Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bibehållandet af 5 §. beror deraf , huruvida det ena eller andra af ofvannåmnde alternativer antages. 8 §. hafva Utskotten uteslutit, då de ansett de kunskaper, hvilka, enligt 1 §. erfordras, vara för en Borgare så oumgäpglige, samt tillfål - 4o LngUtskottets Betiinkatiden, let till deras inhemtande så allmänt beredt, att undantag från stadgandet derom ej erfordras.
Vid 11 §. hafva Utskotten ansett nödigt tillägga , att Mästare, som uppsagt burskap och sig derom å nyo anmäler, skall, vid dess beviljande , å nyo erlägga dermed förenade afgifter.
De anmärkningar , som vid 12 §. blifvit gjorde af åtskillige värde Ledamöter af Vållofl.
BorgareStåndet, liafva icke undfallit Utskottens uppmärksamhet.
De, som framställt desse anmärkningar, hafva nemligen ansett förslaget i denna §. stridande emot ordningen i Handiverkerierne, och ledande dertill, att en och samme Näringsidkare skulle kunna slå under sig flere Handtverk.
Utskotten hafva deremot ansett förslaget instämmande med den skäliga frihet, man åsyftar att i Nåringarne bereda, och med det oberoende, en Handtverkare först då kan anses ega, når han får i alla delar tillverka eller låta tillverka de arbeten, hvilkas förfärdigande tillhör bans yrke , utan att i vissa delar deraf nödgas anlita andre Näringsidkares biträde.
Derigenom vinnes ock för allmänheten den stora fördel, att den Handtverkare, af hvilken ett arbete beställes, icke i frågan om priset å och beskaffenheten af vissa delar deraf, eller tiden till dess fullbordande, kan hänvisa till Lagutskottet!
4t till andre Handtverkare, hvarigenom den beställande ofta kunnat vara, antingen blottställd för osäkerhet och godtycklig behandling, eller ock nödsakad, att i och för ett och samma arbete , med flere särskilde Handtverkare underhandla.
På dessa skål, och då i öfrigt nödige correctiver emot missbruk, af den, 1 denna §.
Handtverkare lemnade rättighet, icke saknas, enår betydelige böter blifvit för samma missbruk föreslagne, hafva Utskotten icke dragit i betänkande, att för sin del tillstyrka §:s antagande. l3 §. år egenteligen den> hvarigenom en frihet till Sladsmanna-Nåringars idkandeå Landet, som förut icke egt rum, blifvit medgifven» Anmärkningar deremot äro ock, af flere BorgareStåndets värde Ledamöter, så vål inom Ståndet, som i Utskotten, framställde.
Utskotten hafva förut utsagt sin öfvertygelse, att en upplösning, af den skillnad, som hittills varit emellan Landtmanna- och Sladsmanna-Näringar— ne, icke slår tillsammannan med Stådernes nuvarande inrättning och Borgerskapets rättigheter; men då, för den tillåtelse att idka vissa Stadsmanna-Näringar å Landet, som, enligt denna §. skulle få ega rum , Burskap och Borgerliga utskylders erläggande till Ståderne blifvit förutsatte såsom vilkor: då det förut saknade tillfälle, som derigenom blifvit beredt till LagUtskottets Betänkande?!.
IIl£ 4s Lagutskottets Betdnkandtn. begagnande af vissa lågenheter och naturförmåner, hvilka, stundom åro å Landet tillgänglige, men deremot i Ståderne saknas, ostridigt mäste påNäringarnes utveckling och förkofran hafva ett ffjrdelagiigt inflytande: då det för ingen del ar troligt, att, i de fall, då lika förmånlige lågenheter till en Närings idkande erbjuda sig, i Stad och på Landet, Näringsidkaren väljer det sednare, och såmedelst fråntråder det alltid lättare tillfälle till afsättning, samt till ali slags, för Näringen behöflig, communicatJon, som Staden vanligen erbjuder: och, då Ståderne i allmänhet, förutsatt, att de hysa skicklige och idoge Näringsidkare, skola hafva mindre olägenhet af den, härigenom beredde, för allmänheten gag-. neliga täflan i Näringarne, ån gagnäf de bidrag till utskylder och onera, hvilka, genom den föreslagne tillåtelsen, vinnas , men hvaraf de fleste eljest skulle uteblifva; så hafva Utskotten funnit sig böra tillstyrka denna §:s antagande, med uteslutande af hvad deri upptages, angående hinder för tillåtelsen, i de fall , då anledning derigenom kunde gifvas till införsel af fremmande förbudne varor, så vida Utskotten, dels ansett ett slikt undantag ofta kunna föranleda en nog godtycklig pröfning, dels trott förekommandet af lurendråjeri och tullförsnillning, så hufvudsakligen bero af andre omständigheter, att t Lagutskottets EetHnkandetti 45 ifrågavarande forhållanden derå icke kunna egai annat an ett högst ringa inflytande.
I afseende på denna Art. i4 §., sådan den, af Committerade blifvit föreslagen, hafva meningarne , på sått Utskottens förslag utvisar, varit delade, då tvånne Stånd ej allenast ansett §.’ höra qvarstå, utan ock, tillägg göras om rättighet för Förläggare, att erhålla och bibehålla Borgarerått, så långe han håller godkänd Mästare å verkstad, men tvånne
Stånd deremot funnit, så vål §., som berörde tillägg, böra utgå.
De förre hafva afsett, att Capitalerne, såmedelst skulle dragas till Nåringarne, och des-' ses förkofran i samma mån beredas.
De sednare hafva åter, i afseende på inteckning i Handtverkeriernes effecter, befarat, att de lån, som deremot kunde erhållas, icke skulle vara af belopp alt lemna betydeligt understöd, enär effecterne vanligen äro af ringa värde, samt att en Handtverkare ofta skulle blottställas deiigenom, att det, hvarmed han idkar sin Näring, och,' som nu efter
Lag sist utmåtes för skuldfordran, skulle i sådant fall derföre först tillgripas ; äfvensom sistnämnde tvånne
Stånd förment, att, då man i allmänhet antagit skicklighet, såsom vilkor för inträde i Nåringarne, vore det i en tid, då man till dem önskar bereda en öfvergång från de så kallade tärande classerne, föga conseqvent och ändamålsenligt, att inrymma den 44 LagUtskottets Betänkandets. förläggande Capitalisten, i de rättigheter, sorn ensamt borde vara den forvärfvade insigten och arbetsförmågan förunnade, samt såmedelst försätta den sednares innehafvare i ett ofta tjenstskyldig! och af den förre beroende tillstånd.
Emot 16 §. hafva vål anmärkningar blifvit gjorde, af dem, sorn ansett den, Enkor och andre personer af Qvinnkönet tillagde rätt, att sig med Handtverk försörja, vara nog vidsträckt och kunna blifva förnärmande för Handtverkeriernes egentelige idkare.
Utskotten hafva likväl för sin del trott samma rättighets medgifvande, påkalladt af en billig omtanka för de Samhällsmedlemmars försörjning och utkomst, hvilka, meråndels vanlottade och utan annan tillgång ån den forvärfvade, vanligen till något mindre lönande yrke inskränkta arbetsförmågan, sakna det förlag och den grad af verksamhet, som ett befaradt intrång i de egentlige Handtverkerierne skulle förutsätta.
Denna §:s sista Moment, angående befrielse för Qvinnor, som idka Handtverk , från afgift till SkråAmbetenas Cassör, hafva Utskotten ansett kunna utgå, på grund at sitt förut anförde och motiverade beslut om samma Ämbetens upplösning.
Vid 17 och 18 §.
§. åro anmärkningar gjorde i Vållofl.
BorgareStåndet, af Herrar Limnelius och Leffler, som ansett, att, då hvarje Borgares utskylder till Kronan och Staden, bestämd Lag Utskottets Betänkande».
45 inas efter den rättighet och det tillfälle han anses ega till afsättning eller arbetsförtjenst, inom den Stad, hvaraf han är Medlem, skulle det Vara en orättvisa, om han deri finge vidkännas intrång af andre Städers Näringsidkare, som hafva lindrigare utskylder att erlägga, och derföre kunna lemna sina varor till bättre pris, hvilket ock kunde leda till vissa Städers, synnerligen de störres, upplösning.
Utskotten hafva åter trott de fördelar, som Allmänheten otvifvclagtigt okall vinna, genom en allmännare täflan, och genom en mera spridd tillgång å alla slags Handlverkerivaror, som med detsamma skall sprida den större insigt och skicklighet i Handtverkens idkande, hvilken, på vissa ställen tidigare, på andra åter sednare, vinnes , öfverväga de befarade olågenhelerne, hvilka till en stor del förfalla, då man besinnar, att afgifterne till Kronan kunna och böra minskas, jemväl medelst Städernes nedsättning från högre till lägre class, i samma mån, som rörelsen på något ställe blifver af en eller annan anledning mindre indrägtig, samt deremot ökas i den mån densamma å annat ställe tilltager, att afgifter till Ståderne åro till sitt totalbelopp beräknade efter behofvet för Städernes styrelse och administration, och således icke ovilkorligen uppgå till högre belopp i de Städer, der en större rörelse och Närings förkofran varit påräknad, ån i de öfrige, ehu - 46 LngVt skottets Bctånknnittt. ru visserligen Naringarnes mer eller mindre för-* delagtighet {jent till måttstock vid afgiflerncs fördelning, emellan en och samma Stads Näringsidkare inbördes, och ändteligen, att om, i de större Städerne, sistnämnde bidrag och utskylder skulle vara af mera betydenhet, ån i de mindre, ega deremot de större Stådernes Näringsidkare, vanligtvis med större förlag, ett tillfälle att deraf draga fördel, sorn, gynnadt af desse Staders lage och befolkning, visserligen icke kan, utom i ganska sällsynta fall, af antingen oskälig stegring å deras, eller öfvervägande skicklighet å kringboende Näringsidkares sid»> genom desse sistnämndes mellankomst betagas eller förringas, ig §. hafva Utskotten funnit Jämpeligt förändra på det sått, att Murare- oell Timmermans-handtverket må kunna, till Allmänhetens ostridiga båtnad, förenas hos en och samma Person, hvilken, såsom i sådant fall fullständig
Byggmästare, bör ega de insigter i ritningars och desseiners upprättande, sorn denna §. omförmåler, hvilka åter icke skulle fordras föor dem, som endast anmäla sig till idkande af endera bland desse afdeJningar utaf Byggnadskonsten.
De anmärkningar, som vid 20 §. blifvit gjorde derom, att för inträde i Bryggeri-, Slagteri- och Bakeri-Nåringarne skulle erfordras 1S-* Lagutskottet: Betiinhanden. ^7 rotk!, oell Måstareprofs aflåggande) hafva Utskotten för sin del icke ansett förtjena afseende, då desse Näringar, såsom ingående i den vanliga inre hushållningen, åro allmänt kände oell utöfvade, utan hafva Utskotten förmodat ett stadgande, att samma Näringars idkande alltid i Stad skall vara med burskap förenadt, gora för ändamålet tillfyllest. 21 §:s stadganden har Utskotten låmpeligast ansett kunna hänföras till den Artikel, som i allmänhet handlar om forum i dessa mål. V. Artikeln.
De i denna Art. af Committéen föreslagna stadganden, hafva Utskotten funnit grundade på en billig reciprocilé emellan Handtverksidkare och de personer, som dem anlita, och derföre hufvudsakligen bibehållit.
På det den i 2 §. föreslagne stämpling icke må, lill onödig tidspillan, utsträckas till sådane arbeten och till— verkningar, hvilka lill godhet och beskaffenhet genast vid emottagande! kunna bedömmas, och, i afseende på hvilka slämplingen således icke synes erforderlig, hafva Utskotten, från stadgandet derom, föreslagit undantag för sådane arbeten. 5 §., der Handtverkare år ålagd att tillverka arbeten af de rudimaterier, som honom 48 Lagutskottets Betänkanden. lemnäs, hafva Utskotten ansett stridande emot principen af den frihet i Näringar, som deras idkare, lika med allmänheten, bora åtnjuta, och icke eller påkallad af Landtmannens behof, då han, enligt den nu jemväl foreslagne fårfattningen om Handtverkerierne på Landet, år obetagen, att samma rudimaterier sjelf, eller genom underhafvande, förädla, så vål till eget behof, som till afsättning.
Genom ett stadgande, att, i do fall, då visst pris får Handtverksarbete icke år betingad t, Magistraten, efter HandtverksSocietetens hörande, skall ega att detsamma bestämma, hafva Utskotten velat förekomma Handtverkarens blottställande får det ansvar,'hvilket efter 5 §., sådan den af Committerade blifvit föreslagen, skulle nog godtyckligt eller efter obeståmde grunder, kunna honom åläggas, i de fall, då han ansåges hafva tagit för arbetet mera, ån det skäligen varit vårdt, 6 §. af Committerades förslag, hafva Utskotten ansett, i hvad den rörrum för de i denna Art. omförmåldte ärender, låmpeligen kunna uppställas vid Ares slut, samt i afseende på förordnandet om de särskilde personer, som, rörande HandtverkeriVarors beskaffenhet, skulle sig utlåta, förfalla genom HandtverkeriSocietetens tillvarelse.
De i ? §. af Committerades förslag, foreslagne ålågganden och ansvars påföljder för Handtverkare, hafva LsgUnkottfts Bttdnkaudemi 4g -hafva Utskotten icke ansett kunna billigen egt rum, utan motsvarande påföljder för dem, *om af Handtverkare beställa arbete, och detsamma icke å öfvcrenskommen tid afhemta och betala} och då olägenheterne af tvångsband och föresk riller i sednare fallet ansetts öfverväga de för» delar, som derigenom i förra afseendct kunde beredas, samt taflan och industri i Handtverkerierne, sannolikt skall, om fritt utrymme deråt lemnäs, göra öfverflödige sådane föreskrifter, hvilkas tillämpning i alla fall, icke Utah mycken svårighet och omgång kan påkallas, hafva Utskotten ansett denna §. böra utgå; äfvensom Utskotten, vid det i derpålöljande §. förekommande stadgandet, om Handtverkares skyldighet att arbeta för Kronans räkning, ansett nödigt att bestämdt uttrycka, det betalning efter gångbart pris borde derföre komma honom till godo.
— Ändteligen hafva ock Utskotten trott sig i denna Art. låmpeligen kunna införa del stadgande, som redan här ofvan blifvit taotiveradt, om Handtverksidkares rätt, att. emot de åligganden, som de både vid inträdet i desse yrken och under deras utöfning sig underkastat, skyddas mot intrång af Personer, som icke fullgjort , hvad. för inträde i och utöfning af handtverken sålunda erfordras; i hvilken mening 8 §. af Uösj sköttens redaciion blifvit föreslagen.
LagUtskottets Bctänhanden.
IV £o LegUtskottnt Betdnknndem ! VI.
I Committerades förslå:; hafva Utskotten an-« fcett helt och hållet kunna utgå, i följe af tiel förut föreslagna stadgandet, om Gesållernes ställande under Tjenstehjonsstadgan , hvilken Författning således skulle på Gesållernes skyldighet, alt förse sig med laga försvar och sysselsättning, samt på alla förhållanden emellan dem och Måstarne, utom i de uti III.
Art. ut«< tryekeligsn undantagne fall, blifva lillumpcllg. VII.
1 Committerades förslag, hvilken efter deri nästföregåendes uteslutande blifvit den 6:te i de* af Utskotten upprättade, hafva Utskotten endast så vida förändrat, som de, då Collegierncs upplösning eller förändring blifvit så mycket ifrå—; gasatt, trott sig böra utesluta CommerceColIegium från antalet af de instanlier, genom hvilka mål af ifrågavarande egenskap skulle fullföljas, och i stället föreslagit Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att vara instantie emellan Magistraten och Kongl. Majrt, såsom i andre Stådernes oeconomie- och politie-mål, och hvarigenom tillfället att söka rättelse för Parterne, underlättas medelst Åmbetsstållets nårbelågenhet.
Då sådana böter , som efter denna Författning konna Lag Utskottas BetHnkanien, 51 komma i fråga attådömmas, hittills vanligen utgjort en inkomst för Handtverkeriernes enskilde Cassör och Stiftelser, hafva Utskotten ansett sig hora föreslå, den dermed närmast enliga disposition för framtiden, heldst på ett och annat ställe sårskilde inrättningar, till understöd för riandtverksclasscn, torde hafva af sådane fonder, jemte enskild tc > sammanskott, tillkommit, och hädanefter så mycket mindre synas böra undandragas dc inkomster, de hittills åtnjutit, som äfven den allmänna fattigvården genom sliko inrättningar, i sin mån underlättas.
Något vidare hinder eller svårighet för fullföljden af besvär i desse mål, hvilka till det mesta kunna anses af mera civil ån criminel egenskap, hafva Utskotten ej trott höra ega rum, ån att, lika med i mål af förstnämnde beskaffenhet, tvånno Domstolars sammanstämmande beslut skall gå i verkställighet.
Genom hvad, i §. af denna, samt 7 §. sfi den, utaf Utskotten föreslagne, nästföregående Artikeln innehålla, hafva Utskotten ansett 5 §.' af nu ifrågavarande Artikel kunna utgå. 2:0 Förordningen angående Gernings4 mäns antagande på Landet.
Utskotten hafva för sin del funnit den frihet, Landtmanncn al ålder åtnjutit, att på nära ** LagUukettttt Beidnknndt», häll cga tillgång på sådane Handtverkare, hviU kas biträde år oumgångcligast och ofta skyndesamt erfordras, uti förslaget till denna författning bibehållen och utvidgad, så vidt, utan för kånhart intrång i de egenteliga Stadsmanna-Piåringarne, kunnat ega rum.
Utskotten hafva dock ansett denna Författning, för att i ämnet blifva fullständig, böra innehålla; bestämmelser, angå^ ende denna Handtverkcriråtts inskränkning inom det område, för hvilket Gerningsmannen blifvit antagen; angående Gerningsmåns rått till antagande af biträden, och huru gränsen för denna rättighet, i hvarje särskildt fall skall utstakas, samt angående en hvar Landttnans behörighet att låta af Tjenstehjon och underhafvande åt sig förfärdiga det arbete, de förstå förrätta; äfvensom Utskotten ansett Linne-, Bomulls- och Ylleväfvare, skäligen kunna uteslutas från antalet *f Socknehandtverkare, enär desse tillverkningar .utgöra föremål, dels för Hemslöjder, dels för Fabrikstillverkningar, hvartill, enligt redan gällande författningar, en hvar år obetagen.
Utskotten, som ansett, att i sammanhang med Landtmannens, af ålder åtnjutne slöjdefrihet» so>m i sista Momentet af denna författning omförmåles, äfven dess lika naturliga och i äldre författningar grundlagde, samt i de sednare allt Iner och mer utvecklade frihet till Handel med sjne JProducter, lämpeligen kan och bör bcstånf’ LagUtslottcts Betdnkandett. 55 *nas, har, i enlighet dermed, föreslagit RedaclioJien al nämnde Moment, mert funnit mindre låmpeligt, alt, pä sätt Committerade föreslagit, dervid specificera vissa rudimqterier, och derefter gära undantag för andra, utan funnit det gåra tillfyllest att bestämma, det under nämnde frihet skall begripas alla sädana produeter och tillverkningar, som Landtmän sjelfve kunna äStadkomma, med undantag endast af guld och silfver, vid hvilkas forarbetande särskilde föreskrifter ega ruin.
Genom detta stadgande torde ock de Motioner anses nöjaktigt befvaradc, uti hvilka yrkas en obehindrad rått, alt, vid hvilka årstider som hcldst, få lill Slåderne införa alla slags Land tmanna-produeter.
S;o HatidelsOrdningen. I.
Utskotten, som redan förut, på hår ofvan anförde skål, antagit, att Nåringsidkande Borgare, böra vara af Christelig trosbekännelse, hafva, i enlighet dermed , förändrat stadgandet i denna Art:s i §, Vid granskningen af 2 §., hafva Utskotten,' de der redan förut antagit skicklighet och stadga, såsom de egenteliga vilkoren för Näringars idkande, till egen och andras fördel, ansett 5i LngU:skottus Betfaiktinåtn, dem, äfven i afseende på Handeln, så myckel mindre böra ökas genom förbehåll och föreskrifter om läroår, som tillfållen gifvas och ytterligare kunna blifva beredde, att dessförutan erhålla undervisning, dels i sjelfva handeln, delss j de kunskaper, som närmast ingå i detta yrke och vägleda dess utöfning; hvadan Utskotten, i stället för läroåren, föreslagit ett fullständigt, samt, efter Iiandelsyrkets olika töremål och omfång, på olika ställen afpassadt förhör, i de för yrkets utöfning nödige kunskapsdelar; Christendomen och vissa allmänna medborgerliga kunskaper, åro ock, för inträde i Handel, som i Handtverk, nödige ansedde.
Då stadga i uppförande och pålitlighet i afhandlingar, år af så mycken vigt för ett yrke, som icke med framgång kan idkas utan förtroende, hvars svikandet ater så ofta bcredt Medborgares ofärd, hafva Utskotten ansett en ålder af s5 år, utom i vissa särskildt undantagne fall, erfordras för Burskaps vinnande å Handel.
— I följe af hvad Utskotten ansett, rörande upphåfvande af stadgandet om Läroåren, åro de §. §. i Committerades förslag, enligt hvilka, undantag från nämndö stadgande i vissa fall varit medgifven , dels uteslutne, dels efter de af Utskotten antagne hufvud-a grunder rättade.
I anledning af 5 §., hal’ inom Utskotten bilf-* yit föreslaget, att utländning, som vunnit Bur^ LngUtskottets Bttänknnden, 53 skap, icke under Sex ars lid må ega uppsåga det, hvarigenom skulle förekommas, det utlåndningar , vid tillfållen af fördelagtige Handelsconjuncturer hår i landel, hastigt samla förmögenhet, och nied denna vinst, ofta undandragen ej allenast Landets Näringsidkare, utan ock dess rörelsekapital, genast derefter återflytta till andre Lånder.
Stånd hafva i sammansatta Utskotten gillat denna åsigt och antagit det föreslagnc Stadgandet; tvånne åter hafva förka-.
Stat det, anseende, att det i de flesta fall skulle kunna eluderas, och, om det möjligen kunde gåras gällande, blifva för utlåndningar afskråckandé från bosättningar hår i Landet, och med detsamma inskränka de fårdelar, som Riket ofta skördat af deras industri, samt både bär samlade och hit— förde förmögenhet, afven i de fall, då de vid första inflyttningen ej velat bestämma sig för ett längre qvarblifvande, hvartill inan vanligen först, efter närmare bekantskap med Landet och dess invånare, fattar bestämd håg och föresats.
"Vid 9 §. hafva Utskotten icke funnit något skål, att befria dem, som vilja utöfva Vinskänks- och Kåilarmäslareyrket, mera ån andre; näringsidkare, från skyldigheten att styrka sig cga den, i sådant afseende erforderliga skicklighet. 56 I/igV: i kottets Eetånkanden.
Vid granskningen af 11 §., hafva Utskottet! funnit Handtverkare och Skeppare icke böra* för inträdet i Handel, underkastas andre vilkor, ån de allmänt gällande, medelst fulltygande af er fO r d e r 1 i g skicklighet.
Vid 12 hafva Utskotten ansett enahanda förbehåll böra ega rutil, sorn i Handtverksordningen blifvit föreslaget, angående
Burskaps-afgifternes erläggande af den* som uppsagt Burskap, men sig dertill å nyo anmäler.
Vid ii §. hafva Utskotten ej allenast ansett rättigheten för Handlandes Enka, att fortsätta Mannens rörelse, böra bestämmas närmast i en-! ligliet, ined hvad IV.
Art. i5 och 16 §.
Handtverksord ningen, i afseende på Handlverkares Enka, bestämmer, utan öck, med afseende å den längre lid, som utredningen af ett större Handelshus, ofta under brefvexling och liqvider på aflågsne Utrikes orter, erfordrar, och livart under Handelsrörelsens fortgång icke utan kännbara följder kan hastigt afbrytas, föreslagit en utsträckning af det stadgande, angående samma rörelses fortsättning , som berörde §. inne-: håller.
Sednare Momentet af denna §., har Beredningen ansett blifva öfverflödigt, genom det i stället föreslagne tillståndet för Förläggare i allmänhet, att vinna Burskap å Handel, enär de TågVtskvtmt BetSahandtth 5% Se iäta densamma förestås nf en person, sorni styrkt sig ega behörig skicklighet i yrket 5 ett stadgande, hvarigenom Utskotten förmodat minga, får närvarande icke productiva’ Capitaler, kunna draga* till Hatideln och; industriella företag» //.
Om Handelsrörelse som utan rättighet och förbindelse till Burskap kan, få utöfvas.
Vid den Kedaction, som i 1 §. af denna Artikel blifvit föreslagen, torde invändas, alf Utskotten tillstyrkt en, på Ridderskapet och Adeln ensamt ankommande eftergift, af ett Desi Privilegium.
Utskotten hafva likväl endast föreslagit ett förklarande, att den allmänna friheten, till inträde i Handelsyrket, i sig inbegriper den enskilda, som hittills Varit Ridderskapet och Adeln förunnad, och, i afseende å hvilken det visserligen lika litet lärer instämma med Ståndets mening, sorn med dess fördel och anseende, »tt låta den af andre, Sn Personer af stadga och skicklighet, begagnas.
Likaså förfaller, genom $en i denna §. föreslagne rättighet för en hyar,, LagXJiskottets Jktänkandeiu
IVf SS LfigUtskottets Bttnnknnden. att reda i Skepp, samt till in- eller utländsk ort inlasta egne Producter, den särskilda så beskaffade rättighet, som hittills varit Adeln förunnad.
Hvad i 2 §. blifvit af Committerade föreslaget, att, nämligen försäljning af Snus och Tobak samt Glas och Porcellaine, icke skulle få af vanlige Burskapsegande, Handlande eller Arbetsföre Personer, besörjas, hafva Utskotten ansett innefatta en inskränkning i Näringsfriheten, den Utskotten icke trott sig böra tillstyrka, lieldst Fattigförsörjningen, hvars underlättande de i berörde §. föreslagne stadganden afse, utgör en angelägenhet, som inom Församlingar och mindre Samhällen, bör efter särskilde omständigheter regleras, men icke med nu förevarande ämne sammanblandas; hvadan Utskotten ur sitt Förslag till Redaction uteslutit bela denna §.