Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti denna reservation instämde Herr von Franchen. d) § 12, dels af Grefve de la Gardie: »I fråga om de belopp, hvilka från de särskilda hufvudtitlarnes extra utgiftsmedel utgå till utgifvaren af Post- och Inrikes tidningar, heter det, att Revisorerne funnit anmärkningsvärdt, att betalning särskildt blifvit erlagd för intagande i tidningen af »s. k. inserater samt uppsatser och, meddelanden» ..då dessa ord skulle kunna tydas såsom innefattande äfven längre, så kallade ledande artiklar, rörande hvilka ifrågavarande förhållande icke eger rum, får jag reservera mis emot pluralitetens beslut att i berättelsen intaga nämnde uttryck i stället för det i afdelningens förslag begagnade; »,s. k. inserater eller meddelanden.» dels af Herr von Francken, med hvilken Herr Bogeman och Kontraktsprosten Bergman instämde: »Herrar Revisorer hafva i denna paragraf fästat nppmärksamheten på det i deras tanke anmärkningsvärda förhållande, att, ehuru till utgifvaren af Postoch Inrikes tidningar årligen utbetalas 10,000 R:dr från de olika hufvudtitlarnes extra utgiftsmedel, likväl blifvit derjemte af hufvudtitlarnes expensmedel under revisionsåret utgifvet 3,560 R:dr för införande i tidningen af s. k. inserater samt uppsatser och meddelanden, angående de af Kongl. Maj:t i nåder fattade beslut i åtskilliga regeringsären den, hvilka meddelanden af andra tidningar, om de i första hand dit öfverlemuades, otvifvelaktigt skulle utan kostnad med begärlighet intagas.
För min del kan jag icke instämma i den här framställda anmärkning, och finner äfven de i motiveringen begagnade uttryck något oegentliga.
Så vidt räkenskaperna gifva vid handen kunna nemligen de inserater, hvarför betalning erlagts, sammanföras under följande fyra hufvudrubriker: l:o) »från Konungens Kansli» meddelade korta underrättelser om fattade regeringsbeslut; 2:o) årsberättelser, arbetsredogörelser från eller om flerehanda verk och inrättningar samt diverse statistiska uppgifter; 3:o) förteckningar i annonsform öfver af Kongl. Maj:t afgjorda mål, och 4:o) Kongl, kungörelser och bref m. m.
Hvad först angår inseraterna under första rubriken, torde det vara kändt att härför utgående medel, uppgående för nämnde år till något öfver 1,400 R:dr, äro bestämda såsom ersättning för de honorarier, hvilka utgifvaren betalar till de i Departementerna anställde tjenstemän, som lemna ifrågavarande uppgifter.
Dessa penningar erläggas således icke för införandet, utan för anskaffandet af notiserna, och det skulle utan tvifvel vara en ekonomisk vinst för utgifvaren om inseraterna till honom »öfverlemnades» för att gratis införas.
Det med detta arrangement afsedda ändamål är att allmänheten må erhålla en snabb och authentik redogörelse för de regeringsbeslut, som i egenskap af prejudikater eller af annan anledning förtjena att komma till allmänhetens kännedom.
Det måste äfven vara af stor vigt för Regeringen i ett konstitutionel land, att de af henne fattade beslut icke blifva skeft, ofullständigt eller oriktigt framställda, hvilket lätt skulle kunna blifva förhållandet, om det öfverlätes ensamt åt tidningarnes fria vilja eller omtanke, att genom tillfälliga biträden anskaffa dessa inserater.
De erhålla dem nu i sjelfva verket gratis, d. v. s. till billigare pris än utgifvaren.
Emellertid följer häraf, att denna s. k. inkomst för tidningen snarare är en utgiftspost, som andra tidningar icke behöfva vidkännas och som omöjligen kan uppföras på kreditsidan af tidningens budget.
Till andra rubriken höra, bland andra, Väg- och vattenbyggnads-styrelsens berättelse, Bränvinskontroll-byråns dito, Skogs-styrelsens dito, Barnhus-direktionens dito, från Justitiekanslern till Regeringen insända redogörelser för antalet af Hofrätterna m. fl. verk afgjorda eller balanserade mål, berättelser öfver fortgången af de geologiska undersökningarne, öfver trafiken på statens jernvägar och jernvägsbyggnaderna, nationalmusei - — 272 — byggnaden, öfver Landtbruks-ingeniörernas verksamhet, Stamholländerierna, Ultuna landtbruksinstitut m. nu, privatbankernas qvartalsuppgifter samt ett eller annat utlåtande från embetsverken.
För andra af dessa verk och inrättningar utgifvas i särskilda häften dylika årsberättelser, hvilka stundom utdelas såsom bilagor till Posttidningen, t. ex. Fångvårds- och Telegraf-styrelsens berättelser.
Då de äro af mindre omfång eller kunna utan skada meddelas i utdrag, blir det ofta måhända billigare att mot betalning låta införa dem i tidningen, än att trycka dem särskildt, hvarförutan de, på förra sättet offentliggjorda, blifva lättare spridda och i all framtid tillgängliga öfverallt i riket, der vid Rådhusrätter, domstolar eller andra verk Posttidningen förvaras inbunden.
Något motiv för offentliggörandet behöfver destomindre af mig anföras, som Rikets Ständer genom sina delegationer, Herrar Fullmäktige i Banken och Riksgälds-kontoret, förfara på alldeles samma sätt, dels genom att låta Herrar Revisorers berättelser, utdrag ur rikshufvudboken m. nu åtfölja Posttidningen, och dels genom att låta i samma tidning mot betalning införa redogörelse för filialbankernas rörelse o. s. v. Svårligen kunna ock nämnde inserater hänföras till uppsatser och meddelanden angående Kongl.
Maj:ts beslut, ehuru för deras offentliggörande jemte förteckningar öfver årets landstingsman belöper sig af ofvan uppgifne belopp öfver en tredjedel eller vid pass 1,300 R:dr.
De till tredje kategorien hörande förte elen in garne öfver af Kongl Maj:t afgjorda mål, med en annonskostnad af vid pass 600 R.dr, innehåller endast möjligast korta rubriker öfver målen, utan redogörelse för innehållet eller ringaste antydan huru och i hvad rigtning Kongl. Maj:ts beslut utfallit och kunna således endast oegentligt hänföras till de af Herrar Revisorer anförda uppsatser och meddelanden, ehuru de liksom inseraterna under N:o 2 utan tvifvel bilda en inkomstkälla för tidningen, hvilket väl varit Herrar Revisorers mening.
Fullt adseqvat gäller dock det »anmärkningsvärda» endast om de till fjerde rubriken hörande Kongl, kungörelser, bref och propositioner, hvarjemte en kungörelse åtföljes af en utförligare motivering och historik.
Det härför debiterade belopp torde icke uppgå till 300
R:dr och kan således föga komma i betraktande, helst det mycket måste omvexla och sannolikt ifrågavarande år, då riksdagen var samlad, varit större än annars.
Deremot finnes intet, mig veterligen, upptaget för andra officiella meddelanden, t. ex. utnämningar, likasom icke heller för de flera officiösa meddelanden, upplysningar, beriktiganden eller artiklar af mer eller mindre polemiskt innehåll, hvilka utan tvifvel under årets lopp införts i Posttidningen, som i brist på annan organ begagnas af Regeringen, ► håde som officiel och officiös tidning.
Af ofvanstående framställning synes framgå, att
Posttidningen rätteligen årligen uppbär omkring- 2,000 R:dr för diverse inserater, hufvudsakligen officiella berättelser till Regeringen och endast till ringa del meddelanden från Regeringen.
Det är sannolikt att, såsom Revisorerne erinra, andra tidningar skulle med begärlighet gratis infört några af ofvan uppräknade inserater, ehuru detsamma måhända icke gäller om alla.
Men om statsverket äfven derigenom skulle inbesparat i allra bästa fall omkring 2,000 R:dr årligen, vore dermed föga vunnet, så länge de legala annonserna måste, enligt Svenska Akademiens privilegium, införas i Posttidningen, emedan följden blifvit att alla embetsmyndigheter, domstolar och förvaltande verk af mångfaldiga slag derigenom tvungits hålla 2:ne tidningar med en ökad kostnad, mångfaldigt större än ifrågavarande besparing, hvartill komma större utgifter för deras inbindning, helst de flesta andra tidningar hafva två om icke tre olika format, och ökadt behof af utrymme — 273 — arkiven.
Svårligen kan det väl för öfrigt vara herrar Revisorers mening, att Sveriges Regering skulle alldeles sakna en officiel och officiös organ inom pressen.
Inför herrar
Revisorer torde väl icke behofvet af en sådan behöfva utvecklas, eller omöjligheten att få detta behof fylldt genom aftal med någon annan tidning, hvilken när som helst kan komma i opposition mot Regeringen, som i sådan händelse skulle faktiskt beröfvas all inverkan på den offentliga diskussionen, — ty hvad verkan bar en artikel, möjligen styckad samt försedd med prolog och epilog jemte en massa noter? — och endast genom sina meddelanden gifva ökad spridning och inflytande åt ett visst partis åsigter.
För blotta förmånen att få införa inseraterna och icke ens för ytterligare 2,000 R:dr lärer någon mera ansedd tidning ej vilja afstå från sin politiska position, och med dess bibehållande torde ett sådant blad hvarken lämpligen böra eller af andra politiska partier tillåtas tillika vara Regeringens officiella tidning.
Såvidt jag således fattat Revisorernes mening riktigt, torde den gjorda anmärkningen gå ut på, att sedan Posttidningen från början af år 1860 erhållit ett direkt anslag, borde inkomsten för införandet af ofvan uppräknade inserater upphöra, hvilket åter förutsätter, att nämnde anslag skall vara tillräckligt stort både för sitt egentliga ändamål och för att betacka den sålunda föreslagna minskningen i inkomster, d. v. s. för stort för sitt ursprungliga ändamål.
Detta var nemligen alldeles icke att bereda utgifvaren någon vinst elier betrygga tidningens bestånd, emedan den lika väl kunde bära sig efter 1859 som före denna tid, utan att sätta den i tillfälle att bättre och fullständigare än förut fylla sina båda bestämmelser såsom legalt annonsblad och, vid tillfälle, Regeringens officiella och officiösa tidning.
Det var godt och väl att Regeringen för 2 å 3,00(1 R:dr, eller rättare, enligt annan beräkningsgrund, för några hundra kunde disponera en sådan tidning, men om dess spridning var inskränkt och dess begränsacfe omfång lade hinder i vägen för utförligare redogörelser t. ex. af riksdagsförhandlingar m. m , var denna fördel betydligt reducerad.
Lika väsendtligt är att den tidning, der den enskilde har att söka en mängd för hans ekonomiska välfärd vigtiga legala annonser, hålles allmänheten tillhanda för billigt pris, hvarföre äfven Lagberedningen år 1850 hos Kongl. Maj:t föreslog, att den skulle gratis utdelas till alla församlingar och embetsmyndigheter i likhet med Författningssamlingen.
Men Posttidningens prenumerationspris var sedan längre tid tillbaka 16
R:dr per år, och så länge utgifvaren skall till Svenska Akademien betala en årlig arrendesumma af 7,500 R:dr, jemte ett antal friexemplar, för annonsprivilegiet — hvilket Akademien innehaft allt sedan Konung Gustaf III:s dagar och ännu besitter — kunde svårligen någon nedsättning i prenumerationspriset väntas utan särskild godtgörelse.
För att vinna dessa ändamål, större spridning, billigt pris och tillräckligt utrymme, träffades år 1859 med utgifvaren det aftal, att han, mot ett årligt tillskott af 10,000
R:dr, skulle med 25 procent eller från 16 till 12 R:dr nedsätta prenumerationspriset och tillika utvidga tidningens format, utan att bladets ställning till Regeringen på något sätt förändrades.
Att en så betydlig prisnedsättning på samma gång formatet utvidgades måste medföra stora pekuniära uppoffringar, är af sig sjelf klart, men huruvida den fastställda ersättningssumman är större än behöfligt i betraktande af den påräknade tillökningen i prenumeranternas antal, förmår jag ej bedömma, men är öfvertygad att Kongl. Maj:ts Regering först efter mogen pröfning och med behörigt afseende på en klok sparsamhet fattat sitt beslut.
Såsom redan nämndt, hade summan bevisligen varit för stor för det assyftade ändamålet, om för detta anslag tillika kunnat fordras att tid— 35 — 274 — ningen skulle afstå från en redan befiulig inkomstkälla och utan ersättning infora statsdeparteinentenas inserater.
Ett sådant arrangement, hvilket då bordt träffas med Svenska Akademien, synes mindre lämpligt på den grund, att det förutsätter en alltid osäker uträkning öfver nämnde vexlande inkomsters medelbelopp, hvilket staten sedermera skulle betalt, äfven om inseraternas antal betydligen nedgått, hvaremot om de betydligen tillväxt eller om inträffande händelser föranledt utgifvandet af extrablad, bulletiner m. in. utgifvaren skulle gått miste om all ersättning derför.
Från dessa 10,000 R:dr böra väl ock rätteligen afdragas de belopp, som genom det nedsatta prenumerationspriset inbesparas för de statens verk, såväl i hufvudstaden som landsorten, hvilka hålla Posttidningen, så att i sjelfva verket statens ökade utgift endast kan anses uppgå till 8 å 9,000 R:dr.
Lägges äfven härtill 2,000 R:dr för meranämnde inserater, tyckes mig hela beloppet, omkring 3 å 4,000 R:dr utöfver den af utgifvaren erlagda arrendesumman, icke särdeles betungande för statsverket i jemförelse med de utgifter, som i andra länder påkostas för officiella och officiösa tidningar.
I en för omkring tio år sedan här utkommen brochure uppgifves, att redan på 1830-talet »Moniteur universel» kostade staten 300,000 francs, samtidigt hvarmed ett halfofficielt blad »Journal des debats» hade ett understöd af 144,000 francs årligen, och att kostnaderna icke sedermera minskats är otvifvelaktigt.
I Belgien utgifves Moniteuren på statens bekostnad och åtföljes under kamrarnes sessioner af en bilaga »Annales parlementaires» samt utdelas till öfver 1,000 personer.
Utgifvaren är Byrå-chef i Justitie-departementet.
Den icke-officiella afdelningen öfverlätes åt
Direktörens godtfinnande att fyllas med notiser och dylikt Priset för franska Moniteuren är 40 francs, betydligt billigare än de större franska tidningarnes, och för den belgiska 30 francs.
Jag har nämnt detta utan att vilja jemföra Posttidningen med dessa blad, men skulle, om herrar Revisorer förordat en förändring i denna rigtning, gerna dertill gifvit min röst, hvaremot jag anser den nu gjorda anmärkningen böra stå tillbaka för de politiska och andra skäl, som föranledt den klandrade utgiften». dels ock af Grefve Hamilton, Prosten Lundholm och Kontraktsprosten Rabe. e) 13, af Herr von Francken: »Då den ledamot af Kongl.
Stats-kontoret, hvil ken erhållit Kongl.
Maj:ts nådiga förordnande att tillhandagå Revisorerne med upplysningar, till Revisorernes protokoll anmält, att ifrågavarande resereglemente komme att utfärdas så tidigt, att det med ingången af nästa år må kunna tillämpas, anser jag för min del någon erinran om önskvärdheten af reglementets snara antagande vara obehöflig och förråda ett omotiveradt misstroende i afseende å den meddelade upplysningens riktighet; och far jag fördenskull mot beslutet, som Revisorerne i ämnet fattat, anmäla min reservation».
Häri instämde Herr Bogeman och Prosten Lundholm. f) § 15, af Herr von Francken. 3:o
Vid berättelsen rörande Kongl. Post-verket. a) § 4. dels af Herr Huss: »Frågan, huruvida Post-kontoret i Hamburg numera är för rikets utländska korrespondens behöfligt, har under sednaste tiden varit lifligt om - — 275 — tvistad.
De förlidet år med Preussen och under detta år med Danmark afslutade postkonventioner, äfvensom den nyligen upprättade jernvägs-postexpeditionen, såsom ock de förändrade förhållanden, som inträdt uti postbefordringen genom Schleswig-Holsteins närmare förening med Tyskland, synas väl ännu ej kunnat gifva någon fullt tillförlitlig erfarenhet, huruvida Hamburger-postkontoret »numera icke lärer hafva någon synnerlig betydelse».
Så länge derföre förhållandet ej kan anses fullständigt utredt och erfarenheten ej vitsordat, hvad för vår utländska postbefordring är fördelaktigast, synes mig att Revisorerne, som uti denna fråga ingalunda kunnat vara i tillfälle att förskaffa sig säkra upplysningar, bordt afhålla sig från att uti densamma uttala ett omdöme».
I denna reservation instämde Herr Bogeman och Prosten Lundholm. dels af Kontraktsprosten Rabe. b) § 6, dels utaf Grefve de la Gardie: »Ehuru det anmälda förhållandet med Vaktmästaren i Kongl.
Post-verket visserligen må anses vara af ömmande beskaffenhet, får jag docfc reservera mig emot detsammas omnämnande i berättelsen, emedan det dels icke faller under det år, hvars räkenskaper nuvarande Revisorer hafva att granska, dels lätteligen borde hafva kunnat blifva rättadt genom besvär, framställda å vederbörlig ort, i stället för till en eller annan enskild ledamot af Revisionen». dels äfven af Herr Petre och Herr Walberg 4:o
Vid berättelsen angående Kongl.
Tull-verket. § 2, dels af Herr Bogeman: »Ehuru det är långt från mig att förneka den grundsats, att allmänna medel böra vara underkastade offentlig granskning, och att således inga utgifter må finnas, dem Revisorerne icke kunna granska och bedöma, kan jag dock ingalunda instämma i den helt och hållet på gissningarnes område fotade anmärkningen emot hemliga utgiftsfonden inom Tull-verkets stat, utan reserverar jag mig emot den i min tanke mindre välbetänkta framställningen.
Frågan är visst icke ny.
Redan för omkring två decennier tillbaka fästade Revisorerne uppmärksamhet vid Tullstatens hemliga utgiftsfond och, i enlighet med den anmärkning, som då kom till stånd, förordnade ock Kongl. Maj:t, genom nådigt bref af den 26 Februari 184!', att General-tulldirektören, efter pröfning och i samråd med sina Depsrtements-chefer, egde anordna beloppen och att kameral-ledamoten skulle föra räkenskapen, som med verifikationer skulle vid hvarje års slut granskas af kansli-ledamoten, samt handlingarne derefter öfverlemnas till Finans-ministern för slutlig granskning.
Häraf vill det synas, som för redovisriingssättet blifvit behörigen sörjdt; och svårligen torde annan redo och räkenskap kunna lämpligare tillvägabringas, om den hemliga naturen skall bibehållas.
För tulladministrationen vore det otvifvelaktigt lyckligare att icke behöfva anlita en fond, hvars förvaltning höljes i dunkel; men frågan är, om fonden utan stora olägenheter kan undvaras, och i hänseende dertill anser jag, att då smuggling och lurendrejeri naturligen bedrifves i hemlighet och, i samma mån dessa lagbrott lyckas, undergräfva den dermed sysselsatta befolkniugens moralitet, det borde väl öfvervägas, om premier till — 276 - ett fåtal angifvare af laglösa handlingar, derest dessa premier ock skadade angifvarnes moralitet, icke äro ett vida mindre ondt, än det långt allmännare, som derigenom bör förekommas». dels af Herr Hus»Uti Revisorernes beslut rörande anmärkningen mot tillvaron af en hemlig utgiftsfond å 9,000 R:dr å Tullverkets stat instämmer jag i hufvudsak; men som jag anser den härom handlande paragrafen vara afFattad uti onödigtvis skärpta ordalag, och samma ändamål kunnat vinnas utan dylikas begagnande, får jag reservera mig mot paragrafens lydelse, ej mot dess innehåll». dels af Doktor Sandberg: »Visserligen är den grundsatsen rigtig att användandet af allmänna medel bör vara underkastadt offentlig granskning, och således inga hemliga utgifter finnas; ehuru man äfven härutinnan medgifvit undantag.
Men i den afgörande fördömelsedom, som med så skarpa ordalag uttalas öfver utvägar, dem man förmodar
Tullstyrelsen begagna för att upptäcka och förhindra lurendrejerier, kan jag icke instämma.
Ty om ett organiseradt lagbrytaresystem af lurendrejeri och tullförsnillning på någon ort eller i någon stad kan göra sig gällande, så blir der all handel med ärligt införtullade varor omöjlig; — och hvad inverkan sådant skall hafva på befolkningens laglydnad och rättskänsla är lätt att inse.
Antingen måste oloflig varuinförsel, så vidt möjligt är, förekommas, eller ock all införseltull upphäfvas eller sättas så obetydlig, att insmugglingen icke medför den ringaste vinst; — och det är väl utan tvifvel dit, som man nu i många år syftat». dels ock utaf Prosten Lundholm, Kontraktsprosten Bergman samt Herrar Petre och Walberg. 5:0 Emot Revisorernes beslut, angående besökande af Kongl. Flottans station i Karlskrona jemte dervarande fäslningsbyggnader, äfvensom rörande berättelsen om nämnde besök. a) i förra hänseendet, dels af Herr Huss: »Mot
Revisorernes beslut att in corpore företaga inspektionsresa till Karlskrona får jag anmäla reservation.
Utan att ingå uti granskning, huruvida gällande instruktioner berättiga till dylika resor, anser jag att, då Revisorerne beslutat resan till Karlskrona, den bordt företagas af utsedde delegerade, t. ex. en af hvarje stånd, med skyldighet för de qvarvarande att fortsätta revisionsarbetet.
Genom beslutet att resa in corpore fråntages revisionsarbetet omkring en veckas tid, och då erfarenheten redan synes visa, att den bestämda revisionstiden är ganska knapp, om ändamålet med revisionen skall kunna vinnas, blir den sannolika följden af denna tidsförlust, att många måhända ganska vigtiga ärenden komma att, under sista veckan af revisionen, med mindre noggranhet behandlas».
Häruti instämde Prosten Lundholm. dels af Doktor Sandberg: »Huruvida Revisorerne ega rättighet att företaga dylika resor har ofta blifvit omtvistadt.
Att de antingen hvar för sig eller tillsammans någon ledig stund besöka offentliga inrättningar eller lokaler inom hufvudstaden, deremot kan icke vara något att invända.
Men efter min öfvertygelse är någon så beskaffad inspek - — 277 — tion i deras instruktioner deni ingalunda ålagd eller med minsta ord antydd.
Om man betraktar innehållet af våra instruktioner, nemligen 6 § i afseende på statsverket, 3 § i afseende på Banko-verket, hvartill nu kommer 2 § i afseende på Banko-diskonten äfvensom 2 § i afseende på Kiksgälds-kontoret, så gripes man af en ovilkorlig fruktan, huru det skall blifva möjligt att på 2:ne månader fullgöra allt hvad här föreskrifves, på ett sådant sätt att man derföre kan ansvara inför sitt samvete, sina kommittenter och Rikets Ständer.
Och om detta skall blott i någon, ehuru ringa mån kunna uppfyllas, så ser jag sannerligen ingen möjlighet att våga företaga några resor, sorn på kortare eller längre tid skola afbryta revisionsgöroinålen, och derföre nödgas jag deremot afgifva en bestämd reservation.
I sammanhang dermed får jag härmed på förhand frånsäga mig såväl allt ansvar som ali delaktighet uti de anmärkningar, framställningar och förslag, hvartill dessa inspektionsresor och besigtningar kunna gifva anledning.» dels ock af Herr Petre. b) beträffande berättelsen om besöket. dels af Prosten Lundholm: »Uti de af Revisorerne framställda omdömen och förslag rörande anslags beviljande i och för fästningsbyggnader vid Karlskrona, äfvensom angående inrättande af en särskilt poliskår för bevakningen inom skeppsvarfvet derstädes, har jag ej kunnat instämma, emedan jag anser uttalandet af omdömen och förslag i dessa afseenden å Revisorernes sida hvarken vara erforderligt eller af behofvet påkalladt, helst Rikets snart sammanträdande
Ständer säkerligen hafva att ifrån Kongl. Majit förvänta nådig proposition angående försvarsverket till sjös i sin helhet.» dels af förre Riksdagsfullmäktigen Jan Andersson: »Då jag icke i allt kan godkänna den berättelse, som Revisorerne afgifvit rörande besöket i Karlskrona, så får jag deremot afgifva min resei^vation.
Emot innehållet, för så vidt det endast rörer omnämnande af hvad Revisorerne under besöket iakttagit, har jag visserligen ej haft något att erinra, men kan deremot icke biträda flera uti berättelsen gjorda framställningar, bland annat om ändring i befästandet af Karlskrona och våra skärgårdar i allmänhet.
Utom det att måhända flertalet af Revisorerne uti denna fråga svårligen för närvarande kunna bilda sig ett tillförlitligt omdöme, helst de nya uppfinningar, som i krigskonsten dagligen göras, äfven väsendtligen inverka på befästningssystemerna, har jag dessutom ansett betänkligt att i detta afseende framställa ett förslag, hvars sättande i verket otvifvelaktigt komme att kräfva flere millioner riksdalers anslag och hvars resultater ännu ej på något ställe blifvit pröfvade.
Hvartill experimenter i detta afseende leda, bevisas af de stängselflottor, som för närvarande finnas uti Karlskrona.