Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Föreskriften att beredningarnes sammanträden skola hållas inom beredningsdistriktet har Herr Ditzinger i sin ofvanberörda motion ansett icke lämpa sig för hufvudstaden, i anseende till det ständigt återkommande behofvet att rådfråga dels sådana för taxeringen nödvändiga uppgifter och andra handlingar, som äro gemensamma för hela staden och icke kunna upprätta* för hvarje distrikt särskildt, dels ock mantals- och taxeringslängderna för andra distrikter; och då man dertill toge i betraktande olämpligheten af uppbördsmännens frånvaro under en längre tid fran deras af allmänheten ständigt besökta tjensterum, sä visade sig af allt detta, huru otjenligt det är att hålla beredningarne i andra lokaler än så nära intill hvarandra och intill uppbördskontoren, som sig göra låter.
Med instämmande i hvad motionären sålunda anfört, har Utskottet skolat hemställa, att den ifrågavarande föreskriften ina på det sätt ändras, att den endast kommer att gälla för beredningar på landet. § 37.
I öfverensstämmelse med det förslag, Utskottet, med anledning af Riksdagsfullmägtigen Lönnbergs motion, vid § 32 framställt, har Utskottet funnit en förändring påkallad i föreskriften om det antal ledamöter, som i beredning bör vara närvarande för att beslut må kunna fattas; hemställande Utskottet att denna förändring måtte, enligt bilagda förslag, godkännas. § 43.
Det i denna § förekommande bemyndigande lör Kongl. Majits
Befallningshafvande att bestämma, huruvida en större stad skall fördelas i flera taxeringsdistrikt eller enligt det allmänna stadgandet utgöra ett enda sådant distrikt, har Herr Ditzinger ansett icke kunna i sjelfva verket gälla Stockholm, der åtminstone sex taxeringsdistrikt ovilkorligt måste finnas, om annars föreskrifterna i §§ 60 och 62 om Pröfnings-komités sammansättning skulle kunna iakttagas.
Då nu jemnlikhet i beskattningen alltid vore ett vilkor för dess rättvisa och, hvad bevillningen anginge, så mycket angelägnare att söka åstadkomma i hufvudstaden som aldrastörsta delen af de betydliga kommunalskatterna, der efter en gemensam beräkningsgrund utginge i förhållande till bevillningen; men en sådan jemnlikhet icke kunde tillvägabringas, der flera af hvarandra oberoende taxeringskomitéer omöjligen kunde medhinna att sträcka sin verksamhet utöfver pröfningen af anförda besvär, så har motionären häraf funnit Bevillninga-Vtskottetg Betänkande JW 9. 25 funnit det vara nödvändigt för hufvudstaden att hafva blott en Taxeringskomité.
Denna kunde då arbeta på afdelningar, men taxeringsbeloppen icke bestämmas annorlunda än efter öfverläggning, Iivari alla afdelningarne borde deltaga.
Om det nu brukliga valsättet det oaktadt bibehölles, så rubbades härigenom icke hvad i § 62 stadgas om föreslående och utseende af ledamöter i Pröfningskomitéen.
Utskottet har funnit det af motionären gjorda förslag komma att medföra att alltför långvarigt och besvärligt arbete för Taxeringskomitéen, utan att antagas kan, att beskattningen derigenom skall utfalla jemnare och rättvisare.
Enär för öfrigt det afsedda ändamålet bör på ett tillfredsställande sätt ernås genom den Pröfningskomitéen åliggande granskning af taxeringarne, anser Utskottet, på grund häraf, skäl icke vara för handen att å Herr Ditzingers ifrågavarande förslag tillstyrka bifall. § 44.
Vidare har Herr Ditzinger ansett föreskriften i slutet af denna §, att Handelskollegium föreslår tiden för Taxeringskoinitéernas sammanträden, icke vara nog omfattande, utan böra utbytas mot det allmänna stadgande, att för Stockholms stad Handelskollegium fullgör de
Magistraterne i öfriga städer åliggande skyldigheter; men då Utskottet finnér ett dylikt stadgande i allmänhet icke erforderligt och särskildt icke lämpligt uti nu ifrågavarande §, hvilken endast afhandlar föreskrifter oin tiden för Taxeringskoinitéernas sammanträden, hemställer Utskottet, att äfven detta förslag mätte lemnäs utan afseende. § 45 .
I afseende på sättet och ordningen för val af ledamöter i Taxerings-komitéen blifva jemväl till följd af de nya kommunal-författningarne förändrade föreskrifter erforderliga.
Pä landet synas valen naturligen böra ske pä koinmunal-stämma och torde tiden för dess utlysande kunna utsättas till sednast inom fjorton dagar efter den, dä Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes kungörelse om valens anställande blifvit på vanligt sätt uppläst.
Att deremot, på sätt, som föreslagits i afseende på val af ledamöter i beredningarne, öfverlemna nu ifrågavarande val i städerna åt stadsfullmägtige, der sädane finnas, har Utskottet icke ansett lämpligt, i anseende dertill att stadsfullmägtige dels utgöra en administrativ myndighet, dels väljas för längre tid än ett är, utan har Utskottet funnit det vara mera öfverensstämmande med Svenska folkets i grundlagarne befästade sjelfbeskattningsrätt, att valen i samtliga städerna omedelbart förrättas af staden vid allmän rådstuga eller vid val af stadsfullmägtige röstberättigade innevånare, likasom ock att i de städer, som äro delade i flera taxeringsdistrikt, hvarje distrikt för sig utser sina ledamöter i Taxerings-komitéen; hemställande Utskottet att hvad sålunda blifvit anfördt, äfvensom den i öfverensstämmelse dermed affattade lydelsen af § 45 mätte af Rikets Ständer godkännas.
Prot. 1862 & 1863. 6 Sami. 1 Afd. 8 Häft. 4 26 Bevilhiinffs-Vtskottets Betänkande jYs' 9, § 46.
Enär det för framtiden kan blifva nödvändigt att indela, i synnerhet de folkrikare städerne uti ett något större antal beredningsdistrikt än som hittills skett och det i sådant fail mäste vara angeläget att Taxeringskomitéen är sammansatt af personer frän hvarje beredningsdistrikt, komitéen omfattar, på det att den närmare kännedom om förhållandena, som kan ernås, der icke måtte saknas, har Utskottet ansett, att beredningsdistriktens antal bör utgöra den grund, efter hvilken antalet af ledamöter i städernas Taxeringskoinitécr bestämmes, men samma proportion bibehållas emellan ledamöterne från de olika beredningsdistrikten, sorn nu är gällande med hänsigt till ledamöter från de särskilda församlingar, ett taxeringsdistrikt kan omfatta.
För landet har deremot någon förändring i nuvarande stadgande om antalet al ledamöter i Taxeringskomitéen icke funnits erforderlig.
Utskottet, som i öfverensstämmelse härmed uppställt bilagda förslag till lydelse af | 46, hemställer alltså, att detta förslag mätte gillas. 0 § 47.
Af Herr Ditzinger har vid denna § blifvit erinradt, att, då i 3:dje mom. förekommer det stadgande, att den som valts till ledamot i Taxeringskomité är skyldig att fullgöra detta uppdrag, såvida han icke af laga förfall derifrån hindras, författningen jemväl borde innehålla en föreskrift, hvilken dock der saknas, eller om hvem som har att pröfva huruvida anmäldt förfall må anses lagligt eller icke; men då § 80 i det anmärkta hänseendet innefattar erforderlig föreskrift, har Utskottet, med hänvisning till sistnämnde §, skolat hemställa att motionärens erinran må lemnäs utan vidare afseende. § 51.
Utskottet har ansett nyttigt att vid hvarje taxeringskomités första sammanträde jemväl uppläses Art.
II af Bevillnings-stadgan, enär denna artikel innefattar sjelfva taxeringsgrunderna eller den del af stadgan taxeringsmännen egentligen hafva att tillämpa; och har Utskottet infört ett tillägg härom i § 51, hvilket tillägg torde gillas. § 61.
Alldenstund det ansetts vara ett obestridligt faktum att fastighetsvärdena inom rikets olika delar blifvit på högst skiljaktigt sätt uppfattade, har uti motion (N:o 180) hos Ridderskapet och Adeln.
Herr Friherre Cederström, R., erinrat om angelägenheten, bland annat för belåningar, af en slutlig pröfning af alla utafTaxeringskomitéerna bestämda jordvärden, på det verkliga och med hvarandra jemförliga värden mätte så noga som möjligt träffas.
Sådant hade nu i allmänhet icke åstadkommits och kunde ej heller medhinnas af Pröfningskomitéen med dess 20 ledamöter och derutöfver på den korta tid af några fä, kanske blott en till två dagar, som desse vore i residensstaden samlade.
Enligt motionärens förmenande, syntes lagstiftaren icke heller hafva åsyftat, att
Pröfningskomitéen af egen drift skulle genomgå och granska alla fastighetsvärden, utan nöjt sig med att komitéen hufvudsak - Bevillninge-Utskottets Betänkande 9. 27 ligen pröfvade inkomna besvär och klagomål.
Följden af detta förfaringssätt blefve emellertid ojemnhet i beskattning, ojemnhet i fastighetsvärden, osäkerhet för de banker och inrättningar, som skola utlemna lån på sålunda tillkomna värden.
Då kronoombudet ensamt icke kunde på förhand medhinna en sådan jemförande granskning, hvilken dock vore af behofvet högeligen påkallad, har motionären föreslagit att i förordningen mätte stadgas, att, sedan Pröfningskomitéens ledamöter blifvit utsedde, de skulle sins emellan utse ett lämpligt urval för att inför krono-ombudet i residensstaden någon tid före komitéens plenisammankomst genomgå och granska taxeringslängderna, öfver hvilken granskning komitéen hade att, jemte pröfningen af inkomna besvär, sedermera fatta beslut.
Med anledning af denna motion har Utskottet skolat fästa uppmärksamheten derpå, att bestämda föreskrifter i den syftning, motionen innehåller, redan nu finnas i Författningen intagna.
Enligt § 61 tillhör det nemligen Pröfningskomitéen icke blott att pröfva och afgöra besvär eller annars framställda anmärkningar i anledning af Taxeringskomitéernas vidtagna åtgärder och beslut, utan ock att granska taxeringarne, och då komitéen består af personer ur de särskilda Tuxeringskomitéerna. lärer för en sådan granskning något hinder icke kunna anses ligga i komiténs sammansättning.
Dessutom skola, enligt § G7, Bevillnings-beredningarnes ordförande, på kallelse af Konungens Befallningshafvande, vara skyldige att för upplysningars meddelande före och under Pröfningskomitéens sammankomst, infinna sig ä den ort, der komitéen sammanträder; och dä härtill kommer att Kronans ombud, enligt § 66 har sig ålagd ovilkorlig förpligtelse att göra de anmärkningar och framställningar, hvartill han för iakttagande af Kronans rätt finner sig ega anledning, samt de skattskyldige icke heller torde underlåta att besvära sig öfver förment origtig taxering, synes Pröfningskomitéen icke komma att sakna tillfällen att få sin uppmärksamhet riktad på de ojemnheter i beskattningen, hvilka kunna tarfva rättelse, och synes komitéen så mycket* mindre af bristande tid vara urståndsatt att fullgöra den granskning, komitéen åligger, som dess sammanvaro icke genom Författningens föreskrifter är inskränkt till blott några få dagar.
Efter öfvervägande af allt detta, har Utskottet icke funnit skäl vara för handen att till den af motionären föreslagna åtgärd tillstyrka bifall.
Då i Stockholms stad debetsedlarne skola vara utfärdade innan Pröfni ngskomitéen derstädes sammanträder, har Hr Ditzinger, i sin lörut omförmälda motion, af sådan anledning föreslagit att tiden för denna Pröfningskomités sammanträde måtte bestämmas till Oktober eller November månader; och anser sig Utskottet, med instämmande i motionärens förslag, böra detsamma tillstyrka. § 62.
Sedan genom den efter sednaste riksdag utfärdade Kongl. Förordningen om Landsting, en för hvarje särskildt län gemensam representation blifvit bildad, har, med anledning häraf, under åberopande af 57 § Regcrings-formen och på det de skattskyldige mätte kunna sjelfve eller genom sina ombud tillsätta ledamöterne ej mindre i Prölnings- än Taxeringskomitéerna, Ilr Stuart i sin motion hemställt, huruvida icke den rättighet, som hittills tillhör Konungens Befallningshafvande, att 28 Bevillnings-Utskottets Betänkande 9. bland de af Taxeringskomitéerna föreslagna personer utse ledamöter i Pröfningskomitéen, borde öfverflyttas på Landstingen.
Emot denna öfverflyttning möter likväl den, i Utskottets tanke, väsendtliga anmärkning, att Landstinget sammanträder först i September månad eller vid samma tid som Pröfningskomitéerna, och då dessa komité ers ledamöter derförinnan böra vara utsedda och om det erhållna uppdraget underrättade, skulle Landstingets befattning med berörda angelägenhet måhända komma att medföra ett menligt dröjsmål med taxeringarnes slutliga pröfning.
Hufvudsakligen af detta skäl finner Utskottet sig icke kunna ifrågavarande förslag tillstyrka. § G4.
Med erinran att stadgandet i § 64 om tiden för besvärs anförande öfver Taxeringskomité.? beslut icke vore lämpligt för Svenska diplomater och konsuler i utlandet, har Hr Ditzinger i sin motion föreslagit, att till efterrättelse för dessa personer i thy fall borde upplifvas föreskriften i Kongl, brefvet den 14 April 1837, hvarigenom dem medgifves att anföra sina besvär hos öfverståthållare-embetetjnom två månader efter det debetsedlarne genom Herr Stats-Ministerns för Utrikes Ärendena försorg kommit vederbörande tillhanda.
Enligt de i gällande Bevillnings-förordning förändrade beskattningsgrunder kunna emellertid de ifrågavarande ernbets- och tjenstemännnen numera vara pligtige att, utom för löneinkomst, tillika erlägga bevillning för egande kapital.
Under sådana förhållanden torde det vara mindre lämpligt att åt en embetsmyndighet öfverlemnas pröfningen af beskattningsfrågor i en instans, der dylika frågor eljest behandlas af de skattskyldiges egna ombud.
Då de ifrågavarande ernbets- och tjenstemännen, enligt gällande mantalsskrifnings-förordning, hädanefter skattskrifvas inom S:t Nikolai församling i hufvudstaden, torde, utan särdeles svårighet, ett utdrag af taxeringslängden genom Utrikes-departementets försorg kunna komma dem tillhanda så tidigt, att de, i händelse af befogenhet, hinna anföra sina besvär inom derderför i allmänhet stadgade tid.
Pä grund af hvad sålunda blifvit anfördt. hemställer Utskottet att Herr Ditzingers berörda förslag icke må bifallas. §§ 69 och 71.
I afseende på bevillningsberedningarne och Taxeringskomitéerna finnes föreskrifvet att deras längder skola någon viss tid hållas den skattskyldige tillhanda, på det han vid högre instans må kunna mot deras beslut anföra besvär, men i afseende å Pröfningskomitéens handlingar finnes intet motsvarigt stadgande.
Då nu rätt ofta torde inträffa att Pröfningskomitéen finner anledning förhöja den påförda bevillningen, har Herr Gahn, som ansett att den skattskyldige, för hvilken sådant inträffar, borde deraf skyndsamligen få del, på det han, om han så för gedt finner, måtte kunna anföra besvär innan debiteringen verkställes, uti sin här omförmälda motion föreslagit, att i § 69 infördes ett åläggande för vederbörande att genast efter det Pröfningskomitéen fulländat sitt arbete, om dess beslut medelst protokolls-utdrag underrätta den, för hvilken förhöjning skett.
Lika med motionären, anser Utskottet det vara af vigt för den skattskyldige att i god tid erhålla del af Pröfningskomitéens beslut för att, i händelse af befogenhet, kunna Bevillnings-TJtskotteta Betänkande JV& g. 29 deröfver besvära sig innan uppbörden skall ske, men icke mindre angeläget torde det vara för den Domstol eller Kongl. Kammar-rätten, som skall pröfva dylika besvär, att en viss tid varder bestämd, inom hvilken alla besvär i taxeringsmål skola vara dit ingifna.
Härigenom kunna likartade frågor i ett sammanhang pröfvas och afgöras, och lättnad i göromålen dymedelst beredas.
Då besvärstiden nu är bestämd till tre månader efter det den skattskyldige af beslutet erhållit del samt med delfåendet mången gång kan anstå närmare intill uppbördsstämman, följer häraf att från November månad ända till i det närmaste tre månader efter uppbördsterminens slut besvär kunna till Kammarrätten inkomma.
En förändring i detta förhållande låter emellertid, i Utskottets tanke, lätt verkställa sig derigenom att, i motsvarighet till hvad enligt § 56 gäller om Taxeringskomitéens protokoll, det stadgas,' att församlingens utskrifna utdrag af Pröfningskoraitéens protokoll, utvisande alla af bemälda komité beslutade ändringar i och tillägg till de af Taxeringskomitéen påförda bevillningsafgifter, skola till vederbörande magistrater och kommunalstämmors ordförande aflemnas, för att hållas de skattskyldige tillhanda.
Om dessa protokolls-utdrag aflemnas inom årets slut, bör besvärstiden kunna bestämmas till tre månader derefter och således vara utlupen med Mars månad påföljande året.
I enlighet härmed äro förslagen till förändrad lydelse af §§ 69 och 71 affattade, och hemställer Utskottet, att dessa förslag må af Rikets Ständer gillas.
I öfrigt har i § 69 vidtagits en mindre redaktionsförändring, för att i texten inlägga en mera direkt hänsyftning på formuläret N.-o 8, uti hvilket de af Pröfningskomitéen beslutade förändringar skola införas; hemställande Utskottet att denna redaktionsförändring må, enligt bilagda förslag, godkännas. § 72.
Jemväl i denna § har en redaktionsförändring funnits påkallad af det här ofvan i § 61 införda stadgande i afseende på tiden för Stockholms stads Pröfningskomités sammanträde ; och torde äfven denna redaktionsförändring, på sätt den i bilagda förslag finnes upptagen, varda gillad. § 76.
Under åberopande af stadgandet i 118 § af 1858 års Bevillnings-förordning, enligt hvilket, förutom den i allmänhet bestämda bevillningsprocenten, särskilda summor voro anvisade till bestridande af taxeringskostnaderne i Norrbottens län med 800 R:dr, i Westerbottens län med 300 R dr, i Jemtlands län med likaledes 3u0 R:dr samt i Westernorrlands län med 200 R:dr, allt Runt, har, uti motion N:o 184 hos Ridderskapet och Adelil, Herr Friherre af Schmidt, Carl Jolian Georg, föreslagit, att, som det visat sig att nämnda vid sednaste riksdag indragna, särskilda anslagssummor fortfarande vore för ändamålet behöfliga, de äfven måtte för framtiden få utgå.
Då emellertid det af motionären oinförmälda förhållandet icke blifvit närmare upplyst eller vitsordadt, har Utskottet ansett sig så mycket mindre kunna derå fästa något afseende, som de rese- och traktamentsersättningar, hvilka i och för taxeringsförrättningarna ifrågakomma, numera icke, på sätt förut egde rum, utgå af den för ifråga - 30 Bevillnings-Utskottets Betänkande g. varande län anvisade bevillningsprocent, utan, jemlikt 4 mom. af 76 §, af Riksgåldskontorets medel bestridas.
Utskottet hemställer alltså att motionen icke må bifallas.
Uti lista och 3:dje punkterna af 76 § förekommer stadgande om den procent af bevillningssumman, som var anvisad att utgå första året, då Bevillnings-stadgan tillämpades.
Som detta stadgande numera är öfverflödigt, har Utskottet funnit det böra uteslutas och redaktionen af punkterna derefter rättas: hemställande Utskottet att denna åtgärd må godkännas. § 80.
Af Herr Ditzinger har jemväl blifvit föreslaget att i § 80 måtte bestämdt uttryckas hvilken af der uppräknade personer skall ega att uppträda såsom åklagare i fråga om tillämpning af bötesansvar för uraktlåtet fullgörande af de i Bevillnings-stadgan meddelade föreskrifter; men Utskottet, som finner nuvarande stadgande icke erfordra någon förändring, hemställer att motionärens framställning må lemnäs utan afseende.
Uti motionen N:o 82 har Herr Friherre af Schmidt.
Carl Johan Georg, föreslagit, att i Bevillnings-stadgan under rubriken 4:o allmänna föreskrifter ett tillägg måtte införas derom, att Häradsskrifvaren skall, vid ansvar som i § 59 sägs, inom 14 dagar sedan han fått emottaga de af Pröfningskomitéen granskade och fastställda taxeringslängderna, dem antingen i original eller bestyrkt afskrift till vederbörande ordförande i kommunalnämnderna öfverlemna, för att tjena till grund vid fyrktalslängds upprättande; men då en dylik föreskrift icke tillhör Bevillnings-stadgan, finner Utskottet sig icke kunna å motionen tillstyrka bifall.
Uppbörd, afkortning och redovisning. § 83.
Vid denna § har Utskottet haft att taga i begrundande en af Riksdagsfullmägtigen P. F. Mengel från Upsala län väckt motion (N o 270), deruti blifvit anfördt, att den här förekommande föreskrift, att hvarje skattskyldig bör erhålla särskild debetsedel, med undantag dock, bland annat, af personer, som, hörande till skattskyldigs hushåll eller hos honom skattskrifna eller på hans debetsedel upptagna, icke skola utgöra bevillning efter 2:dra artikeln, skulle, om den strängt tolkades efter orden, hafva till följd, att da skattskyldig hos sig mantalsskrifvit andra personer, som skola erlägga bevillning efter nyssnämnda artikel, desse sednare, jemte det att deras utskylder upptoges å den förstnämndes debetsedel, äfven hvar för sig skulle erhålla särskilda debetsedlar.
Men utom det att detta icke läte rätt väl förlika sig med den nästföljande föreskriften i samma §, att ej mera än en debetsedel får utfärdas för de skattskyldig inom samma taxeringsdistrikt åliggande bevillningsafgifter, skulle tillämpningen i hvarje förekommande fall af det förra stadgandet medföra oerhördt arbete och trassel så väl vid debiteringen och utskrifningen af debetsedlarne, som vid uppbörden och restantiernas indrifning.
Man behöfve blott tänka sig, der en handtverksmästare hos sig mantalsskrifvit tio gesäller, det olika arbetet att uträkna och debitera hvarje afgift i elfva summor i stället för en, att utfärda elfva debetssedlar i stället för en; att vid uppbördsstämman meddela elfva qvittenser i stället för ett o. s. v., under det hvarken mästare eller gesäller hade något syn - Bevillnings-Dtskottets Betänkande y. 31 nerligt gagn af de särskilda debetsedlarne, emedan den förre i allt fall blefve den, som finge ansvara för de sednares utskylder, hvilkas belopp, i följd af debetsedelns uppställning, dessutom vore för honom lätt att finna.
Vidare har blifvit erinradt, att, enligt sista meningen i §, fastighetsegares rätt att erhålla särskild debetsedel gjorts beroende af särskild anmälan; men då det vore en fördel för den, som inom taxeringsdistriktet egde flera fastigheter, att få veta ej allenast beloppet af de onera, som vidlåda hvardera fastigheten, utan äfven af det värde, hvartill de hvar för sig blifvit uppskattade, borde icke såsom allmän regel vara stadgadt, att särskild debetsedel för hvarje fastighet ej må utfärdas.
Efter det nu anförda har motionären ansett de ofvan antydda olägenheterna skola, ulan förbiseende af den skattskyldiges fördel, undvikas om § 83 erhölle följande lydelse: ”Med undantag af skattskyldigs hustru och hemmavarande barn samt andra till hans hushåll hörande eller hos honom skattskrifna personer, som icke skola utgöra bevillning af kapital, rörelse eller befattning, bör hvar och en skattskyldig erhålla särskild debetsedel; men vid ansvar såsom för tjenstefel får icke mera än en debetsedel utfärdas för de skattskyldig inom samma taxeringsdistrikt åliggande bevillningsafgifter, så vida de icke utgå för fast egendom, i hvilket fall debetsedel för hvarje sådan utskrifves.
Husbonde eller rörelseidkare vare likväl berättigad att, efter derom gjord begäran, undfå särskilda debetsedlar för de hos honom skattskrifne och på hans debetsedel uppförda tjenstehjon eller arbetsbiträden.”
Det torde måhända först, till bemötande af motionärens anmärkning, att en sträng tolkning af ordalydelsen i §:ns början skulle föranleda till det antagande, att skattskyldig, som hos sig mantalsskrifvit personer, pligtige att erlägga bevillning efter 2:dra artikeln, skulle å sin debetsedel få deras utskylder upptagna, jemte det att de sjelfve erhölle särskilda debetsedlar, endast behöfva erinras, att af den i §:n indirekt uttryckta tillåtelsen att å annans debetsedel upptaga person, som icke skall utgöra bevillning efter andra artikeln, den nödvändiga följden näppeligen kan blifva den af motionären antydda, eller att enahanda förfaringssätt får vid debiteringen ega rum med person, som skall utgöra bevillning efter nämnda artikel; och ehuruväl må medgifvas att ordställningen möjligen kunnat vara lyckligare funnen, lärer dock icke behöfva befaras att den påpekade tolkningen med någon framgång skall söka göra sig gällande.