Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Resolutionerne den 4 Juli 1790 och 27 Oktober 1813, bör så förstås, att försäljning af bränvin jemte mat, får ske endast under måltidstimmarne, hvilka timmar åter genom Öfverståthållare-embetets kungörelse den 4 Juli 1817 blifvit bestämda till två timmar hvarje morgon, middag och qväll; att på traktörs-societetens underdåniga anhållan om upphäfvande af denna kungörelse, Kongl. Majit under den 17 November 1837 förklarat, att de näringsidkare, som ville åtaga sig en serskild så kallad arrendeafgift, skulle vara berättigade att hålla asina gästrum öppna hela dagen igenom; att, i stället för denna arrende-afgift, nu den s. k. minimi-afgiften inträdt; att således för de traktörer, som icke vilja er lägga minimi-afgiften, ingen inskränkning skett i den rättighet, de före arrendeafgiftens erläggande åtnjutit; att deremot ett utvidgande deraf egt rum, då måltidstimmarne för middag nu blifvit bestämda till trenne; och att Magistraten och Borgerskapets
Äldste uti sitt öfver ämnet afgifna underdåniga utlåtande af den 30 November 1849 erkännt, att föreskrifterna om måltidstimmarne äro blott ordningsstadgar, hvilka det tillkommer polis-myndigheterne att föreskrifva.
Vid detta förhållande, och då sålunda anmärkarens påståenden visat sig vara i allo obefogade, har Utskottet förklarat anmärkningen böra förfalla. Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 25 lil.
Aj Herr G. M. Stjernsvärd, ledamot af Ridder skåpet och Adeln, mot Statsrådet och Chefen för Landtförsvars-departementet och öfrige rådgifvare.
Herr Stjernsvärd har, utom de i det föregående anförda, anmält följande anmärkningar : 1.
Angående rådgifvare-åtgärderna i afseende å de regeringsbeslut, genom hvilka General-majoren och Kommendören af Dalström blifvit i nåder förordnad att vara på en gång landshöfding och militär-befälhafvare på Gottland.
Ilr Stjernsvärd, som anser dessa beslut strida mot 46 § K. F., hvilken stadgar, att “ingen generaI-guvernörFmå inom riket förordnas", förklarar, det lagstiftarens mening, att den civila och militära myndigheten icke hos en och samma person skall få förenas, genom detta grundlagsbud vore så tydeligen uttalad, att något missförstånd deraf icke kunde ega rum; och då det icke heller kunde bestridas, att en landshöfding, som tillika är militär-befälhafvare, uti sin person förenar så väl den civila, som den militära myndigheten, och alltså egde i sin hand den vådliga magt, grundlagen förbjuder, så vore en uppenbar öfverträdelse af grundlagens bud genom berörde förordnande för Herr af Dalström begången, och hade Herr Stjernsvärd fördenskull icke dragit i betänkande att yrka, det borde föredragande Statsrådet och Chefen för Landtförsvars-departementet, som kontrasignerat nämnde förordnande, "samt öfrige rådgifvare, som beslutet tillstvrkt, ställas till ansvar enligt 106 Si R.
Likväl, då, utom det att Herr af Dalström icke blifvit till generalguvernör nämnd, Herr Stjernsvärds deduktion uti sjelfva utgångspunkten besväras af det fel, att dervid uti begreppet general-guvernör inlägges en betydelse, som väsendtligen detsamma ej tillkommer, alldenstund, likasom uti officiela handlingar från de tider, då general-guvernörer inom riket regelmässigt tillsattes, orden guvernör och landshöfding uttryckte samma begrepp, betydelsen af general-guvernör då och sedermera ej var annan, än den af ölver-landshöfding eller landshöfding öfver flere landshöfdingedömen, utan att omedelbart öfverbefäl öfver militärstyrkan inom general-guvernörens provins med denna eljest vidtomfattande embetsbefattning nödvändigt skulle vara förenadt, ehuru under en tid, då den civila och militära verkställighets-förvaltningen ännu ej voro bestämdt afskiljda, 'sådant oftare egde rum; då anförda Bih. till R.
Prof. ^50 & -f 85-1. 5 Sami. 5 Haft. 4 26 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. betydelse af ifrågakomna ord dessutom äfven icke otydligt angifves genom sammanhanget emellan båda perioderna i 46 § R.
F.; då dea tolkning af delta begrepp, anmärkaren uppställt, alitsa endast är subjektiv, tilldess den rätta i vederbörlig ordning bestämmes, och hela deduktionen således grundas på en vilkorlig förutsättning5 har Utskottet, som härvid ej ens ansett sig böra framhålla den ekonomiska vinst för kronan, som föreningen af ifrågakomne befattningar på Gottland medförer, pröfvat rättvist vara, att lemna anmärkningen utan vidare afseende. 2.
Angående åtskilige under åren 1848—1850 inträffade befordringar inom militär-staten, hvilka, till antalet tolf, Herr Stjernsvärd specifikt uppgifvit och icke funnit öfverensstämma med de i 28 § R.
F. och uti gällande författningar i öfrigt bestämda grunder för militärbefordran; anmärkande Herr Stjernsvärd, bland annat, såsom företrädesvis vådlig den omständigheten, att “icke allenast regementschefers förslag vid befordringen lemnats utan allt afseende, utan äfven en., person vid ett visst namngifvet regemente, den regements-chefen troligen icke utan skäl förbigått, just varit den, som blifvit befordrad11.
Utskottet, som i allmänhet anser det betänkligt att ingå i pröfning af skälen för de inom regeringen beslutade' befordringar, eller göra sig till ett organ för anmärkningar i de befordringsärenden, en och annan ståndsledamot valt till föremål för sin beifran, och dessutom, med afseende å 90 § R. F., icke heller finnér sig dertill vara berättigadt i andra fall, än der 28 § R.
F. pröfvades uppenbarligen vara förbisedd, har vid serskildt företagen granskning af de statsråds-protokoll, der de af Herr Stjernsvärd anmärkta befordringsärenden förekomma, funnit befordringarne i de flesta fall hafva skett i öfverensstämmelse med vederbörande regemens-chefers eller general-befäls förslag, och i öfrigt ej heller något hafva dervid förekommit, som kunde gifva stöd åt en grundlagsenlig anmärkning. 3.
Angående general-majoren och kommendören von Arbins entledigande från general-fålttygmästare-embetet; förklarande Herr Stjernsvärd sig anmärka detta, emedan han hade anledning till den förmodan, att vid entledigandet icke så tillgått, som 8, 9 och 35 §§ Regeringsformen föreskrifva.
Konstitutions-utskottet, som uti de till frågan hörande statsråds-protokoll icke funnit denna förmodan bekräftad, har ansett anmärkningen böra förfalla., 4.
Angående .det förhållande, att afkastningen af lägenheten Humlegården i Stockholm ännu är förbehållen general-fålttygmästaren.. Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 27 Då, på sätt Herr Stjernsvärd uppgifver, denna afkastning, genom Kongl, brefvet den 15 Februari 1820, tillädes innehafvaren af general-fälttygmästare-embetet, dels till boställe, dels tili underhåll af hans tjenstebästar, under det lian sig i hufvudstaden uppehöll, åtnjöt lian ännu ej lön på stat.
3Ien sedan vid 1830 års riksdag lön samt taffel- och fouragerings-penningar honom blifvit anslagne, utan att dervid något nämndes om afkastningen af Humlegarden, har deraf den följd uppkommit, att innehafvaren af nämnde embete åtnjuter af statsverket så väl fouragerings-penningar, som underhåll för sina tjenstehästar in natura.
Detta förhållande, äfvensom att, ehuru Humlegården är en kronans tillhörighet, dess afkastning dock ej finnes inräknad uti den i 58 § 11.
F. föreskrifna uppgift öfver statsverkets inkomster, har Herr Stjernsvärd funnit anmärkningsvärd!, och anmält det till grundlagsenlig påföljd för chefen för landtförsvarsdepartementet och öfrige ledamöter af statsrådet.
Konstitutions utskottet, som uti de nu granskade statsråds-protokoller icke funnit något, som till denna fråga hörde, har ansett anmärkningen böra förfalla. 5.
Under åberopande af 60 § R. F., som förbjuder förpaktande af kronans inkomster och fastställande af monopolier till vinning för kronan, korporationer eller enskilde personer, har Herr Stjernsvärd ytterligare gjort till föremål för anmärkning den omständigheten, att tvenne officerare, hörande till Konungens adjutantskorps, genom chefen för landtförsvars-departementet blifvit berättigade att från trycket utgifva det af en kommitté utarbetade och den 24 Mars 1848 fastställda nya exercis-reglementet, 2 delar, mot vilkor att få uppbära inkomsten af dess försäljning efter bestämdt pris, 32 sk. bko, för hvarje del i fast omslag, som till regementen och korpser reqvirerades, samt 40 sk. bko för exemplar i bokhandeln.
Herr Stjernsvärd beräknar, att, derest detta reglemente för statsverkets räkning blifvit upplagdt och försåldt, en behållning af omkring 4000 rdr bko deraf hade statsverket tillfallit, men hvilken, såsom Herr Stjernsvärd anmärker, genom nämnde, chefens för landtförsvars-departementet egenmäktiga, till vinning för enskilda personer vidtagna förfarande, nu för detsamma skall hafva gått förlorad.
Då den anmärkta åtgärden icke innefattar något, som kunde gifva Utskottet inom dess kompetens anledning till grundlagsenlig anmärkning mot chefen för landtförsvars-departementet, har Utskottet ansett anmärkningen böra förfalla. 6.
Angående det regeringsbeslut, hvarigenom Herr Stjcrnsvärds underdåniga ansökan att få afgifva förklaring öfver Rikets Ständers revisorers rörande militärförfattningsarbetet gjorda anmärkning, blifvit afslagen. 28 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6.
Protokollet öfver landlförsvarsärenden för den 13 Mars 1850 innehåller baroni, att, då Kongl. Maj:t i afseende å Rikets Ständers revisorers ifrågavarande anmärkning redan i nåder anbefallt den åtgärd, ärendet påkallat, funne Kongl. Majit sökandens underdåniga skrift icke kunna till något ytterligare förfogande derutinnan föranleda 5 Och har Utskottet, som vid rådgifvare-åtgärden i afseende å detta beslut icke funnit något anmärkningsvärd^ samt ej anser det tillkomma sig att ingå i pröfning af hvad Herr Stjernsvärd till sakens belysning i öfrigt anfört, förklarat anmärkningen böra förfalla. 7. Angående rådgifvarens i kommandomål uraktlåtenhet att afhjelpa den sedan 20 år rådande bristen på tillgång af tjenstgörings-reglemente för arméen, hvilket Herr Stjernsvärd anser vara så mycket behöfligare, som “det vore det enda medlet till att vidmakthålla en med helsosamma frukter förenad krigslydnad och ett icke förslafvande samband emellan hvarje länk i den militära hierarkien4'.
Konstitutions-utskottet har icke funnit denna anmärkning kunna till någon åtgärd från dess sida föranleda. 8.
Angående det sätt, hvarpå Herr Sljcrnsvärds underdåniga ansökning om afsked från hans beställning såsom kapten vid Södra Skånska infanteri-regementet blifvit behandlad, innan den till afgörande föredrogs Kännande hela obehaget utaf alt beröra ett förhållande, som angår honom sjelf, är det af pligt mot det allmänna och för att för andra i en framtid förekomma förnyande af den olagliga behandling, han rönt, som Herr Stjernsvärd ansett sig böra framlägga denna anmärkning.
Herr Stjernsvärd hade den 21
Maj 1850 inlemnat sin underdåniga afskedsansökan.
Denna återsändes, med förklarande af departements-chefen, att den, såsom icke uti föreskrifven form affattad, ej kunde mottagas.
Orsaken härtill var, att ansökningsskriften upptog detaljerade motiver för sökandens beslut att anhålla om afsked.
Herr Stjernsvärd har till sitt arimärkningsmemorial fogat afskrift af ansökningen och derjemte bilagt afskrift af Kongl, brefvet den 17 Juni 1817, samt af en § ur tjenstgörings-rcglementet, hvilka innehålla föreskrifterna om hvad officerares afskedsansökningar få upptaga, nemligen “helt enkelt och bestämdt frågan om afsked och om pension af arméens pensionskassa, då sökanden dertill anser sig berättigad44.
Herr Sljcrnsvärds afskedsansökning deremot motiveras på skäl, som sättas i sammanhang med Kongl. Maj:ts beslut om upphörande af mililär-författningssamlings-arbetet, hvarvid Herr Stjernsvärd haft befattning.
Konstitutions-utskottet har fördenskull ansett denna Herr Stjernsvärds anmärkning icke kunna vinna något afseende. Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 29 IV.
Af Herr P. E. Winge, ledamot af Borgare-ståndet, mot Statsrådet och Chefen för landtförsvars-departementet och öfrige ledamöter af Statsrådet.
Anmärkningen angar rådgifvarnes ätgärd vid Kongl. Maj:ts beslut att inställa fortgången af militär-författningssamlings-arbetet.
Anmärkaren anser detta arbete hafva varit af hög vigt för förvaltningen af arméens angelägenheter, och Konungens rådgifvare hafva förbisett rikets sannskyldiga nytta, såvida de tillstyrkt dess upphörande.
Serskildt rigtas anmärkningen mot chefen för landtförsvars-departementet, med tillsats af flere beskyllningar, bland annat, för att hafva tillstyrkt befrielse frän arbetets fortsättande för den ena af redaktörerne, oaktadt den andres protest, och att genom maktspråk hafva upphäft öfverenskommelser med den andra, oaktadt erbjudna nya vilkor.
Konstitutions-utskottet har, vid granskningen af protokollet öfver Iandtförsvars-ärenden för den 11 December 1849, hvarest denna fråga är intagen, icke funnit Konungens rådgifvares tillstyrkanden i ärendet gifva anledning till någon anmärkning.
V. Af Friherre A. W. Stjernstedt, ledamot af Ridderskapet och Adeln, och Doktor Chr.
Stenhammar, ledamot af Preste-ståndet, mot Statsrådet och Chefen för Finans-departementet.
Anmärkningen angår behandlingen af frågan om Lappmarks Ecklesiastikverks medel och deras utgörande. Sedan Kongl. Kansli-styrelsen, under hvars vård oell förvaltning Lappmarks Ecklesiastikverks medel varit ställde, blifvit indragen, behagade Kongl. Majit vid riksdagen 1834—1835 föreslå Rikets Ständer, att de Lappmarks Ecclesiastikverk anslagne räntor och andra inkomster skulle till statsverket indragas och genom anslag på riksstaten ersättas, samt nämnde Ecklesiastikverks samlade kapital, uppgående till omkring 74,000 riksdaler, öfverlemnas till Riksgäldskontoret mot årlig ränta.
På sätt, som upplyses af Rikets Ständers skrifvelse för samma riksdag N:o 177, lemnade Rikets Ständer, för sin del, härtill sitt bifall, och bestämde för Lappska Ecklesiastikverket en förslagssumma af 7,000 riksdaler, af hvilka 4,000 riksdaler beräknades såsom ersättning för indragen ordinarie ränta och 3,000 riksdaler såsom intressemedel på det till Riksgälds-kontoret aflemnade kapital.
Af Stats-utskottets utlåtande undersamma riksdag N:o 88, jern - 50 Konstitutions-Utskottels Memorial, N:o 6. fördt med dess efter återremiss afgifna sednare utlåtande i ämnet sub N:o 221, vore att inhemta, alt lill grund för beräkningen af nämnde ersättningssumma lades Ecklesiastikverkets inkomster af ordinarie ränta, upptagne efter den för år 1832 afslutade Rikshufvudboken lill 4,117 riksdaler 23 sk. 11 rst.; hvarjemte den upplysning då meddelades, att bland Lappska Ecklesiastikverkets inkomster äfven förekommo 149 1/2 tunnor tiondespanmål, hvilka uti hufvudboken voro upp- och afförde med kronovärde å 36 sk. per tunna.
Dessa, såsom utgående in natura till löntagarne, hade derföre icke uti beräkningen af ersättningssumman, 4,000 riksdaler, ingått.
Lappska Ecklesiastikverket hade dessutom ännu en inkomst af 24 1/2 tunnor spanmål, utgående från Skytteska donationsfonden till underhåll af fri-elever vid Lycksele skola, och dessa tunnor hade likaledes, såsom härflytande från privat donation och således ej föremål för indragning, hvarken blifvit omnämnde uti utlåtandet N:o 88, eller ingått uti beräkningen af nämnda ersättningssumma.
Det sålunda från indragning och ersättning undantagna spanmålsbeloppet utgjorde alltså efter dessa grunder 174 tunnor.
Enligt ofvannämnda Rikets Ständers underdåniga skrifvelse sub N:o 177, skulle Lappmarks Ecklesiastikverks på omförmälda sätt bestämda, af ersättningsanslaget för indragna hemmansräntor, årlig ränta på det till Riksgälds-kontorets förvaltning öfverlemnade kapital, och insamlade årliga kollektmedel bestående inkomster ställas under Kongl. Statskontorets förvaltning 3 och i öfverensstämmelse med allt detta vore det ock, som Kongl. Maj:ts till direktionen öfver Lappmarks Ecklesiastikverk under den 28 November 1835 (Författn.-Saml.
1835 N:o 77) aflåtna nådiga bref meddelade de närmare föreskrifterna angående dessa af Konung och Ständer vidtagna beslut, samt utom annat förordnade, att “de af Lappmarks Ecklesiastikverks tillgångar åt visse pastorer och skollärare med flere såsom aflöning af ålder anslagne 174 tunnor spanmål, nemligen i Westerbottens län 54 1/2 tunnor, i Jemtlands län 40 och från Arnäs kvrkoherberge i Westernorrlands län 79 1/2 tunnor, hvilka oafbrutet varit innehafvarne in natura försäkrade, skulle på hittills vanligt sätt utgå och af samma läns styrelser som hiittills redovisas“; upplysande den närmast efter utfärdandet af detta Kongl, bref upprättade, i Kongl.
Statskontoret förvarade, hufvudbok öfver Lappmarks Ecklesiastikverk för år 1835, huruledes ifrågavarande belopp var fördeladt.
Detta förhållande oaktadt förekomme likväl nu uti Kongl. Maj:ts vid innevarande riksdag aflåtna nådiga proposition (N:o 27), angående serskilda till åtskilliga förvaltande verk anvisade inkomsters utbytande mot statsanslag, under 12:te punkten:
Ecklesiastikverks medel, det meddelande: att Kongl. Maj:t funnit godt i nåder förordna, att 54 ly2 tunnor spanmål, anslagne till skolmästaren och fri-eleverne vid skolan i Lycksele, skulle bland statsverkets inkomster upptagas och Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 51 godtgöras pä enahanda sätt, som öfrige å ifrågavarande stat uppförde dylike anslag, hvilket förordnande äfven blifvit
Stats-kontoret till efterrättelse delgifvet den 11 sistlidne November, eller samma dag, Kongl. Maj:ts nyssnämnda nådiga proposition är daterad; och, så vidt slutas kunde af det propositionen åtföljande Statsråds-protokoll öfver finans-ärenden, synas grunderna för detta nådiga förordnande hafva varit: att, till följd af hvad vid riksdagen 1834—1835 skulle blifvit beslutadt, numera å riksstaten ej förekomme något af hemmansräntor eller spannemål bestående anslag för Lappmarks Ecklesiastikverk; att af ofvannämnde, i Kongl. Brefvet den 28 November 1835 till utgående in natura reserverade, 174 tunnor, nu mera endast de Lycksele skola anslagne 54* tunnor in natura utginge; och att indragning till statsverket af äfven detta anslag utgjorde en fullföljd af besluten vid 1834—1835 års riksdag.
Huru litet detta likväl öfverensstämde med det verkliga förhållandet, bevisades ej allenast af hvad härom ofvan är anfördt, utan ock deraf, att nuvarande riksdags Stats-utskott uti sitt utlåtande N:o 51, Litt.
A, funnit sig föranlåtet att angående detta ärende upplysa, att af de i Kongl. Brefvet den 28 November 1835 till disposition in natura bibehållne 174 tunnor spannemål, icke allenast nyssnämnda 541 tunnor, utan ock de öfrige 1191 tunnorna oförändradt in natura utgått, på sätt krono-räkenskaperna närmare utvisade; hvarutom icke förgätas borde, att, då i de orter, åt hvilkas pastorer och skollärare denna spanmåls-lön in natura är anslagen, flerestädes icke ens någon spanmål produceras, nödvändigheten att låta denna lön in natura utgå vore så mycket mer i ögonen fallande.
Emot Statsrådet och Chefen för Finans-departementet hafva alltså på dessa skäl Friherre Stjernstedt och Doktor Stenhammar grundat sina anmärkningar, så väl för det bemälde Statsråd origtigt inför Kongl. Majit uppgifvit, att 1191 tunnor af det i Kongl.
Brefvet den 28 November 1835 till disposition in natura bibehållne, Lappmarks Ecklesiastikverk tillhörande, spanmålsbelopp allaredan upphört att in natura utgå, som för hans tillstyrkande, att äfven återstoden, 541 tunnor, hvaraf 30 tunnor voro anslagne skolmästaren i Lycksele och 241 tunnor utgjordes från Skytteska donations-fonden till underhåll af fri-elever vid samma skola, måtte, tvärtemot Kongl. Maj:ts och Rikets Ständer 1834 fattade beslut, till statsverket indragas; hvarutom Friherre Stjernstedt anmärkl det origtiga uti ärendets formella behandling, i thv att detsamma, ehuru rätteligen tillhörande Ecklesiastikdepartementets beredning, blifvit af Chefen för Finans-departementet beredt och föredraget, samt att föredraganden, emot föreskriften i 10 § R. F., uraktlåtit att i behörig ordning dessförinnan infordra utlåtande i ämnet af vederbörande embetsverk och bland dessa serskildt Konsistorium i Hernösand, som företrädesvis i ämnet hade kunnat meddela upplysningar, genom hvilka de i Kongl. Maj:ts aflåtna 52 Konstitutions-Ut skottets Memorial, N:o 6. nådiga proposition N:o 27 förekommande, pä origtiga uppgifter grundade, misstag lätt hade kunnat undvikas.
Konstitutionsutskottet har tagit allt detta under pröfning; och då, vid jemförelsen af Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer vid riksdagen 1834—1835 aflåtna nådiga proposition om indragning till statsverket af Lappmarks Ecklesiastikverks ”räntor och andra inkomster” och Statsutskottets vid samma riksdag öfver frågan afgifna utlåtande N:o 88, ingen inskränkning finnes vara gjord uti förslagets omfattning; då ej mindre de nu ifrågaställde 174 tunnor spanmål, än alla öfriga Lappska Ecklesiastikverkets räntor och inkomster förut voro ställda under förvaltning af Kongl. Kansli-styrelsen, hvars upphäfvande var en af anledningarne till förslaget om sagde inkomsters indragning till statsverket; då Stats-utskottets i utlåtandet
N:o 88 afgifna utredning af verkets inkomster grundas på 1826 och 1832 års räkenskaper, hvilka upptaga så väl verkets kronotionde, som, under titel: ”Lycksele räntor, ” inkomsterna af de Skytteska donations-räntorna, hvaraf otvunget synes följa, att denna utredning afsåg Ecklesiastikverkets samtlige inkomster; då det belopp, som genom indragningen tillföll statsverket och borde genom motsvarande anslag i penningar Ecklesiastikverket ersättas, är af Stats-utskottet beräknadt efter summan af inkomsterna för är 1832, såsom de i räkenskaperna förekomma, och således bör antagas hafva utgjort ersättning för alla uti samma summa inbegripna inkomster; då detta äfven bestyrkes af Stats-utskottets uppå återremissen af betänkandet N:o 88 afgifna nya betänkande N:o 221, hvarmedelst de vid återremisseri, angående indragningen af så väl kronobonden som donations-räntorna gjorda anmärkningar besvarades och bifall till det förra betänkandet tillstyrktes; då detta betänkande sedermera blifvit af Rikets
Ständer godkändt och lagdt till grund för deras underdåniga skrifvelse N:o 177; fördenskull, och då den omständigheten, att genom den i Kongl. Brefvet den 28 November 1835 meddelade föreskriften om hvad vid indragningen borde iakttagas, 174 tunnor disponerades att framdeles såsom dittills utgå in natura, icke kan anses utgöra för Kongl. Maj:t ett hinder att, efter ytterligare förändrade omständigheter, emot ersättning uti penningar indraga äfven dessa, helst denna verkställighets-åtgärd af Rikets Ständer år 1834 bifölls och redan då såsom genast verkställbar afsågs; finner Koristitutions-utskottet Statsrådets och Chefens för Finans-departementet under - Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 35 underdåniga tillstyrkande af beslutet om indragning af de 54i tunnor, om hvilka i Kongl. Maj:ts nådiga proposition N:o 27 förmäles, icke kunna till någon anmärkning föranleda, ehuru Departements-chefens inför Kongl. Majit i underdånighet meddelade uppgift derom, att af ifrågavarande 174 tunnor redan derförinnan 1191 tunnor skulle hafva upphört att in natura utgå, torde grunda sig på ett misstag.
Reservationer äro afgifne af:
Herr Grefve Lagerbjelke, som reserverade sig emot memorialets 3:dje, 5:te och 6:te anmärkningspunkter.
Herr Tersmeden: ”Ehuru flere Riksdagars erfarenhet ådagalagt omöjligheten af att inom Utskottet göra i tillämpning gällande en mera allmän och med stiftarenas mening säkert mera öfverensstämmande uppfattning af Grundlagens bud, uttryckt i R.
F:s 107 §, får jag dock förnya min vid en föregående
Riksdag i samma syfte gjorda reservation i afseende å anmälan af åtskilliga mindre vigtiga anmärkningar, hvilka aldrig hos en oväldig och sansad representation kunna verka till den påföljd, denna lag, i afseende å Konungens rådgifvare, antyder, som ett straff för ett verkligt förbiseende af rikets sannskyldiga nytta eller för, uti embe tets utöfning bristande nit och skicklighet.
Ej heller under den nu af omstän digheterne och praxis införda tillämpning af 4enna §, har jag kunnat biträda de här gjorda anmärkningar, med undantag af den rörande oindrifne böter för, af norrske gränsboer, föröfvade lagöfverträdelser, — och denna blott så vidt anmärkningen ej rörer rådgifvare, som före utöfningen af Ständernas granskningsskyldighet begärt och erhållit nådigt afsked från sitt embete —; och får jag för denna min reservation åberopa de af flere ledamöter anförda skäl.