Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Pä grund af dessa m. fl. skäl hafva de fleste af dem, sorn äskat återremiss, yrkat bifall till hvad Kongl. Maj:t, uti de 3 mom. af Dess Nådiga Proposition om ett Landtbruks-insliluts inrättande vid Alnarp, föreslagit, och begärt återremiss, hufvudsakligen med afseende derpå, att Utskottet måtte taga i öfvervägande, huruvida läroverket redan år 1868 borde träda i verksamhet; hvaremot en ledamot, som yrkat återremiss, hemställt, att följande vilkor vid kungsgårdens upplåtande för det afsedda ändamålet måtte bestämmas, nemligen: l:o. Att Statsverket måtte utlösa den nuvarande arrendatorn med den äskade afträdes-summan, 45,000 R:dr, hvilken till en betydlig del borde få anses godtgjord med å stället befintlige, arrendatorn tillhöriga byggnader; 2:o. Att Staten malte till Skånska Hushållnings-sällskapet afgiftsfritt öfver- » lemna Alnarps kungsgård sådan den vid afträdandet sig befinner, mot förbindelse att derstädes anlägga och upprätta ett
Landtbruks-institut med dertill erforderliga byggnader, allt i öfverensstämmelse med de föreskrifter, som af Kongl. Maj:t komma att utfärdas, hvaribland äfven borde förekomma skyldigheten att vid Institutet emottaga 24 fri-läringar och 28 elever, af hvilka 4 icke betalande. 3:o.
Att, som någon jemkning i landshöfdingen i Malmöhus län löneförförmåner icke kunde ega rum förr än år 1862, då arrendet af Alnarp tillända— ginge, landshöfdingen, intill nämnde tid, skulle uppbära nuvarande arrende-afgift, 1,400 tunnor spanmål, på sätt nu vore föreskrifvet, men att aflönings-beloppet då Borde bestämmas till hvad Kongl.
Kammar-kollegium föreslagit, eller 5,955
R:dr 26 sk. 8 rst. banko.
De Preste-Ständets ledamöter, som anhållit om återremiss, hafva erinrat om vigten och angelägenheten deraf, att landets vigtigaste modernäring, jordbruket, som länge legat nere, upphjelptes, samt framhållit hurusom sådant i väsentlig mån främjades genom inrättande af ett högre Landtbruks-institut, der både teoretisk och praktisk undervisning inhemtades, och derifrån sedermera föreståndare för de lägre landtbruks-skolorne kunde erhållas.
En sådan inrättning vore destomera nödvändig, som det Institut, landet egde, vore otillräckligt, hvarföre de ynglingar, som önskade inhemta högre kunskap i jordbruket, nödgades vända sig till sådana läro-anstalter i fremmande länder.
Då Ultuna Landtbruks-institut vore beläget i midten af Riket, vore lämpligast att den nya anstalt, sorn nu kunde ifrågakomma, inrättades i södra delen af landet.
Meniugarne om stället hade väl varit delade och några velat föredraga andra sydliga och vestliga landskaper framför Skåne; men
Skåne vore dock en provins med stora tillgångar och för - 4 Stats-Uiskotlets Utlåtande M 96. maner, högst betydlig spanmåls-utförsel, stor folkmängd och förträfflig jord, hvars afkastning redan vore stor, men hvilken, om den genom rationel behandling af jordbruket upphjelptes, skulle göra detta landskap till en kornbod för hela Riket.
Ett Landtbruksinstitut borde, således der kunna verka ganska mycket och äfven flere andra provinser, synnerligast de sydligt belägna, draga stor nytta deraf.
En fördel som Skäne hade framför andra provinser vore ock granskapet till och de lätta förbindelserna med, utlandet, äfvensom provinsens egna snabba kommunikationsmedel.
Huruvida Institutet borde förläggas till Alnarps kungsgård, syntes svårare att afgöra.
Vederbörande bade dock vitsordat ställets tjenlighet för det afsedda ändamålet och sakkunnige personer bade upplyst att Alnarp vore vida lämpligare än andra föreslagna ställen, bland annat derföre att kungsgården läge midt emellan Lund och Malmö, mellan universitets-staden och en större handelsoch fabriks-stad, en omständighet af icke ringa vigt för den landtbruks-elev, sorn önskade inhemta bildning och kunskaper utöfver hvad som specielt tillhörde hans yrke.
Jernvägen ginge ock nära förbi, hvarigenom egendomens alster beqvämt och förmånligt kunde afsättas.
Der vore ock tillfälle att anlägga både tegelbruk ock kalkugn och vid hufvudgården funnes ymnig tillgång på gråsten, till största delen sprängd och färdig att användas för de många byggnader, som vid ett sådant Institut måste uppföras.
Emot de gjorda anmärkningarne, att jordmånen icke vore särdeles omvexlande och att stället saknade skog, är anfördt, att, enligt vederbörandes intyg, der linnes jord af bättre och sämre beskaffenhet; att egendomen innehåller 800 tunnland åker, 100 tunnland madäng, 75 tunnland strandbete samt 75 tunnland hårdvallsäng med löfträd; hvarjemte erinrats, alt, då fråga icke vore om anläggning af ett Skogs-institut, det vore af föga betydenhet om tillgången på skog vore större eller mindre.
Något hinder för kungsgårdens användande lill Landlbruks-institut från och med slutet af nuvarande arrendetid, vore destomindre att befara, som Kongl. Kammar-kollegium, i ämnet bordt, sådant tillstyrkt, samt tillika upplyst, att landshöfdingen icke kunde anses ovilkorligen berättigad att, efter nytt arrende af Alnarps kungsgård, hela inkomsten deraf åtnjuta, utan att sådant vöre af Kongl Maj:ts pröfning beroende, hvarföre, då Kongl. Maj:t nu föreslagit, att Alnarp måtte lill Landlbruks-institut, mot visst arrende lill landshöfdingen, upplåtas, Rikets Ständers bifall vore alldeles tillräckligt för att förändra dispositionsrätten.
I afseende å förslaget att 40 tunnland af den så kallade
Alnarps-skogen afgiftsfritt malte upplåtas till landshöfdingens disposition, så har flertalet af dem, som yrkat återremiss, ansett nämnda framställning hillig och ett sådant medgifvande icke innefatta någon särdeles fördel för bemälde embetsman, då denne vore förbunden ait sjelf bekosta erforderliga byggnader för en sommarbostad, hvaremot andre ledamöter anmärkt det olämpliga deruti, och, såsom vilkor för Alnarps upplåtelse till Institut, begärt, att Utskottet måtte Slals-Utskoltels Utlåtande JM 96. 8 fästa särskild uppmärksamhet vid det af Kammar-kollegium i berörde hänseende framställda förslag.
I fråga om tiden för anläggningen, så hafva meningarne derom varit delade, enär en del ledamöter ansett, att de medel, som erfordrades för att erhålla dispositionsrätt öfver Alnarp, genast borde anvisas, under det andre ledamöter yrkat, att dermed borde anstå intill nästa Riksdag och blott en viss summa nu ställas till Kongl. Maj:ls disposition lill vidtagande af förberedande åtgärder, på det att
Institutet må år 1862 eller åtminstone kort derefter kunna sältas i verksamhet.
Inom Borgare-ståndet hafva samma anmärkningar blifvit framställda emot Utskottets betänkande, som inom de förenämnde båda Riks-ständen blifvit andragne, likasom enahanda skäl blifvit åberopade till stöd för Kongl. Maj:ts
Nådiga framställning om behofvet af ännu ett Landtbruks-institut.
Endast i fråga om den ort, der en sådan läro anstalt företrädesvis borde förläggas, hafva olika åsigter uttalats.
De fleste, som begärt återremiss af betänkandet, hafva dock förordat Skåne och särskildt Alnarp såsom den tjenligaste lokalen, samt yrkat bifall dels till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, dels till det. af Herr Riskop Thomander uti dess reservation afgifna förslag.
Några ledamöter, som af anförda skäl funnit sig förhindrade i alla delar bifalla Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, hafva ansett lämpligast att en viss summa ställdes till Kongl. Maj:ts disposition för att användas till inrättande af ett Landtbruks-institut vid Alnarp eller annorstädes i Skåne; och en ledamot har velat anslå medel, äfven om Kongl. Maj:t skulle finna skäligt att en sådan läro-anstalt anlades i någon annan af de södra provinserna, såsom Småland, Blekinge eller Halland.
I afseende å liden för
Institutets iordriingbringande samt det ifrågaställda undantaget af mark å kungsgårdens område till landsböfdirigens förfogande, äro samma yttranden afgifna inom delta Stånd, som hos högvördiga Preste-ståndet.
Genom den sålunda beslutade återreinissen af förevarande utlåtande, anser Utskottet den åsigt vara af 3:ne Riks-stånd uttalad, alt Alnarps kungsgård bör användas till Landtbruks-institut, och det tillkommer således Utskottet att nu yttra sig om tiden och de vilkor, hvarunder en sådan öfverlåtelse må ega rum.
Hvad först angår tiden för egendomens upplåtande lill Institut, så har både af Landlbruks-akademien, vid Landtbruks-rnöten och af flere ledamöter inom Riksstånden erinrats om bristen på nödiga Landtbruks-läroverk, om omöjligheten för de i landel redan befintliga undervisnings-anstaller för jordbruket att emottaga alla sökande, som der önskat inträde, samt om angelägenheten deraf, alt denna brist så skyndsamt sorn möjligt måtte afhjelpas.
Alt derföre åtgärder i sådan syftning ofördröjligen vidtagas, anser Utskottet vara af vigt, och fråga kan således nu endast blifva, huruvida det kan vara skäl för Staten alt underkasta sig de uppoffringar, som äro nödvändiga för alt genast erhålla dispositionsrätt öfver den till Landtbruks-institut föreslagna, nu utarrenderade egendomen och om fördelarne 6 Stats-Utskottels Utlåtande M 96. deraf någorlunda motsvara utgifterna.
Den af nuvarande arrendatorn, för kungsgårdens afträdande midfastan 1858, fordrade summa utgör visserligen, på sätt af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition inhemtas, 45,000 R:dr; men då, enligt Utskottet meddelad uppgift, största delen deraf är beräknad såsom ersättning för arrendatorn tillhöriga byggnader, för jordens böstkörning, för utsäde, samt för ett betydligt parti foder, och endast omkring 6,000 R:dr utgöra egentlig afträdessumma, lärer väl detta belopp med skäl fa anses såsom obetydligt, i jemförelse med den stora fördelen att
Institutet derigenom 4 år förr kan träda i verksamhet, samt att Institutets styrelse får emottaga en väl bäfdad jord, i stället för en utsugen, hvilket möjligen skulle kunna inträffa, ifall egendomen först vid arrendetidens slut år 1862 skulle tili Landtbruks-institut öfverlåtas.
För sin del tvekar således icke Utskottet tillstyrka, att kungsgården Alnarp redan år 1858 må till Landtbruks-institut upplåtas, äfvensom att de medel, som erfordras till inlösande af kungsgårdens nuvarande innehafvares arrenderätt för tiden från den 14
M ars nämnde år, må af Rikets Ständer anvisas.
Vidkommande derefter det ifrågaställda utbrytande samt öfverlemnande till landshöfdingens begagnande af 40 tunnland utaf s. k.
Ålnarps-skogen, anser Utskottet sig böra erinra, alt egendomen är utarrenderad i följd af derom meddelad föreskrift, och alt landshöfdingen icke vid nuvarande arrendets utgång eger anspråk att densamma tillträda, hvarken till det hela eller någon del; hvadan Utskottet, lika med Kongl. Kammar-kollegium och på de af Kollegium samt åtskillige ledamöter inom Riks-stånden anförde skäl, finner berörde undanlag icke böra medgifvas, utan tillstyrker att kungsgården ostyckad må till Institutet öfverlemnas, helst eljest vid nuvarande landshöfdingens afgång invecklade förhållanden kunna uppstå, beträffande den honom eller hans rättsinneliafvare tillkommande ersättning för de kostnader, som å jorden blifvit nedlagda.
Enligt det med arrendatorn af nämnde kungsgård den 28 November 1831 afslutade kontrakt skall arrendatorn, för åtnjutande af arbetsskyldigheterr utaf hemmanen Akarp, Tågarp, Winstorp, Karstorp, Lomma, Kyrkoby, Burlöf och Kabb arp, till indelningshafvaren årligen erlägga 400 tunnor korn, efter årlig markegång, å den dag i Februari månad hvarje år, indelningshafvaren dertill utsätter, samt dessutom för sjelfva kungsgården 1,000 tunnor spanmål, V3 råg, Vi korn och !/:s hafre, hvaraf hälften inom lika tid skall till indelningshafvaren, efter årlig markegång, betalas och hälften till honom levereras in natura inom den 25 Februari året efter då skörden fallit.
Då någon rubbning i den nuvarande landshöfdingens, i afseende å löne-förmåner, genom ofvanberörde arrendekontrakt, tillförsäkrade rätt icke utan dennes eget medgifvande lärer kunna ega rum, har Utskottet endast kunnat föreslå några föga väsentliga förändringar härutinnan.
I sådant afseende har Utskottet, som funnit mindre, lämpligt att Institutets styrelse erhåller befattning med uppbörden af den från ofvan uppgifne, Stats-Utskoltels Utlåtande JYs 96. i under kungsgården lydande hemman, emot arbetsskyldighetens upphörande, utgående spanmål, trott sig böra föreslå, att denna spanmål må till Statsverket ingå; dock som, i följd af åtskilliga mellan nuvarande arrendatorn och de hofveriskyldige hemmans-innehafvarne triiffade öfverenskommelser, hinder lärer möta lör sådan indragning före nuvarande arrendetidens utgång, hemställer Utskottet, att Statsverket först från och med år 1862 må ega uppbära den härför belöpande afgälden.
För öfrigt och då Utskottet inhemtat, att den del af arrendet, som ej in natura erlägges, redan för närvarande, på grund af derom mellan vederbörande särskildt träffadt aftal, utgår efter medelmarkegång, i stället för årsmarkegång, såsom Kammar-kollegii kontrakt innehåller, och detta sätt dessutom numera lärer vara antaget för de flesta arrenden, har
Utskottet funnit hinder icke böra möta för bifall till Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Malmöhus län gjorda framställning, att äfven för kommande åren denna del af Jandshöfdingens aflöning må utgå efter medelmarkegång.
Beträffande sedermera de för Institutets första ordnande erforderliga kostnader samt den anslags-summa, som för Institutets framtida underhåll må vara behöflig, innehåller visserligen Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition att, i enlighet med ett af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet, i samråd med erfarne personer, uppgjordt kostnadsförslag, för förstnämnda ändamål ett belopp af 200,000 R:dr skulle för en gång behöfva af Rikets Ständer anvisas.
Men då en af Skånska Hushålls-föreningens ledamöter, som biträdt vid nämnda förslags uppgörande och i denna fråga således bör ega sakkännedom, Herr Grefve Beckfriis, uti en till Utskottet afletnnad promemoria förmält, att denna summa, på grund af sedermera uppgjorda kalkyler, skulle kunna minskas med 25,000 R:dr, och således endast 175,000 R:dr erfordrades för Institutets organisation, har Utskottet, under antagande af riktigheten utaf nu sednast uppgjorda beräkning, ansett högre anslag än till sistnämnde belopp icke höra såsom organisations-kostnader af Rikets Ständer beviljas.
I afseende åter å det årliga anslag af 18,000 R:dr, som blifvit ifrågastäldt till aflöning åt Institutets föreståndare och lärare, till underhåll för elever och lärlingar, samt för bibliotek och samlingar, anser Utskottet sig böra upplysa, alt detta anslag blifvit upptaget till enahanda belopp, sorn Styrelsen för Ultuna Landtbruks-inslilut för samma ändamål uppbär; och då, med afseende å nuvarande höga priser å såväl födoämnen, som arbetslöner, denna summa icke synes vara för högt beräknad, samt det dessutom måhända skulle kunna menligt inverka på Institutets organisation och på de fördelar man deraf väntar sig för den vigtigaste af landets modernäringar, jordbruket, om någon nedsättning i det äskade anslaget skulle ega rum, finner Utskottet sig böra tillstyrka, att denna summa oafkortad må af Rikets Ständer för sagde ändamål anvisas.
I öfverensstämmelse härmed hemställer Utskottet, att Rikets Ständer, i fråga 8 Slats-Utskollels Utlåtande JYi 96. om kungsgården Alnarps användande till Landtbruks-inslilut, må fatta följande beslut: l:o.
Under förutsättning att den emellan Skånska Hushålls-föreningen och nuvarande arrendatorn af Alnarp träffade öfverenskommelse om arrendets öfverlåtande träder i verkställighet, öfverlemnas kungsgården Alnarp med utjordar och tillhörigheter, utan någon jordafsöndring, till användande för Landtbruks-institutet, å nedanstående vilkor: a) Institutets organisation och inseendet öfver detsamma ombesörjes af en Styrelse, som af Kongl.
Maj:t tillsättes, och enligt de föreskrifter, som af Köngl. Maj:t bestämmas. b) Kungsgården emottages midfaslan år 1858 af Institutets Styrelse, så vida Institutet kan bringas i verksamhet med den anslags-summa, Utskottet här nedan i mom. d. för detta ändamål föreslagit. c)
För åren 1858—1862 inträder
Institutet i nuvarande arrendatorns rättigheter och skyldigheter; uppbär alltså afkomslen af de hofveriskyldige hemmanen, 400 tunnor korn, och utbetalar till landshöfdingen i Malmöhus 1,400 tunnor spanmål (353'/g t:r råg, 733 V3 t:r korn och 333 Vs t:r hafre) med de förändringar i afseende på liqvidalionssältet i Kongl. Kammar-kollegii kontrakt, hvarom öfverenskommelse blifvit träffad emellan landshöfdingen och arrendatorn.
Från och med år 1862, då Statsverket kommer alt uppbära afkastningen af de hofveri-skyldige hemmanen, erlägger Institutet lill landshöfdingen i Malmöhus län i årligt arrende Ett Tusen Tvä Hundra (1,200) tunnor spanmål, 'A råg, Va .korn och Va hafra, hvaraf 800 tunnor, '/3 råg, Vg korn och Va hafre, in natura levereras i Malmö, å de tider, som af landshöfdingen bestämmas, och 700 tunnor lösas efter nästförutgangne 10 årens medelmarkegångspris, sådant del af Kammar-kollegium för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning fastställes, med en fjerdedel vid slutet af hvarje qvartal under arrende-året. d) Till inlösen af arrendet, byggnader, inventarier, husgeråd m. in, bevilja Rikets Ständer en summa af Ett Hundra Sjutiofem tusen (175,000) Riksdaler Riksmynt, alt utgå, 100,000 R:dr under loppet af år 1858 och 75,000 R:dr år 1859 å de tider, sorn af Styrelsen bestämmas. e) I årligt Stats-anslag erhåller Institutet Aderton-tusen (18,000) Riksdaler Riksmynt, att utgå från och med början af år 1858, emot förbindelse att från och med slutet af år 1860 emottaga och underhålla 24 fri-lärlingar och minst 28 elever, bland hvilka 4 fri-elever. 2:o.
Stats - Slals-Ulskotlets Utlåtande Jii 96. 9 2:o.
Statsverket uppbär frän och med år 1862 den afgäld, som för befrielse från den fordna arbetsskyldighetens utgörande åligger de förr under kungsgården Alnarp hofveri-skyldiga hemmanen, uppgående efter denna tid till 388 tunnor 15 kappar korn, förvandlade efter 20-årig medelmarkegång till hälften råg och hälften korn. 3:o.
Landshöfdingen i Malmöhus län erhåller i lön för åren 1838—1862 afkomsten af Alnarp, enligt nu gällande kontrakt, 1,400 tunnor spanmål, samt. efter år 1862: a) Arrendet af Alnarps kungsgård, åtgörande enligt l:a punkten mom. c. i,200 tunnor spanmål, \ råg, ^ korn och % bafre; b) från Statsverket utaf afkomsten från de hofveri-skyldiga hemmanen 200 tunnor, £ råg och \ korn, att lösas efter 10 års medelmarkegångspris, eller tillsammans 1,400 tunnor spanmål; c) de här ofvan intagne bestämmelser rörande landshöfdingens löneförmåner afse endast den tid nuvarande landshöfdingen fortfarande innehar embete). 4:o.
Återstoden af den i 2:dra punkten omnämnda inkomst från hofveriskyldige hemman under Alnarps kungsgård ställes lill Kongl.
Maj:ts disposition för att användas till förbättring af sådane landshöfdinge-löner, som Kongl. Maj:t finner deraf vara i behof.
Reservationer: af Herrar J. F. Gråå, A. W. Björck, E■ Falhem och A. F. Boman samt Riksdagsfullmäktige David Andersson från Hallands, Erik Malmin från Westmanlands, Per Matsson från Wester-norrlands, Anders Ersson från stora Kopparbergs och Anders Eriksson från Södermanlands län, hvilka samtlige åberopade Utgifts-afdelningens förslag till utlåtande, sä lydande: »Genom den sålunda beslutade ålerremissen af förevarande betänkande, anser Utskottet den åsigt vara af 3:ne Riks-stånd uttalad, att Alnarps kungsgård bör till Landtbruks-institut användas, och det tillkommer således Utskottet att nu yttra sig om de vilkor, hvarunder en sådan öfverlåtelse må ega rum.
Prot. 1856 & 1857. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 15 Höft. 2 10 Siats-Utskottets Utlåtande Jti 96.
Hvad först angar det ifrågaställda utbrytande samt öfverlemnande till landshöfdingen begagnande af 40 tunnland utaf s. k.
Alnarps-skogen, anser Utskottet sig böra erinra, alt egendomen är utarrenderad i följd af derom meddelad föreskrift och att landshöfdingen icke vid nuvarande arrendetidens utgång eger anspråk att densamma tillträda hvarken till det hela eller någon del; hvadan Utskottet, lika med Kammar-kollegium och på de af Kollegium samt åtskillige ledamöter af Riks-stånden anförda skäl, finner berörda undantag icke böra medgifvas, utan tillstyrker att kungsgården ostyckad må till Institutet öfverlemnas, helst eljest vid nuvarande landshöfdingens afgång invecklade förhållanden kunna uppslå, beträffande den honom eller bans rättsinnehafvare tillkommande ersättning för de kostnader, som å jorden blifvit nedlagde.
I öfverensstämmelse med bemälda Kollegii åsigt anser
Utskottet jemväl lämpligast, all landshöfdinge-lönen skiljes från kungsgården, så att Staten erhåller full dispositionsrätt öfver den sistnämnda; och då det synes utan allt ändamål att
Direktionen för Landlbruks-instilutet erhåller befattning med uppbörden af den från vissa arbetshemman under kungsgården, emot arbetsskyldighetens upphörande, utgående spanmål, bör denna, enligt Utskottets tanke, till Statsverket indragas, hvarjemte Utskottet håller före, att det anslag, som för Institutet kan blifva behöfligt, bör Institutet tillgodokomma, företrädesvis genom egendomens afkastning.
Enligt det med arrendatorn af nämnde kungsgård den 28 November 1831 afslutade kontrakt, skall arrendatorn, för åtnjutande af arbetsskyldigheten af hemmanen Åkarp, Tågarp, Winstorp, Karstorp, Lomma, Kyrkoby, Burlöf och Kabbarp, till indelningshafvaren årligen erlägga 400 tunnor korn, efter årlig markegång, å den dag i Februari månad hvarje år, indelningshafvaren dertill utsätter, samt dessutom för sjelfva kungsgården 1,000 tunnor spanmål, \ råg, % korn och \ hafre, hvaraf hälften inom lika tid skall till indelningshafvaren efter årlig markegång betalas och hälften till honom i Malmö levereras in natura inom den 25 Februari året efter då skörden fallit.
Hvad nu angår en blifvande landshöfding, så enär han icke kan anses vara berättigad till högre löneförmåner, än som blifvit bestämde genom Kongl. Brefvet af den 24 Februari 1857, anser Utskottet alt lönen för denne embetsman hel och hållen bör utgå efter medelmarkegång, sedan likväl den här ofvan omförmälda lösen för hemmanens arbetsskyldighet, inskränkt till dess rätta belopp 388 tunnor 8 kappar korn, äfvensom arrende-spanmålen 1,000 tunnor, \ råg, \ korn och ^ hafre, för beräkningen förvandlats till råg och $ korn, efter den af Kongl. Kammar-kollegium i afseende på förstnämnde spanmåls förvandling föreslagna grund.
Vidkommande åter deri nuvarande landshöfdingen, lärer bemälde embetsman böra af Statsverket åtnjuta den honom i afseende å löneförmåner genom arrende-kontraktet tillförsäkrade rätt, hvarföre det lärer blifva nödigt, att de 500 tunnor spanmål, hvilka nu från kungsgården in natura le - Stats-Ulskollets Utlåtande M 96. ftl vereras, till honom utanordnas af Kronans oindelta spanmål, och att det öfriga godtgöres efter årlig markegång.
I öfverensstämmelse härmed tillstyrker Utskottet, att kungsgården Alnarp må upplåtas till Landtbruks-institut på följande vilkor: l:o.
Egendomen öfverlemnas, utan någon jordafsöndring, till användande för Landtbruks-institut. 2:o.
Statsverket uppbär och disponerar den afgäld, som för befrielse från den fordna arbetsskyldighetens utgörande åligger de förr under kungsgården hofveri-skyldige hemmanen. 3:o.
Den blifvande landshöfdingen erhåller 388 tunnor, 8 kappar korn, äfvensom 1,000 tunnor spanmål, \ råg, ^ korn och \ hafre, alltsammans förvandladl till ^ råg oc^ k korn, efter 20- årig medelmarkegång. 4:o.
Institutets inkomster upptagas till 1,200 tunnor, ^ råg, % korn, och \ hafre, hvilka förvandlas till råg och \ korn samt beräknas efter medelmarkegång.
Utgör beloppet mer än det årliga anslag, som för Institutet kan komma att anvisas, inbetalas öfverskottet till Statsverket, som deremot, i fall brist uppstår, äfven ersätter densamma. 5:o.
Den nuvarande landshöfdingen undfår 400 tunnor- korn, efter årlig markegång, samt 1,000 tunnor, \ råg, £ korn och \ hafre, deraf hälften likaledes anordnas efter årlig markegång och den andra hälften utgår in natura af Kronans oindelta spanmål.
Beträffande dernäst tiden för egendomens upplåtande lill Institut, har inom 2:ne Riks-stånd yrkats, dels att medel genast borde anvisas för erhållande af dispositionsrätt öfver kungsgården, dels att dermed borde anstå intill nästa riksdag; hvaremot ett Riks-stånd öfverlemnat åt Utskottet att taga i öfvervägande om läroverket redan år 1858 borde träda i verksamhet.
För sin del anser likväl Utskottet att Alnarps användande för inrättning af Landtbruks-institut icke bör vidtaga förr än nuvarande arrendetid tilländagår, eller midfastan år 1862.