Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En madonna i silke, I Theodor Blanchs konstsalong h härstädes utställes för när- varande ett konstverk af egen- domlig art, som bör vara äg- nadt att ådraga sig icke minst damvärldens lifliga uppmärksamhet.
Det är en af fröken Glara Ripberger från Dresden gjord kopia efter Rafaels världsbekanta madonna di San Sisto i Dresdenergalleriet, åstadkommen ej med pensel och färg, utan med nål och silke.
I fem år har fröken Ripberger varit syssel- satt med detta jättearbete, men så har re- sultatet ock blifvit beundransvärdt.
Det var år 1891 som fröken R. grep ver- ket an, d. v. s. hon köpte sig en linneduk, silke och en original-fotografi samt arbetade därefter hemma i sin atelier; ty hade hon med sin stora af en ram omslutna duk satt sig inue i själfva målningsgalleriet, skulle hon ha utsatt sig för obarmhärtiga speglosor från det slags folk, som ännu allt- jämt förklarar konstbroderiet vara att hän- föra till de rena handtverken, likasom om den frågan redan vore definitift afgjord, huru stort området för broderikonsten i själfva Jean Paul.
- * hvarken det å gobeliner använda korsstyn- get eller s. k. platt-styng, utan » stilstyng » (fyllnadsstyng, creivel stitch) och en afart där- af.
I alla riktningar anbragte konstnäriu- nan långa styng bredvid och öfver hvar- andra, följande än målarens pensel än teck- narens stift.
I likhet med den förre blan- dade hon äfven färgerna; med andra ord: för att träffa vissa aftoningar och få mjuka öfvergångar klöf hon silkestrådarna och sammansatte åt sig af flere olikfärgade små trådar en n y tråd, hvilken, anbragt på du- ken å vederbörligt ställe, gaf den önskade tonen.
Denna teknik, medels hvilken hon efterhärmade originalets finaste schatterin- gar, har man att tacka för att t. ex. den helige Sixtus ' mantel är så plastisk, att slö- jan på den heliga Barbaras arm verkar så luftig, och att öfver hela taflan hvilar den stämning, som får sitt högsta uttryck i moderns och barnets ögon.
För att fram- Utgången af Iduns romanpristäfling.
Ett nytt litterärt namn!)
Herrar Georg Nordensvan och Sven Sö- derman, hvilka godhetsfullt åtagit sig att biträda redaktionen vid bedömandet af de täflingsskrifter, som inom den utsatta tiden, den 1 maj detta år, ingått till vår i okto- ber 1897 utlysta romanpristäfling, hafva nu härom till oss afgifvit följande protokoll: Undertecknade, som åtagit sig att genom- läsa de till tidningen Iduns litterära pris- täflan insända romanerna, ha bland dessa — 13 till antalet — företrädesvis fäst sig vid följande:
IDUN 358 1) JOHANNES SINENSIS, en historisk äfventyrsroman från 1600 talet, i någon mån påverkad af * En lyckoriddare » — ett verk af litterärt värde, röjande goda historiska studier, väl träffad tidskaraktär samt åskåd- lighet i skildringen.
2) HVIDEHUS, en skånsk herrgårdsro- man från våra dagar, lättläst och underhål- lande, med intresseväckande familjeinteriörer och liflig konversationston.
3) EFTEBEEAF, en redbart skrifven verklighetsroman, särskildt beaktansvärd ur följetongssynpunkt.
Sven Söderman.
Med ledning af hrr Nordensvans och Sö- dermans ofvan anförda utlåtande har Iduns redaktion, som för sin del ansett, att ro- manen » HVIDEHUS » framför alla andra er- bjöde för en vidsträckt familjepublik i hög grad tilltalande följetongsegenskaper, beslutit att åt densamma tilldela det utfösta priset af två tusen (2,000) kronor.
Vid namnsedelns brytande, som härefter företogs, befanns författaren till det prisbe- lönade arbetet vara: Fröken Annie Quiding, Malmö, ett, för så vidt vi känna, inom vår littera- tur hittills obekant namn.
Idun har således ännu en gång — vi er- inra om, hur Selma Lagerlöfs nu så allbe- kanta » Gösta Berlings saga » först framkom genom en af våra täflingar — den stora tillfredsställelsen att i sina spalter förmedla en intresseväckande litterär kvinn- lig debut.
Vi våga också hoppas, att då vi strax på nyåret begynna publicerandet af » Hvide- hus », densamma skall förvärfva sig så tal- rika och varma vänner, att » den nya stjär- nans » uppgång torde bli lika snabb som strålande.
* Med författarne till » Johannes Sinensis » och » Efterkraf », hvilka fortfarande äro för oss okända, önskar redaktionen träda i per- sonlig underhandling i och för eventuelt förvärfvande för vår tidnings räkning af nämnda deras arbeten.
De öfriga manu- skripten torde mot uppgifvande af motto eller signatur afhämtas inom december må- nads utgång.
Hedaktionen af Idun.
jViin " trike " och jag.
Bref till Idun.
Hillside, Hoddesdon i oktober.
Y i ha mycket trefligt tillsammans, min lille » trike » och jag.
Han är nämligen en tricykel af utmärkt &gt;byggnad », stark (men väger blott 32 skalp.
), finlackerad och finpolerad samt ser myc- ket lätt och » stilig » ut.
Han är » bygd », d. v. s. sammansatt, af bästa » tättings- » o, s. v. för min räkning af m:r Hale i Hertford och har ännu ej varit fullt tre veckor i min ägo.
Men hvilka trefliga utfärder vi haft på den tiden!
En af de första dagarna foro vi upp till » Brox- bournbury Woods », en stor skog, som det kan taga 2 eller 3 timmar att gå tvärs igenom.
I Sverige tror man ju i allmänhet att England ej har några skogar, därför att de ej äro så vanliga som där och ej hufvudsakligen af tall och gran.
Här i trakten åtminstone finnes godt om skogar af härliga löfträd, och i en öppning af skogen bland månghundraåriga ekar, bokar, almar, lin- dar m. m. hålla vi en rast, hvarunder jag plockar björnbär för en paj i korgen, som » trike » bär.
Juvelerare Jakobstorgr 1 1898 Det är så härligt, tyst och stilla häruppe, där människoboningar äro rätt sällsynta.
Lilla » Bobin Bedbreast » kvittrar så gladt, eljes är tystnaden blott då och då afbruten af en fasan, som flyger upp med mycket oväsen eller af en och annan kanin, som prasslar mellan buskarna.
Elere gånger ha vi varit ute och fotograferat: kameran i ett skinnfodral fastgjord vid trikes axel och ställningen vid handtaget.
Lika lätt går det, fastän detta ej obetydligt ökar vikten, om blott väglaget är godt; men de annars så förträffliga vägarna ha nu på sina ställen genom den långa torkan varit rätt sandiga.
Och så stanna vi där det är mest tilltalande att taga en vy: på landsbygden, i byar eller städer — ty på en liten eftermiddagstur kan man härifrån fara igenom 3 städer och ett par byar.
Och nå- gra ej så dåliga fotografier ha vi tagit, som snart komma på en utställning i Hoddesdon.
Och så fara vi ibland in till Hertford eller Ware för » shopping », ty det kan hända att i dessa städer finnas varor, som äro att föredra framför dem, som det dock i allmänhet välför- sedda Hoddesdon bjuder på.
Till kyrkan fara vi också; till » Great Amwell churcb », den vackraste lilla kyrka, med det mest pittoreska läge man kan tänka sig, högt uppe på en brant sluttning, öfverklängd af murgröna och omgifven af en vacker kyrkogård med väl- skötta grafvar och gamla ståtliga träd.
Min » trike« och mitt sällskaps » bike » få jämte andra dylika under gudstjänsten hvila på verandan till » the vicarage », ett af flere pittoreska hus som bilda den täckaste lilla by däruppe.
Det är så fröjdefullt att kunna fara omkring med sådan lätthet i våra vackra trakter, i ett landskap så rikt på naturskönhet.
Ar väglaget godt, går det bra på trike äfven uppför de branta och långa backarne här, fastän det naturligtvis är litet mer sträfsamt än med bicykel.
Man har också belöning, när man kommer upp och har de vida, vida härliga utsikterna framför sig; och så bär det af utför med fart.
De långsträckta sluttningarna tycka vi dock bättre om, trike och jag, än de mycket branta backarna, fastän dessa ej ha samma faror för en tricykel som för en bicykel.
Strax på e. m., d. v. s. mellan kl. 2 och 3, fara vi ut, luften är så » exhilarating », och lärkorna drilla så gladt där uppe högt i skyn — se, de sjunga här egentligen hela året om.
Utan ansträngning gå vi en svensk mil och mer i tim- men; och så återvända vi när solen, nära sin nedgång, sänder sina rödskimrande strålar genom de höga almarna, gör de nu rödbladiga hagtorns- träden än rödare, de guldlöfvade popplarna än mer skinande och de granna klängväxterna än grannare.
Häromdagen hade vi en liten » race » med ett par » bieyclists », en dam och en herre.
Vid ett kort uppehåll passerade dessa.
» Låt oss nu se, trike, » sade jag, » hur länge vi kunna hålla upp med dessa! » Uppför en långsluttande väg går det för ungefär 10 minuter, vi hålla oss just strax bakom.
Så vid en vändning in på en annan väg går det utför en långsam sluttning på samma vis i ännu en 10 minuter, men så sakta » cy- klisterna » farten, vi passera och äro snart långt i förväg.
Det är sant, att » de besegrade » voro säkerligen i full okunnighet om kapplöpningen, men de gingo dock med en ganska aktningsvärd fart — och därför kände trike och jag oss gan- ska stolta.
Jag vill nu ej råda de damer, som äro i be- sittning af en bicykel — och många äro väl det — att lägga sig till med tricykel.
Långt därifrån.
Men äldre damer, som ej vilja tänka på möjlig- beten att rida bicykel, dem vill jag gifva ett hjärtligt uttaladt råd: läggen er till med en tri- cykel, och det ju förr desto hellre!
Lifvet blir så mycket rikare, man har alltid en liten utfärd att » look forward to », att glädja sig åt; man vin- ner i hälsa och energi, och man blir säkert — jag vill ej säga hur många år yngre.
» Man är ej äldre än man känner sig, » brukade en kry gammal engelsk dam säga.
Hvad en tricykel kostar, det sparar man sä- kert snart in i läkarearvoden, piller och badse- jourer, och den tid som användes är i intet af- seende förspilld; mycket bättre arbetar man ef- ter en uppfriskande ridt.
Tricykeln har det be- stämda företräde framför bicykeln, att man har ingen svårighet lära sig rida den, att faran för halkning ej förefinnes, att man kan stanna när man vill, utan att hoppa af o. s. v. När man iakttager vanliga vägregler, styr korrekt och ej vänder för skarpt, far man tryggt och gladt framåt, under det man super in ny lefnadslust med hvarje andedrag.
Ringar, Eroscher, Armband, Kedjearmband, Således: lägg eder till med en tricykel, och ni skall se, hur mycket roligare det är att lefva; Ja, vi ha sa trefligt, min lilla » trike » och jag!
Anna Fleetwood Derby.
* » Q&lt;kulle ej Idun vilja vara snäll och visa oss / 3 den unga sjuksköterskan Aibine Bechas porträtt?
— Det torde ej vara så svårt att an- skaffa, då många Wientidningar lära publicerat detsamma och det allmänna intresset nu fästats vid hennes person.
Prenumerant från början. » Så löd en liten biljett, vi härom dagen mot- togo.
Alltid villige att så vidt möjligt gå våra läsarinnors önskningar till mötes, skynda vi att uppfylla den framställda begäran och bringa här Aibine Bechas bild.
Under de senaste veckorna ha hela den civi- liseradej världens blickar med ängslan varit rik- tade mot Wien, där den förskräckliga asiatiska böldpesten utbrutit.
Med andlös spänning mot- tog man bulletinerna från epidemisjukhuset och underrättelserna om de åtgärder, som vidtogos för att hindra smittans vidare spridning.
Det första offret blef sjukhusvaktmästaren Barisch, som tjänstgjorde vid laboratoriet, där experi- menten med de fruktansvärda bacillerna pågingo.
Han dog den 18 oktober; den 23 följdes han af doktor Hermann Muller, som med hjältemodig själfuppoffring ägnat sig åt den sjukes vård.
Vid läkarens sida i detta heroiska kärleksverk stod den unga, blomstrande, endast 22-åriga sjuk- sköterskan Aibine Pecha.
Äfven bon föll ett of- fer för pestens onda ande och hennes kvalfulla dödskamp varade i 12 dygn.
Hennes förtidiga bortgång är så mycket mer beklagansvärd, som hon hade ägnat sig åt sjukskötersketjänsten en- dast för att bli i stånd att gifva sin sjuka tro- lofvade en sakkunnig vård.
Aibine Becha, som " är af en anspråkslös familj med många sj ' skon, hade redan i unga år måst gifva sig ut i världen att förtjäna siit bröd.
Ef- ter ett par års vistelse i Wien kom hon till Karlsbad, där hon fick en blygsam plats på brunnshotellet.
Här gjorde hon bekantskap med en irländsk grefve och millionär, som för sin hälsas skull vistades vid kurorten.
Han blef så intagen i den unga flickans behagliga yttre och intagande väsen, att han bad henne att följa honom tillbaka till Irland, där han ägde vid- sträckta gods.
Hennes ställning skulle närmast bli en sällskadsdams.
Aibine tog emot anbudet, och i början af juni reste de båda till Irland.
En månad därefter friade grefven till henne och fick ja.
Bröllopet var utsatt till nu i no- vember, och mellantiden skulle Aibine använda till att genomgå en kurs i sjukvård, emedan grefven fortfarande var svag.
Sålunda kom hon tillbaka till Wien och till det sjukhus, där ett sorgligt ödes skickelse — ett par veckor endast före det utsatta bröllopet!
— skulle låta henne falla offer för den förfärligaste af alla sjukdo- mar.
Till all lycka tyckes epidemien nu vara begrän- sad och den hotande faran för smittans ytter- ligare spridning afvärjd.
Nålar, Begär prisuppgift innan uppköp göres på annat håll.
* Silfverarbeten, Bordsilfver.
Soiidasti Billigast 1
(DUN 1898 Förlofning rid hofvet.
Förlofning har ek- laterats mellan drottningens hoffröken Maria Tamm, dotter till bruksägaren Hugo Tamm på Fånö och hans framlidna maka i första giftet, född friherrinna af Ugglas, samt konungens tjänst- görande förste hofmarskalk grefve August von Rosen.
MADARHE CHERIF PASCHA, turkiske mini- sterns general Cherif pascha fru, som anländt hit från Egypten med sin sexåriga dotter Ché- rifé, är egyptisk prinsessa af kungligt blod.
Hen- nes fabulöst rike fader, prins Halim pascha, var siste öfverlefvande sonen till Mehemmet Ali, den egyptiska dynastiens srrundläggare.
Prinsessan Eminé, som är en strålande skönhet, ämnar be- vara sin religions bruk, hvarför hon icke kom- mer att deltaga i societetslifvet, ej heller låta presentera sig vid hofvet.
# Fru Oselio-Björnsson, den kända norska sångerskan, har af konungen erhållit medaljen litteris et artibus i briljanter.
En vacker titställning var i början af veckan anordnad i n:r 17 Birger jarlsgatan, K.
M. Lund- bergs textilafdelning, hvilken förestås af fru Thyra Gra / ström.
Där exponerades både enklare och elegantare handarbeten såsom broderier på siden och linne, konstväfnader, arbeten i flossa och gobelinsöm, glödritningar på trä och skinn m. m. samt en del växtmotivmönster, kompone- rade af artisten Lundström.
Särskild uppmärk- samhet tilldrogo sig en effektfull af delningsskärm af hvitt siden med silkesbroderier efter vallmo- motiv af herr L. samt en soffa, kuddar och en afdelningsskärm i empirestil.
Bland öfriga ut- ställningsföremål må nämnas akademiens för de fria konsterna pneses-stol med Gi-staf III:s namn- chiffer och vapen och en dekorativ portiére med blågrön botten och gula tulpaner i applikation Utställningen var lifligt besökt.
Blommor i vintersnö.
I år liksom under föregående vintersäsong kunna friska blommor från Rivieran erhållas försända i askar från änke- fru Laura Lindholm i Genua.
* Kungl.
teatern gaf i lördags sin andra symfoni- Iconsert under anförande af hr W. Stenhammar och efter ett särdeles intressant program.
In- ledningsnumret utgjordes af Mendelssohn-Bar- tholdys målande stämningsbild » Hebriderna », som med sitt breda återgifvande gjorde ett för den unge dirigentens tolkningsförmåga mycket för- månligt intryck.
Brahms märkliga och kontra- punktiskt rika, ehuru något tunga variationer öfver ett tema af Haydn visade sig vara en in- tressant bekantskap att göra, liksom ännu mera Wagners briljanta Faust-uvertyr.
Dessa båda kompositioner voro så godt som nyheter för pu- bliken.
Billigaste bifallet rönte Sjögrens genia- liska och stämningsmättade » Heliga tre konun- gars ökenvandring » med hr Stenhammars väl gjorda instrumentering.
Som hufvud- och slut- nummer upptog programmet Beethovens fjärde symfoni, b dur, hvilken erhöll ett alltigenom för- träffligt utförande och ej förfelade att framkalla den lifligaste stämning.
Publiken, bland hvilken märktes kronprinsen, prins Eugen och hertiginnan af Dalarne, visade ock med lifligt bifall sin er- känsla.
— » Trubaduren *, denna nästan mer än någon annan utslitna och banala opera, har återuppta- gits — hvarför är ej godt att veta.
Hufvudrol- lerna äro emellertid besatta med teaterns bästa krafter, hvilka nog i och för sig hafva förmå- ga att skänka den Verdiska operan ny dragnings- kraft.
Fruarna Östberg och Linden, hrr Ödmann och Forsell — hvad vill man mer begära?
— göra ock sitt allra bästa, och det vill ej säga li- tet.
Nej, kanske inte fru Linden — Åziicenas Y Qffffnllim Mil &lt;Xw W Ull V 1 (X % i T JLCtl OO J " 359 parti tycktes ej ligga riktigt bra för hennes röst; särskildt gjorde sig i de högre tonerna en viss svaghet gällande.
Inöfning och iscensättning voro annars värda erkännande.
Vi hoppas dock, att » Trubaduren » snart måtte stängas inne i fän- gelsetornet för alltid och ej taga bort tid och krafter för långt gedignare saker, gamla eller nya.
jVhn m a n.
Skiss för Idun af E l s a L i n d b e r g.
Efter reprisen af » Ham- let », hvilken ingalunda blef någon konstnärlig framgång och öfver hvilken vi så mycket hellre draga tystnadens och glömskans slöja, som den efter tvänne föreställningar åter uppgafs, bjöd Dramatiska teatern i lördags på Blanches » Herr Dardanell och hans upptåg på landet ».
Fröken Widell i Agapetus ' roll gjorde mycken lycka; mindre chargerad än sin föregångerska, förlänade hon dock vederbörlig drastisk färg åt den bort- skämde och slyngelaktige morsgrisen.
I öfrigt var emellertid rollbesättningen klen.
Hvarför använ- der icke teatern åtminstone sina nu så reducera- de resurser?
Hr Personne hade säkerligen gifvit oss en vida njutbarare Dardanell än hr Kellberg, och hr Backströms torroliga komik borde väl med framgång kunna tillgodogöras i det heder- liga gamla Blancheska lustspelet.
Publik och kri- tik stå undrande och spörjande.
Det torde vara oklokt att låta dem spörja för länge.
Musikföreningen hade till sin femtiondeförsta konsert i tisdags till allra sista plats fyllt Musi- kaliska akademiens stora sal med en publik, som tacksam och hänförd lyssnade till Schumanns härliga tondiktning » Paradis och Peri ».
Den framfördes ock på ett sätt, som lände förenin- gen och dess utmärkte ledare, prof. Neruda, till största berömmelse.
Körerna klingade förträff- ligt och med vederbörlig nyansering, och k. hof- kapellet utförde ackompagnementet med beröm- värd precision.
Solopartierna hade goda, delvis utmärkta representanter.
Särskildt kunna ej nog framhållas den värme, bredd och glans, som fru Östberg, utmärkt disponerad, förlänade Perins mycket fordrande parti.
Att fru Edling och hr Salomon Smith, hvilken senare denna gång ej hade något mera omfångsrikt parti, likaledes voro förträffliga livar i sin stad behöfver endast kon- stateras.
Sopransolot hade öfverlämnats åt frö- ken Ruth Hollstén, hvars mjuka och behagliga stämma passade särdeles väl för detsamma.
Det omfångsrika tenorsolot — den berättande perso- nen — utfördes ledigt och bra af hr Klein, hvars vackra stämma dock skulle vinna betydligt på ett mera öppet sångsätt och efter bortarbetandet af vissa gutturala biljud.
Ett par mindre tenor- solon tolkades af hr Gentzel.
— Att ingå på nå- got utförligare omnämnande af tondiktningen i dess helhet nekar oss både tid och utrymme.
Verket är kändt och välkändt från ett föregåen- de utförande härstädes.
Nu liksom då väckte det intensivt och lifligt bifall.
Konserten bevista- des af prins Eugen och hertiginnan af Dalarne.
» I ackar ödmjukast för den stora äran, » T sade mrlle Curra, steg upp och gjorde en djup nigning, i det hon med båda hän- derna höll ut den goffrerade bébéklädningen, som kunde skifta från det kallaste orange- grönt allt intill det hetaste rubin.
» Men det l " r tyvärr alldeles omöjligt.
Jag är redan gift. » Och hon såg upp mot honom med intrigblanka ö g o n.
» Jag har min m a n.
&gt; » Gift! » Han stötte så häftigt till sitt champagne- glas, att det stjälpte på den höga foten och rann i en iskyld guldström öfver du- ken.
M:lle Curra samlade ihop sina sidenkjo- lars rasslande frou-frou och hoppade lätt som en skiftande sky upp på soffan för att undgå förödelsen.
Och min man är en gammal ita- lienare.
» » Ni skämtar som vanligt, m:lle Curra, » sade han s o r g s e t.
» Men det är allvar nu!
Jag vill hafva ert s v a r.
» Han såg bedjande upp till henne, där hon stod på soffan på sina högklackade sidenskor • — detta graciösa småting, detta fladdrande flarn, som var idel lustighet och skratt, denna blonda obetydlighet, som han skulle hafva kunnat krama sönder med en hand, men som han knappast vågade röra vid, bara se på med sina varmaste blickar.
» Gift!
Gift! » kvittrade hon och hoppade upp och ned på soffans sviktande resorer, så att armbanden klirrade mot hvarandra.
G i f t l.
gränslöst stadigt g i f t.
» » M:lle Curra!
» » M:lle C u r r a!
Det är bara mitt ar- tistnamn som violinvirtuos.
Jag kan inte sätta ut min mans namn på affischen, för- står ni.
Han är af en sådan fin gammal familj med förfärligt många anor — ett Pianisten Harold Bauers andra konsert förtiden riktigt gammalt berömdt namn.
» fredag hade i det närmaste fyllt Musikaliska aka- Hon skrattade sitt lilla, trollska, gäckande demiens stora sal med en publik, som med lifligt skratt, som kunde göra honom g a l e n.
bifall mottog den eminente artistens prestationer.
Han hade nu fått ett tacksammare instrument » Och han är rik, glupskt rik.
Ja, han hål- än vid den första konserten: en charmant Bech- ler stall, stall bör ni.
Och han ger mig steinflygel, som sjöng af välljud under hans hän- allt hvad jag vill, allt, a l l t.
diamanter der.
Schumanns etudes symphoniques och Cho-.
smycken.
» Och hon sträckte fram mot pins h-moll-sonat utgjorde programmets hufvud- nummer och fingo en allt igenom gedigen tolk- honom sina små barnahänder tunga af rin- ning, men de mindre sakerna anslogo ej minst, gar.
» Blommor ger han mig.
blommor såsom Mendelssohns rondo capriccioso, Liszts.
så att jag kan begrafva mig under dem.
» Waldesrauschen » ocli Wagners » Walkurenritt ».
Han ger mig allt, allt.
bara jag tager honom under hakan.
» Fruarna Anna Norries och Ina Langes soaréer i onsdags och i dag, hvilka motsetts med lifligt » Curra!
För en enda gång tala allvar- intresse, få vi omnämna i nästa nummer.
samt, jag besvär dig!
Det gäller mer än du Förestående konserter.
Om söndag gifver hr anar. » Albert Lindström orgelkonsert i Jakobs kyrka med » Ni kan ej tro, hvad han är gränslöst biträde af fruarna Edling och Lang m. fl.
— På tisdag konserterar fröken Karin Weber i Veten- svartsjuk.
» fortsatte hon, utan att låtsas skapsakademien.
Samma dag violoncellvirtuosen om detta lilla, vältaliga — ' du '.
» Och så Georg Schnéevoigt i Musikaliska akademien.
— Torsdagen den 17 dennes gifver den kända nor- fordrande sen.
Han vill hafva mig allde- ska pianisten fru Agathe Backer-Gröndahl konsert les ensam för sig flere.
flere timmar o m i Musikaliska akademiens stora sal med biträde dagen.
Och lämnar jag honom för sig själf af fru Dagmar Möller.
Programmet upptager bara en endaste dag, så får jag nog min- uteslutande kompositioner af konsertgifvarinnan.
sann lida för det, och det dröjer om, in- En konsert af alldeles särskildt intresse gifves tisdagen den 22 dennes af hofkapellmästaren nan han blir god igen. » Richard Henneberg med biträde af fru Östberg, » Man vet aldrig, o m ni skämtar eller hrr Elmblad och Forsell samt k. hofkapellet.
är allvarsam, m:lle Curra, » sade han ner- Vid denna konsert utföras sång- och orkester- vöst.
nummer ur ej mindre än elfva Wagner-operor.
» När jag skämtar, då menar jag alltid allvarsamt, » sade bon och såg på sned på * honom under detta fladdrande virrvarr af 4 T \ nh VUll D-il, i a r i a r LliXjV LXJL LCI u I t RAM rotas af ' f a r t y g o c h Aktiebolaget Desinfectio: b 0 8 t ä d e r a l l t p å s t ä l l e t u t a n.
- bortförande af möbler.
— Kontor: Brunkebergsgatan 3 B.
Tel. 74!
IDUN 360 kopparguld, som gnistrade öfver hennes panna.
» Nu skämtar jag.
» » Min man är så gammal, så gammal, » fortsatte hon.
» Men han är min stolthet ... min man, min äkta man. » Och hon lät sig glida ned på soffan och blef så sittan- de med armbågarna på b o r d e t.
» Så gam- mal som han är, kan ni naturligtvis för- stå, att han är ömtålig.
Han tål inte fukt, inte alls.
Han blir genast sjuk, o m fönstret står uppe.
Och att ligga i ett oeldadt rum skulle kunna taga lifvet af honom.
Han har sin egen doktor, som bor i Paris.
Sist for jag dit den långa vägen bara för min mans skull.
• — Min man måste undergå en riktig kur, ser ni.
Det var ett inre fel.