Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den ändamålsenligaste och troligen äfvpn säkraste åtgärden för att komma utur detta, ej en gång i ekonomiskt hänseende, fördelaktiga tillstånd, vore visserligen att med SO procent öka alla Militär-läkarelöner och derjemte bereda lämplig förhöjning i pensionerne; men då detta skulle kräfva alltför betydliga anslag, och således utan tvifvel möta stora svårigheter, måste en mindre kostsam utväg väljas till ernående af det för Fältläkare-corpsens och jemväl för arméens tjenstbarhet så vigtiga ändamålet.
Någon medelväg måste derföre utfinnas, och i sådant afseende synes, hvad Rataljons-läkarne angår, en löneförbättring efter vissa års berömlig tjenstgöring vara ganska tjenlig, särdeles som den redan eger rum, ehuru på ett, efter min underdåniga åsigt, alliför inskränkt sätt.
För Andre Bataljons-läkaren ökas nemligen nu, enligt gällande författningar, lönen, 2S0 R:dr, efter 8 års tjenst med SO procent eller till 37S R:dr, och när han sedermera befordras till Förste Bataljonsläkare, då han erhåller i lön 400 R:dr, eller blott 2S
R:dr mera än förut af honom innehades, mäste han tjena ytterligare 8 år innan han blir berättigad till SO procents förhöjning å sistnämnda lön, hvilken då ökas till 600 R:dr.
Denna grundsats borde i min tanka utsträckas längre, eller så, att Bataljonsläkare i arméen, hvilken grad de än må tillhöra, erhölle såsom löneförhöjning efter 6 tjensteår 12S
R:dr och efter ytterligare 4 års tjenstgöring ännu 7S R:dr, hvarigenom dessa tjenstemän efter 40 års tjenst vore vissa om en inkomst af 450 R:dr, om de qvarstannat inom Andra Bataljons-läkaregraden, och af 600
R:dr, ifall de under tiden blifvit befordrade till Förste Bataljons-läkare, hvilket sistnämnde lönebelopp de äfven nu, fast vanligen mycket sednare, kunna ernå.
Med dessa visserligen knappa löneförmåner ägde man dock anledning hoppas, att
Bataljons-läkaregraderne skulle kunna hållas lii11 talige.
I afseende å Regements-läkare vore grundsatsen om lönetillökning efter vissa års tjenst mindre lämplig, då denna erad derigenom blefve ännu mera belastad med öfveråriga individer, än nu är fallet.
Då Regements-läkaren har Kapitens rang och oftast icke kail ernå denna värdighet fortare än vederlikar inom arméen, men sedermera saknar utsigt till vidare befordran, bjuder rättvisan, att hans lönevilkor, åtminstone vid Kavalleriet, Artilleriet och de större Infanteri-Regemenierne ställas i likhet med en Kompanichefs lön eller 800 R:dr B:ko, den högsta inkomst, han på ordinarie stat någonsin kan ernå.
Derjemte borde, medelst förhöjning i pensionsbeloppet, åt äldre förljente läkare beredas en lugnare verksamhet med nödig utkomst, äfvensom tillfälle till befordran för skicklige Bataljons-läkare, ännu i besittning af den kraft, som en sträng tjenstgöring samt ett fälttågs ansträngningar taga i anspråk.
Den pension al 400 R:dr, Regements-läkaren nu har att från arméens pensionskassa förvänta, är alltför otillräcklig att medgifva honom draga sig tillbaka, om han än kände sina krafter brutne och sin förra verksamhet af ålderns krämpor förlamad.
Staten bör då träda emellan och belöna mångåriga trogna tjenstersamt befordra en för vården af landets försvarares helsa och lif så vigtig corps’ tjenstbarhet.
Denna corps’ dubbla egenskap af militärisk och civil gifver densamma ock billiga anspråk uppå att, åtminstone till någon del, hugnas med samma förmåner, som civila embetsman äro tillerkände.
Vid 60 års ålder samt fulla 50 års tjenst borde således, efter mitt underdåniga förmenande, Regements-läkaren ega rätt och förpligtelse alt taga afsked från innehafvande beställning med åtnjutande, utom pensionen från arméens pensionskassa, af så stor pension på allmänna indragningsstaten, att han, efter afskedet, bibehölle samma in - Kongl.
Prop. om Statsverket 15583.
11 komst, som han förut åtnjutit, hvaremot hail borde vara förbunden att, i händelse af behof, uti 10 års tid, från afskedsdagen räknadt, emot traktamente tjenstgöra efter omständigheterna, antingen vid militär-lasaretterne, eller depöterne, eller de civila sjukhusen.
Härigenom bereddes en af behofvet högt påkallad tillgång på reserv-läkare samt en lackande utsigt till befordran för Rataljons-läkarne, hvilka vid besättande af Regements-läkaretjenster borde ega företräde framför civila läkare.
För öfrigt tillåter jag mig i underdånighet erinra derom, att den för Regements-läkare nu föreslagna rättighet att vid 60 års lefnadsålder komma i åtnjutande af pension på indragningsstat, har sin motsvarighet uti de från den indragna 6:te Generalbefälhafvare-lörien till Regements- och Corps-chefer utgående pensioner, hvilka, med Rikets Sländers begifvande, få tillträdas vid fyllda 60 år, och sådant utan att pensionstagarne äro förbundne att vidare tjenstgöra.
Fält-läkarecorpsen här ofvan ifrågaställde löner, ehuru förmånligare än de nuvarande, skulle ändock blifva för innehafvarnes utkomst otillräcklige, ,om enskild praktik ej dessutom vore att påräkna.
Det är äfven gagneligt för tjensten, att Militär-läkarne på detta sätt vinna erfarenhet och förkofra sig i sitt yrke, men denna omständighet bör äfven tagas i betraktande när han kommenderas utom regementets stånd, vanligen kretsen för hans medicinska verksamhet.
Han måste då betala annan läkare, som öfvertager hans patienters vård, och det är då äfven billigt, att den honom för utomordentlig tjenstgöring tillkommande ersättning beräknas högre, än för vederlikar, hvilka ej vidkännas samma utgifter, hvadan Mililär-läkarnes traktamenten borde fastställas högre än nu gällande rese-reglemente föreskrifver.
Lyckas det att med en, jemförelsevis mot nyttan deraf, så ringa uppoffring å statens sida, som den nu ifrågasatta, i framtiden hålla Fält-läkarecorpsen tjenstbar och fulltalig, så är visserligen ett stort mål vunnet; men en brist af närmare 200 legitimerade eller examinerade läkare kommer ändock, när arméen skall ställas på krigsfot, att uppstå.
Enär det onekligen vore en misshushållning att i fredstid underhålla så många Militärläkare, som erfordras när betydliga truppmassor skola sammandragas, måste vid sådant tillfälle nödig fyllnad sökas bland examinerade civile läkare, hvaraf möjligheten dock naturligtvis beror derpå, att landet för öfrigt är försedt med tillräckligt antal sådane, hvilket jag dock befarar alldeles icke vara händelsen.
I öfverensstämmelse med nu antydda grunder anser jag mig derföre böra i underdånighet hemställa, att Eders Kongl. Majit må i nåder föreslå Rikets Ständer: l:o att åt arméens Bataljons-läkare, hvilkendera graden de än må innehafva, må, i stället för dem nu efter 8 års tjenstgöring tillkommande SO procents löneförhöjning, medgifvas förmånen, att, efter 6 års oafbruten och berömlig tjenst i nämnda egenskap, från allmänna indragningsstaten kunna, uppå vederbörlig anmälan hos Eders Kongl. Majit, erhålla en årlig förhöjning af 12S
Ridr å innehafvande lön och, efter vidare i 4 år fortsatt enahanda tjenstgöring, ytterligare en lönetillökning af 7S Ridr, så att, efter 10 års tjenst, den årliga aflöningen för en Bataljons-läkare blilver, om han under tiden qvarstannat i Andra Bataljons-läkaregraden, 4S0 Ridr, och, i händelse han blifvit belördrad till Förste Bataljons-läkare, 600 Ridr, allt banko; 2:o att för ärméens Regements-läkare må beviljas följande löneförhöjningar, nemligen : för Regements-Iäkarne vid indelta arméen, 29 till antalet, samt Regements-läkaren vid Lifbevärings-Regementet å 100 R;dr för hvarje R:dr 5,000. och för Regements-Iäkarne: vid Svea Lifgarde Ridr 28S. » Lifgardet till häst » 260.
» Andra Lifgardet » 268.
Ridr 830.
Ridr 5,000. 12 Kongl.
Ridr 850.
Ridr 3,000.
Vid de 3:ne Artilleri-Regementerne å 170 R:dr R:dr 510. » Kronprinsens Hussar-Regemente 570. » Wermlands Fältjägare-Regemente 280. ^ ggg eller tillhopa R:dr R:ko 4,990. hvarigenom aflöningen blefve förhöjd: för Regements-läkaren vid Lif-Revärings-Regementet till 250 R:dr, för Regements-läkarne vid Wermlands Fält-Jägare-Regemente, vid L,if-Regementets och Smålands Grenadier-Corpser samt vid Norrbottens, Westerbottens och Jemtlands Fält-Jägare-Corpsér till 600 R:dr och för Regements-Läkarne vid arméens alla öfriga Regementen och Corpser till 800 R:dr allt banko; samt 3:o att för Regementsläkare, som straxt efter uppnådda 60 lefnads- och 30 tjensteår söka nådigt afsked, må medgifvas rättighet att då, utöfver dem utur Arméens Pensionskassa tillkommande pension, jemväl från Allmänna Indragnings-Staten undfå pensioner, bestämda till 400 R:dr för dem, hvilkas löner här förut föreslagits att förhöjas till 800 Ridr, och till 200 R:dr för dem, som afsetts att erhålla lägre löner än nyssnämnda belopp, men med skyldighet likväl för alla att under 10 år, från afskedsdagen räknadt, i händelse af behof, efter omständigheterna tjenstgöra antingen vid miiitär-sjukhus, depöter, eiler civila sjukanstalter.
Den andra angelägna omsorgen vid beredandet af arméens sjukvård i fält, är anskaffningen af den för fältsjukhusena erforderliga utredning; men såsom hänförlig till de materiella behofven, synes mig frågan derom, likasom de om arméens beklädande och bevärande, lämpligast förekomma under afdelningen, rörande hvad för arméen i materielt hänseende behöfves.
Ehuru pligtig jag än anser mig vara, att vid detta tillfälle inför Eders Kongl.
Majit i underdånighet redogöra äfven för de brister, hvilka jag funnit vidhäfta Svenska Generalstaben, och att, i följd deraf, underdånigst framställa en efter tjenstens fordringar bättre lämpad organisation af denna vigtiga del af vår krigsmakt, har jag dock, i betraktande af dels den korta tid, som stått mig till buds för beredande af detta i så många detaljer ingripande ärende, dels ock hufvudsakligast af min önskan, att i främsta rummet framställa de, enligt min åsigt, jemförelsevis större och vigtigare materiela angelägenheterna i och för försvarsverkets ordnande, trott mig, under antydan likväl om behofvet af en ändamålsenligare förändring uti General-stabens nuvarande organisation, böra till en annan gång uppskjuta det underdåniga förslag, jag skulle önskat att i detta afseende nu kunna förelägga Eders Kongl. Majit till Nådig pröfning.
En af de i ögonen mest fallande luckor uti Svenska arméens organisation är otvifvelaktig! bristen af det för hvarje krigshärs rörlighet numera så högst oumbärliga Ponlonväsendet, hvartill hörer icke allenast erforderlig materiel, utan äfven särskild trupp, tillräckligen och i tid öfvad för denna materiels skötande och användande.
Också torde ingen, med den ringaste kännedom om krigskonstens allt större och större framsteg, längre kunna förneka äfven för Sverige, så väl nyttan som oumbärligheten af ett sådant väl ordnadt pontonväsende, hvarigenom arméens rörelser så ansenligt underlättas och de fiendtliga krafterne splittras, medelst ett tvunget besättande af andra punkter än de, hvarest fasta broar förut finnas.
Rehofvet häraf är för Svenska arméen i allmänhet så mycket mera påfallande och oafvisligt, som vårt land, mera än de flesta andra, finnes genomskuret af många och stora vattendrag, som alltid måste mera elier mindre hämmande inverka på de blifvande krigsoperationerna.
Sednare årens fälttåg i Tyskland, Ungern och Italien lemna rika bidrag till krigshistorien, och mer än en gång har erfarenheten visat, att saknaden af en fältbrygga kan vålla en tillbakatågande härs snart sagdt oundvikliga undergång.
Beklagligen bära våra Kongl. Maj:ls Nåd.
13 egna häfder flera sorgliga bevis på faran alt icke tillegna sig alla de medel, krigskonstens framsteg erbjuda till understödjande af den mest bepröfvade och aldrig ifrågasatta tapperhet hos vår armée.
Den krigshär, som icke bland sin utredning eger behörig bro-tross, blir aldrig mästare af sina rörelser och måste, öfverlemnande intiativet åt fienden, alltid blifva underlägsen sin bättre utrustade motståndare.
Öfvertygelsen om den stora vigten af pontonväsendets införande vid Svenska arméen har ock föranledt Eders Kongl. Majit att vid de tvänne sistförflutne Riksdagarne för Rikets
Ständer framställa behofvet af särskilda ingeniörtrupper; men Rikets Ständer, hvilka icke kunnat förneka nyttan af sådana trupper, hafva likväl begge gångerna, i betraktande af Statens inskränkta tillgångar, ansett sig icke kunna bevilja det anslag, Eders Kongl. Majit i sådant afseende i Nåder äskat.
Denna fråga är emellertid alltför vigtig, för att kunna af mig lemnäs ovidrörd, af farhåga att ånyo framkomma med hemställan om ökade anslag, och den sammanhänger derjemte så nära med afhjelpandet af en, efter mitt underdåniga förmenande, lika väsendtlig brist uti arméens krigsmateriel, nemligen saknaden af en fältbrygge-utredning, att dessa angelägenheter måste och böra på en gäng i hela sin vidd pröfvas och behjertas.
Jag anser det derföre såsom min oeftergifliga pligt att uti denna, likasom i öfriga med arméens angelägenheter sammanhang egande frågor, öppet och oförbehållsamt yttra mina åsigter, under anhållan, att Eders Kongl.
Majit, derest desamma, hvilket jag vågar hoppas, af Eders Kongl. Majit godkännas, täcktes i ämnet aflåta Nådig framställning till Rikets snart sammanträdande Ständer.
Då de s. k. Bro-equipagernäs (bryggtross-afdelningarnes) antal måste rättas ej allenast efter arméens styrka, utan äfven efter bredden och mängden af de vattendrag, hvilka under ett fälttåg kunna komma att öfvergås, samt då derjemte bör tagas i betraktande, att denna tross kan behöfva delas, för att vara att tillgå inom särskilda, långt ifrån hvarandra belägna krigstheatrar, har jag, efter erhållna upplysningar af i detta ämne kunnige personer, kommit till den öfvertygelse, att en i medlersta Sverige opererande armée bör, med hänseende till vattendragens bredd och öfriga förhållanden, åtföljas af 6 bro-equipager, tillhopa motsvarande en brygga af omkring 570 alnars längd, hvarförutan 4 sådana böra finnas vid norra fördelningen.
För arméen skulle således behöfvas tio bro-equipager, hvilkas anskaffning, enligt de af Chefen för lngeniör-corpsen uppgjorda beräkningar, skulle, då hvarje equipage upptagits, utom hästar, till 13,800 Ridr B:ko, fordra en kostnadssumma af 158,000 Ridr B:ko.
Då likväl hela denna materiels tillverkning förmälts medtaga en längre tid, så framt godt och pålitligt arbete skall kunna påräknas, och således till en början tillverkning af endast 5 bro-equipager borde företagas, hvartill 69,000 Ridr uppgifvits blifva erforderliga, men härvid jemväl förekommer, att en del af utredningen, isynnerhet verktyg och reservmaterialier, kunna erhållas när som helst, samt vissa saker, såsom tågvirke och seldon, mer och mindre taga skada under långvarigt upplag, bör ock för det närvarande anskaffningen inskränkas till det aldra nödvändigaste, eller till det, som i hast icke kan verkställas, eller då erhållas så fullgodt, som behofvet oundgängligen fordrar; och som, med sådan inskränkning, kostnaden för nu föreslagna anskaffningar, enligt uppgjorda beräkningar, skulle blifva 56,000 R:dr, samt under föregående år redan blifvit af ordinarie statsmedel för pontonförrådets behof afsatte 6,100 Ridr, deraf endast omkring 100 Ridr äro använda, kommer alltså den summa, hvilken jag underdånigst anhåller, att Eders Kongl.
Majit behagade i och för anskaffningen af Fern bro-equipager hos Rikets Ständer äska, att uppgå till 50,000 R:dr B:ko.
Att anskaffa en kostsam materiel, utan att bereda tillgång till nödig personal för densammas användande, skulle vittna lika mycket om oklokhet, som misshushållning.
För att derföre arméen, och med detsamma fäderneslandet, må kunna draga åsyftad nytta af 14 Kongl. Maj:ls Nåd.
Prop. om Statsverket 1855. den brotross, jag nu vägat underdånigst föreslå och för hvars anskaffande jag anhållit, det Eders Kongl. Majit täcktes begära nödiga medel, erfordras öfvadt och pålitligt folk att vid densamma tjenstgöra.
Jag öfrergår alltså nu till frågan om upprättandet af lngeniörtrupper.
För bedömandet af den styrka, Svenska arméens Ingeniör-trupper böra ega, torde vara rättast att taga till grund den erfarenhet, som uti andra länder i detta afseende vunnits.
Denna erfarenhet lärer, att, i de stater, hvilkas arméer, likasom vår, skola vid krigets utbrott i sina leder införlifva en talrik reserv .eller beväring, har man, med afseende på omöjligheten, att. sedan kriget börjat, organisera och fnllbilda Ingeniör-trupper, ansett nödigt att redan på fredsfot gifva dessa trupper den styrka, som någorlunda motsvarar den till krigsfot förstärkta härens.
Chefen för Ingeniör-eorpsen, General-majoren Meyer, har uti en till Chefen för Landtförsvarsdepartementet år 1851 inlemnad, jemväl tryckt promemoria, klart och fullständigt ådagalagt desse truppers nytta och nödvändighet samt derjemte, på grund af hvad i andra länder pröfvats dugligt, uppgifvit den för Sverige mest ändamålsenliga organisation af dylika trupper; hvadan jag, till undvikande af allt lör stor vidlyftighet och då jag till alla delar instämmer uti de äsigter, som finnas uttalade uti nämnde, -af mig fördenskull nu äfven åberopade promemoria, hvilken jemte öfriga i detta anförande omförmälde utredningar lärer få till vederbörligt Rikets Ständers utskott öfverlemnas, underdånigst anhåller att derpå få stödja det förslag, jag nu vågar framställa i afseende på såväl ifrågavarande truppers organisation, som beräkningen af de dertill erforderliga kostnader.
I öfverensstämmelse med omförmälda grunder borde Svenska Ingeniör-truppernas styrka, belälet inberäknadt, blifva 388 personer, — ett antal, som ej bör minskas, utan att bryta mot alla antagna och af erfarenheten godkända förhållanden.
Så väl med afseende på denna trupps verksamhet, som ock för att, så vidt möjligt är, minska dess underhållskostnad, blifver rättast att fördela antalet på tre kompanier, hvilka sedermera under benämning Sappör-bataljon skulle utföra alla de ej mindre sappörer och minörer, än pontonierer tillhörande arbeten.
Underhållskostnaden för en sådan bataljon uppgår, enligt de merberörda promemoria åtföljande detaljerade beräkningar, till 55,339 Ridr 12 sk. 10 rist.
Denna kostnadssumma kan synas dryg, men förhållandet mellan Svenska arméens numerär på fredsfot och det ofvan föreslagna antalet Ingeniörtrupper blefve dock ej större, än hvad uti de mindre Europeiska arméerna ansetts oundgängligt.
Likväl och i betraktande af nödvändigheten att i första rummet anskaffa materiel, anser jag mig öfvertygad, som jag för öfrigt är, att åtminstone något vore vunnet, om en väl exercerad, ehuru fåtaligare, stam snart funnes att tillgå, nu endast böra, likasom min närmaste företrädare, i underdånighet föreslå upprättandet till en början af eli Ingeniör- eller Sappör-kompani af 120 man, försedt med befäl af 1 Kapiten, 2 Löjtnanter, 1 Under-löjtnant och 3 Underkonduktörer, samt att Eders Kongl. Majit behagade i stället för det för samma kompanis ärliga underhåll beräknade belopp af 17,768 Ridr 4 sk. 51/, rist., hvilket genom skälig minskning i den föreslagna Läkare-aflöningen synes, såsom äfven vid sista riksdagen skedde, kunna nedsättas till en rund summa af 17.500
Ridr, nu för omförmälda ändamål af Rikets Ständer ånyo i nåder äska sistnämnda belopp, deraf 3,914 Ridr beräknats såsom erforderliga för truppens beklädnad och återstoden, 15,586 Ridr, således utgör aflönings- och öfrig underhållskostnad, och hvarvid, enär svårigheter förmodats skola möta för det ifrågaställa Ingeniör-kompaniets uppsättning under första året, för hvilket anslag till dess underhåll kan varda beviljadt, Eders Kongl.
Majit torde i nåder finna lämpligt tillika af Rikets Ständer begära, att, till undvikande af särskilda anslags beviljande för att dermed bestrida kostnaderna för kompaniets första uppsättning, hvilka beräknats uppgå till 16,900 R dr för en gång. birsta årets underhålfs-anslag alltså måtte för sislberörde ändamål få användas. i följd af Eders Kongl. Majits nådiga omtanka och Rikets Ständers behjertande har Kongl. Maj:ls Nåd.
Prop. om Slatsverket 1853.
13 arméens gemenskap i sednare tider blifvit, hvad underhållet angår, försatt i en ställning, som, i jemförelse med fordna förhållanden, kan kallas lycklig.
Soldaten af den indelta arméen, såväl som beväringsynglingen, har nemligen, då han är stadd i tjenstgöring, numera att påräkna visserligen en knapp kontant aflöning, men deremot en någorlunda tillräcklig, om än icke öfverflödig, föda, hvilken honom tillhandahålles under befälets tillsyn och hvaraf den välgörande inflytelsen på manstukten och sedligheten äfven länge varit synbar.
Med gemenskapen af värfvade arméen är förhållandet i detta afseende icke lika tillfredsställande och kan icke heller blifva det, förr än säker tillgång erhålles för att, utom s. k. portionspenningar i kontant, kunna tilldela äfven den tjenstgörande värfvade krigaren en efter dagliga iefnadsbehofvet afpassad, lör alla värfvade trupper lika natura-portion, oberoende af de så ofta vexlande prisen på lifsförnödenheter, hvarom jag ock är betänkt att med första inför Eders Kongl. Majit i underdånighet framlägga något lämpligt förslag.
Befälets åter, isynnerhet det yngres, aflöningsförhållanden visa sig jemförelsevis med gemenskapens i allmänhet, åtminstone för den billige betraktaren, i en vida sämre dager; och jag skulle derföre anse för ett af mina ömmaste åligganden alt nu söka, i hvad på mig kunde bero, allmänt jemna de mest i ögonen fallande missförhållandena emellan Statens tjenstefordringar på arméens befäl och den bestådda, i många fall alltför ringa vedergällningen derför, om jag icke af tidsomständigheterne så allvarligen manades att låta mina önskningar i berörda hänseende vika för krafvet att bereda bot för de många materiela brister, som ännu vidlåda försvarsverket till lands och utan hvilkas afhjelpande, medan tid är, alla arméens ansträngningar och uppoffringar för den älskade fosterjordens försvar i farans stund tvifvelsutan skulle vara nära nog utan gagn.
Att för öfrigt detta mitt handlingssätt icke skall af arméens aktade befäl, oansedt dess i allmänhet vanlottade ställning, blifva misslydt, derför är mig dess fosterlandskärlek en säker borgen.
Men om jag, af nyss uppgifna anledning, för närvarande icke anser mig kunna i underdånighet föreslå Eders Kongl. Majit någon åtgärd för alt till lönevilkor, som stöde i ett någorlunda afpassadt förhållande till lefnadskostnaden, förhjelpa de sämst lottade Officersgraderna af linie-arméen, samt således icke heller nu vågar understödja Chefens för Ingeniör-corpsen afgifna och redan föredragna underdåniga förslag om löneförbättringar för corpsens personal, ehuru billiga dessa än i sjelfva verket synas mig vara, nödgas jag likväl uti en aflöningsfråga afvika från den sålunda vedertagna grundsatsen, emedan jag finner denna fråga så nära sammanhänga med försvaret af ett bland Sveriges landskap, att den icke utan våda eller olägenhet torde böra undanskjutas.
Uti det memorial, jag haft nåden inför Eders Kongl. Majit i underdånighet föredraga, har Mil ilär-befälhafvaren på Gottland i underdånighet anmält, att, ehuru denna ö, såsom belägen midt i Östersjön på lånat afstånd från moderlandet och med hamnar, der krigsskepp kunna inlöpa, syntes böra hafva sina försvarskrafter, som utgöras af öns hela rnanbara befolkning, så organiserade, att desamma, medelst dem bibringad fullkomlig manöverförmåga, kunde i behofvets stund utveckla påräknadt motstånd emot en anfallande fiende, nuvarande förhållandet likväl icke vore sådant.
Det för öns National-beväring, som år 1811 utgjorde blott 6,860 man, men efter sist hållna mönstring funnits bestå af 8,820 man och årligen ökades i antal, bestådda befäl vore nemligen för denna styrka alldeles otillräckligt, helst flere officerare måste användas till många andra göromål, än endast linietjenstgöringen, och dessutom 10 officers-vakanser redan förefunnes, hvilket betänkliga förhållande troligen icke kunde förväntas blifva afhulpet, så länge de ringa utsigterna till befordran och de knappa lönevilkoren, hvilka nu äro bestämda för Bataljons-cheler till endast 700 R:dr, för Kapitener till 400 R:dr, för Löjtnanter till 200 Ridr och för Under-löjtnanter till 160 Ridr Banko, ehuru lefnadskostnaden på Gottland vore lika hög som i allmänhet å Sveriges fasta land, föranledde för hvarje år allt större svårigheter att få afgången bland nämnda befäl med dugliga ämnen ersatt.
I stöd af dessa förhållanden, hvilka snarare och 16 Kongl. Maj:ls Nåd.