Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
När nu härtill kommer, att friheten n.åtte vara lika nyttig för denna, som all annan handtering, anser jag rättvisa och billighet fordra, att äfven de, hvilka icke äro berättigade till bränvinsbränning, må vara berättigade att destillera bränvin med högst sa fiil,t.Bevilln-' Lag' och Oec.-Utsk.
N:o 6. 43 lärmors panna, då de sig dertill i Vederbörlig ordning anmäla, emot erläggande af en sådan afgift, proportionerligt stigande från och med 6 kannors rymd, att för begagnandet af en destilleringspanna om ao lanner betalas 100
R:dc om uret; blifvandes denna höga taxation en borgen för att det icke lönar sig begagna samma panna till bränvinsbränniog.
Slutligen föranlåtes jag af min rättskänsla, att vid detta tillfälle fästa respective
Ståndens synnerliga uppmärksamhet på det märkvärdiga beslutet af Utskottens pluralitet, att då 8 $. i l:sta Art. nu berättigar Städerna, men icke landet, att utöfva deras bränvins-bränningsrätt i ett eller flere sammansatte Verk, efter alla eller flera jordlotters sammanslagne varde, dock med högst 2:ne go*kannors pannerymd, så skall denna rättighet nu inskränkas till en panna af högst 50 kannors rymd, under det att enahanda förmon blifvit leinnad Dandtmannen, såsom ny rättighet, och under det att hvarje enskild, som har en jord-egendom af 15,000 Rtdrs värde får begagna en g o kannors panna.
Denna ytterligare inskränkning uti bränvins*bränningsrättigheten för Städerna skall verka menligt på hela samhälls-classer, der, såsom t. ex. i Gefle, betydlig kostnad blifvit använd på Stadens sammanslagna bränneri, hvars hela afkastning är anslagen (ill de fattigas understöd, hvilket goda ändamål skulle upphöra till sin verkan, gefion! frånkännandet af rättigheten att få till det 44 Bil' t-Bevilln.*
Lag* och OeconrEtsk.
Eet.N-o fiml stadgade maximum begagna redan varande kostsamma Inrättning.
Uti hvad Herr af Billberg sålunda andra* git instämde till alla delar Borgmästaren jLlundi äfvensom Herr Donner förenade sig i yttrandet, angående det föreslagna maximum af blott en g o kannors panna för en egendom, hvars värde mer eller mindre öfversliger 15,000 R:dr; hvarförutan så väl Herr Prosten Dillner som de förenade Utskottens samtlige Ledamöter af Vallöf!.
Borgare-Ståndet delade Herr af Billberga åsigt, i fråga om villkoren för Stadsjordslotten sammanslagning till begagnande af gemensam bränneri-inrättning.
Herr Nordenankar, G.:
Emot förenade
ITt* skottens fattade beslut, dels rörande bränvinsbrännings-redskapens beskaffenhet, och det nedsatta maximum från förut tillåtna tvänne enkla g o kannors pannor till blott en, på huru stor egendom sorn helst, dels ock vidare att konstpannor få nyttjas till lika kannerymd som de simpla, reserverar jag mig.
Då beslutet i förra hänseendet tyckes vara föranledt af den öfvertygelsen att bränvins-tillverknirigen nu är för högt uppdrifven, och af den önskan att något minska den öfverflödiga tillgången deraf, är åter detsamma, uti senare afseendet, i rakt motsatt åsigt.
Att äfven på den största landtegendom ej tillåta mer, än en enkel go-kannors panna, då deremot på en liten egendom af 15,000 Bil. t.Bevilln.- Lag- och Oec.-TJtsk.
N'.o 6. 45"
IPdrs värde, medgifves nyttjandet af en lika stor Pistorisk apparat, eller sammansatt verk (hvilket, ehuru blott eldas under den ena pannan, likväl består af tvänne, sorn på samma gång afverkas, och hvaraf den så kallade För» pannan, eller den, hvilken elden ej omedelbart tillkommer, alltid är större, och får vara huru stor som helst) står i ett så stridigt och motsatt Förhållande, att jag, för min del, ej kan i sådant beslut deltaga.
Herr Grefve Oxenstjerna E. J. G.
Då jag förut i Utskottens sammansatta beredning delat de åsigter, Herr Prosten Astrand så fullständigt utvecklat i sin reservation, får jag nu uti samma reservation mig förena och dertill anföra: att jag ogillar den af Utskotten föreslagne på pannerymden grundade beskattningsmethoden, såsom, i min tanka, byggd på origtig och osäker grund samt föranledande orättvis och ojemn beskattning.
Det lärer ei kunna bestridas, att, efter hvarje ny uppfinning, hvarje förbättring å redskapen, hvarje mindre och ofta omärklig tillsatts å densamma, äfvensom genom hvarje förändring å pannornes inmurningssätt samt mer eller mindre forcerad eldning, ett till quantiteten af productionen eller till tidbesparingen olika förhållande skall uppkomma, och således den befarade orättvisa inträffa, att, ehuru med lika beskattade pannor, den ena tillverkaren kan 4 6 Bil. t. Bevilln.-
Lag öcli Oecs ZJtsk, Bet.
N;o 61 erhålla en flere looitle procent högte produCtion, än en annan mera laglydig, men på För» fattningarnes eluderatule mindre speculerande.
Afven anser jag att Statens fördel blifvit frånträdd genom bibehållandet af denna beskattningsmethod, såsom inbringande endast en summa af omkring 600,000 R?dr; hvaremot, om beskattningen blifvit lagd uppå productionen, t. ex. med 2 å 3 sk. per kanna, af all tillverk* ning som skedde med enkla pannor från och med 30 ä 40 kannors rymd, och med alla sammansatte konstverk, äfven under denna storlek, skulle
Statsverket säkerligen haft att påräkna en behållning af omkring En a lj Mi* lion JR:dr.
Men då denna förhöjda, ehuru indirecta skatt hufvudsakligen skulle träffa jordbruks - näringen, Iwde jag föreställt mig, att Bevillnings-Utskottet bordt kunna föreslå e-n i proportion deraf billig nedsättning å andra, jorden nu så drygt betungande, directa bördoF, såsom t. ex. å eganderätts-Bevillningen af fast egendom o. s. v. Genom dessa mara planmässiga åtgärder torde följande fördelar varit att påräkna: förökande af Statens inkomster genom indirect beskattning; förminskning af jordbrukets directa bördor; beskattningsgrunden byggd på rättvis princip; industrien, lemnad fria händer till utvecklande af nya uppfinningar och förbättringar, och slutligen ett betydligen förhöjdt pris pä. Bil.t.Bevillh.- Lag-och Oec.-Utsk.
4^ bränvinet, hvarigenom det så allmänt öfver» klagade öfverflödet på denna vara torde fått ett på sedligheten mindre skadligt inflytande.
I öfrigt förenar jag mig uti Herr Lefflers framställning om olämpligheten af den i 1824 års Tariff befintliga beskattnings-proportion för de enkla pannorn#.
Herr Prosten AstrandI I de Höglofl. sammansatta Utskottens förslag, att med pannerymdsafgift beskatta ali bränvinsbränning, kan jag icke instämma, emedan denna beskattningsgrund äc i sin princip osäker och vacklande, och alltid blifver i tillämpningen högst obillig och ojemn»- Utskotten hafva såsom grundval för beskattning gen antagit ett medeltal af det tillverkningsbelopp, som med hvarje af de olika slags bran-’ vinsredskapen tros kunna tillverkas.
Det är dock högst problematiskt, huruvida Utskotten rätt träffat detta medeltal, dd de tillförlitliga uppgifter Utskotts-Beredningen haft att tillgå, framställt så högst olika resultat, att t. ex. Pistoriska verk än visats komma till endast 2r's, än till mer än 8 gånger så stor tillverkning, sorn under samma tid med en enkel panna af lika stor kannerymd kan åstadkommas; och det är efter min öfvertygelse icke välbetänkt att antaga en beskattningsgrund, byggd icke stort bättre än på måfå.
Men vore äfven det af Utskotten antagna medeltal för den med de olika redskapen möjliga production någorlunda lräffadt, så blifver dock den föreslagne beskatt - 48 Bil. t.Bevittna Lag• och Oec-Vtsk.
Bet.N'ö 5, ningsgrunden högst obillig, enär det är bevisligt, att en del bränneriverk med goda inrättningar och noggrann skötsel uppgå i sitt tillverkningsbelopp långt öfver det medeltal, som för beskattningen är taget lill måttstock, under det andra mäste stanna långt derunder, i anseende till hvarjehanda tillfälligheter, som hindra tillverkningens gång, bland hvilka må nämnas nödvändiga reparationer, som vid en del Pistoriska verk ofta inträffa, under det andra mer sällan äro sådana underkastade, och hvarvid dessutom en högst betydlig olikhet i tidspillan uppkommer, om verket är beleget nära hufvud» staden eller annat ställe, der lätt tillgång på skicklige handtverkare finnes, och om det ligger i en från denna fördel aflägsen landsort.
Genom dessa omständigheter kan lättligen hända, att, bland innehafvare af lika stora Pistoriska verk, den ena kan hinna till två, tre å fyra gånger större afverkning under året, än en annan; och vid mindre konstiga verk är förhållandet nästan enahanda, då den ena med sin bränvinsredskap idkar endast en obetydlig husbehofsbränning, under det en annan med lika redskap drifver fabrication, ofta till mångdubbelt tillverkningsbelopp mot den förre.
Obilligheten af en för dessa fall lika hög beskattning lärer icke vidlyftigare behöfva bevisas.
Den rättaste beskattningsgrunden för branvinsbränning, liksom för alla andra productiva näringar, Bil. t. Bevilln..
Lag' och Oec-TJtsk, Bet.N‘,o 6, 49 näringar, vore utan tvifvel elen verkliga behållna inkomsten deraf.
Denna grund är dock icke här antaglig, emedan den behållna inkomsten af branvinsbränning beror af så många olika omständigheter, att den icke en gång af sjelfva producenten kan fullkomligen rätt beräknas, ännu mindre af andra controlleras.
Den heskattningsgrund, som härtill kommer närmast och sorn jag anser för den enda antagliga, är den, sorn fäster sig vid sjelfva pro« duetionens qvantitet och lägger en viss afgift på hvarje tillverkad kanna bränvin.
Utskotten hafva ock erkänt dess iigtighet, men likväl frånträdt den, i anseende till förmenta svårigheter vid controllerna och osäkerhet vid beräki nandel af Statsintraderna.
För husbehofsbränningen kan väl denna heskattningsgrund vara mindre behöflig, men för bränvinsfabrication i stort är den i synnerhet lämplig och undanrödjer de ojemnheter, som uppkomma genom beskattning efter pannerymden.
Den eger ock fördelen att vara en och samma med den Bevillningsgrund, sorn för beskattningen af alla andra näringar hos oss är införd, och den är här icke mindre användbar, då dess tillämpning kan underkastas, om ej strängare, åtminstoJ ne lika goda controller, som Bevillningen å annan inkomstgifvande rörelse är underkastad* Bilt, till Riks. St.
Prat. 1828 *eh 1829•
5 Sami. 2 Afd. 3:e H:t. 4 gö Bil.t. rtvilln.- Lag ocliOeCr^tsk.
Bet.N:o$.
Till följe häraf föreslår jag, att för bränvinsbränning med hvad redskap sorn helst, må stadgas en viss afgift per kanna för den bränvinsqvantitet, sorn innehafvaren af sådan redskap under föregående året dermed tillverkat; och bör han fördenskull, å Ilandet till Berednings , och i Staden till Taxerings-Comitéen uppgifva förra årets till* verkningsbelopp, då Conitéen dervid tillkommer samma pröfningsrätt, Som vid andra fabrikanters och näringsidkares likartade uppgifter, och fördenskull eger inhemta alla behöfliga upplysningar, såsom om redskapens beskaffenhet, tiden under hvilken redskapen varit begagnad, arbetsstyrkan, som vid bränningen varit använd, m. m. hvarigenom hvars och ens tillverkningsbelopp kan, så nära sorn möjligt är, bestämmas, Skulle ock Taxeringsmännen, vid de större brän vinsfabrikernas beskattning, icke kunna beräkna til
I verkriingsbeloppet till fullkomligaste noggrannhet, så betyder det ej mycket, om dervid några hundrade, ja till och med ett eller annat tusen, de kannor blifva obeskattade; man kan i alla fall vara säker, att ingen får för hög beskattning; och beskattningssumman för hvar och en kommer dock att närmare lämpas efter billigheten än Utskottens förslag medgifver.
På det likväl icke rum må lemnäs öp» pet för alltför stort underslef, vid denna T&il.t. Bevilln.'
Lag- och Oec.-Utsk.
Bet, N-.o 6. 51 taxering, och på det Staten ej må gå i mist» ning af en påräknad inkomst, samt på det Höglofl.
Bevillnings Utskottet må kunna åstadkomina beräkning af denna inkomstens minimum, anser jag nödvändigt, att en mininimi-tariff för denna beskattning antages.
Här kunde just det, som Utskotten antagit till beskati ningsgrund , användas til] hvad det bör vara, ett correctlv mot för låg beskattning.
Minimi Tariffen torde för enkla pan, not böra blifva samma progressiva Tariff, sorn af Utskotten är föreslagen för pannerymds-afgiften å desamma, och för Pistori. ska verk likaledes en Tariff, likartad med den, som Utskotten för pannerymden å de samma tillstyrkt, samt för andra konstbrännerier serskilda Tariffer , uträknade , icke efter de grunder, som
Utskotten nu antagit för bestämmandet af dessa verkspan nerymds * afgift, utan efter de grunder, som för beskattningen af Pistoriska verk äro af Utskotten antagne.
Utskottens förslag till beskattning å pannor med enkla och dubbla rectificatorer anser ja.g sakna ali consequence, enär t. ex. en Elglundsk panna om 60 kannor med dubbel rectificator» efter Utskottens förslag, skall beskattas endast med 5 2j Rldr, under det en 22 kannors Pisto* risk panna, som anses kunna afverka endast lika mycket med den förra, skall beskattas med 90 R:dr.
I händelse Utskottens Betänkande l denna del blifver afBespective Riks-Stån* tjs; Bil. t. Eevilln.- Lag* och Oec..TJtsk.
Bet, N‘o 6. den återremitteradt, torde jag framdeles få uppgifva de minimi-tariffer, som jag för de åtskilliga konstbrännerien anser lämpliga.
Tillämpningen af den beskattningsgrund, jag nu vördsamt föreslagit, blefve den, att om afgiften per kanna af det uppgifna eller af Berednings- och Taxerings-Comitéen erkända tillverknings-beloppet uppginge jeinnt till, eller understege minimi-tariffen för pannan efter dess storlek, så skulle innehafvaren erlägga afgift endast efter minimi-tariffen; men i annan händelse skulle honom påföras afgift efter tillverknings-beloppet.
För små pannor af nu bruklig enkel construction till 30 kannor och derunder, med hvilka, efter nu brukliga afverkningssätt, ingen större bränvins fabrication kan idkas, torde, till undvikande af större besvär och tidspil-, lan vid taxeringen, böra stadgas, att de sko la erlägga afgift endast efter minimi-tariffen.
Genom antagande af denna beskattnings? grund vore ali den orättvisa häfven, som åt^ följer hittills varande och af Utskotten till fortfarande föreslagna beskattningsrätt å bränvins bränningen.
Ständer kunde derigenom befrias från tillvitelsen att hafva gynnat de stora bränvins-fabrikanterna på den fattigare Jordbrukarens bekostnad.
Hvarje Bränvins-producent komme att alltid, i stöd af Minimi-Tariffen, åtminstone erläg - Bil. t. Bevill nr Lag-och Oec..JJtsk«Bet.
N:o 6. 5 3 ga samma afgift, som Utskotten nu föreslå; men den, som drifver stor Bränvins-fabrication, komme att derutöfver, i samma mon som hans tillverkning öfverskjuter det me-; deltal, han anses med sin redskap kunna tillverka, erlägga för detta öfverskott en bestämd afgift.
Bränvins-bevillningen skulle härigenom gifva en, ehuru för närvarande icke fullt beräknelig, likväl säkerligen ganska betydlig öfverskottssumma, som väl torde vara behöflig såsom bidrag till betäckande af de stora utgifter, hvilka nu af Staten erfordras.
Vid en kommande
Riksdag kunde detta öfverskott bestämdt af då blifvande Bevillnings-Utskott beräknas, och måhända gifva tillfälle att i någon mon nedsätta den nu så öfverklagade allmänna Bevillningen, Häruti förenade sig Contracts-Prostarne Nordin och Widén, Herr Prosten Broomé:
Icke för att ge nomdrifva min öfvertygelse, hvilket vore förmätet att hoppas, utan endast för att ännu en gång och slutligen uttala den, emedan jag deri känner mig orubbad, får jag äran reservera mig mot det hufvudsakliga beslut, i hvilket Höglofl. sammansatta Utskotten stadnat, i afseende på Bränvins-tillverknings-rättigheten m. m.
Så vida detta beslut syftar till någon inskränkning deraf, har menskligheten hos Hög - 54 Bil. t.
Tevillu.'
Lag- och Oec.'1'tsk. fet.
N‘.o 6. lofl. Utskotten kommit i en förbindelse, sorn jag naturligtvis delar.
Deremot väntar jag med visshet Höglo fl. Utskottens mildare omdöme öfver den fasta mening, jag har, och förklarar, att man är mera skyldig den allmänna välfärden, sorn står i fara, än den svaghet, som derföre ställt sig i vägen, och att uppskofvet af den fullständigare hjelp, som dock slutligen måste företagas, icke medför annat än en större skada på samfundskroppen och dess serskilda lemmar.
De betänkligheter, sorn uppställas mot den inskränkning, jag tagit mig friheten föreslå, synas mig icke nog vigtiga att förtjena det afseende och den ömtålighet, hvaraf de i allmänhet mötas.
Hvad jriheten t. ex. derigenom skulle lida, är ett lidande, föreskrifvet af sjelfva förnuftet, och stadgadt genom första grundsattserna för menskliga Samhälls*fördraget, att den ena icke ma skada och för' störa deri andra, och att, så vidt det kan förhindras, ingen må ha magt att skada och förstöra sig sjelf, ty dd lider Samhället i hans person.
Hvarje förbud i borgerliga lagen stödjer sig ytterst på en af dessa grundsattser, likasom derifrån härleder sig rättigheten för en hvar, att t. ex, afskära tåget för den, som vill hänga, att rycka giftbägaren eller vapnet från den, som dermed vill mörda sig sjelf eller andra.
Till dess man hunnit ådagalägga, att bränvinets ymnigare tillverkning och förtäring är för Bil t. Bevilln.- Lag- och Oec> Vtsk.
N^o 6. 55 Samhället af den vigt och nytta, att dessa principer derföre böra uppoffras, må förlåtas att jag hyllar Jern och önskar få dem strängt tillämpade till förmon för den dygd och ordning, som bränvinet synbarligen upphäfver* Visserligen har man gjort och gör man än i dag sitt bästa för att bevisa denna vigt och nytta; man har dervid icke med den gamla visheten ingått på den satts, att det nyttiga är underordnadt det moraliskt goda,i hvil» ken händelse striden vore snart slutad,—nej, under nästan allmänt erkännandeaf det moraliska, försvarar man det nyttiga af bränvins* productionen och af consumtionen tillika, (ty dessa tu kunna ej åtskiljas) och man fixerar då hufvudsakligast den lägre oeconomien, hvilken deraf skall vara beroende.
Men,— under åberopande af hvad jag redan härom yttrat, — vågar jag fråga: hvilken är då den välmåga, sorn derigenom blifvit beredd?
Huru låter sådant påstående förena sig med den höga klagan öfver brist och fattigdom i .Landet?
Hvar ser man de större och frodigare hjordar, hvar den rikare tillgång på victualier, som fäderna icke hade och som icke, genom sjelfva åkerbrukets utvidgande, skulle ha funnits, om ock bränvinet aldrig tillkommit?
Månne icke Svenska afvelsgår» den har tvärtom att tillskrifva sin ringhet åt det uteslutande förtroende, som sättes till dranken, och som leder till åsidosättande af den pligt man må hafva till sjelfva boskapen, att 56 Hil.t.Bwilln.■ Lag-och Oec.'Utsk, Bet.
N.o 6* bjuda den en mera naturlig näring, sorn skulle befrämja dess helsa, dess tillväxt och förlänga dess lifsperiod?
Jag väntar den tid, då sjelfva åkerbruket skall gå tillbaka för den mening hopen hyllar, att det, utan biträde af foderväxter, endast af drank och halm kan uppehållas och befordras.
Fran den nybrutna, icke från odaljorden, har man hemtat det öfverskott af Spannmål, hvaraf denna tid berömmer sig.
Sedan dess länge besparade alstringskraft blifvit uttömd, behöfves ett kraftigt medel till dess fulla ersättning, och gifver val dranken företrädesvis ett sådant?
Den styrka, sorn, ur växterna en gång utpressad , blifvit af menniskorna uppsupen, är för djuren förlorad; är det nu för dessa, och genom dem, för jordens fruktbarhet man vill bära omsorg, så vore utan tvifvel bäst , om raan lät dem njuta styrkan odelad.
Detta inser en hvar, och det återstår således icke annat än sjelfva bränvinet att anföra till bränvinets försvar.
Men detta försvarar sig, såsom det börjat användas, icke bättre än den deraf berusade försvarar sin person.
För ett lindrigt vidrörande faller den senare; för en stråle af förnuftet och en gnista af men. niskokärleken förlorar sig det förra, utan att kunna räddas, antingen af den så kallade näringsfriheten eller förädlings-rättigheten.
Förnuft och menniskokärlek gilla ingen frihet, ingen rättighet, som går ut på mensklighetens förvillelse Bl. t.Bevilln.- Lag- och Oec.
N:o 6, 57 t och förnedring, fastän de, till all olycka, från verldens början nödgats uthärda en sällan afbruten motsägelse.
Svårigheten att begränsa och controllera, så väl productionen sorn consurntionen, är ock något, som allmänligen föredrages såsom ett skäl emot min mening, under det likväl hvarje bränvinsförfattning föreskrifvit och kommer att förekrifva både en gräns och en controll.
Ett bestämmande af högsta pannerymden för en hvar, åliggandet för vederbörande att tillse det öfverskridande ej må ega rum, en stadga mot fylleri och dryckenskap innefatta ju sådant?
Men förgäfves söker man för detta yttersta bestämmande en annan grund än infallet.
En uppgift deremot af hvars och ens mättliga ärliga behof för sitt hushall, Berednings- ComitéenS pröfning af denna uppgift, med afseende pä den personal, han till skatt läter anteckna eller underhåller, en derefter och efter redskapets beskaffenhet lämpad och medgifven rättighet att afverka bränvin, flere eller färre bestämda månader om året, skulle icke detta blifva en bestämnings-grund, så god den kan fäs, ocb då man i allmänhet, på detta sätt, ej finge mera bränvin, än som svarade mot behofvet, skulle ej deraf följa, att man bättre hushållade dermed, och vidare att fylleriet toge en dödsknäck?
— För Bränvinets införande utifrån känner jag ej den fruktan, som skulle förmå mig att 5 8 Bil■ t. Bevilln.- Lag- och Oec.- Vtsk.
N'o 6. ingå på dess vidare ldsgifvande inom landet.
Då en hvar för sig har behofvet uppfylldt, meri intet stort deröfver, och då högst få erhålla rättighet att i smått försälja bränvin, skall lusten att lurendreja öfvervägas och förfalla för äfven» tyret att få behålla eller återskicka den förbudna och oafsättliga varan.
Frestelsen till liderlighet mötte icke eller då vid hvarje tröskel, och den svaga skulle således ej öfver allt kunna falla för den samma.
Vederbörandes serskilda besvär med tillsynen öfver afverkningstidens iakttagande skulle, i min tanka, ersättas af ett förminskadt besvär med tillsynen öfver drinkare samt de brott och oordnirigar, som drycienskapen framkallar.
Jag medgifver visserligen, att tillsammans med dryckenskapen uppvuxit ett förakt för alla gudomliga och menskliga bud, och det har gått öfver till uppenbar trotsighet, till svart last och infernalisk styggelse; jag medgifver, att ett omvändt förhållande ej är lätt att införa.
Men då jag frågat mig sjelf: skal! jag endast ställa mig att beklaga och begråta eller lättsinnigt begabba den så fallna och förnedrade menskligheten, eller skall jag anstränga alla mina egna och uppbjuda andras krafter att hjelpa den upp igen?
Vid åsynen af det tygellösa sjelfsvåld, med hvilket en så stor skara hastar till sin moraliska och physiska destruction, skall jag kunna ursäkta min overksamhet för återförandet af en bättre ordning med den tankan: det är förgripligt att med ett förbud eller med ett vilkor blott söka hindra farten och förekom* Bil. t. Beotlin.
Lag- och Otc.
Uisk Bet N,o 6. 59 ma ölyckan?
— Skall jag
Icke mera tro på möjligheten af en god förändring, tro på något andei stöd för stiftandet, och, om deri blefve stif.’ tad, för helgden af en lag till nykterhetens rädd» ning eller återställande, — skall jag icke en gång få hoppas, och om jag hoppas, skall jag då lemna allt derhän åt sitt eget blinda, långsamma afgörande?
Det correctiv, som hvarje last en gång framställer mot sig sjelf, — tillintetgörelsen af de subjecter, i hvilka den bott och herrskat, skall jag tyst och stilla invänta det?
I synnerhet om fara eder sanning är, att sjelfva barndomen icke lemnäs i frid för förfö» reiser, utan på faderliga knän upptages i serien af de oräkneliga offren för det flödande giftet, uppkommer icke då en förstärkt förbindelse att med hög, orädd röst tala till hvarje magt på jorden om ett hejdande förekommande biträde?
Sjelf åt sanningen en prest, som betvif* lar sanningens egen tillräcklighet för sitt och mitt ändamål, ehuru jag inom min Församlingskrets står det närmare än de fleste, skall jag förtiga mitt tvifvel och min fruktan, emedan de kunna misstydas, eller skall jag uppriktigt bekänna, hvad jag tror, att ingen allmän uppfostran lyckas, att ingen allmän ordning och trefnad stå att vänta förr, än det svaga folket tvingas att måttligt njuta den dryck, sorn börjar göra snart sagt dess enda lust och glädje, och följaktligen aflägsnar allt högt och ädelt mål för dess diktan och traktan?
Då jag så frågat mig sjelf, har jag kommit på den tankan att väcka den motion, Co Bil. t, Bevilln.- Lag- och Oec.
N:o 6, som till detta Höglofl.
Utskott blifvit remitte. råd.