Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I 4 § är stadgadt huru förfaras bör, der allmän väg går öfver rågång, äfvensom för dem, hvilka ega rätt till enskild väg eller fädrift, huru grindar skole hållas o. s. v.; men jag finner ingenstädes i hela förslaget huru stängas bör, der en allmän väg utgör gränsen mellan tvenne skiften med långsidan al desamma, icke heller om en allmän väg afskär flera skilten på tvären.
Då nu sådane vägar begagnas äfven till fädrift för dem, som å sitt inägoskifte blilvit qvarboende å gamla bohlstaden, men fått markskiften längre bort i byens egor, måste stängsel upprättas och underhållas å båda sidor al sådane vägar, så vida egaren till hemmanet skall få fred på sina egor, samt få någonting att inberga i ladan; skall då egaren af ett sådant hemman stänga allting sjelf och dermed tjena andra?
Eller skall han understödjas af öfrige delegare inom skifteslaget?
Så har hittills varit brukligt att tillämpa efter nu gällande Stängsel-Förordning, men huru det skall tillämpas efter Utskottens förslag kan man ej göra sig rätt begrepp utaf.
Väl stadgas i 7 § af ofta nämnde förslag, att der någon erhållit sina egor så utlagda att i skillnaden för dess egolott ej någon möter, som del i stängsel tager, då skall han ha hjelp alt stänga; meningen med det - 31 Lag- samt Allm. Bese.- och Elcon.-Uiskottens Betänkande, N:o 30. ta stadgande skulle jag önska blefve mera tydligt uttryckt, så att det kunde med säkerhet tillampas älven i de fall jag här ofvan anlydt.
Svårligen lärer man kunna föreställa sig, att en allmän väg eller’' fädrift kan utstakas me lan tvänne skiften eller tvärtöfver ett eller liera, med mindre vid sådan väg skall slangas å båda sidor.
Jag anser derföre lagen höra vara tydelig huru vid sadane vagar stängas bör inom skifteslaget.
I 10 S är stadgadt hur förhållas hör, då skillnadslinea eller rågån- går i å eller ström, hvarefter det i samma § derefter heter:
Lag samma vare der e-or genom allmän farväg åtskiljas.
Kan meningen härmed vara att i å eller ström skall upprättas tvenne gärdesgårdar i bredd med hvarandra- eller ar meningen den atL der egor genom allmän farväg åtskiljas, endast ena egaren skall la stangdt vid sidan af sin skift och den andra icke?
Sannerigen jag mägtar begripa annat, än att en sådan lagstiftning är både otydlig och olämplig, ty stängas måste å båda sidor å’ en sådan allmän väsynnerligen om den skall begagnas äfven till fädrift.
Serskildt har jag fästat min uppmärksamhet vid 11 §.
De olägenheler och kostnader, som igenom dess antagande i sin helhet skulle Ullskyndas de skifteslag, hvilka genom enskifte eller laga skifte äfven undergått laga slängseldelning, blefvo alldeles odräglige för iordegarne så vida lörordningen i de trenne serskilda fall, som nämnde äro, kom att tillämpas.
.Någon relroactiv verkan i så vidsträckt mon tror jag ej är lämpliicke heller utan våda kan antagas.
Mera vore väl att anmärka emot förslaget, men som jag hoppas hvar och en nogsamt lärer inse att en omarbetning, bygd på andra grunder, är af behofvet påkallad, vill jag afbida Puks-Ståndens yttrande i denna vigtiga och maktpåliggande sak.” betänkandet hafva sig jemväl reserverat Herr Comminister Har din j Nils Gustaf Nilsson och Anders Jonsson. STOCKHOLM, elmén & granbergs tryckeri, 1845.
L/i"- samt All/n. Besv. o. Ekon.-Utskotlens Betänkande, N.-o 31, 1 M SI.
Anl. till Exp.-Ulsk. d. 26 Mars, kl. 1 e. in.
Betänkande_, i ättledning af väckte frågor om ändringar och tillägg uti Kong/.
Förordningen om Prestval den t April t8/fi.
För vinnande af ändringar och tillägg uti berörde Kong!.
Förordning, hafva inom Jlögv. Preste-Ståndet Herr Contracls-Prosten Ode/berg med hvilken Herr Domprosten Doctor Hvasser sig förenat, samt Herr Doclor Sundbergs väckt, till Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten remitterade, motioner, dem Utskotten, i anseende till deras med hvarannan egande gemenskap, ansett sig böra uti ett sammanhang till pröfning upptaga och dervid Utskotten funnit lämpligast följa den ordning, hvaruti de frågor, motionerne afse, uti Förordningen förekomma och alt serskildt vid hvarje lagrum, deremot anmärkningar blifvit gjorde, desamma upptaga och pröfva.
Emot 5 Art. l6 §. har Herr Contracts-Prosten Odelberg anmärkt, att, i fråga om rösträttighet för masugnar och stångjernshärdar, någon skillnad icke blifvit gjord emellan Bruksegares stångjernshärdar och masugnar, [samt de så kallade bergsmanshamrar och bergsmanshyttor, för hvilka sistnämnde, enligt äldre Författningar, någon rösträttighet icke egt rum.
Genom Kong!.
Brefvet den i4 December 1750, föranledt af underdåniga besvär uti ett serskildt mål, angående bergsmäns rättighet att vid prestval, utom för deras åboende hemman, åtnjuta serskild rösträttighet för deras hamrar och hyttor, vore nemligen förklaradl: att hvad Kongl.
Förordningen den 5 Juni 1789 uti 9 §. innehölle om rösträttighet vid Prestval för bruk och masugnar endast hade afseende på Bruksegare, uppå hvilket sätt det jemväl dittills varit förhållet och att Kongl.
Majrts, öfver nyssnämnde Förordning den 22 Januari 1746 utfärdade, Nådiga Förklaring deruti icke eller gjorde ändring eller tilläde bergsmän annan eller större förmon, än de likmätigt 1739 års Förordning egde efter deras hemmans oförmedlade storlek samt att, i fall bergsmännen icke allenast för sine hemman, utan ock dessutom för sine bergsmanshamrar och hyttor, finge vid Prestval gifva sine röster, skulle de dervid hafva Bih. till R.
Prat. 1845, 7 Sami. 2 Afd. 10 Haft. 1 o L /g- samt Allm, Bcsv. o. Ekon.-U(skottens Betänkande, N.-o 31. dubbel förmon samt njuta större rätt, än Brukspatronerne för sjelfva Bruken, oansedt de aro stora Verk, som underhålla många arbetare, då deremot bergsmanshamrar och hyttor ofta drifvas af desamma, som förestå hemmansbruket; hvadan Kongl. Maj:t fann, det bergsmännen uti den ifrågakomne församlingen för sina bergsmanshamrar icke kunde njuta lika rätt med Brukspatronerne, att votera vid Prestval, utan att dermed borde förhållas, på sätt tillförene varit vanligt.
Som det troligen ej eller nu varit
Lagstiftarens mening att tillerkänna bergsmännen någon större rösträttighet vid Prestval, än de förut fått utöfva, och delegarnes i en bergsmanshytta röstandelar, beroende ej allenast af blåsnings-, utan ock af så kallade värmningsdygn, icke utan mycken svårighet kunde bestämmas; så har motionären föreslagit, att vid ifrågavarande moment uti 16 §. måtte göras följande tillägg: ”med undantag af sä kallade bergsmanshamrar och hyttor; egande bergsmännen rösträttighet endast efter deras innehafvande hemmans, oförmedlade storlek.”
Då stadgandet i förenämnde §., att 'fä landet räknas en hel röst för hvarje helt oförmed/adt mantal, eu för hvarje masugn, för hvarje stångjernshärd, äfvensom för a kniuhamrar tillsammans", till alla delar öfverensstämmer med föreskriften i 1739 års förut gällande Förordning om Prestval, att, om bruk eller masugn funnes i församlingen, egar en deraf skulle uti Prestvalet hafva sm röst, och att hvarje härd cell masugn skulle anses lika med elt helt hemman och 2 kniphammare svara mot en stångjernshärd, samt detta stadgande i sistnämnde Förordning om rösträttighet för bruk och masugnar, på sätt af 1750 års ofvannämnde Kongl. Bref inhemtas, endast haft afseende på Bruksegare och att Bergsmännen icke ansetts berättigade att vid Prestval rösta serskilt för deras bergsmanshamrar och hyttor; alltså och enär någon förändring i detta afseende uti nu gällande Preslvals-Förordn ing icke b! i f v i t gjord och någon tvätydighet om rätta förståndet af det från ! 739 ars förordning uti förevarande §. af nu gällande Författning öfverförde stadgande i det af motionären anmärkte hänseende således icke lärer förefinnas, tillstyrka Utskotten vördsamt, att motionen i denna del mätte lemnas utan afseende.
Emot 5 Art. 17 §., som har följande lydelse: för hvarje egendom och lägenhet röste-egaren, ehvad han derstädes hor eller icke, så vida han densamma genom eget folk eller hälftenbrukare förvaltar.
För boställe rö te, under samma vilkor, innehafvaren.
Är egen - 3 Lag- samt Allm.
Besv. o. Ekon.-Utskottms Betänkande, No 31. dom eller lägenhet emot hyra, arrende eller andre vilkor upplåten åt annan person, som för dess utskylder ansvarar, röste den sistnämnde, så framt egaren ej styrker, att han denna rättighet sig sjelf uti contractet förbehållit; för frälse-skaltejord röste, under enahanda vilkor, som för annan egendom, jordegaren eller arrendatorn.
Landtbönder, som hädanefter antagas och utgöra de å hemmanet belöpande utskylder, bevillning för egande rätt deruti inbegripen eller icke, äge ock rösträttighet, der icke genom contract annorlunda bestämdt varder,” hafva herr Doctor Sandberg och herr Contracts-Prosten Ode/berg anmärkt, att sistnämnde Mom., som afser landtbondes rösträttighet, stode i strid med föregående mom. angående rösträttighet för dem, som emot hyra, arrende eller andra vilkor innehafva annans egendom eller lägenhet, enär rösträttighet ovilkorligt blifvit desse sistnämnde tillagd, så framt egaren ej styrker, att han denna rättighet sig sjelf uti contractet förbehållit; hvaremot nämnde rösträttighet endast blifvit tillerkänd de landtbönder, som ”hädanefter,” d. v. s. efter Författningens utfärdande antagne blifvil.
Denna skilnad hade vid Författningens tillämpning föranledt tvister och rättegångar, enär det vore svårt, om ej omöjligt, alt afgöra huruvida eu innehafvare af en annans jord borde anses såsom arrendator eller landtbonde.
I förra fallet finge han alltid rösta; i sednare åter endast för den händelse, att han blifvit antagen efter den i April i843.
Då emedlertid al Kong!.
Förordningen den i3 Juni 1800 angående städsel och lego af jord. det syntes, att arrendalorer äro de, hvilka i lagen kallas landtboer, och landtbo-contract är detsamma, som arrende contract, hvadan någon gräns emellan arrendatorer och landtbönder icke kunde uppdragas; samt sista mom. angående landlbönders rättighet vore helt och hållet öfverflödigt, enär föregående inom., som afser rösträttighet för dem, h vilka emot ”hyra, arrende eller andre vilkor” innehafva annans egendom, vore så omfattande, alt landtbönder derunder jemväl måste kunna inbegripas, så hafva motionärerne föreslagit, alt, till undvikande af tvätydighet och vinnande af enhet, ifrågavarande mom. angående landtbönders rösträttighet måtte helt och hållet utgå; hvarvid dock Herr Contracts-Prosten Ode/berg hemställt, att vid ordet ”arrende' i föregågående mom. borde tilläggas ”In ridt bonde-skyldig heter.
Då förevarande Kong!.
Förordning om Prestval vid 1828 års
Riksdag utgjorde föremål för Rikets Ständers pröfning, yttrade Lag- och Ekonomi-Utskotten uti deras under N:o 35 deröfver afgifna Betänkande, i fråga om den då beslutade förändringen, alt säteri egare icke skulle ega vidsträck - 4 Lag- samt Allm.
Besv. o. Ekon.- Utskottens Betänkande, N.-o 31. tare rösträtt, än andre liemmansegare samt alt
Frälse- eller landtbönder skulle för deras innehafvande hemman sjelfve votera, så framt icke jordegaren sig denna rättighet genom contract sjelf förbehållit: alt af den genom Rikets Ständers ömsesidiga begifvanden år 1809 stadgade likhet emellan medborgare af alla stånd i afseende på besittning af jord, äfven blefve en följd, alt rösträttighet vid Prestval i enahanda förhållande blefve till fullkomlig likhet emellan alla jemkad, samt att åboer å Frälsehemman, enär de derför utgjorde alla åtföljande publika utskylder, i allmänhet, borde åtnjuta samma rätt vid valet af själasörjare, som verklige liemmansegare.
På denna grund och enär enligt
Lag någon skillnad emellan arrendator och landtbo icke eger rum, samt bestämmandet af olika rösträttighet vid Prestval för dem, vid sådant förhållande, utom det att en sådan skillnad icke lärer finnas med rättvisa öfverensstämmande, otvifvelaktigt måste, på sätt motionärerne anmärkt, föranleda till tvister och rättegångar, enär en person, som innehafver en annans egendom enligt contract, utfärdadt sednare, än förevarande Förordning, om han anses för arrendator,eger rösträttighet, men om lian betraktas såsom landLbo, icke äger sådan rättighet, ehuru benämningen landtbo och arrendator, enligt lag, innefatta samma begrepp; alltså och då föregående inom uti §:n, angående rösträttighet för dem, som emot byra, arrende eller andre vilkor innehafva annans egendom, är så allmänt och omfattande, alt det tydligen äfven inbegriper landtbönder och deras rösträttighet, få Utskotten, som anse det föreslagne tillägget af ordet ’'land/,bot. vilkor ,” icke vara erforderligt, vördsamt tillstyrka, att ifrågavarande moment eller orden: ”Landtbönder, som hädanefter antagas och utgöra de å hemmanet belöpande utskylder, bevillning för eganderätt deruti inbegripen eller icke, ege ock rösträttighet, der icke genom contract annorlunda bestämdt varder," måtte utur 17 helt och hållet utgå.
Vid 7 Art. 42 §•> som, i fråga om vid valförrältn ng frånvarandes rösträttighet, innehåller: ”En frånvarande äge dock rätt att under egen hand och sigill skriftlig voteringssedel, öppen eller förseglad, lemna,” har Herr Conlraets-Prosten Odelberg vidare anmärkt, att orden: ”under egen hand” innefattade en dubbel mening, enär dermed så väl kunde förstås, att både context och namnteckning borde vara egenhändiga, som äfven alt voterings - 5 Lat- samt Allm, Besv. o.
Ekon,-U'iskottens Betänkande, W:o 31. sedeln vore giltig, endast namnteckningen vore egenhändig; till afhjelpande af hvilken tvetydighet motionären, i öfverensstämmelse med hvad Kongl.
Förordningen den 28 Juni 1798, §. r, om skuldebref stadgar, föreslagit, att oinförmälile mom. i 42 §• måtte erhålla följande förändrade lydelse: ”En frånvarande ege dock rätt alt sin egenhändigt skrifna och undertecknade, samt med dess sigill bestyrkta voteringssedel lemna.”
Den som ej egenhändigt skrifver contexten, borde nemligen, enligt motionärens förmenande, antingen han begagnade sigill eller ej, hänföras till dem, hvilkas skriftliga votum behöfde med vittnen styrkas.
Utskotten få i anledning häraf anföra, att, om någon, tvetydighet uti de i förevarande mom. begagnade orden: ”under egen hand” skulle förefinnas, densamma likväl lärer försvinna, då med detta mom. jemföres det påföljande, som innehåller, alt, i saknad af sigill, två ojäfvige vittnen böra å voteringssedeln underteckna den mening, att de under edelig förbindelse intyga, det röstgifvaren i deras närvaro egenhändigt sin voteringssedel skrifvit eller sjelf sitt namn undertecknat.
Häraf anse Utskotten nemligen otvätydi"t följa, alt orden: under egen hand böra gifvas den vidsträckta tolkning, atf dermed förslås icke allenast egenhändigt skrifven och underskrifven, utan äfven af annan person skrifven, men af den röstegande egenhändigt undertecknad voteringssedel.
Vid sådant förhållande och då man måste antaga, att den, som kan egenhändigt skrifva sitt namn, jemväl förstår att läsa skrifven stil, och att den, som med silt namn undertecknar en voteringssedel, följaktligen måste kunna förstå dess innehåll, samt att dessutom något bedrägeri destomindre lärer kunna ske med egenhändigt undertecknade voteringssedlar, som desamma, för alt vara gällande, dertill måste vara antingen med sigill eller vittnen bestvrkte; hemställa Utskotten, att den föreslagne förändringen af f.2 icke måtte bifallas.
Samma Jrt. 45
,§■ innehåller: att efter omröstningens slut och sedan hvarje profpredikants röstetal blifvit i begge längderne utfördt, valförrättaren, innan aclen slutas, skall tillkännagifva valets utgång, samt meddela besvärshänvisning.
Herr Contracts-Prosten Odelberg har, i anledning af detta stadgande andragit, hurusom det för eu hvar, som hållit prestval i stora församlin - 6 La«- samt Allm.
Besv. o. Ekon.-Utskottens Betänkande, N.-o 31.
O gar, der en ined vidlyftiga och svårhandterliga siffertal behäftad röstberäkning ofta inträffade, vore nogsamt kunnigt, huru besvärlig, tidsödande och, oaktadt räknefärdighet, Lill full precision nästan ogörlig vallängdens summering i kyrkan, i synnerhet under mörk och kall årstid, ofta vore.
Motionären har derföre föreslagit den föndring uti ifrågavarande §., att ”summeringen sker efter valets af slutande” och att ”utgången näst] oljande Söndag, uti en af både Vuljörrättaren och FdlNotarien under skrifveri kungörelse J örtsan din sen från predikstolen delgifves.” Utskotten, som det ej kunnat undfalla, huru vigtigt och välbetänkt stadgandet är, att vallängdens summering verkställes genast i de röstandes närvaro, och att valets utgång tillkännagifves, innan förrättningen slutas, emedan misstroende med deraf uppkommande obehag och tvister derigenom säkrast undvikes, hafva dock å andra sidan trott sig äfven böra lemna uppmärksamhet till det inom Utskotten al erfarenheten vitsordade förhållande, att ifrågavarande stadgande understundom är overkställbar^
Inom en del landsorter, serdeles i Wermland och vissa andra provincer, der hemmansklyfningen är vida utsträckt och der församlingar finnas, hvarest rästberäkningen är splittrad i olika tusendedelar och milliondelar, blir nemligen vallängdens summering å valdagen rent af omöjlig.
Enligt hvad inom Utskotten är vordet upplyst, förekomma ej sällan vallängder, som innehålla många tusendetal brutna tal, deraf de flesta hafva 3 till 4 samt ganska många 6 å 7 siffror i täljare och nämnare, och den Comité, som år 1822 afgaf förslag till förevarande Prestvalsförordning, anför i sin underdåniga skrifvelse exempel på en stads-Lörsamling der 6HU borgerliga ören motsvarade en hel röst och der denna reduction lemnat ett tal af slifCf röst.
Man föreställe sig en vallängd, deruti dylike röstetal på hvarje sida förekomma, gifne än åt den ene och än åt den andre af de sökande Prestmännen, och man inser nogsamt omöjligheten för en valförrättare, vore han än den skickligaste räknemästare, att summera en sådan vallängd på sjelfva valdagen, då efter valets slut tiden vanligen är långt framskriden.
Inom Utskotten hafva blifvit omnämnde flere Prestval, der åbololterne varit så många och bråktalen så svårhandterlige, alt skicklige personer varit sysselsatte flere dagar, innan vallängden hnnnit rätt summeras.
Vid sådant förhållande och då i
Lag icke bör ovilkorligen påbjudas, hvad som icke alltid kan verkställas, hafva Ulskotten ansett nödigt, alt ilVågarande stadgande så modifieras, att i de fall, då vallängdens summering icke är verkställbar å valdagen, dermed lemnas uppskof 7 Lag- samt Allm.
Besr, o. Ekon,-Utskottens fl t tänkande, N.-o 31. till nästa socknedag, samt alt, till förebyggande af ändringar eller tillägg i vallängden, densamma innan förrättningens slut i de röstandes närvaro inlägges i omslag, som med valförrättarens samt utsedde ombuds sigill förses, och att denna försegling blifver orubbad, till dess summeringen i Valförrättarens och ombudens närvaro verkställes; i hvi 1 ket fall valets utgång nästderpåföljande Sön- eller Helgedag bör för församlingen lillkännagifvas, med underrättelse, alt besvärstiden räknas från valdagen.
Och få Utskotten, i öfverensstämmelse härmed, föreslå, att 45 §• måtte erhålla följande tillägg:
Förrättas val i församling, der siort unlal af röstande, samt rösternas fördelning i brutna ojenma tal, gör det cmöjhgt att, utan valförrättningens oskäliga förlängande, innan dess slut summera vallängden, dä ma, enär på framställning af valförrättaren de fleste närvarande röstegande sä besluta, med längdens summering till nästa söcknedag anstå.
I sådan händelse skola dock, innan förrättningen af slutas, de röstande välja ombud att vallängdens summering öf vervara; hvarefter längden, jemte dertill hörande handlingar, inlägges i omslag, som med valförrättarens samt någon af bemälde Ombuds sigill förses; och blif ver denna försegling orubbad, till dess den på tid, som för summeringen utsatt är, i val förrättarens och ombudens närvaro bry tes.
Val förrättaren vore då ock skyldig att nästföljande Sön- eller Helge-dag låta meddela församlingen underrättelse om valets utgång; och beräknas besvärstid äfven i detta fall från den dag, valet hållitså Slutligen har Herr ContractsProsten Ode/berg anmärkt, att då, enligt ifrågavarande Förordning, icke mer än ett exemplar erfordrades af de å frågo- och val-dagen hållne Protocoll, samt dessa höra till Dom-Capitlet genast efter valet insändas; skulle deraf inträffa, alt intetdera af dessa Protocoll komme att finnas qvar inom församlingen, h vil ket dock i flere fall vore nödigt.
Motionären har derföre, enär det för de eljest tillräckligt sysselsatte iörrättningsmännen skulle blifva nog mödosamt att under sjelfva förrättningarne föra Protocoll in dupplo, föreslagit, att Fal förrättaren borde till förvar i Kyrkokistan qvarlemna en af honom och Fulnotarien vidimerad afskrift af hvar t de ra Protokollet.
Hvad sålunda blifvit föreslaget hafva Utskotten funnit både nödigt 8 Lag- samt Allra- Be sv. o. Ekon ,-Ut skollens Betänkande, AT:o 31. och nyttigt samt derjemte verkställbar!, utan serdeles tillökning i valförrättarens göromål, och hemställa således, att ett stadgande derom måtte i VII Art. fG intagas och denne <$’. således erhålla följande förändrade lydelse: ”Alla skriftliga voteringssedlar etc. — — — — — — — samt insändas ofördröjligen, tillika med ena exemplaret af vallängden och de på frågo- och valdagarne hållne Protocoll, till Consistorium.
— Det andra exemplaret af Vallängden, äfvensom en af Val för rättar en och Valnotarien till riktigheten bestyrkt afskrift af Frågo- och Valdags-Protocollen qvarlemna.
Val förr ättar en, att i Kyrkokistan förvaras."
Stockholm den i g Mars i845.
Reservation :
Nils Strindlund från Vester-Norrlands
Län har reserverat sig emot Utskottens beslut, att tiden för besvärs anförande emot valförrättning skall beräknas från valdagen, äfven i den händelse, att valets utgång kungöres först Söndagen derpå.
Detta stridde nemligen så väl emot hvad angående fatalietids beräkning i Lag och Författningar i allmänhet finnes stadgadt, som äfven emot hvad rätt och formenligt vore, enär fatalietid icke rimligtvis borde börja löpa förr, än det beslut, som vore i fråga att öfverklagas, blefve kunnigt.
N:o 32» Ank. till Exp. IJtsk. den 26 Mars, kl. 1 e; m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om inskränkning i tiden för besvärs anförande öfver Sockenstämmo-beslut.
Doctor Eif ström har, uti en hos Högv.
Preste-Slåndet väck och till Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten remitterad motion, Lag- samt Allm, Dcsv. o. Ekon.-TJtskottens Betänkande, N:o 32. 9 motion, uti hvilken Herr Prosten T huden sig förenat, andragit, hurusom vid jemförelse emellan Kong!.
Förordningarne om Sockenstämmor den 26 Februari 1817 och den 29 Augusti 1843, den skillnad sig företedde, alt besvärstiden olver Sockenstämmobeslut i den sistnämnde hlifvit utsträckt till 3o da°ar eller 9 dagar längre än i den förra, hvarjemte klaganden hlifvit åla<nlt alt inom 14 dagar, efter det besvären sednast bordt fullföljas, hos Sockenstämmans Ordförande förete diarii-bevis öfver deras inlemnande, då det deremot enligt Kongl.
Kungörelsen den 24 Mars 1824, ålegat den klagande att sist nästföljande Söndag, efter beslutets kungörande eller deraf erhållen del, hos församlingens Pastor eller den prest, som Gudstjensten förrättade, sina tillämnade besvär anmäla och deröfver taga bevis.
Till följd utaf de förändrade stadganden, som sålunda genom 1843 års Förordning hlifvit påbjudne, Kunde det hända, att en tid af 45 dagar från ett sockenstämmo-besluts kungöiande skulle förflyta, innan Pastor med säkerhet visste, huruvida beslutet hlifv t öfveiklagadt eller ej; af hvilken tidsutdrägt och derunder fortfarande ovisshet många olägenheter skulle uppstå, helst några åtgärder för att till verkställighet bringa Sockenstämmans beslut, icke under nämnde
Lid kunde vicitagas.
Vida ändamålsenligare voro deremot, enligt motionärens tanka, de i beiörde hänseende förut gällande föreskrifter; och har motionären alltså föreslagit den förändring i i843 års förrberörde Kongl. Förordning, att besvärstid öfver sockenslämmo-beslut matte inskränkas till 21 dagar, såsom förut varit stadgadt, och den klagande förklaras- skyldig att, i enlighet med jaåbudet i 1824 års ofvannämnde Kongl. Kungörelse, sist 8 dagar efter beslutets delfående, hos församlingens Pastor eller den prest, som gudstjensten förrättar, sina til lämnade besvär anmäla och bevis deröfver taga.