Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och j a g är rädd. » Hon hade valt striden för hans lycka, den vanskliga striden för den ovissa lycka, som han hundrade gånger förspillt och hundrade gånger, ropande af längtan, begynt söka igen.
Men hon visste, att en dag af lycka, som hon gaf honom, eller en stund af frid blott skulle vara henne själf nog.
Och det var väl mera ett svar på Christians bref än på Eriks fråga, när hon nästa morgon skref till denne: » Du skall lefva ditt lif fram, Erik, rakt, helt, ärligt som förut.
Du hör till dé män- niskor, som blott ha en väg och en smärta; men smärtan är lätt att bära - vidare, emedan vägen är så g o d och blicken så klar på den- samma; och smärtan adlar blott, rifver ej upp rötter, styckar ej sönder kraften och viljan och längtan i bitar.
Du skall nog en dag själf förstå, Erik, hur lycklig du är att vara en sådan människa, och du skall då förlåta mig den sorg jag gör dig, emedan du kanske då ock skall förstå de sönderslitna själarna, som strida för denna helhet, af hvilken ingen enda glimt synes dem dyrköpt nog.
Jag har vigt mig själf till en af dem, valt den vanskliga uppgiften att bli en dylik en- staka glimt för en af d e m; jag valde det samma dag, som du bjöd mig din ljusa vägs enhet.
Men du skall veta, att det är af fri, stark vilja jag handlat så, för min fria starka kärleks skull, som jag valt den ovissa striden genom sorgerna till den stora lyckans sköra, sällsynta, bedårande ögonblick. » Hon reste sig upp, rak, med en rörelse blott för att hålla kvar Christians bref, så att det ej fick falla till golfvet.
Och hur upprörd han än själf var, såg Erik, att hon vardt mycket blek och hennes ögon mörkare.
Det låg dock ingenting oväntadt i hans ord, intet som hon ej hvar dag undrat, o m det ej skulle komma, undrat med en undran, öfver hvad hon själf skulle komma att svara.
T y hon visste, att bägges föräldrars önskningar öfverensstämde med hans, och hon höll af honom dessutom, förstod det mer.
än någonsin just denna kväll.
H o n såg honom klarare, helare, bättre, såg att han kom med lifvets lugn o c h hemmets lycka, såsom endast den människa kan ge, hvilken älskar en enda, högre och varmare och trofftstare än allt annat, och icke ens vet af, att man kan älska så mer än en gång i sitt lif.
Vacker i sin enkelhet, rik i sin helhet, bjöd han henne ödmjukt och vekt sin kärleks dyrbara gåfva.
PRINSESSAN AF LEUCHTENRURC.
EFTER ETT PORTRÄTT I OLJA AF ELISABETH KEYSER.
Men hon tänkte på Christians bref, på de sönderslitna önskningarna och på de lycko- törstande, irrande tankarna.
Och hon såg klart, att blott ett ting i lifvet hade värde innerst: lyckan att få gifva.
Så räckte hon Erik han- den och med hufvudet djupare böjdt, sade FRAN SLOTTSPARKEN I KARLSRUHE.
— IDUN 5 — KONSTEN ATT GÖRA 1899.
INKÖP.
A RESIDENSSLOTTET 1 KARLSRUHE.
MED DERN.
KRONPRINSESSAN TILL SÖ- II.
E F T E R A T T i all stillhet ha tillbragt julhel- gen tillsammans med sina höga föräldrar i Baden-Baden flyttade kronprinsessan Victoria jämte den storhertigliga familjen ett par da- gar före nyåret in till residenset i Karlsrnhe.
Julvädret därnere har varit mildt, liksom här hemma, men kronprinsessans krafter äro ty- värr fortfarande mycket medtagna.
Vi bringa nu här några bilder från kron- prinsessans födelsestad och barndomshem.
Storhertigdömet Badens residensstad är ett samhälle på ungefär 8 5, 0 0 0 invånare och ut- märker sig genom sin egendomliga byggnads- plan i solfjädersform: alla hufvudgatorna ut- stråla nämligen radielikt från slottet och den framför detsamma belägna Slottsplatsen.
Detta vackert planterade torg prydes midt på af den 1811 aflidne storhertig Karl Fredriks staty och omgifves rundtorn af ståtliga, offentliga bygg- nader, såsom ministerierna, Konsthallen, Hof- teatern m. fl.
Själfva slottet är uppbygdt 1754 och har en intressant slottskyrka med präktig utsikt från det s. k. Blytornet.
För- tjusande är Slottsparken — som ligger bakom slottet, och från hvilken vi ock meddela en v y — med rik vegetation, speglande dammar, mar- morgrupper och talrika springbrunnar.
Efter dess skuggiga stigar har vår kronprinsessa som barn och ungmö helt visst lustvandrat otaliga gånger, och äfven nu i midvinterns nakenhet ser hon säkerligen med glädje åter de gamla barndomsvännernas mossbelupna stammar.
ETT personlighet, en omtyckt och hjälpsam gammal » far- bror » för många studentgenerationer.
Hur hans originella öknamn först uppstått är nu mera något omtvistadt; somliga här- leda det från den om- ständigheten, att han så länge gåttoch » blåst » dammet från bibliote- kets gamla folianter, som voro hans hjärtas skötebarn.
Andra sam- manställa det med hans favorituttryck, ett slags onomatopojetiskt flås- ljud: Tjop, tjop, tjop, hvarmed han ackom- pagnerade den lilla af- tontoddy, den gamle ungkarlen sällan under- lät att inmundiga på sitt » stamlocus ».
Det enda kort af Ekholm, som finnes och nu ställts till Iduns förfogande, är taget för fem år sedan för en » nationstafla ».
Af den II.
OsU fotn.
» Blåsis », som — i tidi- AMANUENSEN E.
U. EKHOLM.
gare år en varm en- tusiast för all slags idrott — på Västmanland — Dala nationssal ledde landsmännens gymnastiköf- ningar, iklädd röda, tofsprydda stönar, trikåer, blus och rökmössa, ger det visserligen ingen lifligare föreställning, men dess bättre af den ända in i det sista krye och lefnadsfriske åldringen.
Hvile nu den gamle bokkarlen i frid!
F A L L A EN HUSMODERS G Ö R O M Å L blir intet, så ofta ensidigt förrättadt som just inköpen.
Vid dessa vilja vi naturligtvis alla vara sparsamma, och det är allmänt bekant, att sparsamhet mycket ofta anses liktydigt med att köpa billigt.
Men lika ofta är det äfven af » förståsigpåare » på ett öfvertygande sätt åda- galagdt, att billiga saker vanligtvis äro dåliga saker, hvilket dock ej hindrar den stora all- mänheten att allt för ofta göra inskränkningar vid tillämpandet af den sats, som säger, att » den som köper dyrt köper billigt ».
Det fin- nes så t. ex: damer, hvilka för renoveringen af förlegade klädningar gifva ut mera pengar än de vid en noggrannare räkenskapsföring skulle kunna svara för.
Dessutom se de i de omsydda dräkterna aldrig så prydliga och » chic » ut som de damer, som välja ett tyg af mo- derat pris och begagna den däraf förfärdigade klädningen ständigt, så länge den är modern.
Det är också viktigt, att man städse vid ny- inköpen söker skaffa sig, hvad som harmonie- rar med det man redan förut kan hafva, ty genom lyckliga sammansättningar kan man då gifva det hela omväxlingens angenäma prägel.
Vid etr, sådant förfarande kan man städse vara smakfullt och på samma gäng elegant klädd, hvilket icke alltid lyckas för den, som köper många olika slags tyger och har stora utgifter för sin toalett.
Dock är man alldeles icke tvungen att uteslutande binda sig vid en färg, ty hufvudsaken består däri, att man undviker alla hårda, kalla och skrikande fär- ger och framför allt icke låter locka sig af ett skenbart billigt pris till att köpa något, som icke harmoniskt låter sammanställa sig med hvad man förut har.
Det fordras en järnvilja för att strängt kunna fasthålla vid dessa principer — en järnvilja och mycket eftertanke.
Sparsamma fruar gå aldrig in i en butik, utan att noga veta, hvad de skola köpa.
Erfarna säljare berömma sig visserligen af att kunna förmå hvilken kvinn- lig kund som helst att köpa just det, som i ett eller annat afseende har helt andra egenska- per än dem de egentligen önska sig, men det ligger i husmoderns intresse att från första stund göra ett så bestämdt intryck på sälja- ren, att denne icke kommer sig för med att försöka några öfvertalningskonster.
Och den till sitt sätt litet mer bestämda kunden, som hemma tänker efter, hvad hon skall gå ut och köpa, ses bra mycket hellre i affärerna och v UPSALAORIGINAL.
E TT UPSALAORIGINAL — helt visst vida kändt öf ver allt vårt land — har gått ur tiden med den gamle f. d. amanuensen vid universitets- biblioteket i Upsala Erik Ulrik Ekholm, i student- kretsar gemenligen » Blåsis » kallad.
Han var född den 11 december 1807 och hade således vid sin hädangång nått den ovanligt höga åldern af nyligen fyllda 91 år.
Ulrik Ekholm, som var son af borgmästaren och lagmannen Anders Ekholm och hans maka, född Wullf, aflade studentexamen i Upsala 1826, deltog i universitetsbibliotekets flyttning 1841 och utnämn- des till e. o. amanuens ^därstädes samma år, till Lidénsk amanuens 1850 och till andre amanuens 1855 samt pensionerades 1883.
Han var äfven 1843 och några följande år amanuens vid akademiska läsesällskapet.
Den bortgångne var en orignell och älskvärd VY AF KARLSRUHE FRAN SLOTTSPLATSEN,
— 6 — blir därstädes betydligt bättre betjänad än den, som hunnit få hela varulagret nedrifvet för sin skull, innan hon egentligen vet hvad hon vill ha.
Förskräckelsen för det allra minsta lilla tankearbete är tyvärr hos många människor så stor, att de icke sky att på alla upptänk- liga sätt plåga sina medmänniskor — i detta fall alltså säljare och säljarinnor — blott för att bespara sina egna hjärnor en liten ansträng- ning.
Icke sällan förefinnes denna fasa för all eftertanke hos sådana fruar och unga damer, som dock äro intresserade och brinna af hän- förelse för allehanda höga och ädla mål.
Konsten att göra uppköp är dock på intet sätt en tråkig och tröttande s^k, men man får icke anse den som en sport eller ett tids- fördrif, ty den är och förblir en allvarlig upp- gift, i hvilken vi måste inlägga hela vår ur- skiljning och omdömesförmåga.
Ej minst vid inköpet af gåfvor försyndar man sig på det svåraste, i det man vanligt- vis icke alls tager i betraktande det praktiska värdet och gåfvans användbarhet.
Och det är just därför man i butikerna träffar på hun- dratals obrukbara saker — endast och allenast därför, att kvinnorna icke äro nog prosaiska att reflektera öfver slika alldagligheter.
riksdag framlägga förslag till grundlig förändring af våra föråldrade bestämmelser i afseende å såväl den politiska som den kommunala rösträtten. » Iduns tecknare tog på Rösträttsföreningarnas byrå, dagen innan petitionen framlämnades, en liten skiss af densamma — denna opinionsyttring, som fått en så liflig anslutning rundt hela Sveriges rike och, hvad antalet namnunderskrifter beträffar, till datum aldrig öfverträffats i vårt land.
Bland de icke mindre än omkring 362,000 underskrifterna finnas ock ungefär 60,000 kvinnonamn.
De göra ovillkorligen ett imponerande intryck, dessa 60 stora volymer med namn, idel namn i hundra-, tusen- och hundratusental från landets alla ändar, af män och kvinnor i alla samhällsställningar, 150,001) flere underskrifter än som rymdes i den stora rösträttspetitionen af år 1893.
Det är inga småsummor, som slukats för kost- naderna vid en dylik jättepetitions samlande och ord- nande.
Omkring 20,000 kronor har det kraft, sedan alla omkostnader blifvit betalda.
Och det kan man lätt fatta, då man spörjer, att 10 personer voro sysselsatta i omkring 3 veckor med att endast öppna de inkommande listorna, en post så kolossal, att här i Stockholm aldrig någon dylik förekommit, ej ens vid den på postförsändelser så ymniga jultiden.
gen leder in till den rymliga sakristian.
I ett skåp förvaras här i klostret förfärdigade mäss-skrudar af purpursammet med rika guld- och silfverbrode- rier, bindlar m. m., samt en hjälm som skall ha tillhört hertig Magnus.
I sakristian hänger också ett porträtt af Birgitta, hvilket skall vara måladt i Rom strax efter hennes död och därifrån medföljt hennes ben till Vadstena.
Det framställer en åldrig kvinna med ett mildt ansikte, iklädd en med spet- sar prydd svepning.
Låtom oss nu ta kyrkans glasmålningar i betrak- tande.
Det målade fönstret längst fram i södra skeppet framställer 8:t Birgitta, klädd i änkedräkten, i inspirationens ögonblick nedskrifvande några af sina uppenbarelser.
Figuren, som är i kroppsstorlek, omgifves af ett kapell i ren gotik.
Af icke mindre konstvärde är Filippa-fönstret i norra skeppet, liksom det förra utfördt af artisten R. Callmander i Göteborg.
Målningen framställer den ädla drottningen i det ögonblick då hon, med kronan i händerna, står i begrepp att afsäga sig sin kungliga höghet och värdighet för att inom kloster- murarna söka lugn och frid för sitt af sorg och li- dande tryckta sinne.
A ett devis-band läses » Gåfva af svenska kvinnor. » Meranämnde artist har äfven målat de två syn- nerligen vackra fönstren på västra gafvein.
De äro rikt dekorerade och framställa de fyra evangelister- » a med deras resp. symboler.
A västra korgafveln, mellan evangelistfönstren, hänger ett i trä skuret krucifix, som tydligen här- S:T RRITAS KYRKA.
FÖR IDUN stammar från 1400 talet — ett konstverk af utom- ordentligt värde, som på hvarje allvarlig åskådare SKILDRAD AF ERIK SELLIN.
gör ett mäktigt intryck.
Tyvärr har den härliga bilden, som förut hängde å norra sidoväggen, nu fått en plats, där den endast otydligt kan uppfattas.
NLIGT VÅRT LÖFTE återkomma vi nu till Den är synnerligen väl bibehållen och har därför en närmare skildring af det minnesrika, ny förskonats från restaurering.
restaurerade Vadstenatemplet, vid hvars hi- storia så många stora kvinnonamn äro bundna.
Den nya predikstolen vid södra skeppets östligaste Mot vanligt bruk ligger Vadstena klosterkyrkas pelare är ett vackert arbete i naturlig ek.
Af ek hufvudingång i öster och altaret i väster.
Denna äro äfven kyrkans bänkar.
De äro till antalet 99 egendomliga anordning påbjudes uttryckligen i den och ge plats åt 1000 personer.
Dessa bänkars pla- heliga Birgittas uppenbarelser och är utmärkande cering är synnerligen lycklig.
De äro icke, såsom för alla birgittinerkyrkor.
Annars skulle, såsom fallet är i fierskeppiga kyrkor, inträngda mot pelarne, bekant, enligt urgammal grundsats inom den kyrk- utan lämna dessa ända från golfvet fullkomligt fria, liga byggnadskonsten, kyrkans hufvudingång vara hvarigenom de framträda i hela sin längd och im- belägen i dess västra ända.
I väster går solen ned, ponerande bärkraft.
— Orgelverket med sin fasad i och därför symboliserar denna himmelstrakt mörk- ek är äfven vackert och af utmärkt beskaffenhet, rets rike, den i sjmdamörker sänkta människovärl- ett af de bästa i vårt land.
Där upptages syndaren i kyrkan och föres så Där sakristian ursprungligen stod fanns efter allt vidare in i ljusets och sanningens rike.
klostertiden den s. k. beläteskammaren, där helgon- bilder, krucifixer m. m. förvarades.
Sedermera flyt- Det nuvarande altaret är nytt, men af gammalt tades dessa bilder upp på kyrkans vind.
Vid den material och, som vi skola finna, af mycket egen- senaste restaurationen ha de jämte två altarskåp, domlig beskaffenhet.
Under restaurationsarbetet vapensköldar och taflor fått sin plats i ett slags påträffades i golfvets stenläggning gamla altarbord, museum på norra väggen.
Bland helgonbilderna lätt igenkänliga på de fem kors, hvarmed medelti- märkes en synnerligen vacker Mariabild samt en dens altarbord äro märkta, en åminnelse af Kristi bild af Birgitta.
fem sår.
Af dessa gamla altarbord är nu det nya altaret byggdt.
Framsidan är bildad af ett stort Under det förut omtalade, norr om altarupp- altarbord, flyglarna och baksidan af mindre altar- höjningen befintliga altarskåpet står ett ekskrin, bord och ofvanpå denna reser sig det största af gjordt efter ritning af fröken Märta Fjetterström.
dem alla, sannolikt samma altarbord, som på Bir- Inuti detta finnes ett annat med röd sammet och gittas bud invigdes till högaltare och helgades åt förgyllda silfverplåtar siradt gammalt helgedoms- S:t Petrus.
skrin, tillförene förvaradt i Kongl.
Antikvitets-arkivet, men af Gustaf III skänkt till klosterkyrkan.
I Norr om altarupphöjningen hänger uppe på väg- detta förvaras reliker, ben och hufvudskålar af gen ett altarskåp, som fordom tillhört den för 70 den heliga Birgitta och hennes dotter, den heliga år sedan nedrifna stadskyrkan.
Det är ett sällsynt Katarina.
En lång resultatlös strid har förts rö- vackert arbete och synnerligen väl bibehållet.
Det rande dessa relikers äkthet.
framställer i olika afdelningar nattvarden, Getse- mane, första tempelbesöket, jungfru Marie sjuksäng Bland den mängd grafhällar, hvarmed golfvet är m. m. Midt- och hufvudpartiet framställer jungfru betäckt må några få bär omnämnas.
Upphöjda Marie kröning.
Alla dessa figurer äro utomordent- öfver golfvet äro numera blott två grafvar: hertig ligt väl skurna, färger och förgyllning ännu väl bi- Magnus ' och den s. k. Gyllenstjernska.
behållna.
Arbetet, som enligt en sägen skall vara Minnesvården öfver hertig Magnus af Östergöt- skänkt af en påfve till den forna stadskyrkan, är land (f 1595) har sin plats i mellanskeppets östra ett mycket dyrbart konstverk.
Ja, en entusiastisk ända.
Det utgöres af en praktfull sarkofag af mar- författare från 40-talet — O. M. Pontin — beteck- mor och sandsten, uppburen af fjorton korintiska nar denna tafla som en till möjlighetens högsta spets pelare.
Sidorna prydas med basreliefer af Sveriges, drifven bildhuggerikonst.
All beskrifning öfver den- Vasaättens och de sexton anornas vapen.
Öfverst na tafla, säger han, vore förgäfves.
I London skulle ligger, i naturlig storlek, Magnus med rustning, den vägas upp med guineer.
Ett konstverk, sådant mantel och krona, hopknäppta händer och tillslutna som detta, skulle där inbringa en summa tillräck- ögon.
Vid konungens senaste besök i Vadstena ligt stor att köpa en god del af Vadstena stad.
(!!)
fick riksantikvarien Hildebrand af honom uppma- ning att afgifva förslag till restaurering af detta A södra sidan om altaret hänger en stentafla i dyrbara monument.
basrelief med en rikt skulpterad träram.
Den fram- ställer Kristus, bärande sitt kors mellan tvänne krigs- Drottning Filippas grafhäll har sin plats i nord- knektar, därvid hulpen af Simon af Cyrene och be- västra hörnet.
Den framställer bilden af den kors- gråten af Jerusalems döttrar.
Taflan är visserligen fäste i kroppsstorlek och nedanför Englands och icke något konstverk, men det är ett gediget och Frankrikes vapen (leoparder och liljor).
— Filippa, duktigt arbete och öfverträffar mängden af de » sta- dotter af konung Henrik IV i England och syster tiones » man ser i katolska kyrkor.
Den är förfär- till Henrik V, är bekant icke blott för sin from- digad af en bildhuggare i Vadstena, Johan Anders- het, utan äfven för den kraft och rådighet, hvarmed son Silfverling, som under en af honom själf hug- hon ingrep i sina rikens angelägenheter.
Diarium gen, rikt sirad grafsten hvilar i närheten af sitt Vazstenense (hufvudkällan för klostrets historia, verk.
utgöiande latinska klosteranteckningar för åren 1344 — 1545) berättar huru hon först besökte klostret, Bakom altarets norra sida leder en trappa ned därvid man visade henne relikerna; hon anhöll om till en smal gång, på hvars högra sida finnas fem klosterfolkets förböner.
Kort därefter återvände små celler med sittbänkar och med lika många små hon och begärde attblifva upptagen bland systrarna.
fönsteröppningar, numera försedda med järnluckor.
Och 1430 förkunnar nyssnämnda klosterbok: &gt;Den Dessa äro biktceller.
Biktfadern satt i cellen och 5 januari bortgick ur tiden berömda furstinnan nunnorna biktade och mottogo sakramentet utifrån.
fru Filippa, drottning af Sverige, Danmark och Norge.
En dörr i muren på andra sidan om den smala gån- o E EN JÄTTEADRESS.
60,000 K V I N N L I G A DELTAGARE.
D E NUVARANDE politiska och kommunala rösträttsförhållandena i vårt land uppfylla icke rättfärdighetens enklaste fordringar.
Ett fåtal, som redan genom sin ställning i öfrigt är nog gynnadt, äger för närvarande bestämmanderätten i stat och kommun, medan folkets stora flertal står så godt som utan inflytande i det samhälle, som uppehälles af dess arbete, tager skatt af dess nöd- torft samt kräfver dess lif och blod till sitt försvar.
En sådan maktfördelning innebär en orättvisa mot ett folk, som brukar räknas för Europas mest upp- lysta och som nyligen af Eders Maj:t fått det hög- tidliga vittnesbördet, att » bättre, ärligare, mognare och tiognare folk icke funnits och icke finnes på jorden ».
Så lyda de första orden i den » till Konungen » riktade vädjan, som åtföljde den stora - &gt;rösträttspe- titonen », hvilken öfverlämnades till landets härskare den 3 januari detta år.
Slutorden utmynna i en hemställan, att regeringen ville &gt;för nästkommande n
7 — Hon jordades här i Vadstena i S:t Annas kor, hvil- ket hon själf grundat och låtit uppföra.
Hon var detta klosters samt hela vår ordens moder och be- skyddarinna. » Drottning Katarinas grafsten ligger numera bred- vid Filippas.
Katarina, Karl Knutssons andra ge- mål (f 1450), är omtalad för sin ovanliga skönhet, sitt glada lynne samt dygdiga och milda väsen, och till hennes ära lät konungen, som med henne lef- vat i det lyckligaste äktenskap, i Vadstena kloster- kyrka bygga ett härligt kor.
Hvar detta varit be- läget, vet man nu ej med säkerhet.
— Rimkrönikan ger denna drottning ett synnerligen vackeit efter- mäle.
Vi anföra därur några versrader: Af alla fruar man kan leta skall man aldrig en skönare kvinna veta; Gud hade henne så väl skapat, att ingen fägring var å henne tappad, lif och anlete hade hon e och de skönsta händer man ville se.
Åt alla lade hon godt till, och ingens värsta hon veta vill, Ingen man så sörjande är, kom han där som hon var när, sin sorg han snart förgät, så blid var hon af tal och lat, till dans och glädje alltid rede,fi man såg henne sällan någon tid vrede o. s. v. " V » Att dansa och vara glad, » säger Hildebrand, » räknades den tiden till härliga egenskaper till- sammans med skönhet, visdom och blidhet. » En annan sten här bredvid har gömt stoftet af Karl Knutssons första gemål Birgitta Bjelke (f 1436).
Hennes grafsten prydes af Bondeättens och Bjelkeska vapnen.
Den fjärde stenen i denna orupp tillhör 8:t Bir- gittas barn, Birger, Cecilia och Katarina.
Den sist- nämndas ben hafva sedermera, som vi veta, blifvit upptagna och flyttade.
Vid de hänsynslösa reparationer och grafransak- ningar, som tid efter annan öfvergått kyrkan, rubba- des en mängd grafstenar, klöfvos och stympades för att inpassas på lämpliga ställen, eller flyttades ut på kyrkogården.
Tröskeln till en af ingångarne ut- gjordes af stenar, prydda med Sturevapnet, de tre sjöbladen!
Endast några få stenar kvarligga på sin ursprungliga plats.
Ingen vet hvar de hvila, alla dessa hundratals medlemmar af de i vår historia så berömda ätterna Bjelke, Brahe, Sture, Vasa, Wrede, Gytta, Natt och Dag, Ribbing, Puke och många fler.
— Deras stoft är blandadt med jorden.
Den i götisk stil och af naturlig sten byggda klosterkyrkan är utvändigt 68 meter lång och 68 meter hög till spetsen af takryttaren.
Grundste- narne lades i slutet af 1300 talet och hon invigdes 1430.
Ursprungligen saknade kyrkan torn, men kort efter dess invigning genomdrefvos af de mäktige i riket, emot munkarnes vilja, takhöjning och takryt- tare.
I nyare tider nedtogs takryttaren och taket sänktes.
Vid den senaste restaurationen 1892 — 1898 återkom takryttaren, taket höjdes ånyo och bröts samt täcktes med skiffer.
De flesta af inred- ningsföremålen äro nya, väggarna hafva befriats från den missprydande kalkrappningen.
Det yttre restaurationsarbetet har varit det dyraste.
Sträfpe- larne äro till största delen ombyggda och en ny granitsockel har lagts under hela kyrkan.
Det härliga templet, ett af våra främsta histo- riska minnen, är nu i fullfärdigt skick.
Dock — ett fattas ännu!
De anslagna och hopsamlade med- len ha omöjligen kunnat räcka till värmeledning.
IDUN Vi ha förut omtalat » svenska kvinnors » vackra gåfva till kyrkan.
Vår egen drottning har skänkt grundplåten till den fond för kyrkans uppvärmning, på hvars förökande Vadstena samhälles kvinnor oförtrutet arbeta.
Men omkring 11,000 kr.
måste ytterligare insamlas för att en värmeledning skall kunna komma till stånd.
De gamla sjukliga kvin- norna, just de som väl mest torde längta till Guds hus, äro nu för köldens skull mer än halfva året utestängda därifrån.
Läsarinnor, viljen I göra något för att de snart med oblandad glädje må kunna säga, att spar / ven har funnit ett hus och svalan sitt bo, nämligen sina altaren, Herre Zebaoth, min konung och min Gud?
r \ ROTTNINGEN, hvars hälsa under senaste tiden • ' varit mindre tillfredsställande, kommer, för att söka så mycket som möjligt återvinna sina krafter, enligt sin läkares inrådan att tillbringa ett par veckor å Ulriksdal i fullständig stillhet.
Drottningen ut- flyttade dit den 2 januari 1899. hade med denne en son, godsägaren Matts Sten- hammar å Ringstad-.