Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers vidare pröfning vördsammeligen liemstäldt.
Stockholm den x5 November 1823. ;« ■ N:o aåa.
Ankom d. 19 Nov. i8a3i TUbsein Högloft.
Standert Lag- samt Allmänna Besvärs- och BkonömiUinskotts
Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 133, angående yrkad frihet till svedjande å Skattehemmans• egor, samt begagnande af Mästetråd och Ekar.
Sedan Utskotten, genom förenämnde Betänkande, uti frågan angående frihet till Svedjande å Skattehemmansegör, till Piksens Höglofl.
Ständers pröfning framställt följande alternativer i Det första: att Riksens Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, med upphäfvande af den i i8o5 års Skogsordning intagne Artikel om svedjande i allt hvad densamma - I.og Utskottets EetHnktindett. samma kan lämpas å Frälse- och Skatte-*, hemmansegare, de må varda bibehållne vid den genom Ridderskapets och Adelns privilegier samt Kongl. Förordningen den 21 Februarii 1789 dem förunnade fria dispositionsrätt öfver deras hemmans in- och utegor samt skog och mark; och det andra: att, med afslagå den för Frälse- och Skattehemmansegare yrkade fria dispositionsrätt öfver deras hemmans in- och utegor samt skog och mark, måtte förblifva vid hvad -i8o5 års Skogsordning föreskrifver; så hafva, enligt ankomne ProtocollsUtdrag, Hederv.
BondeStåndet bifallit det första, samt Höglofl.
Ridderskapet och Adeln och Vällofl.
BorgareSlåndet antagit det andra af berörde alternativer; men hos Högv.
PresteStåndet hafva anmärkningar blifvit gjorde, på grund hvaraf Betänkandet i denna del blifvit af nämnde RiksStånd till Utskottet återremitteradt.
Dessa anmärkningar innefatta egenteligen: att en och samma Skogsförfattning icke bör vara allmänt gällande öfver hela Riket, emedan hvad som kan vara förden ena Provinsen skadeligt, är deremot af nytta för den andra, och Landskapens 0- likhet till local, liushållssätt och öfrige förhållanden fordrar särskildt afseende: att i de norra Orterna rättigheten att svedja är af högsta vigt för Allmogen, som annars snart skulle se sin betesmark öfvervext med Tredje Bandets sednare Afdeln. t8 Lag Ut shott as Bnankandett, skog och derigenom lida i sin boskapsskötsel: att det vore föga lämpeligt och rättvist att förbjuda allt svedjande i Bergslags-orter, hvilkas innevånare äro förbundne att till Bruken aflemna kol: att svedjandet äfven i vissa trakter af de södra orterne kan vara oskadligt och bidragande till Landthushållningens förkofran , samt att förbudet i förenämnde orter icke skulle kunna efterlefvas, utan allenast hafva den påföljd att Allmogen utprejades och obehörige inkomster tillflöto KronoBetjeningen; och har, i anledning häraf, återremissen blifvit af Högv.
PresteStåndet beslutad, med den önskan, att Utskotten ville bestämma en skillnad emellan skogrikare och mindre skogbevexta orter, så att icke någon generel Författning föresloges för alla Provinser.
I anledning af hvad sålunda vid Betänkandet blifvit anmärkt, få Utskotten yttra : att sedan tvenne af RiksStånden bifallit det uti Betänkandet framställde andra alternativ, och derigenom alltså är gifvet, att något allmänt tillstånd till svedjande icke, på sätt Motionairerne yrkat, nu mera kan komma i fråga, anse Utskotten sig ej uti någon ytterligare pröfning af detta ämne böra ingå, heldst de vid sakens återremitterande gjorda anmärkningar icke afse ett sådant bifall till Motionerne; men deremot och då inom Riket finnas sådana skogrika, bergiga och för odling i allmänhet otjenliga orter, der syedjande, utan skadligt skogs - LsgUtsk«:tfts BesånkandeH, Ig ödande, kan ske, och der detsamma ingår bland en klok hushållnings beräkningar, anse Utskotten, vid detta förhållande samt enär det torde vara Riksens Ständer omöjligt, att med den noggrannhet sorn vederbör bestämma å hvilka orter ett sådant svedjande borde tillåtas, sig böra vördsamt tillstyrka Riksens Höglofl.
Ständer till den underdåniga anhållan hos Kongl. Maj:t, att Kongl. Ma:jt täcktes låta undersöka,huruvida icke inom
Riket orter finnas, der en vidsträcktare rätt till svedjande, än den i8o5 års Skogsordning medgifver, vore nödig, samt att Kongl. Majit sedermera, efter omständigheterna läcktes härom förordna.
Dock hemställes detta Riksens Höglofl.
Ständers egen pröfning vördsammeligen, Stockholm den i5 November i8a3.
Nio 233.
Ankom d. 19 Nov.
Betänkande ofver Herr O.
Hamhrai Memorial, angående yrkad ändring i 1 Art. 4 §. af Kongl. Hallordning en den 9.
April 1770.
Uti Memorial, som afVällofl.
Borgareståndet blifvit till LagUtskottets åtgärd re - 20 LagUtskottets Betänkande». mitteradt, liar RiksdagsFullmägtigen Herr O. Hambrceus andragit, att, enligt 1770 års Kongl. Hallordning, Borgmästare eger, att äfven vara Ordförande i HallRätt, enär Rån dertill af Fabriksarbetare väljes; men som vid ansökning om Burskap i någon af de näringsgrenar, som lyda under HallRätt, det enligt HallOrdningens 5 Art. 8 §. åligger densamma, att, af Magistraten dertill uppdragen, höra Borgerskapet af samma slöjd och pröfva om den sökande eger erforderlig skicklighet; hvarefter, i händelse af missnöje, besvär skola hos Magistraten anföras, samt det synes vara lika litet passande i moraliskt hänseende, som stridande mot Rättegångsordning i allmänmänhet, att Borgmästare, såsom Ordförande i begge dessa,Instantier, deltager i de särskildta beslut, af hvilka det sednare skall antingen fastställa eller ogilla det förra; så har Herr Hambrceus till ej mindre förekommande af ensidigt inflytande, än befordrande af förkortad proeedure i ansökningsvägen, ansett sig böra föreslå sådan ändring i ofvanåberopade Hallordning, hvarigenom vid ansökningar om Burskap i näringsgrenar, sorn lyda under HallRätt, hvarest Stadens Borgmästare är Ordförande, Magistraten ålägges infordra vederbörandes förklaring och utlåtande, samt till
Måls afhjelpande i så måtto förena sig med HallRätten, att, jemte Borgmästaren, eller, i händelse af förfall, den hans ställe företräder, tvänne af Magistratens o«h tvän - LagUt skottets %B et änkaniin. 21 ne af HallRättens
Ledamöter gemensamt Eröfva Sökandens behörighet och skickliget, hvarefter, i fall af dess antagande, HallRätten meddelar behörigt Mästarebref; men i händelse af någons missnöje, sådant anmäles hos Magistraten eller Ordföranden inom åtta dagar, och besvären fullföljas i vanlig ordning hos Kongl. CommerceCollegium; i sammanhang hvarmed blifvit föreslaget, att, i alla de hänseenden, der Magistrat och HallRätt icke äro förenade, de samma må, i likhet med hvad om Rådstufvu- och KämnersRätter vedan stadgadt är, anses varaDomföre, när tre i Magistraten eller HallRätten sitta.
Vid pröfning af denna Motion, har Lagutskottet icke kunnat finna de af Motionairen anmärkte omständigheter påkalla den föreslagne ändringen i hvad Kongl.
HallOrdningen den 2 April 1770 stadgar, i afseende på behandlingen af ansökningar om Mästerskap i näringsgrenar, hvilka lyda under HallRätt.
Enligt nämnde Kongl.
HallQrdnings 1 Art. 4 §•> flör väl uti de Städer, med undantag af Stockholm, der HallRätter äro eller blifva inrättade, antingen Borgmästaren eller någon af Stadens Rådmän, som af Fabriksidkare väljes, i HallRätten presidera, äfvensom, enligt g Art. 5 §•
, Besvär öfver HallRätts
Dom och Utslag i Oeconomi-mål skola hos Borgmästare och Råd fullföljas; men, enligt i3 Cap. i §„ Rätteg.Balk., är Domare jäfvig uti sak, den flan förut i sådan egenskap 2» LpgUt skottets Betänkande*, i annan Rätt handlagt, och Borgmästaren eger således icke att uti Magistraten taga befattning med mål, hvilka onder hans Ordförande i HallRätt blifvit afdöuule; och häraf uppkommer ej eller något hinder för Magistratens öfrige Ledamöter, ther de, utom Borgmästaren, äro Dornföre, att, un-, der den äldstes Ordförande, de från Hall-?
Rätten fullföljde mål, med den skyndsamhet, som vederbör, handlägga, På dessa grunder och enär de olägenheter Motionairen föreställt sig af Borgmästarens Ordförande-befattning i HallRätt, efter Utskottets tanka, icke kunna ega rum, anser Utskottet sig icke böra Motionen i denna del till bifall understödja.
I afseende på yrkandet, att Magistrat måtte anses domför med 3;ne Ledamöter, får Utskottet yttra: att enär Magistrat består af samma Ordförande och Ledamöter sorn RådstqfvuRätt, och således, fastäu under denna skiljagtiga henämuiug, i anseende till dess administrativa befattning med Städernes Oeconomi- och Politie-ärender, likväl utgör en och samma Auctoritet; så anser Utskottet häraf tydeligen följa, att då, enligt Kongl, Förordningen den i5 Junii 1818, denna Auctoritet, såsom RådstufvuRätt, uti alla Judicielle mål, äfven dem, som röra Medborgares lif, är domför, ther tre i Rätten sitta, detta stadgande äfven är gällande i anseende till de mindre vigliga ärender, hvilka tillhöra denna Auctoritets befattning, såsom Magistrat} LogUtskottcts Bttånkandeit. 23 men då, Utskottet veterligen, någon annan tillämpning af förenämnde Kongl. Förordning icke egt rum, finner Utskottet något särskildt stadgande härom icke erfordras.
Beträffande åter HallRätterne, hvilka, enligt HallOrdningen, jemte Ordföranden, böra bestå af fyra Ledamöter, deraf 2:11» Handlande och arne Fabriksidkare; så emedan de vid desse
Rätter förekommande mål äro af den beskaffenhet, att sakkännedom uti särskilda näringsgrenar hos Ledamöterne bör finnas, samt Utskottet för sin del och så vida HallRätterne framgent komma att bibehållas, icke finner någon inskränkning uti det nu bestämde antal Ledamöter, såsom medförande rubbning uti HallRätternes nuvarande organisation, lämpelig, anser Utskottet sig icke böra tillstyrka bifall å Motionairens förslag, att HallRätt måtte anses domför, när tre i densamma sitta.
Ständers egen pröfning vördsammeligen» Stockholm den 10 November i8a3. *4 L*gUtik$titti BttHrtknn/itK.
N:o 334, * Ankom d. 1 g Nov. i8a3.
Betänkande öfver Herr Mich. von Ho. henhausens Motion 0111 tillägg uti Ansvarighets Lagen för fullmägtige uti Riksens Ständers RiksgäldsContoir, med afseende å utbetalningar af mindre Creditivet.
Ridderskapet och Adeln har genom ProtocollsUtdrag den 23 sistl.
October till Lagutskottet remitterat en af Herr M. von Hohenhausen väckt motion: att, sedan utbetalningen af det mindre Creditivet, på sätt Regeringsformens 63 §. fastställer, blifvit anvisad uppå Riksens Ständers RiksgäldsContoir, uti AnsvarighetsLagen för Fullmägtige uti RiksgäldsContoiret äfven måtte införas det Lagstadgande, som, med afseende på denna utbetalning finnes uti 2 §. 1 Mom. af AnsvarighetsLngen för JFullmägtige i Banken; dock har Motionairen ansett detta Lagstadgande i AnsvarighetsLagen för BankoFullmägtige höra qvarstå, emedan Riksens Ständer möjligen vid kommande Riksdagar kunde finna för godt, att åter på Banken anvisa det mindre Creditivet.
Vid öfvervägande häraf, har LagUt - LtigUtskottets Bttankandcn.
S-5 skottet, lika med Motionairen, funnit nödvändigheten deraf, att sedan utbetalningen af det mindre Creditivet blifvit anvisad på Riksens Ständers RiksgäldsContoir, Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, i afseende på utbetalningen deraf, i öfverensstämmelse med 63 §.
RegeringsFormen, ställas under ansvarighet, samt att, hvad 2 §. 1 Mom. af AnsvarighetsLagen för Fullmägtige i Banken i sådant afseende innehåller, jemväl bör blifva gäljande för Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, så länge det mindre Creditivet på RiksgäldsContoiret är anvisadt; och Utskottet tillstyrker alltså vördsamligen, att, genom utfärdande Författning, må, såsom tillägg uti AnsvarighetsLagen för Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, stadgas. ”Utbetala Fullmägtige den i 63 §. af RegeringsFormen omnämnde mindre Summa, antingen hel och hållen eller till större eller mindre del, innan Konungen för dem förklarat, att han de äskade medeln oundvikligen har af nöden, antingen till Rikets försvar, eller till andra högst vigtiga och angelägna ändamål, samt innan de derjemte undfått del af hela StatsRådets deröfver inhemtade tankar, vore den eller de, som till beslutet bidragit, förlustige så väl Riksens Ständers som annat allmänt medborgerligt förtroende.”
Stockholm den i5 November i8a3. 26 LagUtskottets Betånkanden.
Ankom d. 19 Nov. i8a3, Betänkande ofver 5 §.
i 4 Art, af den vid nuvarande Riksdag fåre slagne B evillningsFor fattning, om skydd får Taxeringsmån.
BondeStåndet, som i allt öfrigt godkänt den af Högloft.
BevillningsUtskottet föreslagne BevillningsFörfattning, har, enligt ankommet ProtocollsUtdrag för den 27 sisth October, ansett sig icke böra till afgörande upptaga den sista eller 5 §.
i 4 Art. af nämnde Författning, om skydd för Taxeringsman, förutan LagUtskottets börande, samt derföre beslutit, det skulle förslaget i berörde del till Lagutskottet remitteras; lydande den projecterade paragrafen sålunda; §. 5.
Om skydd för Taxeringsmån. ”Ledamöter af Berednings-, Taxeringsocb PröfningsCommitté njuta i och för deras befattning samma säkerhet och hägn, som i RegeringsFormen och Riksdagsordningen är åt Riksdagsmän försäkrad.'* Lagutskott"s Bttiinkandtn, 37 Lagutskottet bar alltså till pröfning företagit det Lagförslag berörde §. af BevillningsFörfallningen innefattar 5 och emedan Taxeringsman rätteligen äro att anse såsom Riksens Ständers Deputerade, hvilka ega icke endast att verkställa bestämda föreskrifter, utan oek, att med Riksens Ständers magt och myndighet afgöra och besluta uti frågor, der eudast den enskilda kännedomen och öfvertygelsen om Medborgares olika ställning och förhållanden måste ligga till grund för pröfuingen, följer, enligt Utskottets tanka, deraf, att Taxeringsman i och för utöfningen af deras kall böra tillgodonjuta enahanda hägn och säkerhet, sorn uti 111 §.
RegeringsFormen och 77 §•
Riksdagsordningen är åt Riksdagsmän försäkrad; men då all ny Lag eller Lagförändring bör gemensamt af Konung och Ständer beslutas, och den nu ifrågavarande således icke lämpeligen lärer kunna inflyta i BeviliningsFörordningen, hvilken icke till Kongl. Majlis pröfning hemställes, så anser Utskottet sig böra föreslå, att ifrågavarande Lagstadgande må genom särskild Författning meddelas.
Dock hemställes detta, tillika med någre Ledamöters särskilda mening Riksens Höglofl.
Ständers egen pröfning vördsammeligen, Stockholm den i5 November 182 3, *3 Lagutskottet* Betänkanden.
Utdrag a} Protocollet, hållet uti Riksens Hö glo fl.
Stånders Lagutskott den ii Nov. 1823.
S. D. — — __ Herr Grefven och Ordföranden var af skiljagtig tanka och yttrade ; "lii §. af RegeringsFormen stadgar, att den som med ord eller gerning ofredar Riksdagsman, skall anses hafva brutit Edsöre.
Enligt BevillningsUtskottets förslag skulle således de, som ofreda Taxeringsman, såsom Edsörehrytare anses.
Ett sådant stadgande kan jag för min del icke gilla.
Enligt de uti vår nu gällande
Lag antagne principer, är ej edsöre brutet, om ej uppsåt att hämnas varit för handen, och om detsamma ej så vida gått i fullbordan, att åkomma deraf följt.
Edsörebrottet ligger ensamt i det uppsåt, hvari gerningen är begången, samt i sättet för dess utförande, och ansvaret såsom för brutet edsöre bör således, enligt denna princip, aldrig kunna stadgas såsom en ovilkorlig påföljd för hvarje ofredande af en person, som bekläder ett kall, hvars innehafvare Lagstiftarne ansett böra med särskild helgd omgifvas.
På dessa skäl, hvilka jag icke anser förringade derigenom, att i RegeringsFormen och Riksdagsordningen, med afvikandq från denna princip, allt ofre - LagUtskottets Betänkandtn. *9 dande af Riksdagsman blifvit såsom edsörebrolt ansett, kan jag för min del ej tillstyrka antagande af det utaf Bevillningsutskottet härutinnan gjorde Lagförslag;—• men då jag likväl med BevillningsUtskottet delar den öfvert}rgelse, att Taxeringsmän böra i och för deras befattning njuta synnerligt hägn, anser jag detta ändamål lämpligast vinnas dermed, att deras ofredande i befattningen belägges med samma ansvar som för enahanda förbrytelse emot Domare och Ämbetsmän i 18 Cap. 8 §.
Missg.Balk. finnes stadgadt.
Denna §., sådan den genom Kongl.
Förordningen den 20 Januari 1779 blifvit förändrad, lyder sålunda: ”Hvar som bär hugg och slag å någon Domare eller annan Konungens Ämbetsman, then ther med Konungens Fullmagt försedd, eller med honom i lika värdighet är, i Ämbetsärender, eller hämnas therföre å honom; håfve förverkat lif sitt; dräper lian honom, miste ock förut högra hand.
Höter eller undsäger någor honom, eller gifver honom smädeliga ord, bote Femtio Daler, eller mera, till Etthundrade Daler, som brottet är lill, och gore afbön.
Gå the ord å heder och ära, bote dubbelt och miste äran.
Then ej orkar böta, stralfes med fängelse vid vatten och bröd, eller med spö eller ris.
Sker tliet ej för Ämbetets skull, plikte som Lag eljest förmår.”
Genom skyldigheten att afgifva offentliga yttranden i ämnen, som ofta på 30 Lag tit skottets Betänkande». det närmaste röra andre Medborgares Lästa, äro Taxeringsman till dessa i ett förhållande, som närmast är att likna vid det som af Domares och andre Ämbetsmäns befattningar uppkommer.
Ansvaret för bådas ofredande i utöfningen af deras kall, synes också böra vara lika.
I följd häraf och då all ny Lag eller Lagförändring bör gemensamt af Konung och Ständer beslutas, och den nu ifrågavarande således icke lämpligen lärer kunna inflyta i BevillningsFörordningen, hvilken icke till Kongl. Maj.‘ts pröfning hemställes, tillstyrker jag, att genom särskild Författning må stadgas: ”Att ofredande af Ledamot i Berednings», Taxerings- eller PröfningsCommitté anses efter 18 Cap. 8 §.
Missg.Balken, jemfördt med Kongl.
Förordningen den 20 Januari 1779.”
Härmed förenade sig Herr Borgmästaren Hjertström samt RiksdagsFullmägtigarne Pehr Bengtsson och Börje Börjesson.
Ex Protocollo. Joh. Jacob Kleman, LagVt skotets Betänkande», 31 N:o a36.
Ankom den 19 Nov. 1023.
Ständers Lag- samt Allmänna Besvärs och EkonomiUtskotts Betänkande öfver Herr J. af Ekcnstams Memorial angående sättet att bereda utväg till sysselsatt• ning för häktade och by satte personer.
Ridderskapet oell Adeln ingifvet Memorial, liar Herr Israel af Ekenstam föreslagit: att arrestanter borde användas till framförande af så väl Boxeringsbåtar, som af sådane Transportfartyg för varor och passagerare, hvilka hafva behof af en bestämd hastighet, hvarvid en mycket enkel mekanik skall kunna förmånligt begagnas genom trampning inom slutne rum; och har Motionairen uppgifvit såsom förmånliga resultater häraf, att genom sysslosättning i sjöluften, arrestanternes kroppar bibehållas i helso-till» stånd: att den ringa ansträngen och beskaffenheten deraf vore lämpelig för alla, för män och qvinnor, unga och gamla, eller för alla, som kunde gå: att användandet af den nu i fängelserna begrafna phy - 32 LagUtskottIts Bettinkanrttn. siska kraften, vöre en ej ringa Nationalvinst: att sammanföringen med bättre menniskor skulle i sin man medföra en välgörande inflytelse: att Transport-inrättningen skulle bära sig sjelf, utan andra bidrag af Staten, än förskotter, som återgå inom bestämda tider: att större delen af den ved bespardes, som eljest skulle åtgå till ångfartygen : alt fångvården blefve ulomordentligen lättad och försäkrad, enär arrestanterne kunde om bord på ett fartyg slutas inom galler under sjelfva transporten, och vexlande deltaga i forslingsbesväret: att det härigenom blefve lättare än någonsin att sammanföra arrestanter i förhållande till deras moraliska beskaffenhet, hvarvid omtankan för bysatte Gäldenärer äfven kunde tillfredsställas, samt ändtligen: att fångskjutsen derigenom skulle betydligen lindras; hvarjemte Motionairen tillbjudit sig, att emot erhållande af nödigt förskott mot säkerhet, på egen risque förfärdiga ifrågavarande Transport-inrättning; deremot Herr P. A. Reutersvärdy som anmärkt, att fångarnes användande till boxering, ej skulle blifva mycket olikt Galerslafvarnes , deras bevakning svår, och de resandes tillstånd obehagligt, om ej vådligt, väl medgifvit fördelen af fångarnes sysselsättning med nyttigt arbete, men ansett detta böra ske inom fängelsets murar , hvarvid en nyligen uppfunnen mekanisk inrättning kallad rörlig vändnings plan - LagVtskottas BctSnkanäeH.
33 plan förmenas lämpligen kunna användas, såsom till Qvarnar, Spikhamrar, öfverskäreri och SpinnMachiner, Stampverk m. m.
Och bär Herr G. Montgommeri erinrat emot Herr Ekenstams Förslag, att de personer, som voro för skuld bysatte ej matte komma, att vid Transportinrättningen användas, Herr af Ekenstams förberörde Memorial, med de deraf föranledde jrttranden, hafva ensamt blifvit till Lagutskottet remitterade, men sedan Lagutskottet ansett frågan af den beskaffenhet , att den borde i förening med Allmänna Besvärs* och EkonomiUtskottet behandlas, har densamma hos Utskotten till öfvervägande förekommit, som förenat sig uti följande yttrande:
Utskotten, som funnit, att en förbättrad fångvård lunge varit af behofvet påkallad, hvarföre den äfven utgjort ett föremål för Kongl. Maj:ts flerfalöiga Nådiga omsorger, hafva alltför väl insett vigten af en lämplig sysselsättning fÖrfångarne, såsom verkande ej mindre på deras moraliska förbättring, än på deras helsotillstånd, men med denna åsigt af ämnet tro Utskotten likväl, att den största sorgfällighet borde iakttagas, att det åsyftade ändamålet icke förfelades eller motarbetades genom användande af mindre lämplige medel, hvarvid Statens oeconOmiska fördelar eller Tredje Bandets sednare Af deln. i 34 lagUtskottets Retdnhandtn. besparingar icke i första rummet fingo nfses, utan möjligheten att genom väl afpassade anstalter återgifva åt Samhället nyttiga medlemmar, i stället för betungande och skadlige, samt i öfrigt, att det bingarne ålagde arbete ej verkade ofördelagtigt på deras kropps och själs förmögenheter.
Huruvida det af Herr Ekenstam meddeldte förslag uppfyller dessa hufvudsakliga vilkor eller icke, kunna val Utskotten, i brist af nödig beskrifning och ritningar, ej bestämdt förklara; men det förefaller Utskotten, att ett sådant’ trampverk, som föreslagit blifvit, medförande ett enformigt, föga afbrutet arbete inom galler, der fången, ett föremål för den allmänna nyfikenheten måste förlora sista, lemningen af blygsel, utan hvilken ingen moralisk förbättring kan ega rum, och hvilket arbete, betager arbetaren all sjelfständig kraftutveckling, samt derigenom liksom förvandlar honom till ett mekaniskt verktyg, skall medföra ett menligt inflytande , så väl på hans lynne som på hans kroppskrafter och på samma gång öka det honom ådömde straff öfver den gräns, som af Lagstiftaren blifvit åsyftad.
Då likväl Utskotten hafva sig bekant, att en dylik inrättning med den ifrågavarande, blifvit med fördel begagnad inom fängelserne i England, tro Utskotten att densamma skulle på försök kunna användas såsom Corrections-medel inom arresterna för de fångar, hvilka genom uppstudsighet och ett elakt uppfö - Lagutskottets Betdnkanåc*. g5 irande gjort sig förtjente af aga, och ur denna synpunkt betraktad, förtjena en närmare uppmärksamhet, hvilken icke eller lärer uteblifva, om frågan, med dervid nödige upplysningar å vederbörligt ställe anmäles; mein enär Utskotten dels helt och hållet sakna Sådane upplysningar, dels icke äro i tillfälle företaga den undersökning härom, som, enligt Utskottens omdöme, ovilkorligen borde föregå ett hufvudsakligt yttrande i ämnet, anse Utskotten, i frågans närvarande skick, sig icke kunna i anledning af de gjorde Motion erne tillstyrka någon Riksens Höglofl.
Utskotten ega i öfrigt den säkra öfvertyg geise, att då Kongl. Majrt äfven vid detta Riksmöte fästat sin Nådiga uppmärksamhet på en förbättrad fångvård, hvaröfver jemväl underdånigt förslag blifvit af särskilde Commilterade utarbetadt, Kongl; Majrt äfven framdeles fortfar, att; så vidt Omständigheterna medgifva, med samma Nådiga behjertande omfattå detta vigtiga ämne, hvaraf den nu väckte frågan om fångarnes lämpliga sysselsättning utgör eri väsendtlig del, och således icke kan blifva förbisedd.
Dock hemställes detta Riksens Högloft:
Ständers egen pröfning vördsammeligen:
Stockholm den i5 November i823; *4 Utlktttett RttXnkaniat.
Ankom d. 30 Nov. 1833, Riksens Högloft.
Ständers Lag- saint Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotts
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 179 > rörande väckt fråga om npphäfvande af L andshöfdingarnes domsrätt i Enskiftes-mål.
Piidderskapet och Adeln, Vällofl.
BorgareStåndet, samt Hedcrv.
BondeStåndet hafva till Utskottens förnyade handläggning återremitterat ofvaunämnde Betänkande, hvilket deremot af Högv.
PresteStåndet blifvit afslaget.