Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Härigenom skulle den tydliga gräns å nyo uppdragas för rättigheter och skyldigheter, imellan Kronan och dess Räntegifvare, hvilken från urminnes tider skall vara afsedd, och då bomme all vidare klagan och oreda att upphöra.
Detta allt har Utskottet i noga öfvervägande tagit och får vid anmärkningarnes besvarande först erinra, hvad äfven Betänkandet innehåller, att Kongl. Maj:t och Kronan icke har sig samma inskränkning föreskrifven, som andra Räntetagare, 724 Besa. och Ekon.
Betänkandcn. hvarken i afseende på våglängden eller stallet, dit dess immediate förbehållne räntor böra forslasj hvadan Utskottet endast knnde tillstyrka Riksens Höglufl.
Ständer, att i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit behagade afse beqvämligheten hos da Räntegifvare i allmänhet, som äro skyldige att erlägga hö och halm till Kongl.
Hof-stallet i Stockholm, hvilken beqvämlighet
Utskottet förmodade vinnas genom befrielen, att dit forsla stråpersedlarne; men, sedan den i motionen i allmänna termer framställda önskan om en sådan befrielse, genom de nu gjorde anmärkningarne, blifvit till sin beskaffenhet närmare uppgifven och bestämd, drager Utskottet icke i betänkande, att vördsamt tillstyrka en sådan förändring uti den underdåniga anhållan, rörande detta ämne, som Utskottet föreslagit, nemi. att de Räntegifvare i Stockholms län, som utgöra sina Spannemåls-Räntor till Slotts- och FörrådsMagazinet i Stockholm, väl må fortfara att tilljKongl.
Hof-Stallet derstädes leverera höet och halmen, men att de aflägse Räntegifvare åter, hvilkas Spannemål är anslagen till Krono-Magazinet i Norrtelje , måtte tillåtas lösa dessa stråpersedlar efter markegång och således befrias frän skyldigheten, att dem in natura 1 Stockholm utgöra, i andra fall, än då Hof-Stallets behof af dessa persedlar sådant ovägerligen påkallar.
Ständers egen Beil», och Efton.'
725 upplysta ompröfning underställes med vördsamt tillkännagifvande, att Betänkandet är bifallet af Höglofl.
N:r 116, Antom d. 25 Juni 1523.
Betänkande, i anledning af fran Hedcrv.
Bonde-Ståndet ankommen återremiss å Utskottets förut afgifne Betänkande, angående lämpligaste tiden till allmänna vägarnes gräsning.
Bonde-Ståndet har, under den 15 sisth Maj, beslutat återremiss af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets i frågan om tiden till vägarnes grusning förut under N:o 56 afgifne Utlåtande, hvarigenom Utskottet föreslagit, att denna väglagning måtte verkställas vid de årstider, då dels bristerne äro mest synbara och bäst behöfva afhjelpas, dels väglagningen kan med största framtida gagn verkställas, nemi, om Bcsv. och Ekon.
Betänkande*!. våren och oni hösten, på sätt, enligt Kongl, Resolutionen af den 8 Juni 1739 och Kongl, brefvet den 13 September 1790, egde runi, intilldess Kongl. Brefvet af den 13 Juli 18x8, föranleddt af Riksens Ständers vid förra Riksdagen yttrade önskan, utfärdades.
De anmärkningar, som vid Utskottets Betänkande blifvit gjorde, innebära dels, att sommartiden skall vara deq tjenligaste väglagningstiden för åtskillige orter , dels ock att för dem, der den kan finnas mindre lämplig, något hinder af nuvarsnde författning icke möter för antagande af en annan, I förra afseende! har Utskottet icke fuunit de skäl vederlaggde, på hvilka Utskottet, i sitt förra Utlåtande, ansåg, att väglagning somrnartidenj i allmänhet vöre mindre ändamålsenlig, än den, sorn tidigt om våren eller ock höstetiden verfeställes, och hvilka skäl Utskotret derföre så mycket heldre tror sig kunna åberopa, som de ega stöd af en längre tids erfarenhet.
I det senare afseendet har det visserligen icka undfallit Utskottet, att undantag frän den nu gällande författningen kan genom öfverenskommelser beredas; men, då väghållame, så vida de mer beräkna fördelen af väglagningens verkställande med minsta möda, än menligheten af vägarnes försämring, i vissa orter kunna finnas mindre benägne, att i sådana öfverenskommelse!- ingå , om ock Autoriteterna, föranledde af localft Best), oeh Ekon, Utsk.
Betänkanden, 727 omständigheter , skulle finna sig föianJåtne att dem föreslå, samt det för öfrigt, tned förutsättande, att de af Utskottet föreslagne väglagningstider äro för de flesta rikets orter tjenligast, synes lämpligare, act undantag från den allmänna regeln eger rum i de förra orter, der ett annat förhållande inträffar, än tvärtom5 så finner Utskottet icke heller af berörde anmärkning anledning att frånträda sitt förra yttrande, heldst, då fråga är om fullgörande af väghållningen såsom allmänt onus på ett sätt, att ändamålet dermed behörigen vinnes, t.ian icke lärer annorlunda, än i bredd med detta ändamåls säkraste och fullkomligaste ernående, få afse väghållarnes beqvämlighet och fördel, hvilken sistnämnde dessutom så hufvudsakligen befordras genom en god väghållning, att den icke i längden kan anses vinna genom åtgärder, hvarigenom denna skulle komma att åsidosättas.
Ändtligen får Utskottet, med åberopande af hvad dess förra utlåtande innehåller, angående beredt tillfälle till modificationer och undantag från den föreslagna allmänna väglagningstiden, der sådane kunde finnas lämplige, särskildt yttra, i anledning af Riksdags- Fullmägtigen Bergs anmärkning derom, att en hvar väghållare borde vara obetaget, att vid hvilken årstid som heldst bättra sitt vägstycke, endast att det underhålles i laggildt stånd, alt sådant, i 726 Besv. och Eken.
Utskottets tanka, skulle medföra den olägenhet, att vägarne blefvo ojemna, då upphöjning skedde å några vägstycken vid en, och å andra vid en annan årstid, samt att det af sådan anledning icke kan af Utskottet tillstyrkas.
Detta yttrande, dervid de Utskottets Ledamöter, som äro af skiljaktig mening, åberopa de särskilda tankar, som anfördes» då målet förra gången förevar» varder dock Riksens Högloft.
Ständers pröfning vördsammast understäldt, med tillkännagifvande» att förra utlåtandet bifölls afHögv.
PresteStåndet den 15 nästlidne Maj och af VällofL Borgare-Ståndet den 21» men afslogs af Högloft.
Ridderskapet och Adeln den 12 i samma månad.
N:o 117* Ankom den 25 Juni 1823» Utlåtande, angående ersättning för under~ håll och fourage till tågande trupper. ^Jenom Protocolls-Utdrag af den 15 Mars och 25 April innevarande år, har Hederv.
Bonde-Ståndet till Utskottets handläggning öfverlemnat: i;o Ett Memorial af Riks - Besv. och Ekon.
Betankanäen. 729 dags-Fullmägtigen Jonas Nilsson från Carlstads Län, deruti flere Fullmägtige från samina Län instämt, och hvarest öfverklaga®, att, ehuru Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning af den 28 Juni 1809 skall åsyfta, att soldatens underhåll vid Inqvarteringar under marcher borde bero aE frivillig öfverenskommelse, någon förändring eller lindring för Inqvarterings-gifvaren likväl icke deraf förmärkts, hvadan RiksdagsFullmägtigen, med afseende derå, att Inqvarteringsgifvaren ofta måste till solda» ten utlemna det bästa af sitt matförråd, endast emot en ersättning af 8 sk.
B.-co för hvarje dag-portion, hemställer, att soldatens tractamente under marchen måtte ökas, så att detsamma kunde förslå till hans underhäll, samt att, i händelse någon ka» Valleri-trupp komme att gå igenom Vermeland, fouraget till truppens behof då måtte anskaffas af Kronobetjeningea eller "Vederbörande Passevolance-Inrättning, så att det icke må blifva de kringboendes åliggande, att anskaffa och hålla tillhanda nödige fourage-persedlar. 2:0 Memorial af Riksdags-Fullmägtigen Anders Påhlsson från Jönköpings Län, hvilken, med afseende derå, att, enär Inqvarterings-skyldigheten för närvarande utgöres efter matlaget, den fattige Bonden, som en* dast eger Tedels mantal, blir lika betungad med den, som eger ett helt Hemman, och 730 Ficsv. och Ekon.
Bethnkanden. hvilken förstnämnde, i händelse af täta inqvarteringar, skulle helt och hållet duka under, föreslår, att inqvarterings-skyldigheten hädanefter matte utgöras efter Hemmantalet, samt att de på längre afstånd boende, hvilka icke äro med inqvartering be* svarade, borde antingen med penningar eller in natura efter enahanda grund deltaga i nämnde onus.
Såsom Utlåtande öfver Jonas Nilssons Memorial, hvilket äfven så väl som Anders Fahlssonr kommit Utskottet tillhanda, först sedan Utskottet, i anledning af Herr E. W.
Montans, samt Riksdags-Fullmägtige Anders Anderssons och Bengt Nilssons„ dels till Utskottet särskildt, dels till Statsoch Ekonomi-Utskotten remitterade Memorial i detta ämne, redan deröfver gemensamt med Stats-Utskottet den 5 nästi.
April afgifvit Betänkande, får Utskottet nu endast åberopa sitt förut meddeldte vördsamma tillstyrkande, innefattande hufvudsakligen:
Att Committerade till markegång?
* sättningen i Länen borde lemnäs öppet, att, oberoende af föreskriften uti Kongl.
Kammar-Collegii Circulairebref den l Februari 1819, antaga de grunder för brödprisets nedsättande, som finnas öfverensstämmande med allmänna förhållandet vid brödbakning i enskildta hushåll, samt de i orten gällande priser:
Att ersättningen till inqvarteringsgifvare för dagportioner hädanefter må be - Eesv. och Ekon.
Utsh. Bctänkanden. 751 Stämmas enligt de af Deputerade för Markegångs-sättningen i hvarje
Län derföre utsatte priser, hvilka i sådapt fall oförändrade, och utan någon slags jemkning, borde tjena till rättelse, samt att inqvarterings-gifvaren må ifrån skyldigheten till Fouragets anskaffande befrias, och, med upplifvande af 22 §, 4 Art. uti Kongl. Tåg-Ordningen af den 15 December 1791, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ega, att, på Kongl.
Maj:ts och Kronans bekostnad, anskaffa hästfoder och fourage för tågande trupper, på hvad sätt det med Kronans minsta kostnad och största förmån kunde ske.
Hvad åter angar den väckte frågan, att inqvarteringar på landet hädanefter må verkställas, icke efter matlag, utan efter hemmantal, samt att äfven på afstånd boende Hemmans-egare borde deruti deltaga, gå förekommer deremot, hvad äfven Ekonomi-Utskottet uti dess vid 1817 och 1818 årens Riksdag afgifne Betänkande anmärkt, att en åbo med större gårdsbruk ändock sällan har större utrymme i afseende på boningsrum, än den, som innehar en mindre hemmansdel, hvaraf följer, att, i fall inqvarterings-skyldigheten skulle fördelas, på sätt föreslaget blifvit, ofta måste inträffa, antingen att nödigt utrymme alldeles saknades, eller ock att allt för mänga personer blefvo inqvarterade i en trång och lag stuga, hvilket kunde medföra menliga 732 Btiv. peli Ekon.
Betänkanden. följder för soldatens hälsa; hvarförutan en sådan fördelning a£ inqvarteringen skulle blifva ganska svår att verkställa, hvilket jemväl blefve förhållandet, i händelse de på längre afstånd ifrån vägen boende Hemmanseegare skulle deltaga i nämnde onus; hvadan Utskottet anser sig icke ega anledning att understödja de, rörande dessa omständigheter, gjorde yrkanden, heldst Utskottet förmenar, att, i händelse af bifall å hvad Utskottet till förmån för inqvarterings-gifvare redan föreslagit, inqvarteringsbesväret bör blifva så litet som möjligt betungande.
Ständers egen pröfning öfverlemnadt.
Stockholm den 16 Juni 1823. 118.
Hultom den 25 Juni 1825.
Ytterligare utlåtande, rörande väckt fråga derom, att 'Landsfiskaler icke annorlunda än efter föregången r ansökning och genom
Laga dom måtte kunna från sina tjenster skiljas, eller ock desse tjenstemän komma att alldeles upphöra.
Sedan Utskottet under den 5 sistlidne April i detta ämne afgifvit betänkande och fiesv. och Ekon.
733 deruti bland annat yttrat, att, i afseende på det ifrågaställda afskaffandet af Landsfiskalstjensten, Utskottet funne, att, ehuru desse tjenster icke i allmänhet torde kunna ställas under indragning, sådant likväl utan olägenhet kunde låta göra sig i de Län, der Kronobetjeningen icke hade vidsträcktare districter, än att den, utan försummande af sina öfriga göromål, kunde medhinna utföra alla åtal för förbrytelse, som på allmän åklagares åtgärd berodde; hvarföre ock, då bibehållandet af Tjenstemän utan lön icke vore val beräknadt, såsom ledande till prejerier och förtryck, Utskottet tillstyrkt framförandet till Kongl. Maj:t af den underdåniga anhållan, att LandsFiskalstjensterne i så beskaffade län, vid nu varande Innehafvarnes afgång, måtte afskafias; så hafva, i anledning af gjorda anmärkningar emot denna del af Betänkandet, Höglofl.
PrestsStåndet tili Utskottet behagat återremittera detsamma, för ämnets ytterligare behandling.
Bland dem, som i saken yttrat sig, har Herr 'Ehrenborg, Casper, anfört, att fråga om indragning af .
Landsfiskalstjensterne före detta varit hos Kongl. Majit i underdånighet väckt, men att Kongl. Majit uti Nådig skrifvelse till Justitiae CancellersÄmbetet den 4 December 1809 förklarat sig icke dertill kunna bifalla; att i öfrigt bil - 734 Besv. och Ekon.
Betänk anden. ligt vöre, det landtstaten, lika med ailä öfrige autoriteter, egde tillgång till sin egen åklagare: Att Landsfiskalen vore den enda, sorn kunde begagnas till Actor emot Kronobetjeningen, den ende, åt hvilken lämpligen kunde uppdragas bevakandet a£ Kronans rätt och utförandet vid Underrätterne af tvister, hvari hon vore delaktig* emedan dels Landsfiskalerne äro
Väne att hafva befattning med dylika frågor, och dels Kronobetjeningens öfrige trägna göromål icke lemna dem tillräcklig tid dertill: att förordnandet af endra personer särskildt för sådana ändamål skulle förorsaka nya kostnader för Staten, sorn kunna undvikas genom Landsfiskalers bibehållande : att det vidare vore nödigt, så väl för Konungens Justitiae - Canceller , som Riksens Ständers Justitiae-Ombudsman, att ej sakna organer, oberoende af autoriteter i orterne: att Domaremagten icke skulle kunna blifva verksam till rättelse i missbruk och lagbrott, om ingen åklagare-magt funnes, som anmärkte och beifrade dem: att den anledning till chican, sorn man ansett gifvas af Lan slstjensterne, mindre borde kunna tillräknas tjensternas innehafvare, än fel uti författningarne, som aF dem skola handhafva»: samt att anmärkningen om
Landsfiskalernas oduglighet ej i allmänhet vöre grundad och säkerligen skulle alldeles försvinna, om, med användande af hvad som Bmv* och Ekon t IJtsk. Betänknnden. 75.5
Viii åtgår till arfvoden åt särskilde Actorer, deras lönevillkor förbättrades och tillfälle således bereddes til! dugligare ämnens erhållande.
Herr Grefve von Rosen, Axel, har förklarat, att, hvad Götheborgs
Län beträffade, dervarande Landsfiskalers bibehållande vore nödvändigt, och att, ehuru exempel inom Länet gifvits af Landsfiskaler, sorn genom pligtförgätenhet gjoit sig skyldige till förlust af sina tjenstår, andra åter funnits, som väl utfört sina åligganden och i måoga fall befordrat kronans rätt, såsom i balance mål och andre dylika* Herr Friherre Cederström, Jacob, hat deremot yttrat, att fråga endast vöre om Landsfiskalernas indragning i de orter , der Kronobetjeningen utan svårighet kunde medhinna att utföra de vanlige Actorater: att Justitia Cancelleren i alla fall icke skulle sakna, i hvilket Län som heldst, tillgång till personer, att vid förekommande behof utse såsom åklagare: att
Landsfiskaler pä de flesta ställen vore ansedde som en verklig landsplåga och deras tjenstår blifvit indrägtige endast genom allmogens beskattande: samt att desse tjenster vore ganska öfverflödiga, i synnerhet i de Norra länen.
Herr Profoss.
Doctor Forssell har utlåtit sig, att
Landsfiskalstjensterne s3 mycket mera borde bibehållas.
SOm, utom det att Kronobetjeningen* göromål redan äro 756 Best), och Ekon.
Betänkande»j. ökade i den grad, att de omöjligen kuride medhinna att tillika bestrida fiskalstjensterne, Kronobetjeningen icke alltid skall ega så mycken moralisk bildning, som hos Landsfiskalerne bör supponeras; och har Herr Doctorn i öfrigt trott, att Landsfiskalerne, derest de komme att bibehållas, borde med tjenliga löner förses.
Med Herr Professorn Doctor Forssell hafva förenat sig Herr Prosten Linderoth och Herr Professorn Doctor Thyselius, hvilken sistnämnde, jemte Herr Biskopen Doctor aE Wingård, tillika instämt i det särskildta yttrande, Herr Ehrenborg, såsom ledamot i Ekonomi Utskottet , bifogat Utskottets Betänkande till RiksStånden.
Utskottet, som, i anledning af de gjorde anmärkningarne, tili förnyad öfverläggning förehaft ämnet och deröfver nu ytterligare vill utlåta sig, får dervid först erinra, att, då Utskottet inskränkt sitt tillstyrkande om Landsfiskals Vensternäs afskafFande till blott de Län, der KronoBetjeningen, genom innehafvandet af mindre districter och deraf följande mindre trägen sysslosättning, är satt i tillfälle att, utan försummelse af sine öfrige åligganden, beifra och utföra alla åtal för förbrytelser af den beskaffenhet, att de på allmän åklagares åtgärd bero.
Utskottet desto mindre kan anse sig behöfva till besvarande upptaga det skäl för Landsfiskalernas bibehållande, hvilket Rest), och.
737 blifvit hemtadt från Kronobetjeningens många göromål, som det är en gifven följd, af Utskottets yttrande, att i de Län, der Kronobetjeningens tid odelad erfordras för skötandet af dessa göromål, Landfiskalatjensterne icke kunna komma i fråga till indragning.
Beträffande åter hvad i öfrigt blifvit anfördt, till ådagaläggande af behofvet och. nödvändigheten af Landsfiskalernas fortfarande tjenstebefattning; så och enär den större skicklighet framför Kroncbetjeningen, ma» velat förutsätta hos Landsfiskalerne, hvarken, i allmänhet finnes eller kan vara att vänte, så länge icke är föreskrifvet, att Tjenstemän skola vara speciminerade, samt då vid Actoraters utförande i vigtigare mål, hvarvid äfven hittills Landsfiskalerne icke alltid blifvit begagnade, likasom vid åtals anställande emot Kronobetjeningen, tillgång uti intet enda
Län saknas på behörigen qualificerade personer, med benägenhet att, åtaga sig sådane uppdrag, utan annan ersättning, än sorn Landsfiskalerna för resekostnad tillkommer, och med ännu större oberoende af Autoriteter i orterne, än som i afseende på Landsfiskaler kan anses vara fallet, finner Utskottet, enär ds framdragne skälen för Landsfiskalers bibehållande i allmänhet således blifvit vederlaggde, Bihang till Riks-St, Fröt, 1823, 8-de Sami, N:r 47. 735 Be sv. ock Ekon.
Betänkande». anledning för Utskottet icke vara för han" den, att förändra den tanka om lämpligheten af dessa tjenstemäns indragning i vissa Län, som Utskottet yttrat uti det återremitterade Betänkandet, hvilket dessutom i hela dess vidd af Vällofl. BorgareStåndet och Hedervärda BondeStåndet blifvit godkändt; börande Utskottet, i afseende på hvad Herr Professorn Doctor Forssell särskildt anfört, om Landsfiskalernas förseende med löner, härvid tillika förklara, att öfver denna fråga, sorni alla fall icke inom motionstiden blifvit väckt, det ej tillkommer Ekonomiutskottet att sig utlåta.
Slutligen, och då den del af Utskottets Betänkande, som angår frågan, huru vida LandsHskalerne endast efter föregången ransakning och genom Laga dom måtte kunna från sine tjenster skiljas, inom Höglofl.
Presteståndet icke utgjort föremål för anmärkning, eger Utskottet hvarken behof eller anledning att till vidare yttrande upptaga denna fråga. t Stockholm den 10 Juni 1823. toooooooooc-^ Besv. ock Ekon.
Utsh. Betänkanåen. 739 N:o 119.
Ankom den 25 Jani sg2g.
Utlåtande i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets afgifne Betänkande, rörande anläggande af en Köping uti Fryxände socken af Wermelands Län.
Höalofl.
Ridderskapet och Adeln har till Utskottet, genom ProtocollsUtdrag af den 22 nästlidne April, återremitterat dess ofvannämnde Betänkande, i anledning af de anmärkningar, Herr af Wingård, Johan, deremot, framställt.
Dessa anmärkningar äro hufvudsakligen rigtade emot det upp» gifna förslaget, rörande stället för ifrågavarande Köpings anläggande, hvilket Hére Wingård anser icke bordt hafva blifvit uteslutande utsatt till norra ändan af Fryken, utan på det ställe inom Fryksdals Härad, som härtill kan anses bäst passande^ förmenande Herr Wingård hemmanet Om* berg, vid stranden af det nära 9 mil långa segelbara vattendraget Fiyken, vara i detta hänseende ganska lämpeligt; men, enär vid en Köpings anläggande det icke vore nog, att Staten endast ger platsen, utan nödigt vore, att platsen röjdes för Statens räkning, gatorne planerades, tomterne omgärdades till täppor och förseddes med f^o Busv. och Ekon.
Betänkanden. smärre envåningshus af ler, efter godkänd ritning, samt hvarje sådan tomt öfverlemnades till den, som kunde ställa säkerhet för successiva återbetalningen af den uppgående kostnaden, föreslår Herr Wingård, att Riksens Ständer, i sammanhang med Förslaget om en Köpings anläggande i Fryksdalen, i underdånighet hemställde, att Kongl. Maj:t ville af Nionde hufvudti. teln låta bestrida kostnaderne till tomternas förseende med smärre Lerhus, samt hvad mera kan anses nödigt till hindrande af nybyggarnes tidiga obestånd; samt att dessutom en undersökning, rörande den iBetänkandet omnämnde Canal, måtte i Nåder anbefallas, Härförutan har Vällofl.
BorgareStåndet, uti återremiss den 17 i sistnämnde månad, till Utskottet öfverlemnat vid ifrågavarande Betänkande gjorde anmärkningar: af Herr Möller, sorn, med instämmande uti Herr Lundmani häröfver meddeldte särskildta yttrande, yrkar, att den föreslagna Köpingen icke borde erhålla så vidsträckta rättigheter, som Utskottet tilstyrkt; af Herr ‘Bagge, att, då Utskottets Betänkande skall vara bygdt på den grund, att Köpingens nytta hufvudsakligen skulle befrämjas genom enCanals anläggning, det icke vore rådligt bifalla Köpingens anläggande, enär den möjligen kunde leda till en ny utgift för Staten, och vi redan hafva canaler nog på dess bekostnad, samt för öfrigt så manga småstäder, tth Ekon.
Bttan^andcn. 74* hvilka likna byar, att antalet ej bör ökas, uti hvilken tanka flere af BorgareStåndets Ledamöter sig förenat: af Herr Beckman, som föreslår, att, innan Köpingen anlägges, en noga undersökning af en med ändamålet förenlig plats bör föregå och af Kongl, Maj:ts Befallningshafvande uppgifvas, äfvensom rörande den föreslagna Canalen, som skulle förena den 8 mil långa sjön Fryken med Clara Eif, hvilken' Canal Herr Beckman, af anförde skäl, anser i många hänseenden ega gemenskap med Köpingens bestånd i en framtid; Af Herr Nilsson, att, i stället för det Utskottet bestämt norra ändan af Fryken för Köpingens anläggande, det torde vara lämpligare låta ankomma på den undersökning, som Kongl.
Maj:t lärer i nåder förordna, hvad stället eller platsen beträfFar, samt att Utskottet bordt undersöka och yttra sig, huru vida Köpingen borde tillstyrkas, förrän förenämnde Canal blifvit öppnad; Af Herr Falkman, ett, ehuru han icke hade något emot Köpingens anläggande, kunde han likväl ieke gilla, att densamma skulle få större rättigheter än Städerne ega, såsom att Judar finge i nämnde Köping bosätta sig, och att invånarne befriades ifrån allt band af burskap och vanliga borgerliga skyldigheter, på sätt Köpingen Arvika blifvit bevill jad; utan ansåg Herr Falkman Köpingen i Fryksände böra tillåtas med samma villkor, som gälla för 742 Best), och Elton.
Köpingarne inom Calmare Län, och bestri» der, att staten belastas med någon kostnad i och för anläggande af den Canal, hvarom Betänkandet förmäler; Deruti flere af BorgareStåndets Ledamöter instämt.
Hvad sålunda blifvit anfördt, har Utskottet till pröfning förehaft; och, hvad först angår den gjorde anmärkningen, att stället för Köpingens anläggande ej bordt bestäm* mas till norra ändan af Fryken, utan att detta borde bero på den undersökning, som Kongl. Majit lärer i Nåder förordna; så får Utskottet dervid erinra, att Utskottet, i sitt häröfver afgifne Betänkande, tillstyrkt, att nådigt tillstånd till ifrågavarande
Kö* pings anläggande, först efter å stället verkställd undersökning och vederbörandes hörande, borde lemnäs; genom hvilket tillstyrkande Utskottet hufvudsakligen åsyftat
Köpingens uppbyggande å det för orten lämpeligaste ställe; och, då Utskottet härvid nämnt norra ändan af Fryken, har detta egentligen föranledts af den gjorda motionen, utan att Utskottet derigenom velat lägga hinder i vägen för Köpingens anläggande annorstädes inom Fryksände socken, så vida detsamma, efter verkställd undersökning, kan finnas fördelaktigare för omgifva r, d e orter; hvilken förklaring Utskottet ansett sig böra i detta hänseende meddela.
H vad dernäst beträffar den anmärkning, att köpingen ej borde meddelas så vidsträckta rättigheter, som dem Uskottet Besv, och Ekon, Otsk, Betänkanden•