Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Några häradsallmänningar äro f. n. för all af o verkning fridlysta.
Aterväxten befrämjas dels genom fröställning, dels genom sådd och dels genom plantering, hvilken senare odlingsmethod synes under de senare åren blifvit å kronoparkerne jemförelsevis icke obetydligt begagnad.
Häradsallmänningarnes förvaltning tyckes i allmänhet ske efter de i Kongl. Brefvet den 23 Mars 1849 gifna grunder, i det nemligen särskilde af häradsboerne utsedde Deputerade dels jemte Skogs- och Jägeribetjeningen handhafva allmänningarnes bevakning och vård samt biträda med tillsynen vid det utsynade virkets bortförande, dels bedöma hvarje utsyningssökandes verkliga behof af virke, dels ock tillse att det erhållna virket blifver behörigen användt.
Blott ett mindre antal allmänningar stå uteslutande under Jägeristatens förvaltning, utan medverkan af några Deputerade.
Allmänning skassorna, som i de flesta fall bildats och underhållas genom en viss öfverenskommen afgift för utsynade skogsalster, förvaltas äfven till största delen af häradsboernes
Deputerade, — endast några få dylika kassor äro nedsatte i länens ränterier.
Från 6 län hafva uppgifter blifvit leinnade öfver kassoimas be lopp vid slutet af år 1860, nemligen:
Stockholms län 8,040‘ot R:dr R:mt, Skaraborgs län 9,161*01 R:dr Runt, Upsala » 15,186*00 » » Östergötlands » 13,323'«2 » » Örebro » Westmanlands » 1,788*60 4,143-46 » » » » Tab. Litt. P. Arliga afkastningen ä kronoparkerne och häradsallmänningarne. l. 2. 3.
Ärliga afkastningen i medeltal för åren 1856—1860.
R:dr R:mt. (ören äro ute- slutna.)
Kronoparken i:
Upsala län 71,516 24,552 3,084 1,964 8,609 6,490 156,610 108,184 254,655 13,536 537,080 25,327 13,746 776 Anm. *) Utom kronoparken Edsmären, å hvilken änuu ingen afverkning ägt rum. 2) Förutom de 2 oindelade kronoparkerna Edsmären och Mösseberg.
Häradsallmänningar, i:
Stockholms län 86,660 241,174 409,172 3,546 12,056 20,451 38,320 888,594 66,105 30,854 124,000 335,081 34,095 1,114 1,780 3,549 23,456 2,516 Anm. *) Uppgifterna afse endast den stora allm.
Hökensås, den enda i länet, å hvilken regelmässig afverkning äger rum.
Häradsallmänningarne i Calmar län äro t. v. fridlysta.
Kronomarken^ i norra länen.
Oloflig afverkning.
Stubbören m. m. 37 Beträffande kronomarkerna i de norra länen, hafva flera omständigheter bidragit dertill, att någon ordnad hushållning å dem ännu icke kunnat införas.
Förnämsta orsakerna härtill torde vara: skogarnes vidsträckta omfång och spridda läge mellan byar och hemman samt betydliga afstånd från hvarandra, äfvensom det lägre pris, hvartill gröfre skogsalster i de från flottlederna något aflägsna orterna kunna afyttras, på samma gång all efterfrågan saknas å mindre virke, som eljest vid en till trakthuggning indelad skog ingår i afverkningen, hvartill kommer att, äfven der afvittringen är afslutad, det likväl ännu år 1860 var oafgjordt, hvilka delar af dessa marker skulle för kronans räkning behållas eller hvilka borde till skatte försäljas, samt att först under de senare åren Skogs- och Jägeribetjening blifvit anställd i dessa trakter, ehuru äfven denna icke på långt när torde motsvara behofvet.
Erfarenheten torde äfven med afseende på ifrågavarande nordliga provinser gifva säker anledning till den förmodan, att den i södra Sverige, under benämningen trakthuggning, allmännast förekommande ordnade skogshushållningsrnethod icke ens i framtiden kan införas, till följd af klimatets större sträfhet och svårigheten att uppdraga ungskog å platser, hvilka sakna skydd af äldre träd.
Afverkningssåttet är derföre blädning, och på flera ställen lärer skogsbeståndet å kronomarkerna vara ganska medtaget genom fordna skogseldar och olojliga afverkning ar, hvilka senare mångenstädes bedrifvits i oerhörd grad.
Från Norrbottens län förmäles den iakttagelsen vara derstädes allmän, »att i oskiftade byalag och a kronans marker eller allestädes, der skogen icke utgör enskildes afrösade område, framträder den starkaste skogsförbrukningen.
Medan råskilnader mellan kronans marker och byarne saknades, betraktades det som en häfdvunnen rättighet för allmogen, att frän de förra hemta afytterliga produkter till salu, för att derigenom afhjelpa den brist uti lefnadsförnödenheter, som jordbruket icke mäktade fylla.»
Ehuru man sedermera sökt genom lag reglera denna allmogens sjelftagna försörjningsrätt, synes dock vanan vid och lusten till skogsåverkan ännu vara inom länet rätt betydlig, och förnämligast tyckes det olofliga hygget afse träd, tjenliga till sparrar, enär afverkning af så späda träd icke varit tillåten å kronans mark.
I såväl Norrbottens som Wester-Norrlands län anses likväl de olofliga afverka i ngarnc hafva under åren 1856—1860 minskats, hvaremot i Westerbottens län, oaktadt Krono- och Jägeribetjeningens nitiska bemödanden, åverkan å kronomarkerna alltjeinnt fortgår på ett sätt, som gifver grundad anledning till mycken farhåga i afseende å skogens framtida bestånd.
1 Gefleborgs län (Helsingland) befintliga kronoöfverloppsmarker, sorn till större delen äro bevuxna med vacker men något gles skog, hafva i allmänhet varit fredade från åverkan, likaså krononybyggenas i samma län skogar, om än förr afverkningar till afsalu, utöfver erhållet tillstånd, på åtskilliga af dem ägt rum.
— För åverkade, för kronans räkning i beslag tagne, skogsalster hafva under åren 1856—1860 i skogsplanteringskassan influtit i Westerbottens län: 152,322 R:dr och i Norrbottens: 19,435 R:dr.
— Oberäknade de stubbören och den skogsränta, hvilka såsom ständig afgift utgå från de sågverk, som pä grund af särskilda privilegier äga rätt till skogsfångst å kronans marker, utgjorde hela beloppet af stubböresofgifterna för å kronomarkerna behörigen utsynade skogsalster under åren 1856—1860: i Westerbottens län 48,828‘27 Kalr och i Norrbottens län 218,394‘ie, eller tillsammans för båda länen: 267,222^3 R:dr, hvilket gör i medeltal för år: 53,444‘5 R:dr.
I Wester-Noi'rlands län utgjorde deremot stubbörena under nyssnämnde 5 år: 9,050'ia, eller i medeltal för år: 1,810
R:dr, men i denna summa synas vara inberäknade äfven de stubbören, som influtit i och för utsyning af skogsalster till de privilegierade sågverken.
I Westerbottens län utgå sistnämnde slag af stubbören med ett ärligt belopp af 3,065‘39 R:dr, eller tillsammans för ifrågavarande 5 är med 15,326'95.
Dessutom hafva i sistnämnde län under periodens 2 sista år, och efter hvad jag äger anledning förmoda, på grund af Kongl. Brefvet den 2 Juli 1859 aug. användandet af skogsalster å sådane kronomarker inom Westerbottens län, hvilka af skogseld blifvit hemsökte, 9,911*87 R:dr erhållits i och för genom skogseld skadadt virke.
— Med afseende på mängden af det å kronomarkerna under perioden afverkade virket uppgifves för Wester-Norrlands län 57,381 st. träd och för Norrbottens 1,167,961 st., samt för Westerbottens län 678,258 st. träd, förutom de i sistnämnde län i beslag tagne.
— I hvad mån Kongl.
Brefvet den 29 38 Hushållningen å boställs- och enskilde skogar.
Maj 1852 angående upplåtande till de i Norrbottens, Westerbottens och Wester-Norrlauds län belägna privilegierade sågverken af så stort område, antingen till hemman under vanlig besittningsrätt indeladt och skattlagdt eller mot skogsränta öfverlåtet, att, med skogens framtida bestånd sågverket må derifrån kunna erhålla det antal träd, som efter sågverkets privilegier beviljade blifvit, erhållit tillämpning, upplyser blott berättelsen för det förstnämnda länet, att inom detsamma 3 sågverk, i stället för dem enligt privilegier tillkommande rätt att från kronans marker hemta 4,554 träd, dels till anläggning af hemman, dels emot skogsränta erhållit ett område sig upplåtet och afrösadt ;i, 115,401 tunnland duglig mark och impedimenter, eller vid pass 2-5 tunnland för hvarje träd.
Med afseende åter på bostcillsskogarne, voro vid 1860 års slut i några län en del sådana skogar till ordnad hushållning indelade, men dessa synas i förhållande till de öfriga vara få, och åtminstone från ett par län anföres, att de fastställda hushållsplanerna icke allestädes följas, helst behörig tillsyn icke alltid kan utöfvas af den på flera orter jemförelsevis fåtaliga Skogsbetjeningen.
Redan länge har klagan förts deröfver, att skogsafverkningen i vart fädernesland alltjemnt fortgick utan afseende på skogens verkliga eller ens möjliga återväxt, hvarigenom sjelfva skogsb apitalet eller virkesmassan ständigt förminskades och allt flera skoglösa trakter uppstodo, hvilket å sin sida på många orter högst menligt inverkade pä klimatets och jordytans samt derigenom växtlighetens beskaffenhet, äfvensom menniskornas trefnad och helsa m. m. 1 likhet med hvad förr ägt rum, hafva Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande icke underlåtit att äfven i sina nu afgifna und. femårsberättelser vidröra dessa förhållanden, hvilka utan 1 vifvel i många hänseenden äro för landets framtid rätt bekymmersamma, desto hellre som, med hänseende till de allmänna skogarnes jemförelsevis ringa areal, det är från de enskilda skogarne, från hvilka den vida öfvervägande delen af skogsprodukter till fyllande af de ständigt växande virkesbehofven måste påräknas.
De för åren 1856 — 1860 afgifna femårsberättelserna vitsorda, ty värr! med afseende på hushållningen ä de enskildes skogar i det stora hela samma förfaringssätt, som de äldre berättelserna öfverklagat.
Skogsafverkningssättet är den vanliga blädninge)), om man nemligen får begagna detta uttryck, som dock, strängt tekniskt taget, tillkännagifver en verklig hushållsmethod, för det måhända allmännaste, fullkomligt planlösa afverkningssättet, eller att skog fälles der, hvarest den af för behofvet passande beskaffenhet är närmast till hands, utan allt afseende på återväxt.
Om än sålunda i allmänhet de enskilda skogarne ännu allt för hardt och vårdslöst och utan beräkning af deras framtida bestånd anlitas, och obetydligt göres till deras återväxt, äfven der den afverkade marken icke är till annat än skogsodling tjenlig, hafva dock Eders Kongl. Majrts
Befallningshafvande i flera af rikets mera sydliga län ägt anledning omnämna förhållanden, som tyda på ett vaknadt, om än jemförelsevis ännu ringa utbredt intresse för en förbättrad skogsvård.
An anföres, huru, i den mån det stegrade priset på skogsalster gifver åt skogarne ett ökadt värde, uppmärksamheten mångenstädes börjat fästas på nödvändigheten att till undvikande af brist i framtiden iakttaga mera sparsamhet med skogen, t. ex. i Södermanlands, Blekinge och Skaraborgs län, i hvilket senare län den närmast intill kronoparkerne boende allmogen lärer hellre derifrån köpa erforderligt virke, än afverka å egna skogar; än huru här och der mera omtanke egnas åt afverkade markers beredande till återväxt, t. ex. i Calmar län.
Från flere lån, t. ex. Upsala, Blekinge, Malmöhus, Hallands, Skaraborgs, Wermlands, Örebro och Westmanlands, oinnämnes, huru å en del större enskilda egendomar skogarne blifvit, särdeles mot slutet af ifrågavarande femårsperiod, till ordnad hushållning uppmätte och indelade, och hvartill Skogs- och Jägeribetjeningen lärer ofta blifvit anlitad, hvarjemte vid flera af dessa skogar särskilde forstman och skogvaktare antagits. 1 Orebro län t. ex. blefvo under denna tid 298,704 qvadratref enskilda skogar indelade till trakthuggning, och i Westmanlands län öfver 448,000 qvadratref, och uppgifver derjemte Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i sistnämnde län, att inom detsamma tusentals tunnland skogsmark årligen odlas genom frösådd eller plantering.
Hushåilnings-Sällskapens och Statens åtgärder för skogsvård. 39 Såsom ett, om än mera negativt, bevis på framsteg i sättet att behandla den befintliga skogen torde äfven få anföras, att det af ålder brukliga, om än icke under alla förhållanden af lag medgifna, svedjandet å skogsmark, enligt länsberättelserna, under de senare åren nästan i rikets alla skogstrakter varit i allt större aftaerande, hvarigenom ock utan tvifvel ett af hindren för en förbättrad hushållning å allmogens skogar för O ' <-> O o o ringats.
Särskildt förtjenar omnämnas, att i Norrbottens län lietta bruk alls icke förekommer.
Deremot brukas den för skogsmarken så förderfliga ljungbränningen ännu rätt mycket i Hallands län.
I ändamål att verka för ett allmännare utbredande af en förbättrad skogsvård hafva HushållningsSällskapen i flera län vidtagit åtskilliga åtgärder, å hvilka jag här tillåter mig fästa Eders Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet.
Inom Stockholms, Jönköpings, Kronobergs, Calmar och Elfsborgs län hafva af nämnde Sällskap särskilde skogspla,ntörer eller forstman blifvit antagne för att efter anmodan af skogsägare mot en ringa afgift undervisa i och utföra skogskultur samt i allmänhet lemna biträde i fråga om skogsskötsel *).
Hushållnings-Sällskapen i Gotlands och Blekinge län utdela premier för träd- och skogsodling.
Göteborgs och Bohus läns Hushållnings-Sällskap utdelar äfven premier för skogsplanteringar samt uppköper tillika trädfrön, för att tillhandahållas jordägarne i länet; — under perioden har Sällskapet för dessa båda ändamål utgifvit tillsammans 5,870 R:dr.
Hushållnings-Sällskapet i Kronobergs län åter utlemnar på förmånliga vilkor lån från 300 till 1,000 R:dr ut jordägare, med skyldighet för desse att i förhållande till länets storlek beså eller plantera och uppfreda något inom hemmanet beläget skoglöst område, hvarom Sällskapet genom antagen forstman lemnar undervisning, jemte det utförandet och vården af de gjorda skogsodlingarne minst 2 gånger årligen af honom tillses.
Men icke allenast Hushållnings-Sällskapen, äfven Staten har i sin mån, och af lätt begripliga skäl, i ännu större skala sökt under perioden i fråga uppmuntra till skogsodling och verka för en utbredd kunskap om skogsvård.
Så hafva, enligt hvad de i Eders Kongl. Majrts Civil-Departements Expedition befintlige handlingar utvisa, på grund af Kongl.
Cirkuläret den 30 Oktober 1850 angående premiers tilldelande under vissa stadgade vilkor, frän skogsplanteringskassans medel, för trädplantors uppdragande, under loppet af åren 1856, 1857 och 1858 11,212‘so R:dr utbetalts till jordägare i 9 särskilda län för skogsodling å omkring 6,944 qvadratref.
Genom de af Eders Kongl. Maj:t den 25 Maj 1860 utfärdade Nådiga Stadgar för Sko g släroverken i riket har undervisningen i skogshushållningen blifvit ordnad och erhållit en vida större utsträckning än förut varit fallet.
De jemlikt Eders Kongl.
Maj:ts Nådiga beslut och på Statens bekostnad i Upsala, Ostergötlands, Calmar och Elfsborgs län inrättade Skogsskolorna, till bildande af skogsbetjente, hufvudsakligen för statens räkning, trädde i verksamhet den 1 Okt. 1860**).
Med endast bidrag af allmänna medel hafva Skogsskolor blifvit inrättade i Södermanlands, Elfsborgs och Wermlands län ***).
För alla dessa skolor redogör emellertid Kongl.
Skogs-Styrelsens und. berättelse vida fullständigare än länsberättelserna, hvadan det ock torde vara lämpligast, att med hänvisning till den förra här förbigå vidare detaljer i ämnet.
— Dessutom har Brukssocietetens Skogsinstitut, som under femårsperioden varit förlagdt i Nora, fortfarit i sin verksamhet, till dess det efter Jernkontorets beslut med den 1 Okt. 1860 upphörde.
— I öfrigt har undervisning i skogshushållning lemnats vid landtbruksskolorna i Östergötlands, Blekinge och Norrbottens län.
— Ar 1860 funnos sålunda, enligt femårsberättelsernas uppgifter, 10 län, Christianstads, Malmöhus, Hallands, Skaraborgs, Westmanlands, Stora Kopparbergs, Gefleborgs, Westernorrlands, Jemtlands och Westerbottens, inom hvilka hvarken skogsskolor voro inrättade eller skogsplantörer antagne, eller medel till premiers utdelande eller låns utlemnande i och för skogsodling anslagne. ')
I berättelsen för Skaraborgs län omnämnes äfven en dylik skogsplantör, men denne tillsattes först år 1861. ”) I Westcr-Norrlands län inrättades en skogsskola år 1861.
Eli dylik skola har år 1861 äfven blifvit inrättad i Jönköpings län. 40 Skogs-Komité.
Skogs- och Jägeristaten.
Skogstillgången i riket.
Vid fråga om de åtgärder, sorn under åren 1856—1860 blifvit från statens sida i en eller annan rigt ning vidtagne med afseende på främjandet af en förbättrad skogsskötsel i riket, torde här vara på sin plats att i minnet återkalla ytterligare några så beskaffade förhållanden af mera framstående vigt.
— Den 20 Juni 1855 tillförordnades i Nåder en särskild.
Komité, med uppdrag att afgifva und. förslag, om och hvilka åtgär der från lagstiftande eller verkställande magtens sida vore att vidtaga, i ändamål att förekomma den öfverklagade, till framtida skogsbrist och menliga klimatiska verkningar ledande förödelsen af skogarne i landet, samt att i allmänhet befrämja en förbättrad skogshushållning.
Den 28 Juni 1856 afgaf Komitén »Betänkande och Förslag angående åtgärder för befrämjande af en förbättrad skogshushållning», hvilket betänkande Kongl. Maj:t, jemte eget yttrande i ämnet, den 30 Maj 1857 öfverlemnade till Rikets Ständers pröfning. — Genom Kongl. Brefvet den 21 Januari 1859, ang. åtgärder för befrämjande af en förbättrad skogshushållning, inrättades Kongl. Skogs-Styrelsen, hvarjemte de åligganden, som förut tillhört Chefen för Skogs-Institutet och Styrelsen öfver Ekeplanteringarne, öfverbyttades på Chefen för Skogs-Styrelsen.
Vidare täcktes Eders Kongl. Maj:t genom Nådigt beslut den 25 Maj 1860 utfärda föreskrifter ang. dispositionen af de efter afvittring arne i de norra länen kronan tillhörige öfverloppsmarker.
— Skogs- och Jägeristaten har under femårsperioden erhållit en högst nödig, om än, efter hvad en del femårsberättelser gifva vid handen, möjligen icke allestädes tillräcklig förstärkning, hufvudsakligen genom anställande af dylik stat i Gotlands, Blekinge, Hallands, Gefleborgs, WesterNorrlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län, och öfverflyttades genom Kongl. Brefvet den 24 Nov. 1857 på Jägeribetjeningen den Kronobetjeningen förut åliggande befattningen med utsyning m. m. å kronomarkerne i Westerbottens och Norrbottens län.
Enligt femårsberättelserna funnos år 1860 anställde: öfverjägmästare: i Upsala, Södermanlands, Östergötlands, Calmar, Christianstads, Elfsborgs (gemensamt med Göteborgs och Bohus län), Skaraborgs, Wermlands och Orebro län, samt Jägmästare: i Stockholms, Jönköpings, Kronobergs, Gotlands, Malmöhus, Westmanlands, Stora Kopparbergs, Gefleborgs, Wester-Norrlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län, hvaremot Skogsstaten i Blekinge och Hallands län endast förestods af en Öfverjägare.
Förutom dessa 23 Öfverjägmästare, Jägmästare och Öfverjägare uppgifvas i berättelserna ytterligare 48 ordinarie och extra skogstjensteman såsom anställde i de särskilda länen, och sålunda skulle hela antalet skogstjensteman i riket år 1860 hafva uppgått till 71, hvaraf omkring 20 endast voro extra-ordinarie, utan lön.
I sammanhang med ofvanstående får slutligen icke förglömmas det tecken till ökad insigt om nödvändigheten af en förbättrad skogsvård, hvilket gifvit sig tillkänna hos den jordbrukande befolkningen i landet genom det varma intresse, hvarmed denna fråga omfattats af de under perioden hållna Allmänna Svenska Landtbruksmötena i Upsala, Jönköping och Göteborg.
Af öfriga, skogarne beträffande, ämnen, å hvilka Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i deras und. femårsberättelser fästat uppmärksamheten, och som icke redan här ofvanför blifvit vidrörda, lärer det vigtigaste vara skogstillgången å särskilda orter i riket.
Från intet enda län omnämnes ett tilltagande, utan snarare en minskning af skogstillgången.
Afven inom de skogrikare länen, t. ex. de Småländska, synes jemte öfverflöd af skog på flere ställen skogsbrist förekomma.
Malmöhus, Hallands samt Göteborgs och Bohus län äro i det närmaste helt och hållet blottade på skog.
De ädlare trädslagen, ek och bok, tyckas allt mer och mer försvinna, äfven i de län, som fordom voro dermed bäst försedda.
Från Hallands län omförmäles t. ex., att: »hvad af qvarvarande ek- och bokskog finnes dugligt, användes till tunnstaf, hvaraf en anseidig mängd afyttras i städerna, för att sedermera exporteras.».
— Virke af gröfre dimensioner lärer på många orter blifva allt mera sällsynt, till och med i såsom skogrika ansedda län, t. ex. Kronobergs.
I allmänhet fortfar det, redan i äldre femårsberättelser omförmälda, förhållandet, att skogstillgången, icke allenast å gröfre, utan äfven å smärre virke, å rikets kuststräckor samt längs och närmast intill de flottbara vattendragen alltjemt förminskas, och många af dessa trakter synas vara blottade på allt slags barrskog.
Skogstillgängea i de fern nordligaste länen. 41 Då, äfven med antagande, att ännu betydliga oupptagna marker äro egnade för sädesodling och ängsskötsel, skogen dock alltid kommer att utgöra en den vigtigaste och naturligaste näringskälla för många och kanske just de vidsträcktaste trakterna af rikets 5 nordligaste län, likasom äfven bibehållandet af stora skogar torde utgöra hufvudvilkoret för möjligheten att bebo dessa, till ständigt betäckta snöfjell angränsande och nära intill eller omkring polcirkeln belägna orter, har det synts lämpligt, att här sammanställa de förnämsta af de af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i nyssnämnde 5 län lemnade upplysningar beträffande skogstillgången derstädes.
I femårsberättelsen för Gefleborgs län yttras: »så vidt ej andra åsigter i skogshushållningen än de hittills följda snart göra sig gällande, är brist på virke, tjenligt för export samt nödiga husbyggnader, att förutse för en större del af Gestrikland inom en ej så aflägsen framtid, samt för Helsingland åtminstone ett afsinande af den rika inkomstkälla, som genom utskeppning af skogsprodukter på senare tider tillfört denna provins så ofantliga kapitaler.»
Af hela Gestriklands skogsmarksareal, omkring 600,000 tunnland, belöpa sig ungefär §, eller 400,000 tunnland, på de socknar, som kunna f. n. anses äga skogstillgångar föga öfverskjutande egna behof, samt endast J, eller omkr.
200,000 tunnland, på dem, hvilkas skogstillgångar kunna anses ännu vara så tillräckliga, att de äfven medgifva export.
I Helsingland deremot belöpa sig väl omkring 5 af provinsens hela skogsareal pä de socknar, som hafva skog utöfver husbehof, men skogsmarken i denna provins är mycket steril samt skogen till följd deraf sakta växande.
»Ofta öfvergången af skogseldar samt på större sträckor upprepade svedjningar, är skogen numera, der den består af tall, för det mesta särdeles gles samt dess årliga tillväxt mycket obetydlig.
Det är följaktligen endast de jemförelsevis stora arealerna, som göra att denna provins ännu kan anses äga goda skogstillgångar.» Från Wester-Norrlands län förmäles, »att skogstillgångarne af alla slag äro inom länet i allmänhet goda, men detta omdöme gäller dock hufvudsakligen kron omar kerne, kronohemmanen och de skattehemman, dit flottleder ännu icke finnas användbara.
Deremot måste det beklagas, att nästan all bjelk- och timmerskog är afverkad på större delen af skattehemmansskogarne, synnerligen de vid kusten och de större vattendragen belägna,,» och från Westerbottens, »att å vissa trakter af nedra landet skogsbrist redan inträffat,» samt »att, derest bättre hushållning med skogen icke hädanefter iakttages, enahanda olägenhet äfven inom Lappmarken och de socknar af nedre landet, hvarest ännu finnes någorlunda god skogstillgång, torde desto hellre vara inom en måhända icke långt aflägsen framtid att befara, som härstädes tiden för skogens återväxt är sen och i allmänhet icke kan antagas understiga 250 å 300 år.» Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Norrbottens län anser väl skogsafverkningen ringa i förhållande till länets stora ytvidd, men tillägger dock den anmärkningen, »att en betydlig del af denna yta icke är skogbeväxt, att skogens återväxt är långsam, samt att ännu, likasom uti femårsberättelsen af år 1822 finnes anmärkt, de närmast vattendragen belägna och lättast tillgängliga skogarne blifva mest anlitade och derföre äro betydligen medtagna.» lör Jemtlands län uppgifves, att skogsafverkningen inom länet, hvilken bidragit till att förminska för växtligheten menlig kyla och fuktighet och derigenom anses hafva i allmänhet befrämjat jordens odling och fruktbarhet, visserligen i det närmaste blottat på skog länets äldsta bygd, eller trakten omkring Storsjön, men att deremot »andra trakter af Jemtland gifvas — och dessa äro de vidsträcktaste — der ännu kan sägas vara rik tillgång, om icke öfverflöd på skog.»