Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Undsättning med kontant skulle deremot komma att inskränkas och omsider alldeles upphöra, utom vid sådane serskilda förhållanden, då en inträffad nöd ansågs snarare och lämpligare kunna med penningebidrag afhjelpas.
Till uppläggandet af reservlagret borde statens magasiner få begagnas, men så länge annan spanmål för statsverkets räkning äfven måste der förvaras, borde en serskild redogörelse för ifrågavarande lager upprättas; och borde jemväl den öfriga undsättningsfonden alltid redovisas utan sammanblandning med andra tillgångar; samt besagde fond, efter skedda förslräckningar för stats-verkets behof eller krigsrustningar, ega att dem återbekomma.
För reservlagrets förvaltande komme visserligen alt erfordras någon tillökning i de nu årligen utgående förvaltnings-kostnaderne för kronömagasinerna; men då dessa kostnader, med inberäkning af de å allmänna indragnings-staten uppförda arfVoden till föredraganden för magasinsärendena samt betjeningen vid allmänna magasius-konloret, förut uppgingo lill 19,919 rd:r 28 sk., föreslog Kongl. Maj:t endast, att för sagde ändamål, samt den behöfliga förhöjningen i magasinsförvaltarnes arfvoden, en summa af högst 2,00U rd:r ärligen måtte, i händelse af behof, få utaf indragningsstatens besparingar disponeras
Beträffande de under sednare åren till undsättningar begagnade tillgångar, nemi.: det redan år 1830 af Rikets Ständer beviljade undsättningskreditiv rd:r 1,000,000: de från och med November månad 1841 till 1846 års slut influtna tullmedel för utländsk spanmål ” 467,470: 7. samt den vid innevarande riksdags början oersatta återstod utaf det belopp, som för undsättningar sedan sistlidne riksdag lyftals utaf mindre krediti vet ” 250,000: hvilka tillgångar således utgjorde tillsammans . . " 1,717,470: 7. så borde derifrån afräknas:
. l:o förlaster genom dels redan beviljade, dels enligt hållna undersökningar ytterli - 6 Stats-Utskottets Utlåtande, N-.o 214. gare förestående afskrifningar och afkortningar å lån utaf 1830 års kreditiv.
. rd:r 607,848: 12. 7.
2:o det till nödställda under åren 1845—1847, utan återbetalningsskyldighet, anvisade belopp w 49,820: 8. — och 3:0) mindre kreditivmedlen, hvilka skola till
Riks gälds-kontoret återbetalas, . 2oO,000: r*dr 907 668* 20 7 hvadan undsättningsfonden egde en tillgång af . ” 809,801: 34. 5.
Då de till undsättningar efter 1845 och 1846 års missväxter försträckta summor blifvit utgifna emot menigheternas gemensamma ansvarsförbindelser, vore det väl att förmoda, det dessa summor,, fastän måhända småningom, varda återbetalda; men deremot skulle återbetalningen af dé äldre undsätlningslånen, hvilka, serdeles inom Westerbottens och Norrbottens län, innestodo hos mycket torftiga gäldenärer, kunna med mindre säkerhet påräknas; dock antog Kongl. Maj.t såsom någorlunda sannolikt, att af undsättningsfoudens sammanräknade tillgångar minst 650,000 r:dr komme att återgäldas.
Medelst den vid sednaste riksdagar åt Kongl.
Maj t för uudsättningsbehof öfverlåtna dispositionsrätt i afseende på 1830 års kreditivmedel samt tullafgifterne för inkommande spanmål, hvilken dispositionsrätts fortsatta medgifvande för framtiden Kongl. Maj:t förväntade, kunde likväl en tillräcklig tillgång till uppköpande af spanmål för det föreslagna reservlagret ej beredas, och än mindre härigenom bildas något öfverskott för inträffande behof vid sådane tillfällen, då undsättning erfordrades antingen i aflägsnare orter eller så skyndsamt, att spanmål från samma lager ej hunne tillhandahållas, eller då, af andra serskilda orsaker, undsättning med penningar kunde anses lämpligare, än med spanmål in natura.
I betragtande häraf, och på det att statens mellankomst till behöfvandes undsättning i missväxtår måtte kunna grundas på en säker tillgång af både spanmål och penningar, samt i alla hänseenden blifva ändamålsenlig, och Kongl.
Maj:t sålunda försättas i tillfälle att, under hvilka förhållanden som helst, vidmagthålla de angående spanmåls in- och utförsel meddelade stadganden, äskade Kongl. Maj:t, att] Rikets Ständer måtte dels Stats-Utskottets Utlåtande, N.o 214. 7 medgifva, alt af den oliqviderade försträckningen utaf mindre krediti vet finge förskottsvis disponeras 150,000 rd:r såsom fyllnad i den för reservlagrets bildande erforderliga summa af 800j000 rd:r, och dels anvisa ett ytterligare förskottskreditiv å 500,000 rd:r, att, i mån af behof, uti Riksgälds-kontoret lyftas och, enligt Kongl. Majlis nådiga föreskrifter, för ofvanberörde ändamål begagnas; hvaremot de för utländsk spanmål inflytande tullmedel, hvilka borde till undsättningsbehof fortfarande afses^ skulle användas för Riksgälds-kontorets liqviderande, intill dess förenämnde förskottssummor, utgörande tillsammans 650,000 r:dr, blifvit lill fullo återbetalda.
Efter erinran, hurusom Rikets sednast församlade
Ständer utaf undsättningsmedlen anslogo 50,000 rd:r, att i vissa uppgifna fall utlemnas såsom understöd utan ålerbetalnings-skyldighet, har Kongl. Majit i nåder yttrat, att dylika undsättningar, hvilka egentligen vore en fattigförsörjningsåtgärd, borde å statens sida i möjligaste måtto inskränkas eller sparsamt anlitas, samt att i stället åt sådane arbetsföre fattige, som icke kunde anskaffa någon säkerhet för undsättningslån, hjelp borde af staten beredas genom öppnandet af tillfällen och utvägar till säker arbetsförtjenst vid inträffande missväxter.
Och som arbetsinrättningar, vare sig för husslöjd eller iöretag af större omfattning, erfordrade betydligare förlag samt fördenskull ej utan någon uppoffring å statens sida kunde tillvägabringas, så föreslog Kongl. Majit, att, utom en summa af 50,000 rd:r, hvilken borde afses för de egentligen orkelöses lifnäring och af Kongl. Majit kunna fortfarande användas till understöd utan återbetalningsskyldighet, en lika stor summa måtte, när sådant funnes lämpligt eller behöfligt, få af Kongl. Majit anvisas till förlag åt kommuner eller enskilde, för beredandet af arbetsföretag, utan annat vilkor för återbetalningen, än att densamma skulle ega rum endast i den mån inkomst genom arbetsprodukternes försäljning erhölles; hvadan härå uppkommande förluster, efter pröfning, borde få i räkenskaperna afskrifvas.
Ständer gillade och godkände hvad uti omförmälda hänseenden blifvit af Kongl.
Majit yttradt och föreslaget, har Kongl.
Sig vara sinnad att låta föreskrifterna] om spanmåls in- och utförsel förblifva bestående under viss bestämd tid; hvarjemte Kongl. Majit uttalat den åsigt, att tullafgifterne för införseln af denna vara, hvilken syntes vid utförseln böra åtnjuta fortfarande tullfrihet, kunde nedsättas under deras hittills stadgade belopp.
Slutligen har Kongl. Majit erinrat, hurusom, oagtadt de, till åstad - 8 Ståts-Utskottets Utlåtande.
N:o 214. kommande af socken- eller distrikt-magasiner, lid efter annan, vidtagna åtgärder och beslut, denna för landet vigtiga angelägenhet ännu föga framskridit.
Sedan Rikets år 1823 församlade
Ständer till grundfond för dylika magasiners anläggning inom åtskilliga län anslagit 60,000 tunnor spanmål, och vid 1830 års riksdag 20,000 tunnor blifvit beviljade för ifrågavarande magasiner inom Westerbottens och Nori bottens län, så bade, efter det underdåniga uppgifter, angående förhållandet med sockenmagasinerne i riket, blifvit från Kongl. Maj:ts samtlige befallningshafvande infordijade saint Landtbruksakademi*!! algil vit sitt utlåtande i frågan, de hufvudgrunder, som vid nämnde magasiuers ordnande borde följas, genom Kongl, cirkulär-brefvel af den 18 Oktober 1834 blifvit Kongl. Majrts befallningshafvande meddelade, hvarvid Kongl Majlis befallningshafvande förständiga
Is att, med ledning deraf, söka bereda behöfliga och ändamålsenliga förändringar i regleinenlerna för redan inrättade socknemagasiner samt befrämja sådane inrättningar, der de icke voro lillvägabragte.
För distriktmagasinerna inom Jemtlands län hade, enligt Rikets Ständers beslut, 18,000 tunnor korn hållits vederbörande tillhanda, emot återbetalning af en tredjedel årligen under 10 års tid.
Likaså hade lill några få socknemagasiner inom Stora Kopparbergs och Gefleborgs län 2 å 3000 tunnor spanmål blifvit ullemnade.
Inom Norrbottens län hade några socknemagasiner under sednare åren bildats medelst en på enahanda vilkor utaf staten lemnad försträckning af omkring 2500 tunnor spanmål; och hade äfven början skett med dylika magasiners anläggning inom Westerbottens län, fastän endast på ganska få slällen.
Jemte den till sitt hufvudsakliga innehåll nu anförda Kongl, proposition, har Stats-utskottet äfvenledes fått emottaga de inom Riksstånden, i anledning af densamma, afgifna anföranden, hvarförutan några inom Bondeståndet väckta motioner, angående beviljandet af anslag eller andra åtgärders vidtagande för inrättandet af socken- eller bistriktmagasiner, blifvit till Utskottet remitterade, hvilka motioner Utskottet, i anseende till deras sammanhang med föremålen för högstberörde nådiga proposition, jemväl trott sig böra i samma utlåtande behandla, nemligen: l:o P.
Sahlströms, från Stockholms län, motion, angående vidtagandet af erforderliga åtgärder, för att tillvägabringa en till rikets alla delar utsträckt socken- eller distrikt-magasins-inrältning med spanmålsupplag, som vid verkliga missväxtår funnos användbara och tillräckliga.
För denna inrättning, hvarigenom folket skulle komma alt betryggas emot de miss växterne - Stats-Utsliottets Utlåtande, N:o 214. 9 växterna åtföljande olyckor, samt regeringen befrias från det svåra och bekymmersamma åliggandet alt då sörja för folkets bergning och ingripa i spanmålshandel!!, har motionären föreslagit följande hufvudsakliga bestämmelser.
Ifrågavarande magasiner borde bildas enligt ett gemensamt, på; sunda och af erfarenheten pröfvade grundsatser sig stödjande reglemente.
Det närmaste inseendet och ansvaret i afseende på de magasinerade behållningarnes vårdande och förvaltning borde åligga sockennämnderne.
Magasinshuset! borde, med det för åstadkommande af rymlighet, luftvexling och säkerhet mest ändamålsenliga byggnadssätt, uppföras på vederbörande församlings eller distrikts gemensamma bekostnad.
Insalserne, hvarvid torkad säd företrädesvis borde begagnas, skulle ske under vissa år med bestämdt belopp för hvarje hemman eller person.
Utlåningarne borde endast verkslällas vid verkligt behof, eller då missväxt, knapp tillgång under ovanligt uppstegrade priser samt andra högst vigtiga skäl dertill föranledde.
Den årliga utlåningsräntan borde utgöra 2 eller högst 3 kappar för tunnan.
Afskrifningen å det inneliggande förrådet borde nedsättas till en procent å otorkad och en half procent å torr säd.
Förvaltares och mätares sammanräknade arfvoden borde fastställas till högst en procent för 500 tunnor och derunder, samt tre fjerdedels procent för större förråder.
Vidare och framför allt borde spanmålslagrels storlek lör hvarje magasin så bestämmas, att detsamma vid inträffande missväxter utgjorde en någorlunda tillräcklig ”nödfallsutväg för minst ett år”; hvadan magasinernas behållningar syntes, inom 8 å 10 år efter förordnandet om deras bildande, böra vara uppbringande till minst en half tunna råg, trefjerdedels tunna korn eller 1 tunna hafre för hvarje person öfver 0 års ålder inom församlingen eller magasinsdistriktet. 2:o Olaus Erikssons, från Götheborgs och Bohus län, motion, deruti denne motionär, under förordandet af sockenmagasiners allmänna anläggande, oell då bristen på byggnadsmaterialer mångenstädes utgjorde det väsendtligaste hindret häremot, föreslagit, att Rikets Ständer, för detta binders undanrödjande och ifrågavarande nyttiga inrättningars tillvägabringande, måtte anslå en summa af 200,000 r:dr, att såsom räntefria lån för besagde ändamål, under 2, högst 4 års tid, af statsmedlen utgå och mellan skoglösa socknar fördelas.
För återbetalningen häraf borde hvarje sockens samtliga invånare utfärda en gemensam arsvarighets-förbindelse, och denna llih. lill 11.
Fröt, 1847 $ 1848, 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 19 Uuft. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 214. återbetalning verkställas genom en af vederbörande efter serskild öfverenskommelse bestämd amortering; och 3:o Lars )Venanders, från samma län, framställning derom, att de delar af nämnde län, hvilka saknade tillgång på byggnadsmaterialer, nemligen ön Hisingen, 5 socknar inom Inlands södra och 5 socknar inom Inlands nordre härader, äfvensom Oroust och Tjörns härader, måtte till sockenmagasiners uppförande af bankovinsten eller andra disponibla medel erhålla ett, under fyra års tid ränlefritt, lån å 25,000 rd:r, hvilket derefter kunde återbetalas på samma sätt, som för bankolån vore föreskrifvet.
Utaf detta lån borde de socknemän företrädesvis komma i åtnjutande, hvilka hos Kongl. Maj:ts befallningshafvande sig härom först anmälde, och, medelst aflemnandet af vederbörligt sockenstämmo-protokoli, styrkte: ej allenast att några byggnadsmaterialer inom socken icke funnos att tillgå, utan ock att socknemännen åtagit sig gemensam ansvarighet för lånemedlens återbetalande i stadgad ordning, samt förbundit sig att uppföra ett ändamålsenligt samt efter socknens hemmantal och folkmängd lämpadt sockenmagasin och i detta magasin, under ett visst antal år, insätta spanmål för samlandet af en fond, i öfverensstämmelse med derför upprältadt och lånehandlingarne bilögadt reglemente.
Stats-utskottet har noga begrundat det för rikets samtlige invånare ytterst maktpåliggande ämne, hvarom det, till följd af de från Riksstånden erhållna remisser, nu åligger Utskottet att sitt yttrande afgifva; men innan Utskottet uttalar sina egna åsigter, angående ändamålsenligheten af det nu i nåder framställda förslag, att ett staten tillhörigt, och för Kongl. Maj:t disponibelt, spanmålsupplag måtte för undsättningsbehofven vid inträffande missväxter samlas och tillhandahållas, hvilket förslag således åsyflar bildandet af dylika behållningar, som under förflutna tider funnos att tillgå uti dåvarande kronomagasiner, har Utskottet ansett sig böra erinra om de skäl och förhållanden, hvilka föranledde Rikets Ständers, vid 1823 års riksdag, vidtagna beslut om allmänna magasins-inrättningens upplösande.
— Uti den härom till Kongl. Maj:t då aflåtna underdåniga skrifvelse, yttrade Rikets Ständer bland annat: att med allmänna undsättningsanstalLer alltid voro förenade drygare omkostnader för aflöning och afskrifningar, transporter samt magasiners underhållande, m. m.; att deremot vid enskilda handelsföretag en säkrare beräkning af konjunkturen kunde grundlägga skyndsammare utvägar för afsättning samt bereda besparing i anskaffnings- och magasinerings utgifterne; hvarigenom försäljningen, äfven med Stats- Utskottets Utlåtande, N:o 214.
11 måttlig köpmannavinst, kumle till lindrigare pris verkställas; alt den enskilda spekulationen hos städernas handlande, då desse nödsakades undvika täflan med en inrättning, sorn hade stora allmänna fonder till sin disposition, måste inskränkas till inköp af mindre partier, hvilkas snara afsättning inom orten kunde med visshet påräknas; alt erfarenheten visade, det alla band å den fria täflan, som vid utbyten af varor och deras värden borde råda emellan säljare och köpare, voro för det allmänna mer eller mindre skadliga; samt att, derest en oförmodad större brist å en nödvändighetsartikel uppstode, och alla enskilda handelsförbindelser voro rubbade eller salta i overksamhet, skulle statens mellankommande bistånd blifva alldeles otillräckligt.
Rikets Ständer förklarade derföre, att någon spanmålshandel för allmän räkning ej vidare skulle bedrifvas, utan borde denna handelsgren oberoende öfverlemnas lill den enskilda spekulationens omsorger.
Utskottet delar fullkomligen den af Rikets Ständer, vid ofvannämnde riksdag., hyllade åsigt., att den enskilda spanmålshandeln, på ett vida ändamålsenligare och verksammare sätt, än allmänna undsättningsanstalter, kan förekomma nöd och brist inom de orter, der missväxt inträffat, äfvensom att, utan en dylik handel, de å statens sida vidtagna åtgärder för behotvens fyllande vid allmänna missväxter alltid blifva otillräckliga.
Utskottet medgifver dock, att den enskilda spanmålshandeln, oagtadt dess ökade och oafbrutet fortgående verksamhet, under de 25 år, som förflutit sedan allmänna magasinsinrättningens upphörande beslutades, ännu ifcke vunnit den betydenhet och omfattning, hvarförutan densamma ingalunda kan uppfylla de ändamål, för hvilka nyssnämnde inrättning, ehuru förgäfves, bildades samt mer och mer utvidgades.
Men denna omständighet synes dock ej böra tillintetgöra förhoppningen om ifrågavarande handels förmåga att framdeles kunna motsvara sin för ej mindre konsumenten, än producenten vigtiga bestämmelse, helst som det icke bör förbises, att samma handels’ hastigare förkofran, ända intill sednare tider, varit motarbetad af fyrfaldiga derpå menligt inverkande förhållanden.
I sådant hänseende torde endast behöfva erinras om det sätt, hvarpå uppköpen och försäljningarne af spanmål tillförene nästan uteslutande bedrifvits, den fullkomliga obekantskapen med oftanämnde handels idkande i större skala, de oberäkneliga förluster, för hvilka en hvar, som vågade härmed sysselsätta sig, måste vara blottställd, så länge omsättninga rne af de återstående behållningarne i kronomagasinerne och tullbestämmelsernes beständiga föränderlighet fortforo. 12 Stats-Utsliottets Utlåtande, N:o 214. samt den af ålder inrotade fördomen mot spanmålshandlanden och den vinst, han genom stegrade priser kunde sig bereda.
I den mån nu antydde förhållanden förändrat sig eller upphört, har allmänna uppmärksamheten mer och mer blifvit riktad på de stora fördelar, en väl ordnad och vida utsträckt spanmålshandel både i allmänt och enskildt hänseende måste medföra.
Då härtill kommer, alt förbättrade kommunikations-anstalter numera bereda tillfälle till en lifligare omsättning, att den, synnerligen inom vissa provinser, ansenligt ökade produktionen, i förening med den producerade varans omsorgsfulla vård, erbjuda för handeln ett mindre tillfälligt och mera begärligt öfverskott, samt att den af sednare årens erfarenhet ådagalagda möjlighet, att ej allenast efter fördelaktiga, ulan äfven efter medelmåttiga och svaga skördar, till främmande länder utföra betydliga partier svensk spanmål, öppnat för spanmålshandeln ett vidsträcktare fält och större kapitaltillgång; så synes en väsendtlig tillökning, uti nu ifrågavarande handels framtida verksamhet, kunna med säkerhet påräknas, så vida densamma icke ånyo rubbas eller hindras uti sin fria utveckling.
Såsom ett dylikt hinder mot denna ytterst maktpåliggande handelsrörelses fortsatta förkofran, torde likväl statens inblandning deruti och allmänna medels uppoffrande för alt minska den enskilda vinsten af densamma, kunna be traktas.
I förhållande till den mängd spanmål, som handeln med denna vara årligen omfattar, kan visserligen det lager af 100,000 tunnor, som skulle för statens räkning anskaffas, och vid inträffande- behof tillhandahållas, icke anses vara af synnerlig betydenhet; men blotta tillvaron af ett sådant lager och detsammas tillgänglighet för konsumenter, emot fägre priser än de allmänt gångbara, skulle dock otvifvelaktig! komma att visa ett menligt inflytande på den enskilda spekulationsandan; och om än detta inflytande, genom sättet för samma lagers anskaffande, underhållande och be gagnande, skulle i viss grad kunna förminskas, torde de i flerfaldiga hänseenden menliga verkningarne deraf likväl ingalunda kunna förekom mas.
Kännedomen derom, att en viss (jvantitet spanmål finnes upplagd, som, utan afseende å vinst eller förlust, skall
Lill bestämdt pris föryttras, mäste naturligtvis föranleda hvarje försigtig spanmålshandlande tili inskränkning af dess upphandling och lager.
Vid sina beräkningar öfver afsättniugstillfällena kan han icke underlåta att till det högsta uppskatta ifrågavarande upplags inverkan å, ej mindre behofvet af, än priset på den spanmål., sorn af honom kan försäljas.
Efter all sannolikhet skulle således de för kon - Stats-Vtsliottets Utlåtande, N:o 214.
13 sumtionen tillgängliga förråder visserligen icke komma alt ökas, utan tvärtom mångenstädes minskas derigenom, att vissa jemförelsevis obetydliga spanmålslager samlades oell förvarades i kronans magasiner, i stället för att tillhandahållas genom den enskilda, i allt fall oumbärliga handelsrörelsens försorg.
Men äfven ur en annan synpunkt betragtadt, torde bildandet af staten tillhöriga, för behöfvandes undsättning afsedda spanmålsupplag icke utan skäl kunna anses mindre nyttigt och ändamålsenligt.
Härigenom komme nemligen den enskilda omtankan och sparsamheten att än mera åsidosättas, i förlitande, att en hvar. i behofvets stund, alltid kunde, mot lindrigt pris och fördelagtiga betalningsvilkor, påräkna en tillgång uti det allmänna förrådet.
Likasom handlanden vid sina operationer, så torde i de flesta fall jemväl undsätlningssökanden vid sin konsumtion, komma att öfverskatta det belopp, som från statens magasin skulle kunna utlevereras.
Erfarenheten, under både äldre och nyssförflulna tider, har nogsamt bekräftat öfverdriften af de anspråk, sorn kännedomen om rättigheten till understöd från det allmännas sida framkallar, samt den missbelåtenhet och förlägenhet, dessa anspråks underkännande merändeJs föranleder.
Undanrödjandet af alla dylika anspråk och bibringandet af en allmän öfvertygelse om nödvändigheten för en hvar alt utan något allmänt bidrag eller understöd, medelst egna ansträngningar, söka få sina behof uppfyllda, skulle derföre utgöra ett bland de mest verksamma medlen att för framtiden förekomma de bekymmersamma förhållanden, som efter hvarje hittills inträffad missväxt påkallat serskilda, med större eller mindre uppoffring för det allmänna städse förenade, undsältningsålgärder.
Ehuru Stats-utskottet medgifver, att, på sätt Kongl. Maj:t i nåder anmärkt, stora olägenheter äro oskiljaktiga från statens mellankomst med undsättningar i penningar, tror Utskottet sig dock ega anledning befara, att olägenhelerna af understöd, genom spanmåls-utdelningar från allmänna magasiner, skulle blifva än större och mera kännbara.
Och Utskottet är fullt förvissadt, att det sednare undsättningssystemet skulle för det allmänna blifva vida kostsammare än det förra.
Dessutom föreställer sig Utskottet, att penninge-undsältningarne, likasom de olägenheter, desamma hittills visat sig medföra, hädanefter kunna betydligen förminskas, samt att både anspråken på dylika undsättningar skola inskränkas, samt undsättningsmedlens användande till andra behof än dem, hvartill de äro afsedda, förekommas, derest, med fortsatt tillämpning af Rikets nu församlade Ständers, i sådant 14 Stats-Utshottets Utlåtande, JV.-o 214. hänseende stadgade, grundsats, några eftergifter eller afskrifningar af de i Jåneväg utlemnade summorna icke medgifvas, samt vederbörande tillhållas att noga uppfylla de betalningsvilkor, sorn för desammas erhållande blifvit bestämda.
Maj:ts nådiga proposition meddelade uppgifter, har den från riket utförda spanmål öfverstiga hvad som af samma vara införts, under år 1844 med 277,604 tunnor ” 1845 med 287,686 ” ” 1846 med 99,368 ” eller, under dessa 3:ne år, med tillsammans 664,658 tunnor, hvarförutan spanmålsutförseln, under våren och början af sommaren år 1847, då införseln var högst obetydlig, uppgick till ej mindre än 423,293 tunnor.
Enär span måls-produktionen således, efter flera på hvarandra följande ofördelaktiga skördar, och inom några af rikets bördigare provinser inträffade allmänna missväxter, öfverstigit konsumtionen, torde kunna antagas att riket, äfven om vissa delar deraf lida utaf felslagna skördar, dock numera har att inom sig påräkna full tillgång för fyllandet af landets spanmåls behof, helst det, under förutsättning, att några oförutsedda tilldragelser icke komma att rubba sakernas naturliga ordning, ej synes vara att befara, det ett så vidsträckt, samt i hänseende till jordmån och klimatiska förhållanden så olikartadt land, som Sverige, skall öfver hela dess yta samtidigt hemsökas af missväxt.
Med hänsigt till nu omförmälda, af sednaste årens erfarenhet vitsordade förhållande, och så vida jordbruksnäringens framtida förkofran icke kommer att motverkas, torde fortfarandet af en allmännare spanmålsbrist inom en eller annan del af riket hädanefter egentligen böra tillskrifvas uleblifven tillförsel från andra orter.
Kan nu en sådan tillförsel icke verkställas från de enskilda förråderna, så lärer den ej heller kunna ske från kronans, i samma orter, befintliga reservlager.