Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid förslagets upprättande, i hvad det rörer nämnde § och dem, som dermed hafva gemenskap, har jag isynnerhet åberopat den stora olikheten mellan bevillnings-procenten af tjenstemän och löntagare med flere, emot borgarens, och dervid ansett det vara med ali rättsprincip öfverensstämmande, att hvad den ene stats-borgaren eller samhällsledamoten, under hvilken benämning som helst, oundgängligen tarfvar att tillfredsställa lifvets forsla behof, bör vara lika och så lindrigt som möjligt beskattad t, på det lian må veta värdera det skydd, han säges njuta af samhällsskicket och den trefnad, som deraf blir en följd.
Jag har visserligen medgifvit, hvad länge yrkats, att de tärande medlemmarne i samhället borde vara befriade från denna slags löneafgift, men då statens behof icke medgifva det, och äfven de måste beskattas, måste de äfven komma i jemförelse med öfrige skattdragande undersåtare, helst deras bergning, den må utgöras af 200 R:dr eller 3,000 och deröfver, alltid är säker, då borgarens deremot är underkastad många skiften och för de fleste ganska osäker.
Under åberopande af 30 års tillämpning såsom uppbördsman af under tiden gällande Bevillnings-Stadgar, har jag trott mig hemta den erfarenheten, att TaxeringsComiteerne, vid påförandet af borgares afgifter och jemförelsen med andre skattskyldiges, stannat i en viss villrådighet, isynnerhet då 2:ne eller flere personer förekommit, hvilkas lefnadsomsländigheler kunnat på ed och sam - Bevillnings-Ulskottets Betänkande, N.-o 12.
53 vele anses lita och hvarvid jag må nämna 500 eller 1,000 R:dr, hvilka belopp lättast ligga inom Comiteens bedömande och svårligen tunna hvarten af Ijenstemannen eller borga ten förligas.
Den förre uppgifver sin lön på slat, har inga sportler att uppgifva, icke eller sådane, att cle tunna förtigas, då den senare, som säteri iita mödosamt förvärfvat sina 500 eller 1,000 R:dr, men vet, att han får betala 20 eller 29 R:dr mera, nedsätter sin uppgift till ett belopp, hvars afgift någorlunda motsvarar den förres, dels för att begagna uti författningen tillåtna afdrag, dels för det lian anser sin svett och möda ej böra högre bestatlas, än den andras, och då måste Taxeringsmännens ed och samvete tomma i en viss icte behaglig collision, såväl med grunderne för vår Bevillnings-Förordning, som med allmänna Lagens stadgande: att ej lägga stalt och tunga på Kongl. Maj:ts undersåtare.
Följden af denna olikhet i procenten och beställningen blifver emedlertid säkrast den, att den nybörjande, skuldsatta, och ännu inom medelmåttan med sin rörelse stadda borgaren, hvars inkomst för året så lätt ligger inom Taxeringsmännens omdömesförmåga, får, på deras ed och samvete, betala den yttersta skarfven med förutnämnde förhöjning, emot sin vederlike i inkomster, lefnads- och andra omständigheter, men om detta blir händelsen med dem, som räkna större och största inkomsterne, derom må vi vädja tillden nyss åberopade eden och samvetet.
Härifrån torde vi äfven hemta anledningen lili de förebråelser, som göras borgaren om ovigtig uppgift af sin behållna inkomst, och de oförtrutna bemödanden, Taxeriugs-Comiteerne hafva osparda att på sin ed och samvete leta sig fram till en inkomst hos den man misstror, om en ärlig uppgift, och således blottställas för obehaget att gissningsvis taxeras — jag vill ej säga — någon gång kanske inqvisitorisk afgöra, hvad den skatlskyldige borgaren kan eller tål betala; och hvarföre har man gjort, en så betydlig skillnad i procenten de skattdragande emellan?
har det skett för osäkerheten att bedöma borgarens inkomster och i följd deraf misstroende till hans uppgift, och af omöjligheten för tjestemannen att fördölja något af sina inkomster, vare sig ordina!ie edler extraordinarie.
Då har man ju redan på förhand, genom den för stora skillnaden i procenten, låtit' borgaren plikta, till och med pantat sig sjelf för böterne, och det för ett brott, arn man tvungit honom att begå, och för misstankan, att han skulle begå.
Har skillnaden åter tillkommit på de skäl, jag äfven medgifver, att tjensteinannen och löntagaren, då han såsom en lärande medlem i samhället bordt, men, för behofvet skull, ej kan undgå denna beskattning, bör så mycket som möjligt lindras, helst han, olik borgaren, ej kan dölja sin i stat gifna lön och inkomster, och således 54 BeviTlnings-TJl,skot lots Betänkande, N\o 12 ej misstänkas för sin uppgift, då hade dessa vigliga motiv, för den betydliga skillnaden, bordt genom en.serskild § i Föifattningen, eller bland undantagen från bevillningen antydas, hvarigenom de skattdragande och äfven Taxeringsmännen, hvaribland —• man måste antaga det — största delen ej känna detta talio legis, och således ej begripa, hvarföre den ena undersåten skall så olika beskattas, baft en okunnighet och villrådighet mindre att besegra, och den beställsam ma afvundsamhelen ett vapen mindre emot vänner och medbroder.
Härvid må jag förtiga, hvad likväl af ingen kan motsägas, sorn försökt det, obehaget att såsom ledamot deltaga i Bevill ni n gs-T axelin gs-Com i le och tillämpningen af dess olikheter, vådan att genom en godtycklig, ofta på gissningar och origtiga afvundsamma meddelanden, beskatta och uppskatta äfven husliga inre förhållanden, och deri ovilja, sorn deraf oftast hillver en följd och smältande att hafva ådragit sig för den, sorn älskar friden och ett samvetsgrant uppfyllande af sitt Taxeringsmannakail.
Dessa följder, allmänt kända och erkända, visa sig äfven vid Comiteernes organiserande, och behöfva ej vidare omröras.
I afseende på den omtalade ofelbarheten af tjenslemäns och löntagares uppgifter, och hemställande, huruvida äfven de äro fredade från den misstanka, Borgaren rättvist elier icke ådragit sig, må jag fästa uppmärksamheten på de löner, som uppbäras i persedlar, vare sig iudeldla uti vissa räntor eller efter conventioner och de, som till en icke ringa del, ofta hnfvudsakligast, bestå uti sporliar, i lag eller efter häfd godkända.
De förra uppgifvas och taxeras efter åsatt markegångs värde, roen realiseras ofta lill innehafva rens lbrmon efter ett gångbart pris, sorn vid vissa conjuncturer, efter olika orter, forhållanden och industri, medföra en icke obetydlig tillökning, som likväl undgår beskattning, och hvad de senare beträffar, vädjar jag till hvar och en, som selat ledamot uti Taxerings-Comiteerne, så i städet ne sorn på landet, om ej sådane löntagares extraordinarie inkomster rätt ofta vaiit till uppgiften misstrodda oell blifvit utan klagomål förhöjda, ofta förbisedda, såsom icke underkastade den minsta con troll och tillkomma så enskildt, så hemlighetsfullt, att misstankan icke ens- kunnat ana dem'.
Ofelbarheten tyckes således icke vara så absolut, sorn man tror och påstår, och borgaren just ensam bör misstänkas oeh straffas.
Desse uppräknade följder af den så skiljagtige bevillningsprocenten och deras menliga inverkan på förtroendet medborgare emellan, denna rubbning i samhälsskiekets ömtåligaste förhållanden, ändtligen delta skråmässiga sätt att utöfva en bland Rikets Ständers friaste, ömtåligaste rättigheter att sig sjelfva beskatta, hade, jag vågar åtminstone tro det, varit, Bkvilliiiiigs-Utskottets Betänkande, N.-o 12'.
55) om ej alldeles undanröjda, åtminstone i flere afseenden hafna, genom den af mig foreslagne billiga jemkningen, och hvad säkrast kan föreses, hade den af hvarje rättänkande önskade, af mig så alfvarligt sökta, medfört folden fattige och skuldsatte och för den inom medelmåttan oftast trefligaste, talrikaste delen al Borgerskapet, en lindring i bördan, som de bäst behöfva och dessa således undgått, att med den yttersta skarfven af sin med dagligt bekymmer och rastlös verksamhet ärligt förvärfvade och lika ärligt uppgifna lilla behållning till ett tarfligt uppehälle, offra på rikedomens och öfverflödets, hvars rökverk göra uppgiSterne så otydliga, ofta skymda altare; och i en tid — denna nymodets — dä man så högt ordar om borgarens fördelar framför andra, 0111 haus förmoner såsom stadsbo, skördarne af hans jord, då man af lutter liberalitet söker fråntaga honom allt, hvad hittills lättat för honom möjligheten att bära bevillnings- och oräkneliga, för mångå okända, andia bördor, och med ett ord dessa så ofta upprepade förmoner, så vill man ändå bibehålla honom uti ett så ojemnt deltagande uti statsbidragen, utan att på minsta sätt erkänna de uppoffringar, hail redan gjort af fordna förmoner och ännu måste ofrivilligt göra, för att tillfredsställa nyhetens lockande behof och lidens kraf, som det heter, föranledt af ställningar och förhållanden!
Slutligen och hvad de tabeller och sammandrag beträffar, som skulle bevisa, att Borgerskapet skattar för litet, så borde man först hafva uttalat ett maximum, eller åtminstone ett minimum, hvarunder det ej fick gå, innan man kunde säga, att hvad nu utgöres, är för litet, och dessutom upplaga dessa tabeller icke alla de onera, Borgerskapet får under oräkneliga benämningar utgöra i och för sin rörelse och städernes upprätthållande.
De skördar åter, som borgaren bemtar af den så mycket afvundade donerade stadsjord» ti, äro äfven väl betaldta, ty på den får han arbeta lika, som landt mannen, för a tt så och sedan skörda , och unde» håller dessutom folden båtsmän, skjutsen, vägar och broar, löner till presterskapet m. m., och sist då man tror det ej vara honom värdigt att söka den billiga jemkningen i brist på hederskänsla, så må den, som deraf anser sig hafva något öfverskott, gerna transportera på någon annan» sitt öfverflöd, då det säkert tacksamt skall emottaga*.” Härmed förenade sig Herr Norin.
Johannes Johansson från Götheborgs och Bohus Län, sinders Nordmark från Westerbottens
Län, Anders Larsson från Westerås Län, Jonas Johansson från Jönköpings Länr Johannes Andersson från Skaraborgs Län, Bevillnings-Utskotlcts Betänkande^ JVio 12.
Johan Olsson från Stockholms Län, Lars Larsson från Elfsborgs Län, Pehr Pehrsson från Örebro Län, Didric Weström från Kopparbergs
Län: ”Emot Höglofl.
Bevillnings-Utskottets faltacle beslut, i fråga om afskaffande af den i Irsta Art. af nu gällande Bevillnings-Förordning bestämda personliga skyddsafgift, få vi oss reservera: Kongl. Majit har, vid Riksdagens öppnande, Nådigst meddelat Ständerna den underrättelse, att minskning i de nuvarande skattebördorne kunde ega rum, och att ansenlige öfverskott af statsintrader från föregående åren finnas reserverade.
Då således en önskad och af behofvet påkallad lindring i utskylder är lofvad, och vi böra tro, att denna lindring verkligen kommer att ega rum, anse vi, att den bör i första rummet träffa den sämst lottade medlemmen i samhället, hvilket mål vi jemväl tro säkrast vinnes genom l:sta Artikelns bevilinings borttagande; enär denna afgift är till sin beskaffenhet den mest obilliga, såsom pålagd hvarje samhällsmedlem, öm han än icke eger mer än sin blotta arbetskraft och ofta med största svårighet kati förtjena, hvad han oundgängligen för sitt lifsuppehälle behöfver, då deremot millionären i sitt öfverflöd för sin person, genom ifrågavarande afgift, icke vore träffad med högre bevillning, än den fattigaste, ehuru han ovilkorligen måste anses böra i långt vidsträcktare mon bidraga lill statens bestånd; på dessa grunder och då, enligt vår orubbliga öfvertygelse, hvarje skatt bör utgöras, i anseende till hvars och ens mer eller mindre förmögenhet, hafva vi bestridt det af Utskottet fattade beslut, och underställa vördsamt Rikets Högloft.
Ständer denna vår reservation mot samma beslut till vidare pröfning.” Lars Larsson från Elfsborgs Län: "Staden Borås, hvilken led genom eldsvåda för omkring 13 å 14 är sedan, har fortfarande njutit så betydliga förmoner från staten, att en hvar icke utan skäl kan anse tiden vara inne att upphöra med serskilde uppoffringar,. i och för brandskadan; icke destomindre har Utskottets majoritet tillerkänt Borås invånare att än ytterligare tillgodonjuta samma lindring uti krono-utskylderne, som föregående Ständer beviljat.
Deremot är en dylik förmon afstyrkt för Wenersborgs invånare, hvilken stad för blott fem år sedan totalt ödelädes.
Detta samhälle torde destoheldre varit i behof att ännu någon tid vinna lindring uti sina utskylder, som förlägenheten af den allmänna skuldsättningen från denna tid måst låta känna sin verkan, sedan räntor och afbetalning vidtaga.
Det är således mindre för att missunna den frikostighet, hvarmed Utskottet benäget - Bevillnings-Utskottets Betankande, N:o 12. 57 get gynnat Borås, som fastmer att klandra det inconseqventa i handlingssättet mot Wenersborgs invånare, som jag anmäler min reservation.” Jon Olsson från Gefleborgs Län: ”Emot Utskottets, med en rösts pluralitet, fattade beslut om centonalens upphörande, har jag anmält min reservation, och får derföre framlägga följande skäl:
Jag skulle visserligen helst önska, att ingen afgift af lön, under någon rubrik, erlades.
Om staten till dess tjenstemän endast erlade den lön, som desse verkligen ansåges förtjena, så hvarken kunde eller borde staten återfordra något deraf.
Jag kan för min del icke betrakta det närvarande förhållandet annorlunda än såsom att staten missräknat sig vid liqviden med dessa tjenstemän, så att dessa kommit att erhålla mera, än hvad de förtjenat, hvarföre staten måste söka rättelse, för att återfå hvad den genom missräkningen förlorat; och såmedelst gifva löntagare ett falskt skäl till den föreställningen, att äfven de i märklig nion bidraga till statsbehofvens fyllande.
Men då ett sådant förhållande, nemligen att bevillning af löner skulle erläggas, en gång inträdt, så måste hvarje del, sorn man af denna bevillning borttager, anses såsom en tillökning i lönerne, och följagtligen det beslut, som Utskottet nu fattat, innebära det samma som att hafva beviljat ett löneanslag till en del Statens Embetsman, hvilket, enligt inom Utskottet meddelad upplysning, uppgår till omkring 40,000 R:dr årligen.
Om en del af de mindre lönte Tjenstemännen varit i behof af denna lättnad, så har den, efter min öfvertygelse, ingalunda varit behöflig för de bättre lönte, hvilka denna afgift tyngst drabbat, enär den utgått med en procent af lönebeloppet.
I händelse stats-utgifterne icke kunde betäckas, utan en förhöjd bevillning å synbar förmögenhet, så skulle större delen af denna summa komma att drabba jordbruket.
Och jag vågar hemställa till hvarje medlem af Riks-Stånden, som varseblifvit den yppighet och flärd, hvarmed en stor del af Embetsmännen omgifver sig, och som derjemte besökt
Landsorterne och tagit en närmare kännedom om det elände och den fattigdom, som, nästan allestädes, råder ibland allmogen, hvaraf man skall finna en stor del, som, oagtadt en oupphörlig arbetsansträngning, icke ens eger det nödvändigaste af lifvets behof, hvilkendera är i större behof af lindring uti skattebidragen, jordbruket eller Embetsmännen?
Att öka fördelarne för Tjenstemännen, och lägga tyngre bördor på de arbetande och närande classerne, skall dessutom, i min tanka, endast leda derhän att locka ännu en Bilt, till R, St, Prot. 1840. 5 Sami. 4 Afd, 6 Hafi, 8 58 Bevillnings-Utskoltets Betänkande} N'-o 12. mängd personer ifrån de närande yrkena, in på den bana, der han kan hoppas inträde uti statens tjenst.” Emot beslutet om
Centonalens upphörande reserverade sig jemväl: Ephraim, Larsson från Elfsborgs Län, Johannes Andersson från Skaraborgs Län, Jonas Johansson från Jönköpings Län, Anders Larsson från Westerås Län, Lars Larsson från Elfsborgs Län, Didrik Weström från St.
Län, Pehr Pehrsson från Örebro Län, Lars Pettersson från Blekinge Län, Johannes Johansson från Götheborgs och Bohus Län, Anders Nordmark från Westerbottens
Län samt J. O. Widegren från Östergöthlands Län.
Johannes Andersson från Skaraborgs Län: ”Med stöd af 37 § Riksdags-Ordningen i dess 2:a moriient, som tydligen föreskrifver, att detta Höglofl.
Utskott ej tillkommer att väcka frågor till afgörande i Rikets Ständers plena, eller att upptaga andra ämnen, än de från plena remitterade, nödgas jag mot beslutet om vidare förlängning af den förmon, som Borås stads invånare, jemlikt 168 § af nu gällande Bevillnings-Stadga, dem lillerkännes, mig reservera.
Utom hvad Grundlagen föreskrifver, synes det, att då Boiås stads invånare under 18 års förlopp tillgodonjutit befrielse, tiden vore inne att afskaffa dessa undantagslagar.”
Härmed förenade sig Anders Nordmark från Westerbottens
Län och L.ars Pettersson från Blekinge Län. STOCKHOLM.
Hellsten> 1840.
Bil. till Bevillnings-Vtskottets Betänkande, 2V.o 12. 1 N:o 12.
Ank. till Exp. Vtsk. den 1 Maj , kl. Q f m.
Personlig skyddsafgift. ’ §. 1.
Erlägges af alla inom Sveriges Rike i mantalslängd skattskrifne personer, utan afseende på stånd eller förmögenhet.
Af hvarje mansperson, från och med fyllda 18 till och med fyllda 60 år.
Af hvarje qvinna, från och med fyllda 18 till och med fyllda 60 år.
Denna afgift fortfar att årligen utgå äfven efter fyllda 60 år af alla dem, hvilka utaf tjenst eller rörelse, eller genom undantags-beting vid afhandlingar om öfverlåtelse af egendom, ega en årlig inkomst af 100 R:dr, äfvensom af dem, hvilka efter 2:dra Art. utgöra bevillning för fast egendom af öfver 100 Rrdrs värde.
Afgift af lön, egendom och rörelse, m. m. Af Embets- och Tjenstemän samt Betjente, m. Jl. §. 2.
Alla Embets-och Tjenstemän samt Betjente, af Hof-, Civil-, Minister-, Militär- och Ecclesiastik-Staterne, äfvensom vid öfrige allmänna Verk, privilegierade Bolag och Inrättningar, af hvad beskaffenhet de vara må, i städerna och på landet, skola för den sammanräknade lön, de af en eller flere tjenster åtnjuta, antingen i penningar, utan afseende derpå, att den fond, hvaraf anslaget skett, kunde vara med bevillnings-afgift belagd, kronotionde, spanmål från Kronans magasiner, indeldte hemmansräntor, anslagen åker och äng, eller andra sådana lägenheter, erlägga: af alla löner, som öfverstiga 200 till och med 300
R:dr, en afgift af 2 R:dr 300 ... . 400 3 „ 400 ... . 500 5 „ Bih. till R. S. Fröt.
1840I S Sami. 1 Afd. 7:de Häftet.
I 2 Bil. till Bevillnings-U tskottcts Betänkande, N:0 12. 500 . . . . 600 . . . ... 7 99 600 .... 700 .. . ... 10 99 700 .... 800 .. . ... 13 99 800 .... 900 .. . ... 17 99 900 .... 1,000 . . . ... 21 99 1,000 ....
1,100 . . . . . . 26 99 1,100 .... 1,200 . . . ... 32 99 samt af alla löner derutöfver tre för hundrade ; kommande den lön, som är indeldt eller utgår i spanmål eller andra persedlar, att förvandlas i penningar, efter den för orten, der lönen utgår, näst före taxeringen satte markegång.
Vid beräkning af bevillning för löntagares bestämda inkomst, måga inga andra afdrag ega rum, än de, som finnas upptagna i 145 §. af denna stadga; äfvensom en Embets- och Tjenstemans bela påräknade inkomst för året skall till bevillning taxeras; men om nämnde inkomst sedermera icke till bela beloppet utfaller, må rättelse uti debiteringen eller restitution, derest afgiften blifvit erlagd, i laga ordning ega rum.
Collectörer vid Kongl.
Nummer-Lotteriet, i händelse det kommer att fortfara, erlägga bevillning af deras inkomst i lika förhållande, som för embets- och Tjenstemän är faststäldt, och skall beloppet af den för det föregående året uppburne provision, genom bevis från Lotteriets Hufvud-Contor, styrkas.
Ofvanstående bevillnings-grunder gälla således äfven: för Ecclesiastik-staten och dertill hörande betjente, organister och klockare på landet och i städerne, i anseende till tionde och öfrige rättigheter af församlingarne, löner och lönings-tillökningar i penningar eller hemmansräntor, vederlag, förläningar och andra inkomster, som i och för tjensten verkligen åtnjutas, hvarunder äfven begripes för ordinarie Capelianer den inkomst de, efter slutad och behörigen fastställd öfverenskommelse, njuta af Kyrkoherdarne, hvilka sistnämnde derföre ega att berörde utgift från sina egna inkomster afdraga; för Academie-, Gymnasii- och Skol-staterna, Domkyrko-sysslomän, Kyrko-inspeetorer, m. fl.; för städernas Magistrater samt öfrige Tjenstemän och Betjente; för dem, som åtnjuta pensioner, gratialer och benådningar, hvilka utgå efter stat, eller af allmänna medel; Bil. till Bevillnings-Utskottets Betänkande j N.o 12. 5 för qvinna, som njuter lön eller annan inkomst, så ock pension, gratial eller nådegåfva af allmänna medel, med de undantag för dessa sista t vänne punkter, som i 145 §. intagne äro. §. 3.
Till förekommande af misstag och på det Statens inkomst må med säkerhet kunna påräknas, skall hvarje ordinarie Embets- och Tjensteman, ritan afseende å hvad dess medhjelpare eller vicarie må åtnjuta, oafkortadt erlägga bevillning för alla tjensten åtföljande löneförmoner; hvaremot medbjelparens eller vicariens löneinkomst befrias från bevillning. §. 4.
Beloppet deraf skall på det sätt uppgifvas, att hvad efter Stat utgår, derifrån icke undantagne löner, pensioner och arfvoden å Minister-Staten, eller af Convoy-Cassan, ehvad dit hörande Embetsman vistas in- eller utrikes, äfvensom tingsgästnings-penningar, uppföras såsom ordinarie inkomst, men hushyror och värdet af fria husrum så väl i Kronans som andra publika byggnader i städerna, inqvarterings-penningar, extra arfvoden, tractamenten för tillfälliga tjensteförrättningar (på vanliga tjenstgöringsorter), compagnie-re veimer, procenter, remisslage, expeditionslösen, permitteringsersättning och andra sportlar, hvilka under serskilda rubriker summariskt uppgifvas, sammanföras under titel: ”Extra ordinarie inkomst,” hvilken senare beräknas efter det belopp, hvartill den året förut uppgått.
För all den inkomst, som uppbäres af Tjenstemän, i följd af enskilda uppdrag, utan att omedelbart vara föranledd af Stat, Expeditions-taxa eller serskild bestämmelse, eller i ovilkorlig följd af innehafvande tjenstebefattning, utgöres enahanda bevillning, som andra personer, enligt i denna stadga föreskrifna grunder, för dylik inkomst böra erlägga. §. 5.
För alla Ecclesiastike Embets- och Tjenstemän beräknas taxerings-året från den 1 Maj det år, taxeringen sker, till samma tid påföljande år. §. 6.
Boställen och på lön anslagne annex-, mensal- och stomhemman, samt 4 Bil. till Bevillnings-Utskottets Betänkandej N.o 12. de under Ecclesiastik-, Civil- och Militär-boställen lydande hemman och lägenheter skola, lika med andra hemman', till deras värden uppskattas, och den deraf till fyra procent beräknade inkomst tilläggas innehafvarens öfriga lönings-förmoner, och bevillning efter redan stadgad grund påföras, med iagttagande, att, då bevillningen utgått af boställs-värdet, den indeldta boställs-räntan från löneberäkningen försvinner. §. 7. Patroni-Ecclesiarum i Skåne, Halland och Bohus Län, sorn njuta spanmål af krono- eller kyrkotionde, betala 5 procent af spanmålens värde, uträknadt efter den för orten, der spanmålen utgår, näst före taxeringen satte markegång.
Lika afgift erlägges ock af den kyrkorna i dessa orter tillhörande tionde, som ej är på lön eller till andra bestämda ordinarie utgifter anslagen, och uträknas värdet på nyssnämnde sätt; äfvensom af Domkyrkorna i Riket, för deras inkomster i spanmåi eller hemmans-räntor, sedan derifrån blifvit afräknade endast sådana, efter serskild stat utgående löner, för hvilka innehafvärne, efter denna artikels ofvanstående §§., till det belopp förut stadgadt är, bevillning erlägga.
Bevillning af Stciderne. §• 8.
Handlande, Skepps-redare samt egare af Skeppsvarf och Fabriker taxeras och utgöra Bevillning, i förhållande till deras vilkor och rörelse, med fern för hundrade af den inkomst, de under nästföregående året njutit.
Endast aflöning för verklige arbetare och arbetskostnad samt bevislige förluster, i och och för sjelfva rörelsen eller handteringen, fä derå afräknas. §. 9.
För Ångfartyg betalas
Bevillning efter fem för hundradet af behållna inkomsten, inberäknad Lästetals-afgiften, men för restaurationen eller näringen utgöres skatt, efter de härvid i allmänhet gällande grunder.
Bil. till Bevillnings-Ulskottets Betänkande, N.-o 12. 5 §• 10.
Efter denna Artikel må Bevillning icke påföras Handlande, Skepps-redaro egare af Skeppsvarf och Fabriker med flere under nedanstående belopp, nemligen:
Grosshandlare, Mäklare, Skepps-clarerare och Apothekare . . R:dr 30 Andre Handlande 20 Egare af Skeppsvarf, Fabriker och Manufacturier *15 Skepps-redare för hvarje egande läst —■ b. I första Glassens Städer.
Handlande, Mäklare, Skepps-clarerare och Apothekare 20: •— Egare af Skeppsvarf, Fabriker och Manufacturier 15: — Skepps-redare för hvarje egande läst — 7, I andra Classens Städer.
Handlande, Mäklare, Skepps-clarerare och Apothekare ..... 16: 32.
Egare af Skeppsvarf, Fabriker och Manufacturier 13: 16.