Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
195 bland dessa, sorn höra till den mindre gynnade kategorien, nemligen Filialbankerna i Carlshamn och Borås, men isynnerhet Örebro läns Filialbank och Filialbanken i Wisby, såsom de mest stjufmoderligt behandlade, hafva Rikets Ständer ett åtagande att upp fylla, såsom en gärd endast af sträng rättvisa, nemligen det att vid nu innevarande riksdag anslå medel för tillökad försträckning på de vilkor, som högstberörda Kongl. Kungörelse innehåller.
Det belopp, som för ett sådant ändamål erfordras, skulle icke uppgå till j mera än R:dr 750,000 R:mt.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, får jag vördsamt föreslå: att Rikets nu församlade Ständer behagade för sin del besluta, att af Rikets Ständers Banks tillgångar, på de vilkor som Kongl.
Kungörelsen af den 4 Maj 1858 bestämmer, R:dr 750,000 Ruut må anslås för tillökad försträck ning åt förenämnda Filialbanker, nemi.
Örebro läns Filialbank, Fili albankerna i Wisby, Carlshamn och Borås.
Stockholm den 26 November 1862. L. N.
Enegvist, Enligt Rikets Ständers beslut vid riksdagen Kungörelse den 4 Maj 1858. 1856 och 1858, samt Kongl. Maj:ts Oktrojerad.
Tecknade summan.
Försträckning.
Nyköpings Filialbank . . . . 24 Sept. 1858. 600,000. 435,000.
Östersunds dito . . . . 29 April 1859. 605,500. 300,000.
Calmar dito . . .
. dito. dito. fått fullt.
Helsingborgs dito . . . . dito. dito. dito.
Uddevalla dito . .
. . dito. dito. dito.
Westerbottens läns dito . . . . dito. dito. dito.
Östersunds dito . , . . 1859. dito. dito.
Hernösands dito : . . . dito. dito. nära fullt.
Örebro läns dito . . . . 4 Maj 1858. 1,000,000. 390,000.
Carlshamns dito . . . . dito. 750,000. 390,000.
Wisby dito . . . . dito. 314,500. 120,000.
Borås dito . . .
. dito. 600,000. 375,000.
Efter sista riksdagen anslogs ytterligare 1,000,000 R:dr för de Filialbanker som derefter kunde hildas, dock endast i form af kreditiv med 4 proc. ränta. 196 Motioner i B or g are-Ståndet 1862. 94.
,M »4.
Åf Herr .EflCQVist i Angående grunderna för belåning i Rikets Ständers Bank, publika verk och inrättningar af vissa fastigheter på Gotland.
' , För befrämjande af åkerbrukets uppb omstring och landtmannanäringarnes utveckling, torde det vara af högsta vigt att underlätta möjligheten för jordbrukande fastighetsegare, att erhålla behöfliga kapitaltillgångar till deras egendomars förbättrande och nödiga skötsel.
Jordbruket torde väl komma att blifva ibland de mest produktiva af landets näringar, och derföre företrädesvis förtjent af bistånd och uppmuntran, helst detsamma, genom nödig kapitaltillgång, kan uppbringas till en proportionsvis hög och säker afkastning.
Ingen annan näringsgren har att erbjuda kapitalisterna så säkra garantier, som denna, då den är baserad på bearbetningen af sjelfva jorden, hvilken i och för sig erbjuder en stor realsäkerhet, och som ytterligare höjes genom värdet af den för sköG sein nödiga materiel, såsom byggnader och redskap.
Sorn emellertid dessa sistnämnde äro af mera ombytlig beskaffenhet, såsom utsatta för möjligheten, att genom hvarjehanda olyckstillfälligheter förstöras, eller till värdet förminskas genom eldsvåda, så är det endast i den mån, de äro försäkrade i någon fullt pålitlig brandförsäkringsinrättning, som man kan tillägga dem en realsäkerhets värde.
Bland brandstodsinrättningar, som böra tillerkännas full pålitlighet, kunna räknas de under åren 1827 och 1835 för Gotlands landsbygd, en för hvardera häradet, stiftade föreningar till försäkring mot brandskada.
Dessa föreningar äro försedda med reglementen, fastställda af Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande i länet, och af denna myndighet vitsordade såsom »särdeles nyttiga och fördelaktiga».
Uti sagda tvänne brandstodsföreningar var år 1860 försäkråd egendom, hus och åbyggnader samt lösören, till ett sammanräknadt belopp af öfver R:dr 17,000,000 Runt, hvaremot de utbetalde brandskadeersättningarne under samina år uppgingo endast till något öfver R:dr 1,000 Ruut, hvaraf, äfvensom af den anledningen, att alla delegare äro solidariskt ansvariga för godtgörelse af genom inträffade eldskador uppkommande förluster, samt att åbyggnaderne å de flesta egendomarna äro uppförda af sten, och såsom sådana mindre eldfarliga, det tydligen visar sig, att nämnda brandstodsföreningar lemna den största möjliga garanti för de deri försäkrade fastigheter och lösören.
Städernas allmänna Brandstodsinrättning och Brandförsäkringsbolaget Seandia hafva hittills, och med största skäl varit ansedda såsom erbjudande de största garantier, och derföre hafva ock uti dem försäkrade egendomar varit tillerkända vissa förmåner, då de blifvit uti allmänna låneinrättningar hypotiserade såsom säkerhet för erhållne försträckningar.
Sorn jag nu anser, att lika god säkerhet erbjudes af de utaf mig omnämnda, på Gottland befintliga Brandstodsföreningar, och det är af högsta vigt att jordegarnes fördelar iakttagas för belåningen af fastigheter, då dessa sistnämnde vid sådana tillfällen uppskattas efter låga taxeringsvärden, så, och då derigenom ökade.tillgångar skulle be - Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
JV1 95.
197 redas till upphjelpande af jordbruksnäringen i min hemort, får jag härmed vördsamligen föreslå: att landtegen domar och hemmansdelar på Gottland, hvars åbyggnader äro mot eldfara försäkrade i Gottlands Norra eller Södra häraders brandstodsföreningar, må, vid fråga om hypotisering, för erhållande af lån i Rikets Ständers' Bank, publika verk och inrättningar, tillerkännas fullkomlig likställighet med egendomar, hvilka äro emot eldfara försäkrade i Städernas allmänna Brandstodsinrättning eller Brandförsäkringsbolaget Seandia.
Jag anhåller att denna motion måtte varda till vederbörligt Utskott remitterad.
Stockholm den 26 November 1862. L. N. Eneqvist.
,M 08.
Af Herr Elie qvist:
Angående vissa ändringar i gällande Resereglemente.
Såväl vid föregående riksdagar, som eljest, hafva röster höjts i ändamål att förebygga det oskick, som förefinnes deruti, att såväl embets- och tjenstemän, som riksdagsmän och Rikets Ständers Revisorer, med flere, vid resor i Statens ärenden och på dess bekostnad, enligt gällande rese-reglemente, egt rättighet att beräkna skjuts landväg efter skjutslega för ett visst antal hästar, oaktadt ångbåts- och, på sednare tider, jernvägslägenhet ofta begagnats för de resandes fortskaffande.
Hvilka betydliga summor denna rättighet onödigtvis kostat Staten, har ofta blifvit anmärkt, och Rikets Ständers Revisorer, som vid granskning af Statsverkets räkenskaper erfarit detta missbruk, hafva ock derå fastat uppmärksamheten.
Sedan ångbåtskommunikationerna under sednare åren betydligen ökats, samt Staten och enskilda bolag numera eger och håller på att förskaffa sig ännu flera jernvägslinier, synes tiden vara inne att härå ytterligare fästa uppmärksamheten, på det att detta slöseri med Statens medel må kunna förekommas.
Ofta har jag varit i tillfälle att vid vederbörande embets- och tjenstemäns inspekteringar och mönstringar af ä Gotland förlagd militär m. m. bedöma, hvilka ansenliga summor dessa, enligt min åsigt, ofta föga nödvändiga embetsresor kostat Staten.
Meningen med gällande stadganden i Rese-reglementet kan, enligt mitt förmenande, omöjligen vara, att de, som i Statens ärenden färdas, skola derutaf hafva någon vinst, utöfver hvad resorna verkligen kosta, utan lagstiftningens afsigt måste naturligen vara den, att om någon, till följd af innehafvande befattning eller eljest, har sig ålagdt att på
Sta - tens bekostnad företaga längre eller kortare resor, skall han af Staten ersättas för sina derunder hafde kostnader, men icke derutöfver bekomma en oskälig vinst.
Hvad särskildt beträffar dylika embetsresor till Gotland, så beräknas vanligen skjutslegan för dessa landvägen först till Calmar, derifrån till Böda på Oland, och ifrån 198 Motioner i Borgare-Ståndet 1862b'JV$’ 96.
Böda sjöledes till Klintehamn å Gotland, och samma väg — eller omväg — tillbaka.
Nu inträffar dock, att ingen resande gerna kan färdas denna väg, emedan den sedan flere år tillbaka upphört att trafikeras.
I tolf år har under vår, sommar och höst funnits regulier ångbåtsförbindelse emellan Stockholm, Wisby och Calmar, och i tre års tid har ångbåtsförbindelse emellan Wisby och Westervik vintertiden existerat, hvarmed äfven allmänna posten transporterats.
Följden af den nästan dagliga ångbåtsförbindelsen emellan Gotland och fasta landet, har ock blifvit den, att vägen till Gotland öfver Calmar och Oland helt och hållet upphört att af resande befaras.
Nu måste det förefalla hvar och en särdeles besynnerligt, att de, sorn resa på Statens bekostnad till och från Gotland, ehuru de aldrig taga vägen öfver Oland, likväl ega rätt, att. af Staten utkräfva betalning för denna långa omväg, på hvilken, såsom nämndt är, ingen resande på';flere år färdats.
Föga välbetänkt vore ock att resa denna långa, besvärliga och oftast rent af farliga vägen, då det gifves andra, som äro kortare, billigare och mycket beqvämare.
Som det är af stor vigt för ett lagbundet samhälle, att ega goda lagar och stadganden, och det i motsats häremot är föga lämpligt, att sådana författningar finnas, som tillåta ofvannämnde missbruk, samt det ur ekonomisk synpunkt är nödvändigt, att Statens medel, vare sig till större eller mindre belopp, ej onyttigt förspillas, får jag, med särskildt fästadt afseende på merabemälde embetsresor till och ifrån Gotland, hos Rikets Vällofl.
Ständer vördsamt hemställa, huruvida ej Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet göra framställning om ändring uti gällande rese-reglemente; och att synnerligast de, som färdas i Statens ärenden, och på dess bekostnad, till och ifrån Gotland, icke må ega rättighet att beräkna skjutsersättning för omvägen öfver Oland, utan allenast få åtnjuta sådan ersättning med beräkning för köstnaderne å den väg, hvilken nu trafikeras och hvarpå allmänna posten fortskaffas.
Stockholm den 25 November 1862. L. N. Eneqvist, Af Herr Brill!:
Angående tillägg till 1845 och 1854 årens Kongl. Förordningar om jords och lägenhets a/slående till allmänt, behof Ibland våra lagar lärer det icke gifvas någon, som så djupt ingriper i egande-rätten, ingen, som understundom så grymt hemsöker den enskilde i hans fria vilja och dispositionsrätt öfver det han eger, som den så kallade expropriations-lagen.
Men eftersom denna lag, nödvändig för främjande af det allmänna bästa, stundom drabbar så hardt den enskilde, torde det vara en billig fordran att expropriations-lagen icke använ - Motioner i Borgare-Såndei 1862. ,JW 96.
199 des utan föregående noggrann kännedom och utredning, huruvida och i hvad mån genom dess tillämpande åstadkommes allmänt gagn, eller möjligen motsatsen, allmän skada.
Som i den ort, hvarifrån jag är, man under innevarande år haft en beklaglig erfarenhet, om ett allt för lösligt förfarande vid anbefallandet af ifrågavarande lags tillämpning, så föranledes jag, med vördsamt anmälande af detta förhållande, hos Rikets Höglofliga Ständer hemställa, att, till förebyggande af flera sådana, allmänt ofördelaktiga händelser, ett lämpligt tillägg måtte göras i expropriations-författningarne.
Tecknadt i några korta drag är saken denna :
Under vintern i början af år 1861 företog sig ett på Ljusne-elf trafikerande, sig så kallande strömrensnings-bolag, som dock på sina ställen gjort mera skäl för namnet uppdämnings-bolag, och som i sjelfva verket utgöres af 3:ne trävaru- eller sågverks-bmag, som gemensamt flotta timmer, att i Jerfsö socken af vestra Helsingland anlägga, medelst duc d’albers och bjelklänsor, en större insamiingsbom för sågtimmer och bjelkar, en mil nedefter det stora, 4 mil långa, stilla framflytande segelbara vatten, som den härstädes mestadels till sjöar utvidgade Ljusneelf formerar under dess lopp genom socknarne Jerfsö, Undersvik och Arbrå, utan att s. k. bolaget dervid frågade om tillstånd hvarken jord- och strandegare eller Konungens Befallningshafvande i länet.
Denna bombyggnad, som i sin utsträckning efter länsorna upptager öfver en half svensk mil, är lagd: l:o tvärs öfver den stora grenen af Ljusne eif vid början af s. k.
Tefsjön, hvarest elfven är minst cirka 4,000 fot bred, endast med lemnande invid ena landet af en liten, för allmänna båtfarten och trafiken, högst otjenlig och endast genom läng omväg åtkomlig öppning, af cirka 60 ä 70 fot; 2:o helt och hållet öfver en annan och mindre gren af elfven, det s. k.
Glåmsundet, och 3:o likaledes helt och hållet öfver samt längs efter elfvens tredje gren, det så kallade Kossholms-sundet, hvarigenom bommens länsor äro utdragna till sydligare delen af Tefsjön.
Hvad vår gällande Lag, i 17 och 20 Kap. Byggninga-balken. benämner Kungsådra är här på trefaldigt sätt tillstängdt, och kännbarast är den totala igenstängningen af de båda mindre grenarne af elfven, som, dels i följd af den krökning, elfven vid Tefsjön formerar, dels genom dess utvidgning härstädes till ordentlig sjö med oroligare vatten, från uråldriga tider utgjort de allmänt begagnade farleder på detta Ljusne-elfs och provinsen Helsinglands till sin utsträckning betydligaste lugnvatten.
De mellan elfvens grenar belägne, så att säga inuti bommen insnärjde, holmar utgöras nästan helt och hållet och ända intill flodbräddarne af fruktbärande jord, till större delen af högsta grads beräkning, och deraf den mindre holmen, Kossholmen håller cirka 600 tunnland, och en annan, Storholmen, enligt uppgift öfver tusen tunnland, förutom ännu större areal likaledes fruktbärande jord, som ligger på fasta landet norr om Glåmsundet.
Egarne till denna skattlagda, till sitt omfång betydliga och dyrbara jord hafva, genom de nedpålade duc d’alber och deremellan hopsmidda bjelk-länsorna, största svårighet att åtkomma och sköta samt föra boskapen på bete till dessa sina egor, hvilket numera endast låter sig göra på omvägar ute pä öppna sjön.
Genom de betydliga timmermassor, som tidtals hopa sig i bommen, förändras vattnets rörelse i de mindre grenarne af elfven, så att vattnet härstädes stundom våldsamt stiger upp och sköljer öfver med flodsand och gör ofruktbara flera tunnland jord, och stundom skär sig in och underminerar de lösa jordbräddarne, så att jord och understundom derå byggda lador störta ned i elfven och bortföras; och på hvilka sätt redan flera tunnland jord, af högsta grads uppskattning, försvunnit.
Slutligen är, genom denna förbyggnad i elfven närmare halfva socknen förhindrad, att, på af ålder öfligt sätt, från sina skogsskiften på andra sidan om holmarne hemflotta skogseffekter till byggnader, ved, m. m., så att dessa skogar måste nu af hemmansegarne antingen helt och hållet öfvergifvas, eller också skogseffekterna föras landvågen med mer än tiodubbel kostnad. 200 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 96.
Detta kolossala våld på egande-rätten, utöfvadt af ett enskildt bolag emot en hel menighet af flera tusen menniskor, sorn deruti genast insågo en försämring och sköfling af en del utaf deras egendom, förmådde Jerfsö socken att gemensamt med Undersviks och Arbrå socknar, som också hade klagomål att anföra öfver timmerflottningen, vända sig till Konungens Befallningshafvande i länet, med anhållan om syn för timmerflottningen* bättre reglerande, så att den ej måtte förnärma jordegarne.
Men denna syn, som begärdes under förra hälften af året 1861, och lärer hafva blifvit anbefalld af Konungens Befallningshafvande att ofördröjligen hållas, väntade man dock ännu året derefter förgäfves uppå, och hvarföre Jerfsö socken då ingick till Kongl. Majit direkte med underdåniga besvär, hvarefter, uppå Kongl.
Majits nådiga befallning, syn omsider blef hållen den 8, 9 och 10 sistlidne Oktober af Kronofo^flen i södra Helsingland Genberg, med biträden, men beklagligen, på sätt och vis — försent! — Ty, underligt att förtälja, medan socknarne deruppe vid Ljusnan under 1 | år väntade på den lagliga handräckning och åtgärd, de till skyddande af sin välfångna och skattdragande egendom hos Konungons Befallningshafvande begärt, medhunno och lyckades det för s. k.
Strömrensningsbolaget att, understödt genom Konungens Befallningshafvandes förord, förskaffa sig Kongl. Majits
Resolution för rättighet att medelst expropriation lösa »landfäste,» och »sjöbotten», såsom det heter i den nådiga Resolutionen, för byggande af den timmer-insamlingsbom, som, enligt hvad förut är sagdt, visserligen redan längesedan var byggd, men hvilket dock icke hindrade bolaget, att säga Kongl.
Majit, att det »ämnade bygga» alldeles på samma sätt, som bolaget begagnade sig af en annan och lika osann uppgift, nemligen, att det »ej kunnat komma öfverens med vederbörande jord och- strandegare om lösen», och denna sednare dikt, oaktadt bolaget till den grad ringaktat både jord- och strandegare samt egande-rätt, att det icke ens gjort sig besvär att efterfråga, hvilka dessa egare voro, och hvarföre man också vid det Härads-ting, som i denna expropriationsfråga under innevarande höst är hållet i Jerfsö, med förvåning hörde den fullkomliga okunnighet härutinnan, sorn bolagets ombud ådagalade.
Detta är i korthet förloppet, och berättelsen visar dels, huru det kan lyckas några enskilda personer, för enskilda intressen, att blott på egna, i öfrigt obestyrkta och såsom det vid ifrågavarande tillfälle visat sig, till en del rent af osanna uppgifter, undfå Konungens Befallningshafvandes förord åt en expropriationsansökan, och detta i så stort omfång, som den ifrågavarande, samt häruppå sedan vinna Kongl. Majits sanktion, och alltså föra ej blott Konungens Befallningshafvande, utan sjelfva Kongl.
Majit, bakom ljuset, — dels att
Läns-styrelsen icke alltid besitter den speciella, noggranna kännedom om hvarje särskild mindre del af länet, som likväl är oundgängligen nödvändig att ega för att tillförlitligt och rättvist kunna bedöma och afgöra frågor af så laggrann naturså ingripande i egande-rättens helgd, sorn en expropriationsfråga kan vara.
Följderna af den utfärdade Kongl. expropriations-Resolutionen blifva, sävidt nemligen denna, i administratif väg utfärdade, Kongl, befallning skall komma att lända till efterföljd, att den i 17 Kap. 4 §. och 20 Kap. 3 §.
Byggninga-balken af rikets gällande
Lag varder alldeles stött för hufvudet, och kungsådran således på en af rikets största elfvar och af ålder farbart vatten igenstängd; att den från urminnes tider af landets innebyggare begagnade naturliga vattenkommunikation emellan socknarne Arbrå, Undersvik och Jerfsö, egande kring detta vatten cirka 10,000 innevånare, till väsendtlig del varder omintetgjord, och hvilket helt och hållet gäller om den flottning för husbehof af timmer, bräder och ved, som nära hälften eller 3,000 af Jerfsö sockens innebyggare från uråldriga tider begagnat sig af från sina efter Tefsjön, Norsviken och Källsjön, på andra sidan om bommen, belägne skogar; att äfven vintertiden, genom förbyggnaderne i de omnämnda mindre grenarne af Ljusne - Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 96.
201 Ljusne eif och de timmermassor, som derinuti och synnerligen mot ändan af den stora insamlings-bommen alltid höstetid qvarstanna och blifva liggande öfver vintern, den gina vintervägen genom dessa elfgrenar efter det stora lugnvattnet mellan socknarne Jerfsö, Undersvik och Arbrå är gjord obegagnelig, och att detta hinder i vinterforslingen icke blott drabbar de omnämnda 3:ne socknarne, utan hela nordvestra delen af Helsingland, hela Herjeådalen och delar af Jemtland, som alla vintertiden, efter detta då isbelagda lugnvatten och just genom de mindre elfgrenarne haft från urminnes tider sin allmänt begagnade utfartsväg vid resor söderut såsom till Söderhamn, Gefle, Upsala, Sala, Stockholm med flera orter; att emedan bommens duc d’albers och länsor äro utdragna äfven öfver den större hufvudgrenen af elfven, vattnet tvärs öfver hela elfven, efter sträckningen af bombyggnaden, erhållit en hvirflande rörelse, hvarigenom det visat sig, att vakar eller svaga ställen på isen uppkomma, som göra färden nedefter elfven vådlig; att den skattlagda, fruktbärande jord, till areal af flere tusen tunnland, som ligger dels insnärjd, dels svårt åtkomlig genom bombyggnaden, icke mera för egarne har det värde, den förut haft, dels genom svårigheten att åtkomma och bruka jorden, dels genom bark och orenlighet af timret, som utsprider sig, förqäfver vextligheten och i längden måste förderfva sjelfva jordmånen, och dels genom tramp och ohägn af flottningsfolk, som på dessa vidsträckta fält omöjligen kunna öfvervakas och förhindras; att slutligen en-direkt förstörelse redan börjat och vidare hotar denna jord derigenom, att de mindre elfgrenarne blifva fullproppade med timmer och den i sitt naturliga lopp fördämda floden stundom stiger upp och öfversköljer med flodsand den fruktbärande jorden, stundom undergräfver och helt och hållet bortför densamma.
Det är således tvänne hufvudsakliga, stora allmänna skador, som genom ifrågavarande Kongl, expropriationsresolution uppstått eller rättare deraf nu befordras.
Den ena är att hinder och afbrott både sommar- och vintertid skett uti begagnandet af en från ålder utaf flera provinsers innebyggare anlitad naturlig kommunikationsled; — den andra, jordförminskning och jordförsämring i stor skala jemte ett beröfvande från flere tusen af landets innebyggare af en utaf naturen dem gifven och från förfädren ärfd förmån af en gin och billig väg till sina skogsskiften, och hvarigenom äfven denna deras egendom förlorat betydligt i sitt värde.
Af all detta har också ett så outhärdeligt tillstånd redan inträdt för Jerfsö socknemän, att dessa enhälligt vid hållet Ting och synförrättning yrkat på en skattenedsättning för de lidande hemmanen, såvida den för dessa och orten förderfliga Kongl, resolutionen skall gå till fullbordan.
Som menigheterna i åtskilliga delar af vestra Helsingland förut sökt hjelp mot sina förtryckare, de timmerflottande på Ljusne eif, utan att synnerligen blifvit hulpne; som en af mig vid förra riksdagen, uppå anmodan af samma befolkning, väckt motion om en lag för timmerflottning å rikets elfvar bortvisades af Lag-Utskottet med förklaring, att en sådan lag icke vore behöflig, emedan vederbörande Landshöfdingar bäst skulle förstå att härutinnan styra och råda; som slutligen Jerfsö, Undersvik och Arbrå socknemän, uppå sina besvär hos Konungens Befallningshafvande och begäran om en reglering af timmerflottningen till jordbrukets och deras uråldriga vattenkommunikationsskyddande, fått efter . tillräcklig väntan, till svar en Konglig resolution, som, enligt hvad jag här visat och vidare skall genom särskilda handlingar ännu bättre ådagalägga, skadar och förqoäfver de båda aldravigtigaste materiella lifselementer, landsbygden eger, nemligen jordbruket och den lätta kommunikationen innebyggarne och landets delar emellan, så har jag, för att ega hopp till framgång i den begäran, jag nu till Rikets Ilögloflige Ständer frambär, ansett mig böra så pass omständligt, som här skett, relatera förhållandena.
Bih. till B, St.
Prot. 1862-1863. 11 Sami. 3 ÅJd. 26 202 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
J\ä 97.
Enär, såsom redan är sagdt, man liar anförda exempel uppå, dels att det kan lyckas att blott uppå egna, i öfrigt obestyrkta uppgifter erhålla Konungens Befallningshafvandes förord till expropriationsrätts vinnande samt pä dylika handlingar Kongl. Maj:ts sanktion, dels att
Läns-styrelsen icke alltid besitter all den noggranna kännedom om hvarje landsbygds inom länet lokala och inre förhållanden, lifsvilkor och behof, sorn likväl äro nödvändiga att känna, för att tillförlitligt och till allmänt gagn kunna bedöma frågor af så laggrann beskaffenhet, så ingripande i egande-rätten, som expropriationsfrågör äro, så föranledes jag att hos Rikets llögloflige Ständer vördsamt anhålla, det Rikets Ständer ville besluta det tillägg i Kongl. Förordningarne af åren 1845 och 1854, om jords och lägenhets afstående till allmänt behof, att för erhållande af Kongl. Maj:ts nådig» tillstånd till lösen medelst expropriatiön af jord och lägenhet fordras, att såväl vederbörande jordegare som kommunen, inom hvars område jords eller lägenhets upplåtelse sökes, blifva genom Konungens Befallningshafvandes försorg hörde och de särskilda förklaringarne, jemte Konungens Befallningshafvandes yttrande i ämnet, tili Kongl. Majit insända, för att, jemte ansökningen om upplåtelsen, komma under nådig pröfning.