Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
3 Preste-ståndet vilkorligen och af Bonde-ståndet utan vilkor Bifallen, men af Borgare-ståndet återremitterad; och anser Utskottet under sådana förhållanden den erhållna återremissen icke kunna till någon åtgärd föranleda.
Af punkten Litt.
C. har första tillstyrkandet, pag. 21., i afseende å markegångs-deputerades sammansättning och liden för deras sammanträde, Blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet under ofvan omförmäkla vilkor och af Borgare-ståndet utan vilkor Bifallet, hvaremot Boiule-ståndet detsamma återremitterat; vid hvilket förhållande
Utskottet anser någon åtgärd till följd af den erhållna återremissen icke vara att vidtaga.
Utskottets öfrige tillstyrkanden i denna punktj pag. 22, 23 och 24-, rörande pris-knranternes Bestämmande m. ni., hvilka Blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet, under samma vilkor, som föregående punkter, bifallne, äro af de 2:ne öfrige Riks-stånden återremitterade, af Borgareståndet på grund af deras sammanhang med föregående af Ståndet återremitterade punkter, hvaremot inom Bonde-ståndet Blifvit anmärkt, dels att föreskrift saknas, huru förhållas skall, när markegångsdeputerade stanna uti paria vota, dels att varupriser vid förekommande kreditköp, hvilka ofta kunna vara ganska högt uppstegrade, icke Borde få tagas till grund för priskuranternes uppgörande, eller för de anmärkningar, kronofogdarne dervid egde afgifva; hvadan Bestämdt Borde stadgas, att endast de vid kontanta köp förekommande priser i ofvanberörde hänseenden få tagas i Beräkning.
Hvad första anmärkningen Beträffar, så har Utskottet ansett nu gällande föreskrift, att medium af de olika meningarne blifver priset, när vid omröstning bland markegångs-deputerade rösterna Befinnas lika, lämpligen kunna Bibehållas, hvadan någon ny föreskrift härutinnan icke erfordras.
Vidkommande åter den andra anmärkningen, så, enär Utskottet i det afgifna förslaget icke afsett andra försäljningspriser, än de vid kontanta köp förekommande, ehuru någon serskild föreskrift derom icke ansetts behöflig, får Utskottet, till förebyggande af all tvetydighet, med anledning af den afgifna att endast de priser, som äro gångbara vid så kallad kontant försäljning, Böra läggas till grund för priskuranterna; äfvensom för de från Kronofogdarne deröfver afeifvande anmärkningar. gjorda anmärkningen, tillstyrka det tillägg till Utskottets härutinnan 4 Stats-Utskoltels Utlåtande, N:o 262.
Och då Utskottets förslag, i nu förevarande punkt, blifvit af 2:ne Riksstånd godkändt, har Utskottet i öfrigt ansett sig böra detsamma vidblifva.
Börande likväl en uti motiverna till förslaget förekommande miss-skrifning vid omförmälande af sockne-ombudens antal, hvilket der uppgifves till ”minst fyra och högst sex”, rättas till det uti sjelfva förslaget bestämda af ”minst fyra och högst åtta”.
Af "Utskottets yttranden, rörande de serskilda' förslag, hvilka, under åberopande af Stats-Utskottets vid sistförflutna riksdag, i fråga om beskalt ningsväsendets förenkling, afgifna betänkande N:o 242, blifvit af enskilde motionärer väckta, hafva l:sta, 3:dje, 6:te, 7:de, 9:de, 10:de, ll:te, 12:te, 13:de, 18:de, 19:de, 20:de och 22:dra, äfvensom slutliga tillstyrkandet pag. 32, blifvit af samtlige Riks-Stånden dels bifallna, dels utan anmärkning lagde till liandlingarne; hvaremot Utskottets tillstyrkanden i 2:dra punkten, angående utgörandet af Presternes så kallade Utlagor; /pde punkten, angående frågan om förvandling af de uti åtskilliga hemmans onera ingående dagsverksskyldigheter; 5:te punkten, angående den uti Färentuna Härad af Stockholms län, på grund af åtnjutande roternngsfrihet utgående, så kallade drängespan; samt 8:de punkten, angående ordinarie räntan af städernas jord, blifvit af Borgare-Ståndet återremitterade; men som de öfriga 3:ne Riks-Stånden desamma bifallit och frågorne följaktligen äro, jemlikt 75 § Riksdags-Ordningen, afgjorde, har Utskottet ansett återremisserne icke kunna till någon åtgärd föranleda. i4-de punkten, angående den till krono-kalkugnen i Wisby disponerade ränteved, är af Bonde-Ståndet återremitterad; men af de 3:ne öfriga RiksStånden utan anmärkning lagd till liandlingarne; och då ärendet sålunda, jemlikt 75 § Riksdags-Ordningen, är afgjordt, har Utskottet funnit sig dermed icke kunna taga vidare befattning. i5:de punkten, angående utgörande af hästvakansspanmål samt den spanmål, som för ständiga rotevakanser i Skåne utgår, har blifvit bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Preste- och Bonde-Stånden, hvaremot Borgare-Ståndet densamma återremitterat; och då, jemlikt 75 § Riksdags-Ordningen, ärendet följaktligen är afgjordt, har Utskottet ansett någon åtgärd, till följd af återremissen, icke vara att vidtaga. i6:de punkten, angående arrendeafgifternas för statens egendomar utgående i penningar, har blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagen samt af Stals-Utskotlels Utlåtande, y.o 2G2.
5 Preste- oell Bonde-Stånden bifallen, hvaremot Borgare-Ståndet densamma återremitterat på grund af dess sammanhang med förut återremitterade delar af betänkandet; men som 2:ne Riks-Stånd bifallit hvad Utskottet i denna punkt tillstyrkt, får Utskottet densamma vidblifva. iy:de punktertj angående Utskottets tillstyrkande, att omröstningarne vid markegångs-sättningen borde ske per capita i stället för ståndsvis, under förutsättning af Bonde-Ståndets medgifvande, att icke flere än 2:ne af dess ledamöter, eller lika antal, som från de öfriga Riks-Stånden, må i markegångssättningen deltaga.
Denna punkt, som är af Ridderskapet och Adeln samt af Preste-Ståndet bifallen, har Borgare-Ståndet utan anmärkning återremitterat under afbidan af Bonde-Ståndets beslut i ämnet, och har sistnämnde Riks-Stånd återremitterat punkten till följd af .dess sammanhang med punkten Litt.
Då således 2:ne Riks-Stånd bifallit Utskottets tillstyrkan i denna punkt, får Utskottet sin derutinnan gjorda framställning förnya.
2t:sta punktent deruti Utskottet, rövande väckt förslag om upphörande af nu gällande stadganden angående efterlysning af personer, som häfta för obetalde kronoutskylder, på anförde skäl ansett sig icke kunna föreslå annan åtgärd, än att Rikets Ständer i underdåninghet anhålla, det Kongl. Maj:t ville, efter vederbörandés hörande, härom, på sätt lämpligast synes, i nåder förordna, — är af Ridderskapet och Adeln afslagen samt af Preste- och Bonde-Stånden bifallen, hvaremot Borgare-Ståndet densamma åteiTemitterat med anmärkning, att
Utskottet borde antingen af- eller tillstyrka den ifrågasatta förändringen, samt att den af Utskottet föreslagna underdåniga skrifvelsen i ämnet vöre öfverflödig, då Utskottet icke velat föreslå afskaffande af efterlysning.
Då emellertid 2:ne Riks-Stånd bifallit Utskottets tillstyrkande, har Utskottet ansett sig böra detsamma vidblifva. z3:dje punktenangående förändrade stadganden om preskription för skattskyldiges och redogörares ansvarighet, hvilken blifvit af Borgare-Ståndet återremitterad, är af de 3:ne öfriga Riks-Stånden bifallen; och då frågan således, jemlikt 75 § Riksdags-Ordningen är afgjord, liar Utskottet ansett någon åtgärd till följd af återremissen icke vara att vidtaga.
Utskottets yttrande, näst efter 23:dje punkten pag. 32, rörande öfriga 6 Stata-Utikottets IIUdland*, If:o 263. af enskilde motionärer upptagne, af sistl. riksdags Stats-Utskott i betänkandet N:o 242 behandlade frågor, är af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet utan anmärkning lagd till handlingarne och af Preste-Ståndet bifallet, hvaremot Borgare-Ståndet detsamma återremitterat; vid hvilket förhållande Utskottet, på grund af 75 § Riksdags-Ordningen, ansett den erhållna återremissen icke kunna till någon åtgärd föranleda.
N:0 263.
Ank. till Exp. Utsk. den 22 Juli 1851, kl. 7 e. m.
Utlåtande, i anledning af vacht motion, angående anslag till inköp af en Kanslirådet
Krutmeijer tillhövig gravyrsamling.
Sedan, vid föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 89, angående reglering af utgifterna under Riks-statens 8:de Hufvudtitel, Borgare- och Bonde-Stånden bifallit, men Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet återremitterat samma Utlåtandes 37 punkts 2 morn., deruti Utskottet, på anförda skäl, hemställt, att gjord framställning om inköp af en Kanslirådet
Krutmeijer tillhörig gravyrsamling icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, har Herr PVinge, efter numera vunnen närmare kännedom om denna gravyrsamlings stora värde och vilkoren, hvarpå dess egare skulle vara benägen att densama afstå, med stöd af 56 § Riksdags-Ordningen, uti en hos Borgare-Ståndet väckt och till Stats-Utskottets behandling öfverlemnad motion, förnyat förslaget, att Rikets
Ständer måtte för inköp af berörde gravyrsamling anvisa en summa af 12,000 r:dr, att utbetalas antingen på en gång eller under loppet af 4 å 5 år.
I anledning af denna motion har Utskottet uti dess Utlåtande N:o 154 anmält, att besvarandet af berörde återremisser då skulle uppskjutas för att ega rum i sammanhang med framdeles afgifvande yttrande öfver meranämnde motion.
Utskottet, som numera förehaft densamma till pröfning, har i afseende på beskaffenheten af oftanämn - Stals-Utskotlels Utlåtande, N:o 263. 7 da gravyr-samling, hvilken Utskottet jemväl varit i tillfälle att7beskåda, inhemtat: att ifrågavarande gravyr-samling innehåller nära 12,000 estamper, deribland omkring 3,600 porträtt; att den är kronologiskt oidnad, efter de serskilde skolornas mästare, utvisande sålunda gravyr-konstens historia i dess momenter ifrån och med medlet af innevarande århundrade; att bland estamperna finnas ej få, som blott händelsevis kunna på auktioner efter samlare anträffas och anses såsom ganska sällsynta; att samlingen innehåller ett ej ringa antal aftryck före all skrift favant la lettre) eller med blott etsad skrift eller ock subskriptions-aftryck, deraf en större mängd äro ganska vackra, alla väl behållna och i godt skick; att det utfästa priset på gravyr-samlingen är synnerligen billigt och betydligt understigande^estampernas anskaffningskostnad, och slutligen att ifrågavarande gravyr-samling skulle, derest den för statens räkning inköptes, utgöra ett högst vigtigt och ändamålsenligt bidrag till förstärkande och kompletterande af den i Kongl. Museum befintliga s. k.
Tessinska gravyr-samlingen, hvilken både slutar med en tidigare period och är i många väsendtliga delar defekt.
Då, enligt Utskottets åsigt, det skulle vara för konsthistoriens studium af vigt, att sistnämnde gravyr-samling kompletterades och sådant lättast torde kunna ske genom inköp af den Kansli-rådet Krutmeijer tillhöriga samling, har Utskottet ansett sig böra föreslå, att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställa, alt Kongl. Maj:t täcktes låta närmare undersöka beskaffenheten af ifrågavarande gravyr-samling, samt, derest den befinnes ega sällsyntare konsthistoriskt värde, låta densamma inköpa och till Kongl.
Bibliotheket öfverlemna; tillstyrkande Utskottet derjemte, att Rikets Ständer ville för detta ändamål ställa till Kongl.
Maj:ts nådiga disposition en summa af högst 12,000 r:dr, att frän Riksgälds-kontoret utgå.
Stockholm den 22 Juli 1851. 8 Stall-Utskottets Utlåtande, N:r, 264'.
Ank. till Exp. Utsi. d. 22 Juli 1851, kl. 7 e. m.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse, angående understöd åt Öfverstelöjlnanten J. Z.
Dunckers enka, Maria Charlotta Tuderus. (U. A.) Hos Kongl. Maj:t hade Maria Charlotta Tuderus, enka efter en bland F. d. Finska arméens utmark ta re krigare under 1808 och 1809 årens krig, Joachim Zachris Duncker, hvilken, vid krigets utbrott kapten och kompagni-chef vid f. d. Savolax Fotjägare-regcmente, efter att på ett serdeles ärofullt sätt hafva deltagit uti eller ledt flera allvarsamma strider i hemlandet, slutligen, såsom
Öfverstelöjtnant och chef för regementets andra fältbataljon, samt benådad roed Kongl.
Svärds-orden, under moderlandets försvar stupade i affären vid Hörnefors den 5 Juli 1809, underdånigst anhållit, att, då hon alltsedan denna tid lefvat i Finland uti knappa omständigheter, utan att derunder hafva åtnjutit något understöd från det land, för hvilket mannen fallit, och nu, vid uppnådda 63 år, befunne sig i tryckande omständigheter, Kongl. Maj:t, så väl med hänsigt till hennes egen behöfvande ställning, som hennes aflidne mans tjenste- och krigs-meriter, måtte täckas i nåder tillägga henne den pension, hvartill hon, efter gällande författningar, ansåges berättigad, räknadt från mannens död och utan afseende på hennes uraktlåtenhet att derom förut väcka anspråk, eller, om sådant ej kunde ega rum, till det belopp, Kongl.
Maj:t nådigst funne för godt att bestämma; hvarjemte Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Westerbottens län, som till Kongl. Maj:t underdånigst öfverlemnat ifrågavarande ansökning, utförligt andragit, dels hvad om aflidne Öfverstelöjtnanten Dunckers bedrifter under ofvanberörda krig blifvit kändt, dels ock, under förutsättning att något understöd, lämpadt efter bemälde Öfverstelöjtnants förtjenster, icke skulle kunna hans enka af de till Kongl. Maj:ts disposition ställda tillgångar i nåder beviljas, underdånigst hemställt, huruvida icke Kongl. Maj:t skulle finna skäl förekomma, att nådig framställning i ämnet till Rikets nu församlade Ständer aflåta.
Kongl. Stats-Vtskottets Utlåtande, N:o 264. 9 Kongl. Maj:t, sorn vid föredragning häraf i nåder funnit, att, om någon pension af statsmedel författningsenligt skulle kunna aflidne Öfverste-löjtnanten Dunckers enka tillkomma, hvilket af de hos Kongl. Maj:t företedde handlingarne icke kunde bedömas, beloppet deraf ändock blefve så ringa, att det icke komme att stå i något förhållande lill den aflidnes förtjenster, hvarförutan något afseende på anspråket att utbekomma pensionen för den tid af 42 år, hvarunder enkan deraf varit i saknad, icke kunde fästas, har, på grund af dessa omständigheter och med serskildt afseende å Öfverstelöjtnanten Dunckers i lifstiden ådagalagda sällsynta militära förtjenster, utmärkta tapperhet och välförhållande, uti nådig skrifvelse af den 12 nästlid - ne Juni, som från samtelige Riks-Stånden blifvit till Stats-Utskottet remitterad, till Rikets Ständers behjertande i nåder öfverlemnat bemälda enkas underdåniga ansökning, dervid Kongl. Maj:t tillika meddelat Rikets Ständer den upplysning, alt, enligt gällande reglemente för arméens Enke- och Pupill-kassa, den för Öfverste-löjtnants-enkor bestämda pension uppgår till ett belopp af 150 r:dr årligen.
Vid behandling af denna fråga har Utskottet visserligen inhemtat, att enkefru Duncker, i följd af Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 6 Mars 1811, af extra utgifts med len åtnjuter årligen 150 r:dr, men då detta belopp icke kan vara tillräckligt att på äldre dagar freda henne från brist och bekymmer, får Utskottet, med afseende derå, att Öfverste-löjtnanten Duncker varit en af de utmärktaste officerare, som fallit i striden för fäderneslandets försvar, härmed tillstyrka, att, oberäknadt berörde understöd af 150 r:dr, en årlig pension af 500 r:dr b:ko måtte beviljas enkefru Matia Charlotta Duncker, född Tuderusj att, från detta års början beräknadt, från allmänna Indragnings-staten utgå och af henne åtnjutas, hvarhelst hon vistas.
Prot. 1850 & 1851. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 32 Uäft. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 265.
N:o 2<fi5* Ank. till Evp.
Utsk. den 23 Juli 1851, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af erhållna återremisser u betänkandet N:o 44, angående utbetalning af stadgad ersättning utaf allmänna medel till vittnen i brottmål, då den tilltalade saknar tillgång, eller ersättningsskyldighet icke kun honom åluggas. (U. A.)
Uti förenämnde betänkande, som af Preste- och Bonde-Stånden blifvit bifallet, men af Ridderskapet oell Adeln samt Borgare-Ståndet återremitteradt, bar Utskottet hemställt, att den ersättnirg af allmänna medel till vittnen i brottmål, hvilken af första domstol bestämmes, måtte, oberoende af målets fullföljd i högre rätt, eller skedd underställning af Under-rätts utslag, till vittnet, uppå dess anmälan, förskottsvis utbetalas, å landet al kronofogden i det fögderi, der ransakningen hållits, samt i städerna, utom Stockholm, af magistraten; hvarefter, sedan genom slutligt utslag blifvit bestämdt, hvem gäldandet af denna kostnad åligger, vederbörande exekutor hade att, derest någon blefve skyldig känd att förskottet till staten återgälda, detsamma hos denne uttaga, men, om tillgång saknades, komme den redan utbetalda ersättningen att af Konungens Befallningshafvande, lörfattningarne likmätigt, under behörig titel uti statsräkenskaperna a Iföras,- skolande, hvad Stockholm anginge, ersättningsmedlen direkte af Stats-Kontoret utbetalas.
De ledamöter inom Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, hvilka yrkat återremiss, hafva emot betänkandet anmärkt, att det deri framställda förslag vore overkställbar^ emedan kronofogdar och magistrater icke kunna eller böra disponera sådane medel, som till här ifrågavarande ersättning finge användas, alldenstund de uppbördsmedel, desse hade om händer, skola på viss dag, efter det uppbörden skett, vid strängt ansvar allevereras, samt andre genom kronofogdarnes och magistraternes händer gående medel endast vore sådane, som exekutionsvis uttogos eller handräckningsvis uppburos och hvilka äfven, vid ansvar, skulle till helt andra ändamål, än det i frågakomne, redovisas; att, i följd häraf, Konungens Befallningshafvande måste, derest kronofogdarne och magistraterne skulle kunna utbetala ersättning Siats-Utskottets Utlåtande, N.-o 265.
11 till vittne, förse desse uppbördsförvaltningar med en beständig kassa, hvilket åter ingalunda vore lämpligt, enär uppbördsverket alltid borde så vara ställdt, att någre Kronans medel icke funnos förvarade annorstädes än i lan cl tränteriet, med mindre än att nödvändigheten för något serskildt högst angeläget fall härifrån påkallade undantag för någon kortare tid; att Utskottet icke uppgifvit huru och på hvad sätt eller genom hvilkens försorg kronofogden och magistraten skola få del af det utslag, hvarigenom vittnes-ersättning blifvit ådömd, eller den tilltalade af Öfverrätt från sådan ersättnings utgifvande befriats eller fått sig ersättningsskyldigheten ålagd; att redovisningen af desse förskottsvis utgifne medel skulle erfordra en serskild uppbördstitel i specialräkningen, samt slutligen att redogörelsen, huru den än komme att afgifvas, alltid skulle, i följd af de flerfaldige åtgärder, sorn måste för den ligga till grund, blifva med stort besvär och mycken tidsspillan å kronofogdens och magistratens sida förknippad.
Hvad sålunda förekommit har Utskottet tagit i öfvervägande; och vidkommande först anmärkningen derom, att kronofogdarne och magistraterne icke hade om händer några medel, hvaraf ersättningar till vittnen kunde bestridas; så bar Utskottet icke förbisett, att understundom detta kan vara förhållandet, men funnit detsamma icke innebära något hinder för verkställigheten af Utskottets förevarande förslag, emedan Utskottet föreställt sig, alt Konungens Befallningshafvande äro berättigade att, uppå kronofogdes och magistrats reqvisition, från landtränteriet till dem utlemna, emot framdeles afgifvande redovisning, ett lämpligt förskott, att till utbetalning af här omhandlade, till obetydlige belopp uppgående, ersättningar användas.
Då likväl några serskilda föreskrifter i detta hänseende måhända erfordras och • i meddelandet af dylike ankommer på Kongl. Maj:ts nådiga godtfinnande, anser Utskottet, att det icke vore olämpligt om Piikets Ständer i underdånighet derpå fästade Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet, hvarom ock Utskottet kommer att härefteråt göra serskild framställning.
Hvad åter angår den förmenta underlåtenhet, att i betänkandet icke är uppgifvet, huru och på hvad sätt kronofogde och magistrat skola undfå del af det utslag, hvarigenom ersättning lill vittne blifvit ådömd, så får Utskottet erinra, att, då det lärer ligga i sakens egen natur och således falla af sig sjelf, att det vittne, som hos kronofogde eller magistrat anmäler sig till utbekommande af tilldömd ersättning, måste styrka rättigheten dertill, hvilket åter icke kan ske annorlunda än genom företeende af vederbörande domstols utslag, eller protokolls-utdrag, Utskottet ansett hvarje serskild föreskrift i detta hänseende vara öfverflödig, helst Utskottet icke velat eller bordt 12 Siats-Utskottets Utlåtande, N:o 265. förutsätta sudan brist på urskiljning och eftertanka bos en kronofogde eller magistrat, att någondera af dem skulle på en blott lös uppgift af en person till honom utbetala större eller mindre belopp af allmänna medel.
Angående den invändning emot betänkandet, att deri icke blifvit bestämdt, huru kronofogde och magistrat skola undfå del af Öfverrätts beslut, hvarigenom den tilltalade antingen blifvit befriad från skyldighet att utgifva ersättning till vittnen eller fått en sådan ersättnings-skyldighet sig ålagd, finnér Utskottet att sådane föreskrifter, som äro gällande i afseende på böters uttagande hos en dertill dömd person, äro i detta fall fullt tillämpliga.
Beträffande slutligen den anmärkning, att vederbörandes redovisning af den till vittnen förskottsvis utbetalte ersättning komme att blifva förknippad med stort besvär och mycken tidsspillan, medgifver väl Utskottet att, genom antagandet af dess förslag, i kronofogdarnes och magistraternes tjenstegöromål någon ringa tillökning kan uppstå; men Utskottet håller före, att denna omständighet är af så underordnad beskaffenhet, att något serdeles afseende derpå icke skäligen lärer böra fästas.
Då Utskottet alltså icke funnit några skäl blifvit anförda, som kunna föranleda Utskottet att frånträda sitt i betänkandet JS:o 44 framställde, af 2:ne Riks-Stånd godkände förslag, får Utskottet detsamma vidhålla, under hemställan att, derest Rikets Ständer skulle finna för godt att i enlighet dermed besluta, Rikets Ständer ville uti underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes, för verkställigheten deraf, i nåder meddela de föreskrifter, som af omständigheterna kunna påkallas.
Stockholm den 22 Juli 1851. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 266. 15 N o 266.
Ank. till Exp. Utsk. den 23 Juli 1851, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet N:o 81, angående upphörande af så kallade vakans- och för slags-liggetids- samt begrafningshjelpsbesparingar, samt om årliga anslag till vederbörande pensionskassor, såsom ersättning för de inkomster, dessa kassor af nämnde besparingar åtnjuta. (U. A.)
Utaf förenämnde betänkande hafva llidderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet återremitterat mom. lit. b), deruti Utskottet, beträffande frågan om upphörande af de så kallade nådårs- eller begrafningshj elps-besparingarnej synnerligast med fästadt afseende på den stora årliga utgift, Statsverket skulle vidkännas, derest dessa besparingar komme att upphöra, funnit sig böra afstyrka Rikets Ständers bifall å hvad Kongl. Majit i berörde hänseende i nåder behagat föreslå.
De skäl, på grund hvaraf återremiss blifvit yrkad hos Ridderskapet och Adeln, äro hufvudsakligen följande: att den ifrågavarande afgiften, eller det afdrag å embets- och tjenstemännens löner, som, under benämning af begrafningshjelp, eger rum, vore för löntagare både orättvis och tryckande.
Orättvis dels derföre, att en ganska stor del af de löntagande, sådane nemligen, hvilka före pensionsåldern upphöra att vara tjenstemän, icke erhålla någon ersättning för de afgifter, som de till Statsverket inbetalt både vid tillträdet af den första tjensten och sedermera vid hvarje befordran, dels derföre att de, som med pension taga afsked, i begrafningshjelp erhålla endast i års pension, utgörande vid arméen hälften eller en tredjedel, understundom blott en fjerdedel af det lönebelopp, för hvilket afdraget skett, dels ock slutligen derföre, att det endast vore anhöriga till dem, som dö i tjensten, hvilka deraf skörda någon fördel.
Tryckande vore denna afgift derföre, att den obemedlade ynglingen, efter en redan under studietiden börjad och under den oftast fleråriga lönlösa tjenstemannabanan fortsatt skuldsättning, i det ögonblick, då han undfår lön på stat, drabbas af flerahanda utgifter, såsom fullmaktlösen, retroaktiv-afgifter till pensions-kassorna m. m. och såle - 14 Stals-Vlskotlels Utlåtande, N;o 266. des då ej kan, utan kännbar uppoffring undvara sex månaders löneinkomst.