Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till en dylik utredning saknar
Utskottet dock erforderliga upplysningar.
Men då frågan onekligen är af högsta vigt, anser Utskottet sig böra, med afslyrkande af Herrar Sandslrömers, Stolpes och Tegnérs motioner, föreslå att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj.t mätte läckas, antingen genom en för sådant ändamål nedsatt kommitté eller på sätt eljest kan finnas lämpligt, låta efter gemensamma grunder verkställa en fullständig undersökning och utredning om så väl den fasta egendomens verkliga värde, som örn städernas och landets ömsesidiga skattebidrag, förmäner och onera samt sedan i Nåder låta förelägga Rikets Ständer resul taten af denna undersökning, med ledning hvaraf Rikets Ständer blifva i tillfälle att bestämma den bevillning, som skäligen kan anses böra för framtiden utgå. §§ 72 och 73.
Under uppgift att dessa §§ uti så väl Taxerings- som Pröfnings-kommittén på olika sätt lästes och förstodesaf så väl de i kommittéerna deltagande bruksegare, som af öfrige ledamöter, äfvensom af Kronans ombud, samt för det mesta föranledde mer eller mindre diskussion och tidsutdrägt, har Herr Kontraktsprosten Tegnér hemställt, huruvida icke §§:ne kunde erhålla någon förkortning utan att tydligheten derpå förlorade; men dä motionären ulf förevarande hänseende icke uppgifvit något förslag och Utskottet icke heller för sin del funnit behof af något förtydligande, torde å ifrågavarande hemställan något afseende icke böra fästas.
Maj:t uti sin Nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof, föreslagit, bland annat, att haminarskatlen skulle upphöra, och stångjernsverken, i stället lör denna grundskatt, endast underkastas bevillning, dervid något minimum af smidels värde icke borde för uppskattningen bestämmas, så får Utskottet, då frågan om förstnämnde beskattnings upphörande utgör föremål för annat Utskotts behandling, nu endast fästa uppmärksamheten derpå, att Rikets Ständer torde vid Bevillnings-stadgans pröfning böra förbehålla sig öppet, att i föreskrifterna angående bruks och bergverks värdering vidtaga de förändringar, till hvilka Ständernas blifvande beslut i afseende på hammarskaften må kunna föranleda. § 80.
Med åberopande af exempel) från fremmande länder med mera ulbildadt statslif, der det plägar gälla såsom regel att voteringar om sakförhållandeu ske öppet men om personer hemligt, har Herr Stolpe, som ausell den öppna omröstningen utgöra en af de Bevil/nings- Utskottets Betänkande N:o 5. 23 verksammaste orsakerna till den anstötliga flathet, hvarmed den större förmögenheten allmänneligen behandlades i taxerings-kommiltéerua, föreslagit att, då vid uppkommande meningsskiljaktighet angående bevillnings-belopp, som må skattskyldig åläggas, eller i annan fråga, som rörer person, omröstning måste anställas, densamma alltid bör ske med slutna sedlar; men då omröstning förutsätter öfverläggning, under hvilken de voterande måste högt utsäga sin mening, synes den slutna voteringen ieke innefatta den af motionären åsyftade säkerhet, enär bakom densamma biafsigler och personliga konsiderationer kunna söka dölja sig, hvadan Utskottet, på denna grund, icke finner skäl att å Herr Stolpes förslag tillstyrka bifall. §§ 87, 88 och 116.
Under anförande hurusom det numera visat sig att den af Rikets Ständer vid sednasle Riksdag beviljade nedsättning i allmänna bevillnirigen efter 2:dra art, icke åtminstone så vidt handel och näring angår, ledi lill det af Rikets ■Ständer med denna nedsättning i viss mån afsedda ändamål, nemligen att i allmänhet åstadkomma sannings enligare taxeringsuppgifter, har, med häraf hemtad anledning, Herr Flach, J., hos Ridderskapet och Adeln förnyat sin vid sednaste
Riksdag gjorda framställning om sådan förändrad organisation af städernas Taxerings-kommiltéer, alt desamma hädanefter mätte komma alt utgöra ett lika antal ledamöter från hvarje deruti hittills represenleradt Riksstånd, äfvensom af embets- och tjenstemän eller ståndspersoner; hvarjemte motionären af enahanda skäl jemväl föreslagit en dylik organisation af Stockholms stads Prölningskommilté.
Enligt gällande stadganden utgöras städernas Taxeringskommittéer likasom Stockholms stads Pröfnings-kommitté redan nu af ett öfvervägande antal personer, sorn icke äro borgare eller idka borgerlig rörelse, och molvigten emot det öfverklagade inflytande, som dessa sednare ansetts utöfva på laxerings-åfgärderna, finnes således redan i författningen nedlagd.
Om, det oaktadt, dessa kommittéer icke motsvarat den förväntan, man genom inrymmandet af ett öfvervägande, icke borgerligt element afsell, så befarar Utskottet, att en vidare utsträckt skiljaktighet i de olika samhällsklassernas deltagande uti taxeringsförrättningarne skulle förblifva lika fruktlöst.
Det må icke heller förbises, att i landels Taxerings-kommiltéer det. der förnämligast ifrågakommande egendomsintresset nästan ensamt innehar beslutande rätten.
Men det är icke blott aktgifvandet på den otvifvelaktig! riktiga grundsatsen, ali den samhällsklass, som på ena eller andra stället drager bulVudsakliga skattebördorna, också vid taxeringarne inrymmes el! i mån deraf afpassadt inflytande på besluten, utan ock svårigheten att, åtminstone i de flesta af våra släder, serdeles de mindre, finna tillräckligt antal ledamöter inom andra än de borgerliga yrkena, åt fi vit ka utöfningen af folkets sjelfbeskaltningsrätl, må kunna anförtros, som för Utskottet utgör anledning att betvifla lämpligheten af det förslag Herr Flach framställt.
Och Utskottet anser sig fördenskull böra hemställa, att omförmälde förslag mätte lemnäs utan afseende.
Den i §§ 87 och 116 intagna föreskrift att ibland de ståndspersoner, som böra vara ledamöter i Stockholms Taxerings- och Pröfnings-kommittéer, två skola utgöras af embets- och tjenstemän, tillhörande de förvaltande verken, har, efter hvad Utskottet iuhemlat, föranledt icke obetydliga svårigheter, i det dessa embetsmäns egentliga befattningar titgjorl hinder för verkställande af de tidsödande taxerings-beslvrcn, i löljd hvaraf, jemte det valfriheten härigenom varit nog inskränkt, antingen taxeringsförrättningen eller embelsmanna-åliggandena inåst åsidosättas.
Då den större författningskännedom, som med förenämuda stadgande varit åsyftad, derlöruta» icke kan antagas vara fremmande, minst 24 Bevillninys-Ulskoilets Betänkande N;o 5. förden mångtaligare sammansättningen af hufvudstadens beskattnings-kommilléer, synes det endast för dessa tillämpliga stadgandet icke vara af något egentligt behof päkalladt.
Utskottet hemställer följaktligen, att omförmälda föreskrift måtte ur författningen utgå.
Och som del i förenämnde jemte flera andra §§ begagnade uttrycket “Presteståndet“, såsom utmärkande en klass af la-xeringsmännen, ansetts utgöra binder för inväljande i beskattnings-kommittéerna af andra prester än dem, sorn vid Riksdag ega representationsrätt, men erforderligt antal sådane prestman, utöfver de af presterskapets egentliga kail upptagna personer, pä åtskilliga orter icke utan svårighet kunnat väljas, har Utskottet funnit sig Döra föreslå att uttrycket
Preste-ståndel der det i författningen förekommer såsom utmärkande en af de samhällsklasser, som i taxeringslorrättningarne deltaga, må utbytas mot det mera omfattande ordet Presterskapets hvarunder
Utskottet anser alla personer, som ega presterlig befordringsrätt, inbegripna.
Uti sin förut omnämnda motion har Herr Falhem jemväl yrkat, att det stadgande uti 4:de punkten af 88 § i Bevillnings-förordningen, som alser bergsmännens deltagande i Fahlu stads laxcrings-koinmillé, mätte ur författningen borttagas; men som det blifvit upplyst att bergslaget i judicielt hänseende hörer under Fahlu stads domvärjo, samt ifrågavarande såväl skyldighet som rättighet från äldre tider tillhört bergsmännen, har Utskottet icke funnit skäl alt till Herr Falhems yrkande tillstyrka bifall. § 90.
Som Gymnasierne, enligt Kongl. Majlis den 16 Augusti 1856 utfärdade Stadga för Rikets Allmänna Elementar-läroverk upphört, har uti 90 §, som föreskrifver att, i de städer der Gymnasium finnes,en Lektor skall ibland Presterskapet väljas lill taxeringsman, den förändring vidtagits, att ordet Gymnasier blifvit utbytt mot Höyre Elemenlar-luroverk, hvilken förändring torde godkännas. § 109.
Inom Hedervärda Bonde-ståndet har Guslaf Hultman från Orebro län väckt fråga om införande i Bevillnings-förordningen af det stadgande, att blott halfva antalet af fedamölerne i Pröfnings-kommittén ärligen skulle afgå, hvarigenom, efter motionärens förmenande, den fördel skulle vinnas, att inom kommittén alltid funnes personer med vana vid göromålens handläggning; men då uppdraget alt vara ledamot i Prölningskommitlén derigenom »kulle blifva nog mycket betungande samt genom den nu föreskrifna cirkulerande ordningen emellan de af Taxerings-kommittéerna föreslagna ledamöter en större kännedom om förhållanden inom särskilda delar af eli län är att påräkna, kan Utskottet icke tillstyrka bifall till Gustaf Hullmans ifrågavarande förslag. § m.
Rese- och dag-traktamentet för ledamöterne i|Pröfnings-kommittén, för närvarande bestämdt till 1 R:dr B:ko, torde i anseende till de pä seduaro åren stegrade lefnads kosl - Bevillnings-Utskoltels Betänkande N:o 5. 25 koslnaderne, vara alltför lågt.
Motioner hafva ock blifvit väckta, åsyftande förhöjning af detsamma, nemligen af Herr A. F. Boman, som föreslagit traktamentet till 5 R:dr R:mtj samt E. Christensson från Bohus län och G.
Hullman från Örebro län, af hvilka den förre ansett det böra utgå med samma belopp, som för Rikets Ständers Revisorer öfver Banko-verket är stadgadt eller 4 R:dr banko, samt den sednare med 3 R:dr banko.
För sin del anser Utskottet 3 R:dr Bunt vara ett lämpligt belopp och hemställer, att detsamma må af Bikets Ständer fastställas. § 118.
Då Rikets Ständer vid sednasle Biksdag nedsatte bevillningen efter 2:dra art., blef den procent, som, jemlikt 118 §, för kostnaders bestridande vid taxeringarne samt för rese- och traklaments-ersättningar, arfvoden lill uppbörds- m. fl. tjenstemän skall af bevillnings-summan utgå, till beloppet oförändrad.
Motioner hafva nu lill Utskottet inkommit af Herr Flach och Herr Prosten fVåhlander, med hemställan om förhöjning af denna procent; och då billigheten synes kräfva, alt vederbörande tjenstemän, hvilkas arbete icke blifvit i någon mån minskadt, erhålla en mot de dem sålunda frångångna inkomster svarande ersättning, har Utskottet skolat tillstyrka, att Bikels Ständer måtte för ifrågavarande ändamål af bevillningssumman för hvarje län anslå 3 procent samt för Stockholms stad 2.1 procent, att på förut stadgadt sätt fördelas; hvarjemte Utskottet hemställer, alt de, utom olvannämnde procent, till kostnaders bestridande inom vissa län särskildt anslagne summor måtte i riksmynt bestämmas till jemna belopp för Norrbottens län af 800 R:dr samt för Wester-Norrlands af 200 R:dr. § 119.
Om upphäfvande af den edgång, sorn af ledamöter i Taxerings- och Pröfningskommitlé. enligt9110 §, skall afläggas eller om förändrad lydelse deraf har inom Högvördiga Prés,fe-ståndet motion blifvit väckt af Herr Biskop Björck, som yttrat, att vid de stora svårigheter, som taxeringarne efter Bevillnings-lörordningens bokstaf vore underkastade sä väl vid uppskattandet af den förtjenst borgerlig rörelse inbringat, som i fråga om egendomsvärde pä landet, det vore särdeles orimligt att fordra en ed, hvarigenom hvarje ärlig man skulle komma i allra största samvetslrängsel och fara alt blifva menedare; alt, efter motionärens tanke, eden vid dessa tillfällen gerna kunde för svinna, utan all derigenom behöfde befaras någon minskning i allmänna bevillningen; men att, om eden skulle användas, den borde ställas ungefär så, att man deri förbunde sig att pålägga hvarje skattskyldig hvad han efter billighet och vid jemförande emellan de skaltskyldige inbördes, med afseende på de grunder, Bevillnings-förordningen angåfve, ansåges böra vidkännas.
Då uti 65 § redan finnes föreskrifvet, att Taxeringsmännen skola handla på ära och samvete, har Utskottet, som delar den af motionären uttalade åsigt om edens olämplighet vid ifrågavarande tillfällen, der folkombuden under riksdagsmanna-rätt och skydd utöfva sjelfbeskaltnings-rätten, skolat hemställa, att den uti 119 § stadgade edgång må upphöra; Bill. lill R.
Pral. 4856 & 4857. 5 Sami. 4 Afd. 2 Haft. 4 26 Bevillnings-LJIskottets B c.: link unde N:o o. Hvaremot det synts
Utskottet böra leda lill det med edgången hittills åsyftade ändamål, om, vid taxerings-förrällningaines början, erinran framslälles angående förrättningens vigt och de hufvudsakliga sladganden, som dervid skola tjena till efterrättelse; i enlighet hvarmed Utskottet tillstyrker, all § 119 måtte gifvas den förändrade lydelse, bilagde förslag innehåller. § 123.
Enär det inträffat, att Taxerings-och Pröfnings-kornmillé, hvilkas uti en beskaltningsfråga fattade beslut blifvit hos Kongl. Majit öfverklagadt och ändradt, icke destomindre underlåtit att ställa sig samma höga beslut till efterrättelse vid en påföljande taxering, har hos Ridderskapet och Adeln Herr Grefve Snoilskij, .V. föreslagit, alt uti blifvande
Bevillnings-förfaltning måtte införas ett stadgande i den syftning, all Kongl. Maj :ls i fullföljda laxeringsfrågor meddelade beslut må, derest icke bestämdt olika förhållanden inträffa, ovilkorligen tjena vederbörande taxerings-myndigheter lill efterrättelse; men då ett dylikt stadgande skulle innefatta en inskränkning af berörde taxerings myndigheters pröfningsrält, har Utskottet ansett sig böra Herr Grefve Snoilskys motion afstyrka. § 127.
Ehuru uti del Bevillnings-lörordningen bifogade formulär till debetsedel särskild * kolumn förekommer för hemmans uppskattade värde, lärer dock, i följd af saknad fö reskrift i 127 § derom, att nämnde värde skall i debetsedeln intagas, ett sådant förfaringssätt i vissa delar af riket underlåtas; hvarföre Utskottet ansett sig böra föreslå, alt bestämd föreskrift härutinnan må i omförmälde § intagas. § 128.
Då häradsskrifvarnes inkomst af debetsedels-lösen, till följd af den vid sednaste
Riksdag beslutade nedsättning af beviilningen, blifvit betydligt minska*, bar Herr Prosten Wåhlander föreslagit, att denna lösen måtte utgå till förhöjdt belopp: af Jeni öre för hvarje debetsedel under 10 Bidr Bunt, deröfver till och med 50 R:dr med 25 öre, samt för debetsedel af ännu högre summa med 50 öre; Och ehuru Utskottet af det skäl, motionären anfört, anser en billig förhöjning af nu stadgad debetsedels-lösen böra medgifvas, är Utskottet likväl af den tanke, alt denna förhöjning icke bör drabba de mindre bemedlade, hvilkas hela bidrag till Statsverket icke uppgår till mera än 7 Bidr Bunt, och endast i ringa män dem, som i skattebidrag erlägga lill och med 75 Ridr; men att de derutöfver beskattade ulan kännbar olägenhet kunna och, med afseende å det merendels större antal hos dem skattskrifne personer och de flera bevilIningslillar, som i de större debelsedlarne ingå, böra med det af motionären föreslagna högsta belopp lösa sina debetsedlar.
Utskottet alltså, att lösen måtte bestämmas till 3 öre för debetsedel, som ej öfverstiger 7 Ridr Runt; för debetsedel deröfver till och med 75 Ridr, 12 öre, samt för debetsedel af ännu högre summa, 50 öre.
På det alt skattskyldig må i en enda debetsedel blilva påförd all den afgift, honom åligger, och ej betungas med lösen af flera debetsedlar, är loreskrifvet, alt icke mera än en debetsedel må, vid ansvar såsom för tjenstefel, utfärdas, äfvensom att Bertlin ings- U t sko Hels Betänkande N:o 5. 27 särskilda debetsedlar ej må utfärdas för sådane tjenstehjon, som å husbondes förteckning blifvit upptagne; men ehuru dessa föreskrifter tvifvelsutan öro tillkomne (ill den skattskyldiges förmån, inträffa dock icke sällan fäll, der denne har behof af särskild uppgift å de skattebidrag, som lör en eller annan hos honom skattskrifven person belöpa; och på det han icke i sådane fall må betungas af den högre lösen, som enligt expedilions-taxan kunde ifrågakomma, har Utskottet ansett det tillägg böra uti § 128 inlöras, all skattskyldig, om lian det äskar, må vara berättigad att emot den i nämnde § stadgade lösen, undfå särskild debetsedel lör hvarje å hans förteckning upptaget tjenstehjon. § 134.
Herr Hesselgren har uti sin förut omförmälda motion om upphäfvande af all bevillning för gesäller, i den händelse detta yrkande ej kunde bifallas, alternativt före slagit, att, med upphäfvande af 134 § uti nu gällande Bevillnings-förordning, i hvad densamma rörer mästares skyldighet att ansvara för de hos dem vid skallskrifningen sysselsatte gesällers eller andre arbetares, jemte deras hustrurs och barns, ulskylder, äter mätte upplilvas hvad i detta ämne s.tadgats uti 137 § af 1845 års Bevillningsförordning, hvilken inskränkte skyldigheten att ansvara endast för dem, som verkligen äro ”hos honom mantalsskrifnetill hvilken förändring motionären andragit såsom skäl, att då, i följd af nu gällande författningar, bemälde personer äro oförhindrade att sig sjelfva skattskrifva, det syntes ligga en stor obillighet uti föreskriften att borgerskapet skall ansvara för deras utskylder, oaktadt det under skalteärel icke dragit någon fördel af deras arbetskrafter.
Då det vid 1850—1851 årens Riksdag för införande af ifrågavarande, utaf motionären ölverklagade bestämmelse anförda skäl, eller att det är med Bevillnings-lörordningens föreskrifter i allmänhet öfverensstämmande, all husbönder och andre, som hafva personer i arbete hos sig anställde, skola vara Staten ansvarige för arbelarnes ulskylder, synes Utskottet väl grundad!, samt desse husbönder m. 11. hafva en ovilkorlig rättighet sig tillerkänd, alt genom afdrag af arbetslortjensten derför göra sig betalde, linner Utskottet ej skäl alt föreslå någon förändring uti ifrågakomne afseende, ulan hemställer, att Herr Hesselgrens förslag ej må till någon åtgärd föranleda. § 141.
Befrielse från bevillning efter Usta och 2:dra Art. för vaktknektar och vaktqvinnor vid långvå rds-inrältningarne har blifvit yrkad sä väl hos Ridderskapet och Adeln af Herr Stråle, IV-, som hos Borgare-ståndet af Herr Boman; hvarförutan Herr Stråle hemställt, att samma förmån måtte lillgodokomma fäng-gevaldigerne; och har såsom skäl härför blifvit anfördt, att desse personer, hvilkas löneinkomster obetydligt ölverslege 200 R:dr B:ko, genom sin trägna och mödosamma tjenstgöring icke voro i tillfälle lill någon bi förtjenst, äfvensom att, i följd af tjenstgöringens särskilda egenskap, innehafvarne af ifrågavarande befattningar svårligen kunde vara tryggade vid desammas fdVlfarande bibehållande.
Dä Rikets Ständer på ofvan anförda skäl medgifvit polisbevakningen i städerna befrielse från bevillning efter så väl Usta som 2:dra Art., torde samma befrielse jern - 28 BeviUnings-Utshottets Betänkande N:o 5. väl böra tillgodokomma bevaknings-personalen vid de allmänna häktena, hvaremot det icke synes skäligt att, på sätt Herr Stråle jemväl föreslagit, utsträcka den ifrågaställa förmånen äfven till fång-gevaldigerne, enar desse personers göromål icke äro af den trägna befattning, som de öfriges, utan lemuar dem tillfälle till annan sysselsättning, hvarföre ock fång-gevaldigerne, efter hvad hos Utskottet blifvit upplyst, icke i allmänhet befinna sig i sådana knappare omständigheter, som till någon utomordentlig eftergift böra föranleda.
Utskottet hemställer alltså, att vaktknektar och vaktqvinnor vid fångvårds-inrättningarne måtte från bevillning efter lista och 2:dra Art. varda befriade; men Herr Stråles motion, hvad fång-gevaldiger angår, lemnäs utan afseende.
Vid 4 inom. i denna § har Herr Henschen, i afsigt alt bereda lindring ål de fattige, äskat, alt ordet ”nödtorftigt” måtte utbytas mot ordet tillräckligt, i sammanhang hvarmed Herr Henschen ock föreslagit, alt som lägre exekutions-betjente, hvilka uttaga skatterne, efter hvad motionären erfarit, ofta ej kände innehållet af berörde moment saint Kongl. Kungörelsen den 5 December 1792, hvarigenom stadgas, alt hos dem sorn ”råkat i uppenbar vanmagt och kändt armod, måga, vid utmätningar af inneslående krono-utskylder, de persedlar af deras lösa egendom, hvilka till nödigt lifsuppehälle, kläder och annan, efter hvarje persons stånd och vilkor noga inskränkta beqvämlighet oundgängligen fordras, från slik utmätning undantagas och till deras bergning qvarlemnas” — i Bevillnings-förordningen måtte intagas föreskrift, att å debetsedlarne skulle aftryckas omförmälda 4:de inom. saint nyss citerade ord ur 1792 års Kungörelse, äfvensom en förklaring att den ej får anses ändrad genom Kongl. Brefvet den 20 Februari 1794, ulan att delta alser egentligen kontrollerna vid dylik afkortning för fattigdom.
Som likväl den af motionären föreslagna förändring af 4:de mom. uti förevarande § skulle, genom den från olika anspråk och lefnadsvanor härflytande obestämdheten af hvad som kan anses tillräckligt för lifvets uppehälle, lemna ett alldeles obegränsadt utrymme för befrielse från bevillning i anseende till fattigdom och bristande arbetsförmåga, samt den af motionären förutsatta okunnigheten hos lägre exekutionsbetjente om hvad som rörer deras tjenst, i läll den förefinnes, lärer böra på annat sätt afhjelpas än genom allmänna författningars aftryckande på debetsedlarne, — en åtgärd, hvilken i förevarande läll dessutom lätteligen kunde af den skatlskyidige tolkas såsom en uppmaning till honom all, äfven utan synnerliga skäl eller utsigt till fram gång, öfverklaga en honom öfvergången utmätning, om än utmätningsmannen dervid endast fullgjort sin skyldighet, får Utskottet hemställa, att hvad Herr Henschen, enligt hvad här ofvan blifvit omförmäldt, föreslagit, icke målte vinna Rikets Ständers bifall. § 142.
I öfverensstämmelse med hvad Utskottet här förut vid § 2 föreslagit derom, att 500 Ridr Rimt skulle utgöra den minsta löneinkomst, för hvilken bevillning enligt samma § bör erläggas, torde ock de i § 142 lista och 6:te mom. omförmälda löne- och pensions-belopp, som från bevillning enligt 2:dra Artikeln äro belriade, böra till 500 Ridr Runt förhöjas. § 145 Bevillnings-Utskottets Betänkande N.o 5. 29 § 145.
Då Östersunds siad numera kan anses vara i afseende på sin rörelse fullt jemförlig med öfriga Femte klassens släder, loide den lindring i bevillningen, som intill danna riksdag blifvit derstädes bosatte borgare medgifven icke vidare böra fortfara. § 148.
Enligt nu gällande sladgande skola de sammandrag öfver allmänna bevillningen, som till Riksgälds-kontoret böra insändas, tillika med de förklaringar, som i anledning af derstädes verkställd granskning infordras, derifrån öfverlemnas till Kammar-Rätten, för pröfning af anmärkta fel och det ansvar, sorn derå följa bör; samt först derefter återställas till Rikgälds-kontoret för upprättandet af det general-sammandrag öfver allmänna bevillningen, som genom trycket bör kungöras.
Härigenom uppkommer en tidsutdrägt med general-sammandragets kungörande, som, ibland annat, vid Rikets
Ständers förhandlingar medför väsendtliga olägenheter.
Den förändring i bevillnings-sammandragen, som lill följd af Kammar-Rättens pröfning kan uppkomma, måste blifva af jemförelsevis underordnad vigt i afseende å de upplysningar, som ur general-sammandraget kunna hemtas.
Och Utskottet tror sig derföre böra tillstyrka, att general-sammandraget öfver bevillningen må upprättas och af trycket utgifvas, ulan afvaktan af Kammar-Rättens beslut, samt stadgandet i § 148 i sådant hänseende erhålla den förändrade lydelse bilagde förslag innehåller.
Formuläret till Debetsedel.
Uti det beviilnings-förordningen bilagda formulär lill debetsedel förekommer dels en anmärkning derom att ordinarie räntan, som i särskilda län uti olika persedlar utgår, bör ovilkorligen pä baksidan af debetsedeln specificeras, dels ock den allmänna föreskrift, att alla särskilda algifter, som kunna hemman påföras, böra i debetsedeln utsättas, så alt endast en sådan för året åt hvarje betalande meddelas. Riksdags-ftiilmäktigen Bengt Nilsson från Kronobergs län har inom Hedervärda Bonde-ståndet väckt motion om ett sådant förtydligande af omförmälda föreskrifter, alt den så kallade Häslvakans-afgiften, der sådan eger rum, icke mätte inbegripas i de afgift er, som debetsedeln bör upptaga.