Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ur raken skaperria anfdres följ ande: C - C _ _ _ _ _ _ - - - - Vid h e t s slint Ilade Frehika-Bre~~ier-F~rb~111cIet följ ande Y ' iZlgå9zgcw: ........................ 1.,590: 98 ~iiteck~iiiigs-~amti-Aktiebol.aget Inveiitarj.er ...................................................... 1.,424: 37 Fordran Iios fru S. W11.itl.ock .............................. 3,360: - Diverse debitorer: u Iteversforhiiigai.
.............................. 5,575: - 9,575: Ofve~balan serad biist frhn föregiie~ide &amp; r ............. 64.7: Kassa .................
........................................ 266: Snmina].
; roiior 16,864: Sl; ulcZw: E g n a fonder: S tandiga at@fters fond ..................... 8,490: - Iritr&amp;desafg~ite.ss forid .. ...................... 3,, 767: 73 3,360: - 15,617: Fru S. WhitloC ' ks stipemilief ' ond ......... - - -- - - p e, Yttre.
s l d i l e r: Ghfvor a t t utgifvas fur nypgifvet aiitlti- 1ii8d ........................... 1 .....: ............ 300: - 54 ' 75 64 i5 Arbetet för utreclniiig af de till Dan.- inark lit vnndraiide iU~liiiogefli,~ko~ii; t~s stall.iiiiig ocli nrbetsförl~ttllti~de.
50: 74 Aftonblavde t u aktiebolag.
.................... 486: -- .......................... Sj, julr \ ~&amp;rcIsafilelni~ige~~ 279: - J, .l.1.5: 74 - - Saldo: viiist kr 1893 ........................... 1.31: 1.5 S~irnma, Ixoiior 16,864: 64 Ofvmisti~eiide ' vii ist, lir.
131: 15, hur iippkoi~i~nit p6 grlind af f~ljaiide f~ili&amp;llmide inellan vinst och förliist:.
Rym ' iin ............................................................... 2,408: 76 Trvcksakem.
......................................................... 572: 67 ~ i J s k r i f t e n Dagriy .................
......................... 1.45: 36 .Sllmäim.a oiii.kosti~ailer .. ........................................ 982: 32 Höten ............................................................... 1.00: 67 Saldo: viiist &amp; r 1893 .. .......................................... 131: 1.5.
S ~iiiznia kronor 4,340: ' 33 ' I En jämförelse nied föregAende &amp; i % bolisliit gifver anlechiiig.
till f ' ölj ande 11tta1axi.de:.
Förbuiiclets egna fonder Iiafva mider h e t ökats iiied ett belopp af lir.
1,015: 50.
Byrhis iiilromster Ilafira varit kr.
2,866: 45 och dess ntgifter kr.
3,273: 21 .. Kistnaden f ~ b r y r h s npprätt: liAJ.laiide har ökats med kr.
224: 66, lwiJ.ken öliniiig står i samband med en allt jämt fortgkende utveckl.iiig af byr&amp;iis verksaii,iliet.
Tidskrifteii Diagn~s el&lt;onoiiiiska stälJ.niii g Ii a r i år ytterligare f ~ r b a t t r a t s s&amp; a t t bidraget från f ' örbniiclets al.linäniia kassa för iippeliAllancle af tidslu ' iften nu ej uppghtt till högre belopp än kl:.
3.43: 36.
Allmäniia omkostn.aders konto visar ett.
nigot inii~.dre belopp än föreg %eii de &amp; r, livarj aiiite, seda.11 filial en i Maliiiö ~ i p p l i ö ~ eii t, besparing därmed vniini@.
Sjiil.tviolrclsaf~je1 niilgeii h ar i iiikornst l-iaft lir .. 725 oc ' li i iitg.iR lir.
Ofverskottet är reserveradt til.1.
Fredagen den 1 mars 1889.
B yrå: Klarabergsgatan 54, Tidningen kostar en tr. Annonspris: 25 öre pr petitrad (— 10 stafvelser).
sndast 1 krona för qvartalet.
Ingen ^ösnurnmerförsäljning.
Kronprinsessan Utgifning-stid: hvarj.e h e l g f r i f r e d a g.
Stephanie af Österrike.
^i^ronprinsessarj Stepha- nie af Österrike, hvil- keris porträtt vi i dag fram- lägga för våra läsarinnor, har under dessa senast gångna veckor, sedan den blodiga katastrofen i May- erling, helt naturligt varit föremål för den allmännaste uppmärksamhet och i ej mindre grad för den var- maste medkänsla.
Hvilken skulle väl ock kunna stå likgiltig inför denna qvinnas sorg, inför denna korta äk- tenskapshistoria, som dock inom sig gömmer så oänd- ligt mycket, allt från den vårliga majdag, då den festsmyckade kejsarstaden vid Donau med jubel hel- sade tronföljarens intagande brud, intill den gråtunga vintermorgon, som randades öfver så många menniskors ofärd!
Hvad denna unga q vinna, skön, beundrad, afundad helt visst af otaliga, i det fördolda lidit, kämpande den grymmaste af alla stri- der: den att inför verlden med glad stolthet och jemt mod bära upp en lysande ställning, medan hjertat i hemlighet förkrympes af en sorg, som endast så mycket girigare frodas, derför att den måste undertryckas — detta kan väl ingen mäta, som ej sjelf fått tömma samma kalk allt intill drag- gen.
Så mycket mer må alla qvinnors — höga eller låga betyder härvid intet — innerliga sympatier förena sig att bereda den pröfvade systern åtminstone delta- gandets lisa.
Då i maj 1881 den då knappast 17-åriga dottern till Belgiens konungapar förmälde sig med Österrikes kronprins, då i september 1883 en dotter föddes åt det unga paret, fröjdades ett stort folk vid deras glädje, och alla sågo deras framtid i de mest ljusa fär- ger.
Att icke dessa för- hoppningar skulle möta sin uppfyllelse, det har dramat från Mayerling lagt i da- gen.
Om huru varmt dock kronprinsessan Stephanie känt sig bunden vid sin make, sitt barn, kejsarfa- miljen och hela österrikisk- ungerska folket, har hen- nes uppträdande efter den sorgliga katastrofen burit vittne.
Hon visade stor- hjertadt till baka hvarje an- bud att lemna det nya hemmet, som trots allt blifvit henne så kärt, och med vörd- nadsvärd pietet har hon skyndat att sjelf träda i spetsen för sin döde gemåls stora älsklingsverk, hvilket ännu väntar på sin full- bordan, nämligen utgifvan- det af det literära prakt- verket » Oesterreich-Ungarn in Wort und Bild ».
Idun u t k o m m e r 1 h u f v u d s t a d e n h v a r j e h e l g f r i f r e d a g o c h k o s t a r f ö r qvartal e n d a s t I krona, p o s t a r v o d e t I n b e r ä k n a d t.
— Bättre » och » sämre » flickor.
et var något liknande sorg med en tillsats af harm jag kände vid ge- nomläsandet af några rader iIduns p *.
senaste nummer, hvari » en student- i ska » svarar » en bondhustru » på hennes fråga, hvad man menar med » bättre » och » sämre » flickor.
Den unga qvinna, som här liksom utma- nande använder sin studietitel, gör icke myc- ket heder åt den bildning namnet innebär.
Och utan att säga oss något fördelaktigt om hennes hufvud bära detta fyrtiotal rader otve- tydigt vittne om, att hennes hjerta icke med heder genomgått sin mogenhetsexamen.
Hör blott den ton och det sammanhang, hvari ordet » bondhustru » är användt!
Men kanske gör jag henne för mycken orätt och för mycken.
heder med att döma henne så strängt — jag gör det, derför att hon är qvinna.
Eättare vore kanske att behandla henne såsom en studentpoj / ce, hvilken man j u — så vida man icke är en blyg landsortsflicka eller en förälskad mamma — betraktar så- som en ganska obetydlig och otillräknelig person, hvars ofta dumdristiga tilltag och naiva lärdomshögfärd på sin höjd aflocka oss en medlidsam axelryckning vid den tan- ken: verlden hinner nog både tämja och slipa dig, stackars gosse!
Men för framgången af qvinnoemancipatio- nen, på hvilken qvinnans och slägtets fram- tid beror, är det af yttersta vigt, att denna emancipation icke sättes i vanrykte genom att i sina verkningar visa sig demoraliserande i stället för förädlande.
Och hvarje ung qvinna, som ställer sig i emancipationens leder genom inträdandet på något af qvinnans nyförvärfvade arbetsområ- den, har ett större ansvar, än hon kanske ett ögonblick gifvit sig tid att betänka.
Det stora allmänna mål, till hvilket hon bör sträfva, utan att ett ögonblick behöfva förlora ur sigte sitt ' eget enskilda, är att ådagalägga det menskligheten intet förlorar, utan tvärt om vinner derpå, att hon trängt sig ut ur den begränsade sfer, som af ålder varit för hennes kön afsedd.
Men detta ådagalägger hon ingalunda genom att framkalla sådana reflexioner som: » se nu, hvart detta nyhetsmaken leder våra unga qvinnor!
— till sjelfgodhet, sjelfsvåld, öfversitteri och oqvinlighet m. m. m.
m.! » Hon ådagalägger det icke genom att kasta ifrån sig sitt köns verkliga förtjenster, på samma gång som hon arbetar sig ur dess svagheter, och icke genom att införlifva med sitt väsen mannens fel och laster på samma gång som hans dygder och företräden.
Hon ådagalägger det minst af allt genom att förinta hos sig hvarje qvinlig könsegen- domlighet.
Man blir hon j u ändå aldrig, huru allvarligt hon än må sträfva derhän, och hvad blir hon då?
Ett abnormt mellan- ting, för hvilket ingen plats finnes — åtmin- stone ingen eftersträfvansvärd — i vårt fysio- logiska system.
Det ligger mycken sanning i följande råd af en man till en ung qvinna: » Var qvinna och du skall regera verlden; blif man och du skall duka under! » Hon behöfver derför icke — äfven om mannen i fråga möjligen menade det så — vara en hjelplös, osjelfständig och okunnig liten varelse, hvars herskaremakt ensamt lig- iviwl ett IDUN Tidningen nnehåller nästan uteslutande originalbidrag.
— Uppgif å n ä r m a s t e p o s t a n s t a l t n a m n o c h a d r e s s s a m t e r l ä g g en krona, s a er- ger i blickens ljufhet, munnens rosiga leen- den och i de mjuka händernas smekningar; nej, hon kan vara medveten, stolt och fri, bildad eller lärd, men qvinna måste hon vara, innesluta i sitt väsen och vårda detta svår- förklarliga, som blifvit kalladt » das ewig weibliche ».
Mannen måste i henne känna sitt komplement, icke se ett aftryck af sitt eget jag, ty då ser han ned på henne med förakt, såsom man ringaktar eftersägare och efterapare.
— — Jag har förirrat mig ett stycke bort från mitt ämne, dertill föranledd af en » student- skas » i mitt tycke mycket slyngelaktiga fram- trädande, men jag är glad, att jag fått till- fälle att säga detta, som jag ty värr vid upp- repade, tillfällen tvingats att tänka.
Och jag hoppas, att både mina läsarinnor och Idun ännu skola hafva litet tid och rum öfrigt för sjelf va tvistefrågan: den » bättre » flickan och innebörden i detta uttryck, hvilket jag från min ståndpunkt också gerna skulle vilja belysa.
Den enda punkt, der » en studentska » tan- gerar sanningen, är då hon säger, att uttryc- kets mening är så bekant, att ingen är okun- nig derom.
Men mig tyckes, att då ett uttryck är så oegentligt — och att det är oegentligt bevisas bäst deraf, att det icke låter sig öfversätta på moderna lefvande språk utan att förlora sin karaktär af koncentrerad meritlista — att det endast genom allmän öfverenskommelse och genom en rad af felslut kan bringas i harmoni med sin föregifna innebörd, då är det på tiden att slopa det, och de som be- sitta bildning borde vara de första att med- verka dertill.
Ordet » bättre » i detta sammanhang är för det första meningslöst., emedan det är enjem- förelseform och här ingen jemforelse före- kommer.
Det är för det andra okristligt.
Ordet heter nämligen i sin positiva form g o d, och hvem vågar tillskrifva sig godhet?
Ä n min- dre tillskrifva sig den i en stegrad grad?
Det är för det tredje inhumant, ty » bättre » har till sin naturliga motsats » sämre », som är en stegrad grad af » ond » eller » dålig ».
Om jag sålunda kallar mig sjelf » bättre », så förutsätter jag, att andra äro onda och dåliga, och förolämpar alltså dessa andra.
Min mor har berättat mig, att då hon så- som ung, tanklös flicka en gång fälde ut- trycket: » det var en bättre menniska », hennes bror, en allvarlig prestman (hvilken jag har anledning tro ännu är ihogkommen af många äldre stockholmsboar från 30- och 40-talet — hans namn var Jonas Lundbergsson) då med sin djupa, allvarliga stämma med eftertryck yttrade: » du menar väl bättre klädd ?.
' » Det tyckes mig, att ett uttryck, som för flere decennier till baka af den tidens fram- skridna andar stämplades såsom otillbörligt, nu skulle vara moget att förvisas ur hvarje bildad menniskas ordlista.
Och jag vågar också försäkra » en bond- hustru » att en verkligt bildad och finkänslig qvinna aldrig använder uttrycket » bättre flicka » om sig sjelf eller sina jemlikar, lika litet som hon använder benämningen » sämre » annat än i betydelsen moraliskt dålig.
Och vårt språk är verkligen icke, som » en studentska » vill antyda, så fattigt, att vi be- höfva anlita detta oegentliga uttryck för att slippa en allt för lång omskrifning.
Och äfven om så vore, så vågar jag påstå, att en i hjerta och sinne » bättre » flicka ej är så girig, att hon tillåter sig en.
låghet i uttryc- ket för att spara in några öre på en rad mindre i annonsen.
Jag kan på det bestämdaste försäkra, att det aldrig skulle falla mig in att taga en flicka i mitt hus, som sjelf kallar sig en » bättre flicka », ty bakom detta uttryck skym- tar jag alla halfbildningens och kälkborger- lighetens vanprydande lyten.
Deremot skulle jag icke tveka att lemna hus och barn i händerna på » en hederlig, allvarlig och arbetsam bonddotter », som der- jemte egde betingelser för att söka en plats som lektris, värdinna eller dylikt, ty dessa tre egenskaper: hederlighet, allvar och arbet- samhet är det just, som man endast som ett kuriosum finner hos de sig » bättre flickor » kallande.
Något litet om friskgymnastik.
(Till Iduns u n g a läsarinnor.)
Upsala, i februari.
^ ^ T ä r i vårt kära Upsala ha vi unga flickor - / [cl hela hösten varit lyckliga nog att få njuta af friskgymnastik tre aftontim- mar i veckan under ledning af en skicklig och intresserad ung qvinlig gymnast.
D å vi nu åter börjat våra öfningar för vårterminen, känner jag stor lust att orda en smula om gymnastik till Iduns unga läsarinnor.
För den, som pröfvat på, är friskgymna- stik ett verkligt nöje.
Men vore ej här fråga äfven om något annat, då lönade det ej mödan att spilla ord och tanke derpå.
Nu gäller det vida mer — helsans bevarande och återvinnande, så väl kroppens som ock i viss mån själens.
Ären I i tillfälle dertill, så frågen sjelfva någon ung flicka, som längre tid deltagit i väl afpassade gymnastiska öfnin- gar, och hon skall med mig instämma i, att de ej blott stärkt kroppen, utan äfven helso- samt upplifvat sinne och själ.
För de flickor särskildt, som genom sitt arbete äro tvingade att föra ett mera stilla- sittande lif, blir friskgymnastiken en ren nöd- vändighet.
Kanske ej alla af dem ännu känt den försvagande verkan af det ensidiga ar- betet och af bristen på motsvarande allsidig rörelse.
Men om de ej förståndigt sköta och bevara sin helsa, så är den, snarare än de sjelfva kunna ana det, undergräfd och bruten och med det samma arbetskraften, för mån- gen kanske hela hennes kapital, borta.
Och för dem, som på grund af lyckliga ekono- miska omständigheter ej tvingats till ett be- stämdt arbete, medför ofta just detta brist på nödvändig kroppsrörelse.
Så blifva de, om ej direkt sjuka, dock svaga och bleksigtiga.
Ingen menniskans förmåga, lekamlig eller andlig, når någon högre utveckling utan öfning.
De gynnade, som nu ej behöfva arbeta och anstränga sig, måste hafva i tanke, att de dock ej alltid kunna undgå det under hvarje förhållande och un- der hvarje form.
När den tiden kommer, huru godt att då kunna möta lifvets kraf med ett samladt kapital af helsa, kraft och glädtigt mod; ty säkert är att känslan af kraft och helsa ökar modet i motgången.
» Det der är j u ganska förståndigt taladt, » tänka ni kanske, » men det fordras så myc- ket för att kunna gymnastisera, stegar, rep
F ö r h v a r j e 6-tal a b o n - n e n t e r, s o m s a m l a s, o c h f ö r h v l l k a a f g l f t e n I n s ä n d e s till R e d a k t i o n e n a f och bommar och — ja, det är ej godt att veta hvad allt! » Det är ej så orätt, och för dem, som bo på landet, har jag ej annat råd, än att de i närmaste bokhandel köpa t. ex. » Hemgym- nastik » af Hartelius och sedan nöja sig med blott fristående gymnastik utan redskap.
För öfrigt är det i allmänhet landtboarne, som minst behöfva gymnastik.
Men ni, som bo i städerna, åtminstone i de städer, der det finnes högre elementar- läroverk för gossar, kunna alltid söka få till- träde till en gymnastiklokal.
För att få led- ning vänder ni er till en gymnastiklärare, manlig eller qvinlig, lika godt hvilket, endast han eller hon studerat sin sak.
Ty oförstån- dig gymnastik kan lätt skada, i synnerhet qvinnan.
Misstycken nu ej, om jag ytterligare gifver er ett par råd angående det praktiska utfö- randet af planen.
Antingen kunna ni — jag antager, att ni äro åtminstone tio ä tolf stycken, som redan slagit er samman — sjelfva hyra salen och betala en ledare pr timme samt vid hvarje termins eller månads slut taga hvar och en sin anpart af kostnaden på sig.
I många fall är det troligt, att ni rent af utan afgift få salen upplåten och behöfva då endast bestrida utgifterna för upplysning och städ- ning.
Eller ock anmoda ni er ledare att hyra lokal och derefter af hvar och en upptaga en viss termins- eller månadsafgift.
I detta fall bör anslutningen vara betydligt större, då mera omtanke och besvär samt dessutom risken helt och hållet hvila på blott en.
Då jag har någon erfarenhet om, hur de ekonomiska omständigheterna gestalta sig i båda fallen, vill jag delgifva det lilla jag derom vet.
För ett par år sedan voro vi ett sällskap af ungefär tjugu flickor, som organiserat sig enligt det förra sättet.
V i hade två öfnin- gar i veckan.
Salen med gas och städning kostade oss 1,26 kr.
för hvarje gång, och som vår ledare var mycket intresserad af att få öfningarna i gång, ville han endast hafva 1,50 kr.
i timmen.
För en termin af 14 å 15 veckor belöpte sig hela nöjet ej till mer än 4 kr.
för hvarje deltagare.
Nu är det så stäldt, att vår ledarinna har tagit saken helt och hållet om hand.
Hon upptager en afgift af 2 kr.
i månaden för tre öfningar i veckan, och som hon lyckats få mellan 30 och 40 deltagare, bör hon gå ut med det, ehuru hon betalar dryg hyra för lokalen.
Utan särskild drägt är ej värdt att tänka gymnastisera.
Det åtsittande klädningslifvet och de tunga, långa kjolarne skulle, om ej precis motverka, åtminstone till stor del för- taga nyttan af rörelserna.
Drägten består af ett par knäbyxor, som på intet vis få strama, en kort, temligen vid kjol, som ej bör räcka mer än nätt och jemt till knäna, och en rymlig tröja med raka, vida ärmar.
Det är ganska trefligt att göra denna i sjömanssnitt, sådan som små gossar och flickor bruka bära.
Ett trikotlif kan ersätta tröjan.
Damkläde är ganska lämpligt, men bättre än mycket billigt sådant är vanligt klädningstyg.
Det blir både billigare och hållbarare.
Ett par stora, mjuka skor med mycket låga, breda klackar fullständiga dräg- ten.
För den, som vill eller måste vara eko- nomisk, behöfver drägten ej blifva dyr.
Det är väl öfverflödigt att påpeka, det snörlif, åtsittande lifstycken och trånga lin- i p \ I Ls I I Kl LJ IN Idun, erhållet ect g r a t l s e x e m p l a r f ö r hela d e n tid, u n d e r hvilken a b o n n e m e n t e t r ä c k e r.
A r o d e s a m l a d e a b o n n e n t e r n a f ä r r e ä n 6, t o r d e p r e n u m e r a ningar måste vara bannlysta från hvarje gymnastiksal.
Jag vet, att i en eller annan stad redan existera qvinliga gymnastikföreningar, men i de allra flesta ej.
I hvarje stad, der det fins en gymnastiklokal, fins väl också någon ung flicka med energi nog att sätta sig i spetsen för organiserandet af en dylik förening och lyckligt bringa den till stånd.
Jag beder er, att på samma gång ni tänka på ert eget väl också tänka på deras, som ej fått förmåga eller den samhällsställning, att de sjelfva kunna taga saken om hand; det skall då bli er lättare att med ihärdighet gå till er sak.
När ni sedan under öfningarna se dem, som annars bruka vara nedtyngda och sorgsna, med lefnadslust och frimodighet blicka er till mötes, då skola ni känna tillfredsstäl- lelse med hvad ni åvägabragt.
Till sist önskar jag all lycka och fram- gång i ert företag — och äfven glädje och förnöjelse deraf.
IDTJUS femte pristäfling.
1) För den bästa uppsats från något qvin- ligt yrkesområde utdelas ett pris af 25 kronor.
Härvid tillstädjes de täflande den största möjliga frihet i val af ämne, för så vidt detta endast faller inom uppgifven ämnesgrupp, som ju är synnerligen vid, då den omfattar all qvinlig verksamhet utom hemmet, denna må nu bestå i t. ex. någon lärarinneverksamhet eller i ren handtverksut- öfning.
2) För den bästa skildring ur eller uppsats öfver societets- och sällskapslif utdelas ett pris af 20 kronor.
Täflingsskrifter inom dessa tvänne afdel- ningar få ej öfverstiga fyra vanliga spalter i Idun.
3) För den bästa och rikhaltigaste samling af praktisJca råd och rön för hus och hem (afsedda för Iduns smala spalter) utdelas ett pris af likaledes 20 kronor.
För täflingsskrifter inom denna afdelning gäller ingen bestämd omfångsbegränsning.
I^ÉT Ett extra pris " ~ %S %L på 25 kronor har Kedaktionen dess- utom beslutit utdela för den bästa beskrifning öfver skandinavisk badort eller sanatorium, ett ämne och en fråga för dagen, då snart de sedvanliga vårfunderingarna för sommarsejou- ren torde stå för dörren.
Täflingsskrifter inom denna afdelning få ej öfverskrida ett utrymme af tre vanliga spalter i Idun.
Täflingsskrifterna, som böra skrifvas endast på en sida af papperet och förses med namn eller signatur samt förseglad namnsedel, skola vara inlemnade senast den 15 mars.
A bak- sidan af konvolutet bör tecknas ordet: Täf- lingsskrift.
Våra barnbaler.
Småprat af — er.
f vem har icke, om äfven ålderns hvita snö täcker hjessan, en innerlig fröjd af att se barnen i yster lek, eller svängande om i munter dans, till dess deras fina kinder purpras och ögonen stråla af sann och naturlig barna- fröjd.
Huru hägrar icke då för ens inre syn minnen från vår egen ungdoms solljusa dagar, och vi känna kanske till och med ålderns krämpor och tvärheten i det gamla sinnet vika för några ögonblick och erfara en lockelse att svänga om med en liten tulta, som icke ens räcker oss upp till midjan.
Och vi hvirfla om, till dess hufvudet blir yrt och vi utmattade sjunka ned i den mjuka länstolen, ålderdomens vän.
En sådan syn, en sådan lek göra våra sinnen godt och verlden förefaller oss skön, vi glömma pessimismens läror, och tron på ungdomen och lifvets glädje smyger sig som frisk luft in i våra hjertan.
Men hvad som icke är gladt, det är att stå som åskådare i ett hörn vid en af våra nutida, litet förnämare barnbaler.
Tänker man till baka på sin egen ungdom och jemför förr och nu, så blir man kanske litet häpen och känner sig litet oeiviliserad.
Och när man ser denna sam- ling af brådmogen ungdom, så tänker man må hända: » Hvad månde blifva af alla dessa små underdjur? » Men vi äro blott tysta åskådare.
Låtom oss hållas i vårt hörn, se och reflektera.
V i känna till förhållandena litet på förhand och teckna derför » barnbalen » från början.
Mamma och pappa — det fins ibland or- saker, hvarför man måste ställa kontrahenterna i denna ordning — har upplåtit hela sin vå- ning åt sin unga tolfåriga dotter, som ämnar ge stor bal för vänner och väninnor.
Hon är redan ärelysten, den unga damen, och när hon ger en fest, en bal, så måste den öfverglänsa alla hon sjelf på nyåret bevistat.
Hon känner sitt värde, och hon har en aning om sin pappas penningevärde — alltså måste man vara i » stil » med sin ställning.
Derför stråla också rummen i ljus, inte blott hvardagsrummen, utan äfven salongen och för- maket.
Öfverdragen äro tagna af möblerna, gångmattorna borta — man ser, att det är stor bjudning.
En vaktmästare i frack sysslar i buffeten, och ute i köket är kokfrun fullt sysselsatt.
Den unga värdinnan — det kan ju hända hon är en tolf eller fjorton år — träder ut och tager en öfversigt öfver det hela.
Hon låter sin blick ila ganska pröfvande öfver hvarje föremål, försummar icke att göra en anmärk- ning här och der och blir ganska misslynt, när hon får veta, att den ena fiolen skickat åter- bud.
Bara piano och en fiol — det är ju riktigt tarfligt.
För öfrigt ser hon redan något trött ut.
De föregående dagarne ha varit ansträngande.
Hon hade upprättat lista på alla dem, som skulle bjudas, och det hade inte varit så lätt att göra en förståndig gallring.
Sedan skulle de tryckta bjudningskorten kringsändas, sömmerskan be- sökas, toaletten profvas, och deremellan små uppskakande scener med » mamma », som nog försöker, men ändå ofta har svårt att » följa med sin tid ».
Emellertid lider tiden, mörkret faller på, och gästerna börja komma.
Några åtföljas af sina föräldrar, andra af tjenarinnor, och de små bal- drottningarna afpelsas.
Det var förskräckligt med grannlåt, broderier och spetsar, genombrutna strumpor och — minsann tror jag inte, att den alltid moderna sömmerskan varit fram, eller rättare, bak och hängt på en liten tournyrunge.
Det är, som om man befunne sig i en balsa- long för fullvuxna, på ett fåfängans eleganta marknadstorg.