Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Proposition, N:o 66. nen af ordinarie räntor, kronotionde och boställen, sättet för kronotiondens och liemmansräntornas utgörande, indragning till statsverket af för särskilda ändamål utarrenderade egendomar samt förändrade föreskrifter angående markegångssättningen, till rikets Ständers bifall föreslå: att, vid upprättandet af ny jordebok må, i fråga örn vidden och verkan af dervid förekommande gransknings-åtgärder samt tiden för anmärkningars framställande å de skatlskyldiges sida, förfaras i enlighet med hvad kommitterade i underdånighet hemställt; att den så kallade bågskatten i Herjeådalen må för framtiden upphöra, emot det att mantalspenningarne af allmogen derstädes må erläggas med 6 sk. banko af hvarje person; att, sedan liäradsskrifvarnes nuvarande befattningar upphört, och debiteringen blifvit, i öfverensstämmelse med kommitterades förslag, öfverflyttad på särskilde, vid Lands-kontoren under benämning
Häradsbokhållare anställde tjenstemän, dessa sednare må blifva för debiteringen ansvarige och jemväl ega att besörja liäradsskrifvarnes nu varande åligganden vid skattläggningar och bevillnings-taxeringar, hvaremot kronofogdarne ensamt borde ansvara för afgifternas uppbärande och redovisande; att taxering å fast egendom må verkställas endast hvart femte år, med uttryckligt stadgande, att uppskattningen borde ske efter taxeringsmännens, på grund af deras närmare kännedom om förhållanderne och med ledning af allmänna försäljningspriserne inom orten, egande öfvertygelse om hvarje egendoms verkliga värde; att, till beredande af förenkling vid debiteringen och i räkenskaperne, hittills inedgifna afkorlningar i mantalspenningarne och bevillningen efter i Art., för sådane lill arbetsklassen hörande personer, som hafva fyra minderåriga barn, må, så vida de icke efter numera inträffad nedsättning i personella bevillningen anses kunna försvinna, framgent medelst afdrag vid debiteringen iakttagas, och nedsättningen utredas uti sammandragen öfver de personer, som, enligt allmänna grunder, böra nyssnämnde afgifter erlägga; samt att, till undvikande af ali kronouppbörds indrifvande vid samma tid och deraf för de skattskyldige uppkommande olägenheter, tvänne uppbördsstämmor må ä landet hållas, nemligen den första för uppbärande af alla personella samt bevillningsafgifter, från medlet af September till medlet af Oktober, med rättighet likväl för Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att, efter sig företeende omständigheter, bestämma en sednare termin, dock sist Kongl. Stajits Nåd.
Proposition, N:o 66. 37 inom medlet af November; och den andra emellan medlet af Februari och medlet af April månader påföljande år, för uppbärande af lösen för hemmansränlor och tionde jemte öfrige af hemman utgående utskylder, samt att uppbörden i städerne må förrättas under loppet af September: börande likväl sistnämnda förändring endast efter hand tillvägabringas på det sätt, att uppbördsterminen tillbakaflyttas en månad hvarje år, tilldess den kan vid nyssnämnda tid utsättas; börande jemväl Rikets
Ständers pröfning särskildt underställas hvad kommitterade i underdånighet hemställt angående förändringar i nu gällande föreskrifter om afskrifning af bortflyttade personers kronoutskylder, samt om preskriptionstiden för skattskyldiges och redogörares ansvarighet.
Det af föredragande
Departements-chefen sålunda afgifna underdåniga tillstyrkande biträddes af Statsråden FährceuSj Gyllen granat, IVcm, Silfverstolpe j Peyronj samt DD. Ex. Herr Stats-ministern för Utrikes Ärenderna Friherre Ihre och Herr Justitiae-Statsministern Grefve Posse, likväl med den skiljaktighet, att, enär statens nuvarande tillgångar icke syntes medgifva anvisande af den betydliga summa, som skulle erfordras för utbetalning förskottsvis hvarje år af lösen för de till embets- och tjenstemanna-staterna anslagna lönings-räntor och tionde, de ansågo lämpligast att, intilldess dessa ränte- och tionde-anslag kunde, i mån af skeende löneregleringar, framdeles varda mot visst belopp i penningar utbytta, med uppbörden af samma anslag kornme att på hittills vanligt sätt förhållas, så att löneinnehafvarne egde att lösen efter stadgadt medelpris för sina räntor och tionde sjelfve eller genom egna vederbörande uppbördstnändirekte af de skattskyldige uppbära; hvarförutan förbemälde Statsråds-ledamöter, hvad serskildt beträffade förslaget angående kronohemmanen och deras upplåtande under skattemannarätt, hufvudsakligen instämde i den särskilda mening, en bland skattereglerings-kommittéens ledamöter i denna fråga yttrat, och på grund häraf tillstyrkte, att framställningen härom till Rikets Ständer måtte inskränkas till följande förslag, nemligen: att Kongl. Maj:t till Rikets Ständers bifall öfverlemnar, att skattemannarätt icke allenast till kronorusthåll, 38 Kongl.
Proposition, N:o 66. säteri- och bergsmanshemman, utan ock till andre sådana, under åborätt upplålne kronohemman och lägenheter, hvilkas åboer af Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande antagas och som, enligt hittills gällande stadganden, emot till slaten ingående afgift, kunnat till skatte köpas, hädanefter må, utan föregången värdering eller annan omgång, än erläggande af den efter grundräntans kronovärde uträknade och bestämda köpeskillingen, erhållas af den person, som derå innehar lagligen befästad besittningsrätt eller pröfvas vara dertill berättigad; att, i enlighet härmed, uträkningar (ifver beloppet af skatteköpeskillingen för hvarje med särskild åbo försedd så beskaffad kronolägenhet böra i landskontoren länsvis uppgöras och till Kammar-kollegii granskning öfverlemnas; att, sedan dessa uträkningar, efter undergången sådan granskning, som med all möjlig skyndsamhet bör verkställas, godkända eller rättade, blifvit till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande återsända, särskild förteckning öfver köpeskillingsbeloppen för lägenheter inom hvarje socken inom länet bör utskrifvas, ocb, lika med andra kungörelser, i sockenkyrkan uppläsas samt, till vidare upplysning och efterrättelse, der förvaras; att, då någon till skatteköps erhållande sig anmäler och tillika i landtränteriet nedsätter erforderlig andel af skatteköpeskillingen jemte den afgift till Wadstena krigsmanshus-kassa, som af icke berustade kronohemman vid skatteköp bör utgå, eger Kongl. Majrts Befallningshafvande, efter behörig utredning angående innehafvarens besittningsrätt och sedan densamma funnits lagligen befästad, förordna om lägenhetens omföring i jordeboken från krono till skatte samt derom hos Kammar-kollegium göra anmälan; hvarefter Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes resolution, som emot den för sådane vanliga lösen bör utfärdas, men karteras såsom för skattebref är föreskrifvet, kommer att utgöra den handling, hvarmed skattemannarätt bestyrkes; att, då någon önskar anstånd med skatteköpeskillingens erläggande, betalningen deraf må fördelas på det sätt, att hvad, som motsvarar ett års grundränta efter kronovärde, genast erlägges och sedermera ett lika belopp årligen, intilldess hela köpeskillingen blifvit godtgjord; börande hvad sålunda årligen till betalning förfaller, i sammanhang med lägenhetens grundskatter i behörig ordning debiteras, uppbäras och redovisas; samt slutligen att på lika sätt, som nu blifvit föreslaget, jemväl skall förfaras, om någon anmäler sig till skatteköps erhållande, innan ofvanberörde uträkningar öfver skatteköpeskillings-beloppen blifvit fastställda, dock att i sådant fall särskild uti åkning öfver skatteköpeskillingen för den lägenhet, hvarom fråga väckes, bör uppgöras och i nu föreslagen ordning Kongl. Majtts Nåd.
39 pröfvas: börande lämplig åtgärd vidtagas för att befordra de ifrågavarande uträkningarne och granskningen deraf tili skyndsam verkställighet.
Statsrådet Friherre Staél von Holstein var, i fråga om de indelda räntornas indragning och om kronohemmanens upplåtande under skattemannarätt, af lika mening med sistomförmälde Statsråds-ledamöter; men skiljde sig äfven i så måtto från föredragande
Departements-chefens tillstyrkande, att, då alla ränlepersedlarnes förvandling antingen till penningar, eller till spanmål och smör, kunde ock sannolikt komma att i framtiden leda till utskyldernas förminskning eller förhöjning, men intetdera deraf vore afsigten med förvandlingen, trodde Friherre Stael von Holstein, att af de i räntan ingående persedlar borde tre bland de hufvudsakligaste, jemte spanmålen, fortfarande förblifva oförändrade, och de öfrige räntepersedlarne förvandlas antingen till spanmål, till smör eiler till begge delarne; i hvilket afseende på deputerade, utsedde på det sätt, som är eller varder föreskrifvet för utseende af deputerade tili markegångssättning, kunde få ankomma att en gång för alla bestämma, hvilka tre bland räntepersedlarne för hvarje län eller serskilda distrikter deraf skulle anses såsom de väsendtligaste och således jemte spanmålsräntan fortfarande bibehållas, samt om öfrige räntepersedlarne borde förvandlas till spanmål eller till smör, eller till begge delarne, hälften hvardera, eller efter annan proportion.
Faxe instämde i fråga om kronoliemmans upplåtande under skattemannarätt äfven uti sist anförda mening; och jemte det bemälde StaLsråd förklarade sig dela föredragande
Departements-chefens åsigt i afseende på kommitterades, i första rummet framstälda, förslag i fråga om sättet för hemmansräntornas förenkling, yttrade Statsrådet för öfrigt, hurusom, , vid öfvervägande af de i afseende på hemmansräntornas förenkling gjorda öfriga ofvanberörda förslag, emot det af kommitterades majoritet i andra rummet framstälda, enligt hvilket de räntor, som hittills varit utsatta i persedlar och tjenstbarheler, skulle förvandlas till allenast två slag af persedlar, eller spanmål och smör, den väsendtliga betänklighet förekominc, att, då erfarenheten visat, att de serskilda räntepersedlarnes värde under den förflutna liden förändrats i högst olika proportion, det kan befaras, alt de nya persedlarnas lösningspris framdeles utfaller annorlunda, än räntebeloppel skulle hafva utgjort derest de gamla persedlarne förblifvit oförändrade; och en af kommittéens ledamöter hade äfven utredt, alt ett sådant förvandlingssätt, tillämpadt för tvenne exempelvis uppgifna hemman 40 Kongl. May.ts Nåd.
Proposition, N:o 66. inom Stockholms och Upsala län, skulle under de första 5 åren, från och med innevarande år, medfört en årlig skatteförhöjning af 5 r:dr 46 sk. 7 rst. för det förra och 3 r:dr 9 sk. 5 rst. för det sednare länets hemman; medgifvas borde dock, att, på sätt härvid jemväl blifvit erinradt, ett annat resultat under andra förhållanden kunde inträffa och således jemväl blifva lill fördel för de skattskyldige; äfvensom att, för den räntetagare, hvars produktion af ifrågavarande persedlar lemnar öfverskott till försäljning, skatteförhöjningen blefve mindre känbar, då han tillika hade fördel af prisstegringen; hvaremot den, hvars produktion endast till ringa del utgjordes af spantnål, men i öfrigt af sådana varor, hvilkas värde icke stege i lika mån, ostridigt komme att hårdare tryckas deraf; och om än icke ovilkorligf må antagas, att förenämnda förvandlingssätt verkligen skulle leda till skatteförhöjning, så vore dock obestridligt, att en sådan följd möjligen kunde deraf uppkomma, hvilket redan i och för sig komme att väcka betänklighet emot, och tilläfventyrs hindra, förslagets antagande i denna del, hvarmed ock ett bland de vigtigaste ändamålen med förevarande reglering, eller räntornas förenklande och deraf beroende reda och enkelhet i det serdeles invecklade räkenskaps-verket, skulle förfelas.
Det syntes således bättre att omfatta en annan utväg till vinnande af det åsyftade ändamålet, nemligen den, a!t bibehålla vissa i hemmansräntorna inbegripna persedlar och tjenstbarheter till beloppet oförändrade och förvandla de öfrige till bestämd penningeränta.
Härvid kunde icke befaras, att skatterne skulle blifva högre, än under nuvarande förhållanden, utom i det, knappast tänkbara, fall, att de till penningar förvandlade räntepersedlarne skulle framdeles falla i värde, och förlusten för staten syntes heller icke kunna blifva af någon betydenhet, om förenklingen verkställes så, att icke mera än ^ eller högst ^ af de persedlar, sorn för närvarande lösas efter markegång, förvandlas till penningar, och att denna åtgärd hufvudsakligen vidtages i afseende på sådana persedlar, hvilkas värde minst är underkastadt förhöjning eller omvexling.
Emot en dylik åtgärd vore väl anmärkt, att den proportion, hvari de persedlar, som kunde komma i fråga att bibehållas, ingå i hemmansräntorna, är högst olika ej blott i serskilda provinser, utan till och med för hemman inom samma ort, hvaraf således följde, att den andel af hvarje hemmans ränta, som komme att innefatta persedlar och godtgöras efter markegång, i jemförelse med hvad i penningar utsattes, blefve betydligt olika, samt Kongl. Maj:ts Nåd.
41 samt att med antagande deraf, att räntans bibehållande i persedlar skulle kunna föranleda förändring i dess medelbelopp, de skattdragande i rikets serskilde provinser, genom på dylik grund fotad förändring, skulle blifva högst olika lottade.
Dessa inkast skulle otvifvelaktigt förtjena afseende, om grundräntornas belopp för närvarande vore lika; men, enligt hvad kommitterade upplyst, voro dessa belopp högst olika, icke blott uti serskilda provinser, utan äfven vid jemförelse mellan hemman inom samma provins.
Denna olikhet, som jemväl vid en ränteförvandling till blott penningar, enligt första alternativet af kommitterades förslag, komme att fortfara, skulle ock, i händelse, enligt samma förslags andra alternativ, alla de räntor, hvilka hittills utgått efter markegång, förvandlas till persedlarne spanmål och smör, blifva större i samma mån, som beloppen af de persedlar, hvilka skulle förvandlas, äro större eller mindre för serskilda egendomar, samt priserne för spanmål eller smör framdeles förändras.
Visserligen skulle den åtgärd att bibehålla vissa persedelräntor och förvandla andra i penningar, vid förändrade varuvärden, kunna medföra någon större olikhet; men sådant syntes vara af löga vigt, då fråga icke är om jemkning af grundskatternas relativa belopp, utan blott om deras förenklande, hvarvid väl i första rummet borde tillses, att skattskyldige egendomar, hvar för sig, icke åläggas större bördoi\ än de, enligt nu gällande beskaltningsgrunder, böia vidkännas, men deremot, under iakttagande häraf, likheten i skattebördor för serkilda egendomar är af mindre betydenhet, helst, om än vissa egendomar komma att, framför andra, åtnjuta en lindring, som de skolat sakna, i fall någon förenkling icke egt rum och räntepersedlarnes värde stigit, sådant dock icke kan för innehafvare af öfrige egendomar medföra någon skada eller någon sådan tillökning i deras andel af allmänna utskylder, att minsta afseende derå borde fästas.
Beträffande förslaget rörande indragning till statsverket af räntor och kronotionde, som äro embets- och tjenstemän på lön indelta eiler eljest till vissa föremål anslagna, samt i förening dermed frågan om sättet för dessa anslags godtgörande och för räntornas och tiondens utgörande i allmänhet; så syntes billigt, att tillsvidare och intilldess löneanslagen vid blifvande omregleringar kunna varda i penningar till mot behofvet fullt svarande belopp bestämde, vederbörande embets- och tjenstemän bibehållas vid förmånen att få sin aflöning beräknad efter omvexlande varupriser.
Det vigtigaste är emellertid, att rättigheten att af de skattskyldige direkte utfordra Bih. till II.
Prot. 1847 & 1848. 1 Sami. 1 Afd. 18 Haft. 6 42 Kongl. Maj: t a Nåd.
Proposition, N:o 66. räntepersedlar in natura upphör; och skulle då äfven forsellönen serskildt ersättas af statsverket, så att, på samma gång sorn indelningshafvaren försäkrades jemväl om denna inkomst, räntegifvarne tillika åtnjöto lindring genom befrielsen från dess u'görande.
Enligt de grunder för ränteförenklingen, som, efter nu i underdånighet yttrade åsigt, företrädesvis böra godkännas, komme emellertid blott en del af de löningsräntor, som nu utgå efter markegång, att äfven hädanefter på lika sätt utgöras, hvaremot det öfriga skulle utsättas till ett visst belopp i penningar; men på det någon förlust härigenom icke må tillskyndas räntetagare, torde den del af penningeräntan, som motsvarar förut indelta, men förvandlade, persedlar, böra, på lika sätt som kommitterade föreslagit i fråga om ersättningen till åtskilliga allmänna verk och inrättningar m. fl., i stället utsättas till visst belopp i spanmål och lösen derför beräknas efter samma grund, som för de bibehållna persedelräntorna.
En följd häraf blefve dock, att alla indelta räntor och tionden måste till stats-verket indragas och ersättningen derifrån utgå, enär för räntornas beräknande till betalning af de skattskyldige och för deras godtgörande till indelningshafvarne olika grunder komme att tillämpas, samt en reglering, hvarigenom blott vissa i penningar förvandlade räntor skulle indragas, men, med de öfriges bibehållande att utgå direkte till räntetagarne, åt dessa för de indragna räntorna an visas ersättning i andra spanmålsräntoreller i kronotionde, ofelbart komme att leda lill ytterligare invecklingar och dessutom icke ens vore verkställbar, då för kronan behållen afrads- eller kronotiondespanmål icke alltid till motsvarande belopp inom orten funnes att tillgå.
En ytterligare fördel bereddes derjemte för löntagare, då ersättningsbeloppen utginge qvartaliter.
För de indelte regementena borde dock dessa ersättningar till hela det belopp, som tillkommer hvarje regemente, utbetalas Lill Regementslönings-direklionen, hvilken, om, på sätt Rikets Ständer lör deras del beslutat och lämpligt synes vara, de till regementena anslagna utarrenderade boställen, åtminstone tillsvidare, förblifva under vederbörandes disposition, äfven hädanefter lärer komma att taga befattning med uppbörden och fördelningen mellan vederbörande löntagare och de derför inflytande arrende-afgifler.
I öfverensstämmelse med dessa åsigter, hemställde Statsrådet i underdånighet, att Kongl. Majit, i afseende på här ofvan omförmälda ämnen, måtte för Sin del i nåder besluta och till Rikets Ständers antagande föreslå: 1:0 att af nedannämnde, i hemmans och lägenheters räntor inbegripne, persedlar och tjenslbarheter den del, som hittills kunnat till leverering Kongl.
DIaj:ls Nåd.
Proposition, N:o 6C>.
43 eller utgörande in natura uppsägas, eller varit af markegång beroende, må bibehållas, nemligen i Östergöthlands län: hvete, råg, korn, smör och dagsverken; i Hallands, Örebro och Vermlands län: råg, korn, hafre, smör och dagsverken; i Upsala, Stockholms, Södermanlands, Calmar, Gottlands, Jönköpings, Kronobergs, Elfsborgs, Skaraborgs, Vestmanlands, Götheborgs och Bohus samt Gefleborgs län: råg, korn, smör och dagsverken; i Stora Kopparbergs län: råg, korn, dagsverken och kol; i Christianstads, Blekinge och Malmöhus län: råg och korn; samt i Vesternorrlands, Vesterbottens, Jemtlands och Norrbottens län: korn och smör; utan annan förändring, än alt persedlar af enahanda slag sammanföras för hvarje serskildt i jordeboken upplagen egendom, med iakttagande dervid, dels alt alla ifrågavarande dagsverken förvandlas till drängedagsverken efter förhållandet mellan desse sednares och öfriga dagsverkens värde, beräknadt till medeltalet af det för kronans så beskaffade räntor gällande markegångspris för de 20 åren 1824— i843; dels ock att endast helt dagsverke och öfrige ränlepersedlarne, icke mindre än 1 kappe af spanmålen, 1 skålp. smör och 1 lunna kol utsättas; hvaremot det öfverskjutande, tillika med allt öfrigt af ordinarie räntan, förvandlas i penningar till ett för hvarje serskild i Jordeboken upptagen egendom sammanfördt belopp, med iakttagande, alt den del af räntan, som beror af markegång, beräknas efter medium af det för kronans räntor gällande markegångspris för ofvannämnda 20 år, likväl med jemnkning till fullt skillingtal på det sätt, att till och med 6 rst. uteslutas, men högre runstycketal beräknas till full skilling, samt att den sålunda uppkommande nya räntan endast utsättes i riksdaler och skilling, men öfverskjutande mindre tal försvinna; 2:o att alla till embels- och tjenste.nans aflöning samt allmänna verk och inrättningar, kyrkor och fromma stiftelser anslagne räntor och kronotionde, äfvensom rusthållens augmentsräntor, de ränte- och tionde-anslag för gästgifveriet färjor och färjkarlar, postbönder och brefbärare, som icke utgå af de hemman, med hvilka sådant onus, hvarom nu är fråga, finnes förenadt, samt räntor och tionde, som städer åtnjuta afandraändem underlagda hemman, till statsverket indragas, på sätt och med de iakttagelser, kommitterade,
i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Rikets Ständers vid. sistförflutna riksdag fattade beslut, i underdånighet föreslagit; 3:o att de indragne ränte- och tiondeanslagen godtgöras på följande sätt: 44 Kongl.
Proposition, N:o 66. a) alt hvad angår de räntor och tionde, sora äro de indelta regementene och klericie-staten på lön anslagne, för den del af tionden, som kunnat till leverering in natura uppsägas, och hvilken för framtiden beräknas till enahanda qvantitet inora hvarje markegångs-distrikt, som den förut utgjort, under iakttagande af hvad om vissa tiondepersedlars förvandlande till spanmål är föreslaget, äfvensom för de räntor, som blifva i porsedlar bibehållne, erhålles lösen till det belopp, de skattskyldige årligen erlägga; att för skillnaden emellan värdet af de löningsräntor och tionde, som hittills kunnat till leverering in natura uppsägas eller eljest varit af markegång beroende, nämnde värde, beräknadt efter medelmarkegångspris för de sista 10 åren före indragningens beslutande och det på enahanda sätt bestämda värdet af de bibehållna naturapersedlarna och tionden föres vederbörande löntagare till godo ett, efter samma beräkningsgrund, deremot svarande anslag af sådan spanmål, hvaraf ränta och tionde allmännast utgöras i den ort, der räntorna utgått, och för hvilken spanmål årligen erhålles lösen efter det pris, som för kronans så beskaffade räntor eiler tionde i samma ort då är gällande; att den andel af räntor eller tionde, som icke varit af markegång beroende, äfvensom forseilön för bibehållna räntor och tionde, der sådan förut kunnat ifrågakomma, varder med bestämdt anslag i penningar godtgjord; samt att vid beräknandet af ersättningen för tjensteman, som är med bostads-boställe försedd, derifrån, efter enahanda grunder, som för ersättningens bestämmande fastställas, afdrages den boställsränta och tionde, som antingen är å hans lön indeld eller enligt hittills gällande stadganden bordt af honom utbetalas; b) att löneanslagen för öfrige embets- och tjenstemän tillsvidare äfven godtgöras på lika sätt, som i nästföregående mom. är föreslaget; men att på Kongl. Majrts nådiga pröfning för hvarje serskildt fall skall ankomma, om, vid verkställighet af skeende löneregleringar, förändring derutinnan bör ega rum, så att löneanslagen en gång för alla bestämmas tili visst belopp i kontant, motsvarande hvad de utgöra enligt förvandling efter markegångspris för de sista 10 åren före det, en sådan förändring be slutas, med tillägg af forseilön å spanmål.
Under de i föregående momenter upptagna stadganden inbegripas icke sådana tjenstebefatlningar, hvilka åtnjuta aflöning af de till serskilda inrättningars disposition ställde anslag. cJ Följande allmänna inrättningar, som med allmänna medel underhållas, nemligen Krigs-akademien, Invalidhusfonden, Mililie-boslällskassan, Kongl.
Proposition, N:o 66. 45 Strömsholms stuteri, Skogsplanteringskassan och Lappmarks ecklesiastikverk undfå bestämda kontanta anslag, hvilka beräknas på enahanda sätt, som i nästföregående moment omförmäles. d)l afseende på de öfrige allmänna verk och inrättningar, derunder jemväl inbegripen Vadstena krigsmanshuskassa, samt tili kyrkor och fromma stiftelser anvisade anslag, äfvensom augmentsräntor och anslagen till gästgifverier, färjor och färjkarlar, postbönder och brefbärare, samt de räntor och tionde, som städer åtnjuta, förfares på lika sätt, som i mom. a) är sagdt. e) De för ersättningarne beräknade, sålunda bestämda, grunder och de i enlighet dermed vederbörande tillkommande ersättningsbelopp må icke utan Konungs och Ständers gemensamma beslut förändras. 4:o