Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Företog Utskottet ett af Riksdagsmannen Pehr Olsson från Halland ingifvet Memorial rörande den frågan, huruvida Bancoeller Riksgälds-Fullmägtig, som till Riksdagsman blifvit vald, kan, enär Riksdag på annan ort än i Hufvudstaden hålles, sig dervid infinna med bibehållande af sitt Fullmägtigskap.
Vid pröfningen häraf fann Utskottet, att Medborgares vigtiga rättighet att kunna välja och väljas till Nationens representanter ej borde mera inskränkas, än hvad som redan skett igenom 18 § i Riksdags-Ordningen, emedan Utskottet ansåg dessa bägge rättigheter vara ibland de vigtigaste för Medlemmar af en representativ Stat.
De anstalter, som för öfrigt kunde komma i fråga för att i berörde fall besörja Banco- och Riksgälds-\ erkens skötsel, ansåg Utskottet ligga utom kretsen af dess befattning att föreslå; 192 Riksdagen 1810. hvilket allt, på begäran af Memorialets författare, genom Utdrag af Protocollet, skulle honom meddelas.
Härmed följa 13 bilagor (A—C).
Bilaga A till exped.
Vid denna Riksdag har den olägenhet inträffat, att Riksens Ständers Fullmägtige i Batiquen och RiksgäldsContoiret, nemligen för Bonde-Ståndet, hafva låtit välja sig till Riksdagsmän vid denna Urtima Riksdag, så när som endast Pehr Andersson från Gefleborgs Län, hvilken ensam för Bonde-Ståndet skulle blifva på stället.
Och fastän Riksens Ständer vid sist hällne
Riksdag med glömska eller förgätenhet, i den då af Ständerne för Banco- och Riksgälds-Fullmägtige upprättade Instruction, icke med tydeliga ord sådant förekommit och förbjudit, så är det naturligen och solklart, att sådant förhållande är icke rätt: först och främst äro desse penningeverk bland de vigtigaste och angelägnaste af alla våra Ekonomiske verk och inrättningar, som äro under så många menniskors händer och höra med all sorgfällighet tillses och bevakas.
Väl hörer man den ursäkten förebäras, att våra Rospective Medständers Fullmägtige skola ensamt bevaka och bestyra om desse vigtige verks angelägenhet, när Bonde-Ståndets Fullmägtige äro vid Riksdag eller borta, och att det vore lik mycket, utaf hvilka
Stånd de äro, endast der är åtta till antalet.
— En lika kasus kan då ganska lätt inträffa i de andra Stånden, att de ock låta välja sig till Riksdagsmän.
Har Bonde-Ståndet arbetat derpå vid många framflutna Riksmöten och ändteligen det vunnit att få hafva sine ombud och Fullmägtige i desse verk, så anser jag det för en oundvikelig pligt och skyldighet af de personer, som hafva erhållit Bonde-Ståndets förtroende, Bilaga A till Exped.
193 att under den tiden, de äro Fullmägtige i desse verk, ej få befatta sig med någon annan Rikets Tjenst eller till Riksdagsmän låta sig välja, så länge som de innehafva Rikets förtroende att vara Fullmägtige i desse Rikets angenäma verk, hälst det är både billigt och lagligt, att ingen får vara domare i sin egen sak, således är det en tillbörlig billighet och rättvisa, att dessa ofta nämnde Fullmägtige kunna icke häller få vara både redofordrande och redogörande.
Riksens Ständer äro de, som äga det rättmätiga kraf att af desse Fullmägtige fordra redo och räkenskap för deras förvaltning, samt tillika ställa dem till ansvar för deras förvaltning, så framt de hafva misshushållat eller låtit misshushålla med desse penningeverk; och Fullmägtige äro de, som äro skyldige att gå Riksens Ständer tillhanda med alla möjeliga upplysningar, så väl som ock det är deras oundvikeliga pligt och skyldighet att inför Riksens
Ständer göra redo och räkenskap för deras ombetrodda värf vid desse Rikets penningeverk.
Således kan jag för min del ej underlåta att inför Högloft Constitutions-Utskottet ett sådant förhållande och missförstånd i Banco- och Riksgälds-Fullmägtiges Iustructioii tillkännagifva, med ödmjukaste påstående, att detta Högloft Utskott ville till rättelse i Banco- och RiksgäldsFullmägtiges Instruction detta ämne bereda och förslagsvis dermed till Ständernas rättvisa ombepröfvande hemställa, på det sådana misstänkta eller missförstådda händelser icke oftare måtte inträffa, och att minst två utaf hvart
Stånd alltid der böra vara tillstädes.
Orebro den 25 Augusti 1810.
Riksdagsman.
9 19-1 Riksdagen 1810.
Bilaga B till Exped.
Ständers Gonstitutions-Utskott den 31 Augusti 1810.
Derefter företogs flen af Prosten Schartau och riksdagsmannen Pehr Olsson till Utskottets pröfning öfverlemnade frågan om Banco- och Riksgälds-Fullmägtiges utöfvande af Riksdagsmannarätt, enär Riksdag på annan ort än Hufvudstaden hålles.
Efter någon stunds öfverläggning förenade sig Utskottets fleste Herrar Ledamöter i den tanke, att detta ventilations-ämne innefattade 2:ne särskildta frågor, som hvar för sig borde afgöras, eller: l:o) om Banco- och Riksgälds-Fullmägtige genom erhållande af ett sådant förtroende kunna från utöfning af Riksdagsmannarätt hindras?
2:o) hvilket sätt vore det tjenligaste att förekomma de olägenheter för Banco- och Riksgälds-Verken, som kunna uppkomma derigenom, att desse Fullmägtige blifva till Riksdagsmän valde, då Riksdagen hålles på annan ort än Hufvudstaden?
Vidkommande den förra frågan ansåg Utskottets Pluralitet det vara betänkeligt att vidare än till hvad Riksdags-Ordningens 18 § omförmäler inskränka denna för Medborgaren så vigtiga rättighet att deltaga i Lagstiftande magtens utöfning, när han till Riksdagsman väljes, och trodde ej heller det vara Utskottet tillständigt att gifva någon föreskrift åt de väljande vid uppdragande af deras enskildta förtroende.
Beträffande den sednare omständigheten kunde den ej i Ledamöternes tanka till pröfning i detta Utskott upptagas, enär det vore hvarje Stånds särskildta angelägenhet att vidtaga nödiga anstalter till förekommande af den händelse, att dessa angelägna Penningeverk af brist på arbetande Ledamöter kunde komma i overksamhet.
Och skulle Utdrag af Protocollet meddelas så väl Riksdagsmannen Pehr Olsson som Prosten Schartau, om de det åstundade.
Häremot reserverade sig Herr Assessoren Gahn och Bilaga B till Exped.
N:o 1. 195 inlemnade till Protocollet ett så lydande skrifteligt anförande: »Jag anser den yppade frågan, om Riksens Ständers Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Contoiret må kunna väljas till Riksdagsmän eller vara Riksdagsmän, fullkomligen höra till detta Utskotts ventilerande, enär ej något finnes derom uttryckeligen stadgadt i Riksdagsordningen, och då saken dock, både i afseende på Riksdagen och de båda ifrågavarande Riksens Ständers Penningeverk, är af den vigt, att den ej kan anses för alldeles likgiltig.
Om äfven någon skulle anse Riksdags-Ordningen redan förut hysa stadganden hit lämpelige, så tillhör det dock detta Utskott att upptaga de förändringar, som en Riksdagsman kan anse sig hafva skäl dervid föreslå för framtiden.
I anseende till sjefva saken, är jag väl enskilt ännu qvar vid den öfvertygelse, som jag vid sistledne Riksdag hyste, att rätteligen inga för Riksens Ständer redovisande eller till sine handlingar Riksens Ständers ompröfvande underkastade Personer borde kunna, så länge närvarande Representationssätt har bestånd, vara Ledamöter af Riksens Ständer, hälst dem förutan ej felar tillgång till Riksens Ständers fullkomliga completterande i alla Stånd af upplyste, nitiske och opartiske Personer.
Men då nu Riksdags-Ordningens 41 § lämnar tillstånd för flere Embetsmän i sådan belägenhet att, under der anförde vilkor, hafva säte och stämma vid Riksdagar, så synes mig, att så länge denne paragraf är gällande, det äfven deraf bör blifva en billig och naturlig följd, att likaledes Riksens Ständers Fullmägtige i RiksgäldsContoiret och Banken kunna vara Riksdagsmän, så ofta som Riksdagarne hållas i Hufvudstaden eller på den ort, der Banken och Riksgälds-Contoiret finnas, emedan intet då hindrar dem att vederbörligen sköta sine omförtrodde sysslor vid desse Verk, under det att de tillika bivista Riksdagen.
Men ett helt förändradt förhållande får saken, då Riksdag hålles på annan ort än förenämndt, och då Fullmägtige icke mera kunna tillika vårda båda ärenderna.
Vid desse tillfällen anser jag dem böra förblifva vid sine af Ständerne dem förut anförtrodde poster och försaka Riksdagen; och att således Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret och Banken af de Ofrälse Stånden 196 Riksdagen 18 lö. böra i desse händelser icke kunna väljas till Riksdagsmän, samt de af Ridderskapet och Adeln vara förbundne afstå ifrån sin Riksdagsmannarätt.
Vården och bevakningen af desse Riksens Ständers Verk är alla tider så angelägen, att den aldrig bör åsidosättas.
Då det är tillåtet, att Fullmägtige kunna väljas till Riksdagsmän, skall det icke allenast blifva möjligt, utan ofta ganska troligt, att af Ofrälse Stånden de iieste, och äfven alla, blifva dertill valde, hvarigenom således ingen skulle komma att qvarstadna vid Verket.
Det föreslås väl, att hvarje Stånd må i deras ställe, som till Riksdagen afgå, välja vice Fullmägtige under Riksdagstiden, hvilka derefter åter skulle afgå.
Men jag underställer, huru tjenligt för ärendernas rätta skötsel det må vara att i så vidlyftige och ofta invecklade ärender för någre få veckors tid införa nya främmande
Personer för att innan de hunnit väl initieras åter afträda.
Och äfven huru i allmänhet passande, samt hvad omdöme man må äfventyra för ett sådant visadt begär att nödvändigt vara med och verka vid Riksdagen, då man redan njuter ett så ypperligt
Ständernes förtroende och redan förut deltager i så vigtige göromål, som endast tillhöra Rikets Ständer.
Ett så vigtigt och angeläget uppdrag af Sveriges Rikes Ständer måste väl äfven vara ett så godt laga förfall som något annat att ej hörsamma en mindre Societets kallelse, stridande emot detta uppdrag.
Om annars vilkoret för Fullmägtigskapet vid de båda Verken är förut kundgjordt och bekant, må väl den, som icke vill äfventyra att försumma en sådan möjelig Riksdag, och som finner sig hafva orsak att på närvarelsen dervid sätta ett så högt värde, ifrån början vägra att emottaga detta fullmägtigskap.
Riksdagar på annan ort än Stockholm blifva förmodligen alltid Urtima Riksdagar, af kort varagtighet och afhandlande endast få ämnen.
Jag kan dessutan ej tro, att allt hvad som rörer förevarande fråga är endast ett hvarje Stånds enskilte oeconomicum.
Ärendernes bättre eller sämre skötsel beror mycket af anordnandet, och desse angelägne ärenders tillbörliga skötsel angår alla Riksstånden och bör således af alla bedömmas.
Den 69 § af Riksdags-Ordningen är icke hit lämpelig, den angår endast Fullmäg - Bilaga B till Exped.
197 tiges completterande emellan Riksdagar, då icke en så stor, hastig eller allmän bortgång af Fullmägtige kan supponeras, som möjeligen vid ifrågavarande tillfälle.
Jag medgifver, att den rättigheten att på Riksdagar öfverse Rikets tillstånd och öfverlägga om
Rikets angelägenheter är en ibland de dyrbaraste, hvaraf Sveriges innebyggare äro i besittning; och jag anser den äfven högst angelägen att förvaras, men egenteligen endast collective till hela Menigheten af Rikets innevånare, och icke just för någon viss Person eller för mig enskilt; öfvertygad, att igenom den allmänna anstalten min rätt är i alla fall lika väl bevakad, och det ju bättre, med ju bättre skäl, som alla Författningar dervid äro vidtagne.»
Härmed förenade sig Herr Borgmästaren Ullberg.
Emot Beslutet reserverade sig Riksdagsmannen Pehr Olsson och inlemnade ett så lydande skrifteligt anförande:
Jag får härmed reservera mig till Protocollet mot Höglofi.
Constitutions-Utskottets denna dag fattade beslut på mitt till nämnde Utskott ingifna memorial, med ödmjukaste anhållan om upptagande till rättelse i Bancooch Riksgälds-Fullmägtiges Instruction, förslagsvis till Ständernas Plena inkomma, på hvad sätt Riksens Ständer vid kommande
Riksdagar den olägenhet skulle lättast kunna afhjelpa, i fall Riksens Ständers Fullmägtige i Banco- och Riksgälds-Contoiret då, som nu vid denna Urtima Riksdag, skulle blifva valde till Riksdagsmän, på det desse Verk icke måtte blifva i saknad af lagligen valde Fullmägtige.
Men med högsta missnöje har detta ämne ej till någon pröfning blifvit upptaget, då likväl en mängd af Riksens Ständer af alla Stånd ansett min begärda rättelse i Fuilmägtiges Instructioner både billig och rätt, hvarföre jag anhåller om
Protocollsutdrag både af mitt i ämnet ingifna memorial som ock reservation samt Utskottets beslut, på det jag må det genom trycket till allmänhetens kunskap komma låta.
Örebro den (31) Augusti 1810.
Pehr Olsson. 198 Riksdagen 1810.
Bilaga C till Exped.
Ödmjukt förslag till afhjelpande af den brist på Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret, som skulle kunna uppkomma deraf, att, enär Riksdagen komme att hållas å annor ort än Hufvudstaden, Riksgälds-Contoirets Fullmägtige blefvo till Riksdagsmän kallade.
Enär fråga lärer vara att förekomma alla sannolika svårigheter i denna del, så förekomma mig isynnerhet trenne: den 1:sta, att det kunde bända alla Ledamöterna i Contoiret, hvad som kan hända en, nemligen att bli kallad till Riksdagsfullmägtig; den 2:dra, att de hufvudsakeligaste
Riksdagsämnen kundo så genast i början af Riksdagen förekomma, att en till Riksdagsman vald Contoirets Fullmägtig skulle från de angelägnaste öfverläggningarne vid Riksdagen uteblifva eller ock Riksgälds-Contoiret sakna dess biträde vid de angelägenheter, som under samma tid der kunde förekomma; den 3:dje svårigheten härrörer från de Respective Ståndens olika sätt att utgöra deras Riksdagsmän och består uti en deraf uppkommande olikhet i sättet att bota ifrågavarande brist.
Ehuru denna brist hittills minst har visat sig bland Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, så skulle den likväl också i detta Ståndet kunna uppkomma och vöre då svårast att afhjelpa, utan att i någor måtto träda någons Riksdagsmannarätt för nära, då endast en ätts hufvudman kan blifva Fullmägtig i Riksgälds-Contoiret, och då hvarje Riddersmans rätt att bevista Riksdagen icke beror på något annat val än dess eget; så kunde det icke betagas samtelige detta Ståndets Ledamöter vid Riksgälds-Contoiret att öfvergifva sin der ägande befattning för att till den från hufvudstaden aflägse Riksdagen sig begifva.
Till förekommande deraf, att icke RiksgäldsContoiret skulle komma att sakna hela detta Ståndets biträde, vågar jag ödmjukast föreslå: l:o) En ordning upprättas emellan de Adeliga Ätterna, som utvisar i hvilken ordning hvarje dess hufvudman skall vara skyldig att under försakande af dess Riksdagsmannarätt för den gången, sjelf eller genom Riksdagsgild Fullmägtig, träda i den Riddersmans ställe vid Riksgälds-Contoiret, som Bilaga C till Exped.
199 2:o) inom följande dagen efter Riksdagskungörelsen i Hufvudstadens kyrkor anmäler hos Riddarhus-Secreteraren sin föresats att bevista den utlysta Riksdagen. 3:o) Nästa postdag derefter underrättar RiddarhusSecreteraren den nya Ledamoten derom, att han har att befattningen i Riksgälds-Contoiret ofördröjeligen tillträda.
Men den bortfiyttande kan derföre icke anses att vara entledigad innan dess Suppleant ankommit.
I det Högvördiga Preste-Ståndet, som tagit hittills sine Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret bland Stockholms Presterskap, kan brist i denna del lätteligen uppkomma, då, utom Pastor Primarius i Stockholm, 2:ne Kyrkoherdar och en Comminister kunna blifva kallade till Riksdagsmän.
Till afhjelpande af den häraf uppkommande svårighet får jag föreslå: l:o)
Utom de vanligen i afseende på sjukdom och dödsfall utvalde vicarier väljas så många andra sådana bland Stockholms Presterskap, som Ståndet finner vara att för ändamålet tillgå.
En ordning upprättas emellan Stiften i hvilken de skola ersätta bristen på det sätt, att 3:o) den Kyrkoherde, som vore närmast i ordningen att blifva Riksdagsman, anses att vara sjelfskrifven Riksgälds-Contoirs-Suppleant, enär 4:o) hans Consistorium uppå erhållen underrättelse af Stockholm Stads Consistorium om behofvet honom sådant förständigar.
I det Vällofl.
Borgare-Ståndet torde det göra tillfyllest, att Ståndet utser dubbelt antal Suppleanter för detta ändamål och bestämmer ordningen dem emellan.
I det Hedervärda Bonde-Ståndet kunde den större brist, som i denna del hittills sig yppat, på följaude sätt afhjelpas: l:o) Ståndet uppgör en ordning emellan domsagorna i hvilken ordning de skola skaffa Fullmägtige i deras ställe, som kunna blifva valde till Riksdagsmän. 2:o)
De 3:ne domsagor, som veta sig vara i ordningen att fylla detta behof, välja utom sin Riksdagsman, genom särskildt val, hvarje domsaga en sådan man, som kan träda till befattningen i Riksgälds-Contoiret, enär 3:o) domhafvanden i det härad, som till Riksdagsman valt en Riksgälds-Contoirets Fullmägtige, derom 200 Riksdagen 1810. underrättar domhafvanderne i alla de 3:ne domsagor, som böra hafva Suppleanter i beredskap.
Den bortgående bör ej få afresa, förrän dess efterträdare anländt.
Den härvid uppkommande större resekostnaden synes böra af Statsmedlen bestridas.
Örebro den 18 Augusti 1810.
Riksdagsman för Lunds Stift.
Expedition N:o 2. 201 N:o 2.
Till Prosten E. Forssén.
Ständers Constitutions-Utskott den 4 September 1810. S. D. Föredrogs ett från Riksdagsfullmägtigen för Upsala Stift, Theologie Doctorn och Prosten Eric Forssén ingifvit Memorial, hvaruti yrkades förändring af 28 § Riksdags-Ordningen och den deri innefattade föreskrift för 3:ne Stånd, och deribland äfven för det Högvördiga PresteStåndet, att vid hvarje Riksdags början välja Electorer, hvilka sedan skola välja Ledamöter i Utskotten.
Författaren förmente, att då erfarenheten redan hade bevisat, att denna föreskrift, som ej tillika utstakade sättet, huru detta Electorsval borde förrättas, allenast förorsakade split och oenighet inom Ståndet, när vid Riksdagens början detta valsätt borde bestämmas, måtte det Högvördiga Ståndet gerna förena sig i den önskan, att Electorsval icke Preste-Ståndet mera än det Hedervärda Bonde-Ståndet hädanefter i Riksdags-Ordningen skulle såsom en ovilkorlig pligt åläggas.
202 Riksdagen 1810.
Constitutions-Utskottet tog detta förslag till förändring i Riksdags-Ordningen i behörigt öfvervägande.
Utan att ingå i pröfning at författarens Preste-Ståndet ensamt rörande uppgifter, fann Utskottet Riksdags-Ordningens stadgande om Utskotts-Ledamöters utseende genom Electorer grundadt på många vigtiga skäl.
Att utse dessa Ledamöter, så väl till de Utskott, som genom Grundlagen föreskrifvas, som till de, hvilka under loppet af en Riksdag till pröfning af särskildta frågor kunna nedsättas, genom votering per Capita öfver hela Ståndet, ansåg Utskottet vara i allmänhet en alldeles onödig vidlyftighet, då ett sådant val, som nu allenast en gång, när Electorerne utses, förrättas, i ofvannämnde fall skulle vid nedsättandet af hvarje särskildt möjligt Utskott verkställas; och ehuruväl PresteStåndet i förhållande till de andra Stånden är föga talrikt, skulle dock sådane ofta anstälda val onödigtvis borttaga alltför mycken tid.
Utskottet fann derjemte, att då vid tillsättandet af Ledamöter i LAskott pröfning af Personers kunskaper och skicklighet borde föregå, vore ej heller rådligt att åt en oviss utgång öfverlemna valet och låta en sådan pröfning bero af ett så stort antal Personer, som ett helt Stånd utgör; och då författaren synts tro, att Electorsval vid början af Riksdagarne skulle förorsaka split och oenighet inom Ståndet, har Utskottet ansett sig äga skäl att förmoda, att ofta förnyade lika allmänna val till Utskotts-Ledamöter, om sådant vore att befara, dertill långt snarare skulle bidraga.
Utskottet på alla dessa skäl fann stadgandet af Utskotts-Ledamöters väljande genom Electorer lämpligast, och någon olikhet för Preste-Ståndet emot de öfrige ej böra äga Bilaga A till Iixped.
N:o 2. 203 rum, kunde Utskottet ej med något tillstyrkande upptaga Herr Doctor Forsséns Memorial eller i följe deraf någon förändring i Riksdags-Ordningen föreslå.
Hvilket allt skulle författaren, i fall han sådant äskade, till svar meddelas.
Bilaga A till Exped.
Då det redan genom erfarenheten är bevisligt, att Riksdags-Ordningens 28 §, som ålägger 3:ne Stånd, och deribland äfven det Högvördiga Preste-Ståndet, att vid hvarje Riksdags början välja Electorer, som sedan skola välja Ledamöter i Utskotten, men icke utstakar sättet, huru detta Electorsval bör ske, utom andra olägenheter, allenast förordsakar mycken split och oenighet, som sedan kan hafva en menlig inflytelse på Riksdagsärenderna under hela Riksmötet, hemställer jag i all ödmjukhet, om icke denna brist i Riksdags-Ordningen, såsom en fråga denna Riksdag väckt, af Högloft.
Constitutions-Utskottet må upptagas och beredas till afgörande nästa Riksdag.
Och vill jag hoppas, att åtminstone det Högvördiga Ståndet, då det nu lifligen känner olägenheten af denna § i Grundlagen, gerna förenar sig i den önskan, att Electorsval för vårt Stånd, likasom för det Hedervärda Bonde-Ståndet, i Riksdagsordningen hädanefter icke måtte åläggas såsom en ovilkorlig pligt, emedan det vid närmare pröfning befinnes högst olämpeligt, skadeligt och alldeles onödigt.
Jag säger: olämpeligt; ty om Stånden hädanefter såsom hitintills vid sådant val ville följa gammal praxis och välja allenast en Elector af hvarje Stift, så är först och främst icke Stiftenas, följaktligen icke heller Electorernas antal gifvet, då det ännu är tvifvelaktigt, om Stockholm kan eller bör utgöra ett särskildt Stift, och för det andra 204 Riksdagen 1810. skulle då de minsta Stiften, som äga 2 å 3 representanter, njuta alldeles lika rättighet med de större Stiften, som äga 5 å 6 sådana, samt således orättvist inskränka valrättigheten på de sednares bekostnad.
Jag säger: sk a deli g t; ty det förordsakar allenast partier och oenighet, och merendels hafva de genom detta tvång valde Electorerne, såsom en liten Corporation, den höHigheten att först välja hvarandra till de förnämste Utskotten.
Jag säger: alid eles onödigt; ty Preste-Ståndet består icke af flere medlemmar, än att alla Utskottsval hos oss, lättare än hos något annat Stånd, kunna verkställas utan Electorer och blott genom omröstning per Capita.
— Kanske, att samma skäl mer och mindre gälla äfven hos de öfriga respective Medstånden.
Doctor och Prost; Fullmägtig från Upsala Stift.
Ständers Constitutions-Utskott den 4 September 1810.
Det på Bordet den 31 Augusti lagda Memorial af Herr Prosten Doctor Forssén angående Electorsval i det IJögvördiga Preste-Ståndet företogs nu åter till afgörande; hvarvid Herr Borgmästaren Ullberg anmälte att Herr Assessoren Gahn, som sjelf var opasslig, anmodat honom att i Utskottet uppläsa ett af Assessoren angående detta ämne författadt skrifteligt yttrande, så lydande: »Att Ledamöter till Ständernes Utskott vid Riksdagar skola i Högv.
Preste-Ståndet väljas genom Electorer, och icke af hela Ståndet samfäldt, är redan igenom Riksdags-Ordningens 28:de § afgjordt samt synes vara på goda grunder stadgadt.
Deruti kan ej ändring utan i föreskrifven ordning sökas; och om någon proposition derom skulle göras, kan jag, för min del, ej annat än alldeles afstyrka bifall dertill.
205 Hvad åter sättet att välja desse Electorer beträffar, hvaröfver olika meningar uppstått, då, såsom det påstås och äfven är troligt, det ena valsättet ej är lika förmånligt som ett annat, så kan det ej vara indifferent, hvilketdera som antages.
Skillnaden bör väl bestå uti mera säkerhet vid det ena sättet än vid det andra att erhålla goda val eller tjenliga personer till Utskotten; detta åter intresserar alla de öfriga Stånden lika mycket som Preste-Ståndet; och om det vore ett sätt, som troligen lät detta goda ändamål förfelas, så borde PresteStåndet naturligtvis icke hafva rättighet att till allmän skada vidtaga det.
Hvarje anstalt eller organiserings-sätt inom ett Stånd, som kan verka på de Allmänna ärendernas bättre eller sämre gång, hörer till alla Ståndens bedömmande.
Således, t. ex. om Ridderskapet och Adeln icke sjelfve vidtagit tjenliga steg för upphäfvandet af Classificationen inom dem samt af denne Classifications verkan vid ärenders afgörande, så är min tanke, att de öfrige
Stånden hade kunnat yrka detta upphäfvande.
Det skulle kunna gifvas flere sätt eller grunder för Electorers väljande i Preste-Ståndet, t. ex. att en Elector valdes af hvarje 3:dje eller 4:de Person i Ståndet, efter den ordning hvaruti Ledamöterne antecknas, eller att Ståndet härföre indelades i visse andre Flockar, såsom efter Bevillnings-Summan, eller efter Pastoraternes hemmantal, eller efter Ledamöternes värdigheter, decorationer etc.
Det lärer vara synbart, att desse ej alla hafva lika god grund och skulle vara af lika god verkan.