Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Danielsson för den händelse, att nuvarande innehafvare af berörde boställen icke ansågos kunna till ett sådant åliggande tillförbindas, hemställt, att åtminstone deras efterträdare matte åläggas enahanda bvgguads-skyldighet, som öfrige boställs-innehafvare för sina boställen : G:o, 7:o och 8:o at riksdags-fullmäktigc Petter Claesson från Elfsborgs län, Anders Jonston från Skaraborgs län, med hvilken riksdags-ftdlmäktigcn Anders Andersson från Wermlands län sig lörenat, och Peller Martensson irån Jönköpings län, hvilka uti tre särskilde i ämnet afgifne memorial hemställt, att kyrkoherdarne matte förklaras skyldige att sjelfve underhålla åbyggnaderna & sina boställen, sedan dessa blifvit i lagligt skick tillträdde: och har sistbemälde motionär tillika föreslagit utfärdandet af en författning, hvarigenom försatnlingsboerne berättigades, att, då omförmälda skyldighet af kyrkoherden åsidosattes, låta, efter fiirloppct af den tid7 suni för bristernas afhjelpande af kyrkoherden kunde blifva vid ekonomisk besigtning bestämd, på kyrkoherdens bekostnad de påsynte förbättringarne fullgöra, samt dein af två ojäfvige nämndemän afsyna-, 9:o och lo.-o af riksdags-fullmäktigc Olaus Börjesson från Götheborg? och Bohus län och Anders Persson frän Östergöthlands län: att såväl församlingar!) es, som kyrkoherdarnes åligganden i afseende på underhållandet af den del utaf prestgardars åbyggnad, Söm af församling,arne bestås, måtte varda Ii ruf- sand Atlin. Brev.- neli Ebon-- l öko/tens Bettini ar,Jr, Eko 5. 3 närmare bestämde: uti hvilket yrkande riksdags-fullmäktigc Lars Magnus Knutsson.
Magnus Mänsson, Carl Alisson och Anders Jansson frän Östergöthlands län instämt; ll:o och 12:o af rjksdags-fullmäktige Tobias Lind från Götheborgs och Bohus län och Anders Persson från Östergöthlands län, med hvilken sednare, jemte nyssnämnde fullmäktige från sistnämnde län, äfven riksdags-fullmäktigc Anders Andersson från samma län och Olaus Börjesson frän Götheborgs och Bohus län sig förenat.: att, med ändring af stadgandena i 2G kapitlet 2 och 4 gg i Byggninga-balken, egare af säterier, ladugårdar samt afhyste rånell rörs-hemman mätte ålägga?
att, lika med egare af annan jord, deltaga i uppbyggande oell underhållande af prestgård, tingshus och liäradsfängcjse; 13:o och 14:o af riksdags-fullmäktige Anders Andersson från Östergöthlands län oell Daniel Danielsson från Örebro län, som ansett, att all jord, utan afseende å naturen, bör tillförbindas, att till kostnaden för uppförande och underhållande af tingshus och liäradshäkte bidraga; 15:o af riksdags-fullmäktigen Nils Andersson från Christianstads län: att 2G kapitlet 4 § Byggninga-balken måtte erhålla följande förändrade lydelse: ^Tingsbyggnad skall hvarje härad bygga, efter förmedlade hemmantalet, a vanlig tings-stad, eller der Konungens Befallningshafvande pröfvar lämpligast, sedan rätten deröfver hörd är.
Der skall vara till det minsta en stufva sa stor, som tarfva?
för rättens sammanträden, och två kamrar; samt vare häradet skyldigt att den byggning underhålla.
Vid hvart tings-ställc skall oele ett fängelse vara, der missgerningsman må i förvar hållas.
Särskilde härader må dock, elter thy Kongl.
Maj:t förordnar, hafva gemensam tings-stad och gemensamt häkte.
För denna byggnads- och underhålls-skyldighet ma ingen i hemmantal satt jord vara befriad, med undantag af preste- och klockarebohl, samt lots-hemman; oeh skall Kronan deltaga i fängelse-byggnaden, dä denna tillika begagnas för fångar, som transporteras mellan länen:a samt 16:o af riksdagg-fullmäktigen E. M. Falk från Skaraborgs län: att,-med upphäfvande af föreskriften i Kongl, brefvet den 4 Maj 1709, skyldigheten flir hemman, att deltaga uti kyrko- och prestegårds-byggnad måtte beräknas oell bestämmas efter hemmanens förmedlade mantal.
Dessa motioner, hvilka, jemte deröfver förda diskussioner, samt ,ett, i anledning af yrkandet om åläggande för egare af säterier, samt rå- och rörshemman att i ofvanbcrörde byggnads-skyldighet deltaga, utaf riksdags-fullmäktigen Anders Persson från Jönköpings län, afgifvet yttrande, af innehåll: att* 4 Lag- samt Allm. Best.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 5. då all jord genom köp, gäfva, skifte oller arf öfvergått i nuvarande innehafvare* händer, dervid den skattfria jorden blifvit sä mycket högre i värde beräknad, som motsvarade räntan ä kronoskatte-jorden, förvandlad i kapital, kunde icke, utan uppenbar orättvisa, något särskildt af de skattejorden vidlådande onera påläggas den privilegierade jorden, med mindre innehafvare deraf tillerkändes ersättning för den skatt, som såmedelst dem ålades, blifvit till Lag-Utskottet remitterade, har nämnde Utskott ansett tillhöra jemväl Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets handläggning; och få de förenade Utskotten, efter gemensam pröfning af samma motioner, utlåtande härmed afgifva.
Hvad dervid först angår det af åtskillige motionärer framställda påstående om upphörande af den sätes- och ladugårdar, samt afhysta rå- och rörshemman, medgifna befrielse från deltagande i byggande och underhållande af prestgård, tingshus och häradsfängelse; så, emedan, såsom nyssbemälde ledamot af Bonde-ståndet anmärkt, vid det förhållande, att dylika fastigheter, till följd deraf, att de i lag och särskilde författningar, blifvit tillförsäkrade befrielse från oinförmälda skyldighet, likasom från andra skatter och onera, utan tvifvel vunnit ett ökadt värde, sorn vid deras förvärfvande tagits i beräkning,, en sådan förändring icke skulle kunna, på sätt motionärerne föreslagit, tillvägabringa* utan egande-rättens förnärmande, samt Utskotten anse sagda befrielse böra upphöra först då alla från jorden utgående skatter och besvär blifva, mot ersättning till egare af privilegierad jord, emellan alla hemman, utan afseende å naturen, lika fördelade, en åtgärd som, enligt Utskottens öfvertygelse, är högst önskvärd, kunna Utskotten icke understödja förslag af den inskränkta omfattning, som de ifrågavarande, utan hemställa vördsamt, att samma fihr slag ej må bifallas.
Hvad derefter vidkommer frågan om åläggande för innehafvare af kyrkoherde-boställen, att sjelfve bygga och underhålla sina prestgärds-byggnader, saint församlingarnes befrielse från ;dl skyldighet härutinnan, så hafva Utskotten under öfverläggningarne derom inhemtat, att motioner af enahanda innehåll, som de i omlörmälda hänseende nu afgifne, vid fem föregående riksmöten varit väckte, men blifvit, på tillstyrkande af Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten, af Rikets Ständer afslagne.
Såsom skäl för berörda tillstyrkande, hafva nämnde Utskott anfört, att kyrkoherdarne* rättigheter och församlingarnes skyldigheter i afseende på byggandet och underhållet af vissa hus å prestgård, utan tvifvel varit ansedde, ocht jemväl fortfarande måste betraktas såsom en presterskapets aflöning tillhörande förmån, af hvilken presterskapet äfven från äldre tider varit i åtnjutande, saint att något giltigt skäl att afhända kyrkoherdarne samma förmån, icke vöre för handen, Lag- samt Allm Bese.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 5. 5 helst en sådan åtgärd skulle hafva en minskning af kyrkeherdarncs inkomster till följd.
Utskotten, som till alla delar instämma uti dessa åsigter, få alltså, med åberopande al' desamma, vördsamt tillstyrka, att ofvan ompjrmälda 'påstående må lemnäs utan bifall.
Beträffande åter den yrkade förändringen eller förklaringen af 26 kap. 2 § Byggninga-balken, i fråga om kyrkoherdarnes och församlingarnes skyldighet att underhålla de hus å kyrkoherde-boställen, som af församlingarne byggas, äro Utskotten, lika med motionärerne, af den öfvertygelse, att ett förtydligande af berörda stadgande är af behofvet påkalladt.
Erfarenheten har nemligen nogsamt visat, att ofvannämndc lagrum gifvit anledning till en tolkning, hvarigenom socknemännen blifvit ålagdt fullgöra äfven mindre betydliga förbättringar å kyrkoherde-boställen.
En dylik tolkning ådagalägger emellertid, enligt Utskottens uppfattning, ett missförstånd af ifrågavarande §, som tillförbinder kyrkoherde att hålla de till honom af socknemännen öfverlemnade sju laga husen vid makt med egen kostnad, och först för det läll, att »husen af ålder och bruk och ej af pr estens vanryckt förfalla::; bestämmer inträdande af socknemänncns byggnads-skyldighet med följande ord: »Då skola socknemän dem bygga och bättra på deras kostnads
Det är detta ord »b ät träa sora blifvit vid domstolarne olika uttydt och legat till grund för en sådan tillämpning, sorn förut är vorden omnämnd.
Men att med berörda ord afses endast ansenliga förbättringar, d. v. s. sådana, sorn kunna hänföras till ombyggnad, hvartill, enligt andra angående byggnads- och underhålls-skyldighet utfärdade författningar äfven bör räknas påläggning af nytt tak samt brädfodring på gammalt hus eller annan beklädnad, hvarigenom dess framtida bestånd befordras, visar sig tydligt, då man jemför merbesägde § med äldre, i ämnet utfärdade lagar oell författningar.
Redan i Uplands-lagens kyrkobalk, 2:dra llockcn, stadgades, att »sidan prestens hus äro val boin, tha skal prestön at busin gonia, at ther ej af vanrökt fordcrvins och boa läka a husum och dör före göra.
Och allt thet han ma them boa eller bättra, göre thet a sin egen kost.
Tha än busin tarfva inykin bomed vith, tha skulle bönder bonathin tilföra och kost föreholda och husm upbyggia;.■» Alldeles samma stadgande lörelinnes i samma ordalag uti lands-lagens kirkiubaik; oell genom Kongl, patentet den 20 Augusti 1C07 förordnades, med anledning af de klagomål, som försports deröfver, att presterne ville hvälfva underhållsskyldigheten på församlingarne, att »de utan försummelse skulle byggia låta, eller böta för hvarje hus de ej upbygt 7 mark.
Finnes oek att allmogen byggt samma lius, och presterne icke hållit dem vid nrakt, med dörrar, tak och hvad aunat dertill hörer, då skola ock de böta.» 6 Lag- samt Ailm.
Bett och Ekon Litsbol tens Helan'.ande, A:. 6.
Genom Ilusesvns-ordningen af år 10,01 § 31, lörordnades sedermera, att r|»resten skall bota tak och dropp, och dör låta föregöra; men tarfva husen vnjcken förbättring', tå skola socknemän allt livad som behöfves tillföra och husen op by g g la på sin egen kostnad.»
Berörda stadgande upplifvades genom Kongl, resolutionen på presterskapets besvär den 10 Mars 1719 och Kongl, resolutionen på allmogens besvär den 25 Maj 1720; och förklarades slutligen genom Kongl, resolutionen på allmogens besvär den 1 Augusti 1727 § 12, derifrån ifrågavarande lag-paragraf är hemtad, församlingarne endast förbundne att bygga de sju laga husen, samt att, »då de tarfva ansenlig förbättring, tillföra allt hvad som behöfves och uppbygga husen på deras kostnad.»
Till ytterligare stöd för den åsigt, att innehafvare af kyrkoherde-bohl bör bekosta all annan reparation, än den. sorn är att betrakta såsom nybyggnad, torde jemväl få åberopas, att samma åsigt öfverensstämmer med den princip, sorn angående byggnads- och underhälls-skyldigheten vid andra boställen gjort sig gällande uti de författningar, sorn i afseende härå äro utfärdade; och då Utskotten anse, att, vid bestämmande af vidden utaf kyrkoherdars skyldighet att hälla vid makt, och församlingarnes att bättra de så kallade laga husen å prestgårdar, de grunder som blifvit följda i föreskrifterna uti 7 och 8 §§ af Kongl.
Militioe-boställs-ordningen den 23 Januari 1836 äro tillämpliga, få Utskotten alltså vördsamt tillstyrka Rikets Ständer, att hus Ilang/.
Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes, i afseende på den i 26 kapitlet 2 § Byggninga-bnlken bestämda byggnads- och underhållsskyldighet i fråga ani de hus, som enligt samma lagrum socknemän åligger att kyrkoherde färdige antvarda, utfärda den förklaring, all innehafvare af kyrkoherde-bohl skall noga vårda, och underhålla berörde hus genom skyndsamt och omsorgsfullt iständsättande, pä egen kostnad, af alla tid efter annan uppkommande mindre bristfällighet*!" ä tak, takrännor, skorstenar, knut- och brädfodring, dess anstrykning, eller å annan beklädnad, ä murar, vuggar, spislar och kakelugnar, golf dörrar, fönster, trappor och annat innanrede, hvilket allt ständigt bör i godt stånd hållas, men att, om, oaktadt af innehafvare vederbörligen fullgjord underhållsskyldighet, byggnad genom ålder och bruk be finnes sä brist) ullig, att den icke vidare han för det afsedda ändamålet användas, eller om genom vådeld, storm eller annan olyckshändelse, som innehafvarén icke kunnat afvärja, byggnaden till sina väsendtligare delar blifvit så skadad, alt ombyggnad icke kan undvikas, eller om taket dera är sä felaktigt, att nytt måste påläggas, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskottens Betänkande, N:o 5. 7 eller huset för sitt bestånd förses med ny beklädnad, eller ock nya golf eller ny takpanel deri inläggas, tillkommer socknemännen alt sådant bekosta.
Hvad slutligen angar ifrågasatt yrkande, att kostnaderna för kyrko- och prestegård<-byggnad borde efter förmedladt hemmantal utgå, få Utskotten vördsamt erinra, att. utom nämnde kostnader, äfven åtskilliga afgifter till presterskapet utgöras efter oförmedladt mantal, samt att röst-rättigheten vid prestval och vid socknestämma jemväl bestämmes efter oförmedlade hemmantalet.
Enär således icke allenast de .skyldigheter, utan äfven de rättigheter, sorn i ecklesiastikt hänseende tillkomma innehafvare af jord, beräknas efter enahanda grund, torde en förändring härutinnan icke böra, angående de förra, ega rum, då det oi tillika stadgas att de ecklesiastika rättigheterna likaledes skola efter förmedlade hemmantalet bestämmas; och då härtill kommer, att en lindring uti ifrågavarande besvär på grund af förmedlingen skulle för öfrige hemmansegare inom socknen komma att medföra drygare utgifter än hittills, anse Utskotten sig ega skäl till den vördsamma hemställan, alt å sistberörda motion afseende icke må fästas.
Emot första punkten af förestående betänkande reserverade sig riksdagsfullmäktigen Peller Jönsson från Jönköpings län. STOCKHOLM, f. d. Schultze’* Boktryckeri, 1854.
Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 6. i N:o 6.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 3 Juli 1854, kl. 6 e. no. I * Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändring af nu gällande stadganden , angående flyttningstid for tjenstefolk.
Uti detta ämne hafva följande framställningar blifvit gjorda och dels till Lag-Utskoltets samt dels till Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets handläggning öfverlemnade, nemligen: från Höglo fige Ridderskapet och Adeln: af Herr Hjerta, Lars Johan, sorn hemställt, att terminen för tjenstehjons flyttning å landet matte bestämmas till någon tid kort efter midsommaren, såsom den 1 Juli eller någon al dagarne näst före eller efter denna tid; varande af Herr Hjerta uppgifvet, att en sådan förändring är vorden under sednare tider (öiordad i Utlåtanden Irån flera af länens
Hus hålin i ngs-säl Iskaper, äfvensom af flertalet bland ledamöterne vid sisthållna allmänna landtbruksmöte!; samt frän Hedervärda Bonde-Ständet: af vice Talmannen Adolf Wilhelm Svartling och Riksdagsfullmäktigen Carl Olsson från Södermanlands län, hvilka, med afseende ej mindre å olämpligheten deraf, att tiden för ombyte at tjenstehjon är bestämd till slutet af Oktober, sedan det afllyltande tjenslebjonet varit i tillfälle att af en eller annan orsak förstöra eller vanvårda det då inbergade vinterförrådet af foderämnen, än äfven å svårigheten för tjenstehjouen att under Bih. till R.
Prot. 18&S—1854. 7 Sami. 3 Afd. 4 Haft. i 2 Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 6. denna månad, då vanligen väglaget är dåligt och väderleken oblid, till aflägsna orter företaga flyttning, föreslagit, att, till förekommande af dessa missförhållanden, Rikets Ständer skulle till Kongl. Maj:t ingå med underdånig anhållan, att Kongl.
Majit täcktes bestämma den 25 Juni såsom flyttningslermin för tjenstefolk på landet, med åliggande för dem att sednast den 1 nästpåföljnnde Juli sin nya tjenst ti 11 träda.
Vid den öfverläggning, som i anledning af vice Talmannen Svartlings omförmälda motion inom Hedervärda Bonde Ståndet egt rum, hafva de fleste ledamöter, hvilka i frågan sig yttrat, afstyrkt afseende å samma motion, samt såsom skäl emot den föreslagna förändringen hufvudsakligen anmärkt, att tjenstehjonets biträde vid midsommartiden desto mindre kunde under flere dagar undvaras, som dess arbetsbiträde då toges i synnerligt anspråk, med afseende på då vanligen pågående byggnadsföretag och andra landtmanna-göromål; att flyttnings-terminens ulsätLande till berörde tid följaktligen skulle medföra kännbara kostnader för husbönder, genom dea legning af arbetsfolk, som derigenom blefve nödvändig; att en dylik förändring komme att leda derhän, att de afflyttade tjenste!)jonen, alltid vissa om arbetsförtjenst under sommaren, skulle underlåta alt då ingå i tjenst, hvaraf vore att befara att icke allenast tjenstebjons-lönerna komme att stegras, utan äfven antalet af försvarslösa personer att förökas och fattigvården alt blifva mera än nu betungande; samt att om också för vissa orter den föreslagna förändringen af flyttnings-terminen vore lämplig, den skulle blifva af högst menligt inflytande på de orter, der allmogen i och för fiske eller vallgång vid midsommartiden vistades aflägse från hemmen; och hafva flere Bonde-Ståndets ledamöter förklarat, alt, med afseende å hela riket, någon lämpligare tid för tjenstehjons-flyttningen, än den nu varande, icke kunde bestämmas.
Hvad sålunda förekommit hafva Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten tagit i öfvervägande; dervid Utskotten inhemtat, att motioner af enahanda syftning med de ofvannämnde, vid flere föregående riksmöten blifvit väckte, men af Rikets Ständer ogillade, på hemställan af Lag- och Ekonomi-Utskotten, hvilka till stöd härför hufvudsakligen åberopat omöjligheten af alt tillfredsställa hvarje skälig önskan uti ifrågavarande hänseende.
Det skulle emedlertid, enligt UlskoLtens åsigt, icke vara välbetänkt, alt söka afhjelpa de partiela olägenheterna af en allmän bestämning härom, genom antagande af särsk ilda flyttuingstider för olika oi ter . inom riket, helst sådant skulle komma att minska utvägarne till näringsfång för den arbetande klassen samt hindra spridandet af insigter i laudlmanna-yrken från en ort till en annan; och ansågo Utskolteu, alt en Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 6. 3 förändring i den nu gällande allmänna bestämmelsen för vissa landsorter blefve förenad med flera olägenheter.
Desse åsigler hafva äfven nu vid pröfningen af förevarande fråga gjort sig gällande; hvarföre och då Utskotten finna jemväl de inom Hedervärda Bonde-Ståndet emot det väckta förslaget framställda anmärkningar välgrundade, Utskotlen få vördsamt hemställa, att omförmälde motioner icke må till någon Rikets Ständers åtgärd jöratdeda.
Stockholm den 3 Juli 185L Reservationer: af Herr Hasselrot, Carl: ”Förevarande fråga, som allt sedan den sista tjenstehjons-stadgan utfärdades, riksdag efter riksdag, återkommit, synes vara en bland dem, som ej låta afvisa sig.
Olägenheter al tjenares flyttning äro å ali tid och på alla ställen gifne; men det är uppenbart, att de på olika oriel*, efter olika lokala förhållanden, skola kännås större på den ena tiden än på den andra; och sorn olika flyttuingstider för olika orter ej kunna fastställas, enär en tjenare då ej kunde flytta från en ort till annan, torde frågan icke kunna fullt ändamålsenligt lösas på annat sätt, än att' göra flyttningstiden fri och beroende endast på aftal emellan husbönder och tjenare.
Då emedlertid ett sådant sätt lör frågans afgörande för närvarande icke ens lärer kunna ifrågasättas, och en gemensam flyttningstid alltså måste bibehållas för hela landet, torde den lid böra härtill företrädesvis väljas, som för landet i allmänhet tnedlör de minsta olägenheter.
Efter sådan måttstock är, i min tanke, den nuvarande flyttningstiden icke den rätta.
De olägenheter, flyttningen denna tid medförer, äro för landet i allmänhet ojemförligt större än dem, sorn skulle åtfölja flyttningen vid midsommarstid.
Det är klart, att det för jordbrukaren, hvars rätt5 och fördel i första rummet här torde böra afses, är af vigt, att hafva villigt och pålitligt tjenstefolk den tid af året, då hans vigligaste göromål inträffa.
Denna tid börjar straxt efter midsommar och fortgår under skörd, trädesberedning, rågså ning och höstläggning inpå sena hösten eller ofta långt in i November.
Det är för honom lika angeläget, att den tjenare, sorn under vintern skall utfordra hans kreatur, får deltaga i grödans inbergning och att denne får sjelf genast taga om hand och ansvara för det törråd af 4 Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 6. hö och foder, som finnes för vintern att tillgå.
Och likväl tillintetgöras till stor del dessa fördelar genom flyttningen om hösten.
En hvar kanner, alt en nykommen tjenare i allmänhet uppbjuder sina bästa krafter för att göra sin husbonde till nöjes ocb att förhållandet ofta är omvändt, då uppsägning skett.
Denna sker i allmänhet vid midsommarstid och husbonden har då ofta nog under sina vigtigaste göromål alt dragas med en ovillig och försumlig tjenare.
Den afllyttande, som ej sällan hyser den önskan, att ubfttdringen af kreaturen ej skall lyckas hans efterträdare bättre än honom sjelf, sparar icke eller under hösten på höfodret, hvaraf ofta, der kreaturen tidigt insättas, större del kan, under sådana förhållanden, vara upp fodra dt då den nye tjenaren ankommer, än eljest vid jultiden.
Ej sällan inträffar äfven, att höstläggningen icke är fullgjord den 24 Oktober och tnistningen af tjenare under dessa höstens sista dagar är då ganska kännbar.
Alla dessa olägenheter, sorn äro af den svåraste beskaffenhet, undanrödjas helt och hållet, om flyttningen sker vid midsommar, då å de flesta orter en ledighet inträffar, som icke kunde bättre användas, än till tjenares flyttning.
Dagarne äro då långa och vägarne goda, och det vore äfven för tjenaren en vinst att erhålla sin korta ledighet under denna vackra tid.
De olägenheter, Utskotten anfört, äro alltför partiela och alltför obetydliga, för att kunna uppväga de fördelar, som landet i allmänhet skulle tillskyndas genom flyttningen vid midsommarstid; och med tillämpning af den grundsats, att det helas allmänna väl i främsta rummet bör afses och befordras, tvekar jag således icke att vördsamt föreslå Rikets Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet, anhålla, att, med ändring af 1å kap. 2 § Handels-balken, sådan den lyder i Kongl. Kungörelsen den 22 April 1819, stadgas måtte: att "rätta lego stämma skull mara från den 21 Juni till samma tid året derefter, så å landet, som i staden, med undantag af Stockholm, der tvänne legostämrnor ega rum, nemligen den 21 Juni och den 21 December,” samt att legostadgan måtte i enlighet härmed rättas.”
I Herr Hasselrots mening hafva instämt Herr Ribbing, A., Herr Tersmeden, P.R., Herr Prosten A P. Traneus och Herr S. G. Wetterberg.
Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 7. m:o 7. Ank. till Exp.-tTtak. d. 3 Juli 1854, kl. 6 e. m.
Betänkande, i anledning af vackt fråga om upphäfvande af eller tillägg till gällande stadganden, angående rättighet för husbonde, att tilldela tjenstehjon husaga.
Bonde-Ståndet har Lag-Utskottet fått till behandling emottaga en af Riksdagsfullmäktige!!
Johan Johansson från Örebro län väckt motion, deruti han, ehuru medgifvande, att den i 14 kap. 5 § Handels-balken och 2 art. 5 § af Kongl.
Lego-sladgan den 23 November 1833 åt husbonde tillerkända rättighet att tilldela tjenstehjon husaga icke vore att anse såsom olämplig, då den med måtta och Urskiljning ulöfvades, likväl, med afseende dels å den omenskliga behandling, hvartill denna till omfånget nog obestämda rättighet i en hård och sträng husbondes hand kunde gifva anledning, samt dels derå, att ofta husbonden underordnade personer, såsom inspektörer, bokhållare, gårdsrättare, ladufogdar, m. fl., med eller ulan husbondens begifvande, uppträda med husbondes myndighet och, ledda af afund, småsinne o. d. egenskaper, tilldela sira medtjenare aga, stundom med den påföljd, att läkarebiträde sedermera måste anlitas, fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten af husagans afskaffande, eller ock af den bestämmelse, att husaga ej må utdelas af annan än husbonde och i husbondes ställe satt person, dock af den sednare endast sedan husbonde dertill gifvit sitt samtycke.