Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men drabbas dessutom fortfarande af: afraden eller tionden, som utgår med minst en trettiondedel af tillverkningen och från hvilken motsvarande skatt jerntillverkningen, rättvisligen, numera är befriad.
För att visa, huru betungande meranämnda afradsskatt är, torde efterföljande kalkyl, exempelvis, vara tillräckligt upplysande: ett verk, som producerar, t. ex. 3,000 centner koppar årligen till ett värde af 67 R:dr per centner eller 201,000 R:dr, beräknas vid bevillnings-taxering lemna i inkomst en niondedel af samma värde eller 22,333 R:dr 33 öre (hvilken dock i de flesta fall är alldeles för högt antagen) och betalar i skatt: en trettiondedel af tillverkningsbeloppet
Utom bränvinstillverkningen och dermed i sammanhang stående rörelse, lärer ingen handtering i Sverige vara så högt beskattad, som tillverkningen af ifrågavarande ädlare metaller.
Men härvid måste i betraktande tagas, att bränvinsbeskattningen afser förminskning i tillverkningen af en öfverflöds- och förderflig vara, som konsumeras helt och hållet inom riket.
Ett sådant ändamål kan ej afses med beskattningen af ifrågavarande metalltillverkning, som årligen inbringar landet en ä två millioner Riksdaler och som väl under alla, isynnerhet under närvarande tider, då import och ränteliqvider behöfva allt hvad landet kan åstadkomma i exportväg, ej borde förtryckas med en både obillig och orättvis skattebörda.
För de verk af nämnda beskaffenhet, som antingen mistat sina bergslagsprivilegier eller aldrig åtnjutit sådana, är orättvisan af afradens bibehållande förtydligad just genom den af Kongl. Maj:t i nåder utfärdade Kungörelsen af den 14 December 1860, derigenom Kongl.
Maj:t upphäfver tackjernstionde-afgiften för alla hyttor, belägna utom de privilegierade bergslagen; sådant innebär ju ett tydligt medgifvande, att afraden är en skatt på eller för den fördel, som bergslagsprivilegierna gifvit och hvilken skatt således borde försvinna, då fördelen upphörde.
Ett bibehållande af afraden öfverensstämmer ej eller med nu gällande tulltaxa, som upphäfver all utförsel-tull, således äfven den på malm.
Hvarje egare af grufvor, deri ädla metaller brytas och som ej genom öfverdrifven transportkostnad afhålles från malmutskeppning, skall nogsamt finna sin förde! i att sälja och utskeppa den råa malmen, för att derigenom undgå den dryga afradsskatten.
Derigenom går dock landet i mistning af den arbetsförtjenst, som genom malmens smältning inom riket skolat komma det till del, och anläggning af nya verk, der malmtillgångar möjligen kunna upptäckas, blifver, genom förenämnda missförhållande emellan skatt och tullfrihet, icke tänkbar.
Ett exempel på sanningen häraf lemnar det af de praktiska engelsmännen nyanlagda Wirums kopparverk i Calmar län, som, ehuru åtnjutande frihetsår, dock finner sin bättre fördel dervid, att utskeppa all malmen, i stället att utvidga verket för att efter frihetsårens slut betala afrad.
Vid flera andra af rikets kopparverk äro försök i samma hänseende gjorda, hvilka, om de, Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
247 såsom det tyckes, lyckas, komma att afse kringgående af afradens utgörande; att till utrikes orter utföra skärstenen, den första produkten af smältningen, pågå nu försök vid Gustafs och Carlbergs kopparverk i Jemtland.
Att tillverkningen af de ädlare metallerna är i behof af den lättnad, som upphörande af afraden skulle tillskynda dem, torde finnas klart af det förhållande, att de smärre verken sedan lång tid befunnit sig i ett tvinande tillstånd, och de större gemensamt med dem, hafva utan undantag högst fattiga malmer att tillgodogöra.
De under sednare åren skedda upptäckter af stora lager synnerligen rik kopparmalm i Australien och Norra Amerika *) — dit svenska grufarbetare i stor mängd utvandra — hota dessutom kopparn med ytterligare prisfall, hvarpå de redan innevarande år så nedtryckta kopparprisen i England **) gifva ett lika obestridligt, som beklagligt intyg.
På grund häraf får jag vördsamt anhålla: att Rikets Ständer ville taga detta ärende i öfvervägande samt för sin del besluta upphörandet af afradsafgiften för de ädla metallerna eller åtminstone för kopparverken, hvilka böra utgöra och kunna blifva en af fäderneslandets hufvudnäringar.
') Produktionen vid »Lake Superiors» grufvor utgjorde, år 1846 59 Tons uppgick år 1855 till 3,196 „ ock år 1861 till 10,337 „ eller öfver 235,000 Centner Svensk vigt; således en tillökning i marknaden af 5 gånger Sveriges hela kopparproduktion sistnämnda år. **) Kopparprisen, som under flera år fallit, noterades i England år 1864 pr medium för svenskt Centner och »best selected» till 74 R:dr 69 öre Riksmynt och år 1865 till 65 R:dr 85 öre Riksmynt. 248 Motioner hos Ridderkapel och Adeln 1865.
Af Herr af Pontin, David Fredrik Constans, om beviljande af ett anslag ä 61,000 R:dr för omläggning af landsvägen emellan gästgifvaregårdarne Serarp och Hvetlanda i . östra härad af Jönköpings län.
Sedan nu mera de stora jernvägslinierna inom södra delen af vårt land i det närmaste nått sin fullbordan, och dess utomordentliga nytta till detsammas förkofran borde utvisa, att Staten gjort nog för lättade kommunikationer åtminstone inom de provinser, der jernvägar framgå, så finnes dock trakter uti södra Sverige, belägna ett par mil från stambanan uti Jönköpings län och Östra härad, emellan Serarps och Hvetlanda gästgifvaregårdar, hvars naturbeskaffenhet med derigenom utomordentligt backiga och svåra vägar, icke allenast hämmande inverkar på den vanliga kommunikationen inom orten, utan äfven omöjliggör transporter af tyngre varor: såsom malmer och virke, m m., samt förorsakar att orternas egentliga utförsel-effekter, bestående af spanmål och ladugårdsprodukter, endast i små qvantiteter och med många dragare kunna fortskaffas till jernvägen eller ock på många mils väg till Oscarshamn och Calmar, hvarföre sålunda dessa svårigheter blifva ett ständigt hinder för ortens befolkning att göra sig till godo fördelarne af den stora odlingsflit, som der börjat vakna.
Ifrågavarande förhållande, som på detta sätt förhindrar en arbetsam befolkning uti en bördig ort att till sin nytta begagna sig af landets jernvägskommunikationer, skulle försvinna, genom att landsvägen mellan ofvannämnda gästgifvaregårdar, Serarp och Hvetlanda, blefve omlagd på en sträcka af två och en qvarts mil, en förbättring, som redan för längesedan bordt komma denna ort till godo, hvilken utgör cirka £00 hemman med 8,000 innevånare.
Dessutom anhåller jag särskildt få fästa uppmärksamheten på de stora fördelar, som skulle beredas don mera allmänna kommunikationen till jernvägen, i det att, för hela sydöstra delen af Calmar län, denna väg är den kortaste till södra stambanan, men begagnas ej af ofvananförda skäl.
Jag får alltså, instämmande i det kostnadsförslag och öfriga detaljbeskrifning, som åtföljer en motion i samma ämne, hvilken blifvit väckt inom Hedervärda Bonde-Ståndet, anhålla: det Motioner hos Ridderskapet ock Adeln 1865.
N:o 124. 249 det Rikets Ständer, för omläggning af landsvägen emellan gästgifvaregårdarne Serarp och Hvetlanda i Östra härad af Jönköpings län, behagade bevilja ett oafkortadt anslag af 61,000 Riksdaler Riksmynt.
Fr. af Pontin.
N;o 124.
Af Grefve Mörner, Carl, om -pension åt Provincial-läkaren, Doktor David Billengrens enka, Fredrika Wilhelmina Billengren, född Dahlberg.
Då framlidne Provincial-läkaren i Sunnerbo härad af Kronobergs län, Doktor David Billengren, som i nära 30 års tid med sällsynt nit och skicklighet förvaltat provinical-läkaretjensten derstädes, samt derunder uppoffrat mycken tid och möda i kommunala bestyr, efterlemnat enka och irenne oförsörjda barn, en dotter och tvänne söner, i knappa vilkor, tvekar jag ej att hos Rikets nu församlade Ständer på det högsta förorda den i lifstiden verksamme mannens efterlefvande enka, Fru Fredrika Wilhelmina Billengren, född Dahlberg, till en årlig pension på stat, hvars belopp jag torde få föreslå till 300 R:dr.
Med biläggande af nödiga handlingar, anhåller jag att denna min motion må varda till Stats-Utskottet remitterad.
Stockholm den 15 November 4865.
Prot. 1865 dz 1866. 11 Sami. 1 Afd. 32 / 250 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
Af Herr Nisbeth, Adolf Fredrik Hugo, rörande musik- och sånglärares vid elementarläroverken lönevilkor och pensionering.
Enligt nu gällande Kongl. Skolstadgas 76 § äro lärare i musik, teckning och gymnastik uteslutna från den rättighet till pension, som genom föregående §§ blifvit tillerkänd öfrige lärare vid elementarläroverk, då de till följd af ålderdom eller sjuklighet äro oförmögne att längre sköta sina befattningar.
Brefvet den 30
December 1859 till Domkapitlet i Strengnäs förklarar detta ytterligare, enär det bestämmer, att endast de musiklärare som före 1857 års slut blifvit i behörig ordning tillsatte, må ega att för sina enkor och oförsörjda barn tillgodonjuta tjenste- och nåd-år i likhet med lektorer, kolleger med flere, men att för öfrige öfningslärare vid elementarläroverken arfvodena må upphöra att utgå med den månad, hvaruti dödsfall eller afgång från tjensten inträffat.
Häraf vill synas, som skulle dessa tjerister blifvit ansedda såsom sådana, de der alltid, eller i de aldra flesta fall, sköttes antingen af personer, som, egande annat yrke till sitt uppehälle, tjenslgjorde såsom öfningslärare endast tillfalligtsvis för att tidtals ega någon bi-inkomst, eller af så dana, som af sina sysselsättningar kunde skörda så riklig vinst att de lätt kunde genom gjorda besparingar betrygga såväl sin ålderdom, som sina familjers framtid.
Öfningslärarne måste, i de aldra flesta fall, helt och hållet egna sig åt sina lärarebefattningar såsom hufvudyrke, och de biförtjenster, de kunna genom träget arbete förskaffa sig, äro sällan så betydliga, att de tillåta dem att samla någon förmögenhet, utan vanligen knappt förslå, att bekosta det nödtorftiga underhåll som tjensten ej lemnar.
När dertill kommer att studier, som afse skön konst, icke kunna med framgång idkas af den som saknar anlag derför, och att dessa studier efter nutidens fordringar påkalla ofta lika trägna och mångåriga bemödanden som många andra studier, så vill det synas, som skulle detta uteslutande från nåd-år och pensionsrätt ej stödja sig på samma rättvisa och billiga grunder som sednare tiders anordningar rörande tjenstemäns löner och pensioner.
För den nyare lagstiftningen rörande läraretjenster ligger tydligen den åsigt till grund, att lärarens ställning skall vara så betryggad att han kan egna hela den kraftiga delen af sitt lif åt skolan, på det att hvarje vunnen erfarenhet måtte i en längre Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
251 tid komma skolan till godo.
Har denna anordning ländt skolan till gagn vid undervisningen i bokliga konster, så torde det ock vara säkert att det skulle vara gagneligt för undervisningen i sång och musik, om lärarne i dessa ämnen också hade en sådan ställning inora läroverket, att de kunde mera odeladt egna sin tid åt sitt lärarekall.
En lång erfarenhet skulle göra äfven musikläraren skickligare både att undervisa och att behandla ungdomen, än nu kan ske, då han måste egna sig än åt ett, än åt ett annat, för att vinna sin utkomst.
Det är derföre hufvudsakligen skolan som lider genom denna anordning.
Och för skolan måste det vara vigtigt, att undervisningen i hvarje dess ämne blir så väl och jemnt ledd som möjligt, ty för ungdomen är det bättre att ett ämne alldeles elimineras ur skolan, än att det står i författningen, men i praktiken, genom för lärarne menliga föreskrifter, blott blir en skugga af hvad det kunde vara.
Det torde likväl, i betraktande af den höga plats musiken innehar bland menskliga kulturmedel, få anses såsom för ungdomens bildning ingalunda gagneligt, att hänvisa musikundervisningen till den privata omtankan; utan bör den fortfarande räknas tili skolans ämnen och höjas till den betydelse den förtjenar.
Men detta lärer ej kunna ske så länge musikens målsmän inom skolan, musik lärarne, blott hafva tillfällig anställning.
På grund af hvad jag ofvan anfört får jag vördsamt anhålla om remiss till vederbörligt
Utskott af min motion, att lärare i musik och sång må ställas lika med öfrige lärare vid elementarläroverken, samt att de måtte erhålla lika rätt till pension som andra med dem jemförlige lärare.
Hugo Nisbeth. N:o 126.
Af Grefve Posse, Arvid, om anvisande af 600,000 R:dr för Malmö hospitals förflyttning till annan tjenlig plats inom Skåne.
Malmö hospital, afsett för Sveriges folkrikaste provins och näst Wadstena hospital inrymmande det största antal sinnessjuka, har, oaktadt hospitalsdirektionens berömda bemödanden, till följd af sitt läge och sin beskaffenhet i öfrigt, icke kunnat bringas i ett sådant skick som sednare tiders mera menniskovänliga åsigter om sinnessjukas behand - 252 Motioner hos Ridderskap et och Adeln 1865.
N:o 127. ling ovilkorligen erfordra.
Dess lage midt uti en stad, är för en dylik sjukvårds-anstalt alldeles otjenligt, hvilket blifvit uttryckligen anmärkt redan af de komitéer som åren 1845 och 1850, pä Kongl. Majlis befallning, afgåfvo utlåtanden om sinnes-sjukvårdens ordnande i riket.
Hospitalets byggnader äro, utan plan, på olika tider, uppförda och de flesta, särdeles till det inre, så bristfälliga att dess förbättring icke kan löna möda och kostnad, till följd hvaraf General-direktören öfver hospitalen i riket, uti den berättelse angående af honom år 1863 verkställd inspektion till Seraphimer-ordens-gillet afgifvit, yttrat, bland annat, att Malmö hospital, huru det än må ordnas eller förvalttas, icke kan blifva annat än »helt och hållet otjenligt såsom vårdanstalt för sinnessjuka».
Med anledning häraf får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer ville för sin del besluta flyttning af Malmö hospital till annan tjenlig plats inom provinsen Skåne, samt för ändamålet anslå dertill erforderligt belopp, Sex Hundra Tusen Riksdaler Riksmynt.
Arvid Fr:son Posse. N:o 127.
Af Herr Silfverstolpe, David Willielm, om beviljande af ett anslag å 200,000 R:dr för uppförande af en byggnad för Topografiska korpsen.
Att ett offentligt embetsverk med en vidsträckt sysselsättning har behof af en egen embetslokal, är lika uppenbart, som det äfven är erkändt.
Men om det i allmänhet hvarken är nyttigt eller ens är Staten värdigt, att låta sina embetsverk vara underkastade flyttningar, med dessas osäkerhet och alla obehag, är sådant olämpligare i samma mån den embetsverket åtföljande materiel är skrymmande, är dyrbar, måste aktsamt handteras, och af alla dessa skäl är mindre flyttbar.
Detta är händelsen med Topografiska korpsens tillhörigheter och Krigsarkivet.
För det närvarande har korpsen åt sig upplåtna endast fyra eldrum samt ett hvälfdt rum i Kammar-rättens hus å Riddarholmen I denna lokal förvaras Krigsarkivet med kartor, karlplåtar, bibliothek, instrumenter och öfriga samlingar.
Men för korp - Motioner hos Riddcrskapet och Adeln 1865.
253 * sens arbetande personal, för dess officerare, underofficerare, ritare och gravörer har sedan
Sr 4 858 en särskild större våning blifvit hyrd S Norrmalm, och pS ett annat ställe lokal för korpsens koppartryckeri.
Dess fotografiska apparater, för hvilka förut, genom enskild välvilja, en kostnadsfri lokal uppläts, hafva under en längre tid icke kunnat begagnas, emedan ingen lokal på billiga vilkor kunnat anskaffas.
Alla olägenheterna af att icke pS ett ställe hafva korpsens alla arbeten och alla dess materialier samlade, behöfva icke omständligt utvecklas.
Kartplåtar och kartor måste oupphörligen skickas mellan Riddarholmen och de båda å Norrmalm belägna lokalerna, befälets vederbörliga uppsigt öfver arbetsdetaljerna göres nästan omöjlig.
Meddelandet af råd och upplysningar, så vigtigt vid dessa arbeten, försvåras på det högsta.
De ökade kartsamlingarne rymmas icke mera i den trånga åt Krigsarkivet upplåtna lokalen.
Chefen för korpsen har derföre så väl till föregående som till denna riksdag hos Regeringen anhållit om dess Proposition till Ständerne om anslag för byggandet af eget hus.
Till innevarande riksdag har en sådan anhållan ingått med ritningar och kostnadsförslag, slutande sig på en summa af 210,000 R:dr, utom inköpet af en tomt, som skulle kosta 40,000 R:dr.
Regeringen har, erkännande det magtpåliggande behofvet af en lokal för Topografiska korpsen, dock med afseende på de många öfriga erforderliga anslagen icke ansett sig för närvarande kunna begära äfven detta.
Regeringen måste med nöje se, om Rikets Ständer af välvilja för en vigtig angelägenhet, hvilken Regeringen erkännt, sjelfva behjerta denna, och då jag förmodar att genom anskaffandet af en mindre dyr tomt och genom någon inskränkning i byggnadsplanen någon besparing kunde uppstå, eller ock att möjligen ett redan fär digbygdt hus af lämplig beskaffenhet kunde inköpas, får jag föreslå: att ett anslag af 200,000 R:dr måtte beviljas till en byggnad för Topogra fiska korpsen.
Stockholm den 15 November 1865. D. W. Silfverstolpe. 254 Motioner hos Ridder skap 11 och Adeln 1865.
N:is 128 och 129.
Af Herr Gyllenram, Henrik, om upphäfvande af den för Gotland gällande undantag s-lag stiftning, rörande tiden för fullföljd af talan i vadesaker och besvärsmål.
Då postförbindelsen emellan Sveriges fastland och Gotland numera blifvit så ordnad att, äfven under den kallare årstiden, kommunikationen dessa orter emellan blott undantagsvis är för någon postdag afbruten och således den egentliga orsaken till de tillförene utfärdade undantags-lagstiftningarne för Gotland, hvad beträffar besvärs- och vade-tiden i ekonomiska och civila mål, icke mera förefinnes och undantagen alltså icke heller äro af behofvet påkallade; så får jag vördsamt föreslå: att alla de författningar, hvilka blifvit utfärdade särskildt för Gotland om besvärs- och vade-tid till Kongl. Maj:t, Hofrätt, Kollegium eller förvaltande embetsverk varda upphäfna och att Gotland härutinnan ställes lika med de provinser, till hvilka detsamma, med hänsyn till kommunikations-anstalter, närmast kan jemföras.
Af Friherre Alströmer, Jonas, om utsträckt pensionsrätt för aflidne Konrektor Jon Eberhardt Lyths söner Sistlidne riksdag beviljade Rikets Ständer en årlig pension af 125 R:dr R:mt åt hvardera af framlidne Konrektor Jon Eberhardt Lyths och hans äfven aflidna hustru3, Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 129. 255 Christina Elisabeth Anna Lyth, irenne efterlemnade barn: sönerna Pehr Gustaf och Johan Axel, samt dottern Emma Carolina.
Denna pension skulle å allmänna indragningsstaten, enligt Kongl. Brefvet den 11 December 1863, utgå åt sönerna, tills de uppnått aderton års ålder, och åt dottern, intill dess hon fyllt tjugufem år, såvida hon ej dessförinnan trädt i äktenskap.
Då sistlidne års förmyndareräkning visar, att dessa barns knappa tillgångar, endast i ganska ringa mån kunna bidraga till deras årliga utgifter, har nämnda pension % varit dem en god hjelp, för hvilken de äro af hjertat tacksamma.
Men, äfven med denna inberäknad, kunna likväl icke inkomsterna förslå till utgifternas bestridande på långt när, ehuru dessa sednare äro ställda så hushållsaktigt som möjligt.
Det lilla kapitalet måste derföre årligen anlitas, och skall snart försvinna, då pensionstiden gått tillända.
För den äldre sonen, Gustaf, har denna tid förflutit redan mera än ett år innan han kommer att utgå utur skolan.
Han blir således säkerligen nära utblottad på medel, vid den tid då han bäst behöfde dem, nemligen då han inträder i en ny studiiperiod, och måste anskaffa både dyra böcker och allt öfrigt af det aldra nödvändigaste för en vistelse vid akademien, och dertill utan föräldrar elier andra anhöriga att kunna påräkna något understöd utaf.
Den yngre sonen, Axel, får visserligen behålla pensionen nätt och jemnt den tid han stadnar i skolan, om ingenting kommer att hindra fortgången af hans studier och fördröja hans afgångsexamen, hvilket likväl vore lätt tänkbart, då han är af en klenare fysisk beskaffenhet.
Skulle något sådant inträffa, då blefve äfven hans tillgångar medtagna.
Med afseende på dessa omständigheter, får jag hos Rikets nu församlade Ständer, vördsamt anhålla, att pensionstiden för sönerna måtte utsträckas, i likhet med den för dottern bestämda tiden, intill dess de uppnått myndig ålder.
Utom förut anförda skäl, får jag vördsamt tillägga, att båda dessa ynglingar äro utmärkt stilla, ordentliga och hushållsaktiga, med stor håg och allvarligt sträfvande att inkomma på en bana, der de kunna gagna ett älskadt fosterland, så att samhället kan påräkna, att de, med tacksamt erkännande af den hjelp dem räckes, en gång, såsom gagnande medlemmar derinom, skola rikligen återgälda, med frukterna af sina förvärfvade kunskaper, den välvilja de i ungdomen fått röna.
Men, utom detta, torde ej böra förbigås, att deras hädangångne fader gjort Svenska skolorna en allmänt känd, icke obetydlig tjenst, genom utarbetandet af sin Tyska grammatika.
Dock icke blott detta, utan kanhända en ännu större, och för Sverige och dess litteratur af mera omfattande betydelse, då han öppnat en brygga för Svenska språkets kännedom i utlandet, medelst en på Tyska språket utgifven Svensk grammatika.
Skulle icke detta kunna anses innebära en tyst förbindelse för Svenska samhället, hvilken det känner sig manadt att infria med en sådan tacksamhetsgärd, hvar - 256 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N\o 130. igenom de efterlemnade fader- och moderlösa sönernas utkomst i någon mån underlättas intill deras myndiga ålder.
Stockholm den 4 5 November 1865. J. Alströmer.
No 130.
Af Herr Treffenberg, Curry, angående vilkorliga utmätnings-resolutioner i utsökningsmål, der krafvel grundas å skuldförbindelse, accepterad räkning eller vexel.
Till följd af en af Herr Lars Hjerta vid riksdagen 1840—1841 i ämnet väckt motion tillkom Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841 rörande Konungens Befallningshafvandes rätt att i utsökningsmål, der fråga är om fordringsanspråk, som härleder sig från inrop af varor på offentlig auktion, meddela så kallade vilkorliga utmätningsresolutioner; och gagnet af denna författning har bäst visat sig deruti, att förklaringar i mål af denna beskaffenhet högst sällan förekomma, hvarigenom naturligtvis vunnits den dubbla fördelen, att borgenären skyndsammare utfått sin fordran, och att gäldenären fått vidkännas betydliga mindre utsökningsumgälder, än hvad som skulle hafva blifvit fallet, om dessa ärenden skulle hafva undergått den för öfriga utsökningsmål föreskrifna behandling.
Då nu en hvar måste medgifva, att ibland de mål, hvartill en god kreditlagstiftning måste sträfva, företrädesvis framstår just det här ofvan antydda, hvarigenom tillfälle beredes borgenären, att med största möjliga skyndsamhet och utan annat uppehåll, än ett tillbörligt afseende å gäldenärens rätt kräfver, utfå sin fordran, så ock då det stora antal utsökningsmål, som af de exekutiva myndigheterna afgöras tredskovis uppenbarligen häntyder derpå, att den princip, som ligger till grund för ofvanberörda nådiga förordning, utan våda kan vinna ytterligare utsträckt tillämpning på alla sådana utsökningsmål, i hvilka krafvet grundas i skuldförbindelser, accepterade räkningar och vexlar, samt dertill kommer att genom en i sådan syftning förändrad lagstiftning de hopade göromålen å landskanslierna skulle icke obetydligt förminskas, får jag vördsamt föreslå: att Motioner hos Riddershapet och Adeln 1865.
N:o 131. 257 att Rikets Ständer måtte för deras del besluta utfärdandet af en författning af följande innehåll:
I utsökningsmål, der fråga är om skuldfordringsanspråk, som grundas å skuldförbindelse, accepterad räkning eller vexel, ege Konungens Befallningshafvande magt att förständiga vederbörande under-exekutor, att i händelse gäldenären, då sökandens påstående, enligt hvad i UlsökningsBalkens 2 Kap. \ § sågs, varder honom delgifvet, icke bestrider rigtigheten af krafvet, eller deremot något invänder, uttaga beloppet, jemte af Konungens Befallningshafvande bestämd ränta och kostnadsersättning, samt sökanden detta tillhandahålla: dock att utmätning, enligt så beskaffadt beslut, ej må verkställas innan utmätningsförrättaren tagit skriftligt bevis, det gäldenär emot krafvet ej gör invändning, antingen af gäldenären sjelf, eller, derest han ej är skrifkunnig, eller ej vill beviset meddela, af två ojäfvige män.
Om, till följd af hvad jag sålunda föreslagit, förändring erfordras i 2:dra Kap. 1:sta och 2:dra §§ Utsöknings-Balken, motionerar jag äfven om en sådan förändring.
Curry Treffenberg. N:o 131.
Af Herr Treffenberg, Curry, om ändring i 2:dra Kap, Strafflagen.