Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Där- på förklarade ett lyckligt leende hennes vackra, allvarliga drag, hon kastade en skygg blick omkring sig, fattade med blossande kinder det ödesdigra brefvet — och öppnade kuvertet.
» Hör du, Elin, tror du, att hon är rätt klok? » » Inte låter det så åtminstone, » genmälde Elin leende.
» Ja, då vet jag ingenting mera.
Nu flr Elin ge något förslag. » » J a g?
ja, då.
» började denna hastigt, men afbröt sig med en blick på Hildur samt fortsatte därpå dröjande, » dä skulle jag vilja föreslå henne att bli diakonissa, sjuksköterska. » » Ja, det tror jag nog skulle blifva bra, » svarade Ingrid tankfullt.
» Och så modernt sedan, » inföll Hildur, » och med dina kunskaper och ditt lugn och allt möjligt blefve du nog snart någonting rik- tigt storartadt och favorit hos drottningen och.
ja, det är afgjordt: sjuksköterska är ordet!
Och då nu allting är klart, springer jag min väg.
Jag har suttit som på nålar. » » Det gör du ju alltid, » log Ingrid, » och det förvånar mig, att du kunnat vara lugn så länge. » » Ja, men i dag har jag verkligen rysligt brådtom, ty jag lofvade komma hem med mid- dagsbåten.
Adjö med er. » » Välkommen i morgon, » ropade Ingrid efter henne.
» Tack! » Och borta var hon.
» Hon är alltid lika tokig, » skrattade Ingrid.
» Men hvad var det egentligen du nyss ämnade Födelsedagar.
å födelsedagar böra icke endast ge upp- \ hofvet till familjefester inom lyckliga hem, utan böra äfven vara de heligaste och allvarligaste själfpröfningsstunder for hvarje ädelt sinne.
Ju äldre vi bli, desto kortare förefalla oss åren.
Liksom det rullande snöskredet ökar sin hastighet, ju djupare det faller, lika ha- stigt störta dagar, veckor, månader och år förbi oss, j u längre vi aflägsna oss från barn- domen och närma oss lefnadsmålet.
För alla förrinner sanden i timglaset först för långsamt, sedan mycket för fort.
Barnet sträcker begärligt händerna emot lifvets höjd, emedan det längtar efter friheten och den fullvuxnes själfständighet.
Men en gång skall äfven detta förskräckas öfver tidens flykt, och säkert finnas få, som önska att den allt bortryckande, allt våldsamt förändrande tiden skulle ha ännu snabbare vingar.
Med välbehag inträder ynglingen i den sköna lefnadsålder, då han blir egen herre öfver sin tid och sina handlingar.
Hvad som förut för honom varit en dunkel aniug, ett stilla hopp, det får nu sin uppfyllelse.
Hans inbillningskraft kläder allt i en ovan- lig tjusning.
Han beräknar möjligheten att fullfölja sina bästa och djärfvaste önskningar; men tänker han äfven på motgångarna, på de gäckade illusionerna, på svikande krafter?
Han blir man, make, fader.
Lifvet lär honom, att människan långt ifrån att diktera lagar, endast kan utföra så mycket som för- hållandenas järnhårda makt tillåter henne.
Där han väntade ett bekymmerslöst lif, fann han sorger; där han ändtligen såg framgång, mötte han nya, oväntade svårigheter.
Oförmärkt har hans hår grånat under den- na täflan efter något, som han aldrig upp- nått; han blir allvarligare, mera lidelsefri och stilla.
Många djupa sår har han erhållit i kampen för tillvaron.
Somliga ha ärrats, an- dra kanske blöda ännu.
Så inträder äfven ungmön med välbehag och förväntan i sin skönhets vårdagar.
Hon finner beundrare, omges af smickrare.
I hen- nes hjärta röra sig okända, obeskrifliga kän- slor, som göra henne lycklig och stolt.
Hon ser från sin höjd ned på de yngre, hon jäm- för sig icke utan hemlig stolthet med de äl- dre, redan utblommade systrarna.
Hon kan ännu ej fatta glöden af tillvarons sommar- sol, som oundvikligt skall minska hennes lifs- kraft och uttorka mången glädjens källa.
Hon anar makans afundsvärda lott vid en älskad mans sida, moderns stilla lycka i kret- sen af muntra barn.
Men den ena födelsedagen efter den andra går förbi.
Icke utan hemlig sorg räknar hon slutligen deras antal, som för henne bort från hennes ungdom, från hennes blomstrings- dagar.
Hennes skönhet vissnar, yngre täfla med henne om priset, snart ser hon sig för- summad af dem, som förut beundrade henne.
Hon anställer jämförelser mellan sitt öde och sina, som hon tror, lyckligare väninnors, som för länge sedan slagit sig i ro i äkten- skapets hamn.
Hvad finner hon?
Mycken lycka bredvid stora sorger — ingenstädes full- komlig sällhet.
Öfverallt kamp för tillvaron, materiel som andlig.
Hvarje fröjd köpes med strid och arbete, betalas med smärta.
Därför — om du vill fylla din tillvaros ända- mål, om du vill vara lycklig, så låt tidens snabba fart alltid påminna dig om att tidigt handla med vishet, att tidigt lära måttlighet och försakelse, för att icke senare genom gnagande missmod din lycka och frid må störas.
Den människa, som i sin ungdom redan förvärfvat sig lugn besinning och såsom mogen handlar med den framskridna ålderns ef- tertänksamhet, skall i sin sena ålder kunna glädja sig åt ett muntert sinne och en lyck- liggörande förnöjsamhet.
Minnet af väl upp- lefda ungdomsdagar skall glänsande draga förbi hennes själ, skall utstråla från hennes ännu klara ögon.
Handla så, att du kan hälsa hvarje födel- sedag med inre tillfredsställelse i medvetan- det af redlig sträfvan.
Låt inträdet af ett nytt år i ditt lefnadslopp icke blott vara ett steg i tiden, utan ett ännu högre steg till din mognad och fullkomning.
Tänk på din födelsedag med vördnad på dina föräldrar.
D e sökte skydda den späda plantan för alla stormar, för att den måtte spira upp till egen kraft.
D e älskade dig med djupaste innerlighet, innan du själf kun- de återgifva någon kärlek.
Icke blott tacksamhetens ord, utan ditt sinne och dina handlingar böra visa dem hvad
IDUN 190 du känner för dem.
Hvilar deras välsignelse öfver dig, så gör i din tur ditt lif till en välsignelse för dem!
Ingen skugga må störa den välgörande erinringen af våra kära hädangångna; ingen kommande födelsedag må öfverraska oss vid lättsinniga tankar och vanärande handlingar.
Spanska flickor.
Tecknade för Idun af C.
H. E, It — y.
Spanien önska sig alla unga mödrar med passionerad häftighet en son, och blir deras första barn en flicka, kan det åt- minstone till en början se ut, som om en onaturlig kärlekslöshet vore allt hvad den lilla hade att vänta af sin moder.
Hela fa- miljen talar öppet om sin missräkning, visar sig alldeles likgiltig för den lilla nykomna och betecknar henne vanligen endast med benämningen » chiquilla », tösunge.
» Det är bara en flicka, ledsamt nog, » säga far- och morföräldrar, fastrar och mostrar.
Intet ståt- ligt sällskap samlas för att följa den nyfödda till kyrkan och öfvervara döpelseakten, och ingen festlig familjemiddag anordnas till hen- nes ära.
Endast fadren, gudfadren och gud- modren tillika med amman, en ärbar bond- hustru i aragonesisk eller asturisk national- dräkt, gå helt stilla, kanske i skymningen dagen efter hennes ankomst till världen, med henne till kyrkan, där hon vanligen erhåller samma namn som gudmodren eller också upp- kallas efter det helgon, som firas den dag hon föddes.
Högtiden till ära sänder dock gudmodren sedan till modren en enkom beställd krokanlik tårta af en egendomlig, men ganska välsmakande deg, utsirad med grannlåter af socker.
Hade det varit en gosse, hade kakan blifvit dubbel så hög, och man hade satt en vacker ängel på toppen och i hans hand den spanska röda och gula flaggan, men för en flicka gör man sig ej så mycket besvär.
Då husets vänner sedermera komma på besök hos modren, mindre för att katolska kyrkor, och smörjer barnets panna betrakta det lilla hårdt lindade barnet i sin: därmed, hvarefter hela den högtidsklädda ska- vagga än för att beklaga den missräkning ran troppar sin väg igen.
De leende och hon varit utsatt för och önska » bättre lycka belåtna ansiktena vittna om, att de anse sig nästa gång », måste de enligt bruket alla för- hafva fullgjort en kär plikt.
Sällan beträder man någon helgdagseftermiddag en landtkyrka, tära en bit af denna kristningskaka.
utan att träffa på en liten skara kvinnor, Såsmåningom komma dock både moderskärlek hvilka utan tillhjälp af någon präst fullgöra och modersstolthet den lilla Mercedes, Concha, denna uti deras ögon heliga handling.
Caridad, Assunpciou, Luz eller hvad hon nu I ett klimat sådant som Spaniens är det må heta till del, ty i allmänhet äro span- ej underligt, att barnen nästan hela dagarne skorna utmärkta just som mödrar.
Hon för- vistas utomhus.
Vissa parker och promena- ses med utsökt fina kläder, hvilka modren j der i städerna utgöra också liksom en offent- merendels arbetar åt henne, och de små hvita i lig barnkammare för de bildade klassernas klädningarna, mössorna, sockorna och tröjorna barn — de fattiga leka i allmänhet på ga- prydas med skära rosetter i alla storlekar och tan utanför sina hem.
Det riktigt myllrar nyanser.
Vaggtäcket, bärrocken, sjalarne — af barn i Spanien, och tio eller tolf barn — allt hvad den lilla begagnar måste vara hvitt ja, ibland ännu flere — i en familj förekomma och ljusrcdt.
Grossarnes färg däremot är ljus- ganska ofta.
I sin tidiga barndom äro de blått.
Blott några veckor gammal måste den nästan utan undantag vackra som Murillos lilla, iklädd alla sina grannlåter och buren änglar, men man ser flere ljuslockiga och af amman, i sällskap med modren aflägga blåögda, än man skulle tro.
De små sefioritas visiter hos släktingar och vänner, hvilka nu äro dessutom så vackert och smakfullt klädda, hunnit hämta sig efter den första missräknin- att man kunde taga dem för prinsessor alle- gen och börja visa sig intresserade.
A f någon samman eller tro, att deras fäder alla vore särdeles älskvärd anhörig får hon i present millionärer.
I de flesta fall är det dock en- en liten medalj, helgad åt den heliga jung- dast deras mödrar, som sätta sin stolthet i att frun eller välsignad af påfven, om det skall göra dem så eleganta som möjligt, och i mån- vara riktigt fint, att i guldkedja bäras utanpå gen familj nekar man sig till och med det klädningen och det kan väl också hända, att nödvändiga för att kunna sända ut sin lilla en annan tant hänger en liten amulett, enkom älskling klädd i siden och spetsar » som alla köpt på någon berömd vallfartsort, kring den andra ».
Ofta har modern själf broderat, sytt lillas hals för att under linnet bäras på brö- och klippt allttammans.
Man kan lätt tänka stet.
Denna senare skall vara en ofelbar sig, huru all denna Jyx i den tidiga barn- hjälp mot sjukdomar och mycket annat ondt.
domen skall för hela lifvet grundlägga få- I många delar af Spanien och isynnerhet fänga, behagsjuka och kärlek till flärd hos på landet förrättas en ganska egendomlig ce- den blifvande kvinnan!
Kärleken till vackra remoni med späda flickebarn.
Modren och kläder är väl ofta också spanskans skötesynd gudmodren, åtföljda af ett antal väninnor, — - men skön och graciös som hon i allmän- föra den lilla in i någon kyrka och » helga het är, kan man nästan icke undra på, att henne », som uttrycket är, genom att vörd- hon gärna vill vara väl klädd.
Smak har nadsfullt gå uppför trappstegen till högalta- hon också, det kan ej förnekas.
Man får ej ret och nedlägga den lilla på detsamma.
tro, att alla kvinnor gå till ytterlighet i fråga Först ligger hon på ena sidan och efter ett om toiletten — många anlägga vid ännu helt par minuters förlopp vändes hon på den an- unga år den räta och släta svarta yllekläd- dra, under det att hennes följeslagerskor stå ning, hvilken, så att säga, utgör en slags i halfkrets bredvid och tysta åse denna, som nationalkostym för alla, hvilka icke kuuna det kan tyckas, meningslösa ceremoni.
Till eller icke vilja följa med modets alla växlin- sist doppar en af de närvarande ett finger i gar.
Utomhus bäresj därtill ett slags dok oljan i den lampa, som ständigt brinner i eller slöja af fint, svart silkesgas, hvarmed att använda endast kvinnliga kassörer etc, ty då skulle inga underslef ifrågakomma.
» Hvem är då orsaken till de flesta mäns fall?
Jo kvinnan. » Ar mannen gift och hustrun ej förmår eller förstår göra Femtonhundrakronorstrecket.
hemmet trefligt, så söker han ersättning utom hus och det kostar mycket pengar.
Ar hustrun åter i. fallen för lyx och öfverflöd och visar misshumör vid hvarje liten försakelse, så äro väl de män få, som Sofie Le Moine, f. Brandt: ej för den » husliga freden » offra mera, än tillgån- garna medgifva, och så kommer man lätt ut på det » Tro, ödmjukhet och kyskhet utgöra kvinnans p r y d n a d; ordning » sluttande planet », som alltid för utför.
Därför är och sparsamhet hennes d y g d.
» det af allra högsta vikt, att mannen gör kvinnan förtrogen med sin inkomst redan före äktenskapet, hushållspenningfrågan utgör en viktig faktor och att hemmet ordnas i öfverensstämmelse därmed.
i det äktenskapliga lifvet är väl tämligen er- kändt, och som jag anser den vara för den husliga Det är så vanligt numera, att då giftermål ingås, lyckan snart sagdt det väsentligaste (ty om också ej boet skall på en gång anskaffas och så fint och full- ordspråket: » När fattigdomen kommer i dörren, far ständigt som möjligt.
Mången kommer härför i kärleken ut genom fönstret », kan till fullo äga sin skuld, som sedan blir en » tvinsot ».
Nutidens sätt, tillämpning, så spelar dock ekonomien en viktig att på afbetalniug erhålla snart bagdt allting, kan roll), vill jag härmed söka besvara frågan: nog vara bra, men det blir därigenom så frestande att äfven skaffa det, som man kunde undvara.
» Huru skola de årliga utgifterna fördelas och hus- hållningen bäst ställas för en familj, bestående af Nej, boet må vara hur enkelt som helst, blott man, hustru och tre barn, då familjefaderns årsin- det är min egen tillhörighet.
Huru många glada komst uppgår till 1,500 kr? » stunder förskaffar man sig ej, då man så småning- Man räknar ju, och detta med allt skäl, bland om och vid råd och lägenhet köper sig än en, än vår tids svåraste lyten, att man, såväl hög som låg, en annan sak till det kära boet.
vill lefva öfver sina tillgångar, att man offrar för Vi kvinnor kunna i detta fall uträtta mycket.
Vi mycket på nöjenas och lyxens altare o. s. v. Mo- kunna med rätt små resurser göra ett angenämt hem, tiven härtill kunna ju vara flere, men jag håller blott vi äga ordningssinne och smak.
strängt på, att hustrun i de flesta fall är orsaken Efter denna, kanske allt för långa inledning vill härtill.
Hur mången man har ej blifvit en förfal- skare, en förskingrare och måst sluta sitt lif inom jag öfvergå till besvarande af själfva frågan.
fängelsets murar endast för att tillfredsställa en oför- 1,500 kr.
äro ju numera den mest vanliga inkom- ståndig hustrus fordringar.
Jag gillar tillfullo, hvad sten för en lärare eller mindre handtverkare i stad en framstående person skref till svar på förslaget eller för en lärare med förenad organist- och kloc- / ^Pj^tt hushållspenningfrågan.
1893 karebefattning på landet.
För att få denna att räcka till, fordras nog rätt mycket förstånd och god om- tanke.
Som familjen är välsignad med trenne barn behöfs nog, och för min del anser jag det nödvän- digt, att ha en tjänarinna; alltså 6 personer.
Nu vill jag dock förutskicka den anmärkningen, att jag ej kan besvara frågan efter stockholmsför- hållanden, utan efter småstad eller landet.
Till hyra för 2 Si 3 rum och kök 200 kr.
samt till „ ved 100 kr.
Återstå alltså 1,200 kr.
Desja skola nu räcka till att bestrida alla utgifter, hvilket de äfven hit- tills gjort, och som vi ej ha hopp om ökade inkom- ster, måste de äfven fortfarande göra det.
Men skall detta låta sig göra, går ej an att lefva så att säga för dagen, utan köpa litet mera på en gång, ty dels bli varorna något bättre, dels blir priset i allmänhet lägre.
Så t. ex. bakas allt spisbröd på en gång om hö- sten, då rågmjölet brukar betinga lägsta priset, och genom bakning flera dagar (vanligen tre) sparas ved och jäst samt tid.
Skorpor bakas likacå 17 kg.
åt gången, och hruka dessa i medeltal räcka 3 månader.
Vid höstbak och äfven vid skorpbak bakar jag äf- ven s. k. surlimpor af 8 kg.
Mjukt råg- siktsbröd med något sirup och kryddor samt äfven hvetebröd (utan smör, men med något socker) bakar jag hvarje vecka i spiselugnen antingen på tisdag, då jag kokar salt kött eller tläsk och s. k. tisdags- soppa (» sluring »), eller på torsdag, då vi ha ärter och fläsk.
På det sättet åtgår ingen extra ved till bakningen.
Detta bröd användas till kaffe eller mjölk om morgnarne, och så bruka barnen få en mjuk skifva på eftermiddagen i stället för kaffe, hvilket min man, jungfrun och jag dricka.
Småbröd bakar
1893 IDUN 197 hufvud, axlar och bröst draperas, ja, äldre så i luften dansa i takt med den lifliga mu- Australien, där den kommer att bära ett vac- damer betäcka därmed äfven själfva an- siken.
kert vittnesbörd om den egendomliga och siktet.
Den lilla spanskan får nästan utan undan- aristokratiska slöjd, som ännu fortlefver i den Det är att verkligt nöje att se spanska tag en allt igenom religiös uppfostran, ty minnesrika lilla Vetterstaden allt från S:a barn leka i stadens alameda en solig sön- äfven om hennes fader skulle tillhöra den så Birgittas tider.
Det är tyvärr sällsynt, att eller helgdag, den ena lilla öfverträffande den kallade liberala minoriteten, drifver han sällan en så stor beställning erbjuder utöfvarinnorna andra i barnslig fägring och vackra kläder.
sitt fritänkeri eller sin fördomsfrihet så långt, af den vackra slöjden tillfälle att ådagalägga Hvitt begagnas isynnerhet i alla möjliga ty- att han söker tillämpa sina åsikter på dott- och utveckla sin konstnärlighet; ja, det lär ger och sammansättningar — man ser hela rens uppfostran.
icke ha inträffat, sedan drottning Josefina, (Forte.)
kostymer af plysch, sammet, siden, fina som varmt omhuldade Vadstenaknypplingen, kaschmirer, spetsar, piquéer och musliner, allt gick hädan.
efter årstiden, och hattar, skor och strumpor Särskild beundran väckte ett ytterst smak- i fullkomligaste harmoni därmed.
Så t. ex. fullt spetsarbete i silkusguipure, en förtjusande finnes det hela skobodar med sorterade lager spets i matt gulhvit ton och en parasoll, öfver- Vi uppmana våra kvartals- och halfårs- klädd med en rik spetsslöja af svart silkes- af idel hvita barnskor i alla nummer och att ju förr dess hellre förnya och bomullsguipure, ett sannskyldigt litet former, förfärdigade af allt möjligt från det prenumeranter finaste handskskinn och hvitaste sidensars ned sin prenumeration till det med juli ingående mästerverk af svensk konstslöjd.
till ogarfvadt hvitt getskinn eller groft hvitt andra halfårei, innan sommarens öfriga pla- Idun bringar nu bilden af mästarinnan till linne.
För öfrigt lysa de små i alla regn- ner behöfva upptaga deras uppmärksamhet.
denna vackra utställning, fru Johanna Petters- bågens färger, och handelsmannens och handt- På Idun och Iduns Mode- och Mönstertid- son i Vadstena.
I den gamla klosternejdeu verkarens barn behöfva ibland icke skämmas ning sker abonnement å hvarje postkontor.
kan den konstnärliga begåfningen spåras ge- för sig bredvid grefvedöttrarna.
Till och med neration efter generation; ibland synes den arbetskarlens lilla flicka uppträder i hvit kanske förkväfd, men springer så plötsligt dräkt, garnerad med broderade remsor.
Redan och oväntadt fram hos individer, som fram- En knyppel-konstnärinna.
vid tre St fyra års ålder ser man de små bära den så enkelt, anspråkslöst och liksom spanskorna med en liten solfjäder, beviset på ofrivilligt, att det väcker samtidens förundran.
deras nationalitet, i handen, och snart sköta En sådan konstens budbärarinna är den kvinna, de den med lika mycken ledighet och behag hvars namn nyss nämndes.
Hon kan med som de äldre flickorna.
Nationalpassionen, skäl betraktas som ett verkligt geni, då hon kärleken till dans, behärskar dem också redan utan alla tekniska förstudier på fri hand ka- i deras tidigaste barndom.
Musik höres nästan star ut dessa luftiga och eleganta mönster, dagligen offentligt i de spanska städerna, och blad, rosor, blomster och ornamentsslingor till så fort någon af de hänförande nationaldans- spetsarbeten, där pärlor och snöflingor synas melodierna spelas upp, börja alla små fötter som fastade i spindelväf, så fritt och luftlätt i parken röra sig i takt — små två- och verka de.
treåringar figurera emot hvarandra och laga Vid 1886 års utställning i Köpenhamn efter de äldre, så godt de kunna, under det erhöll en spetsmantilj af fru P. pris.
V i d fem- och sexåringar redan dansa med den landtbruksmötet i Vadstena 1887, äfvensom säkraste takt och grace i hvarje rörelse.
Sär- vid industriutställningen i Stockholm skördade deles roligt är det ock att gifva akt på de hon för mönsterstickning första priset.
små i sköterskornas armar, hvilka ännu icke Johanna Pettersson är född i Svinstads för- kunna stå på benen eller ensamma utföra samling i Östergötland 1828.
Bringad i rhytmiska rörelser.
Redan vid de första to- ekonomiskt obestånd, tog hon an det råd, en nerna veta de, hvarom det handlar, vifta med person gaf henne, och började försöka sig händerna och visa sin otålighet att få vara En mindre vanlig utställning har i dessa med mönsterstickning.
Inom kort uppnådde med genom sprittande rörelser med kroppen.
dagar lockat talrika beundrare och gynnare hon däruti en sådan skicklighet, att hennes Sköterskorna vänja dem tidigt att stå på af svensk konstslöjd till Handarbetets vän- mönster under ett tjugutal af år uteslutande deras ena hand med styfva ben och raka ners lokal härstädes — en utsökt samling användes för den utvecklade spetsknypplings- ryggar, fatta sedan ett stadigt tag omkring Vadstenaspetsar, beställd af grefve Magnus affär, som genom fru Hartvig kom till stånd dem med den andra handen och låta dem Rosen och afsedd att sändas som gåfva till i i Vadstena.
Numera komponerar hon huf- Att noga jag äfven vid behof i spiselugnen samt s. k.
» födelse- kakor » till våra födelsedagar (namnsdagar firas ej).
På senhösten eller kort före jul slaktas eller kö- pes fläsk, kött jämte » ränta » för att tillreda korf och paltbröd; är man i tillfälle att kunna föda en gris, anser jag det fördelaktigt, om också ej just billigare.
Stortvätt göres fyra gånger om året, då två gum- mor måste anlitas två dagar.
Åt barnen samt kökshanddukar o. d. tvättar jung- frun en gång i månaden.
Mangling och strykning hjälpas husmodern och jungfrun åt med, så att inga extra utgifter därför behöfva förekomma.
Det mest praktiska sätt att anskaffa och under- hålla garderoben åt oss fem personer har jag funnit vara att tillverka så mycket som möjligt hemma.
Så söker jag, så vidt möjligt, få en spånads- och väfkunnig jungfru.
Jag köper ull på hösten, då den är bäst och billigast (det sistnämnda till följd af rikligare tillgång), och låter vid fabrik spinna den på en gång för att få den oblandad tillbaka, hvilket ej låter sig göra med mindre partier.
Af garnet tvinnas en del till s. k. strumpgarn.
Strumpornas stickande utgör såväl mitt som jungfruns reservar- bete.
Det är eget, hur bra ett sådant är att hafva till hands.
Så snart en bekant kommer, då det t. ex. ej låter sig göra att sy på maskin eller surra med spinnrock eller slå i väfstol, då tar jag min strumpa, likaså då barnen behöfva hjälp med lexor, eller då far läser högt, hvilket han i regeln gör dagligen.
Likaså för jungfrun; då hon slutat ett arbete och jag ej genast har ett annat i ordning, eller då jag är borta, då har hon strumpan, och på detta sätt hinna vi underhålla familjen med strumpor.
Det öfriga garnet väfves till kläder.
Barnen och jag ha beakta!
hemväfda yllekläder om vintern och dito bomull om sommaren, och har jag då anskaffat en kostym till sommarö och en till vintern, hvilket tillsammans med föregående års reparerade kläder brukar räcka.
Min man begagnar äfven hemväfda sommarkläder.
Vid förfärdigandet tar jag en flicka till bjälp, och på en vecka, vår och höst, bruka vi få dessa kläder i ordning.
Lappa och laga får jag göra litet emel- lan.
Min man låter skräddaren tillverka sina klä- der.
Hufvudbonader till såväl man som barn till- verkar jag själf af tygrester.
Slät linneväf anser jag billigast att köpa.
Jag anskaffar då årligen en bundt oblekt domestik tidigt på våren och bleker den, medan snön är kvar, samt byker den på vår- tvätten.
Häraf förfärdigar jag sedan under året linne, litet åt oss hvar.
På detta sätt hinner ej allt slitas ut på en gång.
Till lakan och örngott väf- ver jag en väf af en bundt oblekt 12-n:rs bomulls- garn.
På hösten köper jag 5 kg.
lin, hvilket jung- frun under vinterns långa kvällar spinner.
Detta garn använder jag till handdukar, gröfre och finare.
Till varp köper jag oblekt lin garn.