Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det finns präktiga kvinnor, men det finns också de, som icke äro det.
Någon nödvändighet att slå ihop dem till ell finns icke, utan är man i sin falla rätt att skilja dem helt åt, att tala om hvart slag alldeles för sig själft och oberoende af det andra.
Man bör därför också kunna taga de lata kvinnorna i upp- tuktelse, utan att behöfva — för att und- gå misstankar att skära hela könet öfver en kam — vid hvarje utfall göra sin vörd- nadsfnlla komplimang för deras arbetsam- mare medsystrar.
Om min artikel varit riktad mot hela kvinnokönet, skulle den icke blott varit orätt- vis, utan äfven absurd, så att den icke be- höft bemötas med en enda af de hundra- tals rader, Ellen Bergström kostat på sitt » genmäle ».
Hvem skulle våga eller vilja påstå, att kvinnorna äro lata, då det, för att på utställningen.
I Jet är helt naturligt och dessutom i en- J^f lighet med den plan vi förut medde- lat Iduns läsarinnor att vi börja vår rond här, i Nordiska museet, där ju det hufvud- sakligaste och viktigaste af kvinnovärl- dens bidrag till utställningen är hopadt och hvilket sannerligen är så storartadt, att vi endast beklaga det tidningens utrymme ne- kar oss att i detalj beskrifva flertalet af de utställda föremålen.
Vi träda således upp för de breda trap- porna från terrassen, in genom den monu- mentalt sirade hufvudingången, upp den sista trappan och stå så i museets vidsträckta sal med dess höga hvalf och, åt norra sidan, sköna doriska pelarrader.
Den väldiga salen är föröfrigt afdelad i rum med skärmar ' i tre rader.
Till höger från uppgången hafva vi Stock- holms stads och läns husslöjdsutställning samt alla de öfriga svenska länens hushållnings- sällskaps utställningar, vackert ordnade hvar för sig.
Stockholms stad och län ha natur- ligtvis tagit » brorslotten » för sig, .i det de tillförsäkrat sig ett utrymme af tre stora rum på hvardera sidan samt dessutom hela gaf vel väggen.
Men vi vilja börja vår promenad från in- gången på högra sidan.
Vi hafva då först Malmöhus läns utställning, hvilken bjuder på en mångfald saker, mycket anmärkningsvär- da och förfärdigade med stor konstskicklig- het.
Naturligtvis äro här de gamla välkända skånska allmogeväfnaderna öfvervägande.
Hvad jag alldeles särskildt ber att få fästa uppmärksamhet vid är de utmärkt vackra spetsar, hvilka hopsamlats på landsbygden af grefvinnan Ehrensvärd och fru Dickson.
Äfven förtjänar här ett praktfullt draperi i grönt och gult de besökande damernas uppmärksamhet såsom prof på en högt upp- drifven väfnadskonst.
Vi vandra vidare och komma då till det 1897 fagra Vermlands utställning, där vi bland mycket annat skulle vilja framhålla en magnifik soffa och bord i skulpteradt trä i barockstil.
Dalarnas utställning kan visser- ligen förefalla e n.
smula brokig och skrikan- de, men den ger en god bild af folklynnet.
De naivt snidade leksakerna i trä förtjäna i all sin enkelhet ett beaktande.
(Forts.) @ $ För det b / ödande Grekland!
Fortsatt redovisning ".
Till r e d a k t i o n e n a f Idun: Transport från n:r 21 Kr.
1,072.71 Okänd, Bettna » 5. — Änkan Ulrika Pettersson, Borresta &amp; Skepptuna i 4.50 Från lärarinnor i Norrköping genom Jänny Olsson; i 12.25 Insamling i Pajala gen.
E. Montell » 19.25.
Hanna P., Björkvik &gt; 1.50 F. K., Tidaholm » 2.50 Några Wansöbor, Strengnäs &gt; 16.50 S7ä Kr.
1 / F34.21 Till k v i n n o f ö r b u n d e t s kassaförvaltare: Transport från n:r 21 Kr.
1,067.53 Genom lärarinnan M. Olsson, insam- ladt af bavnen i Torsåkers och Solberga flickskola 50. -- Genom A. Eliason, Lannavaara » 4. — ' Genom » Neta », insamladt i Åsen ... 20. — Genom » Akillevs- insamladt i skolan » 6.07 _S:a Kr.
1,147.60 S:a s:arum Kr.
2,281.81.
Nationalförbundet har haft glädjen att kunna tillställa drottningen af Grekland ytterligare ett belopp af 1,580 francs.
För den första sändningen ingick den 31 maj följande tacksägelse:.
Till ordföranden i-Svenska Kvinnornas .Natio- nalförbund: Min f m!
.., På uppdrag af H.
Drottningen får jag till Eder, min fru, och till alla damerna i Eder sty- relse framföra " hennes djupt kända tacksamhet för den vackra gåfvan af 1,500 francs som Ni godhetsfullt skickat till förmån för våra lidande samt desslikes för de ambulansartiklar och sjuk- huspersedlar, ' som af Eder öfverlämnats till Sven- ska föreningen Röda Korset att tillställas drott- ningen.
Med utmärkt högaktning D. Messala, Kammarherre hos H.
Drottningen. '
V ' ' f; t; '.
I - uppehållsfrågan ».
Ärade herr redaktör!
Att allas vår Idun är ett ypperligt blad, äro vi ju alla ense om, och.att många såväl i poesi som prosa beprisat densamma, är ej heller obekant.
Därför kan det kanske af mången anses onödigt (och jag inser det fullkomligt själf), att jag med min olärda tunga söker » draga ett strå till stac- ken ».
Men hvar.
fågel sjunger efter sitt näbb; att därför intet klingande ordsvall eller några lärda uttryck kunna flyta ur min penna, är ju ej mitt fel.
Först vill jag då säga mitt hjärtliga tack till Iduns redaktör pen till alla dem, som med sina bidrag göra Idun så intressant.
Till min lilla vrå vid berget är alltid Idun en kärkom- men gäst.
Men i ett af Iduns senare nummer förekom en artikel om » upphållsväder », hvarom det kanske kunde tillåtas mig att säga några ord. ' .Kära.
Eyre, vill ni ej säga mig, huru jag bör förhålla mig med min kjol i » upphållsväder »?
Då jag springer omkring bland II — rgs skogar och dalar, behöfver jag ingen lärdom häruti, ty då skörtar jag helt enkelt upp min kjol.
Där behöfver jag ej vara utsatt för några mönstrande blickar, såvida ej någon lunkande elg eller skuttande hare skulle taga sig för att kritisera (och hvem vet hvad som kan hända i vårt upplysta tide-
DUN 1 * 17 hvarf).
Men det allra värsta är, att jag nästan hvarje dag måste promenera på mera allmänna vägar, där jag kan riskera att möta, om ej Eyre, så någon med Eyre likasinnad Adams son eller dotter.
När det är.
så ruskigt väder, som det nu har varit en längre tid, så är jag i en mycket kritisk belägenhet.
Håller jag upp kjolen till höger, så släpar den ju till vänster; fattar jag i den i båda sidor, så ter det sig någorlunda i face, men bedröfiigt, sedt i profil.
Jag kunde ju följa Eyres råd, att fästa upp kjolen med säkerhetsnålar o. d., men då riskerar jag ju ändå att visa mina fötter; och som dessa ej hör till de allra nättaste i sitt slag samt på grund af hälsoskäl eller ekonomiska omständigheter ofta äro beklädda med grofva snörkängor, så bli rdet i alla fall icke vackert.
Jag har då intet annat råd än att låta kjolen släpa, men som jag ej har någon Hilda eller Emma, som vid min hem- komst mottager mig med borste (eller sura miner), utan måste verkställa detta föga trefliga arbete själf, så kan jag ej utan obehagliga känslor be- trakta hvarje smutsfläck på mina kläder.
Eyre påstår äfven, att damerna i allmänhet ha en ful gång.
Detta är ett faktum, som jag långt ifrån vill bestrida, men jag har äfven sett herrar, som ha gått illa, och hvad i all världen kan orsaken vara därtill?
Af uppriktigaste hjärta vill jag tacka Eyre för artikeln, ty af den fick jag lära hvad jag icke bör göra i » upphållsväder ».
Men om Eyre äfven vill säga, hvad man bör göra för att skydda sig för gatsmuts under regn- dagar, vore ingen tacksammare än Hunnébergsflickan.
Ui * n o t i s b o k e n.
' Hing och hatt », sin i.ya värdighets insig- nier, mottog vårt lands första kvinnliga juris doktor fröken Elsa Eschelsson i måndags middag i Upsala efter högtidlig promotion.
Före promotionen försvarade fröken Eschelsson sin doktorsafhandling » Om begreppet gåfva en ligt svensk rätt ».
Disputationen började redan kl. 8 f. m. inför ett synnerligt talrikt auditorium.
Också var det ju här första gången man i kate- dern fick se en kvinna, som aspirerade på juris doktorshatten.
Disputationer.
inleddes af professor Nordling, juridiska fakultetens opponent.
Respondenten, som i början föreföll helt obetydligt nervös, åter- vann snart !sitt lugn och bemötte alla de fram- ställda anmärkningarna med öfvertygandeklarhet och tankeskärpa, hvarför hon äfven vid opposi- tionens slut erhöll ett ampelt erkännande.
Som andre opponent uppträdde professor Tryg- ger, som på ett delvis humoristiskt sätt fram- ställde en del smärre anmärkningar, hvilka samt- liga af licentiat Eschelsson lyckligt bemöttes.
Tredje opponent har som bekant det tacksam- ma värfvet att på ett mera eller mindre älsk- värdt sätt » drifva » med den framställda afhand- lingen.
Denna uppgift löstes af notarien N.
Lind- hult på ett sätt, som försatte auditoriet i hejdlös munterhet.
Efter åtskilliga anspelningar på stu- dentlifvets mera skämtsamma sidor lät opponen- ten munterheten kulminera, då han citerade åt- skilliga yttranden, dem han påstod skulle bevisa en betänkligt frisinnad och emanciperad upp- fattning af frieriet, t. ex. följande: » Ja-ordet, åt- följdt af en förklaring », hvilket ju vore en ord- ning motsatt den vanliga — om fallet låge inom respondentens erfarenhet, vore ju därom intet att säga, endast ' att man kunde önskat en närmare precisering.
Disputationen var slut vid half 12-tiden.
; Sveriges andra kvinnliga farmaceut, fröken Tyra, Hildegard ' Andréen, hvilken nyligen vid farmaceutiska institutet aflagt farmacie-studi- osieexamen, legitimerade sig i förra veckan inför medicinalstyrelsen såsom sådan.
Fröken Andréen är född i Borås den 5 mars 1875 samt dotter till regementsläkaren v ' d Vestgöta regemente d; r Carl Andréen, tillika stadsläkare i Borås.
Kvinna såsom teckningslärare.
K. m:t har medgifvit, att Hedvig Salenhis, som genom- gått den högre konstindustriela afdelningen vid tekniska skolan i Stockholm och sedan under åtskilliga terminer uppehållit teckningslärarebe- fattningar vid allmänna läroverk, må anses be- hörig att söka teckningsläraretjänst vid allmänna läroverket i Strengnäs.
Sveriges sjätte kvinnliga läkare.
licentiatexamen har nu ytterligare vid Karolin- ska institutet aflagts af med.
kand. Thora Gran- ström, göteb.
Redan på torsdagen i denna vecka anlände festkörens främ- mande medlemmar lill Stockholm.
Kören blir nu definitivt (555 röster stark.
Däraf äro 187 sopra- ner, 155 altar, 140 tenorer och 173 basar.
Da- merna äro, som man finner, i någon majoritet.
Detta beror väsentligen på den kvinnliga öfver- vikten i de svenska musiksällskapens representa- tion.
Under hela fredagen samt lördagens förmiddag repeteras.
På lördagens middag kl. är ge neralrepetition till den första stora konserten.
På aftonen rekreerar man sig med en gemensam utfärd till Saltsjöbaden eller annan lämplig plats i Stockholms omgifningar.
Pingstdagens middag kl. 7 » 2 ges den första stora konserten i hallen vid Fredrikshof.
Den inledes med Normans uvertyr öfver svenska motiv, diri- gerad af Nordqvist, hvarpå framsäges enjirolog.
Programmet, som är indeladt i två, genom en paus skilda afdelningar, upptager därefter: Ole Olsens Asgaardsreien, Wennerbergs Jesu födelse, Griegs Bergliot — med fru Laura Gundersen som deklamatris —, Gades symfoni i G moll, Emil Hartmans Hærmændene, Dentes konsert för violin och orkester och Södermans Messa.
Medlemmar af hofkapellet utgöra kärnan i fest- orkesten, som räknar ej mindre än 24 första violiner och öfriga instrument i proportion.
Då helar, festen med dess tre större och tre mindre konserter äger rum på fem dagar, är de medverkandes tid strängt upptagen.
Tisdagen den 8 juni gifves dock på aftonen fest å Hassel- backen för norrmän och danskar.
Enkla biljetter till hvar och en af festkonser- terna kunna erhållas å byrån i Arffurstens palats.
175 KÅMRATEM m är den b ä s t a g ä l v a till de unga.
är husmors bästa hjälp reda.
P r e n u m e r e r a å när m a s t e p o s t a n s t a l t.
H e l t år S kr.
' J minnenas tid Utkast af Embalyros.
* \ f u är det riktigt vår. » Det var hvad Anna J \ Kruse tänkte, när hon på morgonen öpp- nade sitt fönster.
I går ännu hade det va- rit kallt och ruskigt, och regnet hade smattrat på rutorna.
Men i dag!
Solen lyste så där in- tensivt, att man ej kunde förstå, att himlen nå- gonsin varit molnhöljd eller kunde bli det.
Och hvilken doft!
Den kom från björkarnas späda blad, från lönnarnas rika blomklasar, från det daggvåta gräset, från de små violerna på rabba- terna.
Anna klädde sig hastigt och gick ned i matsalen.
Där mottogs hon af några ungdomar, som omringade henne under glada rop.
» Faster Anna, se hvad jag plockat åt dig! » ropade lilla Märta, i det hon räckte henne en stor bukett violer.
» I dag får du lof att följa med oss ut i sko- gen, till Pelarberget, som du lofvat, för nu är det vår, » sade Elo v. s Ja, snälla faster, gör det, så få vi ha dig rik- tigt för oss själfva en stund. » Det var » stora syster », Eva, som nu använde sin övertalnings- förmåga.
» Pappa, säg, ska vi inte visa faster Pelarber- get i dag? » ropade de alla mot den inträdande fadern.
» Jo, gör det i dag!
I morgon får faster lof att vara hemma, ty då kommer det främmande. » » Främmande?
Och det har du inte talat om T e a t e r - och musikutställningen.
Som vi redan för mig. » Det var husets fru som talade.
» Nej, men jag gör det ju nu.
För öfrigt tror nämnt, är det afsikten att i samband med denna » utställning på utställningen » gifva en serie kon- jag det intresserar Anna mer än dig.
Hvad sä- serter och dramatiska föreställningar, omväxlan- ger du? » Han vände sig till systern.
» Ar Erik de matinéer och soiréer.
Den stora hallen invid Gustaf välkommen? » Anna svarade blott med en nick.
teater-, och konstutställningen, där blomsterut- Då man stigit upp från frukostbordet, drogo ställningen hade sin lokal, har för ändamålet blifvit inredd och erbjuder en särdeles angenäm de unga faster ut i trädgården; det var så myc- anblick med sina varma färger och rika dekora- ket de hade att visa där.
Promenaden till Pe- tion af palmer och lagerträd, sitt vackra prosce- larberget kunde ej företagas förrän senare, ty nium och sina öfver 1,000 mycket rymliga sitt- gräset måste först bli torrt.
Husets herre och fru blefvo ensamma.
» Nå, hvad säger du, Mia?
I morgon ta vi Början gjordes Kristi Himmelfärdsdag med en symfonimatiné af det förstärkta hofkapellet un- ' emot vår beau-frére in spe, och sedan bjuda vi der dess förste ledare hr Nordqvist.
Konungen ihop grannarna till eklateringskalas. » » Jag har förstått det alltsedan Anna kom hit.
öfvervar marinen från början till slut och gick efter sista numret upp på musikestraden för att Om hon ej fattat sitt beslut, hade hon ej kom- mit.
Hon är ej den, som finner nöje i att skänka tacka anföraren.
Fem nummnr kommo till utförande, alla gamla bort en korg. » » Nej, åtminstone ej tre eller fyra åt samma välkända och omtyckta bekanta från symfonikon- serterna med Beethovens A-dur-symfoni, » ryth- person.
Emellertid är jag innerligt glad, både mens apoteos », såsom tyngdpunkt.
De öfriga för egen räkning öfver att få ha Anna här i numren voro mindre omfattande, men äfven de vårt grannskap, och så fröjdar jag mig riktigt å mottogos med vanligt intresse.
Matinén inleddes den hederlige Waldheims vägnar.
Hans trogna med Södermans uvertyr till » Orleanska jungfrun », kärlek förtjänar en belöning.
Och han får en hvarpå hr Lundqvist utförde densammes ballad lycka, större än den, som kommer de flesta män » Tannhäuser » samt hr Ödmann den sammes bal- till del.
Det vore rent af ett missgrepp, en miss- lad » Kung Heimer och Aslög ».
Mellan de båda hushållning af försynen, om en sådan kvinna sångerna utfördes Bachs g-mollfuga i känd or- som Anna skulle förbli ogift. » kestral bearbetning af Albert.
Vidare har aftal träffats med Stockholms för- nämsta sångföreningar om en serie populära kon- Barnen hade fört faster Anna till Pelarberget, serter under utställningen, hvilka skola upptaga men det var ej utan att de kände sig besvikna körernas värdefullaste reportoar och gifvas för på det nöje de väntat sig af den lilla utflykten.
så låg entré som möjligt.
Den första af dessa Fastern var sig ej riktigt lik.
Hon, som eljes konserter gafs af Stockholms allmänna sångföre- var så intresserad af alla deras meddelanden och ning i söndags middag efter ett värdefullt och som med sådan ifver deltog i deras lekar, gick fe, omväxlande program.
nu helt tyst och tankspridd, och när de kommo På måndagen gåfvo artister från Dramatiska fram till målet, hade hon bedt dem gå och plocka teatern matiné, hvarvid uppfördes Kexels klas- hvitsippor åt henne.
Det var tydligt, att hon siska » Kapten Puff eller Storprataren », där som ville vara ensam.
bekant hr Bæckstrom har sin glansroll, och som Anna förstod sig knappast själf.
Det var nå- en modern pendant Benzons » Tillfälligheter » med got för märkvärdigt med den här vårluften och hr Fredriksson i sin brilljanta räsonnörsroll.
De vårstämningen.
Hade hon inte trott sig numera historiska studentföreställningarna, på hvilka så vara en förståndig kvinna, som ej lät sig be- intressanta och af allmänheten med stort bifall härskas af känslor och stämningar, utan i allt mottagna prof visades å k.
Operan den 16 och tog sitt förnuft till råd.
Med sina trettiofyra år 21 sistl. mars och hvilka vi då närmare omnämn- borde hon då verkligen vara förnuftig.
Och hur de, togo äfvenledes sin början i går torsdag i klokt och kallt hade hon inte resonnerat med den med teater- och musikutställningen förbundna sig själf, då hon beslutat sig för att inte mera stora konsertlokalen.
af visa Erik Gustaf Waldheim och hans trogna kärlek.
Horr-visste, att han skulle förnya sitt anbud, då hon nu var på besök hos brodern,
DUN 176 N a Hj PK P: g och hennes svar skulle denna gång bli ja, och därmed tyckte hon sig ha stakat ut sin framtid, kallt och nyktert visserligen, men hon skulle dock ha något att lefva för, och det var livad hon ej haft, sedan modern för ett par år sedan dog.
Som Waldheims maka skulle hon få en plats att fylla.
Visserligen hade hon ingen kär- lek att skänka honom, men hon skulle bli honom en god hustru, och hur mycket skulle hon ej få att styra med som husfru på hans gods?
Men hvarför kunde hon ej tänka så nu?
Hvarför kunde hon ej resonnera så där klokt, som hon gjort så många gånger förut?
Hon kunde ej alls resonnera, hon kunde bara minnas och drömma.
Bilder från gångna tider stego oupphörligt upp för hennes inre syn.
Hon hade ej varit här i sitt barndomshem någon vår sedan flere år tillbaka; det var väl därför minnena kommo med en så öf- verväldigande styrka.
Ty våren — det hade hon redan erfarit — är i den mogna åldern minnenas tid, liksom den i ungdomen är förhoppningarnas.
Det var, som om en hel värld, död för längese- dan, kallats till lif.
Hon såg sig själf som litet barn tillsammans med syskonen.
Hon mindes deras glada, fantasifulla lekar, deras ströftåg om våren, upptäcktsfärder, som de kallade dem, i de kringliggande skogarna och ängarna.
Men äf- ven ungdomstiden väcktes till lif.
Det kom öf- ver henne samma känsla, som hon för en tjugu, femton år tillbaka i tiden så ofta varit intagen af.
Som då greps hon af denna intensiva lifs- lust, af detta trängtande begär efter lycka, efter att lefva, som hon kallat det.
Nog var det egen- domligt, att våren alltid skulle föra med sig dessa på en gång så ljufva och så vemodiga stämningar.
Sedan sin ungdom hade hon dock ej gripits af dem så som just nu.
S •J H © rt- &amp; 0: ™ r s p,.
0 i —, H " P © • 8 1 • irg OB Tydligast bland alla återväckta minnen fram- trädde dock de från den våren, då hon fyllde tjugu år.
Då hon nu såg tillbaka på den bakom henne liggande tiden, föreföll det henne, som om alla de år den innefattade vore grå, belysta af en halfdager, alla utom den där våren, ty öf- ver den föll ett klart, bländande ljus.
Då hade hon lefvat; då hade hon känt glädjen så inten- siv som aldrig annars, och då hade sorgen gri- CD OD I — ' g© CK2 aiaijoranj.
ST Logogryf.
to HH ' ' » För hvem jag passar jag vill dig säga, Om du mitt hela vill gissa här.
Flvad alla prisa, men icke äga, Hvad ej den ena den andra lär.
För rik och fattig jag passar lika, För hög och låg gör jag likaså; Fast ofta ömkligt jag brukar svika, Just när som bäst jag behöfver rå.
Den långa läxan i lifvets skola Jag kan dig lära som ingen ann ', Om ej i medgång du får dig sola ', Jag dock din börda ju bära kan.
3 SP Om rätt du gissat nu har mitt hela, ?S p, Så kan man ordet ju sönderdela.
o p, Ett djur man sällan till lifvet skonar.
Och hvad den får, som ej sig för- O V) » B » sonar.
CD g " S3 EU.
Hvad ej med ögat man kan uppfatta.
o ~i L O Med hvad gick klockan i forna tider?
— ' C * En fisk som hårdt emot döden stri- der.
O « Hvad ofta klämmes, då skon man snör.
Hvad friarn icke rivalen gör.
En konst som alla ej kunna lära.
* Se, Hvad alla måste ibland förtära.
Hvad mången är, men du slipper £ sr 8 vara.
Hvad brukar ofta i luften fara?
b sr &amp; Hur blåser vinden du svårast kän- ner?
Ett träd så sällan som ved man bränner.
s 1897 pit henne som hvarken förr eller senare.
Det var kärleken, som då kastat sitt ljus öfver hen- nes lif.
Visserligen var det väl hvad människor kallade en olycklig kärlek, kanske till och med en obesvarad; men ändå — hon kände det nu — det var hennes bästa minne, hennes skatt, och från den tiden föll ännu ett skimmer af sol, af poesi öfver hennes lif.
Hon hade också aldrig glömt den; men det var så märkvärdigt, i dag tänkte hon ej blott därpå som ofta förr, nej hon kände det alltsammans, det var som om hon lef- vat om det.
Hon såg honom för sig, docenten, hennes brors kamrat och hennes egen lärare, så tydligt som hon aldrig förr lyckats framkalla hans bild i sitt minne.
Hennes öra smektes af klangen af hans röst, hon genombäfvades af samma glädjekänsla, som hon alltid erfarit, då han var i närheten, men hon kände också en gnagande smärta, afskedets bittra sorg.
Jo, hon förstod det: hela denna omgifning hade framkallat detta minne och dessa känslor.
Hon hade ej varit uppe på Pelarberget sedan den där kvällen för fjorton år sedan, då hon såg honom för sista gången, och det före- föll henne, som om det nu vore alldeles samma kväll.
Naturen är sig evigt lik, blott människors öden och sinnen äro underkastade förändringar.
Den nedgående solens sken föll lika vackert nu som 3å öfver björkarnas ljusgröna kronor, och luften var mättad med denna underbara doft, som kommer från all den spirande växtligheten och som ger en förnimmelse af lifskraft och lif shopp.
Och själf va stämningen var densamma: det var, som om i luften darrade toner, svåra att riktigt fatta och fasthålla, men som fram- kallade aningar om en outsäglig sällhet och en ofattbar skönhet.
&gt;Faster Anna, är det inte vackert i kväll?
Ja, jag menar inte bara vackert, utan jag ville säga mycket, mycket mer, men jag vet inte, hur jag skall uttrycka det.
Våren är så underlig; jag tänker och drömmar då så mycket som annars aldrig faller mig in. » Det var Eva, som öfver- gifvit syskonen och satt sig hos faster.
» Ja, Eva, njut af våren så mycket ' du någon- sin kan, på så sätt samlar du skatter för kom- mande år.
Ty, ser du, när man lämnat ungdo- Hur handsken sitter som väl skall passa.
Hvar, i butiken, man har sin kassa.
Hvad man på skeppet ibland får göra.
Uttryck om tiden man ju får höra.
Hvad tigern icke kan sägas vara.
Med hvad nog mången sig måst för- svara.
Ett mindre ', rofdjur som farligt är.
Och så en sportterm som passar här.
Ty nu på orden det tryter redan.
Jag vill för andra ge plats här nedan.
men, då gäller det att arbeta, att göra sig nyttig i världen.
Men man finner kanske stundom ar- betet tungt, man känner ibland att man behöf- ver litet lycka för egen räkning, någon annan än den, som ens verksamhet kan skänka.
Man längtar efter litet poesi i lifvet, och den få min- nen från barndomen och ungdomen ge. » Först sent på aftonen kommo faster Anna och barnen tillbaka.
Anna gick genast in till bro- dern.
» Jag har bestämt mig för att resa i mor- gon », sade hon.
Och utan att akta på broderns förvånade min och ogillande: » MenAnna », fortsatte hon: » Du vet, att en sjuksköterskeför- ening i Stockholm anmodat mig att upprätta en filial någonstädes i Norrland: jag har beslutat att antaga anbudet och vill genast vidtaga an- ordningar för att resa dit. » » Anna, då öfvergifver du oss ju alldeles. » » Nej, nej, det vill jag visst inte göra; jag skall hvarje år vara ledig en tid, helst på våren, och då kommer jag gifvet hit.
Men du förstår väl, att jag önskar få en verksamhet. » » Tror du inte du kunde få den på närmare håll? » » Jo, men inte en verksamhet, som tillåter mig att bevara allt det, som är mig kärt från gångna tider. » Anna gick, och brodern stod länge försjunken i tankar.