Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
SkråAmbeten hittills tillagde myndighet kan umbäras, och, jemte deras nuvarande organisation, bör upphåfvas, samt att det ordnande af Näringarne inom Ståderne , som ändock kan blifva behöflig!, bär innefattas i nya, efter nuvarande tidsförhållanden lämpade Handtverkeri- och HandelsReglementen, utgående från de hufvudgrunder, att stadgad ålder och bepröfvad skicklighet utgöra egentliga vilkoren för inträdet bland Stådernes sjelfslåndigc Näringsidkare, och att en utväg till slikt inträde derföre bör öppnas äfven för dem, sora iek# genomgått de hittills vanlige lårogradernef 22 LngUtskattets Betdnhndeti, Af icke alldeles enahanda beskaffenhet har frågan, huruvida gråusorne emellan Landt- och Stadsmanna-lNäringar skulle upphora, samt de sistnämnde, eller Handel och Handtverk, äfven på Landet få idkas , förekommit Utskotten»
En sådan frihet har i flere af de gjorde Molionerne, och jemväl vid föregående Riksdagar, blifvit påyrkad, och den naturliga rättigheten, att hvar som heldst obehindrad använda egande skicklighet och arbetsförmåga , samt efter eget val bestämma sättet till sitt årliga försörjande, till grund derföre åberopad.
Utskotten hafva likväl bordt ihågkomma , att fråga här icke år att ordna en ny Stats och dess medlemmars förhållanden efter råttsenliga grundsatser; utan att efter tidens kraf reformera äldre institutioner, i afseende på hvilka det år nödigt alt tillse , huruvida något contract ligger till grund för det nuvarande förhållandet; ty en med stod af Samhållscantract på god tro forvårfvad rätt, måste vara lika helig, som den naturliga år, intill dess den genom Samhållseontract afsåges.
Utskotten hafva förut yttrat sin öfvertygelse, att Skrå- och Handelsordningarne, det år de Författningar, som bestämma såttet till inträde i Nåringarne och till deras idkande inom Ståder»e, innefatta, icke Privilegier, utan Reglementariska Stadganden, som efter förändrade omständigheter kunna åndras eller upphåfvas; mea LngUtskotttts Betänkanden. 2g IJlskotten kunna icke hysa enahanda tanka i afseende på de forfattningar, som bestämma Slä— dernes uteslutande rätt till idkande af vissa Näringar.
Ståderne, emellan hvilkas och Landtmannens yrken allt ifrån aldre tider skillnad blifvit gjord, åro ostridigt privilegierade på desse Näringar och vid samma rättighet tryggade; genom Kongl.
Försäkringen den 20 Februarii 1789, hvilken vid 1809 års Regementsförändring och genom de deraf härledde nya constitulionella förhållanden icke kan anses undanröjd, utan tvärtom genom Regerir.gsFormens né §, bekräftad, samt icke eller blifvit rubbad genom ofvannämnda concessioner, de der endast bestämma en allmän rättighet till inträde i Borgerliga Näringar, det år, till Näringar i Stådertie, sä vida begreppet af
Stad alltid varit förenadt med begreppet af Borgare.
Sjelfva Borgerskapets organisation, såsom Utgörande en del af representationen, synes icka heller stå tillsamman med en fullkomlig sammanblandning af Landt- och Stadsmanna-Näringar, emedan en oinskränkt tillåtelse för Näringsidkare att fa drifva Handel och Handtverk på Landet, med lika utskylder till Staten , som de i Stad bosatte, men med befrielse från dem, som desse i och för Stådernes särskilde administration måste utgöra, möjligen och icke osannolikt skulle leda till en upplösning af de Städer, som icke 2'i LagViskottets B et dukande fh ega Sjöfart eller något eljest gynnande lage» samt derigenom och genom utflyttningar från Slåderne till Landet betvdcligen minska antalet af det egentliga Borgerskapet, så vida de å Landet bosatte Nåringsidkarne lossades från alla förbindelser till Slåderne och upphörde att i egenskap af Borgare anses.
Utskotten anse således, att en fullkomlig frihet att jemväl å Lan \ det, oberoende af Städerne , idka alla de Näringar, hvilka elter häfd och Författningar hittills varit såsom Stadsmanna-Näringar ansedde, icke kan annorlunda ån i sammanhang med en nu icke ifrågavarande förändring i grunderne för BorgareStåndets representation samt för Stådernes styrelse och dess aflöning, ega rum.
Detta utesluter dock hvarken ett närmare bestämmande af gränsen emellan Landt- och Stadsmanna nåringarne, eller sådane rnodificationtr i de derom hittills gällande Författningar, som till Landets och Städernas ömsesidiga fördel kunna ega rum.
Utskotten hafva nemligen trott sig finna, att Landtmannen, allt ifrån äldre tider tillbaka, egt rättighet att å Landet få antagne sådane Handtverkare, hvilkas biträde ofta år honom nödigt, och stundom behöfligt att skyndesamt erhålla: att vid bestämmande af desse såkallade Gerningsmåns antal, genom Kongl. Brefvet den 23 Junii 1802, anledning blifvit gifven till tillökning - 1/igViskottett Iittånhanden. 25 Piening deruti, i den mån sårskilde omständigheter dertill föranledde : att allmänna lagens stadgande i 4 Cap. 5 §.
Handels-Balken innebär, det inhemska råämnen skulle få i handtverkshus å landet förarbetas: att, genom den allmänna inskränkning i Handtverkeriers förläggande på landet, som, sådant oaktadt, egt rum, binder yppats att i detta afseende begagna de för vissa Handtverkerier ijenliga lågenheter, som å landet funnits men i slåderne saknats : att, om det å ena sidan år af nytta jemväl för landet, det äfven de mindre ståderne bibehållas såsom föreningspuneter för afsättning och uppköp, Ståderne å andra sidan icke skulle förlora dervid, om sådane Handtverk, till hvilka tjenlige lågenheter eller hugade idkare ej finnas inom deras område, blefvo drifne på Landet, så vida nemligen idkarne genom utskylders erläggande bidx-ogo till upprätthållande af styrelsen och förvaltningen i närmaste Stad , under hvilken de såsom Borgare ansågos höra: och ändteligen att då syftningen till en fri utveckling af krafter och verksamhet och till missnöje med alla ceco-! nomiska tvångsband, långe i verkställigheten föranledi till en fördragsamhet med obehöriges intrång i Nåringarne, genom hvilken Ståderne och deras Näringsidkare varit blottställde för mycken medtäflan, utan att i samma mån underslöd Lagt]t skottets JBetänkanden.
II £ 26 LigUtskotttts BttÅnkandéii, jas med några bidrag af utskylder, det synes mest förenligt med Stådernes fördel, att delta oregelbundna förhållande, mot hvilket, såsom af tidslynnet understödt, man förgåfves i längden bjuder
Författningarnes värn, ordnas på ett sått, som gör en hvar Näringsidkare, i mån af sin rörelse, lika skattskyldig, samt såmedelst tillskyndar
Städ erne inkomster, och som, då det således underlättar tillfället för en hvar att lagligen förvärfva rättighet till Näringars idkande, undanrödjer all betänklighet att från intrång deri afhålla dem, hvilka icke begagnat ett sådant tillfälle, utan, genom Nåringarnes idkande utan anmälan eller tillstånd, förnärma både de skattskyldige Näringsidkarne och Staten.
Utskotten, som, hvad Handeln angår, an-, sett den redan lemnade tillåtelsen för Landtmannen till fri Spannemåls- och Victualie-handel samt afsättning af egen och grannars afvel och slöjder göra tillfyllest, heldst om dertill kommer ett bestämdt förklarande, att under nämnde frihet förstås alla Landtmanna-Producter och tillverkningar, så att deras föryttring i Städer eller på marknader icke må af någre specielle deremot stridande Författningar hindras,' samt för sin del icke trott någon Handel med köpmanna - varor vara å Landet behöflig, eller »ytlig, hafva, hvad Handtverkerierne angar, dels ansett ett närmare bestämmande af Gerning*- LagVtsliOttets Eetlinkandett', if mån på Landet böra på ofvannåmnde grande?
ega ram, för att derefter utesluta bebofvet af tillfållige tillökningar eller undantag, dels oak, tned bibehållande skillnaden emellan Landt- och Stadsmanna-Näringar samt af Borgareråtten, såsom vilkor för de sednares idkande, trott en utvåg bora öppnas att, under sådant vilkor, jemväl på Landet få idka dem, då tjenligc lågenlreter sig dertill erbjuda, dels ändteligen, sedan ej mindre inträdet i Nåringarne blifvit undeidåttadt,' ån ett ökadt tillfälle till deras idkande jemväl å Landet beredt, ansett en strafflag blifva nödig för dem, som, försummande att förskaffa sig sådane rättigheter, ingripa i dem, hvilka andre lagligen förvärfvat.
Då detta ämnes behandling, i likhet med lagfrågor, ålagt Utskotten förbindelsen, attidetaille utarbeta de stadgande», för hvilka hufvudgrunderne nu blifvit föreslagne, erkänna Utskotten med tacksamhet den ledning, som dervid erhållits af de utaf Kongl. Majit Nådigst förordnade Committerades förslag, deraf ej allenast uppställningen, utan ock i många fall åsigterne och de deraf härledde föreskrifterne, blifvit begagnade i de förslag till förordning om Handtverkerierne, till författning om Gerningsmåns antagande på Landet och till Handelsordning, som Utskotten nu få till Riksens Högh Ständer öfverlemna, och i afseende hvarå det nu torde sS LagUtskottett Betänkande», rara i sin ordning att redovisa anledningarne sä
Val till afvikelserna från Committerades förslag, som till det afseende', Utskotten ansett sig böra göra eller icke göra å enskilde Motioner i åmnet.
Härvid förekommer: 1:0 Förordningen om Handtv erker ierne.
Vid den af Committerade föreslagne ingressen till denna Författning åro anmärkningar gjorde af Herrar Winbladh och Leffler.
Då uti denna egentligen skola antydas anledningarne, hvarföre en ny Författning i åmnet ansetts behöflig , och Utskotten derom hår ofvan tillkännagifva sina åsigter, anse Utskotten så mycket heldre öfverflödigt, att något särskildt förslag 1 afseende på samma redaction upprätta, som, i händelse berörde åsigter af Riksens Ständer gillas , och derjemte vinna Kongl. Maj:ts nådiga bifall , Kongl.
Majit lärer täckas i enlighet dermed besörja rcdactionen, som jemväl torde komma att innefatta, det denna Förordning år en följd af Kongl. Majits och Ständerncs samman-; stämmande beslut. I.
Artikeln af Committerades förslag, angår handtverks-ämbetens sammansättning och sammankomster.
Lika med de flere Riksdagsmän, som vid denna artikel gjort anmärkningar, hafva Utskotten trott sig finna , att genom handtverks - ämbetens bibehållande på sått i denna LagUtskottits Betankandeti. 2g artikel blifvit föreslaget, skulle en del af den fordna skråformen blifva qvarstående utan någon egentelig betydelse eller function, och sålunda ej kunna hafva annan följd, än att genom näringsidkares', ehuru icke tvungna, dock af författningen föranledda och troligen derigenom bibehållna deltagande i dessa föreningar onödigtvis upptaga deras lid och öka deras utgifter^ Utskotten hafva visserligen funnit det vara ohetaget för så vål näringsidkare, som alla andra medborgare, att sinsemellan ingå föreningar i hvad ändamål som heldst, så snart icke
Statens eller enskild medborgares rått derigenom för nära trådes; men Utskotten hafva derföre icke ansett föreningar, utan något bestämdt ändamål, böra blifva föremål för Författningarnes föreskrifter och anvisningar.
Deremot har det förekommit Utskotten, att om å ena sidan den myndighet och pröfningsrått, som lnilat hos Handtverkeriernes Skrä-ämbeten , stundom kunnat föranleda till en nog ensidig utöfning deraf, om någon gång desse Åmbeten mera afsett egen fördel af utesluten medtäflan, ån den allmänna af handtverkeriernes förkofran, skulle deremot en öfverflyttning af ämbetenas befattning på Städernes Magistrater, med rättighet och åliggande för desse, att i första hand taga befattning med handtverkeriernes alla angelägenheter, icke allenast för mycket upptaga desse ximbets - 5q Lagutskottets Betänkan/len'.. verks åt inånga andra vigtiga göromål egnad® lid, utan ock stundom förefalla fremmande för Magistrats-personernes insigter och erfarenhet,'
Pet är detta omedelbara beroende af Magistraterne, sorn flere af de Pdksdagsmän utaf Vållofl'1 BorgareStåndet, hvilka vid förslaget gjort anmärkningar, funnit så vidrigt och utmärkande så ringa förtroende till nåringsidkarnes egen in» sigt, omtanka och rättsinnighet; och åfven
Ut-» skotten förefaller, som vore det i en tid, då man ofta, och ej utan anledning, påyrkar ali osconomiska angelägenheter bast af enskilde mu» nieipal-inrättningar ordnas och besörjas, mindra Jåmpeligt att åt en ÅmhetsAutoritel uppdraga närmaste vården af handtverkeriernes så beskaf» fade, hittills af särskilde Gillen besörjde ange» lågenheter.
Utskotten hafva härvid trott sig fin-v na en medelväg, genom antagande af det huf» vudsakliga i Herr Lofflers. förslag, om inrättning af HandtverkeriSocieteter.
Då desse, samman» satte af olika näringars idkare, bland andre be-» fattningar äfven pröfva deras skicklighet, somt i nåringarne söka inträde, vinnes derigenom å ena sidan fördelen att denna pröfning år anför» trodd åt sakkunnige, och å den andra undvikes den ensidighet, som, efter hvad ofvanberörds år , vore att befara genom pröfningens öfverlem»ande endast åt idkarne af den näring, hvari inträde söktes, Nåringarncs idkande på ett sätt* £rtgUtskottets Betanknnden, 5r Sorn ledde till ömsesidig och allmän förkofran, Liefve ock såmedelst föremål för en mera sam-; Snanhållen omtanka.
Utskotten hafva på sådan grund , och med. stöd af deras förut yttrade mening om lämpeligheten af Skrå-inråttningarnes upplösning, i stål* let uti denna Artikel föreslagit, huru ofvannämnde HandtverksSocieteter skulle organiseras.
I sammanhang dermed hafva ock Utskotten trott sig åt Friherre Wrangels motion, angående en särskild anstalt lill slöjders exposition och för* säljning, höra lemna det afseende, dess ostridigt goda syftning förtjenar, då Utskotten föreslagit en uppmaning eller anvisning till berörde Societeter, att om sådane inrättningar besörja»
Derutöfver lärer Lagstiftningens åtgärd till deras befrämjande icke kunna sträckas, så vidt ej biträde skulle anslås af allmänna medel; och fett tillstyrkande häraf, om det ock lage inom gränsen för Utskottens befattning, skulle Utskotten anse bétånkeligt, då det i allmänhet visa* tig vara så föga ändamålsenligt, att inblanda
Sta^ ten i cecönomiska anstalter , samt nuvarande tids Sigtning tili industri och sjelfverksamhet synes löfva, att, om endast tvåhgsbanden lossas och ett för rörelsens liflighet oeh nåringarnes för* kofran gynnande Statshushållnings-syslem i allmänhet iagttages, af egen kraft framgå till det snål, man åsyftar att vinna; åberopande Utskot - 52 LngUtshottétt Betänknnätn. ten, 5 afseende på Friherre Wrangels derjemte gjorde framställning om indusiri-scholor, det utlåtande, som Stats- och EkonomiUtskotten i anledning af åtskilige andre i detta ämne gjorde motioner särskildt afgifva. II.
Artikeln om Lärlingar.
Utskotten, som icke i något fall trott sig bora, för beräkningen af materiel vinst» lemna utrymme åt möjliga, om ock osannolika, moraliska forhållanden , samt ansett egenskapen af näringsidkare, för så vida den åroskiljagtig från egenskapen af Borgare, jemväl hora innebära behörighet till representation eller deltagande i val till Representanter, hafva på sådan grund föreslagit den förändring; denna Artikels i §. att endast Christne Trosförvandter skola vara berättigade att ingå i de handtverk, om hvilka* idkande denna Artikel handlar.
Då Utskotten i allmänhet antagit den grundsats, att bepröfvad skicklighet bör utgöra enda och råtta grunden för fortkomst inom nåringarne » octi i sammanhang dermed ansett med frie medborgares rått att sins imellan träffa aftal, mest öfverensstämmande att så vål lärotid, som öfrige förhållanden emellan Mästare och Lärlingar genom contracter bestämmas, hafva Utskot» ten vid 2 §. uteslutit föreskriften om samma tids bestämmande till vissa år.
Efter dessa åsigter äro LngUtskottets Betänkande». 35 Sro ock föreskrifterne i denna Art. öfrige §. §, lämpade, oell, efter Utskottens tanka förenklade; men stadgandet, vid hvilken ålder Lärlingar måga till Gesäller antagas, halva Utskotten ansett lämpcligast kunna förekomma i 5 Art. som handlar om Gesäller.
I anledning af de uti EorgareStåndet gjorde anmärkningar hafva Utskotten ansett en viss pröfvotid vara nödig, innan Lärlingen anses som antagen oell såsom sådan hos Vederbörande anmåles.
För de fall , då något Contract emellan Mästare och Lärlingar icke år uppråttädt, hafva Utskotten ansett förhållandet dem emellan böra vara enahanda med det, som emellan Husbonde och Tjenstehjon eger rum, hvaraf äfven skulle, i de fall då Mästaren upptagit ett värnlöst barn under dess spädare ålder, följa den vidsträcktare rätt till dess biträde, som Fosterföräldrar i allmänhet enligt Tjenstehjons-stadgan tillkommer.
Den i första Art. föreslagne förändring, i följe af hvilken den, enligt Committerades förslag, Magistralerne tillkommande befattning i vissa fall skulle på HandtverksSocieteterne öfverflyitas, år jemväl i denna och nästföljande Artiklar tillämpad.
LagUtskottets Betänkatiden. lil §*é LagUtskoims Betänkande?!, lil Artikeln om Gesäller.
I följe af den ofta yttrade grundsatsen» atif antaga skicklighet och stadga såsom råtta hc-i Ståmmelsegrunderne får fortkomsten i Näringarne, hafva Utskotten ansett en hvar, som upp-' nått 18 års ålder och visar sig ega behörig skicklighet och god frågd, håra vara berättigad ratt till Gesäll antagas; men huruvida eftergift ■vid sårskildte tillfällen må ega rum i afseende på åldern, hafva meningarne varit delade, så •vida 2tnc Stånd ansett 16 år göra tillfyllest, i de fall då sällsynta anlag och fårdighetsprof jemte stadga ådagaläggas, och 2:ne åter ansett det hora vid förstnämnde ålder ovilkorligen förblifva.
De forre hafva afsett de olika anlag och det olika bemödande till deras utveckling, som bos ynglingar ofta röjes: de sednare åter hafva trott, att om sådant inträffar med skickligheten, fordras dock en mera framskriden ålder för den stadga och pålitlighet i uppförande,' som ;Gesällskapets större frihet bör förutsätta.
Genom undanrödjande af stadgandet om ett bestämdt antal läroår, förfaller äfven den af Committerade uti denna Art, 1 §. föreslagne föreskrift för Mästare, att hos Vederbörande anmäla, då lärlingen uthållit sina läroår; utan blifver det tvärtom den sistnämndes ensak , att, då han anser sig hafva förvårfvat erforderlig
Bet iinkan deni 55 skicklighet, och tiden upphört för det Contraet,' han, i egenskap af Lärling, kan hafva med någon Mästare afslutat, anmäla sig till Gesållbrefs erhållande.
Vid det i 5 §. föreslagne åläggande för Gesäll, att å Verkstad arbeta tillsamman med antagne Legokarlar eller Qvinspersoner, hafva Utskotten endast, i anledning af en hos BorgarcStåndet gjord anmärkning, och till bibehållande af det anseende för Borgerliga yrken, hvarförutan redbare och insigtsfull idkare deraf cj kunna påräknas, förutsatt såsom vilkor, att nämnde Legokarlar eller Qvinspersoner skola vara välfrågdade.
I afseende på de prof, hvilka, vid inträdet i Gesällclassen, så väl som i öfrigt efter dcnns författning, skola aflåggas , hafva Utskotten ansett af hufvudsaklig vigt, det de, som granska' desse prof, göra sig förvissade, det
Amne-sven^ ren egt och eger förmåga att dem fullgöra} derom en föreskrift sålunda blifvit föreslagen,' att i denna Artikel intagas.
Bland de mest öfverklagade olägenheter af nuvarande Handtverks - författningar, har varit den större frihet Gesållerne åtnjutit, dels till kringvandringar , dem de stundom långe och sysslolöst fortsatt, under skål eller förevändning, att arbete ej kunnat erhållas, dels till mindre ordentlig lefnad under vistanSet ho# 36 LagUtsltottets BetänkanÅin, Måstarne, troligen härledd derifrån, att de. i händelse af desses missnöje, haft en lått utväg, att på annat håll söka arbetsförtjenst, eller åtminstone icke, i saknad deraf, varit underkastade lika arbetstvång och påföljder, som andre sysslolöse personer.
Utskotten hafva trott sig enklast och lättast förekomma desse olägenheter, genom en föreslagen föreskrift, att iörhållanderne emellan Mästare och Gesäller komma att bestämmas elter deri Tjenstehjonsstadga, sorn gäller för enahanda förhållanden emellan Husbönder och Tjenande i allmänhet, då ej genom sårskildte arbetsbeting andre vilkor blifvit cfverenskomne.
Man har trott sig sålunda på en gång ernå hvad ordningen i allmänhet och enskildt inom Handtverkerierne påkallar.
Men för att icke, hvad man å en annan sida befarat, härigenom föranleda till en slags servitude, som vid inträdet i Nåringarne, särdeles för de mera bildade och vid arbetstvånget mindre vane Medborgareclasserne, skulle blifva motbjudande, har man ej allenast lemnat rättighet, att, genom sårskildte beling eller contraeter göra undantag och modificationer från den allmänna regeln, sådane likväl, att ingen derigenom får fritaga sig från den, alla åliggande pligten till sysselsättning och försörjning, eller hvad man hittills kallat, att ega lagligt försvar, utan ock inskränkt Gesällens arbetsbiträde, der ej enskild?
LagUiskottets Betthtkanden.
57 te afta] annorlunda träffas, till handläggning vid det yrke, i och för hvilket han blifvit antagen, samt åndtligen , från husagan fritagit Gesållerne, och i stallet föreslagit andre låmpelige ansvars påföljder.
Tiderne för flyttning och uppsägning, har man ock sökt att så bestämma, som man efter Handtverksyrkenas beskaffenhet och becjvåmlighet ansett lämpligt.
IV. Artikeln om Mästare etc.
Äfven under öfverlåggningen om förslaget till denna Art., hafva Utskotten ansett sig böra, utan afvikelse, följa sin antagne grundsats, att styrkd skicklighet bör utgöra ett vilkor för intrade i INäringarne, och derföre uteslutit den del af 1 §., enligt hvilken, i vissa fall, Mästerskap skulle, utom aflagdt Måstareprof kunna vinnas.
Deremot hafva i frågorne, så väl huruvida, enligt nämnde §., vissa Gesällår skulle erfordras för Mästerskapets vinnande, eller en mera framskriden ålder, i annat fall utgöra vilkor, som, huruvida den, hvilken icke varit Lärling och Gesäll, må, vid uppnådd myndighets ålder, eller, först vid äldre år, hvilka dock från de i 5 §. bestämde 27, ansetts kunna nedsättas till 24, efter aflagdt Måstareprof, tillåtas för egen räkning idka Borgerlig handtering, meningarne varit delade, på sått förslaget lill 38 LagJJt skott its Betänknnden; Handtverksordningen utvisar.
Tvånne
Stånd haf-i Va härvid åberopat samma, ofta anförde, skål, att endast skickligheten, huru den ock må vara förvärfvad, bör utgöra vilkor för intrade och fortkomst i Näringarne, sorn legat till grund för Lä roarens afskaffande, och derjemte en hvar Medborgares naturliga rättighet till sjelfständig utveckling af sin arbetsförmåga från och med samma tid, då han råder sig och gods sitt sjelf; tvånne andre Stånd hafva deremot ansett, att egcnskaperne af Lärlingar och Gesäller, dera man i förslaget bibehållit, skulle förlora all mening och betydelse, om icke, i frågan om konstfliten, så val, som om den vetenskapliga bildningen , fåstades något afseende å den tid och ordning, under hvilken skickligheten vunnits: att, om något företräde icke förunnades dem, som underkastat sig det ofta påkostande, men kanske lika ofta nyttiga arbetstvånget,skulle de fleste genom sidovågar söka undvika det t och att Handtverksidkarne derigenom , efter all sannolikhet skulle få vidkännas en brist på biträde, hvaraf älven Näringarne skulle lida.
Vid rcdactionen af i §., har kommit i öfvervägande , huruvida de, som söka inträde i Borgerliga Näringar, borde, på sätt en Ledamot af Vållofl.
BorgareStåndet föreslagit, bland andre praestanda äfven undergå förhör i Rikets Grundlagar; men, ehuru sådane kunskaper skå^ Log Utskottets Betfiinkandett. 09 ligen kunde fordras hos Medlemmar af ett Riksstånd, hafva likväl, dadé icke i allmänhet utgöra något sådant vilkor för Kepresentantens behörighet, hvars officiella ådagaläggande i förväg är honom älagdt, Utskotten funnit betänkligt , att något stadgande härom för närvarande föreslå.
De bestämmelser 2 §. innehåller, hafva Utskotten ansett enklare och med samma åsyftade fordel till liderlighets förekommande bland Gesållclassen, kunna hänföras dertill, att ingen, sorn under loppet af sistförflutne året varit dömd för fylleri, och ingen, som blifvit dömd förlustig medborgerligt förtroende, eller eljest år vanfrågdad, må meddelas burskap och dermed förenad rått till Handtverks idkande.
Det synes dock billigt, att en sådan, då han aflågger behörigt prof af kunskap och skicklighet, lemnäs den rått, att med egne händer försörja sig af Handtverket, som, längre fram i författningen, blifvit lemnad Mästare, de der vunnit burskap, men detsamma genom dylike förhållanden sedermera förverka.