Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är en villa, lummigt inbäddad mellan träd och blommor; det vilda vinet slingrar sig i behändiga festoner uppför dess fasad och tittar ny- fiket in genom rutonia.
Terrängen är afdelad i terrasser, med lusthus å ömse sidor.
I trädgår- dens midt höres det sakta rasslandet af ett spring- vatten, omgifvet af blom- mor.
Prydliga, smidda gallcrportar föra dit in.
livadan denna poesi i hvardagslifvets enformi- och /.
Utgifnlngstld: hvarje helgfri fredag Lösnummerpris I 5 bro (lösn:r endast för komplettei iugar.)
Aunonspris: 85 ö r e pr n o n p a r e i l l e r a d.
För » F l a t s s ö k a n d e » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv.
U t l ä n d s k a a n n o n s 70 öre pr n o n p.
sin faster, majorskan Dra- kenberg i Göteborg.
Kin Drakenberg ägde själf öp- pet sinne för skön konst och anlag, som dock al- drig hade fått utvecklas, hvarför hon med dess större intresse följde den unga flickans gryende konstuärsbegåfning.
Hon lät henne få undervisning i artisten, numera inten- denten G. Bruscwitz ' rit- skola, och då den var genomgången, anställdes hon som herr f&gt;:s ' med- lärarinna.
Efter eti par år kom Hilda Lindgren upp till Stockholm, un- der Amalia Lindegrens cgid.
Genom henne gjor- de hon bekantskap med kongl.
målareakademiens dåvarande direktör, pro- fessor Qvarnström, och fick, pä Amalia Linde- grens särskilda förbön, den stora förmånen att blifva hans privatelev.
På den tiden stodo näm- ligen målarakademiens lä- rosalar, man kunde fre- slas siiga, hermetiskt, till- slutna för kvinnliga ele- ment, med undantag kan- ske för en eller annan modell.
Professor Qvarn- ström fann snart, att det var en särdeles begåfvad elev han fått att utbilda, och ansfig, att dessa rika anlag än vidare bor- de få utvecklas.
1 detta
IDUN 342 1894 S e ditt a n l e t e i s p e g e l n.
Ä r d e t fullt af ljuft b e h a g, S k ä m ej bort m e d s k ä m d a seder, flicka, då d e s s s k ö n h e t s d r a g.
M e n h a r s k ö n h e t e n f ö r v ä g r a t dig den s k a t t, s o m du begär, S t r ä f v a s k ö n a t t bli i d y g d e r, o c h s e, s k a d a n botad är.
Plébansky.
ändamål skref han sodan till doktor 8.
A, Hedlund i Göteborg och bad honom intressera några därvarande magnater för den unga flic- kan, så att medel kunde erhållas för en stu- dieresa till Paris.
Samtidigt nedsändes till Grötebprg för bortlottning ett par taflor, som hans elev utfört.
Den summa, som inflöt här- för, tillika med medel, åstadkomna genom en- skild bcmedling, blef tillräckligt för studie- resan.
Det var cn glad stund, då den unga artisten fick packa sin koffert och fara af till alla konstnärers Eldorado, till världsstaden vid Seinens härliga stränder.
Här arbetade hon mod hänförelsens hela energi under den be- römde professor Anger Tissiers ' utmärkta led- ning.
Flere af våra landsmaninnor hade redan förut af honom utbildats till den bana, som i vårt land först brutits af Amalia Lindegren; äfven hon hade varit Tissiers ' elev.
Efter återkomsten till Göteborg kunde Hilda Lind- uren, tack vare de numera aflidna mecenaterna James Dickson på Öfverås och Bengt Dahl- gren, hvilka beställde taflor af henne, bygga sig cn egen atelier i sina fastrars hus, där hon allt sedan fortfarit att utöfva sin vackra konst, sedan tio a tolf år likvisst i en ny- byggd och betydligt större nutidsatclicr, hvar- ifrån tak- och sidoljus insläppes efter alla konstens regler.
Såväl atelier som angrän- sande rams artistiska dekorering och smak- fulla inredning vittna fördelaktigt om ägarin- nans konst- och smaksinne.
Här återfinner man äfven dukar af andra mästare, med hvilka hon står i vänskapliga förbindelser.
Under en lång följd af år var fröken Lind- gren anställd som första lärarinna för de kvinn- liga eleverna vid musei ritskola, hvilket värf hon skötte med både skicklighet och nit.
Det var genom hennes bemedling ett par af sam- hällets framstående personer skänkte medel till anskaffandet af en mängd gipsmodeller efter antiken till skolans nytta.
Likaledes var konst- närinnan många år en verksam medlem uti styrelsen för Göteborgs konstförening, och är hon, e g o t n o g, den enda kvinna, som veder- farits denna utmärkelse, fastän statuterna inte, såvidt vi veta, lägga något hinder i vägen härför.
Konung Oscar IT och drottning Sofia hafva flere gånger hedrat fröken Lindgren med beställningar af sina porträtt och skriftligen låtit uttala sin belåtenhet med utförandet.
Konungen hade nämligen vid ett besök i Göte- borgs musettm en gång genom grefve Ehren- svärd, som intresserade sig för målarinnan, blifvit uppmärksamgjord på ett porträtt af förre ministern i London, grefve Wachtmei- ster, utfördt af konstnärinnan efter en liten fotografi.
Konungen hade då frapperats öfver dess stora porträttlikhet och ypperliga utfö- rande och sedan genom professor Boklund lå- tit beställa sitt eget porträtt, hvarefter drott- ningen likaledes lät beställa först ett af sig, som hon förärade konungen till julklapp, och därefter ytterligare ett af sig själf.
Ett af dessa drottningens porträtt var förlidet år ut- stiilldt på Handarbetets vänners konst- och .slöjdutställning i Chicago, där endast kvinnliga händers arbeten expouerades.
Till denna ut- ställning, hvars höga beskyddarinna drottnin- gen var, lånades detta porträtt från k. slottet för att upphängas i expositionslokalen.
Att ens tillnärmelsevis våga säga, huru många porträtt som utgått från denna flitiga kon st- närinnas pensel, ej blott inom Sverige, utan också till andra länder, tilltro vi oss icke, och själf säger hon sig aldrig ha räknat dem, men säkerligen kunna de beräknas i hundratal.
Många dukar äro alltid under arbete i ateliern.
Af offentliga porträtt har konstnärinnan utfört en hel del; vi påminna blott till exempel om flere af Frimurareordens ordförande, major Siewers, kapten von Holten, doktor Ewers och major Lindgren (en fosterbroder till artisten).
För Coldinuorden har hon utfört tvänno por- trätt af herrarne Svalander, som beklädt hög- sta värdigheten inom detta sällskap.
För Ma- jornas elementarläroverk för flickor har hon utfört rektor Vinkrans ' porträtt, och för till- fället är hon bland annat sysselsatt att utföra ordföranden i Göteborgs handtverksförening, handlanden O. B.
Bolms porträtt.
Den be- kante godsägaren Abrahamson på Nääs be- ställde efter sin hustrus, den uppburna sån- gerskan Eufr.
Lehman, död hennes porträtt i helfigur, och utfördes äfven detta endast efter fotografi.
Förra året målade hon norske kam- marherren Stängs aflidna hustru, f. d. hof- fröken Josephine Sparre, hvilket porträtt iif- vcnledes utmärkte sig för stor likhet.
Det är en lycklig talang fröken Lindgren besitter just i att kunna framkalla lefvande bilder af den döda fotografien.
Vi tro oss ej gå sanningen för nära, då vi säga, att i denna konst har hon af ingen i vårt land blifvit öfverträffad, och troligen har ej heller någon haft så många beställningar i den vägen som hon.
Hilda Lindgren har emellertid icke ensamt sin berömmelse i att vara konstnärinna, hon är också en sann kvinna.
Icke alltid som nu har hon kunnat odeladt ägna sin tid åt konsten; under många år offrade hon mycket af densamma för att på ömmaste sätt vårda sin gamla faster, fru Klinteberg, som under sina sista lefnadsår var mycket sjuklig.
Då offrades både arbete med penseln och nöjen för att bereda den sjuka lindring och omvård- nad.
Knappast hade den gamla hedersfrun lagt sitt trötta hufvud till den sista hvilan, förrän Hilda Lindgren kallades till en ny sjuk- bädd, hennes ofvannämnde fosterbroders, major Lindgren, som äfven bodde i samma hus.
Här kräfdes än större omtanke och vård, och det blef en långvarig, obotlig sjukdom.
Vårdarin- nan tröttnade dock e j; hvila och ro försakade hon ofta för egen räkning, blott för att helt kunna ägna sig åt barmhärtighetens tjänst, åt en lidande medmänniska, ända tills döden kom som en befriare äfven för honom.
Under alla dessa pröfvande år fortfor Hilda Lindgren dock alltjämt att vara sin konst trogen.
Hen- nes spänstiga lynne har utan klagan burit dessa pröfningar, och nu, då hon står ensam, arbetar hon igen med full ifver.
När helst man af- lägger ett besök hos den uppburna målarin- nan, mottages man ytterst artigt, och ett vin- nande småleende glider öfver hennes anlete.
Hon är liflig och vid full vigör och samtalar gärna om allt hvad ordet k o n s t innebär, och i hennes atelier finnes allt af värde, som ut- kommer i ord och bild på konstens område, såväl från de skandinaviska som främmande länder.
När hon ej målar, studerar hon — * och när hon ej studerar, målar hon!
Se där i enkla drag hennes lif.
Hon är mycket mu- sikalisk och har haft till sitt förfogande en god altröst.
Många vänner äger hon, som gärna titta upp i ateliern; de känna, att de äro välkomna, och att hon icke låter sig störas i sitt arbete — i detta fall är hon en inkar- nerad artist.
Men kommer du ner med henne i trädgården en vacker sommardag, sä stanna ej för länge, ty om du ej hejdar henne, plun- drar hon hela sin blomsterrabatt åt, dig, innan du hinner säga ett vänligt tack och farväl!
Anna Kockum.
Reformer i vårt sällskapslif.
Mwjfet ett var synnerligen rörligt lif, som i måndags kväll vid 7-tiden utvecklades på hufvudstadens Drottninggata utanför Veten- skapsakademiens byggnad.
Trottoarerna myll rade svarta af täta människoskaror, och två mäktiga strömmar möttes och brötos.
Saken var nämligen den, att det föredrag, hvilket major TI.
Schenström denna annon- serat öfver » Umgängeslifvet inom våra bil- dade klasser », ej minst genom det understöd saken fått af de framstående inbjudare, som undertecknat annonsen, väckt ett mindre van- ligt intresse inom våra familjekretgav, och nu skyndade man tillsammans från stadens kanter.
Tyvärr var lokalen dock snart fylld, oeh i hundra-, ja, vi tro oss tryggt kunna säga tusental fingo de, som ej i tid försett sig med biljetter, med oförrättadt ärende vända åter vid ingångarna.
till tid alla Allt tydde således på, att den varmhjär- tade talaren redan på förhand vunnit sin publik för de önskningsmål, han gick att uppställa.
Oeh det var en synnerligen di- stinguerad, en verkligt tow-gifvande samling, som mötte honom — måtte det båda det bästa för sakens framtid och framgång.
Bland andra märktes några af de herrar, som inbjudit til!
föredragets åhörande, såsom generalmajor Björnstjerna, öfverstelöjtnant Lagercrantz, ge- neraldirektör Wieselgren, riksarkivarien Odh- ner, förre landshöfdingen Treffenberg, prof. Linroth m. fl.
åtföljda af sina damer.
Äfven krigsministern frih.
Rappe med friherrinna var närvarande.
Det kunde synas förmätet, så började ta- laren, att han hit sammankallat en så stot- del af hufvudstadens förnämsta familjer endast för att tala med dem om deras svaga sidor.
Men hvad som gifvit honom mod därtill var den omständigheten, att bakom honom stodo hundra unga män, som trodde hans sak och hoppades, att de bästa elementen inom hufvudstadens familjekretsar skulle vilja gå i spetsen för hela landet med värdiga exempel att reformera vårt umgängesiif till större enkelhet och ett djupare och ideelare innehåll.
Dessa unga medlemmar af förbundet » Sveriges framtid », hvilket nu efter en knappt tvåårig tillvaro äger afdel- ningar vid båda våra universitet, Tekniska högskolan och 1 4 högre allmänna läroverk.
flere på män voro Vid studiet af historien finner man, att så
1894 IDUN 343 17.
Ett för tillfället af e n k l u b b m e dlem M e n o m n å g o t skal l göras, m å s t e m a n e n a fort ett folk skaf at sig de nödvändiga exi- dramatiskt skämt, hvars innehåll r stensmedlen, ledas de lediga krafterna in p si å g om något bestämdt, ty i annat fall komme författadt de materiel a njutningarnas väg.
Dessa se- det att efter några enstaka fruktlösa ansträng- på ett muntert sätt hänsyftade på förhållan- nare vinna ofta till den grad öfverhand at ni t ngar förblifva vid det gamla.
Och först den inom klubben, slog lifligt an.
En pro- log, äfven författad af en med e l m, framhöll hela folket går under.
Så har den ena ci se - dan man nedsat de materiel a njutningarna vilisationen efter den andra dukat under.
till ett minimum, kan en högre, ädlare anda på ett vackert och stämningsful t sätt före- ningens ideela syften.
Från Nyköping an- Det är de bildade klassernas exempel, s t o räda m in i umgängeslifvet.
för ett folk framåt eller bakåt, och vilja vi Talaren föreslog till den ändan, att en lände under aftonen ett bälsningstelegram från klubbens nyss afgångna ordförande fru Sofi af förbundet Sveriges framtid » icke nu kraftigt föregå med goda exempel, • » familjefilial så Boström.
Vid sammanträdet e l ddes förhand- skulle bildas efter bestämda regler, i hvilken skall äfven vår civilisation dela de föregåen- des öde.
Därför må de bildade klasserna han hoppas att hufvudstadens tongifvande lingarna af vice ordföranden, fröken Sofia &lt;iu- ägna noggrann eftertanke åt samhällslifvet oc fami h ljer skola ingå.
Dessa skola sedan gifva nuclius, genom hvars vänliga förmedling Idun ej som nu låta arbetet på ekonom s i kt väl- ett moraliskt stöd åt andra öfver hela vårt nu ock är i tillfälle att medde a l ett utdrag stånd «å uteslutande upptaga sin tid.
De la t nd.
För att ej sätta gränserna för snäft, ur den nämnda prologen: är ingen öfverdrift att påstå, att våra fram- utan ä l mna de mest olika kretsar til fälle att stående och dugliga män äro penningpro- verka för detta mål, har man tänkt sig denna dueerande arbetsmyror, hvilka för att till- familjefilial indelad i fyra olika grupper, i Vi kvinnor ofta lefva skilda vidt, fredsstäl a de ökade fordringarna på materi hvi el lka hvarje familj kan inträda allt efter som till rummet ej, men väl af andra hinder, en ständigt stökar inom hemmet » Ut, njutning ej ha tid att sysselsätta sig med d si e n t passar henne bäst.
familj eller ädlare saker.
Och dock skulle Stadgarna för dessa grupper funnos tryckta och hushållet olösligt henne binda: de få god tid, om blott lefnadsanspråken ej och ha följande utseende: En annan sitter fast pä sitt kontor stäl des så högt.
Men dessa trägna penninge- Och söka- någon gång upp en väninna, Grupp A. producenter se i allmänhet ej andra än sina som allra helst vid nästa gathörn bor, egna gelikar och lägga ej märke till dem, so § m 1.
Familjefil alens uppgift är alt genom ty längre bort — det kan man aldrig hinna.
p s e l ö t ka af m et o t ta enkel t, de s t un moral dt oc is h ka, bild fy adt um g ch ä I n- skola, banker eller i butik under kampen för til varon förtrampas eller e gesl i xem i f r b e t a si s ka o såras till döds.
kvinnor nu sin utkomst äga,, nt som ljden månghundra af men alltjämt deras smak förblir sig lik.
Som en följd häraf blir lefnadssättet i e umgängesl d k e onom s i ka ifvet fö, rderf såda det of fö ta r n n ä o r g vara bl nd ir e fö är.
§ 2. fil a Till a ranl ndet åte af d u en n n d a er uppgi ft soci an a s la er ut sig - Förlåt, att dessa ord jag måste säga.
högre klasserna osundt.
Nervretande medel, fami len o fy d f l ö n, d e n tobak och sprit begagnas i mängd, barnen vecklin lje gsperi sitta liksom hvar på sin planet hvari vi om för he n m är m va e r n and ia e kt a le g fv a a, föl at - t De vänja sig därvid och bli sedan slafvar under och blicka litet snedt emot hvarandra.
vi d si n a bj u dni n gar n i De följa hvar sin bana, som man vet.
vanan.
Man kan ej komma til sammans p ja å nde regler: Om någon gar ur den, strax hörs man klandra.
o m.
Vi d f e st l i g a m d i d a g a r ej b u j d a p ä en bjudning, utan att äta och dricka till m M öf - e r a ä n h ö g s t f y ra rät t e r m a t s a m t t v å sort e r vermått, och de förädlande nöjen, ett sällskap la olika sorter mellanrätter n sällan ställer man sin färd, i beräknas i så Och att ganska borde kunna skaffa sig, försvinna alldeles vi de n. fy Al den ena skär dai andras bana.
ra rät t e rna; under det a evinnerliga ätande och drickande.
Vid större supéer ej ha mera än h Nej, ögst hvar och en har nog utaf sin värld, sin egen ställning endast bör man dana.
rätter mat och en sort vin; Det gam a l traditionella brännvinsbordet är 2 M o n m.
on 3. h At ö t gre ma nj n ut al ltid s t. öke e r x bju musi da k si, na sån g g ä, s Så te de- r var i forna tider, menar ni.
omgifvet af en viss nimbus genom de motstånds- p å å g n i n g, kraftiga hedersmän, som ej tagit någon synl i g ännu tadlets gaser giftigt låga.
kl en amat n, s f högl öredrag, dis In kussi on får el n le ä r m g å e tm n i s ä l to m ne na Ack, Och om en kvinna felar, hörs ett skri, skada af det.
På samma sätt är det med konj a s - tu io nd ä sni n g. g e n i l n kväm och c m n i g te k s, unn ja a g säga: » d mest är skarpt från hvilka?
Jag vill endast fråga.
ken, punschen, tobaken och spelet; allt går b e a t s ra å sam k p s e u d ls oc s h a till nn spel m e d f ö r där- fint och ordentligt till i ett bättre sällskap; ifrån allt ej åts en o s ch en dra im måste ändras, annars vi ej nå vär d, e, » me u n Det tan mål, njutes ju med måtta.
Vidare ha vi dessa bör i sä fall det vara person n e å n g s ot e af det ej som än på af stånd för oss hägrar: g e t fel att bredvid mannen som hans like slå m d i dagar och supéer med alla sina olika den inbjudande familjens.
på hvarje plats, oss lagen hittills vägrar.
rätter och olika vinsorter, fortgående till långt Grupp B.
4. in på natten, då förståndigt folk borde i söm- föra vi ihärdigt upp en bro, nen skaf a sig krafter att uppfyl a dagens Mom. 4.
Till bosättningen, såsom till möbler, Men som leder öfver jordens länder alla, m. m. får ej användas mera än h cn ög bro st af kärlek och orubblig tro, plikter.
Ingen finner något anstötligt i dylik servi t, j s, kr., linne och under de första äktenskapsåren till då skall ej kvinnans sak i stoftet falla.
Och dock, här är det som bron bygges, 2,000 å l ngsamt men säkert, för den unge mannen bostad ej mera än 3 rum och kök.
öfver till guldkrogen, spelbordet sedeslösheten, Grupp C.-A, men til äggas mom. 5, 6, 7.
B. skulderna, karaktärsslappheten, konkurserna, Mom. 5.
Aldrig bjuda på andra sprithaltiga drycker än: dri d c ri ka, öl jud, a port er kort och el vi le n r; annat spel bedrägerierna, fängelset, själfmordet.
Al g b p å De bildade klasserna är det väl dock, s o o m m pengar; ha skyldighet att föregå de lägre klasserna Mom.
7. beg Vi ag d na i m om med goda exempel, emedan det just är de fä t l en ej sm ör, gå 1 sbord o.
ch 2 omnämnda En till- parisiska oeh hennes verk.
dåliga exemplet från de högre ställda, som mest depraverar.
Därför böra de, som skol Grujij) a D.
För Idun drig bjuda på tobak; ge exemplet, ej draga sig til baka i räddhåg M a o o m &gt;.
Al m Att aldrig föreslå du-skap med glas i öfver » hvad världen skall säga », utan bryt h a a M!
af med ett i grund och botten skadligt umgän- nden.
J a n e Gernandt-Claine.
Föredraget hälsades med lifligt bifall, och ges- och lefnadssätt.
är varmt att hoppas, att det ger uppslaget utkanten af det folkrika Bellevil e, där Vi begära ett moraliskt exempel, begära det till väckelse öfver hela landet.
Många världsstadens elände bryter sig och skum- i den kämpande ungdomens namn.
Det är antec e k n n a d e sig genast på platsen som med m - ar som de fräsande böljorna af en hög sjö icke möjligt annat än att allt det stora och ligger en låg trevåningsbyggnad, öfver hvars ädla, som röres inom den bildade klassens e l mmar i » familjefilialen ».
ingång man kan läsa » Barnhem.
Grundläg- bröst, måste törsta efter att komma till någon garinna Louise Koppe. » Det är ett verk af ingripande handling.
Är det verkligen en så en mod g i kvinna, hvilken, nästan utan hjälp- stor uppoffring att lägga bort öfverflödig och källor och endast med stöd af några få en- dyrbar mat, dito dryck, kläder, spel och natt- skildas barmhärtighet, haft den djärfheten att vak med alla dess följder af ekonom s i ka be- i ord och handling uppträda mot den möderne kymmer, sjukdomar, dåligt lynne och nervositet?
K v i n n o k l u b b e n, Molok, som kallas » Fattigvården », och som Och i stället få samvetsfrid, moralisk och fysisk hälsa, godt lynne, god ekonomi och den i hufvudstaden så framgångsrikt verksam- befriar medellösa föräldrar från den alltför att försörja sina små genom att så e l des förmåga att med öppen hand och ma föreningen, som tagit till sin uppgift att tunga till allti bördan d skilja dessa senare från de förra.
gladt sinne kunna hjälpa behöfvande med- angenämt och bildande samlif förena kvinnor för ur Ty att lämna sitt barn åt fattigvården, det människor.
Det förefaller, som om det skul ski le lda verksamhetskretsar samt bjuda ett trif- ke säga detsamma som att för- vara omöjligt att ej med glädje göra någo s n amt hemvist åt många, för hvilka eljes in vill tet nda i Frankri sig att aldrig återse det, att helt och af de ändringar, här framhållits såsom önsk- hemlif gifves, invigde häromdagen sin nya, bi värda.
ljusa och trefliga lokal i Norrlandsgatan n:r hållet stryka det ur sitt lif.
Ett par ämbets
H44 torra rader, som styrelsen drager försorg om att tillställa respektive föräldrar hvar tredje månad, är det enda, som underrättar dessa om, att barnet ännu lefver, men hvar det be- finner sig, hur det har det, om det är friskt eller sjukt, olyckligt eller någorlunda tillfreds- ställd^ det är och förblir samma styrelses hem- lighet; med det har en far eller en mor öfver- hufvud taget ingenting att skaffa.
Det är mot detta tillvägagående madame Louise Koppe höjt sin röst, och en idé, som lattigvårdsstyrelsen obetingadt skulle förkasta till följd af dess onödiga humanitet, har ledt henne vid grundläggandet af Bellevilles an- språkslösa barnhem.
H o n vågar påstå, att den utblottade, som icke längre är i stånd att underhålla sitt barn, kan känna detsamma som en familjeförsörjare, hvilken inga svårig- heter hindrat att oklanderligt uppfylla sin plikt att skatta bröd, hon inbillar sig, att han kan vara fästad vid de sina, att deras ve eller väl kan ligga honom om hjärtat, att han med ett ord är en människa som andra med sam- ma förnimmelser och samma fordringar — principer som ingen ämbetsman vid en offent- lig försörjningsanstalt gärna skulle vilja under- skrifva.
Men det lilla huset vid rue Fessart är intet barnhem i detta ords vanliga bemär- kelse.
D e t är en tillflyktsort, där de fattiga kunna lämna sina små under tider af arbetslöshet eller sjukdom för att återtaga dem, så fort nöden blifvit mindre stor eller det inträdt en verklig förändring till det bättre i deras för- hållanden.
Med få, nästan inga medel öpp- nade madame K o p p e för tre år sedan sin asyl, hvilken hittills gifvit skydd och under- håll åt nära 9 0 0 barn, som dessförutan skulle saknat det allra nödvändigaste, men genom hvilken uppoffring af personliga krafter, ge- nom hvilken outtröttlig ansträngning — ge- nom hvilka underverk hade hon icke fått den till ståndl Till en början hade hon inga an- dra medhjälpare än sina båda ännu helt unga döttrar — knappast fullvuxna, men besjälade af modrens ifver.
Husgerådet utgjordes af spillror, som kunnat undvaras i lyckligare hem, och för att uppehålla lifvet på den skara barn, som samlades i allt större antal, såg sig deras fostermor nödsakad att rent af — tig- ga.
Sedan dess har anstalten utvidgats och tillgångarna ökats, men när försäljningen i Bellevilles kött- och grönsakshallar lider mot sitt slut, ser man ännu i denna dag en liten mörk och liflig kvinna — förvånande ung- domlig och med en borgarfrus yttre — gå från stånd till stånd, bärande en stor korg, som månglerskorna frikostigt fylla med kött och fisk eller grönsaker.
A l l t detta är för barnen däruppe i det låga huset vid kvar- terets utkant, och lycklig öfver sin börda, van- drar madame K o p p e uppför Bellevilles bac- kar, uppför de eländets höjder, där samhällets fattigaste hopat sig; hon ler, ty hon är säker om morgondagen, hon har bröd åt de små.
Men hon har sökt och funnit andra och större hjälpkällor i den allmänna och enskilda barm- härtigheten; till och med rikedomen har skänkt sin uppmuntran åt hennes gärning, och hon räknar personer som Rothschildarna bland sina gifyare.
I detta ögonblick vistas 7 0 barn under anstaltens tak, och dagligen bedja ar- betslösa fäder och mödrar om fristad åt sina små.
D e ha det så bra i de friska luftiga sofrummen och ute på den stora gårdsplanen, där de jaga hvarandra under springlekar, som dock icke vilja taga riktig fart.