Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ingen människa skulle få veta hvad det offer han gjort 1894 hade kostat honom — minst af alla hon, som nu vid sin makes, missionärens sida, rullade fram efter den dammiga landsvägen.
» Hans lilla Helga!
Hans Ijufva, lilla majblom- ster!
Enda dottern — hans ålderdoms tröst! » Det hade varit en het strid mellan far och dot- ter, innan det blifvit bestämdt, att hon skulle läm- na honom.
Kärlekens vapen hade korsats där- under och gifvit ifrån sig gudomliga blixtar.
Det hade blödt ur öppna sär, men man hade lagt själfbehärskningens slöja däröfver för att dölja dem för hvarandra, och dock hade de båda hela tiden vetat, att de funnits där.
Den gamle fadern hade segrat.
I kyrkan, där han själf läst välsignelsen öfver de båda unga, hängde ännu kransame, med hvil- ka den blifvit prydd, och han tyckte sig ännu höra, hur den sista orgeltonen af bröllopspalrnen dog bort under hvalfven.
Nej, den skulle ej dö bort.
Den skulle ständigt upprepa sig själf däruppe i helgedomen och aldrig sluta att sjunga om hans lilla välsignade majblomma.
Den skulle ständigt gå som en fin, klingande silfverton genom kyrk- klockornas allvarsamma stämma eller orgelns mäktiga brus.
Han skulle alltid igenkänna den som en häls- ning från henue.
Då han kom in i salen, var det mörkt och kallt.
Askvädret hade passerat sin väg öfver zenith och gömt undan solen.
Men dess kontur var randad med en skarp, gyllene kant.
Prostfar stod länge vid fönstret och såg därpå.
Han såg till dess hans ansikte klarnade upp och det smärlfylda draget kring munnen jämnades ut.
» Sol » — sade han för sig själf — » sol, du fin- nes dock där och skall en gåog bryta fram igen.
Nåd — du skall återförena oss en gSng. » Den barnlösa.
et finns många människor, som anse det alldeles själfklart, att ett barnlöst äk- tenskap är olyckligt, att man och hustru ej haf.
a en glad stund, emedan de täras af läDg- tan efter ett barn.
» H a r ni b a r n?
» eller » Ni har väl också b a r n?
» Dessa frågor riktas under samtalets lopp vanligtvis till en fru, dä hon gör bekant- skap med en främmande människa.
Och på det nekande svaret följer då ofta e t t: » ack, sådan skada » eller » det gör mig ondt,&gt; åtföljdt af beklagande blickar, om icke af den långt ifrån finkänsliga anmärkningen: » är inte er man ledsen öfver d e t?
» Dylika talesätt kunna j u förefalla tämligen betydelselösa och likväl verka de sårande, emedan en barnlös fru icke får höra dem blott en gång, utan dag efter dag.
L å t o m oss antaga, att en hustru verkligen sörjer öfver sin barnlöshet, eller att hon är medveten om att hennes man bittert saknar klatigen af m u n t r a barnröster vid den husliga härden, så måste dylika anmärkningar alltid på nytt upprifva såret, och vi äro då l i k a ' kärlekslösa, som om en af hälsa strålande män- niska beklagade ' en sjuk för de plågor, han måste utstå, och prisade hälsans värde, eller som om en frisk och färdig person vidt och bredt beklagade en krympling, eller om en rik, af öfverfiöd omgifven dam för sin i torftiga omständigheter lefvande väninna skulle skildra de behag, som lyx och välstånd skapa, ett sätt att gå tillväga, som väl ändå af alla skulle anses som en stor taktlöshet.
A t t vid hvarje tillfälle ömka en hustru, som känner sig verk- ligt olycklig, emedan hon är barnlös, är lika- ledes i hög grad kärlekslöst.
Men den åsikten, att ett barnlöst äktenskap skulle vara liktydigt med ett olyckligt, hvilar helt och hållet pä en villfarelse.
Lyckliga och olyckliga äktenskap förekomma såväl bland dem, som ha barn, som bland dem, som inga äga.
Visserligen är det naturligt, att föräl- drarna älska sina barn, men det man aldrig
IDUN 1894 ägt känner man ej så stor längtan efter, och om hustrun slipper plågor och besvärligheter, är ofta förhållandet mellan makarne det t ä n k - b a r t lyckligaste.
Men för dessa p a r ligger ofta en stor fara för deras lycka j u s t i de be- klaganden de få höra af sin omgifoing.
F r u n s jämnåriga väninnor tröttna ej a t t berätta om de många glädjestunder de upplefva tillsam- man med sina barn, mannens bekanta och kamrater berätta om sina pojkars upptåg, och som afslutning af historierna följer vanligtvis en anmärkning såsom: &gt;En sådan pojke skulle du också ha, » eller » Lyckan inom äktenska- pet blir fullkomlig först då barnen komma. » Vid årsskiftet, vid en födelse- eller namns- dag försumma släktingar och b e k a n t a sällan att hälft p å skämt, hälft på allvar till sin gra- tulation tillägga den önskan, att föräldragläd- jen, om ock sent, mätte komma på deras lott etc.
Det barnlösa paret hör sig dagligen be- klagas, och det bör ej förundra någon, om m a - karne själfva slutligen komma till den öfver- tygelsen, a t t själfva kvintessensen i deras lycka fattas.
De bU missbelåtna och missmodiga öfver att det nekas dem något, som kommer andra till del, deras barnlöshet blir under t i - dernas lopp den sårbara punkten, som " de i sina samtal söka undvika, och endast alltför lätt stores därigenom den äktenskapliga lyckan.
J a g är fast öfVertygad om, a t t antalet lyckliga äktenskap, trots barolösheten, skulle vara ännu större, om icke släktingar och bekanta till ett dylikt par genom sitt medlidande och bekla- gande undergräfde lyckan.
De hustrur, som i öfvermåttet af sin mo- derslycka icke tröttna att beklaga sina b a r n - lösa bekanta, borde vara mindre förhastade och betänka, att dessa visserligen gå miste om mången glädje, men att de också besparas mången smärta.
Må de först vänta och se, om deras små bli dem till verklig lycka, hvil- ket ej på långt när är h ä n d e l s e D, därför att lille K u r t är en kraftig, stark och vaken gosse, eller att den tioåriga Greta utvecklar sig till en vacker, munter flicka, som lofvar sina f ö r - äldrar mycken glädje.
Månget ömt moders- hjärta, som var utom sig af lycka öfver sina älsklingar, har sedan brustit af alla de be- kymmer en vanartig son beredt, eller öfver det oförskylda lidande, som en olyckligt gift dotter bringar öfver föräldrahuset, för a t t icke tala om de barn, som i sina ungdomsår blom- stra och gifva anledning till de skönaste för- hoppningar, för a t t sedan plötsligt, trots den mest uppoffrande vård, vissna bort och dö.
Säkert har mer än en moder förr eller senare afundats den af hennes väninnor, som aldrig känt lyckan att k a l l a ett barn s i t t e g e t, men s o m äfven blifvit besparad en dylik s m ä r t a.
Glädjen er därför, I unga mödrar, åt eder lycka och våren stolta öfver edra älsklingar, men akten er att m e d tanklösa ord såra edra barnlösa bekanta, akten er, att genom e r t medlidande utså tvedräkt, misstroende och för- stämning emellan ett p a r förut lyckliga makar!
197 prenumeration utgår med juni månad, att i g o d t i d f ö r n y a d e n s a m m a till å r e t s slut.
Som våra läsarinnor känna, inträffar den 28 juli en bemärkelsedag, som p å m å n g a h a n d a s ä t t k o m m e r a t t firas i d e nordiska rikena — det danska kronprins- parets silfverbröllopsdag.
Ej minst är det intresse, som h ä r h e m m a i Sverige k n y t e r s i g k r i n g d e n b e t y d e l s e f u l l a fe- sten — helt naturligt från den folkkära » Sessans » fädernesland.
Till e t t blyg- s a m t u t t r y c k af d e v a r m a känslor, m e d hvilka K a r l X V: s dotter alltid omfattats af s v e n s k a k v i n n o r, h a r I d u n d ä r f ö r o c k beslutit a t t till h ö g t i d s d a g e n u t s ä n d a ETT RIL&lt;T ILLUSTRERAD * S I L F V E R B R Ö L L O P S N U M M E R, hvilket i bunden och obunden form kom- mer att sysselsätta sig m e d olika faser a f k r o n p r i n s e s s a n L o v i s a s lif, s o m b a r n, s o m u n g flicka, b r u d, m a k a o c h m o d e r.
E n s t o r m ä n g d fint u t f ö r d a p o r t r ä t t o c h illustrationer kommer att värdigt sluta sig till t e x t e n, s å s o m e t t c h a r m a n t hel- s i d e s p o r t r ä t t af silfverbruden, d e t n y a s t e som finnes, p o r t r ä t t af b r u d p a r e t för t j u g u f e m å r sedan, p o r t r ä t t af h e n n e s barn, vyer från de svenska och danska h e m m e n in, m.
A f alldeles särskildt intresse b l i: dels e n s e r i e p o r t r ä t t a f samtliga tärnor och marskalkar p å bröllopet för tjugufem år sedan, hvilka vi g e n o m y n n e s t f u l l t t i l l m ö t e s g å e n d e s a t t s i t i l l f ä l l e a t t u t f ö r a efter kronprinses- sans eget minnesalbum; dels e n s t ö r r e afbildning a f d e n silfverbröllopsgåfva, d e k v a r l e f v a n d e af d e s s a t ä r n o r o c h mar- skalkar ämna öfverlämna åt brudparet, n ä m l i g e n d e a f a r t i s t e n John Kindborg ut- förda målningarna från Stockholms, Ulriksdals och Haga slott, infattade i en gemensam, praktfull ram.
G e n o m g o d h e t s f u l l t t i l l s t å n d a f g i f v a r n e o c h öf- verenskommelse med artisten h a r Idun f ö r v ä r f v a t ensam rätt a t t r e p r o d u c e r a detta intressanta konstverk.
Därjämte k o m i n e r m y c k e t a n n a t af i n t r e s s e a t t in- rymmas i numret.
Det andra praktnumret, som kommer att utgifvas under det senare halfåret, blir Iduns omfångsrika och präktigt I L L U S T R E R A D E J U L N U M M E R.
V i h a f v a i å r f ö r f ö r s t a g å n g e n vid- t a g i t d e n å t g ä r d e n a t t r e d a n u n d e r som- m a r e n påbörja j u l n u m r e t s artistiska ut- smyckande och tryckning, hvarigenom ökad tid vinnes att på desamma nedlägga all den omsorg, den högt utvecklade, moderna tekniken medgifver.
I l l u s t r a - tionernas utförande k o m m e r alltså i år a t t betydligt öfverträffa h v a d v i h i t t i l l s k u n n a t b j u d a p å, l i k s o m v i l y c k a t s för- v ä r f v a synnerligen utmärkta textbidrag af våra förnämsta författare.
Tvänne praktnummer af IDUN, V i våga därför hoppas, att när vårt julnummer e f t e r flere m å n a d e r s f ö r a r b e t e n till sist träder innanför våra abonnenters dörrar, d e t s k a l l k u n n a g ö r a d e t m e d h e d e r n af h v a r t f ö r sig af s t o r t i n t r e s s e, u t s ä n d a s under det senare halfåret och k o m m a utan några som helst extra kostnader s a m t l i g a v å r a p r e n u m e r a n t e r till h ä n d a.
D e t ä r därför af vikt för e n h v a r, h v a r s a t t v a r a något verkligt framstående af svensk tidskriftslitteratur.
Ä n n u ett par saker beträffande detta senare halfår anse vi b ö r a särskildt på- pekas.
Sedan Frans Hedbergs pågående följetongsroman: slutats, begynner » Vacklande grund » af- med det nya halfårets första nummer en ny fängslande följe- tong: " I Ö s t e r s k ä r ", BYGDETYPER OCH a f Johannes BYGRDELIF, Sundblad, i hvilken den populäre och framstående f ö r f a t t a r e n i e n s e r i e högeligen friska skildringar med kännarehand tecknar svenskt skärgärdslif.
V i ä r o ö f v e r t y - g a d e, a t t d e k o m m a a t t läsas med min- dre vanligt nöje.
T i l l h ö s t e n f ö r e s t å r s e d a n den stora skönlitterära täfling med ett pris på ej mindre än 2, 0 0 0 kronor, s o m I d u n u t l y s t, o c h h v i l k e n vi, a t t d ö m a af d e t intresse, som från författarekretsar ägnats densamma, hoppas skola medföra för vår l ä s e k r e t s vinningen af ett eller annat verkligt framstående litterärt verk.
D å härtill kommer, att Idun under det senare halfåret skall bemöda sig a t t genom alla nummer o c h på alla om- råden b j u d a och vi sina l ä s a r i n n o r den bästa mest omväxlande läsning, kunna påräkna trofast hoppas s t ö d a f alla våra gamla vänner och många nyför- värfvade därtill.
Alla skäl torde omedelbart därför föreligga att förnya prenumerationen.
O m enhvar a f v å r a g a m l a v ä n n e r b l o t t vill f ö r v ä r f v a oss ny prenumerant, skall v å r t a c k s a m h e t s p o r r a oss a t t p å allt sätt ytterligare befästa I d u n s anse- en e n d e s o m vårt lands bästa familjeblad och kvinnotidning.
F ö r nytillträdande prenumeranter ä r s ä r s k i l d t a t t m ä r k a, a t t d e e r h å l l a en ny följetong början.
fullständig Stockholm i juni från 1894.
Redaktionen JVEagdalena Ett För Idun tecknadt af halfårets af Idun.
^udensdiöld.
hundraårsminne.
GEORG NORDENSVAN.
(Forts.) a n s k e visste hon, h u r m y c k e t den m a n n e n s ' ord voro v ä r d a, a l l t nog, hou visade honom ifrån sig n ä r a n o g med f ö r a k t — och hans k u n g - lig höghet fick feber, l a d e sig till sängs för e t t p a r d a g a r, g r ä t och s u c k a d e och skref d e t e n a k r y p a n d e ö d m j u k a brefvet efter d e t a n d r a till den s t å n d a k t i g a s k ö n a, » h v a r s d y g d och tro- fasthet h a n » — för a t t n y t t j a ett k o m i s k t u t t r y c k u r ett a f A r m f e l t s b r e f — » begråter, men admirerar- ».
H o n b e s v a r a d e h a n s skrif- velser m e d a t t l ä m n a hofvet och r e s a till l a n d e t för a t t u n d g å b å d e den efterhängsne och d e t s k v a l l e r, h a n s u p p f ö r a n d e v ä c k t till lif.
Hur hertigen h ä m n a d e s, ä r b e k a n t.
Det dröjde ett år, i n n a n tillfallet erbjöd sig, m e n h a n v a r ej d e n, som g l ö m d e en f ö r o l ä m p n i n g.
K o n s p i r a t i o n e n mot h a n s egen m a k t s t ä l l n i n g blef u p p d a g a d — s å ock fröken R u d e n s c h ö l d s d e l a k t i g h e t i » den infame A r m f e l t s n e d r i g a anslag. » S ä r s k i l d t g e n t emot fröken R u d e n - schöld v a r » den f ö r s m å d d e ä l s k a r e n » — e n - ligt e t t y t t r a n d e af T r o l l e - W a c b t m e i s t e r — » u t o m a l l a ilskenhelens g r ä n s e r j a g a d ».
H a n
1894 h a d e o m k r i n g sig flere personer, som f r u k t a t samma frökens inflytande och sitt eget d e t r o n i s e r a n d e, och som ville g ö r a a l l t h v a d de k u n d e för a t t få h e n n e o s k a d l i g.
Upp t ä c k t e n af k o n s p i r a t i o n s p l a n e n k o m därför u t o m o r d e n t l i g t läglig.
I fröken R u d e n s c h ö l d s s ä n g k a m m a r e i p r i n s e s s a n s p å l a t?
— själf var prinsessan u t r i k e s — i n t r ä n g d e nattetid polismä- s t a r e n, j u s t i t i e k a n s l e r e n, officerare och poliser.
M a n ö p p n a d e hennes lådor, men fann d ä r inga a n d r a p a p p e r ä n h e l a bingen af hertigens kär- leksbref, fulla af böner och s t o r s t å t l i g a löften.
H o n f ö r k l a r a d e s a r r e s t e r a d, flyttades till g a m l a K u n g s h u s e t — n u v a r a n d e S v e a hofrätts bygg- n a d — p å R i d d a r h o l r a e n, insattes i ett oel- d a d t a r r e s t r u m — hon uppgifver själf, a t t det v a r i s a m m a r u m, d ä r A n c k a r s t r ö m v a r i t in- s p ä r r a d — och h o t a d e s med h a n d k l o f v a r och t u m s k r u f v a r, i fall hon ej ville förråda A r m - felts öfriga k o r r e s p o n d e n t e r.
H o n förblef fast och modig.
Med styrka och fintlighet f ö r s v a r a d e hon sig u n d e r de o ä n d l i g a, p i n s a m m a förhören.
D e t v a r ej blott t r a k a s s e r i e r af o l i k a slag, hon n u blef u t s a t t för, u t a n äfven för v e r k - liga s k ä n d l i g h e t e r.
V e d e r b ö r a n d e, som a n - s t r ä n g d e sig för a t t k u n n a v a n ä r a henne i största möjliga g r a d, l ä t o ej e n d a s t införa hennes intima bref till A r m f e l t i r ä t t e g å n g s - handlingarna, som u t k o m m o från t r y c k e t, u t a n m a n offentliggjorde dessutom — d å hen- nes dom r e d a n v a r fälld — en s a m l i n g i m o - r a l i s k t afseende hcgeligen k o m p r o m e t t e r a n d e bref från henne, bref h v i l k a s ä k t h e t v a r tvifvel u n d e r k a s t a d.
Armfelt förnekade på d e t b e s t ä m d a s t e dessa brefs autensitet, och s a m t i d e n trodde sig k ä n n a såväl den person, som författat n å g r a af dem och efterapat M a g d a l e n a R u d e n s c h ö l d s h a n d s t i l, som själf- v a r u m m e t, d ä r de blefvo u p p d i k t a d e.
De öfriga bref, som blifvit beslaglagda, togos i förvar och finnas ä n n u i b e h å l l, men dessa blefvo ej b e v a r a d e, sedan de väl u t k o m m i t från t r y c k e t — f r u k t a d e m å n n e de invigde, a t t falsariet skulle bli u p p t ä c k t, i fall o r i g i n a l - skriften fanns i b e h å l l?
M e r än l u m p e t v a r det i a l l a fall a t t offentliggöra dem.
D e t v a r i a l l a händelser en gärd af den hämnande rättvisan, alt vederbörandes upp- förande mot den fängslade och redan af lagen d ö m d a straffade sig p å dem själfva — p å så sätt a t t den historiska forskningen skonings- löst b l o t t a t det l a g a i d e r a s h a n d l i n g s s ä t t och rlragit fram i ljuset de motiv, som lågo till grund därför.
I n f ö r eftervärldens dom ä r det m i n d r e M a g d a l e n a R u d e n s c h ö l d ä n helt a n d r a personer, som d e n n a r ä t t e g å n g stä 1 ' e viil s k a m p å l e n.
Hon d ö m d e s t d l döden för sin d e l a k t i g h e t i Armfelts s a m m a n s v ä r j n i n g.
H e n n e s an- höriga liksom hertiginnan och p r i n s e s s a n S o n a A l b e r t i n a bestormade hertigen om n å d för den o l y c k l i g a.
S å v ä l till h o n o m som till R e u t e r h o l m skrefvo de bref i de mest b e v e - k a n d e o r d a l a g och fingo till s v a r känslofulla skrifvelser, som u t l o f v a d e den största möjliga mildhet.
D e t straff, hon å d ö m d e s, a n s å g s af samti- den » värre ä n döden » — det v a r i a l l a hän- delser h å r d a r e än det, som d r a b b a t de i G u - staf den tredjes mord d e l a k t i g e.
F r å n döds- straffet blef hon b e n å d a d, men hon dömdes till a t t u n d e r en t i m m a s t å i halsjärn vid s k a m p å l e n och a t t sedan i n s ä t t a s p å spinn- h u s e t för lifstiden.
Rikskanslären Sparre — som liksom R e u t e r h o l m blifvit » o b a r m b e r t i g t förlöjligad » i de u p p s n a p p a d e brefven och som ville h ä m n a s p å a l l t s ä t t — ifrade för a t t straffet s k u l l e s k ä r p a s, så a t t hon s k u l l e of- fentligen risas, men d å h a n föreslog detta, låtsades ingen af domstolens m e d l e m m a r h ö r a h v a d h a n s a d e, h v a r p å frågan förföll.
Men S p a r r e — » den l i k a stor- som tom-hufvade r i k s k a n s l ä r e n » — fick sedan af a l l m ä n h e t e n vedernamnet » riskanslärn ».
K l o c k a n elfva den 2 4 s e p t e m b e r 1 7 9 4 för- des den f å n g n a u t till s c h a v o t t e n, som v a r upprest på Riddarholmstorget.
E n ofantlig m ä n n i s k o m a s s a fyllde platsen, som v a r beva- k a d af militär — och h v a r fången gick fram, hördes missnöjda rop och m e r eller m i n d r e tydliga hotelser mot regeringen.
D å delinkventen blifvit förd u p p till s k a m - pålen, u p p l ä s t e s d o m e n.
U n d e r den s t u n d, d e t t a v a r a d e, bibehöll hon sitt l u g n.
Men n ä r sedan r a c k a r d r ä u g e n k o m fram och ville r y c k a h a l s d u k e n af h e n n e för a t t s ä t t a j ä r n - b a n d e t om hennes h a l s, sjönk hon afsviramad ned p å s c h a v o t t e n.
D e k r i n g s t å e n d e buro h e n n e g e n a s t till en v a g n, som v ä n t a d e, o m - gifven af v a k t — och hon v a k n a d e till be- sinning först på s p i n n h u s e t, d ä r hon » mottogs med systerhälsning » af de » tjufkonor och be- r y k t a d e k v i n n o r », som voro d ä r i n s p ä r r a d e, och som fått s a m l a s för att se p å h e n n e.
I t v å å r k v a r h ö l l s stjärnan från tjusarko- n u n g e n s hof inom s p i n n h u s e t s m u r a r p å L å n g - holmen.
» M å t t e hon förlåta mig, a t t hon för mig g l ö m t och uppoffrat a l l t », skref A r m - felt vid t a n k e n p å den olyckliga till sin hu- stru, h v i l k e n d e l a d e h a n s h a r m öfver resulta- tet af r ä t t e g å n g e n.
F r ö k e n R u d e n s c h ö l d s fängelse gjordes dock så d r ä g l i g t som möjligt.
H o n r ö n t e flere prof p å d e l t a g a n d e från sina v ä n n e r och från S t o c k h o l m s b o r g e r s k a p, cellen u t b y t t e s mot en från den öfriga delen af fängelset afskild l ä g e n h e t med en liten t r ä d g å r d, och hon fick m o t t a g a besök.
ms För våra damer-artister.
O m t e c k n i n g - m e d k o l, t u s c h och s k r a p p a p p e r.
I öfrigt gälla naturligtvis de vanliga reglerna beträffande teckning, att medelplanet och i synner- het förgrunden behandlas med mera omsorg och noggrannhet än bakgrunden.
I förgrunden kan man sätta i med kraft och energi; detta parti är vanligen af sådan natur, att det framför de andra mera kan ägna sig för ett utförande i detalj.
Dä de med blyerts lätt skizzerade konturerna ej vidare beböfvas, borttagas de till sin största del medels en lös radérgummi, som föres med lätt hand; ligger man för mycket åt med gummit, kan lätt tuschteckningen skadas.
Att teckning med tuschpenna i likhet med bly- erts- eller svartkritsteckning blir ett mer eller min- dre troget uttryck af artistens egen naturel, för- måga och anlag, är en naturlig sak.
Blir man förtrogen med dylik pennteckning och får ett visst handlag därvid, medför denna liksom alla andra grenar af konsten sina stora behag.
En amatör kan med fördel begagna sig af denna me- tod, då det är fråga om att teckna lyckönsknings- kort och dylikt.
Hur lätt är det ej, om man har litet anlag för och vana vid tuschritning, alt kom- ponera ett sådant kort, och är det tecknadt af af- sändarinnan, blir det ju alltid mera kärkommet än ett som köpts i pappershandeln.
Så ock finner pennteckningen ett fält för sig öp- pet i skizzboken.
Har man en sådan och tar man den med sig och i fickan en flaska (väl korkad!)
innehållande flytande tusch samt textpennan, t. ex. förvarad i ett litet blecketui, sådant som brukas till akvarellpenslar, kan man, när man går på sina ströftåg ute i det fria, samla många friska intryck, små stämningsbitar af stort värde, framför allt för artisten själf.
En tuschteckning håller sig så klar och fraiche alltjämt, blir ej under tidens lopp så småningom litet grumlig, såsom ju ibland är för- hållandet med blyertsskizzen, i synnerhet om man har för vana att bära skizzboken i » kjolsäcken », en i själfva verket ej så lämplig förvaringsplats för densamma.
Utom hvad ofvan nämts om tuschteckning kan tilläggas, att dess användning är af stor betydelse i fråga om teckning på skrappapper, hvartill jag nu vill öfvergå.
Skrappapper ser ej ut som vanligt ritpapper, utan är försedt med fina, nära hvarandra liggande, jämnlöpande linier, utförda i ett slags mörk tryck- färg, så att en botten eller grund för följande teckning redan från början finnes.
Utom dessa å papperet tryckta linier finnas linier som gå i vir.- kelrät riktning mot de förut nämnda; dessa äro emellertid ej tryckta, utan blott pressade i pappe- ret och vid ett flyktigt påseende nästan osynliga.
Papperet har sitt namn däraf, att dagrar, ljusare än papperets botten, skrapas med vanlig pennknif eller särskild radérknif; papperet är särdeles tjockt och stadigt (ungefär som medelgrof papp) och prepareradt för dylik skrapning.
Tecknandet på skrappapper sker med blyerts, svartkrita, s. k. Wolfpennor (ett slags svartkrita, träfordrad såsom blyertspennor och särskildt af- sedd för teckning på dylikt papper), eller tusch, denna använd enbart eller tillsammans med något af de förut nämda.
Radérgummi kan ej begagnas vid felteckning; den förstör nämligen mycket lätt papperets press- ning och tryckning.
De första konturerna upptecknas med lätt hand och så korrekt som möjligt med blyerts eller krita; Wolfpenna af hård beskaffenhet är bäst.
När detta är färdigt, öfvergår man till att anlägga de skug- gor, som äro något mörkare än papperets botten, hvarjämte samtidigt dagrar upptagas medels knif; knifven föres i en något sned riktning mot de tryckta linierna.
Skuggorna anläggas nu på det sätt, att man för Wolfpennan (etc.) i samma riktning som de tryckta linierna angifva; pennan föres nämligen då " vin- kelrätt mot pressningen och åstadkommer på detta sätt öfver allt liksom små kvadratiska rutor.
Skugg- ningen blir i följd häraf mycket jämn och harmo- nisk och går mycket fort.
Mörkare skuggor än de nyss omtalade anläggas därefter på samma sätt, men med användande af lösare Wolfpenna (etc).
Många saker ta sig bättre ut, om de utföras på detta sätt, d. v. s. blott med Wolfpennor (etc.) och utan användande af tusch.
Andra däremot fä den rälta valören först genom ett begagnande af tusch- pennan, som föres på samma sätt som kritan elter i riktning mot pressningen.