Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Ja, har egentligen någon sett ett lyckligt äktenskap i ordets hela betydelse?
Jag vill nu endast tala om ämbetet att vara husmoder, utan att taga hänsyn till alla de mer eller mindre svåra och invecklade själs- förhållanden, hvari alla husmödrar liksom alla människor lefva.
Dea är den lyckligaste därför, att den inne- Hemmet är en värld för sig, och det re- håller de flesta möjligheter till en kvinnas hela presenterar i smått allt, som försiggår i den utveckling.
stora världen utanför.
Det är mycket vanligt, att höra kvinnor be- Det finns egentligen ingen förmåga, hvaraf klaga sig öfver, att deras husliga arbete är ett icke husmodern kan ha användning, och ingen .så materielt arbete, som i längden gör dem förmåga, hon icke skulle försöka bibringa sig.
slöa och trötta och småningom likgiltiga för Man har ofta sagt, att, för att herska, må- andliga sysselsättningar, men orsaken härtill ste man kunna tjäna.
— är icke, att arbetet är materielt, utan att det När de förutsättningar, som samhället upp- För att kunna vara rättvis i allt, som man uppfattas på ett materielt sätt.
ställer för de olika individerna, från början fordrar af andra, och för att vara tacksam för All mänskligt arbete har en yttre form och blifva de samma: likartade grundstudier, med de tjänster, som bevisas en, måste man själf behöfver ett material för att uttrycka sig, men samma rättigheter som mål, då blir det natu- ha försökt, hvilken tid och hvilka krafter, som en hnsmoder har i sitt arbete det mest om- ren, som kommer att afgöra, huruvida kvin- fordras till det arbete man pålägger audra, fattande material till sitt förfogande; — hon norna på de olika områdena kunna kappas med men det fordras ICKE, att man oupphörligt skall har lifvet själft i hela dess omvexling.
gå och göra alla detaljer själf.
När man vet, hur många andliga resultat Arbetets fördelning är lika nödvändig i hus- ett synbart materielt arbete kan ha, borde man Naturen har, en gång för alla, lagt större hinder i vägen för kvinnan.
Så länge hon är ensam hållet som i staten.
icke nedsätta det materiela arbetets värde.
En hel mängd husmödrar ha den föreställ- och fri, finns det ingenting, som skulle kunna Man vet, hur mycket lyckligare de männi- hindra henne i att utveckla alla sina egen- ningen eller den vanan att oupphörligt syssel- skor äro, som få ordentlig mat, när de äro skaper med samma energi och till samma höjd, sätta sig med allt, som tillfälligtvis kommer i hungriga, en väl bäddad säng att ligga i, när — kanske på ett annat sätt än männen.
Men deras väg, och att därpå släppa det, om de de äro trötta, som lefva i renlighet och med en kvinna, som blir hustru och mor, skall al- händelsevis få ögonen på något nytt.
Däraf en bestämd indelning af tiden, i hela det väl- drig med samma lätthet kunna sköta ett an- få de själfva detta oroliga, utslitna, som så görande tillstånd, som består i att icke plågas tidigt tar glädjen ifrån dem, och de göra just eller hindras af yttre ting.
* Denna uppsats har för ett par, tre år sedan icke heller andra glada.
Det är en husmoders uppgift att för flcre varit offentliggjord på danska språket i en föga spridd, En tjänare intresserar sig mest för ett ar- eller färre skapa en sådan tillvaro, alltså lägga numera upphörd tidskrift.
Den är emellertid allt- bete, som är honom betrodt, och som han i grunden till, att en del människor gå gladare, för god och innehåller alltför många tänkvärda san- ningar för att ej förtjäna att komma till en större lugn får fullända och så slutligen får sitt tack lyckligare och friskare till sitt arbete, — hon läsekrets.
Och då vi nu med den framstående för- for, men han blir hvarken en duktig eller pålit- själf inberäknad.
fattarinnans medgifvande här införa uppsatsen i svensk lig medarbetare genom att beständigt afbrytas När man en tid har lefvat pä hotell eller, dräkt, äro vi öfvertygade om, att den skall med in- eller vara under uppsikt.
tresse mottagas af alla våra talrika läsarinnor.
ännu värre, har sett, hur ett oordentligt, oroligt Bed.
Om hvar och en i ett hushåll hade sitt be- hem kan förstöra och förslappa all handlings-
kraft, ser man, hvilken stor betydelse ett väl- styrdt hem har.
Allt, som kan lätta, förbättra, försköna till- varon för hennes omgifning, bör därför vara henne kärt, och till allt arbete, som hennes hushåll bjuder henne, bör hon gå så lätt och lycklig, som den går, hvilken vet, att hon gör ett nyttigt arbete.
(Forts.) E t t Skiss af m å l.
ELENA, 6 r (tudentska!
Ja, där låg den nyss eröfrade hvita sammetsbaretten, målet för årslång sträfvan.
I hennes öron ljödo ännu de entusiastiska hurraropen, skålarne, talen för kvinnorna, för sanning, för framåtskridande.
Unga tankar och varma ord!
Hon strök han- den öfver pannan.
Tusen skiftande intryck jagade hvarandra som i feberyrsel.
När hon slöt ögonen, såg hon ett haf af ansikten, som böljade omkring henne, vänner och främlingar i brokig massa.
Åh, det var skönt att ändt- ligen få vara ensam, att ostörd söka få reda på sig själf, sina egna, innersta känslor.
Hon lutade sig ut genom det öppna fönst- ret.
Milda fläktar smekte] hennes panna och kinder, vårens ljusa natt hvilade öfver jor- den.
Det blef så stilla inom henne.
Hvar hade den svindlande känslan af hän- förelse och entusiasm tagit vägen?
Alla de stolta, starka tankar, som dagen väckte till lif, svunno bort, och en känsla af tomhet och vemod smög sig öfver henne.
Hvad var må- let, som hon hunnit fram till?
Från den hvita sammetsbaretten i hennes knä gick blic- ken drömmande ut i den ljusa vårnatten.
Ett minne från en svunnen sommar käm- pade sig fram i hennes själ.
En midsommar- afton nere på floden; de voro många unga, som tillsammans skulle hålla midnattsvaka i båten.
Stojet och glammet tystnade efter hand, och de allvarsamma tankarne funno ord i nattens stillhet.
Hon satt tyst och lyssnade, samlande de hvita neckrosorna, medan båten gled sakta framåt.
Han, som satt bredvid henne, hade talat länge och varmt om, huru han tänkte sig en sann, stark och god kvinna.
Hon vå- gade icke se på honom, hon tyckte, det var, som om han hade talat endast till henne, som om han sade henne, hvad hon skulle kunna blifva, som om han tecknade hennes lif i varma, klara färger.
H o d hörde endast otydligt det meningsut- byte, som sedan följde.
Hans ord fyllde hela hennes själ, hennes egen synvidd vidgade sig.
Den gamla sägen, att på midsommarnatten kan man i en syn få se, huru ens lif skall ge- stalta sig, tycktes henne blifva till verklighet.
Med en sorts underlig klarsynthet tyckte hon sig se in i framtiden, och hennes hjärta klappade våldsamt.
Men ett viste hon, att den bild, han nyss tecknat, var ej blott det drömda idealets, det var känslan af, att ide- alet kunde förverkligas, som drifvit honom till att tala, och det var denna hans tro, som gjorde henne stark.
Det var det första, ljusa minnet.
Så dök ett annat upp, blandadt med vemod.
Han gick före henne på den nästan öfvervuxna skogsstigen.
Solskenet silade in genom löf- verket och lekte i dagrar och skuggor öfver den smärta, smidiga gestalten.
Varsamt böjde han undan de långa grenarne, så hon kunde passera utan hinder.
De gingo båda tysta, de visste väl, att det var sista gången på länge, länge, som de skulle råkas, men ingen vågade först tala om att säga farväl.
På den gamla mossiga bänken nere vid ån satte de sig ned, och för första gången talade han med henne om sin mor.
Sedan sutto de åter tysta, floden flöt stilla fram vid deras fötter, trädens skuggor föllo så långa, och långt bort ifrån kom bruset från vattenfallet.
Den stunden skulle hon aldrig glömma, den brände sig för alltid fast i hennes minne.
— Han reste sig upp och tog farväl, som om de skulle råkas snart igen, men de visste båda, att det skulle dröja länge, länge.
Sedan hade hon sökt vara modig och stark.
Hon hade arbetat och kämpat med ett mål for ögonen, ett mål, som stod mycket högre, än det hon i dag vunnit, och som man nyss hyllade henne för.
Därför var denna hyll- ning så innehållslös för henne.
Äh, hvad ville hon med ära och utmärkelse, hon ville blott ett enda litet ord, som sade, att hon ej behöfde tvifla på honom, och att han följde henne med tankarne, och att han förstod, att hon arbetade på att blifva den kvinna, han en gång tecknat i glödande hänförande ord.
Hon lutade ansiktet i händerna och dröm- de.
— Då kom det, först så mildt och sakta där nerifrån, och sedan allt starkare och starkare en ström af välljud.
Klar och ren steg stu- dentsången upp till henne, och hon kände hvarje ton, hvarje ord, hon hade läst dem en lycklig sommar: » Gjemmer du Onsker dybt i din Sjsel, Saa lad dem mod Himlen hzeves; Naar Stjernerne falde, daa ved du det vel — Da önsker man ikke forgjaeves.
Se ud, se ud!
Si Natten funkler med Stjerneskud.
Onsk ikke tillbage den Tid, der for hen, Og Sommerens falmede Blommer, Onsk kun at de rödeste Roser igjen Maa blomstre nteste Skjsersommer.
Si Natten funkler med Stjerneskud! » Den sista tonen dog bort.
Ja, nu visste hon, hvad hon hade att hoppas på, hon visste, att hon icke arbetade förgäfves, hon visste ju nu, att » de rödeste Roser igjen » skulle » blomstre nseste Skjajrsommer ».
Hon grät så, som en ung kvinna kan gråta af lycka.
En klar tår glänste i barettens hvita sammet, där den bortglömd fallit till golfvet.
(Forts.) XXVI.
Symaskinsväska.
Vid maskinsöm såväl som vid all annan söm, blir en massa trådar och smålappar, som skräpa på bord och golf.
Det är därför alltid lämpligt att hafva något göm- sle för dessa nära till hands.
Därtill tjänar nämn- da väska, och kan den göras sålunda: Tag en pappbit ungefär 32 cm lång och 22 cm bred med afrundade hörn nedåt; kläd öfver den med linne- väf eller säckväf.
Klipp ett lika långt och något bredare stycke af samma tyg, förse det med bro- deri i korsstygn eller stjälkstygn, kasta det där- efter intill pappet med några små veck i nedra kanten, dölj kastningen med ett veckadt band i samma färg som broderiet.
Fäst sedan band el- ler snodder i väskans båda öfre hörn att med dessa fastbinda väskan i järnstället å en tramp- maskin.
Skulle öfvertyget bli väl vidt, bör en dragsko anbringas 3 cm från öfre kanten.
N. XXVII.
Trashorn.
Detta har samma ändamål som symaskinsväskan och göres vanligen af trä.
Men man kan äfven förfärdiga det själf af papp och tyg, Bottnen klippes 5 eller 6-sidig 14 cm i diameter, vidare lika många sidor, nedtill lika breda med en af bottnens sidor, upptill ungefär 1 \ gång till så stora.
Bottnen samt sidorna öf- verklädas hvar för sig med grå linneväf försedd med röda broderier utvändigt samt rödttvills invän- digt eller annat passande tyg, t. ex. brokig, gar- dinsits samt kastas därefter tillsammans Öfver- kanten och skarfvarne kunna prydas med veckade band.
N. '
Tidningshållare i form af sköldar.
Två sköldar utklippas af papp, den ena något större än den andra.
Båda öfverklädas med kläde, plysch eller grå linneväf.
På den mindre skölden, s o m sättes ytterst, anbringas broderi af silke, sniljer och guldtråd.
Sköldarne hopfästas i nedre snib- barne.
Vill man ge mer stöd åt tidningarna, fast- sys smala kilar mellan sköldarnes nedre kanter.
Rundt kanterna sättas silkessnodder, som äfven sammanhålla dem upptill och bilda öglor atl, hän- ga dem uti.
N. XXIX.
Nagel och tandborsthållare.
Af papp tillskäres en lämplig fason, 20 cm lång och cirka 15 cm bred, något afsmalnad på midten, samt hörnen afrundade.
Denna beklädes på ena sidan med brunt guttaperkatyg.
Upptill sys ett mono- gram.
Därnedom fästes med några stygn af ku lört silke en remsa, 1-| cm bred, likaledes af gutta- perkatyget, kantad med bruna ylleband, till så många utstående små afdelningar man har bor- star.
Nedom denna prydes med liten söm af stjälkstygn t. ex. ett par borstar korsande hvar- andra och en halfbåge af blommor under dem.
Fodras med domestik.
Bruna ylleband veckas i täta motveck och fastsys i kanten.
En liten ögla att hänga upp den uti och man har en liten bil- lig julklapp, lämplig åt ungherre.
X X X.
Lamphatt.
Af en aflång och en rund pappfigur sammansättes på vanligt sätt en lamp- hatt.
Hamburgergarn i tre nyanser mossgrönt fastsys i små tofsar kring pappen, sedan upp- kammas garnet att det hela blir som en liten mosstufva.
Ofvanpå prydes den af en stående stork och en liggande storkunge.
Men huru be- skrifva d e s s a?
Af tämligen grof stålträd böjes en figur till hufvud, hals och bål så statligt som möjligt, vid denna fästes 2 långa ben, hvilka vi- ras med rödt yllegarn.
Hals och hufvud viras med hvitt sifirgarn i bästa möjliga fason.
Ögo- nen betecknas med 2 svarta stråpärlor, och näb- ben göres ganska lång af en klufven tändsticka, färgad svart i bläck eller dylikt.
Uppkammade tofsar af svart och hvitt sefirgarn placeras till vingar och stjärt.
Litet fantasi och storken står där så rak och ståtlig.
Ungen göres efter samma idé, utan ben förstås och mindre.
Sedan dessa fästats, kan man sätta något färgad mossa o m - kring dem.
Hatten beklädes invändigt med moaré- papper.
X X X I.
Skål af kokosnötskal.
Skalet af en kokosnöt afsågas jämnt och vackert till önskad höjd.
Den större delen putsas noga, först med en grof fil, sedan en finare och slutligen med sandpapper, så att ytan blir riktigt fin.
Sedan snidas med vanligt träsniderijärn en bård kring kanten och ett stjärnmönster i hvardera af de 3 fält man finner på skalet.
Hos en guldsmed be- ställes en fot i form af en lejontass eller annan treflig fason, helst af silfver.
Äfven kan man sätta silfVerbeslag kring kanten.
På detta enkla sätt erhålles en ovanlig och treflig prydnadsartikel.
Blomsterställning.
Denna består af 3 sidoväggar, hvilka utgöres af 10 cm breda och 24 cm höga pappskifvor, som fästas med små för-
gylda stift vid en en 2 cm tjock träskifva och fastknytas sedan med hvarandra med smala si- denband, 2 cm från öfre randen.
Pappskifvorna prydas med någon liten enkel målning af blom- sterranka e. d.
I öfre hörnen fästas buketter af pressade blommor, gräs, ax o. s. v. Dessa an- bringas hängande nedåt samt upptill fästes en knapp af en förgyld frökapsel af vallmo.
Vill man sedan i ställningen anbringa lefvande blom- mor, måste man förse den med en insats af pors- lin eller bleck i den form, som ställningen har.
Ser mycket prydlig och treflig ut.
INA.
XXX1I1.
Finare arbetskorg.
Man tager en fyr kant, 38 cm stor, af grön, flätad säf.
Hörnen böjas först uppåt, sedan utåt, hvarefter man syr till- sammans dessa 28 cm högt.
Därefter tages en 14 cm lång båge (äfven af flätad säf) och fästes fast vid de två motsatta hörnenj Korgen fodras sedan med röd atlas invändigt.
På yttersidorna af de fyra hörnen fastsys trekantiga plyschstyc- ken, (helst blå) som äro 18 cm i sidohöjd och 24 cm nedre bredd; dessa fä dock ej fastsys alldeles upp i kanten, utan lemnas 1 ä 2 cm af säfven, som först bronseras.
Plyschstyckena prydas med ett lätt broderi, innan man sätter dem på korgen.
Bågen omlindas med en blå plyschremsa.
Ko- setter af, hlk atlasband pryda den nätta arbets- korgen för öfrigt.
Af bottengarn virkas med s. k. toffelvirkning en fyrkantig bit (30 cm åt herre och 25 cm åt dam) som vikes dubbel, så att tvärsidorna mötas, hvarefter dessa hopvirkas.
Ar- betet bildar då liksom en bred, grund påse.
I kanten uppomkring virkas ett hvarf, bestående af en luftmaska och en stolpe och ofvanför detta virkas en liten udd.
Ett kautschukband dragés genom hålhvarfvet o c h toffeln är färdig.
Kan sedan prydas med en rosett.
TEJP.
* XXXV.
Väska för handskar.
Af papp göres en 30 cm bred och 35 cm lång fyrkant.
På ena sidan påspännes juteväf, på den andra foder.
Se- dan broderas på 4 kvadratformiga juteväfslappar monogram i midten o c h en smal bård kring kan- ten.
Dessa fodras o c h fastsys pä den klädda pappen.
I kanterna fastsys en kordong eller vec- kadt band.
Om man vill hafva flere rum, tages större papp.
Hänges på väggen i tamburen och när hvar och en har sitt rum med namn, behöf- ver ingen söka efter sina handskar.
(Forts.) Revolution i klädtvätten.
London i november 1890.
Man har här länge insett, att den gamla tvättmetoden medels gnuggning var både kläd- och tidsödande.
Maskiner, hvari kläderna mera varsamt behandlas, hufvudsakligen med kokning och användande af särskilda tvätt- tvålar, hafva länge begagnats både i hemmen och vid tvättinrättningar.
Men på det sista året har en ny metod vunnit allt mer och mer spridning.
Den består helt enkelt i an- vändande af en obetydlig kvantitet vanlig fo- togen, som har befunnits ega en starkt lö- sande egenskap.
En liten pannmur finnes här i alla hem, ty någon tvätt, om ej hela tvättningen, göres alltid en gång i veckan; och därför förekom- ma ej här de stora svenska månads-, att ej säga half- eller helårstvättningarna.
Förde- len att under månader gömma på smutsiga kläder är svår att förstå, då däremot det osunda däri och den ökade kostnaden med att ha så stora förråd, som då fordras, äro lätt insedda.
Den engelska tvätten, d. v. s. egentligen London t vatten, är visserligen ej mönstergill i färg, men detta torde ej bero på sättet att tvätta, utan på det hårda vattnet och den oklara luften, som kläderna torka i.
Med tvättning medels användning af foto- gen tillgår på följande sätt: till omkring 7 3 liter vatten tages ungefär 4 2 5 gram van- lig hushållstvål, som torde motsvara ungefär samma vikt af svensk grönsåpa.
D å vattnet kokar i pannmuren — eller i en stor panna på spiseln — och tvålen är väl upplöst, ihällas 2 å 3 matskedar vanlig fotogen.
Nu iläggas kläderna, så mycket som kan rymmas väl täckt af vattnet.
Bäst är att lemna de smutsigaste, såsom kökshandukar och dylikt till ett senare kok med tillsats af ännu en matsked fotogen.
Ylle och kulörta kläder kunna naturligtvis ej tvättas på detta sätt.
Man låter kläderna koka en half timme, och under denna tid bör man blott en och annan gång röra om dem med en käpp.
De sköljas därpå i kallt vatten och vridas väl samt äro färdiga att hängas ut att torka.
Samma behandling genomgå de smutsigare kläderna, som därjämte torde behöfva litet såpas och gnuggas samt böra, som sagdt, ha ännu en matsked fotogen i det kokande vattnet.
Öm man så vill, kan man kvällen förut lägga kläderna i blöt i såpvatten; och, om så anses nödvändigt, kan ju den traditionella klappningen utföras efter vridningen.
Ingen fotogenlukt stannar kvar i kläderna.
Förra vintern kunde man ej här öppna en damtidning, utan att se denna tvättmetod be- handlas i artiklar, i frågor eller svar.
Alla som försökt den, uttalade sin stora tillfreds- ställelse därmed och prisade den såsom be- sparande både tid, pengar och krafter, för- utom det att kläderna undgå nötningen me- dels gnuggning.
Jag tror, att om svenska husfruar ville pröfva denna metod, skulle de finna den lika användbar för svenska fö hållanden som för engelska.
soda eller alkalier.
Dylik såpa kan endast användas med destilleradt vatten, och sådant kan nu framställas genom en annan professor Gamgee ' s uppfinning med högst obetydlig kost- nad utan den vanliga dyrbara kondenseriugs- metoden.
Efter en kvarts kokning sköljas kläderna i kallt vatten, vridas väl och torkas.
Utom fördelen att kunna tvätta ylle utan krympning eller fillning, har denna metod den stora hygieniska fördelen att yllevaror sålunda genom kokning kunna desinficieras, hvilket är af stor vikt, enär auuars mycken smitta sprides genom ylle, tvättadt, men ej kokadt.
En tvättanstalt med denna metod har se- dan en tid varit i gång i Brighton (på södra kusten), en skall inom kort anläggas i Lon- don, och ett bolag är under bildande för att sätta i verket en mängd dylika inrättningar, som säkerligen snart skola bli starkt an- litade.
•^ Skulle det ej vara skäl att någon kemiskt kunnig och affärsvan person från Sverige re- ste hit för att taga reda på ofvannämnda metod och sedan föranstalta dylika tvättin- rättningar i Sverige?
Där tillgång finnes på regnvatten, kan me- toden lätt användas, om man inrättar de nämnda, enkla apparaterna för sin pannmur och använder prof. Gamgee ' s såpa, som här finnes till salu för billigt pris.
Jag vill blott tillägga för att visa, hur en dylik affär drifves här i England, och hur den bär sig, att » the lady Manageress » vid Brigh- ton Solvo Laundry har en lön af närmare 3, 0 0 0 kronor — och allting fritt.
Vid möjligen förekommande förfrågningar skall jag gärna i Iduns spalter stå till tjänst med svar.
Fl - d D.
Iduns panoptikon.
Men hvad säga nu våra svenska fruar om att koka ylle och att efter en kvarts timmes kokning finna en tjock yllefilt alldeles som ny, utan att vara det minsta filtad eller krympt?
För några dagar sedan var jag i tillfälle att åse tvättning efter en ny, förträfflig me- tod, som möjliggör detta.
Denna s. k. Solvo- tvättning är uppfunnen af professor Gamgee här i London, och hufvuddragen äro följande: en vanlig pannmursgryta förses med ett inre fodral af tenn utan botten och så mycket mindre än grytan, att ungefär en half tums mellanrum lemnas utefter väggarne, hvar- jämte den upptill är försedd med hål af tums diameter.
Här passas in en korg af mycket gles ståltråd, hvari kläderna läggas, och hvilken inställes i grytan, sedan en ny, patenterad såpa är löst i det kalla vattnet däri.
Sedan vattnet börjar koka, drifves det af luftens tryck ned mot botten, upp mellan de begge kärlen, in genom hålen, ned igen, och således i en ständig rotation ge- nom kläderna, som äro alldeles stilla och därför undgå all nötning.
D e ömtåligaste kläder och finaste spetsar kunna tvättas på detta sätt, utan att taga minsta skada.
Den fullkomligaste frånvaro af gnuggning är till stor del orsakeD, hvarför metoden kan använ- das för ylle, men därtill bidrager äfvenledes såpan, hvilken ej innehåller minsta spår af / (aha, mina damer, ett ohyggligt väder har ® det varit nu i en månads tid.
Det må den bäst veta, som har anlag för snufva, katarrer och reumatism, hvilka anlag afgjordt måste räknas till de dåliga anlagen, äfven om de upp- träda hos i öfrigt fullkomligt oklanderliga och välartade människor.
Jag skall inte så noga kunna säga, hvem det egentligen är, som nu för tiden reglerar de s. k. nederbördsförhållandena.
Förr i världen, då det gamla romarefolket stod i sitt flor, hette han Jufiter Pluvius, men nämnda gudomlighet, som egeutligen aldrig lyckades förvärfva någon större popularitet annat än tillfälligtvis hos jord- brukarne, är nu för längesedan afdankad.
Men hans efterträdare må nu vara hvem som helst, så skall jag ändå fördrista mig till det påstå- endet, att han slösar en smula med de fuktiga förråd, som blifvit ställda under hans förvalt- ning.
Den mest öfverspände vattenentusiast bör nu kunna vara trött på trakteringen, sedan han i fyra veckors tid fått gå » öfverspänd » med ett paraply, från hvars alla spjälor det forsar som ur stuprör.
Och hvad beträffar det oupphörliga regnan- det under Mårtensveckan, så kunna vi väl alla vara öfverens om, att det endast varit att » slå vatten på gåsen », en operation, som aldrig stått i något vidare anseende bos klokt folk.
Apropå gåsen, så är det i alla fall en högst märkvärdig fågel.
Hon har räddat Kapitolium, hon har förskaffat Strassburg världsrykte, och hon har förargat den helige biskop Martinus af Tours, så att han ställde till ett blodbad på sina plågoandar, hvilket ännu samvetsgrant upp- repas på det hänsofna helgonets dag till fröjd för alla läckergommar.
Den förstnämnda bragden har gåsen all heder af, de senare båda noan- daterna måste hon köpa med uppoffring af sin egen kacklande och äggläggande existens, hvilket bevisar, att hos denna befjädrade celebritet bor en ärelystnad, som icke skyr några offer.
Det är nästan en trosartikel, att gåsen är dum.
Jag kan ej absolut försvara henne mot denna beskyllning, då mina undersökningar af bemälda intressanta fjäderfä hittills uteslutande omfattat hennes kroppsliga egenskaper, hvilka jag alltid funnit förträffliga, så framt ej ålderdomskrämpor och för klen diet öfvat sin manliga inverkan.
Men jag vill er- inra om att, ifall gåsen ej själf är ett snille, så bar hon dock bidragit till alstrandet af oräk- neliga snilleverk.
Frukterna af vetenskapsmän- nens trägna forskningar och alstren af skalder- nas glödande inspiration hafva under århundra- den måst flyta genom samma kanal, innan de kunnat blifva allmänhetens egendom, och denna kanal har varit vingpennan af en gås.
Det har flutit många dumheter genom den kanalen också — bevars, det har det visst.
Kanske det är därför man påstår, att gåsen är dum?
I så fall vill jag fråga, om det skrifves mindre med dumheter nu, sedan man börjat begagna stålpennor.
Tror knappast det.