Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att en och annan tjenare längre tid kan stadna i samma tjenst och genom sitt förhållande förvärfva sig sitt husbondefolks synnerliga välvilja, visar väl erfarenheten; men då man stiftar lag, måste man betrakta föremålen såsom de allmännast framstå i verkligheten; och då har man ej anledning att tillägga husbonde giftomanna-rätt.
Men med motionärens framställning, sådan den af honom blifvit förklarad, synes iian jemväl hafva för afsigt att förekomma, det Domaren i frågor af ifrågaställa be skaffenhet må anlitas i annat fall, än då ingen af de i lag uppräknade giftomän finnes.
På hvem skulle likväl då bero att bedöma, huruvida rätt giftoman är skicklig att giftomanna-rätten utöfva, huruvida det jäf, som eljest emot honom kan framställas, eger giltig grund, eller huruvida han må anses vara i det tillstånd, att haus yttrande bör inbemtas?
Af framställningen följer, att detta bedömande skulle tillkomma vederböraude pastor; men ålades icke presterskapet härigenom en skyldighet af alltför svår beskaffenhet?
Dessutom hörer giftomauna-rätten till civila rättigheter; och då tvist derom uppstår, måste den slitas af domaren.
Liksom han pröfvar, om den, som är närmast att vara förmyndare, är dertill lämplig eller ej, eller hvem som har att förmyndarekallet öfvertaga, bör han ock i förenämnda hänseende förordna.
Att medgifva ett motsatt förhållande innebure en afvikelse ifrån i lagstiftningen antagna grundsatser, hvilkas vidhållande allmän säkerhet och ordning kräfva; och derföre kan ej Utskottet förorda antagandet af det utaf motionären framlagda lagförslag, äfven om detsamma vore uppställd! med den logiska reda och klarhet, som utgör ett vilkor i ali lag.
Då man i sammanhang läser 2 och 3 momenterna uti Utskottets förslag, bör man, efter Utskottets omdöme, icke gerna misstaga sig om deras särskilda betydelse.
Att ordet “tillstånd" i 3 mom. afser ett annat förhållande än det, som i 2 momentet omförmäles, är uppenbart; och af diskussionen inom Högv.
Preste-ståndet synes, att det äfven blifvit (ill sin rätta betydelse i allmänhet uppfatladt.
Nämnde förhållande inträffar, t. ex., då någon är borta antingen på okänd ort eller under sådana omständigheter, att han ej kan eller bör anlitas om giftomanna-rättens utöfning.
Man har väl föreslagit, att berörde ord må utbytas emot ordet “tillfälle;" men, enligt Utskottets åsigt, är det Lag-Utakolleta Utlåtande N:o 39. förra ordet uttrycksfullare äu det sednare.
Detta bäntyder mera på en tillfällighet, något snart öfvergående; då det andra jemväl utmärker något mera stadigvarande.
Och i förra fallet bör rätt giftoman ej förbigås.
Endast då obehörigt dröjsmål skulle förorsakas genom inhemtande af hans yttrande, eller han längre lid varit borta, utan att låta höra af sig, må sådant ega rum.
Att närmare bestämma de fall, då giftomanuarätten, i anseende till rätt giftomans bortovaro, må på annan öfvergå, låter sig dock ej göra.
Det synes vara nog, att lagen tillåter denna öfvergång, då ett dylikt fall inträffar; och större garanti emot missbruk af denna tillåtelse kan svårligen gifvas, än då Domaren ålägges att pröfva, huruvida skäl till öfvergången äro för handen.
Att 2:dra momentet deremot blott har afseende å den händelse, då rätt giftoman, i följd af personliga egenskaper, ej kan anförtros giftomanna-rättens utöfning, har ej blifvit ifrågasatt; men vid detta förhållande lärer man ej kunna påstå att samma moment äfven omfattar det tredje.
Emellertid har man från denna momenternas olika betydelse keratat anledning att klandra begagnandet af orden “lag samma vare“ hvarmed 3 momentet börjas och som skulle bestämma förfaringssättet, derest det i detta moment förutsatta fall inträffade.
Man anser nemligen derigenom ej vara angifven någon bestämd regel, angående hvilken skall utöfva giftomanna-rätlen, då rätt giftoman dertill ej är i tillstånd, enär, i föregående moment talas om den, som närmast den jäfvade är och således förutsättes, att rätt giftoman blifvit jäfvad eller annat förhållande än 3 momentet afser.
Slen då i 2 momentet stadgas, att om någon vill jäfva giftoman, bör jäfvet anmälas hos Katten och att, derest jäfvet gillas, den, som i ordningen är närmast, skall vara giftoman, följer af stadgandet i 3 momentet, att “lag samma vare, der rätt giftoman ej är i tillstånd att giftomanna-rätlen utöfva8, att, om detta sednare förhållande inträffar, bör detsamma äfveu anmälas hos och pröfvas af Rätten, äfvensom alt, derest Rätten anser förhållandet grundad!, den, som är närmaste giftoman, skall giftomanna-rätten utöfva.
Kortare och tydligare förmår Utskottet ej att uttrycka hvad som menas.
Att det icke lyckats i det förslag till förändrad redaktion, som en talare framställt och här ofvan linnes anmärkt, derom öfvertygas man vid granskning af detta försök.
Sedan det nemligen blifvit sagdt, att om rätt giftoman ej är i tillfälle giftomanna-rätten utöfva eller någon vill jäfva giftoman, bör sådant anmälas hos Rätteu, fortsattes vidare sålunda: “gillas det etc.“
Dessa två ord “gillas det“ skulle nu hafva afseende å begge förhållandena, eller att giftoman ej är i tillstånd att giftomanna-rätt utöfva och att någon vill jäfva giftoman; men de syfta synbarligen eller kunna endast lämpas på jäfvet, emedan det kan gillas, hvilket ej inträffar med det andra förhållandet.
Ett amagande af detta förslag skulle alltså ej leda (ill tydlighet, som desto mindre kau anses saknas uti Utskottets förslag, som detsamma, hvilket öfverensstämmer med hvad l.ag-kommittéen och Högsta Domstolen tillstyrkt, blifvit af två Riks-stånd bifallet.
Då Lag-Vtskottets Utlåtande N:o 39. 5 lia Utskottet följaktligen af livad anmärkt blifvit icke föranlåtes förändra sitt afgifna förslag, och behofvet af en lagförändring i föreslagna syftningen blifvit allmänneligen inom llögvördiga Preste-ståudet erkändt, får Utskottet (ill förnyad pröfning af samma Riks-stånd vördsamt återlemna sitt afgifna förslag, så lydande: “Ar det tvifvelaktigt, af hvem giftomanna-rätt utöfvas må; pr öfve del Rätten, då anmälan derom sker.
Vill man jäfva giftoman, förty alt han ej skicklig är, eller af annat skäl; varde ock det jäf hos Rätten anmäldt: gillas del, vare giftoman den, som närmast den jäfvade är, efter t hy i 2 och o j\§‘ skils: samma lag vare, der rätt giftoman ej är i tillstånd att giftomanna-rätten utöfva.
Finnes ej veterlig giftoman; då skall Rätten giftoman nämna.“ Stockholm den 16 Juni 1857.
R eservation: af Herr Grefve Sparre, med anmälan att lian ej deltagit i ärendets afgörande.
Hilt lill H Sl.
Vrot. 1856 & 1857.
' Sami. t Afd. 18 Haft. 2 STOCKHOLM, tryckt hos J. W. Lundberg, 1857. Lag-Ulskotlels Betänkande Jtf 40.
I M 40.
Ank till Exp.-Utsk, dea 10 Aug. 1857, kl. il f. m.
Betänkande i anledning af dels Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition med förslag till Författning angående ansvar för förfalskning och bedrägeri, dels enskilde motioner i enahanda syftning.
Samtliga Riks-Stånden hafva lill Lag-Utskottets behandling öfverlemna!; förberörda Nådiga Proposition, hvilken är af följande lydelse: »Att vår nu gällande brottmålslag icke motsvarar närvarande tids fordringar, har länge varit insedt, och dess förbättrande har städse utgjort föremål för Kongl. Maj:ts omsorger.
En fullständig ny strafflag, i öfverensstämmelse med Lag-beredningens derom uppgjorda förslag, har ock särskilda gånger af Kongl. Maj:t blifvit till Rikets Ständers antagande framställd; men till följd af yppad tvekan å Rikets Ständers sida att i sin helhet antaga berörda förslag, hafva dessa framställningar icke ledt till dermed åsyftadt ändamål, och erfarenheten har visat, alt de former, som för dylika frågors behandling finnas stadgade, icke ulan svårighet göra det för Rikets Ständer möjligt alt i alla dess särskilda delar granska och besluta om lagförslag af så vidsträckt omfång.
Emellertid hafva Rikets Ständer, lika med Kongl. Maj:t, erkänt brottmäls-lagstiftningens behof af en genomgripande förändring, och ett vigtigt steg i denna riglning har redan blifvit laget genom de af Rikets Ständer vid sista Riksdagen beslutade och derefter af Kongl.
Maj:t sanctionerade lagarne, rörande dels ansvar för stöld, snatteri och rån, och dels upphörande af spö- och fisstraffen jemte den offentliga kyrkoplikten.
Då den sålunda beträdda banan af partiel» förbättringar, hvilka sedermera från särskilda författningar lätteligen kunna sammanföras till en gemensam och fullständig strafflag, icke allenast synes med mindre svårighet, om än något långsammare, leda lill det mål man söker, utan Bih. lill R.
Prot. 1.856 & 1857.
I Afd. 19 Haft. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande JM 40. äfven lemnar utrymme för en under tiden samlad större erfarenhet om det förändrade straff-systemets verkningar, och bereder tillfälle att före den ifrågavarande lagreformens fullständiga genomförande iakttaga de rättelser eller jemkningar i dess särskilda delar, som möjligen kunna finnas af behofvet påkallade, har Kongl. Majit, fortgående på denna bana, nu låtit utarbeta ett särskildt lagförslag om förfalskningsbrott och bedrägeri.
De sednare, eller bedrägeri-brotten, hvilka i sina vanligaste yttringar, likasom tjufnadsbrotten, innefatta angrepp mot egendomsrätten, hafva destohellre ansetts böra näst efter dessa sistnämnda blifva föremål för en förändrad lagstiftning, som de på spridda ställen af lagen nu förekommande bestämmelser härom, äro bland de mest ofullständiga och endast i ringa mån motsvara sitt ändamål.
Do grunder, hvarpå detta förslag hvilar, öfverensstämma hufvudsakligen med Lag-beredningens, ehuru, så väl i afseende på straff-bestämmelserna, som i vissa andra delar, åtskilliga afvikelser derifrån ansetts böra äga rum; och skälen härtill finnas redovisade i bifogade Stals-Råds-Protokoll.
Efter att i ämnet hafva hört Högsta Domstolen, hvars protokoll likaledes biIägges, vill Kongl.
Majit alltså, enligt 87 § Regerings-Formen, till Rikets Ständers antagande framställa följande:
Förslag till Författning angående ansvar för förfalskning och bedrägeri.
Med upphäfvande af 13 Kap. 3 och 4 §§ Jorda-Ealken; 1 Kap. 9 och 11 §§, 8 Kap., 9 Kap. 11 §, 10 Kap. 5 och ' 7 §§, 11 Kap. 2 §, 12 Kap. 9, 10 och 12 §§ samt 13 Kap. 3 § Handels-Balkcn; 2 Kap. 2 <§, 7 och 8 Kap., 48 Kap. 5 §, 49 Kap. 3 och 51 Kap.
Missgernings-Balken, jemte de särskilda stadganden, som ändra eller förklara Lagens berörda rum eller dervid något tillägga; äfvensom med ändring af de för öfrigt i Lag elier särskilda författningar för brott, som i denna Förordning omförmälas, utsatta straff-bestämmelser, der ej för vissa fall annorlunda här nedan säges, varder stadgadt som följer:
Om Förfalskning. § * Den som, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, genom tillägg, utplåning eller annorledes förfalskar eller ock förstör någon Domstols eller annan offentlig myndighets dombok eller hufvud-protokoll, Kronans räkenskaps-böcker eller andra sådana handlingar eller skrifter, som till allmän nytta och efterrättelse äro; dömes till straff-arbete från och med fyra till och med åtta år.
Förfalskar eller förstör embets- eller tjensteman, i afsigt, som ofvan är sagd, slika handlingar eller skrifter, sorn han under sin vård har; varde dömd till straff arbete från och med sex tili och med tio år.
Lag-Utskottets Betänkande M 40. 3 § 2.
Har någon antingen förfalskat allmän handling, som är utgifven i Konungens namn, eller i Rikets Ständers eller deras afdelningars, eller i domstols, Konungens Bcfallningsbafvandes eller annan offentlig myndighets eller i särskild embets- elier tjenstemans uti ärende, som till hans embete eller tjenst hörer, ell^r ock å falsk skrift tillsatt eller annorledes förskaffat sig underskrift eller besegling, hvarmed sken af allmän handling deråt beredes: och har han af den falska handlingen, sig eller annan lill nytta eller att dermed skada göra, bruk gjort; dömes till straff-arhete från och med ett till och med fyra år. § 3.
Var handlingen af mindre vigt, såsom resepass, eller betyg om frejd, fattigdom, sjukdom, eller annat dylikt; och har man deraf sig begagnat för att sig eller annan forthjelpa eller underhåll, sjukvård eller annan slik förmån åt sig eller annan förskaffa; då skall till straff-arbete från och med sex månader till och med två är dömas. § 4.
Den som falskeligen i annan persons namn skrifver köpebref, testamente, kontrakt, skuldebref, vexel, invisning, kredit- eller qvittobref, handelsbok eller annan enskild handling, som till bevis om rättighet'eller befrielse från förbindelse tjenar, eller rigtig sadan handling genom tillägg, utplåning eller annorledes förfalskar, eller å falsk skrift tillsätter eller förskaffar sig underskrift, hvarmed sken af gällande handling deråt beredes; varde, der han den handling, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, begagnar, dömd lill straff-arbete från och med sex månader till och med tre Ar. § 5.
Har man, på sätt i 4 § sägs, skrifvit eller förfalskat samt begagnat annan enskild handling än de der nämnda, såsom orlofssedel, betyg om frejd, fattigdom, sjukdom eller annat dylikt; dömes till straff-arbete från och med två månader till och med ett år. § 6.
Brukar någon, i afsigt, som förut sagd är, allmän eller enskild handling, den han vet falsk vara; straffes så som bade han förfalskningen sjelf gjort. 4 Lag-Utskottets Betänkande M 40, § 7.
Den som, sig eller annan lill nytta eller att dermed skada göra, å papper, vara, mått, vigt eller annat, sorn med statens eller andra allmänna stämplar eller marken tecknas, faskeligen dylika stämplar eller märken anbringar; eller förfalskar eller misbrukar stämpling eller märkning, som rätteligen gjord är; eller förfalskar det, som i behörig ordning blifvit stämpladt eller märkt; dömes till straff-arbete från och med ett till och med fem år.
Är ej bruk gjordt gf del förfalskade; må tiden för straff-arbetet kunna ned sättas lill hälften af den eljest för brottet stadgade minsta straff-tid.
Har man, i fall sist sagdt är, af egen drift förstört det förfalskade eller genom vidtagna åtgärder förebyggt all skadlig verkan deraf; vare från ansvar fri. § 8- Har någon med vettskap om sådan förfalskning, som i 7 g sägs i bedräglig afsigt det förfalskade begagnat; straffes så som hade han förfalskningen sjelf gjort. §• 9- Straff-bestämmelserna i 2, 3, 6, 7 och 8 {§§ skola ock tillämpas, om Norrska allmänna handlingar, stämplar eller märken varda eftergjorda, förfalskade eller missbrukade såsom der sägs.
Förfalskning af annan utländsk offentlig myndighets handling eller bruk af sådan veterligen falsk handling straffes efter 4 eller ä §. § 10.
Rifver, flyttar eller vrider man, i bedrägligt uppsåt, rå och rör eller annat gränsemärke, eller märke, som till betecknande af bestämd vattenhöjd satt är; dömes till straff-arbete från och med sex månader till och med tre år.
Yarder embets- eller tjenste-man, som betrodd är att rå och rör eller andra sådana märken, som ofvan sagda äro, sätta eller rätta, dervid beträdd med brott emot denna §; varde dömd till straff-arbete från och med fyra till och med åtta år. § Il Eftergör någon svenskt eller norrskt. guld- eller silfver-mynt, och har han dermed annan bedragit eller sökt bedraga; dömes till straff-arbete från och med fyra till och med åtta år.
Sker det med utländskt sådant mynt, varde straff-arbetet bestämdt från och med tre till och med sex år. Lag-Utskottets Betänkande M 40.
Har han ej mynlel utgifvit eller begagnat, dömes ändå till straff-arbete från och med två till och med lyra år.
Yarder kopparmynt eftergjord!; då skall till straff-arbete från och med ett till och med två år dömas.
S 12- Den som, i bedräglig afsigt, filar eller klipper guld- elier silfvermynt; eller det eljest på något sätt minskar; eller gifver åt ringare mynt sken af det som högre är; dömes till straff-arbete från och med sex månader till och med tre år.
Är ej bruk gjordt af det förfalskade; vare straffet sådant arbete från och med två månader till och med ett år.
% 13- Eftergör eller förfalskar den mynt, som myntning betrodd är; vare dömd till straff-arbete från och med sex lill och med tio år eller på lifstid. § 14.
Eftergör man sedel, som af Rikets Bank eller annat Rikets allmänna penninge verk utgifven är; eller förändrar man dylik sedel så, att derigenom åt densamma gifves sken af högre värde; eller utplånar man å makulerad sådan sedel tecken, hvarigenom utmärkes att den upphört att gälla; dömes till straff-arbete från och med fem till och med tio år.
Har han den falska sedeln ej utgifvit eller begagnat; vare straffet sådant arbete från och med tre lill och med sex år.
Varder vid Banken eller penningeverket anställd embets- eller tjenste-man eller den, som betrodd är att
Bankens eller penningeverkets sedlar förfärdiga, om sådant brott, som i denna § sagdt är, förvunnen; varde dömd till straff-arbete från och med sex till och med tio år eller på lifstid. § 13.
Om någon eftergör eller, på sätt ofvan är nämndt, förändrar Norrska Biks Bankens sedlar; vare lag som i föregående § sägs.
Sker det med annan utländsk Stats Banks penningesedel eller med sedel, som inom Riket med behörigt tillstånd af enskild bank eller annat enskildt penningeverk utgifven är; då skall, der han sedeln utprånglat eller sökt utprångla, till straff-arbete från och med ett till och med fyra år, och i annat fall till sådant arbete från och med sex månader till och med två år dömas. s Lag-Utskottets Betänkande JVi iO. § 16- Har man eftergjort mynt eller penningesedel eller sådan sedel, på sätt i 14 §. sägs, förändrat; och kan af omständigheterna pröfvas att det ej i bedräglig afsigt skett; straffes ändå, der han ej af egen drift förstört det förfalskade eller förebyggt all skadlig verkan deraf, med böter från och med fem till och med etthundrade Riksdaler. § 17.
Utprångiar någon veterligen falskt mynt eller falsk penningesedel; straffes så som hade han förfalskningen sjelf gjort.
Har man sökt veterligen falskt mynt eller falsk sedel utprångla, men bedrägeriet yppats innan skada skett; dömes till straff-arbete fran och med fyra månader lill och med den för fullbordade brottet stadgade minsta straff-tid. § 18.
Har någon blifvit med falskt mynt eller falsk penningesedel bedragen och, ändå att han sådant markt, sedan det mynt elier den sedel till annan utgifvit eller sökt utgifva; dömes till straff-arbete från och med två månader till och med två år. § 19- Har någon antingen i uppsåt att begå sådant brott, som i 7 § sägs eller att eftergöra eller lörfalska mynt eller penningesedel, eller med vetskap om annans unpsåt till sådant brott, förfärdigat eller anskaffat stamp, märkjero, form eller annat verktyg, hvarmed förfalskningen verkställas skulle; och kommer ej brottet lill fullbordan; varde ändå dömd till böter från och med tjugo till och med etthundra Riksdaler, eller till straff-arbete från och med två månader till och med två år.
Har någon utan behörigt uppdrag förfärdigat sådana stampar, märkjern, formar eller verktyg, som i föregående moment omtalas; varde, ändå att han om upsåt eller vetskap, som der sägas, ej ölvertygad varder, dömd att böta från och med fem lill och med etthundra Riksdaler.
Har man, i fal! som i denria § sägas, af egen drift det förfärdigade eller anskaffade förstört eller obrukbart gjort; vare från straff fri. § 20.
Nu komma stampar, märkjern, formar eller verktyg, som i 19 § omförtnälas och äkta äro, någon lofligen tillhanda:
Hörer honom ej till att dem vårda, bor han dem till Konungens Refallningshafvande eller i annan allmän vård allemna; Gör han Lag-Utskottets Betänkande M 40. r det ej och varda de af annan, utan hans vetskap och vilja, missbrukade; bote från och med fem till" och med femtio Riksdaler.
» Samma lag vare om den, som efter behörigt uppdrag förfärdigat slike verktyg, underlåter att dem aflemna till vederbörande, som dem beställt, eller dess kända bud, eller ock annorledes dem missvårdar och missbruk deraf sker.
Missvårdar enrbets- eller tjenste-man dylika verktyg, som under hans tillsyn äro, straffes derför som för annat tjenstefel. § 2i.
Med falska stampar, mlirkjern, formar eller andra lill förfalskning ämnade verktyg; så ock med hvad genom förfalskning tillkommit, skall så förfaras, alt missbruk deraf ej ske kan. § 22.
Den som till straff efter 1, 2, 4, 7, 10, 11, 12, 13, 14, 15 och 17 §§ dömes, skall ock förklaras äran förlustig.
Om bedrägeri. § 23.
Hvar sorn, genom antagande af falskt namn, stånd eiler yrke eller genom annat svikligt förfarande bedrager sig till penningar eller annan egendom, eller förlust af egendom annan tillskyndar, straffes med böter från och med fem till och med femhundra Riksdaler.
Är bedrägeriet med särdeles försvårande omständigheter förenadt, då må til! straff-arbete från och med sex månader till och med två år dömas. § 24.
Såsom bedrägeri skall anses och efter 23 § straffas: l:o.
Om man fordrar eller tager emot betalning för gäld, den man vet gulden vara; 2:o.
Om man falskeligen nekar sitt namn under skriftlig förbindelse; 3:o.
Om man uppsåtligen, lill förfång för annans rätt, förstör eller gör obrukbara de handlingar, hvarå den sig grundar; 4:o.
Om man, under falskt sken af köp, gåfva eller anuat aftal, egendom sig afhänder, för att utbekomma utmätning eller eljest hindra annan att göra sin rätt till egendomen gällande; 8 Lag-Utikotlets Betänkande M 40. 5:o.
Om man säljer eller annorledes föryttrar det man förut til! annan sålt eller föryttrat eller eljest vet höra annan till eller det, som veterligen är förgånget; 6:0.
Om man, mot bättre vetande, nekar till pantsatt, lant, legdt eller inlagd! gods, eller hvad eljest det är, som hörer annan till och man i besittning häfver; 7:o.
Om man sätter ut pant, som veterligen falsk är, eller olotligen pantsätter det man vet höra annan till ; 8:0.
Om man städjer eller leger ut det man förut till annan föryttrat, stadt eller legt oller det, hvaröfver man eljest vet sig ej ega att på sådant sätt förfoga ; eller om man tager städja såsom legohjon af två husbönder för samma tid; 9:o.
Om man, på veterligen falsk uppgift, förskaffar sig försäkring för brandeller sjö-skada eller annat; 10:o.
Om man, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, begagnar eller beropar sig å veterligen falska sådana handlingar, som i 4 och 5 §§ omförmälas och i diktade personers namn skrifne äro; liro.
Om köpare och säljare af fast egendom eller bördeman beträdas med sådant svek, som i S Kap. B och 6 §§ Jorda-Balken omförmäles; 12:o.
Om fullmäktig i sak, den honom betrodd är, svikligen går hufvudmannens vederpart tillhanda, vare sig med skrifts uppsättande eller med råd eller skäl, eller eljest, till hufvudmannens skada, främjar sin eller andras nytta; eller om syssloman, vid annat uppdrags utförande, begår trolöshet mot hufvudmannen; 13:o.
Om man, för att något dermed sig tillegna, lägger märke å det, som hörer annan till, eller utplånar annans märke; 14:o.
Om man tager svikligen åter det gods man i pant till annan lemnat, eller denne eljest under panträtt innehar; eller om man återfordrar pantsatt, landt, legdt eller inlagdt gods, det man redan veterligen återbekommit; och 15:o.
Om man förfalskar, svikligen förbyter eller försnillar gods, som hörer annan lill och det man i besittning häfver. § 2ä.
Förskingrar eller försätter man, utan sviklig afsigt, annans gods, det man i besittning häfver; straffas med böter från och med fem till och med tvåhundra Riksdaler. § 26.
Försnillar någon gods, som annan i bans vård under lås, försegling eller annat dylikt stängsel insatt, eller som blifvit honom förlrodt att vårda, då det ur eld, sjö eller från fiende frälsadt är; varde dömd såsom för stöld eller snatteri, efter som godsets värde är till.
Försnillar Lag-Utskottets Betänkande M 40. 9 Försnillar tjenstehjon, köpmansbetjent, gesäll, lärling eller annan enskild tjenare hvad i hans vård af husbonden leirmadt är; eller skeppare, forman eller deras folk hvad dem förtrodt är att föra eller förvara; eller gästgifvare, värdshusvärd eller annan, som herbergerar resande eller för sin näring eller vinning emottager gäster i sitt hus, hvad i hans vård af gästen lemnadt är; eller förleder man i sviklig afsigt barn, som ej fyllt tolf år, eller den, som afvita är, alt från sig lemna hvad sådan person hos sig häfver; stånde ock tjufsrätt efter tby derom särskildt är stadgadt.