Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och prisa honom i församlingene, och inför de äldsta lofva honom; De, hvilkas bäcker förtorkades, och vattukällor vände igen flyta; Så att ett fruktsamt land intet bar, för deras ondskos skull, som deruti bodde.
Och det som torrt var gjorde han vatturikt, och på torra landena vattukällor;
Och satte dit de hungroga, att de beredde en stad, der de bo kunde; Och så åkrar, och vingårdar plantera måtte, och årliga frukt få.
Och han dem välsignade, så att de sig svårliga förökade, och dem mycken boskap gaf;
De der nedertryckte och försvagade voro af de onda, som dem tvungit och trängt hade.
Då föraktelse uppå Förstarna utgjuten var, så att i hela landena stod bistert och ödeliga till.
Och han den fattiga beskyddade för uselhet, och hans slägte förmerade, såsom en fårahjord.
Detta skola de fromme se, och glädja sig; och alla ondsko skall munnen tillstoppad varda.
Hvilken är vis och behåller detta?
Så skola de märka, huru många välgerningar Herren beviser.
En Psalmvisa Davids.
Gud, det är mitt rätta allvar, jag vill sjunga.
och lofva; min ära också.
Vaka upp, psaltare och harpa, jag vill bittida uppe vara.
Jag vill tacka dig, Herre, ibland folken; jag vill lofsjunga dig ibland menniskorna;
Ty din nåd räcker så vidt som himmelen är; och din sanning så vidt som skyarna gå.
Upphöj dig, Gud, öfver himmelen, och din äro öfver all land;
På det dine älskelige vänner måga förlossade varda; hjelp med dina högra hand, och bönhör mig.
Gud talar i sinom helgedom, dess gläder jag mig; och vill skifta Sichem, och afmäta den dalen Succoth.
Gilead är min, Manasse är ock min, och Ephraim är mins hufvuds magt.
Juda är min Förste.
Moab är mitt tvättekar; jag vill sträcka mina skor öfver Edom; öfver de Philisteer vill jag fröjdas.
Ho vill leda mig intill Edom?
Skall icke du göra det, Gud, som oss förkastat hafver, och drager icke ut, Gud, med vårom här?
Skaffa oss bistånd i nödene; ty menniskos hjelp är fåfängelig.
I Gudi vilje vi bevisa manlig verk; han skall underträda våra fiendar.
Gud, mitt lof, tig icke;
Ty de hafva upplåtit sin ogudaktiga och falska mun emot mig, och tala emot mig med falska tungor.
Och de tala hätskeliga emot mig allestäds, och strida emot mig utan sak.
Derföre, att jag älskar dem, äro de emot mig; men jag beder.
De bevisa mig ondt för godt, och hat för min kärlek.
Sätt ogudaktiga öfver honom, och Satan stånde på hans högra hand.
Den som sig af honom lära låter, hans lefverne vare ogudaktigt, och hans bön vare synd.
Varde hans dagar få, och hans ämbete tage en annar.
Varde hans barn faderlös, och hans hustru enka.
Hans barn gånge husvill och tigge, och söke, såsom de der förderfvade äro.
De ockrare utsuge allt det han hafver, och de främmande bortröfve hans gods.
Och ingen bevise honom godt, och ingen förbarme sig öfver hans faderlösa.
Hans efterkommande varde utrotade; deras namn varde i androm led utplånad.
På hans fäders missgerning varde tänkt för Herranom, och hans moders synd varde intet utplånad.
Herren låte dem aldrig komma utu sin ögnasyn, och deras åminnelse varde utrotad på jordene;
Derföre att han så platt ingen barmhertighet hade; utan förföljde den elända och fattiga, och den bedröfvada, till att dräpa honom.
Och han ville hafva förbannelse, den skall ock komma honom; han ville icke välsignelse, så skall hon ock vara långt ifrå honom.
Och han drog förbannelse uppå sig, såsom sina skjorto; och hon är ingången i hans inelfver, såsom vatten, och såsom olja uti hans ben.
Hon varde honom såsom en klädnad, den han uppå sig hafver, och såsom ett bälte, der han allestädes omgjordar sig med.
Alltså ske dem af Herranom, som mig emot äro, och tala ondt emot mina själ.
Men du, Herre, Herre, var du med mig för ditt Namns skull; ty din nåd är min tröst, fräls mig.
Ty jag är fattig och elände; mitt hjerta är bedröfvadt i mig.
Jag går bort såsom en skugge, den fördrifven varder, och varder förjagad såsom gräshoppor.
Min knä äro svage af fasto, och mitt kött är magert, och hafver ingen fetma.
Och jag måste vara deras begabberi; när de se mig, rista de sitt hufvud.
Gör mig bistånd, Herre, min Gud; hjelp mig efter dina nåd;
Att de måga förnimma, att det är din hand; att du, Herre, detta gör.
Förbanna de, så välsigna du; sätta de sig emot mig, så varde de till skam; men din tjenare glädje sig.
Mine motståndare varde med försmädelse beklädde, och varde med sine skam öfvertäckte, såsom med en kjortel.
Jag vill mycket tacka Herranom med min mun, och lofva honom ibland många.
Ty han står dem fattiga på högra handene, att han skall hjelpa honom ifrå dem som hans lif fördöma.
Herren sade till min Herra: Sätt dig på mina högra hand, tilldess jag lägger dina fiendar till din fotapall.
Herren skall sända dins rikes spiro utaf Zion; var rådandes ibland dina fiendar.
Efter din seger skall ditt folk välviljeliga offra dig i heligo prydning; dine barn varda dig födde såsom daggen af morgonrodnaden.
Herren hafver svorit, och honom skall det intet ångra: Du äst en Prest evinnerliga, efter Melchisedeks sätt.
Herren på dine högra hand skall slå Konunga i sine vredes tid.
Han skall döma ibland Hedningarna; han skall göra stora slagtningar.
Han skall sönderkrossa hufvudet öfver stor land.
Han skall dricka af bäcken på vägenom, derföre skall han upphäfva hufvudet.
Jag tackar Herranom af allo hjerta, uti de frommas råd, och i församlingene.
Store äro Herrans verk; den som uppå dem aktar, hafver lust deraf.
Hvad han skickar, det är lofligit och härligit, och hans rättfärdighet blifver evinnerliga.
Han hafver gjort en åminnelse till sina under, den nådelige och barmhertige Herren.
Han gifver mat dem som frukta honom; han tänker evinnerliga uppå sitt förbund.
Han låter förkunna små väldiga gerningar sino folke, att han skall gifva dem Hedningarnas arf.
Hans händers verk äro sanning och rätt; all hans bud äro rättsinnige.
De blifva vid magt alltid och evinnerliga, och ske troliga och redeliga.
Han sänder sino folke förlossning; han lofvar, att hans förbund skall evinnerliga blifva; heligt och förskräckeligit är hans Namn.
Herrans fruktan är vishetenes begynnelse; det är ett godt förstånd, den derefter gör; hans lof blifver evinnerliga.
Säll är den som Herran fruktar, den som stor lust hafver till hans bud.
Hans säd skall väldig vara på jordene; de frommas slägte skall välsignadt varda.
Rikedom och ymnoghet skall vara i hans hus, och hans rättfärdighet blifver evinnerliga.
Dem fromma går ljus upp i mörkret, af den nådeliga, barmhertiga och rättfärdiga.
Säll är den som barmhertig är, och gerna lånar; och lagar så sina saker, att han ingom orätt gör.
Ty han skall blifva evinnerliga; den rättfärdige skall aldrig förgäten varda.
När en plåga kommer, fruktar han sig intet; hans hjerta hoppas stadeliga uppå Herran.
Hans hjerta är tröst, och fruktar sig intet, tilldess han på sina fiendar lust ser.
Han utströr, och gifver dem fattigom; hans rättfärdighet blifver evinnerliga; hans horn skall upphöjdt varda med äro.
Den ogudaktige skall det se, och honom skall förtrytat; sina tänder skall han bita tillsamman, och förgås; ty hvad de ogudaktige gerna vilja, det blifver omintet.
Lofver, I Herrans tjenare, lofver Herrans Namn.
Lofvadt vare Herrans Namn, ifrå nu och i evighet.
Ifrå solenes uppgång, allt intill nedergången, vare Herrans Namn lofvadt.
Herren är hög öfver alla Hedningar; hans ära går så vidt som himmelen är.
Hvilken är såsom Herren vår Gud, den sig så högt satt hafver?
Och ser uppå det nedriga, i himmelen och på jordene;
Den som den ringa upprättar utu stoftet, och upplyfter den fattiga utu träcken; Att han skall sätta honom bredovid Förstar, vid hans folks Förstar; Den der låter den ofruktsamma bo i huset, att hon en glad barnamoder varder!
Då Israel ut ur Egypten drog, Jacobs hus ifrå främmande folk.
Då vardt Juda hans helgedom, Israel hans välde.
Hafvet såg det, och flydde; Jordanen vände tillbaka.
Bergen sprungo såsom lamb; högarna såsom ung får.
Hvad var dig, du haf, att du flydde; och du Jordan, att du tillbakavände?
I berg, att I sprungen såsom lamb; I högar, såsom ung får?
För Herranom bäfvade jorden, för Jacobs Gud;
Den bergsklipporna förvandlar uti vattusjöar, och stenen i vattukällor.
Icke oss, Herre, icke oss, utan dino Namne, gif ärona, för dina nåde och sannings skull.
Hvi skulle Hedningarna säga: Hvar är nu deras Gud?
Men vår Gud är i himmelen; han kan göra hvad han vill.
Men deras afgudar äro silfver och guld, med menniskors händer gjorde.
De hafva mun, och tala intet; de hafva ögon, och se intet.
De hafva öron, och höra intet; de hafva näso, och lukta intet.
De hafva händer, och taga intet; fötter hafva de, och gå intet; och tala intet genom deras hals.
De som sådana göra, äro likaså, alle de som hoppas uppå dem.
Men Israel hoppes uppå Herran; han är deras hjelp och sköld.
Aarons hus hoppes uppå Herran; han är deras hjelp och sköld.
De der Herran frukta, hoppes ock uppå Herran; han är deras hjelp och sköld.
Herren tänker uppå oss, och välsignar oss; han välsignar Israels hus, han välsignar Aarons hus.
Han välsignar dem som frukta Herran, både små och stora.
Herren välsigne eder, ju mer och mer, eder och edor barn.
I ären Herrans välsignade, den himmel och jord gjort hafver.
Himmelen allt omkring är Herrans; men jordena hafver han gifvit menniskors barnom.
De döde kunna dig, Herre, intet lofva; ej heller de som nederfara i det stilla;
Utan vi lofve Herran, ifrå nu och i evighet.
Det är mig ljuft, att Herren hörer mina röst och mina bön;
Att han böjer sina öron till mig; derföre vill jag åkalla honom i mina lifsdagar.
Dödsens snaror hade omfattat mig, och helvetes ångest hade råkat uppå mig; jag kom i jämmer och nöd.
Men jag åkallade Herrans Namn: O!
Herre, fräls mina själ.
Herren är nådelig och rättfärdig, och vår Gud är barmhertig.
Herren bevarar de enfaldiga; när jag nederligger så hjelper han mig.
Var nu åter tillfrids, min själ; ty Herren gör dig godt.
Ty du hafver uttagit mina själ utu dödenom, mina ögon ifrå tårar, min fot ifrå fall.
Jag vill vandra för Herranom uti de lefvandes lande.
Jag tror, derföre talar jag; men jag varder svårliga plågad.
Jag sade i min häpenhet: Alla menniskor äro lögnaktige.
Huru skall jag vedergälla Herranom alla hans välgerningar, som han mig gör?
Jag vill taga den helsosamma kalken, och predika Herrans Namn.
Jag vill betala mina löften Herranom, för allt folk.
Hans helgons död är dyr hållen för Herranom.
Herre, jag är din tjenare; jag är din tjenare, dine tjenarinnos son; du hafver sönderslitit mina band.
Dig vill jag offra tacksägelse, och predika Herrans Namn.
Jag vill betala mina löften Herranom, för allt hans folk;
Uti gårdarna åt Herrans hus, uti dig, Jerusalem.
Lofver Herran, alle Hedningar; priser honom, all folk.
Ty hans nåd är väldig öfver oss, och Herrans sanning ([varar]) i evighet.
Tacker Herranom, ty han är mild, och hans godhet varar evinnerliga.
Nu säge Israel: Hans godhet varar evinnerliga.
Nu säge Aarons hus: Hans godhet varar evinnerliga.
Nu säge de som Herran frukta: Hans godhet varar evinnerliga.
Uti ångest åkallade jag Herran; och Herren bönhörde mig, och tröste mig.
Herren är med mig, derföre fruktar jag mig intet; hvad kunna menniskor göra mig?
Herren är med mig, till att hjelpa mig; och jag vill lust se på mina fiendar.
Det är godt att förtrösta på Herran, och icke förlåta sig på menniskor.
Det är godt att förtrösta uppå Herran, och icke förlåta sig på Förstar.
Alle Hedningar belägga mig; men i Herrans Namn vill jag förgöra dem.
De kringhvärfva mig på alla sidor; men i Herrans Namn vill jag nederlägga dem.
De omlägga mig såsom bi, de släcka såsom eld i törne; men i Herrans Namn vill jag förgöra dem.
Man stöter mig, att jag falla skall; men Herren hjelper mig.
Herren är min magt, och min psalm; och är min salighet.
Man sjunger med glädje om seger uti de rättfärdigas hyddom; Herrans högra hand behåller segren.
Herrans högra hand är upphöjd; Herrans högra hand behåller segren.
Jag skall icke dö, utan lefva, och förkunna Herrans gerningar.
Herren näpser mig väl; men han gifver mig icke dödenom.
Upplåter mig rättfärdighetenes portar, att jag må der ingå, och tacka Herranom.
Det är Herrans port, de rättfärdige skola der ingå.
Jag tackar dig, att du näpste mig, och halp mig.
Den stenen, som byggningsmännerna förkastade, är till en hörnsten vorden.
Det är skedt af Herranom, och är ett under för vår ögon.
Detta är den dagen, den Herren gör; låt oss på honom fröjdas och glädjas.
Herre, hjelp; o!
Herre, låt väl gå.
Lofvad vare den som kommer i Herrans Namn; vi välsigne eder, som af Herrans hus ären.
Herren är Gud, den oss upplyser; pryder högtidena med löf, allt intill hornen på altaret.
Du äst min Gud, och jag tackar dig; min Gud, jag vill prisa dig.
Salige äro de som utan vank lefva, de som i Herrans lag vandra.
Salige äro de som hans vittnesbörd hålla; de som af allo hjerta söka honom.
Ty de som på hans vägom vandra, de göra intet ondt.
Du hafver budit, att hålla dina befallningar fliteliga.
att mitt lif hölle dina rätter med fullt allvar.
När jag skådar uppå all din bud, så kommer jag icke på skam.
Jag tackar dig af rätt hjerta, att du lärer mig dina rättfärdighets rätter.
Dina rätter vill jag hålla; öfvergif mig dock aldrig.
Huru skall en yngling sin väg ostraffeliga gå?
När han håller sig efter din ord.
Jag söker dig af allo hjerta; Låt mig icke fela om din bud.
Jag behåller din ord i mitt hjerta, på det jag icke skall synda emot dig.
Lofvad vare du, Herre; lär mig dina rätter.
Jag vill med mina läppar förtälja alla dins muns rätter.
Jag fröjdar mig af dins vittnesbörds väg, såsom af allahanda rikedomar.
Jag talar det du befallt hafver, och ser på dina vägar.
Jag hafver lust till dina rätter, och förgäter icke din ord.
Gör väl med din tjenare, att jag må lefva och hålla din ord.
Öppna mig ögonen, att jag må se under i din lag.
Jag är en gäst på jordene; fördölj icke din bud för mig.
Min själ är all sönderkrossad för trängtans skull, efter dina rätter alltid.
Du näpser de stolta; förbannade äro de som vika ifrå din bud.
Vänd ifrå mig försmädelse och föraktelse; ty jag håller din vittnesbörd.
Sitta ock Förstarna och tala emot mig; men din tjenare talar om dina rätter.
Jag hafver lust till din vittnesbörd; de äro mine rådgifvare.
Min själ ligger i stoft; vederqvick mig efter ditt ord.
Jag förtäljer mina vägar, och du bönhörer mig; lär mig dina rätter.
Undervisa mig dina befallningars väg, så vill jag tala om din under.
Jag grämer mig så att hjertat mig försmäktas; styrk mig efter ditt ord.
Vänd ifrå mig den falska vägen, och unna mig din lag.
Jag hafver utvalt sanningenes väg; dina rätter hafver jag mig föresatt.
Jag håller mig intill din vittnesbörd; Herre, låt mig icke på skam komma.
När du mitt hjerta tröstar, så löper jag dins buds väg.
Lär mig, Herre, dina rätters väg, att jag må bevara dem intill ändan.
Undervisa mig, att jag må bevara din lag, och hålla dem af allo hjerta.
För mig in på din buds stig, ty jag hafver der lust till.
Böj mitt hjerta till din vittnesbörd, och icke till girighet.
Vänd bort min ögon, att de icke se efter onyttig läro; utan vederqvick mig på dinom väg.
Låt din tjenare hålla din bud stadeliga för din ord, att jag må frukta dig.
Vänd ifrå mig den försmädelse, som jag fruktar; ty dine rätter äro lustige.
Si, jag begärar dina befallningar; vederqvick mig med dine rättfärdighet.
Herre, låt mig vederfaras dina nåd; dina hjelp efter ditt ord;
Att jag mina lastare svara må; ty jag förlåter mig uppå ditt ord.
Och tag ju icke ifrå minom mun sanningenes ord; ty jag hoppas uppå dina rätter.
Jag vill hålla din lag allstädes, alltid och evinnerliga.
Och jag vandrar i glädje; ty jag söker dina befallningar.
Jag talar om din vittnesbörd inför Konungar, och blyges intet;
Och hafver lust till din bud, och de äro mig käre; Och lyfter mina händer upp till din bud, de mig kär äro; och talar om dina rätter.
Tänk dinom tjenare uppå ditt ord, på hvilket du låter mig hoppas.
Det är min tröst i mitt elände; ty ditt ord vederqvicker mig.
De stolte hafva deras gabberi af mig; likväl viker jag icke ifrå din lag.
Herre, när jag tänker, huru du af verldenes begynnelse dömt hafver, så varder jag tröstad.
Jag brinner innan, för de ogudaktiges skull, som din lag öfvergifva.
Dine rätter äro min visa i mino huse.
Herre, jag tänker om nattena på ditt Namn, och håller din lag.
Det är min skatt, att jag dina befallningar håller.
Jag hafver sagt, Herre: Det skall mitt arf vara, att jag dina vägar håller.
Jag beder inför ditt ansigte af allo hjerta; var mig nådelig efter ditt ord.
Jag betraktar mina vägar, och vänder mina fötter till din vittnesbörd.
Jag skyndar mig, och dröjer intet, till att hålla din bud.
De ogudaktigas rote beröfvar mig; men jag förgäter intet din lag.
Om midnatt står jag upp, till att tacka dig för dina rättfärdighets rätter.
Jag håller mig till alla dem som frukta dig, och dina befallningar hålla.
Herre, jorden är full af dine godhet; lär mig dina rätter.
Du gör dinom tjenare godt, Herre, efter ditt ord.
Lär mig goda seder och förståndighet; ty jag tror dinom budom.
Förr än jag späkt vardt, for jag vill; men nu håller jag ditt ord.
Du äst mild och god; lär mig dina rätter.
De stolte dikta lögn öfver mig; men jag håller dina befallningar af allt hjerta.
Deras hjerta är fett vordet, såsom flott; men jag hafver lust till din lag.
Det är mig ljuft att du hafver späkt mig, att jag må lära dina rätter.
Dins muns lag är mig täckare, än mång tusend stycke guld och silfver.
Din hand hafver gjort och beredt mig; undervisa mig, att jag må lära din bud.
De som dig frukta, de se mig, och glädja sig; ty jag hoppas uppå din ord.
Herre, jag vet att dina domar äro rätte, och du hafver troliga späkt mig.
Din nåd vare min tröst, såsom du dinom tjenare lofvat hafver.
Låt mig vederfaras dina barmhertighet, att jag må lefva; ty jag hafver lust till din lag.
att de stolte måtte komma på skam, som mig med lögn nedertrycka; men jag talar om dina befallningar.
att de måtte hålla sig till mig, som dig frukta, och känna din vittnesbörd.
Mitt hjerta blifve rättsinnigt i dinom rättom, att jag icke på skam kommer.
Min själ trängtar efter dina salighet; jag hoppas uppå ditt ord.
Min ögon trängta efter ditt ord, och säga: När vill du trösta mig?
Ty jag är såsom en lägel i rök; dina rätter förgäter jag icke.
Huru länge skall din tjenare bida?
När vill du dom hålla öfver mina förföljare?
De stolte grafva mig gropar, hvilka intet äro efter din lag.
Dine bud äro alltsamman sanning; de förfölja mig med lögn, hjelp mig.
De hade fulltnär förgjort mig på jordene; men jag öfvergifver icke dina befallningar.
Vederqvick mig genom dina nåd, att jag må hålla dins muns vittnesbörd.
Herre, ditt ord blifver evinnerliga, så vidt som himmelen är.
Din sanning varar i evighet; du hafver tillredt jordena, och hon blifver ståndandes.
Det blifver dagliga efter ditt ord; ty all ting måste tjena dig.
Om din lag icke hade min tröst varit, så vore jag förgången i mitt elände.
Jag vill aldrig förgäta dina befallningar; ty du vederqvicker mig med dem.
Jag är din, hjelp mig; ty jag söker dina befallningar.
De ogudaktige vakta uppå mig, att de måga förgöra mig; men jag aktar uppå din vittnesbörd,
Jag hafver på all ting en ända sett; men ditt bud är varaktigt.
Huru hafver jag din lag så kär; dageliga talar jag derom.
Du gör mig med ditt bud visare, än mina fiender äro; ty det är evinnerliga min skatt.
Jag är lärdare, än alle mine lärare; ty din vittnesbörd äro mitt tal.
Jag är förståndigare, än de gamle; ty jag håller dina befallningar.
Jag förtager minom fotom alla onda vägar, att jag må hålla din ord.
Jag viker icke ifrå dina rätter; ty du lärer mig.
Din ord äro minom mun sötare än hannog.
Ditt ord gör mig förståndigan; derföre hatar jag alla falska vägar.
Ditt ord är mina fötters lykta, och ett ljus på minom vägom.
Jag svär, och vill hållat, att jag dina rättfärdighets rätter hålla vill.
Jag är svårliga plågad; Herre, vederqvick mig efter ditt ord.
Låt dig behaga, Herre, mins muns välviljoga offer, och lär mig dina rätter.
Jag bär mina själ i mina händer alltid, och jag förgäter icke din lag.
De ogudaktige sätta mig snaror; men jag far icke vill ifrå dina befallningar.
Din vittnesbörd äro mitt eviga arf; ty de äro mins hjertas fröjd.
Jag böjer mitt hjerta till att göra efter dina rätter alltid och evinnerliga.
Jag hatar de ostadiga andar, och älskar din lag.
Du äst mitt beskärm och sköld; jag hoppas uppå ditt ord.
Viker ifrå mig, I onde; jag vill hålla min Guds bud.
Uppehåll mig igenom ditt ord, att jag må lefva; och låt mig icke på skam komma med mitt hopp.
Stärk mig, att jag må blifva salig; så vill jag alltid lust hafva till dina rätter.
Du förtrampar alla dem som villa gå om dina rätter; ty deras bedrägeri är alltsammans lögn.
Du bortkastar alla ogudaktiga på jordene som slagg; derföre älskar jag din vittnesbörd.
Jag fruktar mig för dig, så att mitt kött skälfver; och förskräcker mig for dina rätter.
Jag aktar uppå rätt och rättfärdighet; öfvergif mig icke dem som mig öfvervåld göra vilja.
Beskärma du din tjenare, och tröst honom, att de stolte icke göra mig öfvervåld.
Mina ögon trängta efter dina salighet, och efter dine rättfärdighets ord.
Handla med dinom tjenare efter dina nåd; och lär mig dina rätter.
Jag är din tjenare; undervisa mig, att jag må känna din vittnesbörd.
Det är tid, att Herren gör der något till; de hafva omintetgjort din lag.
Derföre älskar jag din bud, öfver guld och öfver fint guld.
Derföre håller jag rätt fram i alla dina befallningar; jag hatar allan falskan väg.
Underliga äro din vittnesbörd, derföre håller dem min själ.
När ditt ord uppenbaradt varder, så fröjdar det, och gör de enfaldiga visa.
Jag öppnar min mun, och begärar din bud; ty mig längtar efter dem.
Vänd dig till mig, och var mig nådelig, såsom du plägar göra dem som ditt Namn älska.
Låt min gång viss vara i dino orde, och låt ingen orätt öfver mig råda.
Förlös mig ifrå menniskors orätt; så vill jag hålla dina befallningar.
Låt ditt ansigte lysa öfver din tjenare, och lär mig dina rätter.
Mine ögon flyta med vatten, att man icke håller din lag.
Herre, du äst rättfärdig, och rätt är ditt ord.
Du hafver dina rättfärdighets vittnesbörd, och sanningena hårdeliga budit.
Jag hafver när harmats till döds, att mine ovänner hafva din ord förgätit.
Ditt ord är väl bepröfvadt, och din tjenare hafver det kärt.
Jag är ringa och föraktad; men jag förgäter icke dina befallningar.
Din rättfärdighet är en evig rättfärdighet, och din lag är sanning.
Ångest och nöd hafva drabbat uppå mig; men jag hafver lust till din bud.
Dins vittnesbörds rättfärdighet är evig; undervisa mig, så lefver jag.
Jag ropar af allo hjerta, bönhör mig, Herre, att jag må hålla dina rätter.
Jag ropar till dig, hjelp mig, att jag må hålla din vittnesbörd.
Jag kommer bittida, och ropar; uppå ditt ord hoppas jag.
Jag vakar bittida upp, att jag må handla om din ord.
Hör mina röst efter dina nåde: Herre, vederqvick mig efter dina rätter.
Mine arge förföljare vilja till mig, och äro långt ifrå din lag.
Herre, du äst hardt när, och din bud äro alltsamman sanning.
Men jag vet det långt tillförene, att du din vittnesbörd evinnerliga grundat hafver.
Se uppå mitt elände, och fräls mig; hjelp mig ut; förty jag förgäter icke din lag.
Uträtta min sak, och förlossa mig; vederqvick mig igenom ditt ord.
Saligheten är långt ifrå de ogudaktiga; ty de akta intet dina rätter.
Herre, din barmhertighet är stor; vederqvick mig efter dina rätter.
Mine förföljare och ovänner äro månge; men jag viker icke ifrå din vittnesbörd.
Jag ser de föraktare, och det gör mig ondt, att de icke hålla din ord.
Si, jag älskar dina befallningar; Herre, vederqvick mig efter din nåd.
Ditt ord hafver af begynnelsen varit sanning; alle dine rättfärdighets rätter vara evinnerliga.
Förstarna förfölja mig utan sak, och mitt hjerta fruktar sig för din ord.
Jag gläder mig öfver din ord, såsom en den stort byte får.
Lögnene är jag hätsk, och stygges dervid, men din lag hafver jag kär.
Jag lofvar dig sju resor om dagen, för dine rättfärdighets rätters skull.
Stor frid hafva de som din lag älska, och de skola icke stappla.
Herre, jag väntar efter din salighet, och gör efter din bud.
Min själ håller din vittnesbörd, och hafver dem mycket kär.
Jag håller dina befallningar, och dina vittnesbörder; ty alle mine vägar äro för dig.
Herre, låt min klagan för dig komma; undervisa mig efter ditt ord.
Låt mina bön komma för dig; fräls mig efter ditt ord.
Mine läppar skola lofva, när du lärer mig dina rätter.
Min tunga skall tala om ditt ord; ty all din bud äro rätt.