Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
B:ko, med vilkor att beloppet minskades eller försvunne i samma mån Widbom, vid skeende befordran till ny tjenst, erhölle lön på rikets stat, och under den 22 Mars 1826 förklarade Kongl.
Majit, att berörda arfvode skulle utaf skogsplanterings-kassans medel utbetalas, intilldess Widbom, vid befordran till annan tjenst, erhölle högre lön på rikets stat, än han då innehade.
Ar 1827 blef Widbom anställd vid General-adjutants-expeditionen för Arméen, och således i rikets tjenst, och den 21 December 1840 stadgades, att han fortfarande skulle tjenstgöra såsom Registrator vid Landtförsvars-departeinentets Kommando-expedition, emot åtnjutande af det arfvode och öfrige förmåner, samma befattning åtföljde.
Då emellertid, i följd af Rikets Ständers beslut, Widbom från och med 1858 års början kommit i åtnjutande af en ifrån 600 R:dr till 1,000 R:dr R:mt förhöjd aflöning såsom Fält-sekreterare och Registrator i nyssnämnda Kommando-expedition, förklarade, med stöd af ofvanåberopadé nådiga bref den 22 Mars 1826, Kongl. Stats-kontoret, jemlikt beslut den 20 April 1858, att ofvanberörda från skogsplanterings-kassan utgående arfvode icke kunde utan Kongl.
Maj:ts särskilta nådiga tillstånd vidare utbetalas.
Sedan Widbom öfver detta beslut hos Kongl. Majit anfört underdåniga besvär, har, efter hvad Revisorerne inhemtat, Kongl. Maj:t, enär upplyst blifvit, att klaganden, hvilken den 29 April 1816 erhållit nådig fullmakt att vara Sekreterare vid Ofver-hofjägmästare-embetet, blifvit, efter upphörande af bemälda embetes allmänna uppsigt öfver krono-parker, gehäg och djurgårdar i riket, genom 1826 års nådiga bref tillförsäkrad att vid det årliga arfvode af 248 R:dr 16 sk.
Biko, som åtföljt ifrågavarande sekreteraretjenst, varda bibehållen, endast med vilkor att samma arfvode skulle förminskas eller försvinna i den mån Widbom, genom befordran till annan tjenst, erhölle högre lön på rikets stat, än han berörda år innehade, men hans sedermera, genom general-ordres den 17 Juli 1827 och den 21 December 1840, erhållna förordnande att tjenstgöra vid General-adjutants-expeditionen för Arméen och Landtförsvars-departeinentets Kommando-expedition icke kunde anses såsom befordran till tjenst med lön på rikets stat, utan varit åtföljda endast af arfvode, hvars tillökning för den då ingångna statsreglerings-perioden icke borde, emot ordalydelsen i högstberörde nådiga bref af den 22 Mars 1826, inverka — 20 på klagandens rätt till ifrågavarande sekreterare-arfvode, genom nådigt bref af den 1 Oktober 1858, med upphäfvande af Kongl. Stats-kontorets beslut, förklarat Widbom berättigad att, för sistnämnde år och så länge någon förändring i berörda förhållande ej inträffade, årligen uppbära nämnde sekreterare-arfvode, i Riksmynt utgörande 372 R:dr 50 öre.
Ehuru det med skäl torde kunna ifrågasättas, om icke Widbom, hvilken, utom ifrågavarande sekreterare-arfvode, alltsedan år 1826 såsom f. d. Kanslist i Kongl.
Krigskollegium å indragnings-stat uppbär ett belopp af 298 R:dr 8 sk.
B:ko årligen jemte tillökning för under samma tjenst inbegripne 25 tunnor spanmål, antingen 1827 eller åtminstone år 1840, då han såsom Registrator i Kongl. Landtförsvars-departementets Kommando-expedition erhöll årlig aflöning af 600 R:dr, bordt frånträda det till honom från skogsplanterings-kassan utgående sekreterare-arfvode, anse sig likväl Revisorerne destoheldre böra lemna denna fråga å sido, sorn densamma afser tiden före den, hvilken nuvarande revision omfattar.
Men alldenstund meningen med stadgandet i 1826 års Kongl, bref uppenbart måste hafva varit, att Widbom, i samma stund han af stats-verkets medel, vare sig genom lön eller arfvode af permanent natur, erhölle aflönings-förmåner, öfverstigande det belopp, han vid afskedet från sekreterare-befattningen vid Ofver-hofjägmästare-embetet innehade, skolat afstå från det honom för denna tjenst tillagda arfvode, och en sådan förändring i afseende å Widboms löneinkomster väl måste antagas hafva inträffat när Widbom, i följd af rikets sednast församlade Ständers beslut, med 1858 års ingång kom i åtnjutande af en till 1,000 R:dr Runt förhöjd aflöning såsom Registrator i ofvanbeinälde Expedition, hysa Revisorerne den åsigt, att ifrågavarande arfvode med nyssnämnda år bordt indragas, och hafva derföre trott sig ega anledning att å förhållandet fästa Rikets Ständers uppmärksamhet; föreställande sig Revisorerne att, i den händelse den vid sistlidne riksdag beviljade aflönings-förhöjning för registrators-tjensten komme att upphöra, meromförmälta arfvode från skogsplanterings-kassan då kunde Häradshöfdingen Widbom ånyo tilläggas. F. d.
Kansli-styrelsens Hand-kassa.
Tillgångar Inkomst:
Ränte-medel (‘red it.
Gratifikation Understöd för vetenskapliga arbetens utgifvande 15,084: 75. 616: 20.
Summa 15,700: 95. 73: 12. 1,350: — 1,423: 12.
Transport: 1,423: 12. — 21 — Transport: ],423: 12.
Kontant behållning 534: 57.
Utlånt kapital 13,500: — Obetald ränta 243: 26. 14277- 83 Summa 15,700: 95.
Fonden för Lappmarks Ecklesiastik-verk.
Tillgångar 34,918: 31.
Inkomst: Arsanslaget 11,000: — Fyllnad i dito 3,185: 3. 14 lg5. 3 Ränte-medel 1,625: 35.
Diverse inkomster 515: 91. 39g. 29 Summa 51,"244: 60.
Presterskapets aflöning m. m 15,780: 94.
Utlånta medel 34,500: — Fordringar: obetald ränta 963: 66. 3- ^3. gg Summa 51,244: 60.
Med hemtad anledning af den vid 1858 års stats-revision gjorda, utaf nästlidne års lievisorer förnyade hemställan angående dispositionen af f. d. Kansli-styrelsens handkassa samt fonden för Lappmarks ecklesiastik-verk, anhöllo, uti underdånig skrifvelse den 18 sistlidne Januari, Rikets Ständer, af anförde skäl, det Kongl Majit måtte i nåder täckas tillåta, att ej mindre nämnde kassa, som enligt nådigt förordnande blifvit ställd under Kongl. Stats-kontorets förvaltning, i ändamål att användas till understöd vid vetenskapliga arbetens utgifvande och utgjorde 13,500 R:dr R:mt, än äfven Lappmarks ecklesiastik-fond, hvilken, uppkommen genom reservationer å de tillförene till ecklesiastik-verket i Lappland anvisade inkomster, jemväl blifvit till Kongl. Stats-kontoret öfverlemnad och uppginge till 34,500 ILdr samma mynt, matte till Rikets Ständers tiksgälds-kontor öfverlemnas, med vilkor att de till resestipendier samt läroböckers och lärda verks utgifvande äfvensom till Lappmarks ecklesiastik-verk å 8:de hufvudtiteln uppförda anslag af Rikets Ständer höjdes med belopp, motsvarande årliga räntan af den uti nämnda kassa och å besagde fond befintliga behållning.
Vid underdånig föredragning af detta ärende den 13 påföljde April har, enär dylika framställningar rörande f. d.
Kansli-styrelsens handkassa redan vid 2:ne föregående tillfällen blifvit under i allmänhet enahanda omständigheter i nåder afslagen och det, särdeles hvad anginge fonden för Lappmarks ecklesiastik-verk, framdeles kunde, för ordnandet af de kyrkliga förhållandena i Lappland, blifva nödigt att anlita dessa besparingar, samt då de af Revisorerne antydda ändamål, såväl att minska Kongl. Stats - — 22 — kontorets besvär med förvaltningen af ifrågavarande medel, som att göra dem för Riksgälds-kontorets behof tillgängliga, kunde vinnas, utan att Kongl. Majit afsade
Sig rättigheten att, i händelse af behof, disponera sjelfva kapitalen, Kongl. Maj:t förklarat
Sig icke finna skäl att till Rikets Ständers berörda framställning lemna nådigt bifall, men deremot, uti nådigt bref af nyssberörde dag, anbefallt Kongl.
Stats-kontoret att, så snart de i nämnda kassa och fond samlade kapital kunde genom inlösen af Riksgäids-kontorets obligationer göras fruktbärande med en ränta, motsvarande 5 procent, låta de säkerhets-handlingar, af hvilka omförmälta kapital nu utgöras, mot sådane obligationer utbytas.
Vidkommande det af 1858 års Revisorer framställda, af Kongl.
Stats-kontoret biträdda och vid sednaste stats-revision förnyade förslag, att anslaget till Lappmarks ecklesiastik-fond, hvilket i nu gällande riks-stat finnes upptaget både såsom reservationsoch förslags-anslag, hädanefter måtte benämnas endast förslags-anslag, få Revisorerne meddela, att Rikets Ständer, jemlikt beslut den 6 innevarande månad, förordnat, att enahanda belopp, som hittills, skall i riks-staten såsom förslags-anslag uppföras för Lappmarks ecklesiastik-verk. § 17.
Under granskningen af stats-verkets räkenskaper hafva Revisorerne erfarit, att de utgifter, som Staten måst vidkännas genom godtgörande af skjuts- och traktamentsersättning under extra förrättningar i allmänna ärenden, uppgå till högst betydliga belopp.
Härtill torde i väsendtlig mån bidraga den omständigheten, att vid ifrågavarande resor skjutskostnaden, med stöd af gällande rese-reglemente, alltid beräknas efter ett visst, för särskilda tjensteklasser olika bestämdt, häst-antal för landvägen emellan resans ändpunkter, utan afseende derå att större eller mindre del af resan ofta kunnat, med besparing af både tid och kostnad, verkställas och tvifvelsutan då äfven blifvit verkställd medelst begagnande af ångbåtslägenhet.
Som emellertid meningen med stadgandet om resekostnads-ersättning vid förrättningar i Statens ärenden måste vara, att den resande skall för sina dermed förknippade kostnader erhålla full godtgörelse, men icke derutöfver förskaffa honom en oskälig vinst, så ock till beredande af lindring i Statens utgifter för ifrågavarande föremål, hafva Revisorerne trott sig böra hemställa, att Rikets Ständer må hos Kongl. Majit göra underdånig framställning om den förändring i rese-reglementet att, vid resor i Statens ärenden, den resande, när lägenhet med ångfartyg eller å jernväg kan begagnas, icke förden del af resan, som sålunda tillryggalägges, äger, utom stadgadt traktamente, åtnjuta högre ersättning än den, hvartill den verkliga resekostnaden uppgått. § 18.
Vid granskning af såväl Stats- som Riksgälds-kontorens tillstånd och förvaltning, har Revisorernes uppmärksamhet blifvit fästad derpå, att af den summa, 966,200 R:dr, som, i öfverensstämmelse med sednaste riksdags stats-reglering och nu gällande riks-stat, bordt för hvart och ett af åren 1858, 1859 och 1860 af Kongl. Stats-kontoret till Kiksgälds-kontoret öfverlemnas, för att användas till bestridande^ af de till utgående från sistnämnde verk af Rikets Ständer anvisade stats-utgitter, någon inbetalning till Riksgälds-kontoret allt hittills icke skett, utgörande alltså denna Kiksgälds-kontorets hos Kongl.
Stats-kontoret innestående fordran för nämnde tre år tillhopa 2,898,600 Ridr.
Då jemväl svårighet under sednare år mött för Kongl. Stats-kontoret att till Riksgälds - — 23 — kontoret utbetala de belopp, som, enligt liqviden om öfverskott, besparingar och brister, bordt Riksgälds-kontoret tillgodokomma, och hvaraf för år 1857 ett belopp af 1,900.000
R:dr ännu är oliqvideradt, hafva Revisorerne ansett sig böra här söka utreda orsakerna till detta förhållande samt angifva de åtgärder, som till undanrödjandet af de öfverklagade olägenheterna i afseende på stats-verkets kassaförvaltning torde böra vidtagas.
Då Revisorerne af det vid Kongl. Maj:ts den 27 Oktober sistlidet år aflåtna nådiga proposition, angående stats-verkets tillstånd och behof, fogade protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Statsrådet den 14 i samma månad, erfarit, att Chefen för
Finans-departementet åt förevarande fråga egnat särskild uppmärksamhet, hafva Revisorerne desto hellre här ansett sig böra återgifva det hufvudsakligaste af hvad nämnde protokoll innehåller, som detsamma innefattar ganska vigtiga upplysningar för frågans bedömande.
Stats-kontoret hade nemligen uti underdånig skrifvelse af den 29 förutgångne Juli anmält, att, då flere af förslags-anslagen under sednare åren betydligt öfverskridits och Stats-kontoret vid flere tillfällen måste af under händer hafvande medel anordna förskotter till verk och inrättningar, sådant föranledde till kassaförlägenhet, särdeles de år, då en eller annan af de vigtigare inkomst-titlarne icke utfölie med det belopp, som vid stats-regleringen påräknats, utan i stället lemnade brist, såsom händelsen varit med tullmedlen år 1858.
Med anledning häraf och då den rör- ' liga delen af grundfonden numera, sedan statsverkets rörelse och verksamhet så betydligt ökats mot förr, vore otillräcklig till bestridande af utgifterna under de fyra första månaderna af året, efter hvilken tid först de till statsbehofvens fyllande påräknade landträntorna för det förflutna året till någon större del inflöte, hade Kongl. Stats-kontoret, för att åt nämnde Kontor bereda nödig säkerhet att vid alla tillfällen kunna verkställa de utbetalningar, som tillhöra detta verk, i underdånighet hemställt, att af Rikets Ständer måtte äskas ett kreditiv af Två millioner Riksdaler Riksmynt, för att, anvisadt å Riksgälds-kontoret, ställas till Kongl.
Maj ts nådiga disposition och användas vid möjligen inträffande kassabrist i Stats-kontoret samt af detsamma återgäldas, när stats-verkets tillgångar det medgåfve.
I anledning af denna underdåniga hemställan har Herr
Departeinents-chefen, för att utreda orsaken, hvarför ett ökadt behof för Stats-kontoret att till sin disposition hafva en betydlig kassatillgång visat sig vara för handen, erinrat derom att en förvaltning, som hade sig ålagdt icke allenast att på bestämda tider utbetala stora summor enligt fastställd stat, utan ock derjemte att, vid förefallande behof, tillhandahålla betydliga belopp såsom förskotter, måste antingen hafva en del af sina inkomster förskottsvis och återstoden samtidigt med utgifterna disponibla, eller ock äga ett särskildt förlags-kapital att tillgå, tilldess inkomsterna successive inflöte.
Det förra vore icke förhållandet med Stats-kontoret.
Långt ifrån att det löpande årets inkomster, hvilka äro afsedda att betäcka dess utgifter, skulle ingå förskottsvis eller åtminstone samtidigt med utbetalningarne, vore deremot uppbörden såväl af de ordinarie skatterna, — något öfver åtta millioner — som en stor del af den till G-j millioner R:dr beräknade bränvins»katten framskjuten flera månader in på året efter det, för hvilket utskylderna äro beräknade.
Det vore således klart, att ett förlags-kapital icke kunde undvaras; och ett sådant egde äfven Stats-kontoret, under namn af stats-verkets grundfond, uppgående till omkring fem millioner Riksdaler.
Men detta förlag hade, i män af rörelsens tillväxt, blifvit för ändamålet allt mera otillräckligt och endast genom mellankomsten af särskilda, tillfälliga omständigheter hade den förlägenhet, som eljest långt före detta skulle hafva uppstått, under den förflutna tiden blifvit afhjelpt, Stats-verkets inkomster hade nem - — 24 - ligen under en följd af år lemnat betydliga öfverskott; men då dessa icke förr än efter riks-hufvudbokens afslutande eller mer än år efter den tid, då desamma influtit, skolat till Riksgälds-kontoret aflenmas, hade de under tiden kunnat af Stats-kontoret i dess rörelse såsom förlags-kapital användas; och när dessa öfverskott blifvit levererade, hade alltid nya öfverskott åter uppkommit, som i sin ordning afhjelpt behofvet.
Sålunda hade de öfverskott, som, efter afdrag af bristerna i förslags-anslagen, förts Riksgälds-kontoret till godo, för de tio åren 1848—1857 utgjort i jemna tal:
År 1848 R:mt 901,000: — » 1849 » 1,277,000: — » 1850 » 581,000: — » 1851 » 2,133,000: — » 1852 » 651,000: — » 1853 » 935,000: — » 1854 » 2,148,000: — » 1855 » 4,114,000: — » 1856 » 5,997,000: — » 1857 » 4,490,000:
När nu de använda öfverskotten för årv 1857, efter riks-hufvudbokens afslutande, borde till Riksgälds-kontoret utbetalas och under tiden inga nya öfverskott uppkommit, utan inkomsterna för år 1858 komme att understiga beräkningarne, så måste ock det missförhållande, som i afseende på grundfondens otillräcklighet länge existerat, men genom tillfälliga omständigheter varit öfverskyldt, gifva sig tillkänna.
Följden hade varit att
Stats-kontoret icke kunnat utbetala de öfverskotts-medel, som tillhörde Riksgäldskontoret.
Att. oaktadt denna skuld till Riksgälds-kontoret ännu vore obetald.
Statskontoret endast med stor svårighet kunnat besörja sina utbetalningar, utgjorde derför ett afgörande bevis på huru mycket förlags-kapitalet behöfde ökas, för att stats-verkets jemna obehindrade gång skulle göras oberoende af tillfälliga öfverskotter, nemligen med ett belopp, ungefärligen motsvarande den skuld, hvilken, i anseende till medlens fastläsande i den löpande rörelsen, ej kunnat utbetalas.
För att icke behöfva anlita antingen sådana utvägar, som för fyllande af skattkammarens förskottsbehof i andra länder vanligen begagnades, nemligen utgifvande af Bons du trésor, Excliequer-bills, Kassen-A.nweisungen o. s. v., hvilket härstädes, der Riksbankens sedlar blifvit genom lag erkända såsom rikets gällande mynt, måhända kunde anses betänkligt, eller utställandet af ett kreditiv till Stats-kontorets disposition, såsom Stats-kontoret föreslagit, men hvilket också, i fråga om en så stor summa, som här behöfdes, vore förenadt med svårigheter, skulle alltså Herr Departements-chefen ansett sig böra föreslå, att, genom den så kallade grundfondens behöriga förstärkande, behofvet en gång för alla blefve afhjelpt orh att för detta ändamål stats-verket finge behålla åtminstone
Tre millioner af de öfverskotts-medel, som skola till Riksgälds-kontoret utbetalas.
Nu hade likväl en annan omständighet tillkommit, som i sina verkningar ledde till samma resultat och derföre också, enligt Herr
Departements-chefens tanke, gjorde nyssnämnde åtgärd öfverflödig.
Förhållandet vore nemligen att, så länge bränvinsbrän ningen varit inskränkt till två månader endast i slutet af året, hade äfven den för hvarje år häraf beräknade inkomst under samma år influtit.
Då Kongl. Majit genom nådig kungörelse den 21 Juni 1858 medgaf, att rättigheten till två månaders bränvins - tillverkning i större bränneri finge begagnas äfven under 3 månader al år 1859, biet följden att en del af den påräknade inkomsten ej eller ingick förr än sistnämnde år; men Stats-kontoret bade emellertid, då förhållandet kunde betraktas såsom ett undantagsfall och skatten egentligen ansågs tillhöra 1858, uppfört densamma i sin helhet pä sistnämnde år.
Enär likväl Kongl. Maj:t också 1859 medgifvit samma utsträckning af bränningstiden och äfven framdeles torde vara sinnad att tillåta utöfning af bränvinsbränning både under höst- och vårtiden, så vore det med god ordning oeh egentlighet i bokföringen öfverens.-tämmande, att bränvinsskatten hädanefter upptoges i det års räkenskaper, då bränvinsbränningeh i verkligheten egde rum.
Men deraf måste åter uppkomma att för år 1859, då vårterminens inkomst, uppgående till omkring 2^ millioner, redan blifvit året 1858 påförd, en häremot svarande minskning i den beräknade summan sannolikt blefve synlig och måste af Riksgälds-kontoret godtgöras, derest sådant icke i större eller mindre mån blefve umbärligt genom öfverskott på andra titlar, hvartill emellertid lyckligtvis funnes utsigt, åtminstone till större delen, genom betydliga tillväxter i tulluppbörd.
Sedan denna rättelse i bränvinsskattens bokföring skett och den brist, som derigenom för en gång uppkoinme i denna skattetitel, blifvit genom andra öfverskottsmedel betäckt, så hade också derigenom för framtiden det först angifna behofvet af ökade tillgångar för stats-verkets penninge-förvaltning blifvit på ett under vanliga förhållanden tillfyllestgörande sätt afhjelpt.
Ty i stället att nu en stor del af den för året beräknade bränvinsskatten ej inflöte förr än under våren påföljande år, skulle, då hädanefter denna del af inkomsten erhölles i början af det löpande året, stats-verket allt framgent komma att disponera en summa af omkring tre millioner R:dr ett år tidigare, än som nu vore fallet.
Pa grund af allt detta har Herr Departements-chefen ansett att, så vida Kongl. Maj:t behagade gilla hvad som blifvit yttradt angående bränvinsskattens upptagande hädanefter i det års räkenskaper, då bränvinsbränningen egde rum, och Stats-kontoret härom erhölle nådig föreskrift, några vidare åtgärder till beredande af ökad kassatillgång för Stats-kontoret, på det att detta verk må kunna fullgöra detsamma åliggande utbetalningar, icke vore af behofvet påkallade.
Då Kongl. Maj:t i nåder gillat hvad Herr Departements-chefen i ofvanberörde måtto hemställt, hafva Revisorerne ansett sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksam het derpå, att den sålunda föreslagna åtgärden icke synes hafva varit för det åsyftade ändamålet tillfyllestgörande.
Yäl har, på sätt uti Kongl.
Maj:ts ofvanberörde nådiga proposition finnes omförmäldt, uti bränvinsafgiften för år 1858 inberäknats hvad i dylik skatt under första delen af år 1859 influtit; men derigenom har endast den följd uppstått, att förstnämnde års statsbrist blifvit förminskad med ett belopp, som, efter afdrag af bestridde omkostnader, uppgår till 1,706,558 R:dr 81 öre, i följd hvaraf nämnde statsbrist visat sig endast uppgå tili 803,258 R:dr 8 öre, ehuru den i verkligheten varit vida större.
Deremot och ehuru, på sätt ofvan blifvit förmäldt, tullinkomsterna såväl förlidet år lemnat som under innevarande år sannolikt komma att lemna betydliga öfverskott, hvilka torde kunna antagas till fullo betäcka den brist i inkomsten af bränvinsskatten, som af ofvanuppgifne orsak för år 1859 uppkommit, är det likväl obestridligt, att Kongl. Stats-kontoret icke kunnat betala hvarken ofvanomtörmälda oguldna saldo af liqviden om 1857 års öfverskott och besparingar, utgörande E:dr 1,900,000: — eller de 3:ne årens anslag till Riksgälds-kontoret, uppgående till ....
» 2,898,600; — eller tillhopa R:dr 4,798,600: — Transport 4,798,600: — 4 — 26 - Transport 4,798,600: — Om nu Gck härifrån afdrages det saldo, sorn, enligt liqviden öfver brister, öfverskott och besparingar för af 1858, bör af Riksgäldskontoret ersättas, » 803,258: 8. så återstå ändock R:dr 3,995,341: 92, utgörande den summa, som Riksgälds-kontoret ännu äger att af stats-verket utbekomma, och det torde häraf vara till fullo ådagalagdt att några ytterligare åtgärder måste vidtagas, för att återbringa jemnvigt i förhållandet mellan Stats-kontorets inkomster och utgifter, samt sätta nämnde verk i stånd att vid alla tillfällen kunna verkställa de utbetalningar, som detsamma åligga.
Enligt Revisorernes förmenande, mäste anledningarne till den öfverklagade svårigheten för Kongl. Stats-kontoret, att kunna fullgöra sina utbetalningar, sökas dels i de ofvan omförmälda, af Herr Finans-ministern uppgifna omständigheterna, dels deri, att Stats-verket för sina utgifter nödgas hålla kontant kassa icke blott i hvarje Ränteri, utan ock i de flere embets-verk inom hufvudstaden, åt hvilka förvaltningen af särskilda delar utaf de till stats-regleringen hörande medel blifvit öfverlemnad, dels deri att cirkulationen af de till stats-verket hörande penningar i allmänhet är alltför trög och långsam.
Om den förändring i dessa hänseenden kunde tillvägabringas, att de förvaltande verken i allmänhet icke behöfde hafva om händer några kontanta penningar, men deremot hade rättighet att för sina utgifter inom vissa begränsade belopp utfärda invisningar, ställda på Kongl.
Ränte-kammaren och hvilka der genast mot kontant blefve infriade;, och om, i afseende på stats-verkets i landsorten ägande inkomster, den ordning infördes, att desamma, genom begagnande af postremiss-vexlar, kunde i huru stora summor som helst försändas med posterna och följaktligen skyndsammare, än nu är fallet, till Ränte-kammaren inflyta, så skulle stats-verkets behof af en, i förhållande till sin rörelse, så betydlig grundfond, som den, hvilken ofvan uppgifvits såsom erforderlig, säkerligen till stor del försvinna.
Revisorerne hafva äfven trott sig finna en bland orsakerne till den svårighet, Kongl.
Stats-kontoret på sednare tider haft att fullgöra sina utbetalningar vara att söka i den omständigheten att, vid de 2:ne sednast förflutna riksdagarne, den så kallade entra stats-regleringen i allmänhet anvisats att från Riksgälds-kontoret utbetalas, ehuru en stor del af de dertill hörande summor icke utgå direkte till de allmänna verk eller enskilde personer, som skola medlen uppbära, utan först af dessa reqvireras hos Kongl.
Stats-kontoret, hvilket åter i sin ordning hos Riksgälds-kontoret lyftar ett motsvarande belopp.