ika motioner, igenfinnes deri hufvudsakligen samma klagan, som vid sista Riksdagen blifvit förd öfver orättvisan af den lagstiftning, hvarigenom sk julsningsbestyret är, såsom en skyldighet, fästadl vid jordbruket, öfver den kännbara uppoffring, som jordbrukaren derigenom, i den nion skjulslegan icke motsvarar besväret och kostnaden, får vidkännas för föremål, som merendels för honom äro främmande, öfver den ojernna fördelningen af della besvär emellan serskilda hemman, och framför allt öfver de menliga verkliingarne af närvarande skjutsnings-anslalter, genom hindret för ett ändamålsenligt ordnande af jordbruket och ai belskraflens ostörda använ - Allm. JBesv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande ^ N:o 26. 3 dande för dess föikofran, sami genom de retelser lill sedeförderf, som med skjulsningsbestyret liro förenade, oell för hvilka i synnerhet det uppväxande släglet af allmogen är blollsläldt.
Dels för all kunna afskaffa den så beskaffade lvångs-skjutsen genom lill vagabi ingande af frivilligt betingade skjutsnings-anslaller, dels för all lalla bördan deraf, iden nion den icke kan afskaffas, är i allmänhet yrkad stegring af skjutslega», då ingen skall linna sin rakning vid skjutsens öfverlagande ernol den 1111 fastställda legan, och denna stegring är föreslagen lill olika belopp från 24 skillingar lill och med En R:dr Banco milen för hästen, dervid likväl några af molionärerne förutsalt alt, på många ställen, skjutsen skulle kunna belingas för lägre pris genom underbud vid erilreprenad-auclioner, hvartill försök alltid borde göras, äfvensom, der beling icke kunde åstadkommas utan tillskott af de skjulsnings-skyldige, de skulle lemnäs tillfälle att yttra sig, huruvida de ville ikläda sig sådane tillskott, utan alt likväl någon skulle kunna emot sin vilja dertill tvingas genom beslut af skjutslagets pluralitet, hvarförutan genom serskilda motioner är föreslaget, dels alt skjutslegan må bestämmas olika för olika årstider och lämpas efter den deraf beroende olika svårigheten vid skjutsningsbestyret, dels alt det bidrag, som, utöfver skjutslegan, mäste erläggas till entreprenörer, bör fördelas lika på alla hemman i hvarje Härad, och alt i allmänhet alla hemman, utan afseende pä deras natur, måge i skjutsningsbesvaret deltaga.
I motsats af de här otnförmälda allmännare yttrade åsigterna, äro motioner väckta inom Vällofl. Borgare-Ståndet af Herrar Hegardt och /Hestman j af hvilka den förre ansett sk jutsnings-skyldighelen, såsom af ålder fästad vid jordbruket, icke ulan orättvisa kunna derifrån skiljas, då den tagits i beräkning vid köp af jordegendom, så att för ett hemman med skjutsnings-skyldighet är erlagd mindre köpeskilling, än för ett annat hemman, som är befriadt från ett sådant besvär, och en nu beredd allmän befrielse skulle föl ja g 11 i g en lända det förra hemmanets innehafvare lill en opåräknad fördel, hvarföre någon motsvarighet icke kunde, i afseende på andra hemmans-innehafvare, åstadkommas.
Denne motionär har också ansett skjutslegan icke böra stegras, då sådant skulle leda till en oskälig beskattning för den, som måste begagna det redan nog dyra communicalionsmedlet, och ökade utgifter för Slaten och allmogen sjelf genom ersättning för emhetsmäns resor i ärenden, som allmogen mäste bekosta, hvarjemte denna stegring ansetts lill och med verka menligt för jordbruket, genom den lockelse, den skulle innebära för allmogen alt 4 Allm. Besv.- oell Ekon.-Utskottets Betänkande j N:o 26. egna sig ål skjutningsbeslyr, i stället att häfda sin jord; men deremot har motionären föreslagit, att hållskjutsen, såsom egentligen besvärlig och ledande till sedeförderf, må upphöra, och de till sådan skjutsning anslagne hemmanen indelas till reserv-skjutsning, utan afseende å den längre väntningstid, som de resande derigenom få vidkännas, om de icke vilja underkasta sig kostnaden för förebud.
Herr IVestman har likaledes yrkat, att ingen stegring af skjulslegan må ega rum, då den skulle verka till hinder för den så angelägna communicalionen inom landet, och jemväl föranleda stegring af forlönerna, lill kännbar skada för varuafsätlningen, serdeles i Rikets norra orter, der den alltid är förenad med långväga transporter.
Genom yttranden, som, vid remisserna af Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition och de här åberopade moLionerne, blifvit inom Rrks-Stånden afgifne, hafva de sålunda framställda skiljaktiga meningarne blifvit, dels ytterligare utvecklade, dels ömsesidigt motsagde, och derunder har Herr Friherre af Nordin inom Höglofl.
Ridderskapet och Adeln erinrat om den beskattning, som Rikets Ständer under Drottning Christinas regeringstid beviljat under namn af ”Skjulsfärdspengar”, med vilkor af befrielse från skjulsnings-skyldigheten , i sammanhang hvarmed Herr Friherren serskildt yrkat, att Utskottet må fullständigt utreda grunden, hvarpå man bygger den yttrade öfvertygelsen, alt det är jordegarens pligt alt skjutsa.
Då de, som yrkat denna pligt, såsom grund derföre, åberopat den närvarande lagstiftningen och uråldrig sedvana, hörer det till den af Herr Friherre af Nordin yrkade utredningen, alt tillse beskaffenheten af så väl lagstiftningen som sedvanan, samt huru de tillkommit och blifvit utbildade.
Derom innehåller ett af Herr Grefve Ankarsvärd likaledes inom Ridderskapet och Adeln afgifvet yttrande en fullständig framställning, den Utskottet ej kan annat än biträda, och således i detta afseende får åberopa, så lydande:
Våldgästningar och friskjulsningar tryckte menigheten under långa "tidehvarf, ulan några stadgade ordningar.
Under Folkunga-älten var Magnus I.
Birgersson, efter döden, ärad med tillnamnet Ladulås, den förste, som år 1285 utfärdade en stadga emot öfvervåldel, och påböds då, alt ingen vägfarande man skulle gästa utan för penningar, hvarföre "ock uti hvarje by en serskildt person förordnades alt på dessa vilkor åt vägfarande tillhandahålla, hvad som tarfvades; äfvensom alt ingen fick taga friskjuls, som icke hade Konungens bref dertill.
(Konung ”Ladulås’ stadga 1285. Gap. q.) Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets BetänkandeN:o 26. 5 ”Konung Magnus Ericson Smek utfärdade ett Kongl. Påbud åren ’ 1335 oell 1344, att, vid allmänna vägar, laverner skulle inrättas, och 'storbjomrättare j der taverni ej vara kunde, och sattes liårdt straff såväl ”för den, som våldgästning gjorde, som för den, hvilken emot egarens ”vilja tog dess häst och den nyttjade.
Under skydd af dessa författningar, samt lill följe af ilen år 1442 utfärdade nya lag, uti Irvars 24 Cap. ’af Konunga-Balken de förra författningarne erhöllo större fullständighet, korn folket i åtnjutande af något slags skydd emot våldgästningens olägenheter.
Men Unionstiden kom, och den mannamån, hvarmed Svenska folket derunder behandlades, påförde menliga förklaringar och tillägg uti Skjutsföi faltningarne, såsom: ”alt, då Herrskap redo genom landet, två hästar för hvar kunde läggas lill bonden; lades flere i gården, så ”skulle skäl derföre göras bondanom” (Calmar Recess 1483, §§. 3 och 5).
”Äfvensom att, der taverner ej vore inrättade, åboer på hemman och torp ”i allmänhet voro förpligtade att, under de tillförordnade rällares be”medling, åt vägfarande herberge lemna och skjuls förskaffa, "likväl! ”alla andliga och verldsiiga frälse landtboer från all sådan gästning och ”gengärd undanlagne.” (Calmare Recess 1474» *•) ”Dessa undantagslagar hafva, oagtadt de bela vår historia igenom ”nästan beständigt förekommit, med otålighet och missbelåtenhet varit ”fordragne, hvarföre också Riksföreståndaren Slen Sture den äldre af både ”nödig och klok omtanka återkallade dessa båda ofvan åberopade stadgar ”genom en annan, daterad Telge år 1491, uti hvilken föreskrifves: ”att ”ingen, hvarken andlig eller verldslig, fattig eller rik, skulle emot van”lig ersättning undandraga sig alt vägfarande herbergera och förhjelpa.” ”Den store Konung Gustaf I. fann sig föranlåten alt, lill hämmande ”af de inrotade missbruken, i afseende å vägfarandes frigästnirig och skjuts, ”stadga: ”alt afven Hofman, som i Riksens resor stadde voro och hos ”allmogen njölo hus och nödtorft, skulle, på samma sätt, som andra vägfarande, sådant för sig betala.” (Gustaf I:s Bref till Allmogen af den i5 December 1542.) ”Friskjutsning och frigästning syntes nu vara aflyst; men under ”Eric XlV:s och Joban III:s vacklande styrelser uppkommo ånyo frågor ”om undantagslagar för vissa klasser, isynnerhet Konungens Embetsman ”under deras embels-resor.
De förändrade Styrelse-åsigterna i allmänhet ”och serdeles i afseende å skjutsväsendet väckte naturligtvis mycket miss”nöje, och Konung Erik XIV fann sig föranlåten att söka tillfredsställa ”de olika intressena genom en pålaga för allmogen alt utgöra så kallade 6 Allm.
Besvoch Ekon.-Utskottets Betänkande} N:o 26.
"Taverni-penningarj på det alt de resande måtte för desto lindrigare kosl”nad kunna begagna de inraltade allmänna skjuls- oel» gästnings-släilena.
”Men följden häraf blef, att jordbrukarne fingo vidkännas båcle skjutsen ”och skjutspenningarne, och stadgandet blef åter af Konung Joban upp ”häfvet.
” ”Dessa kastningar af utfärdade och återtagna författningar alstrade, ”sorn vanligt under dylika förhållanden, oordningar och den svagares förtryck.
Skjuts- oell g-ästnings-skyldigheten började å nyo alt anses såsom ”ett allmogens naturliga eller medfödda åliggande, hvaraf en och hvar, ”sorn reste i egna ärenden, tog tillfallet i akt alt fordra fri skjuls och ”fordenskap, under förevändning, ali såväl elenena som den andia kunde ”åberopa skyddet af Kongl. Nåd. ”Konung Johan fann sig likväl föranlåten all åler hämma den tilltagande oordningen genom Paleni om skjutsning och lavcrner, af den 22 ”Februari i56p, hvarigenom, med undanlag af dem, som med Konungens ”Bref voro förpassade eller hade Konungens vapen, och de, hvilka af ”Konungens Befallningshafvande voro förskickade af Konungen med Bref, ”samt med deras pass voro försedde; äfvensom de, hvilka förde Konungens ”egna forslor, alla öfriga Riksens Råd icke undantagna, borde betala den gäst”ning och skjuts, de begagnade; och blefvo dessa stadganden ytterligare ”bekräftade af de efterföljande Regenterne, Konung Carl IX, Norrköpings ”Beslut 1604; Guslaf Adolf, Kongl. Brefvet af d. 3 Februari 1615; samt ”Drottning Christina, Förordningen den 9 Januari 1636 samt Beslutet ”af i638.
”Omsider blef, emot erläggande af de bland våra jordeboksränlor ”annu bekanta sk jutsfai dspenningarne , alla fi ia sk julsfärder och gäslningar ”afskafFade och upphäfne, så för Konungen sjelf, som för Dess Betjente, ”undantagandes det, som bestås vid Ki igsmanskapets af- och antågande , ”Regements- och Faenike-taIs, hvarom Besluten af 1642 och i64<)> äfvensom i64y års Försäkran och ytterligare Gnslgifveri-sladganderne af 1649, ” 1651 samt 16G4 omständligen handla; och är det ifrån denna tidpunkt, ”den ordnade gästgifveri-skjulsen egentligen utgår.
”De författningar, som ofta efter denna liden utkommit och efter ”hvilka Gaslgifveri-inrältningarne ännu styras, äro allmänneligen kände.
”Inseendet öfver dem åligger isynnei het Landshöfdingarne, hvilka, i kraft ”af deras Inslruction, ega, att med tillämpning af allmänna Lagen, iy^4 ”års Gastgifvei i-förordning, samt 176G års Förklaring, såsom hufvudsak”liga, jemte några Kongl. Bref och Påbud rörande mindre betydande 0111- Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande> N:o 26. ”ständigheter, derom efter hvarje orts serskilda förhållanden samt efter ”menighetens hörande, att i samråd ”med dem vid Härads-Rälterna för *> i »» ordna.
Häraf visar det sig uppenbart, att skjulsningsbesväret, såsom ett med jordbruket fäsladl åliggande, har sitt första upphof i godtycket och den starkares maglulöfning emot den svagare.
Det lärer dock icke vara underkastadt något tvifvel, all, under den mångåriga lidföljd,som detta åliggande fortfarit, det varit fördraget och bibehållet, lill följd af den erkända nödvändigheten af denna utväg för communicationer inom landet, som icke genom andra medel kunnat åstadkommas, hvarigenom det äfven öfvergått lill en erkänd skyldighet; men å den andra sidan har man också, i den nion tidsförhållandena framkallat mera granlagenliel i vården 0111 hvars och ens rätt, visat sig allt mera sorgfällig att åt den skjutsande bereda ersättning för hans besvär och freda honom från godtycklig behandling, men ulan ali likväl sälta i fråga sk julsnings-sky ldiglretens upphörande.
Man har med rälla betraktat skjutsnings-anslallen såsom en statsangelägenhet och jordbruket har måst öfvertaga den, emedan den icke annorlunda kunnat besörjas, och i så måtto är skjulsnings-besvärel jemfö r ligt med andra hermnans-onera, då del, lika med dem, utgör ett bidrag lill Statens behof.
Det är likväl icke taget i beräkning vid hemmanens allmänna skattläggning, och under all ilen lid, då det utgjort föremål för Lagstiftning, synes man aldrig hafva åsyftat, att det borde vara förenadt med någon egentlig uppoffring, eller utgöra någon servitut å jorden, då man förutsatt, att legan borde utgöra ersättning för besvätel och att således sjelfva kostnaden alltid skulle drabba den, som begagnade skjutsen.
Det skiljer sig också väsendtligen från andra onera deruti, alt, då dessa äro lill beloppet någoi lunda oföränderligt bestämda och afmatta efter allmänna grunder, som, åtminstone efter förhållandet den tid, då de bestämdes, ansågos för rättvisa och ledande till en jemn fördelning, är deremot skjulsningsbesväret helt och hållet tillfälligt, har alla tider varit och måste vara det, såsom beroende af det för olika lider och orter skiljaktiga behofvel.
Derföre kan det icke, såsom grundskatten, tagas i egentlig beräkning vid afgörande af ett hemmans värde vid köp och salu, och Ulskollet kan på denna grund icke dela den meningen, alt skjutsnings-skyldighetens upphörande skulle obehörigen leda lill fördel för nuvarande innehafvare af skjutsnings-skyldige hemman på andras bekostnad, så vida icke andra hemmans besvär derigenom ökas. 8 jBlm.
Besvoch Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 26.
Om de trafikerande derigenom få vidkännas en ökad kostnad, sker detta i full enlighet med hittills följda grundsatser, enligt hvilka man, på sätt Utskottet redan anfört, väl ansett jordbruket böra ansvara för skjutsanstaltens tillvägabringande, men med alltid dervid fästadt vilkor, alt de trafikerande, för begagnandet deraf, böra lemna full ersättning genom fegan.