Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Alltså öfverlemnas härigenom denna fråga till qvinnorna sjelfva och nekas kan ju icke, att vi måste vara tacksamma för äfven det minsta steg till framåtskridande, som visar sig på hvilket område det nu än må vara.
Priset på dessa underlif är för flanell med foder 7: 50, af korsettyg utan foder (linne) 6: 50, (bomull) 5: 50.
Endast sylön 1: 50.
Fig 10.
C h e m i l e t t a f l i n n e.
Denna chemilett har en stor förtjenst, den hjelper till att bibehålla den jemna kroppsvärmen.
Sammansättningen är i sin helhet ganska enkel, och om den helskurna linne- drägten förefaller mången mindre tilltalande, eger den dock obestridliga fördelar.
Den motarbetar bruket af de vanliga så föga lämpliga benkläderna, hvilka ju i de allra flesta fall innebära en fara, genom sin full- komligt klandervärda fason.
Priset på en sommar- chemilett är 5: 50, en dylik af ylle 13: 0 0; sylönen belöper sig till 1: 75.
Morgonkofta.
Fig. S.
B a l d r ä g t f ö r e n u n g f l i c k a.
Hvit lenon, samt några alnar sammetsbrokad i någon mörk tonfärg, sidenband samt ett skärpspänne är allt som erfordras till hela denna smakfulla drägt.
Den rikt rynkade öfverkjolen fästes vid den undre kjolen med de välordnade rosetterna och bakdraperiet uppfästes i ena sidan om man så önskar.
Det må dock tillåtas oss att inlägga en kraftig protest mot det alltför djupt urringade klädningslifvet.
Något sådant kan ju icke ens såsom en modesak försvaras.
Emellertid hafva vi ännu åtskilligt att afvakta, innan det blir möjligt att söka skapa en reform på detta område, vi kunna blott påpeka det oförsvarliga i en sådan anordning.
Drägten skall det oaktadt kunna tjena såsom en smakfull modell, derför hafva vi ej förkastat den, utan vädja till våra läsarinnors eget omdöme i detta fall.
Fig. 12,13.
Andra December B 8 Tidningen kostar yra: Sturegatan 8 A n n o n s p r i i: endast 1 krona för qvartalet.
25 ö. prpetitrad (
Stockholm, Gernandts B o k t r.
- A k t i e b.
Ingen 1887 profnumret Prenumeration TJtgrifning-stid: hvarje helgfri I fredag.
Sista numret i hvarje månad innehåller en fullständig mode- och mönstertidning.
I sker: landsorten: endast å postanstal- terna.
Stockholm: hos redaktionen, å Stadspostens hufvudkontor, i de större boklådorna samt å tid- ningskontoren.
lösnummerförsäljning!
/ denna ljufva tid det pns dock månget hus, Som ingen glädje har och intet juleljus.
Så gifre den, som kan!
0, öppna, öppna blott Din mun till vänlig tröst, din hand att göra godtl C.
Då vi härmed utsända det andra profnum- ret af » Idun, praktisk veckotidning för qvin- nan och hemmet », vilja vi i så korta ordalag som möjligt och särskildt för dem, som må hända ej varit i tillfälle att se det första prof- numret, omnämna tidningens syfte och plan.
Idun kommer derför alt meddela leorta och lättfattliga uppsatser i ' alla frågor, som beröra qvinnan och hennes verksamhet och i synnerhet hennes verksamhet i hemmet och för de sina.
Idun vill emellertid också egna uppmärksam- het åt de talrika qvinnor, hvilka äro i saknad af något egentligt hem, och som, under det de för att skaffa sig sitt uppehälle arbeta för andra, måste vara allt för sig sjelfva.
Idun är varmt intresserad för qvinnans framåtskridande i upplysning och sjelfständig verksamhet, för så vidt det ej sker på bekost- nad af hennes qvinlighet.
Idun skall på ett lättfattligt sätt söka belysa de frågor för dagen, som kunna intressera fruntimmersverlden, äfvensom i sammanträngd form meddela de vigtigaste af dagens händel- ser (Början härmed göres först på nyåret).
Idun håller sina spalter öppna för alla, som kunna hafva något, om ock aldrig så litet, att meddela tidningens läsarinnor, och hoppas re- daktionen alt på detta sätt småningom för- var f va sig en hel stab af flitiga medarbeterskor.
Särskildt vilja vi nämna, att Idun ärnar under det nya årets lopp (början göres må hända redan i årets första nummer) meddela ett helt porträttgalleri af qvinliga per- sonligheter, som på ett eller annat sätt gjort sig bemärkta, t. ex. för framstående qvinliga egenskaper, på literaturens eller vetenskapens om- råde, såsom uppfostrarinnor o. s. v. Iduns läsar- innor toide då ock få se dragen af tidningens mera bemärkta ock flitigare medarbeterskor.
Idun kommer att hvar eller hvar annan må- nad anordna pristäpingar i ämnen, som be- röra hemmet och qvinnans öfriga verksamhets- område.
Början härmed har gjorts redan i profnumren (Se uppropet till husmödrarna å annat ställe i tidningen!)
Idun har en synnerligt rikhaltig afdelning för husmödrarna, i hvilken dessa erhålla en mängd rent praktiska råd och anvisningar af alla slag.
Idun kommer att hålla en mycket intressant följetongsafdelning, omvexlande med original- arbeten och öfversättningar.
Bland de förra må, såsom redan bestämda att på nyåret in- tagas, nämnas • » Fosterdottern » af Elna Tenow samt » En koketts bekännelser » af Mia, under hvilket märke döljer sig en mycket känd förf.
Idun har särskild läkare anstäld — en af hufvudstadens yngre och skickligare — hvil- ken i en omsorgsfullt skött läkarerådsafdel- ning kommer att stå tidningens ärade läsarin- nor till tjenst, då så behöfves.
Be hafva en- dast att till Redaktionen af Idun, Stockholm, insända sina förfrågningar med tydligt angif- vande af de åkommor, af hvilka de lida, samt underteckna dem med någon signatur.
(Å hvarje dylikt bref bör stå ordet: Läkareråd).
Idun meddelar för öfrigt så vidt möjligt alla slags upplysningar och svar å ingångna för- frågningar, intager alla slags annonser, som beröra familjekretsen, såsom förlofnings-, vig- sel-, födelse- och dödsannonser, annonser om lediga platser inom familjen m. m. dylikt.
Idun vill sålunda blifva ett verkligt och nyttigt föreningsband familjerna emellan samt en praktisk och tillförlitlig rådgifvare i allt, som Jean intressera fruntimmersverlden.
Idun har redan förvärfvat sig flere fram- stående medarbeierslior, bland hvilka må näm- nas fruarna Mathilda Langlet, Eva Wigström (Ave), Elna Tenow (Guido) och Cecilia Holm- berg, f. Bååth, samt fröknarna Mathilda Roos, Clara Smitt m. fl.
Idun synes redan hafva väckt det lifligaste intresse bland qvinnorna i alla delar af landet, ty tusentals reqvisitioner å båda profnumren ingå.
Idun har ock inom hela den svenska tid- ningspressen rönt det välvilligaste mottagande.
Idun gifver slutligen alla sina prenumeran- ter utan vidare kostnad med sista numret i hvarje månad en med goda bilder och god text försedd fullständig Modetidning med mönsterbilaga.
Och dock kostar tidningen endast 1 krona för hvarje qvartal, postarvodet inberäknadt.
Idun tillhandahålles i landsorlen endast ge- nom postverket, i hufvudstaden genom redak- tionen, Stadspostens hufvudkontor (Klara v. kyr- kogata 3 A), de större boklådorna och tidnings- kontoren.
Idun säljes ej lösnummervis annat än i och för kompletteringar.
En hvar, som vill hålla tidningen, har att å något af nyssnämda stäl- len i förskott erlägga 1 krona för hvarje qvartal.
I landsorten boende böra å närmaste postanstalt uppgifva namn och adress samt erlägga afgiften.
Idun önskar damerna till sist en i alla af- seenden god jul samt hoppas att under det kommande året återfinna dem samtliga såsom tidningens läsarinnor!
Dröjen derför ej att prenumerera!
BÄT " Ärade läsarinnor, arbeten för spridningen af eder tidning!
T i d n i n g e n u t k o m m e r I h u f v u d s t a d e n hvarje helgfri f r e d a g o c h k o s t a r f ö r ett qvartal e n d a s t I k r o n a, p o s t a r v o d e t I n b e r ä k n a d t.
- 8 l s t a n u m r e t I En smula biter vinden, Men det har ingen nöd.
Han ser den kära kinden Få helsans vackra glöd.
Tänk, att så tungt hon armen Mot honom stöda nänsf.
Hvar höjning utaf barmen Emot hans hjerta käns.
På hufvudgatan viker Nu in det unga par.
Hvad strålande butiker Längs asfaltstrottoar!
Och ack!
när blickar sätta I brand hvar hjert-atom, År grufligt svårt att vara En duglig ekonom.
De stanna framför fönster, Som blända med sin lyx.
— » Nej, ser du, hvilket mönster!
Och mattan der, — hvad tycks ?- Och der — åh, käre, käre!
Nej, maken aldrig fans!
Jag menar detta armband Med diamanters glans. » Så, Den Hon Var Men Hon Och En hycklande, hörs stamma lilla som på skämt.
visste: i det samma också köp bestämdt.
plötsligt ifrån glittret bliclcar längre fram får kring fina munnen min helt allvarsam.
I nästa tvärgrändshörnet Framför en ringa bod, Som just på lyx ej stötte, En pilt i trasor stod.
Hans lilla pigga näsa Mot rutan trycktes platt.
Man kunde tydligt läsa: » Der inne fins en skatt. » En skatt, han ej mot dussin Af diamanter bytt: En kaka, som med russin Och annat godt man prydt.
» Tänk, om blott rik jag vore, Då vore ingen nöd; Då finge jemt jag äta Mig mätt af sådant bröd! » De sågo på hvar andra ...
En hvar utaf dem såg, Hur i den andres ögon- Ett fuktigt glitter låg.
En föresats, en tanke, Ett löfte deri fans, Som kom dem glömma armband Och diamanters glans.
Oscar G-uldbrand.
PV U I I U M IN m å n a d e n m e d d e l a r en f u l l s t ä n d i g m o d e - o c h m ö n s t e r t i d n i n g.
- U D p g l f å n ä r m a s t e p o s t a n s t a l t n a m n o c h a d r e s s s a m t e r l a g g en k r o n a, s a er- Julpligter och julfröjd.
Så ömt han svepte kappan Kring hennes vackra byst.
Och man gick nedför trappan, Se ' n man hvar andra kysst.
Nu juluppköp skall göras Utaf de unga tu; Han var en man.
förälskad, Och hon hans lilla fru.
I I J ulen stundar — denna, den käraste at våra fester, årets sorglösa hjerteglada barnafest, hvilans och njutningens fridagar, familjehärdeus glada återseendeshögtid!
— F ö r att få fira den i ro, omgifna af dem, som äro oss kärast, och för att på dessas ansigten få läsa tillfredsställelse och lycka, spara vi inga uppoffringar, ingen möda.
Derför denna julbrådska, detta julstök, dessa hemlighetsfulla jularbeten långt in på de mörka nätterna, derför familjefadrens för- duhblade arbetsifver för att sedan få hvila och njuta af den glädje, hans arbete sprider i kretsen af hans kära.
Men icke alla kunna emotse julen med dessa känslor af glad förhoppning.
För många är den en sorgetid, som de med bitterhet i hjertat se nalkas.
T y aldrig käns sorgen så otröstlig — aldrig fattigdomen så afskräckande — aldrig aldrig saknaden så omöjlig att fylla som just under dessa dagar, då alla jägta för att njuta lycka, skapa lycka, då man nästan fordrar lycka.
M o t dessa arma, vid lyckans j u l b o r d van- lottade är lifvet mångdubbelt bittert under dessa dagar; det nästan hånar deras armod.
Så gör naturen i sin karga nakenhet; icke en blomma, knappast en lifvande sol- stråle, endast mörker och k ö l d; — så göra de lyckliga menniskorna, som i munter jul- stämning skynda g e n o m gatorna och ur de festligt upplysta butikerna samla med sig så mycket vackert och nyttigt till de varma, julsmyckade hemmen; — så göra minnena, som hviska o m en lyckligare, kanske för alltid svunnen tid; — så g ö r hoppet, som må hända föregycklat dem el t ljusare öde.
M o t dessa hafva vi pligter, vi alla, som hafva något att dela med utaf, det må nu vara af detta lifvets goda eller af dess glädje och trefnad.
Tänk derför på de fattiga, som hungra eller frysa, kanske endast ett stenkast bort från vår varma boning, hvars förrådshus nu är välförsedt till julen!
M e d hvilken rätt är vår lott så mycket lyckligare än deras?
Tänk på mången gammal qvinna, som sitter så ensam på en ödslig kammare!
— H v a d har hon brutit för att vara förnekad lyckan att omhuldas af smekande händer?
Tänk på dem, hos hvilka julhelgen med sina minnen rifver upp bittra, halfläkta sår!
— E n nyck af ödet och det kunde ha varit vi, som nu suttit stumma af sorg på rui- nerna af en för lifvet krossad lycka.
Tänk på alla små, som ännu icke veta, hvad en lyeklig jul vill säga, som aldrig klappat händerna vid åsynen af en lysande julgran, p r y d d enkom för deras glädje, och som aldrig, mätta, varma och sorglösa s o m - nat med en afgudad docka eller bilderbok i famn!
— Här är mycket att göra för att skipa rättvisa.
M o t alla dessa hafva vi pligter.
Dela ut af förrådshusets öfverflöd!
— Bjud den ensamma till ert julbord, sätt henne v i d högsätet och låt henne känna, att hon icke är ensam.
L å t de bedröfvade icke 2 försjunka i grubbel, utan tvinga dem att lefva med i nuet och glömma sorgen!
O c h alla I, hvilkas julfröjd grumlas af saknaden efter friska barnaskratt och det muntra trampet af små fötter, tanden jul- granen ändå; n o g finnas små fötter, villiga att dansa omkring den och små strupar, hvilkas glada jubelskri skola belöna er möda och göra saknaden ljuf!
Ju flere lyckliga, dess rikare julfröjd!
Gu i do.
En liten julhistoria.
Berättad af M A T H I L D A LANQLET.
» JrCJjag har varit der uppe hos herrskapet med SMP en julgran till barnen, » sade en medel- ålders man, dä han steg in i stugan och gick fram till spiseln, för att snön skulle smälta från stöfvelsulorna.
» Det var så mycket ljus och leksaker och grannlåt der inne, så det var rakt obegripligt, » tillade han.
» Våra barn få intet, de, » sade hustrun och såg på ett par flickor och en gosse, som sutto hopkrupna invid spiseln.
» J a g har inte så mycket som en hvetbulle en gång åt dem, fast det är jul.
Patron är allt bra svår med det, att en aldrig kan få ut något i förskott. » » Vi få ju ut i förskott, » menade mannen.
» Ja, det förstås, men alltid på bestämda tider, och om det då inte räcker från den ena gången till den andra, så är det bra svårt. » » J a, » sade mannen, drog af sig de våta stöflarne och gick bort till sängen, der han kastade sig ned.
Arbetet var slut för dagen, något tidigare än eljes, ty det var ju julafton, men det började dock redan skymma.
Hust- run satte sig vid fönstret och såg ut.
» Nu går väl frun der uppe och delar ut julbullar åt pigorna och drängpojken, » sade hon.
» J a, när jag tjente piga, fick jag nog också bullar och kakor — men en fattig statdräng bryr ingen sig om.
Nog kunde vi vara mera i behof af litet godt bröd till julen än tjenst- folket der uppe, som har sin goda mat och går till dukadt bord för hvar dag. » » Stina har lofvat att jag skall få smaka hennes hvetbulle, för att jag gick till skoma- karen med hennes kängor, » sade pojken vid spiseln.
» Herre Gud, så ' nt elände! » utbrast hustrun och lade handen öfver ögonen.
» På det gamla stället fingo vi åtminstone en tår mjölk till grötdopp på julafton. » » Ja, men nog ha ' vi väl mycket bättre här, » sade mannen.
» Större stat är det och bättre rum och aldrig något väsen om vedpinnarne. » » Men nog är patron hård ändå, » återtog hustrun.
» Andersons, som va ' här före oss, fick ju flytta bara för han var full en enda gång, och då var det marknad till. » » Än se ' n då?
Det är ju det första patron säger, när han städslar folk, att di får inte vara fulla en enda gång, för då får di flytta.
Och när han håller ord i det ena, så håller han ord i det andra med.
Nej, här tycker jag att vi kan ha ' riktigt bra, och om inte de der auktionsskulderna hängde efter så — » » Och kusken fick flytta bara för att Lind- grenskan var näsvis mot frun, för han tål ju inte, att en svarar henne ett enda ord, om hon är aldrig så — - » » J a, så det undrar jag då rakt inte på, » af bröt mannen litet häftigt.
» Hade jag en så- dan hustru, så skulle jag vrida om näsan på den, som våga ' vara oppkäftig mot henne. »
hålles ett n u m m e r I veckan under hela qvartalet.
F ö r hvarje 5-tal a b o n - nenter, s o m s a m l a s, o c h f ö r hvllka afglften i n s ä n d e s till R e d a k t i o n e n a f » Om du hade en sådan hustru?
Du stac- kare der — • » började mor Brita i en ton, som icke bådade godt, men i det samma gick dörren upp och en af » herrskapets » jungfrur blef syn- lig på tröskeln.
Hon bar en temligen stor korg på armen.
» Jag skulle helsa så mycket från frun och önska god jul och be er hålla till godo litet färskt bröd, » sade hon och började plocka upp ur korgen åtskilliga bullar af alla slag.
» Se här är julkusar åt barnen, » sade hon; » frun har sjelf bakat sådana åt alla statbar- nen, och här är ljus och gryn och kaffe och socker. » Mor Brita bara stod och stirrade på de två stearinljusen och en » vådligt » stor strut med kaffe — det var väl minst ett skålpund.
Bar- nen hade kommit fram och stält sig omkring bordet och betraktade andäktigt den härlighet, som dukades upp för dem.
» Och här är karameller till barnen, som våra barn ha ' köpt åt dem, och om Lars Petter följer med mig och har en flaska med sig så får han litet mjölk der uppe. » Pojken, som » lystrade » till namnet Lars Petter ryckte till sig ett bleckspann från hyllan och var genast färdig.
» Ska ' jag ta ' kannflaska '? » frågade han tvekande.
» Ja vars, » uppmuntrade jungfrun Stina, » och i morgon », tillade hon, » ska ' Pettersson och mor Brita och barnen komma upp i stora köket klockan ett och spisa middag, men kom i hog, mor Brita, att ungarna ska ' vara rena och tvättade, så att di skiner i syna, för frun är vådligt noga med sådant. » Petterson reste sig upp och följde Stina till dörren.
Han hade nästan gråten i halsen, då han sade: » Helsa frun, att jag kan aldrig fulltacka henne, för att hon är så god mot oss. » » Ja, helsa och tacka tusendefallt, » instämde hustrun, som nu ändtligen sansat sig.
» Gudskelof att jag har en ren salvet att lägga på bordet och ett par ljusstakar, » tillade hon, då jungfrun gått.
» Ja sir du nu, att det inte var så dumt, att jag ropade in dem på auktion, » svarade mannen godmodigt, sträckte sig åter i sängen och såg belåten på, huru hustrun, rask och glad ordnade allt till deras lilla fest.
* » Kaffe och socker med mera åt statfolket till jul — 5,25, » läste » frun » ur sin hushålls- bok några dagar senare; » det var allt godt pris för så mycken glädje, » tillade hon, vändande sig till sin man.
» Du räknar icke allt bröd, du bakade, och middag och kaffe juldagen, » svarade han, men han smålog dervid.
» Åhjo », sade hon, » men det har jag fått betaldt för.
Sjelfva den der sträfva mor Brita tackade mig och sade, att när hon tände sina båda ljus och satte fram hvit gröt och hvete- bröd på bordet, så tyckte hon, att det var den roligaste julafton hon upplefvat.
Jag blef riktigt glad, jag. » » Ja, i allmänhet gör husbonden för litet för sitt folk, » anmärkte » patron » och sög med djupsinnig min på cigarren.
» Mycket mindre än han kunde och borde, » tog frun i med kraft, » i synnerhet hvad stat- folket beträffar.
Och det kostar ju så litet, jemfördt med mycket annat, » tillade hon med en hastig blick i sin hushållsbok.
Sedan slog hon ihop den och sköt den långt in i skrifbordslådan.
Det såg ut, som om hon ej tyckte om jemförelsen.
I pv I \ J I I U Kl IN I d u n, erhålles ett g r a t l s e x e m p l a r f ö r hela d e n tid, u n d e r hvllken a b o n n e - m e n t e t räcker.
Ä r o de s a m l a d e a b o n n e n t e r n a färre ä n 5,torde p r e n u m e r a » Hvad vi göra för andra, det göra vi för oss sjelfva. » | en meningen, att » tjenstfolk är ett nöd- vändigt ondt », hör man så ofta uttalas, att det vore lönlöst att försöka påstå motsatsen, men att detta i någon mon beror på oss sjelfva, derom är jag lifligt öfvertygad liksom om sanningen i ordspråket » sådan herre, sådan dräng ».
Var tjenstfolket så mycket bättre förr än nu, som många äldre påstå, så voro nog de gamla, i all sin enkelhet, bättre husmödrar än vi.
Att det är djerft af mig att » klyfva näbb » i denna sak, vet jag mer än väl, och om » somliga » kände min ålder, skulle de säga något om » ägget, som ville lära hönan värpa »; derför vänder jag mig också endast till någon af de allra yngsta.
Tro nu för all del inte, att jag ämnar predika, och inte heller, att jag tänker förorda något sjelfsvåld, jag ville bara så innerligt och vänligt bedja dig försöka litet att sätta dig i dina tjenares ställe, att någon gång, mer än du hittills gjort, tänka på deras trefnad, visa dem litet mera förtroende, och ibland öfverse med ett och annat litet fel — för min skull!
Försök en liten tid, så får du se, om de inte bli bättre eller göra dig litet mindre förtret.
Är det icke så, att vi litet hvar äro bra benägna att jemra oss öfver » de odrägliga pigornas » fel och — glömma deras förtjenster, att visa ganska stort missnöje öfver hvarje liten glömska eller förseelse och inskränka de- ras personliga frihet till det minsta möjliga?
Och — är det ej äfven så, att vi hafva ganska svårt att komma i hog, att också just dessa räknas till » vår nästa », som vi skola » älska som oss sjelfva »?
Har du någonsin tänkt efter, hur det skulle vara att nu, i köld och snö, ligga der nere vid sjön och skölja julbyken, eller bara att släpa in det vanliga ved- och vattenförrådet hvar enda mörk och slaskig höstskymning, och så kanske af en eller annan anledning få före- bråelser, just när du komme in stelfrusen och våt?
Du försöker ju, — inte sant?
— att alltid möta din man med ett gladt leende när han kommer hem, äfven om du inte är så glad — kunde du inte försöka det samma med din tjenstflicka, när du går till ditt kök?
Visst är, att] det skulle blifva en betydlig lättnad i hennes mödosamma lif; men lika visst är det också, att du sjelf skulle slippa se så många sura mi- ner och att i nio fall af tio hon skulle löna dig med att visa dig mera tillgifvenhet under utöfvandet af sina pligter.
Vi gå nu åter ett nytt år till mötes, säkert du som jag med många goda föresatser och förnyadt hopp om kraft och förmåga att hålla dem — låt dem då också i någon mon gälla dina tjenare!
nn- Frun tar inte emot!
) ådig frun tar inte emot.
Icke derför att hon har så synnerligen brådt om, ty hon sitter i sitt rum och läser den nyaste romanen af Ohnet, Belot eller någon annaa af hennes älsklingsförfattare.
Men likväl har hon talande skäl för sin otillgänglighet.
Hennes man är borta på en embetsresa, hvilket stör hennes planer för den följande dagen och gör henne misslynt; dessutom har hon icke gjort toalett och kan derför omöjligen visa sig, om äfven morgondrägten i sig sjelf icke innebär något vårdslöst och försumligt, — och för det tredje har hon tråkigt, trots Ohnet och trots spegeln, med hvilken hon står på synnerligt intim fot.
Hon har emellertid beslutit att icke taga emot, så vida det icke är något alldeles särskildt.
» Nådig frun tar inte emot, » är således det svar, som Lisette meddelar en liten åldrig dam, faster till den omnämda nåden.
» Verkligen inte?
Se då efter ännu en gång, kära barn! » Lisette går in och återkommer med de orden: » Nådig frun är inte hemma. » Den gamla damen betraktar henne med en förebrående blick, som egentligen är mera äm- nad åt brorsdottern än åt kammarjungfrun; derpå lemnar hon huset.
Treflig är fastern visserligen icke med sina ändlösa historier från tiden för fyrtio år sedan, med sina loftal öfver den tid, då hon ännu var ung, och med sina eviga frågor, huru mycket denna klädning har kostat och hvad den och den haft att äta o. s. v. Men den gamla damen har gått den långa vägen i middagshettan, för att få se sin brorsdotter, som hon på sitt sätt tycker om, och för att fråssa af den glans, som omgifver den unga frun — sjelf lefver hon i fattiga förhållanden — samt för att undgå ensam- heten i sitt eget hem, hvilken då och då blir henne för tung.
Men det hjelper icke, nådig frun tar inte emot, och den gamla måste med oförrättadt ärende återvända i solhettan och dammet.
Åter ringer det.
Denna gång är det en ung fru i sorgdrägt, en väninna till värdinnan.
Lisette går in och anmäler: » Fru kaptenskan von B. » » Tar inte emot, eller säg hellre, är inte hemma, » svarar hennes nåd, utan att se upp.
Strax derpå hör hon det gå i salsdörren, något senare i porten - — den besökande är borta.
— Det är då.
verkligen för mycket begärdt, att hon skall taga emot den goda Elfrida.
Min Gud, de äro nog vänner, och hon önskar henne allt godt.
Men att oupphörligt behöfva se detta sorgsna ansigte, att höra hennes klago- visor öfver att hon så hastigt förlorat sina tre små barn efter hvar andra, det angriper hennes nåd allt för mycket.
Hennes egen lilla Erik är ju Gud ske lof frisk, stark och välbehållen under sin bonne ' s uppsigt, hvarför skall hon då oroa sig öfver andras barn!
Det återgifver dem icke lifvet.
» Är nådig frun hemma? » frågar en gammal man.
» Det tror jag inte, » lyder det hastiga svaret.
» Se då efter en gång, jag kommer för den unga herrns gungas skull.
Nådig frun ville helt och hållet bestämma, huru och hvar den skall sättas upp, och jag har redan för den skull varit här tre gånger. » Lisette går och kommer till baka.