Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle åter dé kommande årens- pt i-s blifva högre än förra årens, , så tillskyndas de räntetagare, som ingått på penninge-anslag,, i stället för natura-persediar och spanmål, en motsvarande förlust. 3:o Förslaget, sorn väl medgifver, alt räntetagare, hvilkas indeidta räntor och på. lön anslagna kronotionde kommer att ingå till Stals-Verket, skola i så måtto erhålla ersättning för den dem tillkommande forlön å. spanmålen, att denna forlön skall vid bestämmandet af deras- penninge-löner tilläggas,. innehåller ingen ersättning för foriönen å Rusthållares augments-ränte-spanmål, å, kyrkornas vinsäd, å den ränte- och kronotiondespanmål, , som, utan att vara lönings-spanmål, är anslagen till Academier, skol-inrättningar och allé slags fromma stiftelser, då meningen ej är, alt äfven denna spanmål skall med alldeles enahanda villkor af Stats-Verket ersättas, eller penninge-anslag tilldelas vederbörande, irnen lösen likväl ske efter medel-markegång.
Man bör dock ihågkomma, att såväl Rusthållarne, som de fromma stiftelserna hafva laglig, . dels på conlract,. dels på privilegier grundad rätt att erhålla full ersättning äfven , för spanmålens forsling.
Enligt förslaget skola dock räntegjfvarne ingen ersättning lemna.
Stats-Verket för forsel-lönen, och alltså får Stats-Verket vidkännas hela den, betydliga förlusten för denna ersättning till lönlagarne.
Skall Statens och allas rätt betryggas, så blifver. rättsenjigast, att räntegifvarne vid. span— måls-lösen erlägga utöfver sjelfva medel-markegångspi iset den, hittills utgå— Slati-Utskoltets ■ Utlåtande, N.-o Jjv.' 37' ende försel-lönen, å lC sk. för hvarje tunna råg och korn, och 12 sk. för hvarje lunna hafra, antingen denna lösen erlägges till Stats-Verket eller till andra, dock med undantag för dem, hvilkas ränte-spanmål hittills ständigt; varit Kronan behållen, såsom vissa qvarnar» räntor o. s. v.; mea undantag anser jag ej; böra göras för den öfriga Stats-Verket behållna ränte- • och tionde-spanmålen, sorn hittills författningsenligt efter tur mellan räntegifvarne inom hvarje Kyrko-herberge blifvit utgjorde. 4:0 Förslaget innehåller, . alt de räntor samt den afrads- och kronotionde-spanmål, sorn äro indeldta,, skola årligen, efter hvart femte år, bestämd medel-markegång, af ränlegifvarne till Stats-Verket utgöras, men räntetagarne deremot qvartaliter erhålla ett mot indelningen svarande penninge-anslag, en gång för alla bestämdt efter medium* af markegångai ne under åren 1831—1S40; med tillagd forsellön å spanmålen.
A ena sidan kan Stats-Verket härigenom under vissa perioder få vidkännas högst betydliga förluster, och sannolikt skall detta isynnerhet nu i början efter förslagets antagande blifva förhållandet.
Å andra sidan kan under tidernas längd och svnnerligast om någon rubbning i realisationen inträffar, genom prisens förändring ett motsatt förhållande inträda och löntagarnes contanta penninge-anslag nedsjunka till en obetydlighet, i jemförelse mot deras nu egande indelningar.
Jag anser fördenskull, att, om förslaget skall antagas, så måste de stater, verk och inrättningar,. m. m., som hafva räntor och indeldt spanmål sig anslagne, få behålla nominella beloppet deraf och erhålla sina anslag af Stats-Verket efter de livart femte år, på grund af nästföregåen ie 10 års-medelpris, bestämda medel-markegångar för det Län, der indelningarne nu äro dem tilldeldta, med tillagd forsellön å spanmålen.
Kyrkor, Läroverk, Hospitaler och andra fromma stiftelser hafva, enligt ordalydelsen af 4;de §. i Presterskapets privilegier, i detta afseende en tydlig rätt, som jag hoppas,, att Rikets Ständer och synnerligast Högvördiga PfesteStåndet icke lära underlåta att bevaka, och jag tillstyrker,, att,, i händelse förslaget blifver, oaktadt de af mig deremot framställda betänkligheter, med dé deruti; behöfliga rättelser; , antaget', dervid må uttryckligen fästas det villkor, att, i händelse Högvördiga Ståndet framdeles finnér dé i 4;de§.afPresterskapets privilegier uppräknade stater och inrättningar hafva blifvit härigenom alltför mycket lidandé,, Ståndét då må kunna fatta ett till ofelbar verkställighet lédande beslut derom, alt-räntörna, afrads—och krono-tiondespanmålén. åter må utgöras på det sätt, sorn nu eger rum. 5:o
Intet correcliv är af Utskottet lillilyrkt mot orättvisa markegångar, sorn hädanefter: skola sannolikt ännu mer, .äm hittills, uppkomma genom 33 Ståts-Utskottets Utlatandej N.o syo. öfvervigten af antingen räntetagare- eller räntegifvare-intressenas inflytelse vid markegångs-sättningarne.
Jag anser, att vådan häraf icke kan för närvarande förekommas på annat sätt, än att Riks-Stånden hvar för sig öfverlemna sättet att utse Riks-Ståndens
Deputerade för markegångs-sättningarne åt en auctoritet, t. ex. Konungens Befallningshafvande, som skall välja hälften deraf bland räntegifvare och andra hälften bland icke räntegifvare, hvilka, lika till personal-antal af hvarje Riks-Slånd, sammanträda på af Utskottet föreslagna tid och efter verkliga gällande prisen bestämma markegången samt vid stridiga åsigter rösta per capita med rösträtt äfven för Ordföranden.
Pröfnings-Comiteerna böra ega den högre pröfnings-rätten öfver markegångs-sättningarne. 6:0 Markegångs-sättningens framflyttning till
Februari månad är visserligen absolut nödvändig för möjligheten af en rättvis markegång, men för uppsägnings-rättighetens framflyttning, som dermed måste vara förenad, om den skall kunna begagnas, fordras en lagförändring, hvaröfver Lag-Utskottet bör sig yttra.” Af Herr Prosten Svedelius^ P. G.; ”Utan att underkänna Stats-Utskottets goda och conseqvent genomförda afsigt att, medelst förändring af det hittills i allmänhet gällande liqvidations-sältet emellan räntegifvare och räntetagare, låta de tid efter annan häröfver upprepade klagomålen upphöra, och att för framtiden söka afskära alla anledningar dertill, anser jag dock, att det Höglofl.
Utskottet uti sitt nu afgifna förslag både kunnat och bordt medgifva någon reservations-rätt för de orter, der krono-tionde-spanmålens afleverering och anordning af ålder försiggått, utan att de annorstädes öfverklagade olägenheter af prejerier, lagsökningar, m. m., egt rum eller ens ifrågakommit.
Såsom ett af mig närmare kändt factum i denna del får jag anföra provinsen Dalarne, eller åtminstone den öfre delen deraf, hvarest krono-tionden allt hittills blifvit levererad utan lösen.
Spanmålen, insamlad rotevis, har, efter derom skedd kungörelse, blifvit aflevererad i hvarje församlings så kallade krono-tiondebodar till Häradsskrifvare!!, som sedan på bestämda dagar gör utmätningen deraf, i enlighet med de af löningstagarne afgifna anordningar, dervid socknen efter en bestämd ordning tillhandahåller ett erforderligt antal hästar för den spanmål, som skall forslas.
Spanmålens in- och utmätning sker af Kyrkovärdarne eller andre godkände män inom församlingen; lönlagarne stå uti intet direct för hål Ilande till tionde-gifvarne vidare, än alt de kunna hafva ett ombud, som tillser, att villkoren för sädes-leverancen uppfyllas.
Sådane äro hufvudbestämmelserne uti det för kronobonden i Öfre Dalarne antagna uppbördssältet, som, då Stats-Utskoltels Utlåtande, IV:o 1J0: 39 det utesluter ali godtycklighet å ränlegifvares, så val som räntetagares sida, äfven undanrödjer alla skäliga anledningar lill missnöje.
Genom den af Utskottet nu föreslagna utväg för länte-persedlarnes utgörande måste förenämnde förhållande upphöra; Staten träder emellan; dess tjänstemän nödgas, sannolikt utan ersättning, belastas med en uppbörd, hvilken blir så mycket besvärligare, som egodelningen, der är vidt utsträckt och jord-innehafvarnes lotter ofta ganska ringa.
De, som kunna erlägga lösen för spanmålen, blifva säkerligen det minsta antalet.
För de öfriga återstår endast valet emellan lagsökning eller leverering af spanmål.
I sistnämnde fall, och såvida natura-priestationen medgifves provinsens medellösa invånare, så måste ännu en medlande personal anlitas, nemligen spanmålshandlande, hvilkas påräknade vinst skall tagas af tionde-gifvare, eller af löntagare, eller af Staten.
Dessa nu antydda och befarade olägenheter a£ det nya förslaget, hafva bevekt mig att, under öfverläggning härom i StatsUtskottet, till de uti Betänkandet föreslagna stadganden påyrka ett tillägg, åsyftande att på de orter, der räntegifvare och räntetagare samfäldt och allmänneligen önska alt vidblifva det hittills följda och icke öfverklagade sättet för krono-tiondens eller andre räntors utgörande, sådant måtte varda dem medgifvet, intilldess att andra förhållanden eller åsigter göra en förändring deruti önskvärd för de härutinnan intresserade räntetagare eller räntegifvare; och får jag nu till Riksens Höglofl.
Ständer hemställa, huruvida ett sådant tillägg kan anses behöfligt och gagneligt, eller icke.~ Af Herr Professoren, Doctor Thomander: ”Det ändamål, Höglofl.
StatsUtskottet velat vinna genom de nu föreslagna åtgärderne, nemligen det att för framtiden i görligaste måtto förebygga ej mindre oredor och missnöjen enskilde räntegifvare och räntetagare emellan, än ock den ojemnhet, som på den senaste tiden uppkommit emellan förut lika beskattade hemman, är af den vigt, att jag icke skulle i oträngdt mål emot någon detalj i de derhän syftande förslagen mig reservera.
Jag linner mig dock dertill nödsakad i följande omständigheter: A) De såkallade augments-räntorna anser jag belt och hållet hörande under privat-rätten och således någon väsendtlig förändring i sättet för deras utgörande icke rättsenlig! kunna af Rikets Ständer beslutas annorlunda, än sanctronsvis för de serskilda fall, der möjligen räntegifvare och räntetagare en gång för alla om sådan förändring öfverenskomma.
Bd Höglofl.
Stats-Ulskoltet har föreslagit, alt markegångs-prisen uteslutande skulle läggas till grund för ränte-persedlarnes värdering.
Det är känd sak, att markegångs-pris ganska ofta betydligt afvika ifrån de verkliga varu - 40 /Slats-Ut skol tels Uilat a.ride , N.o -l-JO. pris, som under den egenteliga afsalutiden äro gällande.
Detta förhållande beror derpå, alt, markegången sättes och måste sältas under en tid, då de mest begagnade - commuriicationerne äro albi ulna, handeln till Större delen hvilande och ^varorna således, äfven om tillgången derå kunde med tillförlitlighet beräknas, hvilket med den väsendfligaste läntevaran, spanmålen, icke är fallet, icke hafva något säkert hvarken värde eller efterfrågan.
Klagomålen äro icke sällsynta, än öfver allt för högt uppstigande, än öfver alltför låga pris, utan att det mera hädanefter än hittills beror på värderingsmännens omtanka eller samvetsgranhet att sådane missförhållanden förekomma.
Sjelf har jag flera år å rad varit en af deputerade för markegångs-sättningen inom det Län, der jag bor; dessutom hafva -vid alla dessa tillfällen beslut varit enhälligt fattade, äfvensom grundade på alla de upplysningar, som stått alt erhålla, och vid alia dessa tillfällen hafva besluten varit felaktige, d. v. s. vid alla dessa tillfällen har det-varit de deputerade omöjligt att, i November månad förutspå den följande försäljningstidens varu-värden.
I stället för medel-markegångs-prisens beräkning vågar jag föreslå: 1:0 att en Comité för hvart'Län må tillsättas i den ordning och på det sätt, sorn rörande markegångs-deputerade redan är stadgadt, hvilken det skall tillhöra alt förskaffa sig och till hvilken, så väl räntegifvare sorn räntetagare, skola vara berättigade att ingifva alla nödiga ansedde upplyrsningar, i afseende på de senast förflutne tio årens räntepersedel-pris; hörandes Comiléen, på grund af allmänna verks ordentligen förde böcker, Mäklarebevis samt andra autentiska handlingar och ef hål
Ine tillförlitliga uppgifter, efter samma omröstningssätt och med samma besvärs-förmon för vederbörande, som, i författningarne rörande markegångs-sältningen finnes stadgadt, fastställa de medelpris, hvilka för de närmast följande tio åren skola gälla emellan räntegifvare och räntetagare; 2:0 att, utan ändring i hvad om den vanliga markegångs-sältningen finnes föreskrifvet, Pröfnings-Comiteen för hvarje Län efter infordrandet af sådane uppgifter, soro, enligt författningarne, böra till markegångs-deputerade ingifvas, samt efter de grunder för omröstning, som Bevillnings-förordningen utstakar, fastställer årets lösningspris för alla de bär ifråga varande räntepersedlar, lill hvilka ock, så länge enskild rätts innehafvare förefinnes, varandes verk och inrättningar alt såsom sådane rätts-innehafvare betrakta; 3:o att Siats-Utskottets Utlåtande, N.-o 1"0. 41 3:o att för de varor, hvarföre serskild forsellön hör beräknas, äfven denna till verkligt värde upplages; 4:o att så framt någon sådan skillnad visar sig emellan Pröfnings-Comiléens fastställde lösningspris oell de vid den vanliga markegångs-sättningen bestämda, att de förstnämnde äro högre, denna skillnad då icke må utgöras af räntegifvarne, utan bör af Staten räntetagarne ersättas.
C) Den lill största delen med föga sympathi betragtade, men likväl ännu gällande, 1 r4 §•
Regerings-formen ställer läroverk och fromma stiftelser under en annan categori än de fleste andra allmänna verk och inrättningar.
Staternas historia lemnar i allmänhet för dem, sorn på enskildes personer eller egendom en gång erhållit vissa rättigheter, icke mycken uppmuntran alt afhända sig dessa och i stället hålla sig till Staten.
På grund häraf skulle jag för min del icke kunna tilltro mig att, hvad de i allmänhet torftigt utrustade läroverken och fromma stiftelserna vidkommer, annorlunda tillstyrka de af Höglofl.
Stals-Utskollet och mig föreslagna åtgärderne, än till en böljan såsom ett accord emellan räntegifvare och bemälde inrättningar på 3o års tid, efter hvilkas förlopp, det mätte på de sig företeende omständigheterna bero, huruvida contrahenterne ä ömse sidor kunna finna sig vid ett fortfarande eller ville i saken annorlunda förfoga.
Kunde det också i mer än ett hänseende synas önskligt, alt frågan en gång för alla undanrödjes; så fruktar jag likväl, att, om man önskar för mycket, man vinner endast allt för litet.
Det ränte-persedels-belopp, sorn tillhör läroverk och fromma stiftelser, är för dessa af mycken vigt, men ingalunda af en lika stor betydenhet för Staten, då det jemnföres med de öfriga stora intressen, hvilka man här, är i stånd alt tillfredsställa, utan alt intränga på privat-rättens område.” Af Herr Prosten Ahlqvist: ”Emot Höglofl.
Utskottets beslut, i afseende på liden för uppbördsstämmornas hållande, får jag anhålla, alt nedanstående reservation blifver Betänkandet bifogad.
Om det föreslagna beslutet blifver antaget, att alla räntor skola i penningar efter markegångs-pris ingå lill Staten och det penningebelopp, hvar och en fastighets-egare kommer att erlägga, således betydligen ökäs, på vissa orter måhända fördubblas, anser jag, lika med motionären Herr Grefve Spens, alt olika terminer för uppbördsslämmorna böra utsättas för städerna och landet.
Man har hittills klagat, att varuprisen vid tiden af den hittills enda uppbördsstämman betydligen sjunkit, och att serdeles landlmannen oftast befunnit sig i svår förlägenhet för anskaffande af nöBih. lill R.
Prot. 1840. 4■ Sami. 1 A/d.
So Helft. 6 42 Stats-Ulskottets.
Utlåtande, N.-o 170* diga, medel till krono-utskyldernas utgörande; men denna förlägenhet mäste hädanefter blifva ännu större, då den erforderliga summan icke blott blifver betydligen, högre och betydligare varurafsättning nödig,, utan äfven svårigheterne, om icke omöjligheten, för afsältningen ökade.
De fördelar,, för landtmannen isynnerhet, hvilka man genom de- föreslagna förändring garne velat åstadkomma, skola, genom deras indrifning i städerne och på landet vid samma tid, icke blott tillintetgöras, utan ett större ondt till vägabringas.
Den både hastiga och stora nedsättning af varuprisen, då säljarne nödgas till salu utbjuda fördubblade qvan ti teter varor, för att hopsamla fördubblade penningebelopp, under det köparne, för samma ändamål, mäste möjligast inskränka sina uppköp, skall tillskynda de förre större förluster, än de prejerier, hvaröfver man klagat.
Detta skulle undvikas, om uppbördsstämmorna utsattes för städerna lill September månad och för fastighets-innehafvare på landet till Januari.
För alla icke-fastighets-inneliafvare på landet bör äfven uppbördsstämman utsättas till September månad, då krono-utskylderne kunde vara och alla de besvär och omgångar med efterlysnirigar och dylikt, i afseende på undanflyllade personer, skulle undvikas.
För den så kallade arbetsklassen på landet skulle denna uppbörds-termin ock vara mera passande, och utskyldernas liqyiderande lättare, genom den större arbetsförtjenst och tillgångpå penningar, som då inträffar, i jemnförelse med hvad sorn eger runa under vintertiden och serdeles straxt efter Julhögtiden och Nyåret.
För arbetsfolket,, som erlägger ett ringa belopp och hvars utskylder, om derom vid denna Riksdag af Stats- och Bevillning.s-Utskotten fram-- stälde förslag bifallas, blifva betydligt nedsatte, kan öfvergången till en tidigare liqvid icke, på sätt Utskottet förmenat, medföra någon olägenhet; och hvad slädernes invånare angår, så vore det lätt att göra förändringen, mindre känbar derigenom, att uppbördsstämman til 1 bakaflytlades endast en månad hvarje år, intilldess man på sådant sätt Lomme lill den uppbörds*., tid, som blifvit föreslagen, eller September månad.’.’ TRYCKT HOS J. A. WALLHEM, 1.8 4 0.
Stats-Utskottets Utlåtande, N\o 171. 1 N:o 171.
Utlåtande, angående vacht motion om upphörande af Kronans rätt att, till utgörande in natura, utfordra ränte-dagsverhen på Wisingsö, m. m. (I. A.) Riksdagsfullmägtigen Peter Jönsson från Jönköpings
Län laar, uti ett lios Hedervärda Bonde-Ståndet afgifvet och till Stats-Utskottets handläggning remitteradt memorial, anfört: att ifrån äldre tider tillbaka räntedagsverken af Krono- och Krxmoskatte-hemman på Wisingsö blifvit in natura utgjorde vid den på samma ö belägna Wisingsborgs Kungsgård, intilldess vid Kungsgårdens upplåtande till ekeplantering behofvet af dessa dagsverken upphörde och hemmansegarne ålades att dem betala efter årligt markegångspris; att, då likväl denna nya penninge-utgift befunnits för allmogen alltför tryckande, Kongl. Maj:t, med anledning af liemmansegarnes å nämqde ö i underdånighet gjorde ansökning att få in natura utgöra omförmälde dagsverken, eller vinna nedsättning i det bestämda lösningspriset och i enlighet med Rikets Ständers vid sistlidne Riksdag fattade beslut, genom Nådigt Bref af dea 19 Juli 1834, förklarat, att liemmansåboerne på Wisingsö väl icke kunde frikallas från skyldigheten att ifrågavarande dagsverken in natura utgöra, när Kronan af de samma funne sig vara i behof, men att, då berörde dagsverken icke in natura utfordrades, utan lösen derför i penningar skulle erläggas, densamma då linge bestämmas till en fjerdedel af hvad den årliga markegången för dränge-dagsverke i Länet utsatte; att emedlertid då, genom Kongl. Brefven den 28 Aug. 1834 och den 7 Febr. 1835, i Nåder förordnats , att af de dagsverken, som hemmansegarne å Wisingsö, enligt ofvannämnde Kongl. Bref af den 19 Juli 1834, äro skyldige att till Kronan utgöra, när Kronan deraf funne sig vara i behof, Styrelsen öfver ekeplanteringarne i Riket egde att, efter genom Förvaltaren på stället hemmansegarne derom meddelad tillsägelse, in natura utfordra och begagna det antal, som Styrelsen för verkställandet af ekeplanteringen å ön och för skötseln af Kronans egendom derstädes kunde linna årligen nödiga, hvarvid värdet af de sålunda begagnade dagsverken borde Statsverket af Styrelsen godtgöras med en fjerdedel af Länets markegångspris för dränge-dagsverken, följden häraf blifvit, icke allenast att den välgöBih, till R, St.
Prot, 1840. -i Sami, 1 d/d, 51 Haft, 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande, N\o 171. rande och af behofvet högligen påkallade lindring i öboernes tryckande skatter, hvilken af Kongl. Brefvet den 19 Juli 1834 bordt kunna påräknas, helt och hållet tillintetgjorts, utan ock, att den gamla dagsverksskyldigheten återkommit mera betungande, än någonsin tillförene, emedan hemma nsåboerne nu måste sköta både Kungsgården, ekeplanteringen och flera i senare åren inköpte, aflägset belägne, Kronolägenheter, hvaremot den af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer vid beviljandet af nedsättning i dagsverkenas lösningspris åsyftade lindring i allmogens bördor i stället blifvit ingenting annat, än en ren skänk till fonden för ekeplanteringen.
För afhjelpande af dessa svårigheter, som utgjorde föremål för öboernes billiga klagan och hvilkas fortfarande snart torde bringa mångå hemman i ödesmål, är af motionären föreslaget: l:o att Kronans rättighet att till utgörande in natura utfordra räntedagsverken på Wisingsö må upphöra; lösen för samma dagsverken betalas af hemmansegarne med en fjerdedel af markegångspriset och ekeplanteringsarbetet besörjas genom frivilliga öfverenskommelser, i likhet med hvad som egde rum de första åren af nämnde inrättnings bestånd, utan att någon brist på arbetare då förspordes; 2:o att, om befrielsen från dagsverkens utgörande icke kunde öboerne tillerkännas, de dock måtte ega rättighet att, endast vid Wisingsborgs Kungsgård, utgöra sina dagsverken, utan att, såsom nu vore händelsen, kallas till arbete vid andra aflägsna och i senare tider inköpta Kronolägenheter på ön; 3:o att hemmanen på nämnde ö, Tunner sta Norregården, i mantal, Wrixlösa Rumhegården, | mantal och Stigby Svensk gården, i mantal, hvilka, enligt Kongl. Brefvet den 17 Mars 1807, äro befriade från dagsverksskyldigheten till Kungsgården och alltsedan betalt hemmantalsräntan efter full markegång, må blifva delagtige i den föreslagne allmänna nedsättningen i dagsverkenas betalande och befrielsen från deras utgörande, eller att, i händelse nämnde förslag icke kunde bifallas, förrberörde 3:ne hemman, tillsammans 2 mantal, då måtte tillåtas att, i likhet med alla öfriga, deltaga i dagsverksskyldigheten och betala de dagsverken, som icke utfordras, med en fjerdedel af markegångspriset; och 4:o att hemmanen Ed Storgården, 1 mantal, Torp Norrgården, 1 mantal och Tunnersta Skattegården, 1 mantal, hvilkas räntor äro anslagne på lön till Landt-Räntmästaren i Länet, måtte, i anseende till deras ytterst svaga beskaffenhet, tillerkännas rättighet att lösa räntedagsverken med en fjerdedel af markegångspriset och den derigenom uppkommande brist Stats-Utskottets Utlåtandej IVo 171. 3 uti Landt-Räntmästarens indelning honom godtgöras genom contant anslag af Statsmedlen.
Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande, och hvad först angår motionärens gjorde hemställan om upphörande af Kronans rätt att till utgörande in natura utfordra ränte-dagsverken på Wisingsö, så enär, i anledning af den utaf hemmansegarne på nämnde ö vid sistlidne Riksdag framställde anhållan, att, derest ej tillfälle sökanderne bereddes att, dädanefter såsom dittills, dagsverksskyldigheten in natura fullgöra, lösen för ifrågavarande dagsverken måtte inskränkas till i-del af markegångspriset, eller ock annan åtgärd vidtagas till förekommande af öboernes obestånd, Rikets Ständer, på sätt deras underdåniga skrifvelse af den 4 Juli 1834, N:o 59, utvisar, ansett bemälde hemmansegare fortfarande vara skyldige att dessa dagsverken in natura utgöra, då Kronan funne sig deraf vara i behof, men medgifvit, att lösningspriset för samma dagsverken, då de icke utfordrades, finge bestämmas till en fjerdedel af årliga markegångspriset för dränge-dagsverken i Länet, har Utskottet, då de angående dagsverksskyldigheternas utgörande på Wisingsö sålunda meddeldte stadganden tillkommit, i öfverensstämmelse med öboernes egen begäran, och sedan Kungsgården blifvit till ekeplantering anvisad, hvadan andra förhållanden icke ega rum, än då nyssberörde beslut af Rikets Ständer vid förra Riksdagen fattades, funnit sig, icke kunnat tillstyrka, att något afseende å den af motionären i denna del gjorde framställning må af Rikets Ständer fästas.