Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att denna olägenhet, som står i stor strid med de lättnader, som i öfrigt genom postväsendets bättre ordnande och framför allt genom elektriska telegraf-inrättningen blifvit korrespondenter beredde, må på tjenligaste sätt afhjelpas, är, enligt Utskottets tanke, af mycken vigt; men Utskottet anser sig icke böra i detta afseende tillstyrka införandet af en sådan ny afgift till Postförvaltaren, som af motionären blifvit ifrågaställd, utan tror Utskottet att för närvarande, och intilldess brefbefordringen å landet kan blifva ordnad på ett med tidens fordringar mera öfverensstämmande sätt, det vore lämpligast om, med bibehållande af rättigheten för Postförvaltare att tillgodoräkna sig arfvode för lösväska i förhållande till det deraf föranledda besvär, dock inom stadgadt maximum, ofvanberörde Cirkulär så förändrades, att en lösväska finge af flera korrespondenter eller en menighet mot gemensam afgift begagnas; hvadan Utskottet vördsamt föreslår, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om sådan förändring af föreskriften i Cirkuläret till samtlige postförvaltare i Riket den 11 Maj 1832, att det må varda medgifvct flera korrespondenter eller en hel socken att sig om en lösväska förena, mot i samma Cirkulär stadgade afgifter.
Allm. beti;.- och Ekon.-Uhk.
Betänkande N:o 37. i\’:o 57.
Ank. till Exp.-Utsk. den 2 Mars 1857, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring i det arfvode
Postförvaltare ega beräkna sig för tidningars af sändande.
I omförmalda syftning har inom Hedervärda Bonde-ständet motion blifvit väckt af Riksdags-fullmäktigen David Andersson från Hallands län, hvilken anfört, att det vore obilligt att i arfvode till Postförvaltare, för afsändande af en tidning, som utgafs en gång i veckan, skulle erläggas En Riksdaler banko eller lika mycket, som för de tidningar, hvilka utkommo två gånger i veckan, likasom att för en tidning, som utgafs endast tre eller fyra gånger i veckan, skulle betalas lika mycket, som för de tidningar, hvilka utkommo dagligen eller 2 R:dr nämnde mynt.
Anmärkte omständigheter utgjorde ett stort hinder för spridning af tidningar och många olägenheter kunde derigenom uppstå för allmänheten, för hvilken det vore högst vigtigt att få kännedom om de i tidningarne förekommande underrättelser, annonser och kungörelser; hvadan motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majit i underdånighet hemställa, det arfvodet blefve bestämdt för tidning, som utgafs en gång i veckan, till 32 sk., två gånger i veckan till 1 R:dr, tre gånger i veckan till 1 R:dr 16 sk., fyra gånger i veckan till 1 R:dr 32 sk. samt för dem, som oftare utkomma, fortfarande till 2 R:dr, allt banko.
Utskottet, som tagit denna motion i öfvervägande, får upplysa, att motionären i så måtto misstagit sig, som Cirkuläret till samtlige Postförvaltare i Riket den 23
December 1851 bestämmer ifrågavarande arfvode till två Riksdaler banko för tidningar, som utkomma 4 gånger i veckan eller oftare, och till 1 R:dr berörde mynt för dem, som utkomma blott tre gånger i veckan eller mindre 4 Allm.
Betänkande N:o 58. fe ofta.
Då dels det åt Postförvaltare beviljade arfvode för tidningars afsändande icke synes öfverstiga en skälig ersättning för det dermed förenade besvär, dels ock detta besvär icke alltid ökas i samma mån, sorn en tidning oftare utkommer, samt behandlingen af frågan dessutom lämpligast bör tillkomma vederbörande embets-myndighet, får Utskottet vördsamt hemställa, att motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
\:o 58.
Ank. till Exp.-Utsk. den 2 Mars 1857, kl. 2 o. m.
Betänkande, i anledning af vackt motion om lika mått öfver hela Riket ä den i hemmans-r antan ingående spanmäl.
Uti ofvannämnda inom Hedervärda Bonde-ståndet väckta motion har Bengt Nilsson från Kronobergs län anfört, att, enligt den numera upphäfda Förordningen den 29 Maj 1739 om mått, mål och vigt, tunnan, såsom af gammalt, upptogs till 32 strukna kappar, men derjemte föreskrefs att, i stället för den förut brukliga skakning och råga, 4 kappar borde tillmätas å hvarje tunna säd, hvarigenom tunnan sedermera kommit att innehålla 36 kappar, hvilken beräkning sedermera legat till grund för bestämmandet af tunnans rymd vid köp, försäljning och tionde-Ieverering, så att tunnans ursprungliga innehåll af blott 32 kappar numera vore för allmänheten okänd.
Denna sednare beräkning af den i de nya hemmans-räntorna ingående tunnan vore förvillande för folket, som ej kände förhållandet, och den försvårade, jemväl kontrollen å uträkningarne, emedan det icke vore lätt för en bonde hvarken att förstå huru en tunna säd, som levererades i hemmansränta, endast utgjorde 32 kappar, när densamma vid köp eller försäljning upptoges till 36 kappar och markegångspriset i förhållande dertill bestämdes, ej eller att uträkna hvad t. ex 11 kappar, som förekomma i den nya hemmansräntan å 32 kappar å tun - Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk.
Betänkande N:o 58. 5 nan, utgör å 36 kappar å tunnan.
Förordningen den 31 Januari 1855 om mått och vigt omnämnes blott i 2 § att gamla måttet å tunnan utgjort 56 kannor, men ej att detta motsvarade 32 kappar; ej heller funnes i berörde Författning eller den i de små almanachorna införda jemförelse-tabellen skillnaden upptagen emellan det deri omförmälda strukna och rågade mål, då samma kappe-tal förekommer i begge måtten och icke i det sistnämnda 18, 9, 44-, 2|, 14; åtminstone vore både Författningen och tabellen otydliga.
Då nu häradsskrifvaren inom motionärens hemort uppgjort de nya förenklade hemmansräntorna med beräkning af 32 kappar spanmål å tunnan, på sätt i ortens undervisning och tiondelängd upptagits, hvilket jemväl möjligen egde rum annorstädes, samt å vissa orter det gamla måttet eller så kallade skeppe-målet om 42 kappar å tunnan användes och detta sednare mått å många ställen förblandades med det rågade mättet, som i jemförelse-tabellen förekommer, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdandet af den föreskrift till vederbörande, att den i den nya hemmansräntan i Jordeboken ingående spanmål måtte beräknas efter 36 strukna kappar å tunnan, — malt, om det någorstädes skulle ingå i berörde ränta, efter 38 kappar å tunnan, — äfvensom att samma beräkning af kronotionden finge ega rum och vid hädanefter skeende skattläggningar iakttagas.
Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande; men som 1 § i Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning den 31 Januari 1855 stadgar, att enahanda slag af mått och vigt skall i Riket vara allmänt gällande, samt 5 § i Kongl. Förordningen af samma dag, om hvad vid verkställigheten af den nya stadgan om mått och vigt iakttagas bör, innehåller att efter berörde stadga inrättade målkärl och vigter med tillbehör till kronans förråder skola anskaffas före 1858 års utgång, och skattesäden ifrån början af år 1859, och sedermera framgent med de nya målkärlen inmätas, får Utskottet, med afseende å den korta tid som återstår, innan den nya författningen om mått och vigt kommer att tillämpas och de af motionären anmärkta olägenheter sålunda upphöra, vördsamligen hemställa, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 2 Mars 1857. g Allm. Bctv.- och Eicon.-little.
Betänkande N:o hl. \:o 59.
Ank. till Exp.^Utsk. den 2 Mars 1857, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphiifvande af 84 § i Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning den G September 1842, om truppers och persedlars fortskaffande.
Riksdags-fullmäktigen 0.
Olsson från Slängserud i Wermland har uti en inom Hedervärda Bonde-ståndet väckt motion anmärkt, att bland de många föreskrifter, som i ofvanberörde Kongl. Förordning funnos upptagne, hufvudsakligen till betryggande af de skjutsskyldiges rätt, syntes 84 § om skjuts-förteckningars upprättande och verificerande vid allmän sockenstämma vara fullkomligt öfverflödig, så vida man kunde antaga att föreskrifterna i 14, 19, 78 och 79 §§ i nämnde författning noggrannt efterlefdes.
Då en kronofogdes ersättnings-reqvisition skulle bestyrkas med de skjutsandes bevittnade qvittenser, behöfdes de föreskrifna förteckningarne så mycket mindre, som kontrollen å kronobetjeningen i allt fall vore tillräcklig och väglängden bestyrktes af de afgifna marche-routerne.
Med afseende å detta förhållande och då kronobetjeningens besvär vid durchmarcher och krono-transporter vore så stort, att man borde söka lätta detsamma, då en förenkling kunde ske, utan upphäfvande af nödiga kontroller, har motionären föreslagit, att 84 § i Kongl. Förordningen, om truppers och persedlars förskaffande, den 6 September 1842 måtte upphäfvas.
Då den ifrågavarande kontrollen icke synes medföra någon olägenhet, men deremot kunna föranleda dertill, att kronobetjeningen noggrannt iakttager sin skyl - Allni. Ilesv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkande N:o 60. 7 dighet, att så fort sorn möjligt tillhandahålla vederbörande ersättningen för fullgjord kronoskjuts, så anser Utskottet sig böra vördsamt hemställa, att någon åtgärd i anledning af motionen ej må af Rikets Ständer vidtagas.
A:o 6*0.
Be länkande, i anledning af väckt motion om tillägg till 28 § uti Kongl. Maj:ts Nådiga Instruktion för justerare af mätt och vigter den 31 Januari 1855.
Uti en inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckt motion har Herr A. 0.
IVallenberg andragit, att ehuru stadgandet uti 2 § af Kongl. Maj:ts Nådiga Instruktion för justerare af mått och vigter den 31 Januari 1855, derigenom krönare är vordet förbjudet att sjelfve eller genom andra tillverka de förvaringseller transport-kärl, som skulle justeras, eller utöfva yrke, dervid dessa kärl erfordrades, i allmänhet hade skäl för sig, vore detsamma dock mindre lämpligt i fråga om tillverkning samt justering och kröning af de kärl, hvari fisk skulle förvaras.
Berörde stadgande hade icke eller tillförene tillämpats på fiskerierna sannolikt af orsak, att det varit svårt att vid fiskelägen finna andra personer, än fiskare, som kunnat åtaga sig att justera de för fiskens förvarande afsedda kärl.
På grund häraf och då fiskare ofta varit anförtrodda långt vigtigare uppdrag än det omförmälda, såsom t. ex. att vara bisittare i hamnrätt, har motionären föreslagit att justering af kärl för förvaring af fisk må, derest annan lämplig person ej är att tillgå, anförtros åt någon äldre redbar borgersman bland fiskelagen, äfvensom att denne sjelf eller genom andra måtte få tillverka dylika kärl. 8 Allm. liesv.- och Ekon.-Vlsk.
Betänkande N:o 61.
Utskottet, som finnér motionärens förslag vara helt och hållet stridande mot den allmänt antagna grundsats, att den, som tillverkar en vara, ej må utöfva kontrollen öfver densamma, får vördsamt tillstyrka, att motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
\:o 61.
Ank, till Exp.-Utsk. den 2 Mars 1857, kl. 2 c. ffl. Betänkande, t anledning af väckt motion om föreskrifters meddelande vid vägning af spanmäl.
Uti en från Högvördiga Preste-Ståndet, till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet remitterad motion, har Herr Professoren M.
Agardh, af Prostarne Gahne och Söderberg biträdd, anfört, att sedan Sverige börjat uppträda såsom spanmåls-producent på verldsmarknaden och under vanliga år försända icke obetydligt spanrnål såväl till England som Holland, hade den större spanmåls-handeln inom landet lämpat sig efter det pä denna marknad antagna bruk att priset på spanrnål bestämdes efter vigten och icke, såsom hittills varit vanligt, efter spanmålens rymd.
Då likväl spanrnål, till följd af sin natur, alltid lättare mättes än vägdes, hade rymden i alla länder blifvit den måttstock, hvarmed myckenheten bestämdes och det vore endast varans beskaffenhet, som utröntes genom vigten.
Vid alla större köpslut bestämdes numera, åtminstone i Skåne, priset på rymdemåttet eller tunnan efter dess större eller mindre vigt och inga kontrakter om leveranser af spanrnål upprättades utan att äfven vigten deri inginge såsom bestämmande grund.
För hvarje skålpund tunnan vägde mera än den öfverenskomna vigten, erhölles några procent utöfver det betingade priset och för hvarje skålpund den vägde mindre lika många procent under.
För att med lätthet kunna utröna tunnans vigt begagnades vanligtvis en liten messingstunna af gifna dimen - Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk.
Betänkande N:o 61. [) mensioner, deri säden ifylldes, hvarefter den sålunda ifyllda tunnan vägdes med derefter afpassade vigter, då resultatet af vägningen lemnade bestämningsgrund för vigten af en verklig tunna.
De vigter, som begagnades vid denna vägning och hvarmed hvarje spanmålshandlare och spanmåls-producent i Skåne numera vore försedd, vore dock hvarken förfärdigade eller justerade i Sverige eller ens Svenska, utan för allmänheten alldeles okända.
Endast undantagsvis funne man på dessa i Holland eller Köpenhamn förfärdigade vigtlödjor den Svenska vigten jemte den Holländska utsatt.
Genom den i följd häraf vid spanmåls vägning rådande osäkerheten och obestämdheten blefve isynnerhet den mindre spanmålsproducenten lidande, ty den större vore vanligen försedd med egen vigt-apparat, hvilken han vid leveranserne i stapelstäderna förde med sig och, i fall stridighet uppkom emellan honom och köparen om vigten, kunde sådant lätteligen afgöras genom begagnande af stadsvågen.
Med anledning häraf och då noggranna föreskrifter vore, likasom i afseende å spanmålsmätning, äfven angående vägning af spanmål erforderliga, särdeles som den olika hastighet, hvarmed säden hälles i messings-tunnan, samt fysiska och atmosferiska förhållanden icke obetydligt inverka på vigten, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes genom allmän författning stadga, huru vid spanmåls vägning bör tillgå, samt föreskrifva, att inga andra än Svenska och i Sverige justerade vigter må vid denna vägning få begagnas.
Utskottet, som finnér de af motionären till stöd för förslaget uppgifna skäl vara välgrundade, får, med åberopande deraf, vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer måtte i underdånighet hemställa, det Kongl. Majit behagade i Nåder utfärda en författning i den af motionären föreslagna syftning.
Prol. 1836 $ 1837.
8 Sami. 12. Haft.
STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri. 1857.
Bene- och Ekon,-Ulsk:s Memorial N:o G2. 1 iV:o 62.
Ank. lil] Exp.-Dtsk. d. 10 Mars 1857, kl. 1 e. m.
Memorial, i anledning af Riksståndens beslut, rörande Betänkandet N:o 30, angående de vid större allmänna arbeten anställde personers religions- och sedlighets-vård.
Sedan Utskottet uli nämnde Betänkande tillstyrkt Rikets Ständer, att till Kongl. Majit ingå med underdånig anhållan, att lämpliga föreskrifter må meddelas för beredande af religions- och sedlighets-vård åt den personal, som användes vid de arbeten af större omfång, hvilka utföras antingen af staten eller af enskilda bolag, med bidrag af statsmedel; så hafva Höglofl.
Ridderskapel och Adeln samt Hedervärda Bonde-ståndet berörde hemställan bifallit, äfvensom Högvördiga Preste-ståndet jemväl, för sin del, beslutat en underdånig skrifvelse i den hufvudsakliga syftning, Utskottet föreslagit, likväl med den utsträckning, att slutorden “enskilda bolag med bidrag af statsmedel", skulle utbytas mot orden: “bolag, menigheter eller enskilda personer'1; hvaremot Yällofl. Borgare-ståndet ifrågavarande Betänkande afslagit; och får Utskottet, vid berörde förhållande, vördsamiigen inbjuda Högvördiga Preste-ståndet, alt uti det af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet fattade beslut sig förena.
Bih. lill H. SI.
Brot. 185G $ 1857. 8 Sami. 13 Hafi. 1 o Allm.
Bes v.- och Ekon.-Utsk :s Betänkande N:o 63.
Utsk. den 10 Mars 1857, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt förslag om utfärdande af ny författning till skyddande af landets fornlemningar.
Uti en inora Högvördiga Presle-slåndet väckt, till Allmänna Besvärs- oell Ekonomi-Utskottet remitterad motion har Herr Professoren Carlson erinrat att, ehuru ett bildadt land borde älska sina minnen och Sverige i berörde hänseende egde en skatt, som andra länder afundades, hade likväl ej sällan en verkligen barbarisk förstörelse öfvergått de dyrbara fornlemningar, som pryda vårt land.
Än funnos runstenar af största värde splittrade och söndergrusade eller med utplånad inskrift trampade såsom förstuguhällar, än vore bergssprängningens kraft använd mot våra urgamla domkretsar, hvilka vittna om folkets äldsta deltagande i skipandet af lag och rätt.
Det vore derföre lagstiftarens pligt att lemna landets minnen ett skydd, hvilket endast ofullkomligt skänktes af Kongl.
Förordningen den 17 April 182S, hvars bestämmelser dels icke alla voro rätt verkställbara, dels saknade erforderlig kraft, enär eli förbud, ulan tillika bestämdt ansvar, sällan visat sig verksamt.
Af dessa anledningar har molionären föreslagit, au Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om utfärdandet af en ny författning lill skyddande af landets fornlemningar, med stadgande tillika af tjenliga ansvars- och vites-bestämmelser mot förstöring af dessa dyrbara minnen; och hafva herrar Kontrakts-proslen Landgren samt Proslarne Lagergren och Eurén häruti instämt.
Utskottet, som nogsamt har sig bekant alf, på sätt motionären uppgifvit, Rikets fornlemningar ej alltid erhålla den vård, som desamma förtjena, tror att en allmännare spridd kännedom om dessa fornlemningar och deras värde samt om de till deras skyddande redan utfärdade författningar skulle, mera än de af motionären sålunda föreslagna åtgärder, befrämja det afsedda ändamålet, helst Kongl.
Förordningen den 17 April 1828 Allm. Bese.- och Ekon.-lJtsk:s Betänkande N:o 63. 3 redan innehåller sådana bestämmelser och anvisningar, som, der de allmänneligen vore kände och tillämpade, blefve för ändamålet (illfylleslgöraude; hvadan Utskottet vördsamt tillstyrker, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Majit låta genom Almanachorna eller på det sätt Kongl. Majit eljest kan finna för ändamålet lämpligast, sprida bland allmänheten kännedomen om de författningar, sorn angå rikets forn lemningar och vården om desamma.
Stockholm den 6 Mars 1857., Reservationer anmältes af Herr af' Edholm, hvilken anförde: “Då de i almanachorna tid efter annan införde underrättelser om hvad iakttagas bör till skyddande och vård af landets fornlämningar, icke visat sig för ändamålet tillräcklige, enär, dem oaktadt, mycken åverkan å dylika fornlemuingar inom fäderneslandet i sednare tider blifvit öfverklagad, anser jag det Utskottet bordt hafva föreslagit verksammare åtgärder (ill bevarande af våra gamla och dyrbara minnen från förgångna tider, än hvad nu skett.
Jag tror äfven att den förstörelse, som dem öfvergår, är mera att söka i denna allmänhetens okunnighet om hvad som är af värde för fornforskningen, än i otillräckligheten af straffbestämmelserna i den åberopade Kongl, författningen af år 18 28.
Önskligt hade derföre varit, att Utskottet, med den rätt 34 § Riksdags-ordningen detsamma medgifver, utsträckt sitt hemställande i den beslutade underdåniga skrifvelsen lill Kongl. Majit derhän att begära, det, lill spridande af en närmare kännedom om våra fornlemningar, Kongl.
Majit ville anbefalla att i hvarje socken af riket, der så dane af historisk eller annan framstående betydenhet förefinnas, en förteckning å dem af sakkunnig person upprättades, för att sedermera i kyrkan uppläsas och uppsättas, med utsatt vite för åverkan å hvarje fornlemning särskildt, i enlighet med de i Kongl. Förordningen af den 17 April 1828 stadgade grunder.
Genom denna inom den redan befintliga författningens gränser och utau särdeles kostnad ulförbara åtgärd vore, enligt mitt förmenande, mera åstadkommet till bevarande från förstörelse af åtminstone de förnämsta af våra gamla minnesmärken, än genom Utskottets förslag, mot hvilket jag derföre, i ofvanstående syftning, vördsammast får reservera mig.“ af Herr Biskop Björck. af Herr Kontrakts-proslen Landgren.
“Till följe af 34 § Riksdags-ordningen är Ekonomi-Utskottet skyldigt att i anledning af i Stånden väckta frågor anmärka brister i de allmänna hushållnings-anstalterna och förändringar deruti föreslå, samt upplaga alla hos Riksens Ständer uppkomna frågor 4 Allm. Bese.- och Ekon.-Ulsk:s Betänkande N:o 03. om etc.
Häraf följer tydligen, -alt då ovedersägligen upplyst blifvit, att den af motionären öfverklagade förstöringen af rikets forntida monumenter fortgår öfver hela riket, och att de åtgärder, deni Utskottet föreslagit, redan äro utan verkan försökta, det varit Utskottets ovilkorliga skyldighet att, med ledning af de upplysningar, som under diskus sionen förekommit, föreslå sådana åtgärder, hvarigenom det mål, sorn af motionären åsyftats, kan uppnås.
En sådan lämplig åtgärd för befordrande af lagens tillämpning är en allmän uppteckning af alla minnesmärken öfver hela riket, och öfverlemnande åt hvarje församling af en sådan förteckning att från predikstolen uppläsas och i socknestugan anslås; fy förr än någonting sådant företages, kan allmogen omöjligen förutsättas veta hvad som är ett fridlyst fornlids-monument eller icke.
Af den ädla enlhusiasm, hvarmed frågan inom
Utskottet blifvit omfattad af män från rikets särskilda provinser, torde med fog kunna slutas, att Antiqvitets-akademien ganska lätt, genom att sätta sig i beröring med patriotiska män inom alla rikets landskap, skulle kunna åvägabringa frivilliga föreningar, som utan betydlig uppoffring å Statens sida upprätta ifrågavarande förteckningar och i öfrigt öfvervaka minnesmärkenas fredande.
Till följd häraf vågar jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majit ingå med en skrifvelse att Kongl. Majits läcktes i Såder vidtaga sådana åtgärder, att
Författningen rörande forntidsminnenas vårdande måtte ändras, med ledning af den efter dess lifgifvande vunna erfarenhet, samt att Antiqvitets-akademien måtte sättas i tillfälle alt på ett verksamt sätt åvägabringa dess efterlefnad."
Härmed förenade sig Herrar Prosten Doktor Nordlander, Lektor Sondén och Kontrakts-prosten Emanuelsson. af Herr Prosten Collén. af Herr Prosten Ståhl. af Herr Prosten Millén: “Då Utskottet börjar detta sitt utlåtande med det erkännandet, att det “nogsamt har sig bekant att, på sätt motionären uppgifvit, rikets fornlemningar ej alltid erhålla den vård, som desamma förtjena", skulle man väntat, att det kommit till ett annat resultat, än det här gjorda förslaget, att genom
Almanackorna sprida bland allmänheten kännedomen om hithörande författningar, helst det icke bordt undfalla Utskottet, att orsaken till den ödeläggelse, som årligen öfvergår dessa dyrbara fornlemningar, icke så mycket är att söka i okunnigheten om gällande författningar, som fastmera i dessa författningars bristfällighet, för alt icke tala om hvad som kan komma på egennyttans och okynnets räkning.
Förordningen af den 17 April 18 28 bar onekligen verkat mycket godt derigenom, att den upplifva! och gjort allmännare kändt det gamla stadgandet, att anträffade jordfynd böra Kongl. Majit och Kronan hembjudas, med rättighet för hittaren att i lösen erhålla fulla värdet, jemte Vs derutöfver.
De hembjudna jordfyndens antal har också efter denna Nådiga Författnings utfärdande på ett anmärknings - Allm. Bet>v.- och Ekon.-Utsk:s Betänkande N:o 63. 5 värdt sätt år efter år ökats.
Deremot har nämnde författning föga uträttat lill bevarande af fornlemningarne på marken, ruiner och andra byggnads-iemningar.
Väl föreskrifves, alt dylika minnesmärken icke må utan vederbörligt tillstånd rubbas eller förstöras; men något ansvar, som kan utkräfvas, finnes icke bestämdt, så framt icke en speciel fridlysning med vitesförbud skulle af Konungens Befallningshafvande på Riksantiqvariens anmälan vara för något särskildt monument utfärdad.
En hvar kan lätt finna, att denna föreskrift icke är tillräcklig och erfarenheten har på ett beklagligt sätt vittnat derom, då det ena dyrbara minnesmärket efter det andra rubbas eller alldeles förstöres.
Jag måste alltså reservera mig mot Utskottets beslut och vågar vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte i underdånighet hos Kongl. Majit anhålla om utfärdande af en ny författning till skyddande af landets fornlemningar, med stadgande tillika af tjenliga ansvars- och vitesbestämmelser för förstöring af desamma, äfvensom om vidtagande af de åtgärder, som för öfrigt kunna finnas för nämnda ändamål nödiga.® af Herr Prosten Gahne.
Af Herr Lallerstedt, som anförde: ®Det är endast i lider af förfall, som ett folk upphör att älska sina historiska minnen.