Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
ET FINNS NATURLIGTVIS i Stockholm som i alla andra gamla länders hufvudsläder en särskild aristokratisk samhällsklass, en » hautc voléé », » societet » eller hvad man nu vill kalla den — en samhällsklass, som ingen riktigt kommer att till- höra, såvida han ej är född därtill eller, om det är frågan om en kvinna, gift sig in däri.
Vi vilja alldeles lämna därhän, huruvida det får anses vara af något som helst (annat än materiellt) värde att tillhöra denna samhällsklass, aristokratien — den djupast bildade delen af det svenska folket utgör den väl icke, om också ett namn ur någon af adelns slakteri de flesta fall borgar för ett odladt sätt och en naturlig mot- taglighet för kul- tur.
Det är nu här blott frågan om att ge några bilder från någ- ra af den stock- holmska aristo- kratiens hem.
Den egentliga svårigheten lig- ger därvid just i själfva saken: den stockholm- ska aristokrati- ens damer vilja ogärna lämna någotafsitthems slutna värld till pris åt offentlig- heten — och det får man ju inte undra på!
Hem- mets helgd är lika stor, hvilket hem det än gäl- ler och särskildt för dem, som på grund af yttre STATSFRUARNAS SALONG FRU HEDVIG MUNCK, FÖDD HIERTA.
lefnadsomständigheter tvingas att lefva ett mera bemärkt lif, tyckes det vara kärt att få äga hemmet som den egna personlighetens an- språkslösare tillflyktsort.
Dock, de hem, vid hvilka vi här ämna dröja, äro ju sådana, som stundom, somliga t. o. m. ganska ofta, samla gäster till fest, och det äger sitt intresse att få kasta en blick in i dem, om det också ej får bli innanför de råmärken, som utstakats för gästfriheten i det 3 ' ttre.
En helt och hållet officiell salong är h. m:t drottningens stats- fruars på kungl.
slottet.
Där defilera damerna ur den svenska fina världen », som önska bli pre- senterade vid hofvet eller re- dan äro presen- terade, men för säsongen vilja deltaga i den del af sällskapslif- vet, som inledes med slottsbalen den 21 januari.
Att bli presen- terad vid hofvet — ja, det är nu också en särskild ceremoni, hvars förlopp del kan- ske kan roa en och annan att bli invigd uti.
Om en dam önskar bli pre- senterad vid hof- vet och h a r de nödiga förutsätt- ningarna för alt vara berätligad därtill (d. v. s. tillhör adeln el- ler är maka el- ler dotter till en person af viss KUNGL.
SLOTTET.
med hofärmar — endast damer!
Nej, den tjänstgörande kammarherren rang), så må hon först och främst uppsöka någon af sina vänner eller går där omkring som värd, men han ä r också ensam herre i sam- relationer, som redan är presenterad, och bedja denna följa sig på lingen.
Och så naturligtvis lakejerna, som bjuda omkring te och små- de nödvändiga visiterna till hofvets damer.
bröd på brickor.
Värdinnor äro statsfrun och hoffröknarna.
En dag i veckan, i början af januari, är officiell mottagnings- dag, och den viktigaste visiten gäller den för tillfället tjänstgörande Efter en stund kommer drottningen.
Det förut stillsamma sorlet statsfrun hos h. m. drottningen, hvilken jämte hoffröknarna tager tystnar nu alldeles.
Damerna ställa upp sig i en rad, och drottningen emot i den salong å kungliga slottet, af hvilken vi meddela en bild.
går från den ena till den andra af dem, hälsas af en djup nigning Vi meddela äfven porträtt af de tre i tjänst varande statsfruarna, och tager livar och en i handen, sedan hoffröken nämnt hennes namn.
fru Hedvig Munck, född Hierta, fru Anna von Krusenstjerna, född Strax därpå går drottningen åter, efter några ögonblicks samtal — grefvinna Posse, och gref- och så är couren slut.
vinnan Elisabeth Wacht- Dess mest påfallande följd meister, född von Plåten.
blir ett bjudnings kort till den ofvan nämnda stora Den ena vagnen bal, som hvarje år den efter den andra rullar 21 januari, konungens fö- upp på slottets borggård delsedag, ges på slottet.
och den ena damen efter Men detta h a r nu den andra tågar, elegant fört oss från vårt egent- visitklädd, upp i salon- liga ämne, de olika sa- gen.
I dörren möter man longerna.
Från statsfrun damer, som gå sin väg grefvinnanWachtmeisters igen, visiterna äro korta, eget hem vid den gam- det är ett oupphörligt la, aristokratiska Västra ut och in.
Statsfrun rik- Trädgårdsgatan ha vi tar några vänliga ord till en vacker bild.
Grefvin- dem, som bli presente- nan Wachtmeister är en rade för henne, bekanta älskvärd värdinna som växla några intryck, och få, en sympatisk repre- så~ är det slut.
sentant som få för den Någon tid därefter s. k. gamla goda tidens ger drottningen s. k. cour.
hjärtevarma och fint bil- Denna äger rum på för- dade » grandes dames ».
middagen och dit samlas Utom sitt stock- damerna, som gjort sina holmska hem besitter visiter för att få bli pre- grefvinnan Wachtmeister senterade vid hofvet.
Det äfven slottet Wanås i är nämligen couren, som Skåne, som rymmer en är den egentliga presen- vacker och dyrbar sam- tationen.
ling gamla taflor och Man samlas i svart konstverk.
Det är gläd- hofdräkt, urringad och GREFVINNAN DOUGLAS SALONG.
IDUNS JULNUMMER Vår bild är tagen från salongen, en af de enklaste af dem vi h ä r fått tillfälle meddela, hållen i mörkare, diskreta färger och prydd hufvudsakligen af vackra olje- färgsporträtt, äldre eller modernare, såsom det af riks- marskalken själf, som vi se på kortväggen i midten.
En utomordentligt vacker bild ger oss öfverce- remonimästaren friherre Carl Carlsson Bondes och friherrinnan Sofia Bondes, född Beck-Friis, salong i ett af de vackraste nybyggda husen vid Strandvägen.
Få hem torde väl också innehålla så fina samlingar af gamla saker, porslin, mynt, kuriositeter som det Bondeska, och det är icke mer än en rättvis hyllning åt detsamma, • när diplomatiens herrar och damer, som på grund af baron Bondes ställning ofta gästa hans hus, entusiastiskt uttala sig om hans och friherrinnans » magnifique installation ».
Vi komma nu slutligen till förre statsministern baron Akerhielms och öfverhofmästarinnan Ebba Aker- hielms, född grefvinna Gyldenstolpe, hem, ett af de intressantaste.
Det är ett gammalt hus vid Nybrogatan 11, ett sådant där slätt, mörkt hus med enkel ingång, bakom hvars anspråkslösa fasad en förgången tids lysande aristokrati eller begåfning föredrog att inrymma sitt hemlif.
Huset, som det nu är frågan om, h a r också ägts af fru Schröderheim, Gustaf III:s spirituella sam- tida, och vi se öfver flere af dörrarna i rummen dörr- stycken, som Sergel skulpterat.
Och det ligger ovillkor- ligen något af gustaviansk fläkt öfver det hemmet — man känner det, strax man kommer in i den svala, diskreta förstugan, från hvilken en smal trappa leder upp till våningen med stora enkla rum, släta, rätt ljusa tapeter och släta, hvita tak.
Och vi behålla samma intryck af värdinnan själf, af hvilken vi ock meddela ett lika vackert som karaktäristiskt porträtt.
Grefvinnan Akerhielm h a r för öfrigt redan 1890 varit pre- senterad i Iduns spalter, och jag citerar ' nu blott några af de ord, som då åtföljde hennes bild.
» Hon är ett lysande exempel på en djupt bildad kvinna inom den högsta samhällsklassen, med ett för- värfvadt rikt mått af kunskaper.
Men det goda hufvudet h a r dock aldrig förnekat det goda hjärtat. » GREFVINNAN WACHTMEISTERS SALONG.
jande, när man i rika aristokratiska hem finner intresse för konst, och man h a r nog också ganska ofta den glädjen.
Intresset för konst är en tradition, som i många förnäma familjer bevaras sedan äldre tider — man ville blott önska, att det vore så i alla, ty däri.
ligger en vacker uppgift för adeln, som i allmänhet, n ä r den h a r förmö- genhet, också därtill h a r bildningens gåfva.
Ett af de vackraste och gästfriaste hemmen i den stockholmska » stora världen » är excellensen och grefvinnan Douglas '.
Kanske borde jag hellre skrifva var, då, som bekant, grefve Douglas nu lämnat sin post som utrikesminister.
Men det är så nyss det skett, och minnena från hemmet vid Rlasieholmstorg äro så friska, att bilderna därifrån ännu väl kunna anses aktuella.
Af grefvinnan h a r Idun redan en gång för ett p a r år sedan meddelat en liten karaktäristik, som framhöll hennes egenskaper af sann och värdig världsdam, förenade med stor förmåga, godhet och enkelhet.
Vi införa nu äfven våra läsare i grefvinnan Douglas ' stora salong, där hon en gång i veckan hela vintern om förmiddagen tog emot sina visiter.
Rum- met är hållet i ljusa färger och prydt af vackra och gedigna konstföremål.
Det är väl att märka, att man i de aristokra- tiska hemmen i allmänhet mer än i andra lika för- mögna eller t. o. m. rikare hem, möter omsorgen om en konstnärlig anordning, yppande sig genom fin urskilj- ning vid sammansättningen af färger, genom ögats sinne för elegans utan stelhet, genom förmågan att skilja bort och förkasta godtköpssakerna eller dags- modets oäkta, om också dyra prydnader.
En vacker och mycket modern — jag menar där- med en icke i någon som helst särskild stil hållen — salong är öfverhofstallmästaren grefve Gyldenstolpes och hans grefvinnas, född Nieroth.
Vi se den h ä r af- bildad, full af gamla, vackra saker, på ett synnerligen smakfullt sätt blandade med alla de små, lätta ting, som höra vår tid till, fotografier, kuddar, broderier m. m. samt en ovanlig myckenhet vackra gröna kruk- växter.
Grefvinnan Gyldenstolpe är också känd för sin smak och arrangeringsförmåga, som, parade med en al- drig svikande vänlighet och mildhet i omdömet mot andra, göra henne till en af Stockholmsvärldens mest bemärkta företeelser och hennes hem till ett af de angenämaste.
* Från riksmarskalken von Essens och friherrin- nan Aurore von Essens, född grefvinna Rrahe, hem bjuda vi ock en interiör.
Större anspråkslöshet hos en gammal förnäm dam än hos grefvinnan von Essen möter man ej ofta — och sannolikt är det också den- na oändliga enkelhet, som så enhälligt åt henne vun- nit allas deras sympati, som kommit i hennes närhet.
Utom det ståtliga stockholmshemmet, från hvars salong vi med- dela en interiör, besitter friherre Akerhielm, som kändt, äfven egen- domen Margrethelund, som sedan början af 1700-talet är i släktens ägo och gifvit den dess namn (Akerhielm af Margrethelund), och som på senaste år fullständigt restaurerats samt tillbyggts med tvänne torn.
Bland ställets dyrbarheter må nämnas den nuvarande ägarens af Margrethelund svenska och norska samling taflor af samtida mästare.
GREFVINNAN GYLDENSTOLPES SALONG.
IDUNS JULNUMMER Många vackra och intressanta hem ur Stockholms » stora värld » skulle väl ännu finnas att nämna, men vi tro ej, att något ytterligare bidrag till karaktäristik af den världens salonger-därmed skulle vinnas.
Det som skiljer den ena människans^lefnadssätt från den andras är i vår tid mera penningen än samhällsställningen.
Visst är, att de hem, vi ofvan lämnat bilder^ifrån, äro utprägladt aristokratiska sådana, men detta förnämligast emedan de aristokratiska damer, som äga dem, lyc- kats gifva dem sin egen personlighets^prägel.
Man h a r sluppit se parve- nyens skriande lyx eller skönja den obildades brist på smak — men eljes h a r lefnadssättet där i regel icke skilt sig från lef- nadssättet i hvarje annat godt och burget hem.
De största förmögen- heterna äro nu för tiden i allmänhet icke att söka inom den s. k. finaste världen.
Det finnes icke nu som förr särskilda ari- stokratiska kvarter, och de flesta gamla hus från den tid, då man byggde dyrbara palats, som bu- ro adliga, då för tiden tongifvande ägares namn, se nu 3dterst blygsamma ut bredvid de ståtliga nybyggnaderna vid våra modernaste gator.
Många äro alldeles försvunna, många ha bytt om ägare och demokratiserats som så mycket annat.
Och därom ä r in- genting att säga.
Aristo- kratien är en praktföre- teelse, som väl snart spelat ut sin roll och förr eller senare kommer att tillhöra endast minnet och historien — den dag, då endast bildningen och personligheten bli det, som skiljer den ena människan från den andra.
Jämför man för öfrigt blott våra dagars uppfattning med den man får intryck af genom hörsagor se- dan ett par decennier tillbaka, märker man ' redan i detta fall en skarp skillnad — och jag tror ingen klagar däröfver.
Den skulle djupt bedraga sig, som, i ovetenhet om verkliga för- hållandena, tänkte sig Stockholms » stora värld » som något å la Paris ' gamla Faubourg Saint- Germain — en ängsligt inom sig själf sluten värld, besjälad af fullt godtro- gen dyrkan för sin egen förnämhet och, framför allt, med full vilja ståen- de utanför och okunnig om allt, som ej hörde den till.
Och om äfven den gamla högadliga fran- ska damen, med eller utan rätta, h a r varit och kanske förblir den egent- liga urtypen för hvad vi kalla en » grande dame », kunna vi ej beklaga, att nämnda urtyp stått upp och bevarat sig utanför våra egna gränser.
Ty hvad vi bland an- nat ha att sätta värde på inom vår egen aristo- krati är just dess förmå- ga och i allmänhet goda vilja att låta sig — de- mokratiseras!
Hvarken dess nedärfda finhet och takt eller dess ofta stora personliga älskvärdhet kunna förlora därpå.
FRIHERRINNAN VON ESSENS SALONG.
IDUNS JULNUMMER ARISTOKRATPALATS I HUFVUDSTADEN.
NÅGRA NAMN FRÅN DET STOCKHOLM SOM GÅTT.
J A, DE HAFVA verkligen så godt som allesammans » gått », gått all världens väg: de gamla stormannapalatsen med världskunniga namn från 1600-talet, de aristokratiska » hotelen » från 1700-talet.
Den gyllene britiska grundsatsen My home is my castle har numera knappast ens bland bä- FRIHERRINNAN AKERHIELMS SALONG.
finnes blott kvar det vid Götgatan, fastän nu kalladt det » Schönborgska »; af de öfriga låg ett, där nu Norska ministerhotellet höjer sig, medan det andra, å nu v. Karl XILs torg, som bekant slutade som teater och till sist brann ned i grund.
Vi ha anfört en del namn, och dessa kunde mångfaldigas — • så t. ex. Oxenstjernska, sedan Hessensteinska palatset på Riddarholmen, nu Riksgäldskon- toret; Torstensonska palatset vid Gustaf Adolfs torg och Strömgatan, nu » Arf- furstens palats », o. s. v. — men öfverallt påträffa vi, som synes, blott hvad som varit.
Benämningen » Braheska huset » (V. Trädgårdsgatan) h a r för länge sedan både förlorat sitt berättigande och fallit i glömska.
Äfven så jämförelsevis nya namn som Hamiltonska hotellet vid Kungsträdgårdsgatan, där nuv.
grefvinnan Wedel på sin tid förde ett så lysande hus, är nu ett minne blott.
Men, kanske någon frågar till sist, h a r ni alls intet namn att bjuda oss från våra dagars Stockholm?
Ja, grefve von Hallwyls palats vid Hamngatan känner ju lite ' hvar, inte bara ' hela Stockholm '; men grefven tillhör, som bekant, ej en af våra svenska ätter.
Grefve Clarence von Rosen, den store sportsmannen, h a r ju vid Strandvägen uppfört ett magnifikt hus, som i någon mån skulle, lik- som ett par af husen vid V. Trädgårdsgatan (grefve Wachtmeisters, frih.
De Geers) och ännu några, få anses motsvara fordringarna på ett aristokratiskt » hotell », men det finnes emellertid intet af dem, som upptages af ägaren ensam.
Detta ä r däremot fallet med åtminstone två hus med aristokratiska ägare: f. exc.
Åkerhielms (Nybrogatan) och f. exc.
grefve Arvid Posses (Kungsträdgårdsgatan).
FRIHERRINNAN EBBA AKERHIELM, FÖDD GREFVINNA GYLDENSTOLPE.
rarne af våra mest högättade namn någon enda represen- tant kvar inom hufvudstaden.
Antingen ha dessa gamla minnesmärken från en svunnen tid helt enkelt fallit för spett och hacka — där de båda Bondeska palatsen vid Strömgatan ännu i fjor visade sina imposanta fasader, pågår just för närvarande förstörelsearbetet — eller också .kvarstå de i mer eller mindre förvanskad form samt hafva, sedan de på ett eller annat sätt så att säga trädt i allmän- hetens tjänst, mistat sina gamla namn.
Att Svea Hofrätts hus en gång hetat det Wrangelska huset, kanske är täm- ligen bekant, men näppeligen torde någon af byggmästare Lundbergs gäster från förra Sveasalen ha satt densam- ma i förbindelse med det urgamla Sparre-namnet, lika litet som de, hvilka frekventera Frimurareordens palats på Bla- siéholmen, i allmänhet torde erinra sig gamle riksskatt- mästaren Bååt, eller den i ordets egentligaste mening ' blan- dade ' publiken i Stockholms Rådhus påminna sig, att det- samma var 16- och 1700-talens » Bondeska palatset ».
I utställningens » Gamla Stockholm » fick man sig en erinring om, att där nu Statistiska Centralbyrån vid.
Storkyrkobrin- ken hopar sina härskaror af siffror, en gång i tiden Axel Oxenstjerna ledde vårt lands öden — men hvem tänker väl i hvardagslag därpå?
Fersenska palatset h a r blifvit det » Sörensenska », — i f. d. Piperska huset, nu » Piperska muren », intaga Kungsholmens läkarekandidater och andra sin dagliga spis, o. s. v. Af de åtminstone tre olika bygg- nader i hufvudstaden, som burit ätten De la Gardies namn, GREFVINNAN BONDES SALONG.
IDUNS JULNUMMER E N B A L I E U T R I K E S M I N I S T E R H O T E L L E T T A R E af m a r i k a s t j e r n s t e d t.
N Ift^^ÉÉS^ " " ^^!
VANSKLIG uppgift att företaga sig pr " " " ^ _ ^ j j § § f J t t skildra » en bal i societeten », att på ett åskåd- Ws ÉP ?^ !^ &gt;§8|I ligt sätt försöka få ut något karaktäristiskt Éjå llrOjJilfV ^l§i däraf.
Anne-Charlotte Edgren-Leffler gaf på Kil ^ • ^ P i É il ^ ^ denna titel en skildring i hen- H fcsP^CLdli 11 nes vanliga tendentiösa stil.
Hon satiriserar O J8||J1|1?
J trallande nog, ehuru föga subtilt, och lyc- ^ f ^ l r l S l l P ^ v^SI k 80-tal sidor tydligt framhäfva ytlig- W ^-ag^l^J heten, fåfängan eller demoralisationen hos de \ ir y f f i r ^ T j w y j g ä i k » societeten », hvilka hon presenterar för läsaren.
Men jag tror, att fru Anne-Charlotte öfverdrifver — eller h a r » so- cietetens » ungdom kanske förbättrats på det nära 20-tal år, som gått, sedan hennes novell skrefs?
Det senare håller jag icke för otroligt.
Åtmin- stone h a r jag hört något äldre personer, d. v. s. sådana, som voro med också på den tiden, försäkra, att en friskare fläkt på senare å r brutit in t. o. m. i balatmosfären, att ungdomarna i » societetens » såväl som i alla ' andra kretsar nu umgås naturligare och enklare med hvarandra, att skimret af litet personlighet under » comme-il-faut » - masken icke blott tolereras, utan uppskattas, och att de s. k. nöjena nu vida mindre tagas som en plikt och vida mer som verkligt nöje — hvarom icke, så låter man bli dem!
Hvilket kanske ej synts så na- turligt, som det nu gör, vid den tidpunkt då fru Edgren drog i härnad mot » societeten ».
Hvem vet, kanske h a r hon rent af gjort godt här- vidlag!
Hur som hälst — om fru Edgrens pessimistiska karaktäristik af en bal i societeten var träffande, så får man väl däraf draga den slutsatsen, att » societetens » baler nu mist sin karaktäristiska prägel och helt enkelt likna alla andra baler, blott äro en samling af ung- dom, af mer eller mindre skönhet i festlig belysning och festliga, nu för tiden mestadels smakfullt enkla toaletter.
Därtill en r a d af mödrar, mer eller mindre granskande, gillande eller klandrande — som på alla andra baler!
— och några grupper fäder eller andra honoratiores, af 1 a 3 s m l i n &lt; a s u n e r e t t a m n n s H.
KONUNGENS ANKOMST TILL o r u r hvilka många blott göra en kort titt, andra stanna kvar till slut och se ut alt njuta af tillställningen.
Och man kan j u njuta, om man h a r godt humör, förslår att se med nöje på det, som är vackert, och att ge sin satir en förlåtande biton, n ä r man tänker på allt det, som ä r mycket lumpnare än få- fänga och ytlighet och mycket råare i demoralisation än hvad som på det hela taget samlas i balsalongen i afsikt, helt enkelt, att ha roligt.
» Societetens » elegantaste och vackraste tillställningar under de par sista åren h a väl varit de baler, som gifvits i Utrikesminister- hotellet, och det ä r också af en bal i excellensen och grefvinnan Douglas ' hem jag nu vill återge några drag.
Den stora ordinarie 21-januari-balen på slottet h a r ju sitt intresse, men ä r mer en officiell institulion, d ä r på långt n ä r inte alla kunna ens till namnet känna hvarandra, och d ä r blott ett fåtal utgöres af de danslystna eller de, som få dansa.
Den stora massan går eller sitter och ser på de vackra rummen, de vackra toaletterna, de vackra uniformerna och — i syn- nerhet!
— ägnar sig åt supén och champagnen.
En bal i utrikesministerns hem samlar naturligtvis också en hel del människor, som måste bjudas, ehuru de ej tillhöra familjens inti- mare umgänge, men den är dock en bal i elt enskildt hem, ett hem hvilket är i hög grad just detta, i hvilket hvar detalj präglas af värdfolkets personliga omtanke och älskvärdhet.
Men jag h a r för länge uppehållit mig vid den h ä r inledningen.
Jag vill nu med min läsarinna tänka mig, att vi äro just ett par af de där gamla herrarne, som se ut att h a roligt åt balen, fastän de icke ak- tivt taga del i den — och så vilja vi bege oss dit och se, om d ä r verkligen ä r något vi kunna njuta af.
Utrikesministerhotellet vid Blasieholmslorg ser synnerligen an- språkslöst ut — ett slätt, gråbrunt hörnhus med raka fönsterrader och en port som en vanlig dubbeldörr med ett enda lågt trappsteg till trottoaren.
Men redan i förstugan får man ett intryck af hem- trefnad, som ger en ersättning för frånvaron af den prakt man kanske väntat sig.
Trappan upp med dess hvalftak ä r belagd med en tjock matta och prydd af gröna växter och blommor, hvilkas doft blandar UTRIKESMINISTERHOTELLET.
TECKNING AF V. ANDRÉN.
IDUNS JULNUMMER Vi bli afbrutna i våra betraktelser af ett plötsligt sorl och rö- relse i det församlade sällskapet.
Aha, kungen kommer!
— Två af herrarne i utrikesdepartementet, hvilka delvis fungera som värdar, ha gått utför trappan för att jämte excellensen Douglas i själfva porten mottaga h. m:t.
De bära hvar sin trearmade silfverstake med tända ljus, en kvarlefva af traditionen, som ville att kungliga personer, när de besökte utrikesministerns hem, på dess tröskel mottogos med tända facklor.
Detta var visserligen på den tid, då ännu intet elektriskt ljus lyste upp förstugor och trappor klarare än den ljusa dagen — men traditionen h a r ännu bevarats i den form, som ofvan antydts.
Så snart konungen eller flere af den kungliga familjen anländt och så många, som haft tillfälle till det, fått buga sig eller niga, bla- det än lifligare än förut.
Man h a r börjat finna hvarandra nu också, man har börjat komma på det klara med sina danser, man h a r åter kommit i gång med den sammansättning af småskvaller, små för- hoppningar eller flirtintressen, som hålla ihop hela balen, för att inte säga hela societetslifvet.
Jag vill inte påstå, att det skvallras eller förtalas eller pratas mer i den s. k. societeten än annorstä- des, men mindre är det väl heller inte!
Där jongleras friskt med.
omdömen och anseenden, och om också en hedrande mängd för- aktar lumpet förtal och nedtystar skamliga insinuationer, så kunna de ändå knappast låta bli att nyfiket undra, om inte fröken X. skall lyckas » gå åt » i vinter efter alla sina ansträngningar, eller om Den verkligen kan vara kär i Den, om Y. skall fria till fröken Z. i afton — det anses vara på tiden!
- — om det är sant, att N.
N:s ha dåliga affärer m. m. m. m.
Och så anser man sig tvungen att anmärka på fru Dens toalett, och så måste man uttala sig om fröken Dens om- talade skönhet eller figur, som man verkligen inte alls tycker det är något med, o. s. v. Men hvar i världen är det inte på samma vis, så länge baler ges och folk äro lika roade af att gå på dem som att sitta hemma och läsa en god bok?!
Det finns säkert inte blott klander att ge de värdsliga nöjena, de äro ofta ett eldprof för en karak- tär, de kunna ofta ge ett godt stycke erfarenhet och t. o. m. lära en ett mildt omdöme om andra — för att nu inte alls tala om de oblan- dade skönhetsintryck, de kunna skänka en, om man helt lugnt låter dem göra det.
Nu h a r emellertid dansen börjat, det vill säga den egentliga balen.
Vi ha en ypperlig plats i dörren till balsalen, och våra blic- kar begynna genast åter söka bland de dansande damerna.
Se där den ståtliga, älskvärda friherrinnan Cecilia Falkenberg, född Lewen- haupt, lång, rak och en fullkomlig förebild i sättet att » föra sig ».
Och h ä r grefvinnan Lotten Hamilton, född Beck-Friis, kanske den sig med vinterkylan utifrån.
På nedre botten afläggas ytterplaggen af de ankommande gästerna, och så tåga de upp, enstaka eller i grupper, med en sista blick på egen eller första blick på andras klädsel.
Två trappor upp är festvåningen, och det är där, i en röd sa- long med stora speglar på alla väggar, som grefvinnan Douglas tar emot sina gäster.
Vi — d. v. s. min läsarinna och jag i skepnad af ett par gamla vänliga herrar!