Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt den af kommilterade (sid. 101) uppgjorda beräkning, skulle beloppet af nämnde forsellön komma att utgöra omkring 60,000 r:dr årligen; men då med säkerhet kan antagas, att, serdeles de första åren efter förändringens vidtagande och innan alla löntagare och öfrige vederbörande på den samma ingått, ifrågavarande ersättning kommer att betydligt understiga kommitterades förslagsberäkning, anser Utskottet icke lämpligt, att något serskildt anslag varder för meddelandet af dylik ersättning å stat anvisadt, utan hemställer 22:o Slals-Utskotlcls Utlåtande, N:o 242. 33 22:o att fullmäktige i Riksgälds-kontoret måtte erhålla föreskrift att, vid de årliga liqviderna emellan stats- och riksgäldsverken, godtgöra statskontoret det belopp, som, enligt den afslulade rikshufvudboken, blifvit af nämnde verk i ersättning för ifrågavarande forsellön förskottsvis utgifvet; hvarom stadgande jemväl lärer böra i reglementet för Riksgälds-kontoret intagas, i hvilket afseende Utskottet kommer att framdeles till Rikets Ständer serskildt afgifva förslag.
ReträfFande åter de indelda anslag, som äro anvisade lill åtskilliga allmänna verk och inrättningar, kyrkor och fromma stiftelser, hafva kommitterade, jemte meddelad uppgift å beloppet (sid. 88) förmält, att med åtskilliga af dessa anslag vore det förhållande, att de tillfalla inrättningar, som af allmänna medel endast underhållas, hvilket vore händelsen med Kongl, krigs-akademien, invalidhus-fonden, militie-boställs-kassan, Strömsholms stuteri, skogsplanterings-kassan, Lappmarks ecclesiastikverk, Wadstena krigsmanshus-kassa, af hvars indeldta ränte- och tionde-anslag /s böra tillfalla arméens pensions-kassa, hvadan kommitterade ansett, att för alla dessa anslag annan åtgärd vid indelnin garnes indragning icke erfordrades, än att i stället för indelningarne anvisades kontanta anslag till bestämdt belopp.
Enligt hvad kommitterade jemväl yttrat, (sid. 90) voro öfriga till nyssnämnde rubrik hänförliga auslag af skiljaktig beskaffenhet samt, vid fråga om indragningens verkställande och ersättningen derför, i så måtto olika löneanslagen, som rättigheten till de förras uppbärande icke upphörde med vissa personers afgång; och syn tes det kommitterade, att, om än staten, med begagnande af sitt målsmanskap, förordnade om dylika indelningars upphörande, det dock, vid betraktande af deras tillkomst och ändamål, vore både lämpligt och billigt, att sådana grunder för ersättningens beräknande stadgades, att ersättningen, äfven i den händelse af varuprisernas omväxling, blifver motsvarande den inkomst, samma anslag skulle hafva lemnat, derest de oförändradt bibehållits, och att således de inrättningar m. fl., som nu vore deraf i åtnjutande, icke genom förändringen tillskyndades någon förlust.
I afseende på tionde-anslagen ansägo kommitterade indragningen lätt kunna verkställas på sätt, hvilket ock af dem tillstyrktes, att hvarje dylikt anslag till qvanBih. lill It.
Prot. 1847 och 1848. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 29 Baft. ^ 54 Stals-Ulskollets Utlåtande, N:o 242. titeten bibehölles och ersättningen derför beräknades till enahanda belopp, som enligt stadgad grund af vederbörande tionde-gifvare i den ort, der anslaget utgått, för året kommer att till staten erläggas, och följaktligen, efter ett för S år i sender faststäldl medelpris, grundadt på 10 nästförutgångne års markegång, samt att derjemte anvisades ett oföränderligt kontant anslag, motsvarande den belöpande forsellönen; dock ansågo kommitterade, att, till beredande af möjligaste förenkling vid framtida beräkningar och liqvider, hvad af dylika anslag inom hvarje serskildt markegångsdistrikt öfverstege fullt tunnetal, borde efter enahanda medelpris, som vid ränteförvandlingen koinme att följas, utsättas i penningar, och således tilläggas nyssnämnda kontanta anslag.
Angående åter de till ifrågavarande verk och inrättningar indelade hemmansräntor, skulle, om desamma för framtiden blefve utsatte till visst belopp i penningar, ändamålet kunna, efter koramitterades åsigt, lämpligast sålunda vinnas, att sedan för hvarje ränteslag efter de medelpriser, som vid ränteförenklingen skola tagas lill grund, uträknats, dels hvad deraf hittills bort utan inarkegångsförvandling Iiqvideras, dels värdet å de persedlar* som efter markegång skolat godtgöras, sistnämnde andel utbytes emot ett, efter de vid beräkningen följde medelpriser, i värde svarande anslag af sådan spanmål, hvaraf tionden allmännast utgjordes i den ort, der räntorna utgått, likväl på enahanda sätt, som i afseende å tionde-anslagens jemkning bär ofvan blifvit omförmäldt, beräknadt i fullt tunnetal, så att det värdesbelopp, som på detta sätt tilläfventyrs icke kunde i spanmål förvandlas, utsattes i kontant, samt att derjemte såsom oföränderligt kontant anslag bestämdes, ej mindre förstnämnde andel af hemmansräntorna, än ock stadgad forsellön å den uti samma räntor inbegripna spanmål; börande sedermera de sålunda uppkommande nya spanmåls-anslagen framgent Iiqvideras med kontant, efter de, i afseende på nu befintlige tionde-anslags godtgörande, bär ofvan föreslagna grunder; samt alla ersättningar, som komma att utgå för nu ifrågavarande indelda anslag, utbetalas vid slutet af det år, hvarför de äro beräknade, och komme ersättningarne ändock att utfalla tidigare, än medlen under hittills varande förhållanden kunnat påräknas.
Med hänsigt till beskaffenheten af de till allmänna verk och inrättningar m. fl. stiftelser indelda anslag, hafva kommitterade ansett indelningarnes indragning i allmänhet böra verkställas, så snart beslut derom blifvit faltadt; men härvid förekomme likväl den omständighet, att vissa af hemmansräntorna och tionden äro af de stiftelser, hvilka deröfver erhållit dispositionsrätt, anvisade till löner alt af vederbörande löntagare sjelfva uppbäras, hvilket hufvudsakligen inträffade med akademiernas anslag, hvadan och då dessa löntagare borde åtnjuta enahanda optionsrätt, som statens tjenstemän, eller att, derest de det åstunda, varda under sin tjenstetid bibehållna vid indelda löningsförmånerna, ansågo kommitterade sig tillika böra tillstyrka, att vid be - Slats-Ulskottels Utlåtande, A':o 242.
35 stämmandet af tidpunkten, då indragning af nu ifrågavarande anslag i allmänhet borde försiggå, stadgades, att i de fall, då någon del deraf såsom lön innehades af ordinarie tjensteman, som ville deraf blifva i åtnjutande, indragningen af sådan andel icke verkställdes förr, än i den mån dessa tjenstemäns rätt till uppbärande deraf upphörde.
Hvad kommitlerade sålunda föreslagit rörande grunderna och vilkoren för indragningen af de till åtskilliga allmänna verk och inrättningar, kyrkor och fromma stiftelser indelda anslag, har Kongl. Maj:t, enligt den nådiga propositionens innehåll, bifallit och till Rikets Ständers godkännande öfverlemnat, med den skiljaktighet likväl, att, i hvad anginge sådana allmänna verk och inrättningar, hvilka icke endast af statsmedel underhållas, ersättningen för dem tillslagne hemmansräntor måtte beräknas efter den af Kongl. Maj:t här ofvan i nåder föreslagna, men af Utskottet icke biträdda, grund för hemmansräntornas förvandling, i enlighet med kommitterades derom afgifna sednare alternativ.
Innan Utskottet utlåter sig uti förevarande fråga, som, i hvad den afser sådana här frammanföre uppräknade inrättningar, hvilka af statsmedel underhållas, måhända kan anses ega sammanhang med ett af Rikets Ständer under denna riksdag fattadt beslut, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, angående upphörandet af lnvalid-inrättringen vid Ulriksdal, får Utskottet, till undanrödjande af den till äfventyrs befintliga föreställning, att detta Rikets Ständers beslut kunde i någon mån lägga hinder i vägen för indragningen af de lill Invalid-inrättningen anslagna hemmansräntor, erinra, att Utskottets i ämnet afgifna och utaf 5:ne Riks-stånd godkända utlåtande N:o 131, deruti Utskottet tillstyrkt Rikets Ständers bifall å Kongl. Maj:ts i högstberörde skrifvelse framställda förbehåll, att de till sagde inrättning anslagna hemmansräntor, äfvensom Invalidhusfondens samlade kapital fortfarande, såsom hittills, förblefvo till Kongl. Majlis disposition, ingalunda vidrör den frågan, huruvida de inrättningen anslagna hemmansräntor skola oförändrade bibehållas, utan endast afse Kongl. Majlis höga rätt, att framgent, utan någon inblandning från Rikets Ständers sida, använda Invalid-inrättningens tillgångar, hvaraf de till densamma indelda hemmansräntor utgöra en icke obetydlig del, till pensioner och gratifikationer åt sådana afskedade krigsmän af arméen och flottan, hvilka, enligt nu gällande föreskrifter, kunna å Invalid-inrättningen intagas, men, i anseende till densammas beslutade upphörande, ej kunna i framtiden af en sådan förmån komma i åtnjutande.
Vidkommande nu sjelfva frågan, eller indragning af de till allmänna verk och inrättningar m. fl. stiftelser indelade anslagy samt ersättningen derför, så anser Utskottet, på de af kommitterade anförde och här ofvan hufvudsakligen upprepade skäl, sig böra Stals-Utskottels Ullålande, N:o 242. 23:o tillstyrka Rikets Ständer att för sin del besluta, det alla till allmännna verk och inrättningar samt kyrkor och fromma stiftelser indelda anslag äfvenledes varda till statsverket indragna, vid verkställighet hvaraf iakttages, alt, hvad tionden beträffar, dylika anslag till qvantiteten bibehållas och af den del, som kunnat till lefverering in natura uppsägas, beräknas så stor qvantitet inom hvarje markegångsdistrikt, som uppgår till fullt tunnetal, hvarföre sedermera erhålles lösen till det belopp, de skattskyldige årligen erlägga, eller efter ett för 5 år i sender faststäldt medelpris, grundadt på 10 nästförutgångne årens markegång, hvarjemte anvisas ett kontant anslag ej mindre för forsellön, der sådan förut kunnat ifrågakomma, än för den del af tionde-anslagen inom hvarje distrikt, hvilken öfverskjuter fullt tunnetal, samt sådan tionde, som nu löses efter bestämda priser.
Hvad åter angår hemmansräntorna, hvilkas förvandlande till penningar Utskottet här ofvan tillstyrkt, att, inom hvarje markegångsdistrikt, den andel af dylika räntor, som af förvandling enligt markegång beror, uträknad efter de i fråga om hemmansräntornas förenkling antagne medelpris, utbytes emot ett, efter samma beräkningsgrund, i värde svarande anslag af sådan spanmål, hvaraf tionden allmännast utgöres i den ort, der räntorna utgått, likväl beräknadt i fullt tunnetal, så att det värdesbelopp, som sålunda icke kan förvandlas, i kontant utsättes, hvilken spanmål sedermera löses på sätt för tionden är föreslaget, samt att den andel af hemmansräntorna, som icke beror på markegångsförvandling, jemte forsellönen å den i samma räntor inbegripne spanmål, varda med bestämdt anslag i penningar godtgjorde, börande de sålunda bestämda ersättningarne, hvilka, i stället för den tillstyrkta indragningen af indelda anslagen, utbetalas vid slutet af det år, hvarföre ersättningarne äro beräknade.
Beträffande de till enskilda inrättningar och personer indelda anslag, hafva kommitterade, efter meddelad utredning af detta ämne, (sid. 92—97) föreslagit nödiga åtgärders vidtagande, på det äfven de ränte- och tionde-anslag, som af besagde inrättningar ocb personer innehafvas, mätte, efter med vederbörande träffad öfverenskommelse, kunna till stats-verket indragas, nemligen a) att de under anordningstitel afförde räntor, ifrån hvilkas utgörande befrielse åtnjötes af Åkers krutbruk, Husqvarna gevärsfaktori, klädesfabrikerna i Norrköping och åtskillige uti kommitterades betänkande (sid. 96) uppräknade hyttor, måtte, sedan dessa inrättningars rätt till denna förmåns tillgodonjutande blifvit vid skeende undersökningar bekräftad, uteslutas ur räkenskaperna och endast föras inom kolumn i jordeboken; Slals-Utskottels Utlåtande, N:o 242. 37 b) att, sedan Sala silfververks delegare fatt sig yttra, angående de af kommitterade uti deras betänkande (sid. 93—96) föreslagna vilkor för indragningen af samtliga till Bergslagets disposition öfverlåtna kronans räntor och inkomster, samt vederbörande embetsverk jemväl blifvit hörde och afgifvit den närmare och fullständigare utredning af förhållandena dermed, som för ärendets slutliga pröfning kunde anses af noden, Kongl. Maj:t måtte till Rikets Ständer göra den nådiga framställning i ämnet, som af berörde indragnings verkställande af behofvet påkallades; c) att, då i räkenskaperna affördes tionde och hemmansräntor till ett beräknadt sammanlagdt värde af 3,142 r:dr 37 sk. 5 r:st., såsom ersättning för förluster genom kanalanläggningar, den del af dylika ersättningar, som utgingo till boställen, i afseende hvarpå redan vore stadgadt, att densamma skulle, i mån af då varande boställsinnehafvares afgång, indragas, emellertid borde å allmänna indragningsstaten öfverföras; att i de fall åter, då tilläfventyrs eftergift till större eller mindre del af något hemmans egen ränta vore beviljad, beloppet måtte vid blifvande förvandling af dessa hemmansräntor afdragas och derefter endast återstoden af samma räntor för framtiden uppföras, samt att de hemman, som under egande-rätt innehades och njöte ersättning medelst anvisning af tionde eller andra hemmansräntor, måtte derför undfå viss kapitalersättning, enligt den öfverenskommelse, som med vederbörande kunde träffas ; d) att de till underhåll af loftsbyggningen vid Ornäs och den så kallade Iiungsladan vid Rankhyttan i Kopparbergs län anvisade dagsverken utbyttes, på enahanda sätt, som här frammanföre, i fråga om anslag till vissa allmänna inrättningar,
är vordet föreslaget, emot spanmålsanslag, som sedermera efter medelpris årligen med kontant godtgjordes; c) samt slutligen, att den till Runna qvarndam uti Westmanlands län anslagna dagsverkslösen borde försvinna derigenom, att, vid qvarnräntans förvandling, samma lösen, efter enahanda beräkningsgrund, som vid nämnde förvandling komme alt följas, från qvarnräntan afdroges, och således endast återstående beloppet deraf utfördes.
Hvad kommilterade sålunda föreslagit har Kongl. Maj:t i nåder godkänt, och får Utskottet, som jemväl för sin del gillar kommitterades berörde framställningar, 24:o. tillstyrka Rikets Ständers bifall derå.
Utom nu omförmälda lill enskilda inrättningar och personer indelda anslag, hvilkas indragning til! stats-verket på nyssnämnde sätt blifvit föreslagen och tillstyrkt, förekomme, enligt hvad kommitterade anmält, (sid. 92—93) att för den så kallade kronokalkugncn i Wisby, affördes ur räkenskaperna 467 r:dr 50 sk. 8 r:st., hvarmed förhölle sig sålunda, att lill berörde kalkugn blifvit disponerade 264V6 kast ved från hemman i norra och södra fögderiet, hvilken ved godtgöres kronan af kalkugns - 38 Slals-Ulskollels Ullålande, A’.o 242. egaren med endast 20 sk. för hvarje kast, ehuru markegångsvärdet derå utgjorde 2 r.dr, hvarigenom statens uppoffring i detta fall utgjorde 418 r:dr 12 sk. 8 r:st.
På det alt vederbörande hemmansegare måtte kunna befrias ifrån skyldigheten alt ifrågavarande ved lefverera, samt denna del af hemmansräntan, lika med den öfriga, blifva förvandlad för att till staten liqvideras, ansågo komrnitterade lämpligast, om, sedan rättigheten till berörde förmåns åtnjutande funnits ostridig, på lika sätt, som med vissa räntor och prestationer till Ortala bruk och Löfås silfververk förut egt rum, med egaren af ifrågavarande kalkugn öfverenskommelse kunde träffas att, emot viss kapitalersättning, ifrån vidare begagnande af nämnde rättighet afstå.
På delta sätt blefve den enskildes rätt bevarad och staten vunne den fördelen, alt, sedan så lång tid förflutit, som för detta förskotts godtgörande erfordrades, för all framtid vara af den återvunna afgiften i åtnjutande.
Ehuru väl Utskottet, i anledning af väckt motion, angående befrielse för hemmansegarne från skyldigheten att lefverera deras ränteved till merberörde kalkugn, uti redan afgifvet utlåtande N:o 34 hemställt, alt, då den sökta befrielsen ingrepe uti enskild persons egande-rätt, motionärens framställning icke måtte föranleda till någon Pikets Ständers åtgärd, och Rikets
Ständer jemväl behagat berörde hemställan godkänna, anser dock Utskottet detta förhållande icke böra utgöra något hinder, att till pröfning upptaga det af komrnitterade framställda förslag i ämnet, emedan genom samma förslag åsyftas att kalkugnsegaren, sedan hans rätt till vedlefvereringen funnits ostridig, mätte, efter träffad öfverenskommelse och emot viss kapitalersättning, afstå ifrån begagnande af sin ifrågavarande rättighet, på det att de af komrnitterade omförmäldte ändamål skulle kunna ernås.
Utskottet, som biträder kommitterades berörde, af Kongl.
Maj:t godkända hemställan, 2S:o. tillstyrker fördenskull Rikets Ständers bifall derå, eller att, så framt kalkugnsegarcns rätt till åtnjutande af ifrågavarande ränteved finnes ostridig, åtgärder måtte vidtagas till beredande af öfverenskommelse med honom att, emot viss kapitalersättning, afstå ifrån vidare begagnande af merberörde rättighet; hvarefter, och i händelse en sådan öfverenskommelse kan tillvägabringas, denna del af räntan, lika med den öfriga, blifva förvandlad för att till slaten liqvideras.
\idkommande vissa hemman åtföljande besvär, hafva komrnitterade anfört, (sid. 98, 99) alt i afseende på rusthållens egna räntor kunde någon förändring icke ifrågakomma, då frihet för räntornas och tiondens utgörande åtnjötes för rustningens upprätthållande.
Beträffande deremot augments-räntorna, så enär Rikets Ständer vid sednaste riksda - Slats-Ulskotlels Ullålande, N:o 242.
39 gen funnit hinder icke möta för augments-räntornas indragande till slaten, emot det att rusthallarne undfinge motsvarande anslag, samt, enligt kommitterades tanke, det onekligen vore med billighet instämmande, att innehafvarne af augments-hemman jemväl kornme i åtnjutande af de fördelar, som med ränte-förenklingen och dermed samband egande föreskrifter, angående sättet för räntornas utgörande, åsyftades, ansågo kominitterade sig höra hemställa, alt en dylik indragning af augments-räntorna måtte försiggå och med ersättning till rusthållet förfaras efter enahanda grunder, som, i afseende på de ersättningar till åtskilliga verk och inrättningar, här ofvan blifvit föreslagna.
Härvid hafva dock kominitterade i fråga om augments-räntorna vid båtsmanshållet i Blekinge anmärkt, att sådana der icke voro till hvarje rusthåll ifrån vissa hemman anslagna, utan förhölles på det sätt, att de rusthåll, hvilkas räntor öfverstego det för hvardera bestämda belopp af 20 daler silfvermynt, erlade öfverskottet, hvaremot de, för hvilka motsatt förhållande egde rum, af dessa tillgångar, hvarom serskilda liqvider voro under uppgöring, njöto fyllnaden, hvadan för framtiden endast erfordrades, enligt kommitterades förmenande, att förstnämnde medel inginge till statsverket och ersättningarne derifrån utbetalades; varande, efter hvad kommitterade upplyst, enligt Rikets Ständers vid 1834—1833 årens riksdag fattade beslut och derpå grundade Kongl, brefvet den 14 Juli 1833, förklaradt, att ifrågavarande, så kallade öfverskotts- och tillskottsräntor efter 10 års förlopp skulle enligt markegång utgöras, hvadan kommitterade höllö före, att, vid dessa räntors beräknande, de sålunda stadgade förvandlingsgrunder borde iakttagas.
Rörande ordningen för utbetalningen af de ersättningar, som skulle komma att af staten till rusthallarne utgifvas, hafva kommitterade ansett att för rusthållarne vore beqvämligast, om utbetalningen för hvarje år verkställdes vid den tid under början af följande året, då uppbördsstämma bölles, hvarigenom rusthållarne komino i tillfälle att dessa ersättningsmedel till då förefallande utskylds-liqvider använda, liksom staten derför liktidigt eiholle godlgörelse.
Då rusthålls- och augments-räntorna vore i räkenskaperna sammanförda och det icke, utan mycket besvär, skulle kunna utredas hvad de hvar för sig utgjorde, kunde kommitterade, angående augmentsräntorna, endast kalkylationsvis uppgifva deras belopp till omkring 240,000 r:dr.
Vidare hafva kommitterade, enär det torde anses lämpligt, att de af staten anvisade indelda anslag för gästgifverier, färjor och färjekarlar samt postbönder och brefbärare äfven framgent blefvo uti räkenskaperna synliga, tillstyrkt, att med alla räntor, ifrån hvilkas utgörande vissa hemman, i följd af sådant onus, som nu vore i fråga, åtnjöto befrielse, förfores på lika sätt, som angående rusthålls-räntor vore föreslaget, men tillika hemställt, att i de fall, då för dylika ändamål understöd vore anvisadt utaf andra hemmans och lägenheters räntor, de måtte till statsverket indragas, samt deremot ersättning meddelas vederbörande på lika sätt och i samma ord - 40 Stals-Utskoltels Utlåtande, N:o 242. ning, som rörande augments-räntornas indragning och godtgörande vore tillstyrkt.
Enligt hvad kommitterade förmält, bade af dem någon kalkyl öfver beloppet af de anslag utaf sistnämnde beskaffenhet icke kunnat åstadkommas, enär sådant skulle erfordrat serdeles besvärliga undersökningar, hvilka, såsom af behofvet icke påkallade, ej anselts böra vidtagas; men berörde belopp vore, efter kommitterades förmenande, så obetydligt, att det icke kunde inverka på beräkningen af de utbetalningar i kontant, som genom indelningarnes indragning skulle komma att egarum, serdeles som liqvid för de iudragna räntorna inflöte vid samma tid, då ersättningarne borde utbetalas.
I afseende på de under titel: städers friheter afförde poster, vore förhållandet sådant, att de till det mesta utgjordes af räntor och tionde å städerna donerade hemman och lägenheter, ifrån hvilkas erläggande befrielse vunnits.
Då dylika hemman och lägenheter till stor del redan blifvit både med mantal och räntor ifrån jordeböckerna uteslutna, samt sådant, der det ej redan skett, borde, på sätt här ofvan blifvit föreslaget, iakttagas vid nya jordeboksliggarens upprättande, blefve deraf den följd, att afföring af så beskaffade räntor sedermera icke vidare ifrågakomme; men för så vidt under denna rubrik förefunnes andra anslag af hemmansräntor och tionde, såsom förhållandet vore med de räntor Götheborgs stad åtnjöte af Säfvedahls härad, ansågo kommitterade desamma böra indragas, samt ersättas efter samma grunder, som, rörande ersättning för indragning af öfrige räntor och tionde, som tillgodonjutas i följd af vissa hemman åtföljande besvär, äro vordne föreslagna, dock att ersättningen till städerna för hvarje år vid dess slut utbetalades.
Enligt hvad i den nådiga propositionen omförmäles, har väl Kongl.
Maj:t bifallit kommitterades förslag och hemställanden, i hvad de dels angå indragningen af de räntor och tionden, som tillgodonjutas i följd af vissa hemman åtföljande besvär, dels afse ersättningarne derför och tiden, då de böra utbetalas, hvarjemte Kongl. Maj:t täckts förklara, det Kongl. Majit ville, i händelse de föreslagna grunderna varda af Rikets Ständer godkända, och sedan vederbörande embetsmyndigheter blifvit hörde, samt afgifvit den närmare och fullständigare utredning af förhållandena, som, med afseende å härvid förekommande flerfaldiga och af serskild beskaffenhet varande omständigheter, kunde finnas af nöden, i nåder besluta angående de vidare åtgärder, som för tillvägabringande af ifrågavarande reglering erfordrades; hvaremot Kongl.
Majit föreslagit, att, för augmeutsräntor, samt för de till gästgifverier, färjor och färjkarlar, postbönder och brefbärare indelade hemmansräntor, äfvensom för de dylika räntor, hvilka af städer åtnjutas, måtte ulgifvas enahanda lösen, som de skattskyldige, skulle, enligt kommitterades, af Kongl Majit antagna, sednare alternativ, angående skatteförenklingen, komma att för hvarje år erlägga, samt dessutom kontant anslag för forsellön.