Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande sedan anmärkningarne, dels om de olägenheter, som följa af Inteckningsförordningeris stadgande, att inteckning i fast egendom a landet ej må sökas utan å Lagtima Ting, och dels om förment saknad al föreskrift, huruvida en å Lagtima Ting väckt, men uppskjuten , inteckningsfråga kan a Urtima Ting fullföljas ; så förekommer a) att , då inteckning gifver sakrätt i fast egendom , de skäl, som påkalla en större offentlighet af aftal om öfverlåtelse af egande-rätt, . till en -del äfven gälla i afseende på intecknings meddelande , utan att vara tillämplige i fråga om inteck-] nings förnyande, der sakrätter! re-' dan ä'r fastställd; b) att, då innehafvare af beviljade im* teckningar, som å ett oell samma Lagtima Ting sökte blifvit, ega lika förmonsrätt > ändå att den ene förr, och den arfdre senare , sin rätt under Tinget bevakat , det skulle vara Olämpligt och mot> La^Utskottets Btiänkende N:<> 56. nämnde allmänna grnndsatts stridande, att inteckning , sökt å Urtima Ting, sorn tilläfventyrs kunde komma att hållas dagen före ett Lagtima Tings början , erhölle fdvmonsrätt framför inteckning, sorn söktes å Lagtima Tinget dagen derefter; att , tillåtelse till intecknings sökande å Urtima Ting således ej skulle kunna , med grundsattsens bibehållande, stadgas , utan under vilkor att förmonsrätten ej komme att räknas förr, än från och med nästföljande Lagtima Ting; hvaraf föijer,’ att denna tillåtelse vöre utan gagi neligt ändamål; och ändtligen att, ehuru Intecknings • förordningen ej uttryckligen förbjuder, att en å Lagtima Ting anhängig gjord intecknings-ansökning må , derest deri uppskjutes, å Urtima Ting till vidare behandling åter företagas, det likväl dels af föreskriften i För-; ordningens 4,5, 6 och 7 §§ J huru i afseende på frånvarande Gäldenärs kallande och hörande m. m. förhållas skall, och dels af det LagUtslotteis Betänlande N:o 56.
17 det till ett enda fall inskränkta undantag, som aa §. innehåller, tydligen följer, att inga andra inteckningsfrågor kunna å Urtima Ting handläggas, än sådane , som angå förnyande af förut beviljad inteckning, helst Lagstiftaren eljest ej kunnat undgå förordna , att en å Lagtima Ting sökt och å Urtima Ting fastställd inteckning äfven borde, vid äfventyr af inteckningsrättens förlust, å nästa Lagtima Ting hos Rätten anmälas, för att intagas i Rättens Intecknings-Protocoll , ur hvilket allena bevis öfver Inteckningar, för hvilka fast egendom häftar, skall hemtas.
Dessa skäl, till hvilka flera kunde läggas, anser Utskottet tillräckliga för sitt tillstyrkande, att Motionairens sist omförmälde anmärkningar jemväl må utan afseende lemnäs.
, En Ledamots serskilda mening bifogas.
Stockholm den JtS April 1829.
Sik, till Rikt-St.
Prot. 18iS och 1319, 7 Sami, % 1 ±:de li.t. (l 8 Bil. lill fiflgVtskottets Setänk^n^e N:o 56» Reserv ation af Herr HofKättsKådet JSerg ron Linde. ”Äfven jag afstyrker bifall till Herr Grefve C. A. von Rosens Motion, för så vidt densamma
Iean finnas åsyfta ändring i tiden för lagfart å fast egendom ; äfvensom jag anser stadgandet i 3 af Kongl. Förordningen den 13 Julii 1818, att Inteckning i fast egendom å Ijandet icke må sökas utan vid Lagtima Ting , böra bibehållas; men deremot delar jag Motionairens åsigt om behofvet af en närmare Lagbestämmelse, huruvida en vid Lagtima Ting vackt , men derifrån uppskjuten Intecknings fråga kan vid [Urtima Ting upptagas och afgöras.” *’I allmänhet lärer stadgandet i nyssaninärkte hafva blifvit så förstådt och tillämpadt, att frågor om Inteckningars beviljande endast ansetts kunna vid ordinarie
Ting behandlas; men obestridligt torde det vara, dels, att denna mening icke i Förordningen finnes klart uttryckt, dels ock, att sådan tillämpning deraf kan medföra olägenheter, och mången gång verkliga förluster//- Bil. till LagUtskotteis Betänkande N:b 56^ ig *'Nu,' enär IntecknlngsForordnlngen i 17 §. bjuder, alt Inteckning , som fastställd varder, gäller för Borgenär med förmonsrätt från den dag, han Inteckningen vid Laga Domstol sökt, skulle jag för min del tro
,r att då Inteckning blifvit vid Ordinarie
Ting sökt, men hinder mött för slutligt afgörande deraf , någon betänklighet icke borde ega rum mot ansökningens upptagande och pröf-i ning vid Urtima Ting, på endera Partens ansökning derom , såvida enahanda vilkor: härvid fästes, som uti 2a §. för Intecknings förnyelse är vordet bestämdt, alt nemligen derest Inteckningen bifalles, det skall åligga Borgenären , vid förlust af den vunna säker» heten, å nästa Ting hos HäradsRätten uppJ visa Intecknings-handlingen, eller Urtima TingsRättens bevis öfver den beviljade In-1 teckningen för att ånyo i InteckningsProtocollet antecknas.’’ 5,En sådan Lagförklaring skulle, efter mitt omdöme, undanrödja den anledning till olika tydning af stadgandet, som för närvarande icke lärer saknas.
Derigenom skulle ock , sorn mig synes, serdeles för de orter , der endast ett eller två Ting om året hållas, beredas stora och väsendtliga fördelar , både åt fordringsegare , emedan han snarare ernår den säkerhet , hvartill han är berättigad, och för Gäldenär, hvilken deri£en°m sättes 90 LagUtskottets Betänkande N:o i tillfälle att, inom Hen möjligen korrtaste tid, vederlägga ett origtigt fordrings- och Inteck. ningsanspråk, och såmedelst tillintetgöra de för dess credit menliga verkningarne deraf,, och undanrödja de hinder, som derigenom kunnat uppstå för honom att, emot den verkliga säkerhet i dess ograverade fastighet kunde erbjudas, erhålla det lånebiträde* hvaraf han kan vara i behof/’ Ankom till Exped.
Utskottet den i Maji 1829, N:o 57.
Betänkande öfver RiksdagsFullmägtigen ifiån Calmare Län Petter Pehrssons Motion om utfärdande af en Författning, sorn föreskrifver, huru afhandlingar om sä kalladt undantag, eller fördel, samt om upplåtelse af nyttjande-rätt till jordadel, skola % lag följ as.
A.f de anledningar, att i flera orter den plägsed är antagen , att ålderstigne och stun - LagUtskottets Betänkande N:o 57. st dorn äfven medelåltfrige personer öfverlåta sin fasta egendom till barn eller anhörige, mot förbehåll af lifstids-undantag, eller fördel , bestående dels af spannmål och utfordring af kreatur, med mera, och, dels uti vissa jordstycken ; äfvensom att hemmansegare gifva så kallade backstuguhjon tillåtelse att, på bestämd eller obestämd tid, å hemmanets egor sig nedsätta ; att, ehuru med nu gällande författningar tilläfventyrs är enligt , att så beskaffade afhandlingar böra, för att vara tryggade mot framtida klander , å HäradsTing uppvisas och intecknas , någon klar och ovilkorlig föreskrift derom dock ej finnes; — men att erfarenheten visat, det dylika afhandlingar högst sällan lagföljas, af hvilken underlåtenhet nya egare af hemmanen, föregifvande sig ej hafva af sina fångesman erhållit kännedom om afhandlingarnes tillvarelse , tagit sig anledning att söka undandraga sig dessas uppfyllande , hvaraf vidlyftiga och kostsamma rättegångar uppstått de der varit serdeles betungande, i synnerhet för behöfvande undantags-egare, hvilka , åtminstone under rättegången, fått lida saknad af hvad de till sin lifsbergning sig förbehållit ; har RiksdagsFullmägtigen från Calmare Län Petter Pehrsson hos Hedervärda BondeSlåndet yrkat utfärdande af en Lag , sorn bestämdt och tydligt stadgar, huru med ornförmälde afhan4tingarst lagföljande och 22 fagUtskottets Betänkande N:o 57. intecknande förfaras kor, samt hvad påföljd försummelse deraf må medf öra.
I detta yrkande hafva RiksdagsFullmägtige Nils Strindlund från VesterNorrlands Län , Petter Ericsson från Jönköpings Län , Casper Wijkman från Upsala Län , cinders Andersson från Skaraborgs Län , Erie Andersson Win Vesterås Län och Olof Eldsson från Vermlands Län , jemte flere af Ståndets Ledamöter sig förenat; hvaremot RiksdagsFullmägtigen Eils Mänsson från Malmöhus
Län yttrat sig anse en ny Lag t detta ämne kunna hafva den följd, att gamla föräldrar, af bristande kännedom om nödvändigheten af ifrågakomne afhandlingars intecknande , komma i mistning af de fördelar, som de vid hemmans upplåtande åt sina barn till lifstids försörjning sig förbehållit; hvartöre ali vidare föreskrift i detta afseende, efter Eils Månssons mening, vore skadlig och öfverflödig.
Vid Öfvervägande af denna till LagUt^ skottet öfverlemnade Motion, har Utskottet funnit densamma afse två serskildta förhållanden , det ena , då hemmansegare gif ver någon tillåtelse att, mot eller utan afgäld, besitta och nyttja någon till hemmanet ly-’ dande lägenhet eller egodel, —och det andra, d§ någon , vid öfverlåtelse af sin eganderätt 'LagUtsköttets Betänkande N:o 57. sj till fast egendom å landet ; förbehåller sig nyttjanderätt till större eller mindre del af samma egendom, eller ock viss afkomst der J af, på vissa år eller i sin lifstid, I förra afseendet, eller hvad angår upp-, låtelse af besittnings- och nyttjande-rätt till större elier mindre hemmansdel eller till hemman hörande lägenhet, är det, efter Utskottets (anka, »tvifvelaktigt, att, ehvad upplåtelsen skett med eller utan betingande a£ viss afgäld till jordegaren , afhandlingen.' derom ej är gällande mot innehafvare af dens rätt, som upplåtelsen meddelat, med mindre samma afhandling varder för HäradsRätten uppvisad och InteckningsProtocollet inta-; gen , på sätt i Kongl. Förordningen den 13 Junii 1800, angående städsel och lego af jord på landet, stadgadt är, samt att denna Förordning således, enligt hvad ock allmänneligen varit iakttaget, bör i frågor af denna beskaffenhet tillämpas; hvarföre Utskottet hemställer, om icke denna del af Motionen ml förfalla.
Beträffande åter frågan, huru med af-j handlingar om så kalladt undantag, eller för.} del, bör förfaras; så är det ulan tvifvel 5 84 LagXJtskottets Betänkande
Nio 57. ena sidan billigt, att den , sorn afhander sig eganderätt till fastighet och dervid betingar sig antingen fortfarande nyttjande-rätt till större eller mindre del af samma fastighet, eller viss afkomst deraf, eller andra förmoner, af lagen berättiga att i den afhände egendomen njuta säkerhet för de betingade vilkorens uppfyllande , så framt de , enligt Lagens föreskrift i t Cap. 2 JordaBalken, utsättas i den afhandling, hvarigenom eganderätten å en annan öfverlåtes, — och det med förmonsratt framför den nya egarens borgenärer eller rättsinnehafvare, helst dessa ej kunna hafva anspråk på bättre rätt till egendornen , än den nya egaren sig förvärfvat ; men å andra sidan kräfver ett icke mindre billigt afseende på tredje mans säkerhet samt på allmänna creditens tryggande och befordran , att den , som , genom försträckning eller på annat sätt , erhåller fordran hos en annan, rnå kunna vinna läll och tillförlitlig underrättelse, om och huruvida gälder.ärens fasta egendom häftar för sådana fordringsanspråk, som medföra företräde till betalning eller godtgörelse, samt att derföre , enligt den gr undsatts Utskottet tillförene yrkat och åberopat , så kallade tysta förmonsrätter inskränkas till de fall, der de ej, utan öfvervägande olägenhet och våda, kunna undvikas.
Och som den , hvilken , då han afhänder sig äganderätt till fast egendom , förbehåller sig LagUtsköttets Betänkande N:o 57.
25 nyttjanderätt till större eller mindre del deraf eller ock viss afkomst , icke skäligen må kunna fordra annat företräde, än det, som tillkommer obetald köpeskilling, för hvilken säljaren väl har säkerhet i det sålda, framför andra köparens borgenärer , men under det vilkor, att han later inteckna sin fordran, innan laga stånd Skommer • så finner Utskottet ej betänkligt att till Rikets Högloft.
Ständers pröfning vördsamt framställa det förslag , att genom serskild författning må stadgas, som följer :
Har någon , som ä amian Öfverlåtit sin egande rått till fast egendom å landet, förbehållit sig nyttjanderätt till större eller mindre del af samma egendom , elter afkomst deraf, pd vissa dr, eller i sin lifstid; och åro de betingade fårmonerne, enligt \ Cap, 2 §.
JordaBalkén, införde i den afhandling , hvarigenom öfverlåtelsen skett; ege lian säkerhet derföre i den öfverlåtna egendomen , med den f örmånsrätt, allmänna Lagen, i 11 Cap. 2 §• berörde Balk , obetald köpeskilling tillägger.
Dock skall han, om han a6 LagUtskottetS Betänkande N:o 5f detina säkerhet njuta täll, inom den i sistberorde Lagrum stadgade tid, a/handlingen, hvari förmonerne betingade äro, för HäradsRätten uppvisa och i Intecknirigs-Protocollet intaga låta; och dligge Rätten , da inteckningen beviljad varder, i beviset derom införa, att den inom tio är förnyas bör. * r> Åtskilige Ledamöters serskilda meningar bifogas.
Stockholm den 18 April i8S9t Reservationer: rAf Borje Börjesson frän Hallands
Län ; ”Emot Högloflige LagUtskottetS den 18- dennes beslutade Betänkande , hvari tillstyr, kes en Författning, som stadgar, alt Undantags-contracter, så vida de skola vara gallande , böra hos HäradsBätten uppvisas och intecknas, på sätt om inteckning för obetald köpeskilling redan är föreskrifvet , får jag mig reservera.
Lagens bud. i 1 Cap. 2 §.
Bil. till La^Vtskottets Betänkande N:o 57. 37 JordaBalken , att de vilkor, hvarå köp , skifte elier gäfva af fast egendom sig gruridar, skola i afhandlingen derom utsättas, anser jag vara tillräcklig för bevarande af Contrahenternes och deras rätts innehafvares ömsesidiga säkerhet.
Då den*, å hvilken egendomen blifvit öfverlåten, ej har annan rätt till densamma, änden han af sin fångesman erhållit,' må ej eller hans rätts innehafvare eller borgenärer kunna göra anspråk på bättre rätt dertill.
Och som Kongl. Förordningen den 14.
Maji 1805 innehåller, att lagfart å fast egendom ej må meddelas, innan förra egarens åtkomst blifvit styrkt, samt den, sorn gifver nya egaren försträckning mot inteckning i egendomen, har tillfälle att af dennes åtkomsthandiingar göra sig underrättad oin de vilkor, hvarmed hans fång är förknippadt, synes Lagen hafva tillräckligen sörjt för vårdandet af tredje mans säkerhet.
Det föreslagna stadgandet, om Undantags- eller FÖrdels-Contracters intecknande och inteckningens förnyande hvart tionde år, skall, såsom jag befarar, hafva den påföljd, att mången fördelstagare råkar i nöd och armod.
Ålderstigne personer kunna nemligen, af okunnighet om den nya Författningens föreskrift eller af glömska, underlåta antingen att ta-! ga inteckning eller att den förnya.
Alder— domsbräcklighet, eller sjukdom, eller annan tillfällighet kan dessutom mången gång hina uH Bil lill LagUiskottets Betänkande N:o 57. dra dem att sjelfva resa till Tingsstaden för att bevaka sin rätt.
De nddgas då anförtro sin angelägenhet åt någon annan, på hvars ordentlighet, pålitlighet och redlighet deras öde kommer att bero.
Dessa vådor för den åldriges, bräckliges och enfaldiges lifsbergning hafva afhållit mig ifrån att biträda ett förslag, hvars många väsendtlig, ehuru efter mitt omdöme ej öfvervägande, fördelar jag för öfrigt väl inser”.
Häruti instämde Lars Lursson från Cal* mare Län.
Af P. P.
Lundström från Vesterbottens
Län; ”1 de norra orterne är alltid vanligt, alt, då köpeafhandling upprättas om fast egendom, säljaren gör de serskildta förbehåll och undantag, hvartill: han sig befogad finner.
Dessa förbehåll intagas älven uti Lagfarts-Protoeollet och anses sedan fullt gällande, i hvars hand den sålda egendomen finnes.
Jag reserverar mig således mot Höglofl.
Utskottets ^Betänkande, rörande den af Petter Pehrsson från Calmare Län väckta Motion, om ovilkorlig skyldighet att låta inteckna och hvart louie år förnya de förbehåll och undantag, som vid upplåtande af fast egendom kunna göras, helst deraf vore att befara skadliga Bil. till Lagutskottets Betänkande N:o 57. 29 följder.
I min hemort, der man har 8 å 10 mil till Tingsstället, och der å åtskilliga trakter ingen körväg finnes, skulle den föreslagna Författningen icke allenast tillskynda den fattige Landtboen en dryg kostnad, utan äfven kunna hafva den följd, att gamla Föräldrar, genom okunnighet, oförmögenhet, eller uraktlåtenhet, gå miste om sin för ålderdomen förbehållna förgånga eller lifstids underhåll.
Måhända kan en sjuk fader eller moder vara urståndsatt att sjelf draga försorg om inteckningens förnyande , eller råka ut för en falsk eller opålitlig commissioaair ; de aro då förlustige den lifnäring och vältrefnad, som för den arbetande foTkdassen alltid är ett hufvudsakligt syftemål.
Jag anhåller, att detta mitt anförande får åtfölja Utskottets Betänkande, såsom min enskilda reservation,’’ Ankom till Exped.
Utskottet den 2 Maji 1829.
N:o 58- Betänkande, i anledning af Herr Friherre Ludvig Boijes Motion om ändring eller för kl a - 5o LagUtskottets BeiiinJtande N.*o 5Si ring af 18 och 19 $). i Kg!» Förordningen den 1% fulii 1818» angående inteckning i fast egendom.
Herr Friherre L.
Boije, som lios Högloft Fidderskapet och Adeln väckt fråga om ändring eller förklaring af 18 och 19 §§. i Kongl.
Förordningen den 13 Julii 1818, angående inteckning i fast egendom, har i detta afseende anmärkt, att, ehuru
Lagstiftarens afsigt med de föreskrifter dessa innehålla tvifvelsutan varit ganska god, den nemligen, att en senare inteckningshafvares rätt ej måtte förnärmas, derigenom, att innehafvaren af en äldre inteckning ensidigt och godtyckligt holle sig till blott en del af pan3 ten, i stället för det hela, eller att, då serskilda fastigheter, sorn gemensamt blifvit in-t tecknade för en och samma fordran, derefter kommit i serskilde egares händer, den ena af dessa fastigheter skulle råka att häfta för större del af hela den intecknade summan , än som på samma fastighet borde sig belöpa ; så skall dock otydligheten af berörde paragrafers ordalydelse gifvit anleduing till sådan tydning, att egare af fastighet, som blifvit intecknad gemensamt med andra fastigheter, derigenom är vorden ställd i beroende, ej allenast af desse senare fastigheters egares på samma gång intecknade skuldfgrbindelsea u - LagVtskottels Betänkande N:o 58. 31 tan ock af senare inteckningar , sorn i dessa fastigheter blifvit meddelade; i följd hvaraf inteckningshafvarnes förhållande till hvarandra är mera inveckladt och egaren af den jntecknade egendomen försatt i större äfventyr, än sorn före år 1818 kunde ega runa.
Af denna anledningoch då inteckningslagen saknade föreskrifter, huru förhål-] las bör: 1:0 när flere för ett och samma lån intecknade fastigheter komrr.it i serskilde egar res händer och någondera af dessa egare å— stundar, att få sin andel i skulden afskiljd med rätt, att, oberoende af de öfrige, få densamma inbetala; 2:0 när i nteckningshafvarens mot samtlige fastighetsegarne ställda utmätnings anspråk påkallar en sådan fördelning; och 3:0 när egare af flere intecknade fastigheter, hvilkas försäljande utmätningsvis yrkas, begär, att försäljningen må hellre ske styckevis än i klump; har Herr Friherren äskat, det LagUtskottet måtte anmodas förfat-. ta förslag till en sådan förklaring öfver omförmälde §§, som ej allenast gifver dem en med deras rättvisa' mening öfverensstämma^ de tydligare ordalydelse, utan ock fyller den anmärkta bristen af nödige till ämnet hörande stadganden; hvarjemte Herr Friherren sjelf framlagt ett dylikt förslag, för hvilket han angifvit följande grunder, nemligen: att Inteckningslagen ej bör hafva annat ändamålj 32 LagUtskoitets Bilänkande N:o 58. än att
St fordringsegare gifva den säkerhet i gäldenärs fasta egendom, som står i öfverensstämmelse med Iåneaftalet; — att, då fastigheter, intec.knade för ett och samma lån, kommit i serskilde egares händer, hvarderas betalningsansvar ej bör utsträckas längre än till dess såsom säkerhet påräknade varde, i förhållande till de öfrige fastigheterne, antingen å den tid, då lånet gafs, eller, om det ej kan utredas, å den tid, då lånet återfordras ; — att den egare, som, efter ett sådant förhållande, vill betala sin andel i gälden , hör dertill berättigas, och, sedan han denna betalning fullgjort, för vidare kraf vara fri ; att, i fråga om inteckningshafvares inbör tles rätt, ordningen må bestämma företrädet, så att, å ena sidan, innehafvare!! åf en äldre inteckning bör vara pligtig att, för sin fordran , hålla sig till pantens alla delar, i mon af den säkerhet hvardera ansågs gifva, när inteckningen erhölls , och å den andra, innehafvaren af en senare inteckning åtnöjas med den tillgång, som är öfrig, sedan den förra blifVit, efter nämnde förhållande, gulden 5 .— att den, som blifver egare af en fastighet, hvilken förut, gemensamt med andre fastigheter, är intecknad, icke bör vara beroende af de skuldförbindelser, egaren af sistberörde fastigheter sedermera ingår 5 och att, om gäldenär, som eger flere gemensamt in - LagUiskoltets Belänkanie Nio 58.
33 intecknade fastigheter, Önskar, att panten ml styckevis försäljas, sådant^ ej bör vägras, der det utan fordringsegarens eller någon annans förfång ske kan ; varande Herr Friherrens förslag af denna lydelse : ”i 8. §." *’Eger någon inteckming uti flere fastigheter för samma fordran, utan alt upp* ”gifvet är, för hvad del deraf hvarje fastig, ”het serskildt häftar; och hafva andra Borgenärer å samma tid, eller sedan, låtit inteckna en eller annan af dessa förut Inteckna* de fastigheter; vare pligtig att,för sin fordran, hålla sig till alla fastigbeterne , emel* ”lan hvilka, enär de af serskilde egare inne”hafvas, en fördelning af skuldens belopp
,”då må anställas, på grund af antingen den ”laga värdering, i förlitande hvartill lånet ”varit lemnadt, eller ock det taxeringsvärde, J’som hvardera fastigheten egde det år, då ”lånet togs, eller, der intetdera egt rum, ef’’ter det taxeringsvärde, som fastigheterna e*’ga, då lånet utsökes.
Begär någon sådan, ”serskild fastighetsegare, att sin andel i den 3’intecknade skulden sig afbörda, för att dermed Bihang till R.
BIHANG TILL SJkOHMIKfta MålMBIDaBB PROTOKOLL VID Iiagtima !Hk§(la^en i Stockholm Åren 1850 oell 1851.
ÅTTOMDE SAMMMGEM.
Allmänna Besv.- och Ekonomi-Utskottens Memorial, Utlåtanden och Betänkanden. '> "■ i fr i i ..
Hi £ "k aa it. ilia v ’■ < - » ^" ■' & .-v-'.;: "V ' ' “ AvmottwVfc VmoumVA vb© ■-Atv.sft vmumnWV At^mmWVvbtt A*>o Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utsk. Memorial N:o 1. \ 1.
Ank. till Exp. Utsk. d. 17 Jan. 1851, kl. 1 e. m.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial, angående tillökning af Utskottets tjenstemanna-personal.
För att befordra skyndsamhet vid behandlingen af de fyrfaldiga olikartade mål, som till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskottets åtgärd öfverlemnas, har Utskottet inom sig utsett trenne afdelningar för ärendenas beredning, innan de till Utskottets slutliga handläggning förekomma; till följe hvaraf Utskottet, enligt 24 § i Riksdags-Ordningen, eger att antaga trenne Kanslister, för att biträda, en vid hvardera afdelningen ; men då. enligt hvad erfarenheten vid föregångna riksdagar visat, dessutom oundvikligen erfordras ett pålitligt biträde vid diariernes förande och för att gå tillhanda med Notarie-göromål vid Utskottets sammanträden, äfvensom trenne Kanslister att, i den mån göromålens mängd och omfattning sådant erfordrar, till tjenstgöring inkallas, så får Utskottet hos Rikets Ständer vördsamt anhålla, det Utskottet må tillåtas att, utöfver hvad Riksdags-Ordningen medgifver, genast antaga en Notarie, och i mån af behof tvänne Kanslister.
Å Högloflige Ridderskapets och Adelns Å Högvördige Presteståndets Ledamöters vägnar G. F. Liljencrantz.
Ledamöters vägnar C. E. Fahlcrantz.
k Vällofliga Borgareståndets Ledamöters vägnar A. N. Lundh. k Hedervärda Bondeståndets Lars Magnus Knutsson.
Ledamöters vägnar Bih. till R.
Prot. 1850 # 1851. 8 Sami. 1 Haft. i 2 Allm.
Utlåtande N:o 2.
ArO 2.
Ankom till Exp. Utsk. d. 17 Jan. 1851, kl. 1 e. in.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om utfärdandet af sammandrag utaf Författningar, i afseende på kringvandrande Gesäller och andra icke bofaste personer m. m.
Uti en från Högvördiga Presteståndet till Utskottet remitterad motion, har KontraktsProsten Tegnér fästat uppmärksamheten derpå, att landet genom understöd åt de, stundom af hustru och barn åtföljde personer, hvilka vandra omkring under de olika benämningarna af Gesäller, Arbetssökande, afskedade Krigsmän, Sjömän m. m., finge vidkännas en extra fattigvård, ofta mera betungande, obehaglig och otacksam, än den ordinarie.