Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Grundsatsen att i hvart stift borde finnas ett seminarium är ock numera bruten, sedan icke mindre än trenne stift äro i saknad af seminarier för manliga elever.
Om man först afsedde manliga eleverna, skulle, efter Eikets Ständers tanke, ett seminarium för Lunds stift och tillgränsande landskap, ett i vestra delen af riket, ett i Östergötland för de östliga landskapen och Gotland, ett för de omkring Mälaren och Hjelmaren belägna landskap samt ett i Norrland göra tillfyllest för det nuvarande behofvet.
Under de sednaste åren har antalet manliga elever vanligen p t gjort mellan 300 och 400, och om detta antal, i anseende till lärokursens ökade längd, skulle stiga till omkring 500, blefve antalet af lärjungar inom hvart seminarium att beräkna till ungefär 100, hvilket antal icke torde kunna anses större, än att elevernes utveckling kan af läroanstalten noggrannt och med omsorgsfull vård följas.
På grund häraf hafva Eikets Ständer ansett sig kunna, vid beräkningen af det behöfliga anslaget, antaga antale"t af behöfliga seminarier för manliga elever tili högst fem.
För qvinliga elever åter hafva Eikets Ständer ansett undervisningsbehofvet kunna nu fyllas af en läroanstalt för hela riket, enär sammanlagda antalet af lärjungar i de för detta behof afsedda seminarierna hittills i allmänhet icke uppgått till mera än 50 å 60.
Då detta antal utan svårighet kan inom en bildningsanstalt undervisas, torde det för det närvarande icke vara erforderligt att bekosta flera bildningsanstalter 4.4 JExpeditions-UtsJcottets Förslag lill underd.
Skrifvelse, F:o 169. af detta slag.
Skulle deremot erfarenheten visa, att antalet elever i framtiden tillvexer, så lärer Staten icke undandraga sig att, i mån af det uppkommande behofvet, öka de qvinliga seminariernas antal.
Förslaget angående anläggande af ett nytt seminarium i Luleå hafva Rikets Ständer ansett icke böra bifallas.
Det för denna åtgärd anförda skälet, att folkskolelärare till behöfligt antal icke linnes i en del af socknarne inom Norrbottens län, torde ega full tillämplighet äfven inom andra, aflägsna och glest bebodda delar af landet, och bristen måhända snarare böra afhjelpas genom ett mera tilli äckligt anslag till folkskolelärare-löner, än genom upprättandet af ett nytt seminarium särskildt för några få socknar i landet, hivad åter angår det förhållandet, att elever från de Finska och Lappska socknarne, sedan de i stifts-staden inhemta! kännedom i Svenska språket och hunnit vänja sig vid lefnadssättet på denna ort, icke skulle vilja återvända till hembygden, så synes ingen säkerhet.vara för handen, att ju samma svårighet skulle kunna inträffa, äfven om ett nytt seminarium blefve inrättadt något nordligare, eller i Luleå.
Om vid seminariet i Hernösand, hvars lärjungeantal städse varit jemförelsevis inskränkt och vanligen icke öfverstigit 20, en i Finska språket kunnig lärare anställdes, som särskildt ginge de elever tillhanda, hvilka ifrån dessa socknar anmälde sig till seminariet, så torde Staten, i hvad på den ankommer, hafva sörjt för undervisningen i detta afseende.
För detta ändamål åter lära tillräckliga medel å besparingarne för folkskoleväsendet komma att blifva disponibla, utan att särskildt anslag dertill varder af Rikets Ständer anvisadt.
Ett betydande hinder för seminarii-inrättningens utveckling synes Rikets Ständer, på sätt E. K. Maj:t jemväl erinrat, ligga deri att anslaget till så vigtiga och i hela folkets själsodling djupt ingripande läroanstalter endast varit beviljadt för tre år i sender.
Om de vid seminarierna anställde lärare skola kunna rätt förbereda sig till uppfyllandet af de stora fordringar, som äro fästade vid deras undervisningskall och om de skola fortfarande egna alla sina krafter åt dess bestridande, bör väl icke deras ställning hvart tredje år kunna undergå en fullständig förändring.
Med den nya för lärarnes ställning vigtiga grundsatsen af löneförhöjning efter fem år är icke heller anslagets medgifvande för endast tre år förenligt, och Rikets Ständer hafva af dessa skäl ansett att det ifrågavarande anslaget bör å ordinarie stat upplöras.
På dessa grunder ense Rikets Ständer folkskolelärare-seminarierna kunna på ett tillfredsställande sätt ordnas utan användande af högre anslagssumma, än den E. K. Maj:t äskat och hafva, med anledning häraf, för folkskolelärare-seminarierna anvisat ett belopp af 65,000 R:dr, att såsom reservationsanslag på Åttonde Hufvudtitelns ordinarie stat uppföras.
Hos Rikets Ständer hafva blifvit framställda åtskilliga anmärkningar mot det den 21 Mars 1862 gifna nådiga Reglemente för folkskolelärare-seminarierna i riket.
Enligt detsamma vore det en hufvudlärare medgifvet att jemväl meddela undervisning i de färdigheter, hvari eleverne derstädes borde erhålla öfning, hvilket sammanförande af läraretjenster icke utan i nödfall borde medgifvas.
Väl vore det föreskrifvet att, vid tillsättandet af lärareplatserna derstädes, synnerlig vigt borde fästas derå att med de för tjensten i öfrigt erforderliga egenskaper förenades en sann och lefvande gudsfruktan samt en hedrande vandel, men någon föreskrift hade dock icke lemnats för kompetens att söka dessa lärareplatser.
Vidare vore det medgifvet, att, om läraren vid folkskolan (på stället) funnes lämplig att öfvertaga andra hufvudlärarebefattningen, sådant finge ske med den inskränkning i hans undervisningsskyldighet vid seminariet, som folkskolan lcräfde, utan att likväl dervid stadgats, det denna lärare måste ega en bildning, som stöde öfver den, som vid seminarium kunde erhållas.
Lärotiden hade blifvit bestämd till tre år.
Vid seminariet funnes tre klasser, men endast två hufvudlärare.
För att afhjelpa denna brist funnes det stadgadt Expeditions- Utskottets Förslag till underd.
45 att lista och 2:c!ra klassen skulle samläsa för den ena hufvudläraren, hvilket syntes olämpligt.
För inträde på seminarium fordrades kristendomskunskap, färdighet i innanläsning, att kunna skrifva modersmålet någorlunda felfritt, att hafva en jemn och redig handstil och någon kunskap i arithmetik, men ingen kännedom af historien, geografien eller annat, hvaruti hvarje väl organiserad folkskola lemnar sina elever undervisning.
Reglementet förbjöde dem, som saknade »musikaliska anlag», inträde å seminariet, hvilket äfven vore en oegentlighet.
Dimissions-examen, afiagd inför theologjsk falkultet, äfvensom ett halft års tjenstgöring såsom lärare eller lärarinna i en småskola berättigade till inträde å seminariet utan inträdes-examen, men icke student-examen eller högre inom filosofisk fakultet afiagd examen.
På dessa och flera andragna skäl är vordet föreslaget, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos E. K.
Majit anhålla att olvanberörda Reglemente, som skulle gälla till efterrättelse från början af höstterminen detta år, måtte dessförinnan undergå en nödig revision.
Och då flera af omförmälda anmärkningar synas förtjenta af uppmärksamhet, hafva Rikets
Ständer så mycket heldre ansett sig böra bifalla ifrågavarande förslag, som beslutet i afseende å ofvannämnda förändrade bestämmelser angående anslagen till folkskolelärare-seminarier i allt fall föranleder omarbetning af reglementet; i följd hvaraf Rikets Ständer ansett sig böra i underdånighet hemställa om en revision af det för nämnda läroanstalter sednast utfärdade reglemente.
Till stipendier för elever vid folkskolelärare-seminarierna har E. K. Maj:t föreslagit, att en summa af 30,000 R:dr måtte anvisas.
Detta anslag har förut utgått med 20,000 R:dr; men då grundade skäl förefinnas att något öka stipendiernas belopp och behofvet af sådana understöd måste blifva större, när seminariernas antal Inskränkas, anse Rikets
Ständer ifrågavarande anslag böra utgå med ett enligt E. K.
Majits förslag något förhöjdt belopp.
Enär detta anslag står i närmaste samband med seminariernas tillvaro och organisation, samt ingen sannolikhet är förhanden, ett anslagets belopp skulle kunna framdeles inskränkas, anse Rikets Ständer samma anslag, i likhet med det för seminarierna afsedda, böra på ordinarie stat uppföras, och hafva alltså, till stipendier för seminarii-elever anvisat en summa af 300,000 R:dr årligen, att å Åttonde Hufvudtitelns ordinarie stat uppföras.
A anslaget till nrfvoden och resekostnader för folkskole-inspektörer har E. K.
Majit äskat en förhöjning af tillhopa 13,000 R:dr, så att detsamma skulle komma att uppgå till 30,000 R:dr årligen.
I detta afseende hafva ock inom Riks-Stånden blifvit väckte flera förslag, hvarigenom åsyftats förhöjning af anslaget till och med till högre belopp, än det E. K.
Majit begärt, hvarjemte framställning skett om tryckning och utdelning af inspektörernes berättelser.
I anseende till den allmänt erkända nytta denna inrättning visat sig medföra, torde Staten fortfarande böra anvisa de medel, som kunna erfordras för att sätta inspektionen i tillfälle att ändamålsenligt utveckla sig, vare sig genom förökande af arfvodet för hvarje inspektör eller genom förminskning af distrikternas vidsträckthet eller genom samtidigt användande af båda dessa utvägar, allt efter olika lokala förhållanden.
Den gällande förutsättningen, att hvarje folkskola inom distriktet skulle under en tid af tre år åtminstone en gång besökas, synes nemligen, om inspektionen skall blifva af verksamt gagn, böra förändras så, att hvarje folkskola åtminstone en gång hvart år besökes.
Af synnerlig vigt bör det äfven vara, att, på sätt hos Rikets Ständer är vordet förslaget, inspektörernes berättelser blifva af trycket utgifna och sålunda allmännare kända.
Att inspektionen för folkskolorna icke kan komma att upphöra, utan bör äfven framgent fortfara, torde vara allmänt erkändt.
För att för framtiden trygga dess bestånd, är det, på grund deraf, i Rikets Ständers tanke nö - 46 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 169. digt att den summa, som för nämnda ändamål erfordras, blifver å ordinarie stat uppförd.
I enlighet med dessa åsigter och på grund i öfrigt af de skäl, som i den nådiga Propositionen finnas närmare anförda, hafva Rikets Ständer, som finna betänkligt att föreslå särskilda tjensters inrättande för detta ändamål, bifallit hvad E. K.
Majit i berörda hänseende föreslagit, och i följd häraf till arfvoden och resekostnader för folkskole-inspektörer beviljat 30,000 R:dr årligen, att på Åttonde Hufvudtitelns ordinarie stat uppföras; i sammanhang hvarmed Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det inspektionen måtte så ordnas, att, der icke särskilda hinder möta, hvarje folkskola. måtte i allmänhet en gång om året besökas samt att inspektörernes berättelser måtte blifva på allmän bokostnad tryckta, för att till samtliga konsistorier och Skolstyrelser i riket utdelas.
I afseende å anslaget till anskaffande af undervisningsmateriel m. m., har E. K.
Majit begärt, att detsamma måtte fortfarande utgå till sitt nuvarande belopp, 10,000 Ridr; och hafva hos Rikets Ständer jemväl förslag blifvit väckte angående förhöjning af detta anslag.
Som det är af synnerlig vigt för folkskoleväsendet, att, då skicklige lärare äro bildade, tjenlig undervisningsmateriel må finnas för dem att använda, för att göra deras undervisning så fruktbärande sorn möjligt, är ett anslag för det nämnda ändamålet fortfarande af stort behof påkalladt, dels för att understödja utarbetandet af tjenliga läroböcker, dels för anskaffande af tjenlig undervisningsmateriel i öfrigt, såsom kartor, glober, modeller, hjelpmedel för åskådningsundervisningen m. m., och hvilken materiel bör dels till seminarierna kostnadsfritt utdelas, dels till ett betydligen nedsatt pris på flera punkter i landet hållas skolstyrelserna tillhanda.
Derigenom skall kännedomen om det bästa och ändamålsenligaste undervisningssättet alltmera spridas och anskaffandet af tjenlig undervisningsmateriel betydligt underlättas, utan att det af E. K.
Majit för sagda ändamål äskade statsanslag behöfver öfverskridas.
Då emellertid detta anslag, i likhet med det för bildande af folkskolelärare föreslagna, på grund af sakens natur, icke kan annat än framgent blifva behöfligt till åtminstone samma belopp, som för närvarande, hafva Rikets
Ständer ansett detsamma böra på ordinarie stat uppföras, och sålunda för anskaffande af undervisningsmateriel m. m. åt folkskolorna anvisat ett årligt belopp af 10,000 Ridr, att bland Åttonde Hufvudtitelns anslag på stat uppföras.
Till understöd för högre folkskolor har E. K.
Majit begärt ett årligt anslag af 10,000 Ridr.
Vid 1856 års riksdag bestämdes detta anslag till 24,000 Ridr, men utgick med endast 8,466 Ridr.
I följd deraf nedsattes detsamma vid 1860 års riksdag till 12,000
Ridr, men har sedan icke utgått till högre belopp än 5,666 Ridr.
Då således detta slags skolor visat sig ej tilltaga utan snarare vara i altagande, hafva Rikets
Ständer ansett något högre anslag nu icke böra anvisas, än som kan vara tillräckligt att fylla det nuvarande behofvet, helst, i händelse detta skulle vexa, medel böra finnas derför tillgängliga på besparingarne å de till folkundervisningens befrämjande anvisade tillgångar, utan att för ett behof, som visat sig vara i ständigt aftagande, anslagsbeloppet bestämmes högre än till den summa, som för det ifrågavarande ändamålet för närvarande verkligen utgår.
Ständer hafva derföre till understöd för högre folkskolor för nästkommande statsreglerings-period beviljat ett årligt belopp af 6,000 Ridr, att å Riksgälds-kontoret anvisas.
Då emellertid i sjelfva begreppet af en högre folkskola väsendtligen ingår att de, som der skola inträda, böra dessförinnan hafva inhemtat de kunskaper, som i den fasta folkskolan kunna förvärfvas, hafva Rikets Ständer, med bifall till ett hos Rikets Ständer i detta afseende väckt förslag, vid beviljandet af sistnämnda anslag fästat det Expeditions-Utsleottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 169. 47 vilkor, att inga andra lärjungar må i högre folkskolor emottagas, än de som visat sig redan innehafva de kunskaper, hvilka i den fasta folkskolan meddelas.
Vidare har E. K. Maj:t äskat att det till folkskoleväsendets utveckling och förbättring i allmänhet nu utgående anslag af 75,000 Ii:dr måtte äfven under nästa statsreglerings-period bibehållas tili oförminskadt belopp, dock att såsom vilkor för åtnjutande af understöd från detta anslag måtte föreskrifvas, att endast de församlingar, som för aflöning af lärare eller lärarinnor redan tillskjuta eller åtaga sig att tillskjuta ett belopp minst lika stort med folkskoleafgiften, må af ifrågavarande anslag erhålla del, hvilken i sådant fall skulle, såsom hittills, utgå med hälften mot hvad församlingarne utöfver berörda tillskott förbinda sig att för angifna ändamålet lemna, med E. K. Maj:t, såsom hittills, lemnad rätt att i särskilda fall bevilja undantag från detta allmänna vilkor; och har i öfrigt, beträffande detta anslag, bos Rikets Ständer blifvit yrkadt dels att något bidrag till småskolor icke måtte lemnäs, derest icke församlingen visat sig, utom öfriga vilkor, hafva författningsenligt vårdat sina fasta eller ambulatoriska skolor och försett dem med examinerade lärare med minst 400 R:dr i lön, och dels att Staten icke vidare måtte lemna något understöd till bildande af småskolor, utan uteslutande åt de fasta skolorna.
Då småskolorna under de sednare åren allt mer utbildat sig till att utgöra en förberedande lägre afdelning af de fasta skolorna och äfven på åtskilliga ställen erhållit plats i samma lokal som den öfre afdelningen, så att läraren derstädes utan svårighet kunnat utöfva tillsyn öfver skolan i det hela samt öfvervaka undervisningen i den lägre afdelningen, kunna de anslag, som beviljas småskolorna, anses gifna, vare sig medelbart eller omedelbart, äfven till befrämjande af den fasta folkskolan, som sålunda dels befrias från de första nybörjarne, dels ock sättes i tillfälle att mottaga ett större antal mera försigkomna lärjungar.
Tillfälle att erhålla understöd af ifrågavarande för folkskoleväsendets utveclding i allmänhet afsedda anslag synes af dessa skäl böra stå öppet äfven för småskolorna.
Under nuvarande statsreglerings-period hafva jemväl, enligt hvad den nådiga Propositionen upplyser, samtidigt dermed att småskolorna erhållit understöd, flera nya med examinerade lärare försedda skolor, medelst bidrag af statsmedel blifvit inrättade eller ändamålsenligare ordnade.
Emellertid har, vid granskning af de till Ecklesiastik-departementet inkomna folkskoleuppgifter, befunnits, att ett icke ringa antal församlingar finnas, hvilka ej hafva flera eller bättre inrättade skolor än andra, hvilka dock hvarken i folkmängd eller utsträckning motsvara mera än hälften af de förra, äfvensom att åtskilliga distrikt utöfver den till församlingarne öfverlåtna, numera så kallade folkskoleafgiften, hittills icke gjort något tillskott för sitt skolväsende, utan till och med genom besparingar å nämnda afgift samlat en fond, under det andra församlingar, deribland sådana som måste räknas till de fattigare, tillskjutit två till tre gånger mera än beloppet af denna afgift.
De uppgifter angående folkskolorna, som ifrån stiften sednast inkommit, gifva äfven vid handen, att inom vissa församlingar för det uppvexande slägtets undervisning ännu mycket återstår att önska och vidare uträtta.
Då således det är af behofvet påkalladt, att Staten fortfarande lemnar församlingarne sitt understöd till inrättande af dylika skolor och dessas ändamålsenliga ordnande, synes det å andra sidan vara med billighet öfverensstämmande att endast de församlingar komma i åtnjutande af sådant understöd, hvilka för aflöning af lärare eller lärarinnor tillskjuta eller åtaga sig att tillskjuta ett belopp minst lika stort med folkskoleafgiften.
För de tvänne sista åren af nuvarande statsregleringsperiod har väl, enligt hvad E. K. Maj:t behagat tillkännagifva, för ifrågavarande ändamål blifvit anvisad en större summa, än den som vid sista riksdagen dertill anslogs, men enär det nu föreslagna 48 Expeditions-Utslcottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 169. vilkoret efter all anledning kommer att förminska ansökningarnes antal, synes det ej vara af behofvet påkalladt att nu öka detta anslag; oell hafva Rikets Ständer derföre till utgående från Riksgälds-kontoret under näst ingående statsreglerings-period anvisat ett årligt belopp af 75,000 R:dr, för att användas till folkskoleväsendets utveckling och förbättring i allmänhet uti de församlingar, hvilka till lärares eller lärarinnors aflöning redan tillskjutit eller åtaga sig att tillskjuta lika stort belopp, som den tillförsamlingen öfverlåtna andel af personliga skyddsafgiften utgör.
I öfverensstämmelse med det i afseende å den högre folkskolan stadgade förbehåll om ett sammanhang mellan denna, der den kommer till stånd, och den vanliga folkskolan, torde med skäl kunna fordras, att, der understöd af allmänna medel lemnäs småskolor, denna åtgärd må komma äfven den fasta skolan till godo i så måtto, att icke de första elementerna i sådant fall må behöfva i den sednare meddelas.
Ett sådant ordnande af dessa skolors förhållande till hvarandra måste verksamt höja den fästa folkskolan.
Att meddela ett allmänt stadgande i detta hänseende skulle likväl vara mindre lämpligt, då småskole-inrättningar kunna finnas i en del af en socken, men icke i andra, och äfven i öfrigt förhållandena äro särdeles vexlande.
Men åt folkskolestyrelserna torde böra öfverlemnas att, i enlighet med ofvannämnda grundsats, ordna ifrågavarande skolor; och Rikets Ständer hafva derföre ansett att, der småskolor finnas försedda med understöd af allmänna medel, folkskolestyrelsen må berättigas föreskrifva att i den fasta eller ambulatoriska folkskolan i allmänhet endast sådane lärjungar böra emottagas, som redan kunna hjelpligt läsa innantill.
Redan före sistlidne riksdag inkom en petition från 964 folkskolelärare, att, enär deras löner voro i högsta måtto otillräckliga, E. K. Majit måtte täckas till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om en förhöjning i dessa löner, hvilken förhöjning petitionärerna önskat sålunda bestämd, att hvarje lagligen examinerad och antagen folkskolelärare, som af sitt skoldistrikt vitsordades för duglighet och flit, måtte, utan afseende på huruvida skoldistriktet höjt hans lön öfver minimum eller icke, af Statens medel årligen få tillgodonjuta en sådan löneförhöjning att hela lönen, utom lämpligt jordland, kofoder, husrum och vedbrand, uppginge till 400 Rdr.
Denna framställning blef ock, genom en i öfverensstämmelse dermed väckt motion, underkastad Rikets Ständers pröfning vid 1860 års riksdag.
Dåvarande Stats-Utskottet tilltrodde sig icke att tillstyrka fastställandet af 400
R:dr såsom bestämdt minimibelopp af lön för en examinerad folkskolelärare, utan uttalade den åsigt att nämnde belopp vore det mål, som man, vid bestämmandet af grunderna för folkskolelärarnes aflöning, borde söka uppnå.
Detta yttrande har blifvit missförstådt och så uttydt, som om dermed menats ett maximum af lönebelopp.
Tillika har det visat sig, att den vid sistlidna riksdag vidtagna åtgärd att anslå 80,000
R;dr till löneförbättring åt de folkskolelärare, som icke hafva 400 R:dr i lön, oberäknadt husrum och vedbrand, icke haft så allmän verkan, som man hoppats.
Vid innevarande riksdag hafva också talrikare framställningar än någonsin blifvit gjorda om lönens fastställande till minst 400 R:dr.
De sistlidet år till Ecklesiastik-departementet inkomna tabeller utvisa äfven att en ganska stor del och i sjelfva verket största delen af examinerade folkskolelärare hafva mindre än detta belopp.
Vid sådana förhållanden och då den stadgade folkskolelärarelönen med obetydligt tillägg förblifvit oförändrad alltsedan 1842, under det nästan alla andra tjenstemän vunnit en af de under tiden betydligt förändrade prislörhållandena påkallad förbättring i sina lönevilkor, synes tiden vara inne att vidtaga en genomgripande åtgärd till afhjelpande af dessa missförhållanden.
Att folkskoleläraren med hänseende tili den bildning, han måst förvärfva och till den stora vigten af hans befattning, bör aflönas bättre än en vanlig arbetare, synes vara obestridigt.
Den Expeditions-UtsJcottets Förslag till underd.
Skrifvelse, Nio 169. 49
Den första och mest ingripande åtgärden bör, i Rikets Ständers tanke, vara utstakande af en gräns, under hvilken en examinerad folkskolelärares lön ej får sjunka; — beroende det sedan på församlingarnes goda vilja och önskan att behålla en duglig lärare, att öka detta lönebelopp.
Det som i främsta rummet påkallar Statens ingripande är nemligen förhandenvarande nöd.
Så länge en sådan på många ställen verkligen förefinnes, synes det icke rigtigt, att Staten lemnar bidrag till förbättring af sådane lärares vilkor, som kunna anses åtminstone någorlunda bergade.
Har man deremot vunnit en sådan fast grundval, kan sedermera derpå vidare byggas.
På sätt här ofvan blifvit anfördt hafva vid innevarande riksdag många förslag blifvit väckte, att minimum för folkskolelärens lön'måtte bestämmas till 400 R:dr.
Men Staten kan icke ensam lemna detta bidrag.
Den kan icke uppgifva den städse erkända grundsatsen, att folkskolelärarnes aflöning hufvudsakligen åligger kommunen.
Således kan Staten icke gå längre, än att gifva lika mot kommunen.
Gifven Staten mera, omkastas nyssberörda grundsats.
Icke heller synes, om nämnda minimi-lön stadgas, uppoffringen för de församlingar, som redan gifvit till folkskolelärarens aflöning lika mot den öfverlemnade delen af skyddsafgiften, kunna blifva betungande, om Staten gifven hälften af tillskottet.
Att deremot Staten nu skulle gifva tillskott åt församlingar, hvilka, såsom den nådiga Propositionen upplyser, gjort intet för sitt folkskoleväsende eller till och med samlat fonder af den dem skänkta delen af skyddsafgiften, skulle icke kunna ur någon synpunkt försvaras.
På folkskolelärarnes ställning i allmänhet synes det blifva af vida mera fördelaktig inverkan, om hvar och en af dem är tryggad af ett faststäldt minimum, än om en mindre del redan bergade skulle, genom Statens åtgärd, komma i åtnjutande af bättre lönevilkor, vida utöfver det nu föreslagna löneminimum, under det att det stora flertalet kämpade med nöd och betryck, såsom åtnjtande en lön långt under detta samma minimum.