Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bankens tjenstemän i de tre lägre tjenstegraderna, med undantag af sökanderne, måtte äfven dem tillerkännas.
Beträffande denna fråga torde Utskottet böra erinra, att genom den vid sistlidna riksdag för Bankens tjenstemän fastställda lönestat, tillädes tjenstemännen i andra och tredje tjenstegraderna förhöjning i deras löner sålunda, att tjensteman efter fem års tjenstgöring inom graden erhöll 500 och efter tio års tjenstgöring ytterligare 500 R:drs förhöjning i lönen; att Bankens Kassörer, hvilka förut tillhört näst högsta, eller kamereraregraden, dädanefter skulle tillhöra närmast lägre, eller bokhållaregrad, samt erhålla aflöning utaf 2,000 Riksdaler såsom lön, med förhöjning deri, på sätt nyss är omförmäldt, 300
Riksdaler i tjenstgöringspenningar samt 2,000 Riksdaler i missräkningspenningar; samt att, på skäl, som omförmälas uti de af Banko-Utskottet till Rikets Ständer vid sistlidna riksdag aflåtna Memorial i detta ämne, från den åt de öfriga tjenstemännen i andra och tredje graderna beviljade löneförhöjning uteslötos Bankens dåvarande, till kamereraregraden hörande Kassörer, åt hvilka Fullmägtige i stället berättigades att meddela förhöjning i missräkningspenningarne till så stort belopp, att de undfinge lika stor löneinkomst, som högst lönade Kassörer enligt nya staten komme att uppbära-, varande af sökanderne, — bland hvilka, till följd af nyssberörda åt Fullmägtige lemnade berättigande, Bergman och von Ehrenclou, som tillhört kamereraregrad i mer än fem år, för närvarande och med inberäkning af dem på denna grund tilldelad förhöjning i missräkningspenningarne, nu åtnjuta i lön 3,000 Riksdaler, i tjenstgöringspenningar 450 Riksdaler och i missräkningspenningar 1,350 Riksdaler, eller tillhopa 4,800 Riksdaler, samt öfrige sökande, Sundberg, Hjort af Ornäs och Falk, innehafva lön 3,000 Riksdaler, tjenstgöringspenningar 450
R:dr och missräkningspeuningar 850 Riksdaler, eller tillhopa 4,300 Riksdaler, — anfördt hufvudsakligen, att, oaktadt de genom förhöjda missräkningspenningar kunde undfå lika stor inkomst på det hela, som deras vederlikar i kamereraregraden, genom den dem beviljade rätt till löneförhöjning, likväl en väsendtlig skilnad, till sökandernes skada, förefunnes deruti att, då vid inträffande sjukdomsfall eller förordnanden endast lönen finge bibehållas, men tjenstgörings- och jnissräkningspenningarnu rpåste afstås samt då vid pensionering lönen allena Banko-Utskottets Memorial N:o 20.
13 utgjorde grunden derför, sökanderne, som hade lägre lön än deras vederlikar i samma grad, vid sjukdom och förordnanden nödgades afstå större del af deras inkomster samt vid ifrågakommande pensionering erhölle lägre pension.
Med afseende på dessa förhållanden hade sökanderne anhållit att, på lika sätt som öfrige tjenstemän i andra och tredje tjenstegraderna, undfå löneförbättring efter de fastställda grunderna till sådant belopp, att deras aflöning, inberäknadt tjenstgörings- och missräkningspenningar, sammanlagdt uppginge till hvad för högst lönade Kassörer i bokhållaregrad blifvit bestämdt; och hafva Banko-fullmägtige, uti det öfver denna ansökning afgifna utlåtande, på anförda skäl, förklarat sig icke kunna tillstyrka bifall till sökandernes anhållan, men yttrat, att, för den häudelse tillfälle ej skulle för sökanderne yppas att genom transport eller befordran kunna från kassörsbefattningarne afgå innan de uppnått pensionsberättigande ålder, Fullmägtige ansåge det med rättvisa och billighet öfverensstämmande att de komme i åtnjutande af pension till belopp, motsvarande den lön, hvartill de, efter ålder inom graden, varit berättigade, om de innehaft annan än kassörsbefattning samt fördenskull hemställt att en sådan förmån måtte sökanderne tillerkännas.
Utskottet, som, i betraktande af de skäl, hvilka vid sistlidna riksdag föranledde undantag för dåvarande Kassörer från den öfrige tjenstemän i samma grad beviljade löneförhöjning efter vissa års tjenstgöring, icke finner sig böra tillstyrka bifall till den af dessa Kassörer nu gjorda anhållan om rätt till dylik löneförhöjning, anser sig der emot böra hemställa, ' 6:0. dels att de Bankens nuvarande Kassörer, hvilka tillhöra kamereraregrad, må, i händelse de af sjukdoms- eller annat laga förfall hindras att sin tjenst förrätta, eller förordnas att bestrida annan tjenst, under tiden bibehålla så stor del af missräkningspenningarne, som motsvarar den löneförhöjning, hvilken de, efter tjensteålder inom graden, egt att enligt stadgade grunder tillgodo njuta, om de innehaft annan än kassörsbefattning, dels att, i fall de vid afskedstagande från Bankens tjenst qvarstå vid kassörsbefattning och äro till pension berättigade, må ega undfå sådan till belopp, som motsvarar den lön, hvartill de, efter ålder inom graden, varit berättigade, om de vid annan befattning inom densamma, än kassörstjenst, varit anställda.
Med afseende på den förändrade reglering af tjenstemanna- och vaktbetjeningspersonalen, som föranleddes af de vid sistförflutna riksdag fattade beslut, stadgades i 2:dra mom. af 98 §, att sammanräknade beloppet af de för Bankens och Bankodiskontverkets förvaltning på det hela, enligt då gällande stat, utgående löner, arfvoden, anslag och missräkningspenningar ej finge öfverskridas; dock att, under tiden intilldess 14 Banko-Utskottets Memorial N:o 20. denna reglering hunnit träda i verket, utöfver nämnda stat finge användas en summa motsvarande då beviljade förhöjningar i löner, arfvoden och missräkningspenningar.
Fullmägtige hafva ansett att, såsom följd af deras förslag att tjenstemännens antal skulle af Fullmägtige bestämmas, samt då erforderlig inskränkning i utgifterna för tjenstemännens aflöning funnes deri, att Rikets Ständer i allt fall reglera lönerna för dem, berörda 2:dra mom. borde uteslutas; men Utskottet, som anser, att Bankens utgifter i och för aflöningar böra kunna hållas inom det belopp, som hittills dertill åtgått och att detta vilkor bör i reglementet vara uttryckt, hemställer derföre att nämnda stadgande, allenast med nödig förändring i ordalagen, bör äfven i blifvande Banko-reglemente qvarstå, samt föreslår deråt följande lydelse: 7:o.
Vid reglering af tjenstemanna- och vaktbetjeningspersonalen böra Fullmägtige tillse, att sammanräknade beloppet af de löner, arfvoden, anslag och missräkningspenningar, som, enligt de i Banko-reglementet af den 30 Oktober 1860 intagna stater för Banken och dåvarande
Bankodiskontverket utgingo för dessa verks förvaltning, på det hela, ej må öfverskridas; dock får, under tiden intilldess omförmälda reglering hunnit afslutas, ut öfver nämnda stat användas en summa, motsvarande de vid sistförflutna och denna riksdag beviljade förhöjningar i löner, arfvoden och missräkningspenningar.
Då det från föregående reglementen bibehållna stadgandet i nuvarande § 101, att de å indragningsstat uppförda öfvertaliga tjenstemän icke kunna, emot deras vilja, tvingas att emottaga någon af nuvarande tjenstebefattningar, såvida icke densamma i afseende på göromålens omfång och beskaffenhet motsvarar den, hvarå de ega fullmagt, hvarken kan eller bör gälla för dem, hvilka till följd af i arbetsmethoderna under nu pågående reglering införda förändringar blifva öfvertaliga och hvilka, i mån af afgång, åter inträda i tjenst med förbindelse till tjenstgöring i enlighet med föreskriften i nu gällande reglementes 99 §, föreslår Utskottet, i enlighet med Fullmägtiges hemställan, ett förtydligande härutinnan af förevarande §, hvarigenom densamma komme att lyda sålunda: 8:o.
De å indragningsstat före år 1864 uppförda öfvertaliga tjenstemän kunna icke, emot deras vilja, tvingas att emottaga någon af nuvarande tjenstebefattningar, såvida icke denna befattning, i afseende på göromålens omfång och beskaffenhet, motsvarar den, hvarå de ega fullmagt.
Sjunde artikelns 2:dra afdelning afhandlar i §§ 103 — 110 grunderna för befordringar inom bankoverket och dermed gemenskap egande stadganden. Banlco-Utskottets Memorial N:o 20. 15 Mom. 1 af 104 § innehåller de bestämmelser, hvilka enligt nuvarande reglemente skola gälla för kompetens till tjenster inom bankoverket; och mom.
1 at 105 § angifver de grunder Fullmägtige böra vid befordringar iakttaga.
1 afseende på dessa bestämmelser hafva Fullmägtige anfört, hurusom det vid närmare undersökning befunnes, att en hvar, som kan blifva extra ordinarie tjensteman, vore kompetent till alla tjenster, med undantag af Kommissarie och Bankosekreterare samt de tjenster, för hvilka fordras juridiska insigter.
Om det nu ansåges lämpligt att till Kommissarie, hvars förnämsta åliggande innefattas i vården af Bankens redbarheter, endast antages den, som lemnat mångåriga bevis på redbarhet, noggranhet och ordentlighet, samt att således föregående anställning i Banken borde utgöra vilkor för erhållande af kommissarietjenst, så borde Banken deremot icke betaga sig utvägen att vid andra befattningars tillsättning kunna välja för göromålen företrädesvis lämpliga personer, om sådane inom verket saknades.
Då stadgandet i 105 § 1 mom. bibehölles, så att tur och anciennetet inom verket finge tillgodonjuta sin rätt, der det utan uppoffring för verket kunde ske, såsom förhållandet i de flesta fall måste vara, kunde någon olägenhet icke uppstå genom saknaden af kompetens-föreskrifter, hvilka i allt fall, såsom de nu vore beskaffade, endast förutsatte en föregående anmälan till inträde i Bankens tjenst eller på sin höjd en föregående pröfning af den sökandes användbarhet såsom extra ordinarie; och hafva Fullmägtige, i öfverensstämmelse med denna åsigt samt med sammanförande af 104 och 105 §§:nes l:sta momenter, föreslagit följande stadgande:
Till Kommissarie må endast befordras den, som efter en längre tid fortsatt ordinarie tjenstgöring inom verket ådagalagt redbarhet, noggranhet och ordentlighet; men till alla öfriga tjenster utnämna Fullmägtige, efter vederbörande chefers hörande, den för verkets tjenst mest skicklige och passande, dock iakttages dervid, dels att för erhållande af befordran till ombudsmansbefattning fordras att hafva undergått examen för vinnande af inträde i rikets rättegångsverk, hvilken examen jemväl till kanslisttjenst i ombudsmansexpeditionen under i öfrigt likartade förhållanden lemnar företräde, dels ock att sökande, hvarandra fullt jemngoda i afseende på skicklighet och lämplighet, må få tillgodonjuta sin inom verket egande tur och anciennetet, som räknas från första fullmagts eller förordnandes datum inom hvarje tjenstegrad.
Utskottet, som delar Fullmägtiges åsigt icke allenast i afseende på vilkoren vid kommissarietjensternas tillsättning, utan äfven att vid andra tjenstetillsättningar skicklighet och lämplighet till tjensten böra i första rummet afses, och som icke betviflar att ju Fullmägtige för öfrigt tillgodose de förväntningar Bankens tjenstemän billigtvis kunna ega att vid befordringar komma i åtanka, tror dock att föreskrifterna rörande tjensters tillsättande böra uttrycka att Bankens redan varande tjenstemän, der Bankens eget intresse icke gifver anledning till undantag, böra ega företräde framför andra sökande, äfvensom Utskottet anser att såsom vilkor för kompetens icke allenast till ombudsmans, utan äfven till kanslistbefattning vid ombudsmans-expeditionen bör ovilkor - 16 Banko-Utskottets Memorial N:o 20. » ligen fordras att hafva undergått examen för vinnande af inträde i rättegångsverken, helst det utan tvifvel måste vara för Bankens tjenst mest fördelaktigt att Kanslisterne må ega sådana förstudier, att de kunna blifva skickliga till ombudsmanstjeustens öfvertagande.
I 2:a mom. af 104 § föreslår Utskottet endast en nödig förändring af ordställningen; och beträffande 2:a mom. af 105 §, hvilket, under förutsättning att förslaget om sammanförande af 104 och 105 §§:s 1 :a momenter godkännes, torde böra ställas såsom mom. 3 under 104 §, har Utskottet, dels med afseende på förslaget här ofvan att Kommissarie skall undfå löneförhöjning efter fem års tjenst inom graden, dels ock, enär, efter hvad nedan föreslås, Fullmägtige skulle berättigas att än vidare intill nästa riksdag endast på förordnande tillsätta lediga tjenster, men sålunda förordnade tjenstemän böra, om de fortfarande vid tjensten bibehållas, få tillgodoräkna den tid, hvarunder de innehaft förordnandet, för erhållande af löneförhöjning, ansett orden: ”ege tur till högre kommissarielön efter första fullmagts datum inom graden” böra utbytas mot ett med omförmälda bestämmelser öfverensstämmande uttryck.
I stället för nuvarande 104 och 105 §§:ne föreslås alltså följande stadgande: 9:o. Mom. 1.
Till kommissariebefattning må endast befordras den, som under en längre tid fortsatt ordinarie tjenstgöring inom verket ådagalagt redbarhet, noggranhet och ordentlighet.
Till alla öfriga tjenster ega Fullmägtige, efter vederbörande chefers hörande, utnämna den bland verkets ordinarie eller extra ordinarie tjenstemän, som för tjensten är mest skicklig och passande, eller, i händelse sådant i något särskildt fall skulle finnas för verket gagnande, annan, i Banken förut icke tjenstgörande, särdeles väl vitsordad och skicklig person.
Dock bör iakttagas dels att, för erhållande af befordran till ombudsmansbefattning och till kanslisttjenst i ombudsmansexpeditionen, fordras att hafva undergått examen för inträdes vinnande i rikets rättegångsverk, dels ock att sökande bland Bankens tjenstemän, hvarandra fullt jemngoda i afseende på skicklighet och lämplighet, må få tillgodonjuta sin inom verket egande tur och anciennetet, som räknas från första fullmagts eller förordnandes datum inom hvarje tjenstegrad.
Sökande till kommissariebefattning skall skriftligen förbinda sig att för den uppbörd, som kan komma att honom anförtros, ställa Banken vederhäftig borgen eller annan säkerhet till belopp, hvilket Fullmägtige hafva att bestämma.
Banko-lJtskottets Memorial N:o 20. 17 Mom. 3.
Tjensteman inom fjerde graden, som erhåller transport till kommissarie-beställning, ege beräkna tiden för er hållande af högre lön ifrån första fullmagts eller förordnandes datum inom graden.
Det vid sistlidna riksdag medgifna, i 107 § intagna berättigande för Fullmägtige att, intilldess tjenstemannapersonalen blifvit, i öfverensstämmelse med de nya instruktioner, som borde af Banko-Utskottet vid denna riksdag fastställas, ordnad och slutligen bestämd, endast genom förordnande tillsätta ledigblifvapde tjenster, hafva Fullmägtige hemställt måtte utsträckas derhän, att än vidare Fullmägtige berättigades att, der omständigheterna dertill föranleda, sålunda förfara.
Då de i följd af besluten vid sednaste riksdag företagna förändringar i anordningen af tjenster och göromål inom
Banken ännu icke äro afslutade och sålunda ännu ej, åtminstone hvad flera tjenster beträffar, kan bestämmas huruvida de för framtiden behöfva bibehållas eller kunna framdeles indragas, torde, äfven om det anses nödigt att alla tjenster vid Banken framdeles med fullmagter tillsättas, sådant likväl ännu ej böra föreskrifvas; men då det ifrågavarande medgifvande! icke bör utsträckas längre än behöfligt är, synes detsamma nu böra lemnäs endast intill nästa riksdag; hvadan åt 107 § föreslås följande lydelse: 10:o. Fullmägtige berättigas intill nästa riksdag att, der omständigheterna dertill föranleda, endast genom förordnande tillsätta ledigblifvande tjenster.
Tjensteman, som varder till högre lön uppflyttad, undfår derå protokollsutdrag.
För att kunna antagas till extra ordinarie tjensteman vid bankoverket har, enligt 108 §, hittills fordrats att hafva undergått sådan akademisk examen, som berättigar till inträde i Konungens kansli eller rikets rättegångs- eller räkenskapsverk.
Sedan numera kameralexamen blifvit afskaffad och kansliexamen betydligen försvårad, hafva Fullmägtige yttrat sig förmoda, att hinder icke borde möta för upphäfvande af föreskriften om akademiska examinas afläggande såsom vilkor för inträde i Bankens tjenst; anförande Fullmägtige härvid hurusom det väl kunde ifrågasättas att Banken icke skulle lemna inträde i sin tjenst med mindre än att den sökande undergått den nu föreskrifna studentpröfningen; men att, då göromålen inom Banken till stor del äro sådana, att de kunna fullgöras af dem, som erhållit den nu allmänna skolbildningen, om än denna icke blifvit sträckt till högsta klassen, all anledning saknades att betaga Fullmägtige rättigheten att på försök mottaga dem, som anmäla sig, för att, då de befinnas ega det mått af skicklighet, sorn erfordras, och derjemte visa ordentlighet och redbarhet, använda dem intilldess de genom öfning och vana vid göromålen göra sig förtjente af befordran till ordinarie anställning.
Prot. 1865 år 1866. 6 Sami. 1 Åfd. 10 Häft. 3 B mko-Utskottets Memorial N:o 20.
Ehuru, såsom Fullmägtige yttrat, tjenstegöromålen inom Banken, i allmänhet och endast med några undantag, må vara af den beskaffenhet, att erforderlig skicklighet till deras skötande kan förvärfvas äfven af den, som icke ens inhemtat hela det mått af kunskaper, hvilket i elementarläroverken kan erhållas, torde dock ett nedsättande ända derhän, som Fullmägtige ifrågasatt, af anspråken på dem, hvilka skola antagas till tjenstemän i Banken, icke låta sig väl försvara.
Förnekas kan nemligen icke att, om ock en person är i stånd att utan något allmänt bildningsunderlag och utan den mera utvecklade förmåga af sjelfverksamhet, som ett sådant bereder, förvärfva sig äfven den största säkerhet i förrättandet af vissa göromål, hans skicklighet likväl alltid måste förblifva inskränkt, emedan han är i saknad af vilkoren för en vidsträcktare uppfattning af betydelsen utaf deri sak, med hvilken han sysselsätter sig.
Det kan dock icke vara tillräckligt och tillfredsställande, att en tjenstemannakorps, han må också vara fullt bevandrad i detaljerna af de löpande göromålen, är så beskaffad, att han icke förmår eller ens eger en sträfvan att uppfatta sin verksamhet och den sak, hvilken utgör föremål för densamma, ur en högre och allmännare synpunkt; och det kan derföre långt ifrån anses likgiltigt om denna tjenstemannakorps eger en allmännare och mera vidsträckt bildning, än som nödvändigt behöfves för de dagliga göromålens behöriga verkställande.
Om nu ock den under sednaste tid beslutade utvidgningen af kunskapsfordringarne för embetsexamina gör, att man icke kan eller behöfver uppställa afläggandet af sådana såsom ett allmänt vilkor för anställning i Bankens tjenst, synes likväl ett visst mindre mått af kunskap böra fordras; och då någon annan lämplig grund för bestämmelsen af detta kunskapsmått är svår att finna, föreslår Utskottet att dertill må antagas det prof, som afläggandet af afgångsexamen från rikets högre elementarläroverk innebär.
Om härvid för öfrigt undantagsvis lemnäs medgifvande att kunna såsom tjensteman antaga äfven den, som kan förete andra vitsord om motsvarande kunskaper, synes tillräckligt utrymme dermed vara lemnadt åt afseendet på den speciela skicklighet i vissa inom en bank särskildt förekommande göromål, som kan egas af en eller annan, hvilken icke aflagt allmänna prof på elementarkunskaper.
I öfverensstämmelse med de åsigter, hvilka nu blifvit i korthet antydda, hemställer Utskottet att motsvarigheten till 108 § i hittills gällande reglemente må få denna lydelse: ll:o.
För att kunna antagas till extra ordinarie tjensteman vid bankoverket, fordras att hafva undergått godkänd afgångsexamen ifrån något af rikets högre elementarläroverk.
Sökande, hvilken på annat sätt ådagalagt motsvarande kunskaper, må dock, der särskilda omständigheter dertill föranleda, äfven kunna till extra ordinarie tjensteman af Fullmägtige antagas. Banko-Utskottets Memorial N:o 20. 19
Den genom § 110 gifna tillåtelsen till klagan öfver Fullmägtiges beslut i befordringsmål hafva Fullmägtige förmält sig anse utgå från förutsättningen att tur- och anciennetet skall utgöra den hufvudsakligaste grunden för befordran, emedan endast den kunde af en hvar bedömas, hvaremot om lämplighet för Bankens tjenst skulle vid befordringar afses i första rummet, det syntes origtigt, att bedömandet af dem, som böra och kunna grunda sitt omdöme på erfarenhet och egen kännedom, skulle underkastas pröfning af myndigheter, hvilka måste bero af hvad de tillfälligtvis erfore eller från nog opålitliga källor kunde inhemta.
Det funnes väl icke någon bankstyrelse, som icke gjorde anspråk att sjelf tillsätta tjenstcmännen; och om än Fullmägtige, i dessa som andra fall, kunde begå misstag, vore olägenheterna deraf för Bankens tjenst och för förhållandet mellan styrelsen och tjenstenmnnen icke jemförliga med dem, som måste uppkomma, då Fullmägtiges åtgärder 1 dylika frågor upphäfdes eller gjordes om intet.
På dessa skäl hafva Fullmägtige föreslagit, attlio § måtte helt och hållet utgå.
Då likväl, så länge vissa allmänna grunder för befordringar inom Banken finnas föreskrifna, tillfälle icke bör betagas Bankens tjenstemä n att till Revisorer och Bankoutskott framföra klagan, när de tro sina på dessa grunder stödda förväntningar på befordran förbisedda, kan Utskottet icke godkänna Fullmägtiges härutinnan uttalade mening, och tror de olägenheter af den ifrågavarande rättighetens bibehållande, som Fullmägtige antydt, vid stadgandets tillämpning föga vara att befara, då den pröfvande myndigheten väl torde kunna antagas alltid komma att fästa vederbörligt afseende på de skäl och omständigheter, hvilka grundat Fullmägtiges beslut, samt att behörigen väga dessa emot de invändningar den klagande kan framställa eller de tillfälliga uppgifter, som från andra håll kunna söka göra sig gällande.
Utskottet föreslår derföre, att ifrågavarande §, allenast med nödig blifven redaktionsförändring, må bibehållas, så lydande: 12 :o. Den, som ej åtnöjes med Fullmägtiges beslut i befordringsmål, vare berättigad att sig deröfver besvära hos nästblifvande Bankoutskott eller, emellan riksdagarne, hos revisionen af Bankoverket; skolande, vid talans förlust, ett sådant missnöje hos Fullmägtige anmälas inom fjorton dagar efter det beslutet blifvit anslaget, samt besvären till Fullmägtiges expedition inlemnas i förra fallet sist å den dag, då riksdag sammanträder, och i sednare fallet, eller vid Banko-revision, sist fjorton dagar före Revisorernes sammanträdande, allt före klockan 12 å dagen.
Men är Fullmägtiges beslut i så beskaffadt mål meddeladt sednare än fjorton dagar före utgången af den sålunda bestämda tiden, böra besvären till Banko-Utskottet eller Revisorer omedeF 20 Banko-Utskottets Memorial N:o 20. bart ingifvas innan klockan 12 å fjortonde dagen efter det klaganden af Fullmägtiges beslut erhållit del, den oräknad.
I 3:dje afdelningen af sjunde Artikeln, hvilken afdelning bestämmer grunderna för pensionsberäkning, har icke någon ändring ifrågakomma.
Samma Artikels 4:de afdelning innehåller i §§ 117—127 allmänna ordningsstadganden och straffbestämmelser.
I 119 § stadgas, att, om någon tjensteman antingen vid mindre förseelser i Rensten ej låter sig rätta af vederbörande förmäns tillsägelse och varningar eller ock beträdes med verklig vårdslöshet eller försummelse i sin tjenstgöring, förmannen skall anmäla förhållandet hos Fullmägtige, som bestämma huruvida sådan anmälan bör till åtal föranleda, och i 120 § bestämmas de straff, hvilka, efter anstäldt åtal, må för försummelse eller fel i tjensten eller ett ovärdigt uppförande i allmänna lefvernet få tillämpas, sålunda att sådan tjensteman första gången antingen erhåller inför protokollet en allvarsam föreställning, eller ock afhålles på längre eller kortare tid, med förlust af större eller mindre del af lönen, från tjenstgöring, och att, om han sedermera varder till ny förseelse förvunnen, han antingen, liksom i förra fallet, suspenderas eller ock skiljes från sin tjenst, Uti dessa bestämmelser hafva Fullmägtige föreslagit ändring i den syftning att, sedan sådan anmälan, som i 119 § omförmäles, hos Fullmägtige skett och Fullmägtige ansett densamma böra till åtgärd föranleda, skall den såsom felaktig anmälde lemnäs tillfälle till förklaring och upplysningar i saken inhemtas, hvarefter, om tjenstemannen finnes beträdd med försummelse eller fel i tjensten eller annan oordentlighet eller ock med ett ovärdigt uppförande i allmänna lefvernet, det skulle ankomma på Fullmägtige att antingen gifva honom föreställning, eller suspendera honom, eller ock genast skilja honom från tjensten.