Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En indirekt bestraffning finnes dessutom deruti, att den, som begår brott i fylleri, icke, enligt vår lag, undgår straff för sjelfva brottet eller tillgodonjuter straffnedsåttning, fastän han till åfventyrs saknat förståndets fulla bruk och råkat i sådan sinnesförvirring, att han ej till sig visste.
På grund af hvad jag sålunda anfört, föreslås vördsamt: att böterna för fylleri bestämmas till högst tjugo R:dr, hvilket belopp år fyra gånger högre ån de nu för denna förseelse stadgade böter. “ af Herr Carlén: “Från Utskottets pluralitet år jag skiljaktig i följande delar: 1 Kap. 1 §.
Enligt Utskottets förslag skulle alla privatbrott, äfvensom alla förbrytelser mot främmande stat, vara inför Svensk lag straffria, såvida de icke åro med straff belagda i det land, der de föröfvats.
I den del af Amerika, der slafveriet år tillåtet, skulle följaktligen svensk undersåte kunna saklöst drifva negerhandel såsom yrke.
I Kina skulle modren kunna mörda sitt barn, i Turkiet fadren sålja sin dotter till den rike vållustingens harem.
Den af Svenska lagen skyddade skulle kunna i alla de länder, der ingen strafflag finnes och sålunda ingen gerning kan betraktas såsom med straff belagd, kunna begå alla möjliga slag af förbrytelser.
På Afrikas kuster, Söderhafvets öar, med ett ord, alla de ställen, dit civilisationen ännu icke trångt, men hvilka ändå i handelns, vetenskapens eller sjelfva civilisationens intresse flitigt besökas af verldens mest upplysta nationer, skulle en Svensk fartygsbesåttning kunna gå i land, bränna, råna och röfva, plundra en engelsmans varumagasin, mörda den franske missionären, anlägga en fabrik till förfalskning af Danskt mynt, ja! hänga i närmaste tråd sin egen kapiten; och allt sådant utan att vid hemkomsten kunna ställas till ansvar derför.
En lag, sorn leder till dylika konseqvenser, har jag, för min del, icke kunnat tillstyrka i ali synnerhet som derjemte l:o, den kan föranleda betänkliga politiska förvecklingar, derest råttskrånkningen skett mot t. ex. en stormagts undersåter och den Svenska regeringen skulle vilja, såsom hitintills, iakttaga den i sig sjelf rigtiga regel att ej utlemna sina egna undersåter, för att i annat land dömas och straffas. 2:o. ■ Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. 97 2:o, den kan i motsatt fall, eller då ett utlemnande finnes af nöden, verka derhån, att den brottslige kommer att undergå ett vida svårare straff, ån vår lag erkänner såsom råttvist, eller ett sådant, som vi längesedan utdömt såsom barbariskt, t. ex. hängning, i stället för straffarbete, och spöslitning i stället för några månaders fängelse; och .iotöIä 3:o, den motverkar civilisationens framsteg, hvilka åro i hög grad beroende deraf, att allestädes rättstillståndet uppehälles och straffet följer brottet i spåren.
På grund häraf hemställer jag vördsamt att Rikets Ständer, med ogillande af Utskottets förslag, antaga ifrågavarande §, sådan den — utarbetad af Lagkomitéen, upptagen af Lagberedningen och godkänd af Högsta Domstolen — blifvit af Kongl. Maj:t föreslagen. 12 Kap. 21 §.
De goda skål, som tala för den föreslagna förändringen i 8 Kap. 30 §, hvarigenom till domaren öfverlemnats att efter omständigheterna ådöma vanfrejds-påföljden för alltid eller för viss tid, åro utan tvifyel tillämpliga äfven hår.
Bestämmelsen att ett förfalskningsbrott, som icke anses svårare ån att det kan försonas med sex månaders straffarbete, ovilkorligen skall medföra lifstidsvanfrejd, synes dess mindre antaglig, som icke något enda af de dermed fullt jemförliga, understundom vida svårare, bedrägeri-brotten ansetts böra ovilkorligen medföra slik påföljd.
Man jemföre t. ex. de förbrytelser, som omnämnas i 12 Kap. 4 §, med dem, som afhandlas i 22 Kap. 3 §.
Både det inre förderfvet och den yttre faran torde befinnas i de vanligaste fäll vida större med hänsigt till de sednare, ån till de förra; och ändock åro dessa hårdare bedömda.
Äf sådan anledning och då jag i allmänhet anser lika ovisligt som okristligt, att, utom i yttersta nödfall, beröfva den brottslige utsigten att kunna äfven inför menniskor återupprättas, föreslår jag att förevarande §, sådan den i det Kongl.
Förslaget år formulerad, må antagas, dock med den förändring att emellan orden “för alltid" och “förlustig'' i första punkten må införas orden “eller på viss tid“, hvarigenom §:n skulle erhålla följande lydelse:
Den, sorn till straff efter 1, ' 2, 4, 7, 9, 11, 12, 13, 14 eller 16 fålles, vare ock dömd medborgerligt förtroende för alltid eiler på viss tid förlustig.
Pröfvas någon skyldig till straffarbete efter 18 §, då skall han tillika dömas till förlust af medborgerligt förtroende pä viss tid. 13 Kap. 6 §■
Den förändring, jag påyrkat i 12 Kap. 21 §, påyrkar jag äfven hår.
Skålen åro till större delen desamma.
Jag tillåter mig dock tillägga ett nytt.
Så farliga och afskyvårda alla menedsbrott ån må anses, finnes dock en hel grupp, sorn i allmänhet år det i vida mindre grad, ån en annan.
Ty hvarken år det för rätts tillståndet'så farligt, ej heller bevisar det en så hög grad af inre förderf och elakhet, öm ett vittne, för att ej komma en arm syndare på fall, fördöljer en fållande omständighet, sorn om vittnet af hat och hämnd uppdiktar en sådan.
Månne ej vid bedömandet af dylika fall latitud i straffpåföljden skulle befordra rättvisan? •;; '••• ■ ■ •; : Bilt. till R.
Prot. 1862 1863. 7 Sami. 1 A/d. 13 Haft. 13 98 Lag-Utskottets Betänkande N:o 35.
För öfrigt finnas bland alla de med vanfrejd stämplade förbrytelserna få, som kunna begås under så mildrande omständigheter, som en mened af den fördöljande iHMted-ra! uioKåfc uahbm nabeaannil it uma Jani Man tånke sig t. ex. en fosterson, som tvingas att vittna mot sina fosterföräldrar.
^ Man tånke sig vidare, att desse åro tilltalade för en polisförseelse, hvaraf ingen lidit, men hvars konstaterande skulle medföra deras ekonomiska ruin.
År nu den fostersonen, derföre att han uppsåtligen fördöljer en fållande omständighet, att anse så moraliskt förkastlig, att han aldrig skall kunna återupprättas, att han skall stämplas med outplånlig vanära, och sålunda hårdare bedömas ån mangen landsförrädare, qvinnoskåndare, tjuf, rånare och bedragare?
Den, som lika med mig nekande besvarar denna fråga, torde äfven medgifva att förevarande § gifves följande lydelse:
Den, som gjort sig förfallen till straff efter 1 eller 2 §, skall ock dömas medborgerligt förtroende för alltid eller pä 'viss tid förlustig. 14 Kap. Ehuru jag, för min del, icke godkänt andra förändringar i det Kongl. FörSlkgfet förande detta Kapitel, ån dels sådana, som åro en följd af dödsstraffets borttagande såsom absolut straff, och dels de i 45 § föreslagna, har jag dock ieke ansett Utskottets i öfrigt gjorda, i min tanke vål svagt motiverade ändringar och om ékrifningär vara af den vigt, att de bort framkalla én särskild reservation.
Deremot synes mig, af ofvan antydda skål, en sådan förändring af 46 §. böra ega rum, som öfverensståmmer med latitudsystemet och rehabilitations-princi pen; hvarföre jag föreslår att denna § må gifvas följande lydelse:
Den, som gjort sig förfallen till straff efter 1 §, skall ock dömas medborgerligt förtroende för alltid förlustig, och den, som gjort sig förfallen till straff efter 2, 18, 19, 28 eller 40 §, skall dömas förlustig medborgerligt förtroende för alltid eller på viss tid.
Till den påföljd sist sagd är skall ock dömas, om läkare eller apothekare till straff efter 27 § fålles. 16 Kap. 16 §.
I enlighet med hvad jag
Vid andra likartade stallen yrkat, föreslår jag att äfven hår i första punkten emellan orden “för alltid“ och “förlustig" insättas: eller på viss tid.
Lagrummet skall då komina att lyda sålunda:
Den, som efter 1, 2 eller 3 § gjort sig förfallen till straffarbete i två år eller till svårare straff, skall ock dömas medborgerligt förtroende för alltid eller på viss tid förlustig.
Pröfvas någon efter 7 § skyldig till straffarbete eller efter 1, 2 eller 3 § förfallen till sådant arbete under två år; varde tillika dömd medborgerligt förtroende på viss tid förlustig.
99 19 Kap. 23 §.
Till de allmänna skål, som tala för lifstids-vanfrejdens borttagande såsom absolut straffpåföljd, kommer, hvad angår flera af de i detta Kap. omförmålda brott, det särskilda, som kan heintas från den ofta konstaterade tillvaron af eld-driften (pyromani).
Sällan, om någonsin, torde denna sjukliga drift kunna inför lag antagas hafva varit så oemotståndlig, att straffrihet efter 5 Kap. 4 eller 5 §§ kan medgifvas, hvaremot strafllindring efter 6 § i nämnde Kap. understundom torde böra ega rum.
Vid sådana fall åtminstone vore det vål icke råttvist, att belägga den vanligtvis helt unge förbrytaren med lifstids-vanfrejd.
Den ändring, jag i förevarande § föreslår, består äfven hår deruti, att emellan orden “för alltid*1 och “förlustig** insättas: eller på viss tid, hvarigenom §:n skulle erhålla följande lydelse:
Den, som gjort sig förfallen till straff efter 1, 2, 3, 4, 5, 7, 8, 10 eller 18 §, skall ock dömas medborgerligt förtroende för alltid eller på viss tid förlustig.
Lag samma vare, om någon efter 6, 9 eller 17 § gjort sig skyldig till straffarbete i två år eller till svårare straff.** af Kiksdagsfullmågtigen Sven Rosenberg från Christianstads lån, hvilken instämt med Herr Grefve Sparre i afseende å 14 Kap. 45 §, samt beträffande frågan om ansvar för åverkan, med Herr Grefve Hamilton i afseende å 16 Kap. 8 och 13 §§, samt med Herr Carlén i fråga om förlusten af medborgerligt förtroende. *jy Ao o-Vi.
Thito-tavVdTVV g&b&lVS -ciJ \ V.S .qv>*A -di! ruosåa obnisgnilTod aflabjailnBV-ahiislfl t bl niis! nio- ,!&>!- rtnriårnllfä oh IliT ,lloid .isfdåxmfxlmo .fjoll eliab i 9b lis Bish TÄgrts bxsvd .T.ammojl tlsjfölågSftiJö Juloa nojlnh-fjlo 1« xiorevilil oEwnoiftJenoji silo n»h nihl aBixuöd tnrA oroa MuVdnnfe. toft -islau get Toini »aatrå Hiib egild»!.* unnoh ah-ioi .xrisxtögBn no .ruslin .(uismoVYtj) -höft! nxut 8 Töll ) 1 .<]nif ?, Tölin l9ilhiix;Tia xis .gHbfisi-roxiiöo fe lhs:v livlisd hk<» m6d ohio?
xnohmi mabins .qsvl obixniåit i % 9 Talla grfhbxrilfijsTift iocmevil .ejtvlig froh sggMöd itu .taivitih sjfoi lAv lab otov ortotanianr Siel bxibLjs brV .nan liga .bjnliixsv-ebitaii! bara rxoTSivTdTÖl ögfin ilad eivlgifnsjT nallarna ite .iirmb Tlsxi novis låland ,ts[?,ot61 3 öbneievaTol i .gxtbbnA iraCl allmia nte xnonaghnvfl ,5vs?i mW ■ s *«5\t saxs tiåsen “giianhöl'* doo “hillis vist" nabro : o-,lab y t obiu;jJbt ellidia ,8 ,T ,8 .o .f Töllö Hene lii! nollslioi v.'H tiny* mo* .noll •iöl oIxiöOTtTÖl igii-togTödhain >..«rxd>b >bo H A> .$ '6i wilo Of Hogen rno ,otsv eninie* giul .gite.nluM V>ii »wi v>q v»$V> hill b; tr å/i i oisduvÖBiiB firl gihlvda gi? tvojg jl VI Tölin 8 ,9 Talio “litell* öTSTSVa lltl Töllö -fri nodlivd .nål ahetannit-TT:!’) rii.O • ■•; >Y>v>•■■••■
V\ ny»’A nogilgjIxnlluiagBhadill
Is axrpM ahnsllxniöd lassa fU .qis>l 11 h ahnaaale i öTisqB ovIötx) nall horn Irnit* 81 xiao 8 ,qe>l 91 is abnaagle i noiliflwH ovlaiö naH barn .nsjliavi iol levaus mo .öhu-wiöi ixdlTagTodhaxn tis rralsufToi nio sigert i naheO txöH harn irnea ,’fö STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1863. Lag-Utskottets Betänkande M 35.
I Förslag till Straff-Lag.
1 Kap. Om dem, som Svensk straffrätt underkastade äro. 1 §.
Inländsk man varde efter Sveriges lag och vid Svensk domstol dömd för brott, som han begått inom riket eller å Svenskt fartyg utom riket, så ock för brott, som han utom riket begått, om den gerning, der den föröfvades, är med straff belagd eller och innefattar brott mot Sverige. 2 §.
Utländsk man, som bär i riket finnes, varde efter Sveriges lag och vid Svensk domstol dömd för brott, som han begStt inom riket, eller å Svenskt fartyg utom riket; så ock för brott, som han utom riket begått mot Sverige eller Svensk man, der Konungen förordnar, att det brott här i riket åtalas må. 3 § Ej skall någon för brott, som han utom riket begått, här i riket straffas, der han förut, för samma brott, straff å annan ort undergått.
Om hvad emellan Sverige och Norge iakttagas skall i de fall, som i detta Kapitel sägas, vare ock gällande hvad särskildt stadgadt är.
Om straff, som efter denna lag ådömas må. 1 §.
Straffarbete.
Prot. 1862 & 1863. 7 Sami. 1 Afd. 14 Häft. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande M 35. 3.
Dessa straffarter anses, i förhållande till hvarandra, svårare eller lindrigare efter den ordning, hvari de här nämnda äro. 2 g.
Förut gifves den dömde lämplig tid att sig till döden bereda; oeh varde haii utan ståt eller utmärkelse till afrättsplatsen utförd.
Innan han dit kommer, skall domen der offentligen uppläsas; men ej må tal till menigheten hällas.
Skola flere undergå dödsstraff; då må det ej å endera verkställas i den andres närvaro. 3 g.
Dödsstraff skall ej verkställas å qvinna, som hafvande är, utan upp skjufas till dess hon efter barnsbörden tillfrisknat; ej heller å den, som för sjukdom ej kan sig till döden bereda, innan med honom bättre varder. 4 g.
Ej skall någon undergå dödsstraff, innan Konungen förordnat, att domen verkställas må. ä g. Straffarbete skall ådömas på lifstid, eller på viss tid ej under två månader eller öfver tio år utom i de fall, som i 4 Kap. 5, 6 och 7 §§ sägas. 6 §.
Fängelse, som omedelbart för brott ådömes, må ej i andra fall, än som i 4 Kap. 5 och 7 gg omtalas, sättas under en månad eller öfver två år.
Den, som till straffarbete eller fängelse dömd är, skall insättas i allmän straffinrättning; och varde der med honom förfaret, såsom särskildt stadgadt är. 8 §.
Ej må i mät för böter tagas den sakfälldes enda fasta egendom, hvaraf han sin nödiga bergning häfver; ej nödig bostad; ej till jordbruket nödiga lösören eller hvad den sakfällde eljest till sin närings bedrifvande be höfner; ej nödiga gång- och sängkläder för den sakfällde, hans hustru, och oförsörjda barn; ej heller af det förråd, som i huset finnes, hvad till hans och hans husfolks underhåll i en månads tid erfordras. 10 g. Saknas hos den, som blifvit till böter fälld, tillgång till deras fulla gäldande; då skola böterna, utom i de fall, som i 11 g detta Kap. och 7 g 4 Kap. nämnas, till fängelse vid vatten och bröd förvandlas.
Vid sådan bötesförvandling svare hvarje dags fängelse vid vatten och bröd Lag-Utskottets Betänkande JY2 35. 3 under de förslå fem dagarna mot fem, under de andra fem dagarna mot tio, under de tredje fem dagarna mot tjugofem och under de derpå följande dagarna mot femtio Riksdaler; dock med iakttagande, att fängelsestraffet ej må sättas un - der tre och ej öfver tjugo daga r, sa att böter till och roed 15 Riksdaler svara mot 3 dagars fängelse vid vatten och brö( deröfver » » » 20 » » » 4 » » » » » » » » » » 25 » » » 5 » » » » » » » » » » 35 » » » 6 » » » » » » » » » » 45 » » 7 » » » » » » » » » » 55 » » » 8 » » » » » » » » » » 65 » y) » 9 » » » » » » » » » » 75 » » » 10 » » » » » » » » » » 100 » » »11 » » » » » » » » » » 125 » » »12 » » » » » » » » » » 150 » » » 13 » » » » » » » » » » 175 » » »14 » » » » » » » » » ». 200 » » »15 » » » » » » » » » » 250 » » »16 » » » » » » » » » » 300 » » »17 » » » » » » » » » » 350 » )) »18 » » » » » » » » » » 400 » » »19 » » » » » » deröfver » » » 20 » » » » » » 11 §.
För qvinna, som hafvande är eller barn ammar, eller för den, som yngre är än aderton år. ege fängelse vid vatten ochj..bröd ej rum.
Samma lag vare, om någon finnes ej kunna, utan våda för helsan, sådant fängelse undergå.
I dessa fall skall den bötfällde hållas i annat fängelse tre gånger så lång tid, som han eljest skolat fängelse vid vatten och bröd undergå. 12 §.
Skola böter förvandlas, de der genom flera domar ålagda äro; varde den förvandling efter böternas sammanräknade belopp gjord, på sätt i 10 eller 11 § sägs.
Om förvandling af böter efter 10, 11 eller 12 § förordne Konungens Befallningshafvande. 14 §.
Är straff beroende af värdet å viss egendom; gäfle det värde egendomen hade å den tid brottet föröfvades. 13 §.
Särskilda straff' för embetsmän äro: 1.
Afsättning, hvarmed i de fall, som i lagen utsatta äro, förenas den påföljd, att den dömde förklaras ovärdig alt i rikets tjenst vidare nyttjas. 4 Lag-Utskottets Betänkande JM 35. 2.
Mistning af embete pd viss tid. 16 §.
Ilar den dömde tillika förklarats ovärdig att i rikets tjenst vidare nyttjas; håfve ock förlorat annat embete, som han innehafver; och må han ej embete, tjenst eller annan allmän befattning vidare utöfva.
Om rättighet till pension galle hvad särskildt stadgadt är. 17 §.
Ar den, som till afsättning eller mistning af embete på viss tid gjort sig skyldig, ej i besittning af det embete, hvari han sig förbrutit; då skall, i stallet för embetets förlust, dömas till böter, efter ty i 25 Kap. 21 § sägs, eller till fängelso i högst sex månader.
Den, som till afsättning gjort sig förfallen, varde ock underkastad den påföljd, som i 15 § 1 mom. sägs, om brottet med sådan påföljd belagdt är. 18 §.
Hvad om embete i 16 och 17 gg sagdt är, galle ock om tjenst eller annan allmän befattning, ehvad den af förordnande eller medborgares val beror. s 19 §.
Vissa i lagen bestämda brott medföra den påföljd, att den dömde förklaras hafva medborgerligt förtroende för alltid eller för viss tid förverkat.
Då sådan påföljd för viss tid stadgad är, må den ej under fem och ej öfver tio år ådömas.
Den, som till förlust af medborgerligt förtroende dömd är, håfve förverkat embete, tjenst eller annan allmän befattning, som af honom innehafves; vare ock, under den tid påföljden honom ådömd är, såsom vanfrejdad ansedd och förty ute stängd frånfalla sådana rättigheter och förmåner, för hvilkas tillgodonjutande god frejd erfordras. 20 g.
I några fall straffas brott med påföljder, utom dem, som nu sagda äro, efter ty derom i lagen särskildt stadgadt finnes. 21 g.
Är någon utom riket för brott straffad, och förty, efter 1 Kap. 3 g, från straff här i riket fri, må dock förlust of embete eller påföljd, som i 15 eller 19 § sägs, honom här ådömas, der brottet efter denna lag sådan förlust eller påföljd medförer.
3 Kap. Örn delaktighet i brott. 1 g. Hvar som bjuder, leger, trugar eller eljest uppsåtligen förleder annan till brott; den anstiftare skall, för brottet, om det fullbordas, eller för försök, om gerningen dervid stadnar och försöket är i lagen med straff belagdt, straffas som Lag-Utskottets Betänkande JV2 35. s vore han sjelf gerningsman.
Har anstiftaren så tidigt, att brottet afvärjas kunnat, gjort hvad hos honom stätt för att förmå gerningsmanneu att från verkställigheten afstå, och varder brottet ändå fullbordadt eller försökt; då må straffet för anstiftaren nedsättas till hvad i 4 § sägs. 2 §.
Förmår någon, på sätt i 1 § sagdt är, till brottslig gerning den, som ej fyllt femton år, eller göra det föräldrar med sina barn, fosterföräldrar med fosterbarn, förmyndare med myndling, husbondefolk med tjenstehjon, eller förman med den, som under hans lydnad står; varde det, vid straffets bestämmande för anstiftaren, såsom försvårande omständighet ansedt. 3 §.
Har någon, före brotts utförande, eller vid utförandet, dock i mindre mån, än i 3 § sägs, med råd eller dåd gerningen främjat; straffes efter ty som han pröfvas hafva till brottet bidragit, dock mindre än om han sjelf gernings man varit.
3 Hafva två eller flere i samråd beslutit verkställandet af något brott; då skall hvar som i den stämpling deltagit och vid brottets utförande när varit eller, före eller vid utförandet, gerningen främjat, eller efteråt gerningsmannen tillhandagått, straffas som vore han sjelf gerningsman. 6 §.
Har deltagare i stämpling ej vid brottets utförande när varit, eller det främjat eller gerningsmannen tillhandagått, såsom i 5 § sägs; straffes efter 4 §, der han ej anstiftare är och förty efter 1 § straffas bör. 7 §.
Underlåta föräldrar, fosterföräldrar eller andre uppfostrare, eller för myndare, att från utförandet af brott, hvarom de vetskap ega, hindra den, som under deras vård och lydnad står, när det utan angifvelse lill åtal ske kan; varde straffade efter 4 <§, dock högst med fängelse i sex månader, der det ej skett för egen vinning. 8 g.
Har annan, än de personer, som i 7 § nämnde äro, vetat brott, deraf någons lif, helsa, frihet eller egendom i synnerlig fara sattes, å färde vara, och underlåtit att det i tid, så att faran afvärjas kunde, upptäcka, när det utan angifvelse till åtal ske kunnat; varde ock han straffad såsom i 7 § sägs. 9 §.
Nu har någon, utan att hafva sådan del i brott, som förr sagdt är, sedan brottet timat, med vetskap derom gått den brottslige tillhanda, såsom att han hulpit att honom dölja, eller varit behjelplig till hans flykt eller till döljande af gerningen eller till undanrödjande af bevis derom, eller emottagit, dolt, köpt eller föryttrat gods, som genom brottet åtkommet var, eller besörjt omarbetning eller förändring deraf; straffes, efter som brottet var till, med fängelse i högst sex månader eller böter: har det skett för egen vinning, och är brottet med straffarbete öfver åtta år eller svårare straff belagdt; då må till straffarbete i högst två år dömas. 6 Lag-Utskottets Betänkande M 35. 10 §.
Har någon, utan vetskap om brott, som annan föröfvat, honom tillhandagått, på sätt i 9 ,§ sägs, ändå att han haft skäl att honom misstänka; straffes med böter. 11 §.
Make, syskon, skyldeman i rätt upp- eller nedsligande led, den som med den brottslige i första svågerlag lika nära förenad är, eller foslerbarn, skall ej till straff fallas efter 10 g; ej heller efter 9 § för den brottsliges döljande, eller för befordrande af hans flykt 12 §.
Vissa fall af delaktighet straffas efter ty derom i lagen särskildt stadgadt finnes. 13 g.
Har någon, efter 4, 7 eller 8 §, gjort sig skyldig till straffarbete för delaktighet i brott, hvarå förlust af medborgerligt förtroende för alltid, såsom påföljd, stadgad är; varde då ock den påföljd - eller förlust af medborgerligt förtroende på viss tid honom ådömd, efter ty hans brottslighet är till.
4 Kap. Om sammanträffande af brott och 0111 förening eller förändring af straff; så ock om återfall i brott. 1 §.
Innefattar en handling flera brott, och är straffet å ettdera svårare, än å annat; då skall det svåraste straffet ådömas: är hvartdera brottet belagdt med samma straff; varde det straff ådömdt.
Är någotdera brottet belagdt med förlust af embete eller påföljd, som i 2 Kap. IS, 19 eller 20 § omtalas; varde ock den förlust eller påföljd ådömd.
Der en handling innefattar brott, som i särskilda afseenden med olika straff belagdt är; vare ock lag, som i denna § sägs 2 §.
Har någon föröfvat flera brottsliga handlingar, och stå de ej till hvar andra i det sammanhang, att de innefatta fortsättning af en och samma förbrytelse, utan äro, hvar för sig, till särskilda brott att hänföra; varde, för hvarje brott, ändå att brotten af samma slag äro, till särskildt ansvar dömd, med iakttagande af föreskrifterna i 4, 5, 6 och 7 §§. 3 §.
Med straffarbete på lifstid må ej heller förenas annat frihetsstraff eller böter.
Lag-Utskottets Betänkande JH 35. 7 5 §.
Lag samma vare, der någon för särskilda brott gjort sig till fängelse skyldig. 6 §.
Uppkommer, vid sådan öfvergång af straff, brutet månadstal; varde half månad till lemton dagar räknad.
Det straff varde med öfriga straffarbetet förenadt efter den i 3 § stadgade grund. 7 §.
De i 4, 3, 6 och 7 §§ om förening eller förändring af straff meddelade föreskrifter skola tjena till efterrättelse ej blott dä någon på en gång för flera brott lagföres, utan äfven då någon, som till straff dömes, förut blifvit ålagd annan, icke verkställd, bestraffning; och skall domstolen alltid utsätta de särskilda straff, sora å hvarje brott följa bort, och derefter, i händelse någon förändring af straffen, efter hvad ofvan sagdt är, skall ega rum, derom meddela erforderliga bestämmelser.
Förekomma till verkställighet på en gång flera domar, hvarigenom samma person blifvit till straff dömd, och äro straffen af beskaffenhet, att de, efter ty i föregående §§ stadgadt är, ej kunna, jemte hvarandra, verkställas; gore Konungens Befallningshafvande om förhållandet anmälan hos Hof-Rätten, som förordnar huru straffen sammanläggas skola. 9 §.
Nu kan så hända, att någon, sedan han blifvit till straff för ett brott dömd, varder öfvertygad att förut hafva föröfvat annat brott; då skall han så dömas, som hade han på en gång varit för båda brotten lagförd; och varde, vid straffets tillämpning, afräknadt hvad han af det honom förut ådömda straff redan kan hafva utstått. 10 §.