Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
damål finner vackrare och hållbarare än spetsar.
När jag ser, att » M.
S. » kan kläda sig » lika Allt nytt, såväl under- som ytterkläder, låter jag elegant som någon förmögen » på 75 kr.
om året sy borta af skicklig sömmerska, och så snart — för att nu ej tala om Teodors fru, som ibland plaggen äro till min belåtenhet som färdiga af- ej använder mer till kläder än 31: 74 pr år, så profvade, betalar jag genast räkningen, hvilket kan det härma mig ända in i plånboken att ha jag håller för en samvetssak, men hvarigenom en så slösaktig och oförståndig hustru.
Men — jag ock anser mig ha rätt att fordra redbart ar- som sagdt — nu ska ' jag visa henne, jag, hur bete, ty jag är ytterst noga med mitt linne.
det ska ' gå till att kläda sig biHigt och elegant.
Därnäst ägnar jag största uppmärksamheten Nu ber jag så vackert » M.
S. » ge mig några åt mina skodon, hvaraf jag ej har många par åt upplysningar att börja med; se ' n ska ' jag nog gången, blott så, att jag utan förlägenhet är ru- reda mig själf.
stad, både för ute- och inne lif, således med både Vi skola snart på en större bjudning; och till gröfre och finare, men jag begagnar aldrig dåliga dess ska ' hon få sig en ljus, fin, elegant ylle- eller underhaltiga, utan det bästa jag kan erhålla.
klädning för 5 kr.
Genom att själf sy mina kläder skulle jag Snälla » M.
S. », säg mig nu hvar jag ska ' gå kunna inbespara mycket, men jag saknar håg och köpa tyget; och hvad jag kan betala pr mtr?
och fallenhet därtill; flere mina vänner taga sy- — Det lär gå åt 7 mtr.
— hjälp i hemmen af anspråkslösa, men skickliga Bör jag köpa foder och de olika slagen af till- syflickor, som betalas med 1 kr., 1: 25 a 1: 50 behör själf, eller låta sömmerskan släppa till pr dag; själf va hjälpa de till att sy och låta dem?
både sina döttrar och sina jungfrur biträda där- Till hvilken sömmerska bör jag gå?
Fröken med samt hinna då på 14 dagar få mycket sydt, Lundin lär göra bra, men är måhända något som eljes skulle gå till hög sömlön, att ej tala för dyr.
om åtskilligt gammalt som därigenom kan komma För denna gång vill jag ej veta mera, men ber till användning, men under tiden derangeras att få återkomma när hon — hustru min — ska ' hemmet och blir ofta otrefligt, isynnerhet för de ha något nytt igen.
På samma gång lofvar jag manliga individerna och barnen.
att stå till återtjänst med råd och erfarenheter, Vid alla mina inköp har jag till sträng grund- när jag litet bättre hunnit sätta mig in i denna sak.
sats att alltid betala kontant, äfvensom jag är För snart svar vore jag tacksam.
angelägen att erhålla så reella och goda varor, Uppretad äkta man.
som med mina tillgångar är förenligt, och hellre än att ta något på kredit eller af sämre beskaf- fenhet väntar jag och hjälper mig så godt jag kan.
I följd af min kontanta betalning behand- VI.
las jag som en kund, värd att bibehållas, och Det är visserligen ytterst vanskligt att orda i genom att vända mig till förstklassiga handels- en fråga, så helt och hållet individuell som den bodar vinner jag tillfälle till rikare urval.
Före- föreliggande, i all synnerhet som meningarna trädesvis väljer jag mörka, varaktiga färger till därutinnan nödvändigt måste skifta i det oänd- vintern, ljusare, ofta grått till sommaren; men liga, men hvar och en uppställer väl för sig själf genom olika halsgarnityr och hufvudbonader vissa regler eller gränser, som blott undantags- samt öfverflyttande af äkta spetsar och finare vis öfverskridas.
Dessa gränser heta samvets- guipiirer söker jag åstadkomma någon omväx- grannhet, ordning och skönhetssinne, och om man ling, och bryta enformigheten i färg genom an- från barn- och ungdomen hos dottern genom bringande af någon rosett eller band af lifligare både lära och föredöme inpräglade dessa dygder, färg, eller att genom något passande smycke äfven med afseende å kläderna, så skulle många gifva dräkten en mera festlig prägel.
hem te sig annorlunda än de nu göra och ma- Vid köp af klädningstyg tar jag alltid så myc- kar och fäder sluppe då se sina under arbete ket, att jag kan få öfver till ett par nya ärmar.
och bekymmer förvärfvade penningar lättsinnigt Jag skaffar mig ej många klädningar till ombyte, bortplottrade af ovärdiga och fåfänga hustrur utan sliter hellre på de få jag har, så att de ej och döttrar.
En ädel man sade mig en gång: bli för gammalmodiga, men som jag begagnar » Kläderna äro oss gifna för syndens skull », en goda tyger och ytterst väl vårdar mina kläder visserligen från gammalt känd sanning, men så räcka de jämförelsevis länge, utan att bli, som föga beaktad, att det skulle medföra en troligen man säger, ^sjaskiga ».
Vid i hemmet förekom- hälsosam ändring i en mängd galna moder, om mande stök, bakning inbegripen, har jag en sär- den rätt allvarligt inskärptes och noga begrun- skild dräkt, som kan tvättas, men annars lägger dades.
jag mig ej till tvättyger, hur trefliga de än äro, Att vara » väl klädd » är ett tämligen gängse emedan sömlön och tillbehör mångdubbelt öfver- uttiyck, hvari hvarje individ inlägger sin egen stiga tygets värde.
Mina underkläder lagar jag olika uppfattning; enligt mitt förmenande är den alltid själf, så omsorgsfullt som möjligt, och så » väl klädd », hvars dräkt är för henne ändamåls- fort mina kläder visa tendens att nötas eller el- enlig samt harmonisk, icke blott till sin yttre jes gå sönder, lagar jag dem så fort sig göra sammansättning, utan äfven till sina betingelser.
låter — » one stitch in time saves nine! » — och Med förutskickande af dessa anmärkningar, har fläckar tager jag genast ut.
Svart ylle tvättar jag äfven ant) ' dt min egen ståndpunkt i denna jag i enelag, och andra ömtåligare färger i kvi- fråga och vill nu därför öfvergå mera till detalj.
layalut eller hvetekli; med ett ord jag reparerar och moderniserar i tid så godt jag kan och sö- Jag vill då allra först nämna, att jag är bo- ker då använda så mycket af det gamla jag har satt i en af Syd-Sveriges städer och använder dugligt, men antingen nytt eller gammalt, ser till min toalett i rundt tal årligen 125 kr., dock jag tili att mina kläder äro välsittande och af så, att denna summa kan rätt betydligt öfver- för mig passande snitt.
Efter lång tvekan har skridas ett eller ett par år, men minskas sedan jag, i likhet med signaturen » A — s » i n:r 29 af de kommande åren med lika stort belopp, bero- Idun försökt låta färga diverse och funnit resul- ende på anskaffandet af dyrbarare, ej så ofta tatet särdeles fördelaktigt, så jag ämnar vid be- förekommande plagg, såsom linneuppsättning, hof fortfara därmed.
Med brännvin eller kallt te kappor eller en sidenklädning och dylikt.
Jag restaurerar jag siden, band och spetsar.
bevistar ej supéer eller större tillställningar, men väl en eller annan finare middag och äfvenledes Mina hårklädslar, utom de finaste, förfärdigar familjehögtider, såsom t. ex. bröllop och barn- jag själf.
Till hattarna, som jag köper, tar jag dop, men någon s. k. representationsskyldighet riktigt goda materialier, som kunna hålla sig har jag ej.
Om somrarna vistas jag mycket på länge och flyttas öfver från den ena stommen resor, gör längre besök hos fränder och vänner, till den andra, men därvid begagnar jag mest som hafva både stort och fint umgänge, och själf spetsar och band, blott undantagsvis blommor, J " klädpenning / rågan ".
Nyheter klädnings-, kapp- kostymtyger 8 Fp liar!
vårsäsongen Hildur Andersson, och i p a r s a m m a för hos Stockholm.
12 Filial: Hötorget 12 i Södermalmstorg R i k s - och Allra.
som, när de äro fina, falla sig dyrbara och ändå snart se passerade ut.
Jag söker åstadkomma en viss öfverensstäm- melse mellan de olika plaggen i min toalett, så att det ena ej svär mot det andra eller genom sin dyrbarhet eller anspråksfullhet sticker af för mycket mot min enkelhet i öfrigt.
För närvarande vid en badort, är jag i till- fälle att göra mina iakttagelser i den vägen, ty ej sällan ser jag en dyrbar sammetskappa på en rätt tarflig kjol eller en med bjärta blommor och vajande plymer öfverlastad och efter sista modet utstyrd hatt tynga ett hufvud, som redan krönes af ålderns gråa hår.
Dylika kontraster stöta mig, och jag kan bättre sentera och sym- patisera med dem, som af sparsamhetsskäl ej begagna annat än svart och därigenom äfven undvika de mest omöjliga färgsammansättningar.
Ej heller är det ovanligt att se t. o. m. äldre damer uppträda i rätt mycket grannlåter och nipper af ganska tvifvelaktigt värde; en hvar har sin smak, men enligt mitt tycke böra smyc- ken vara af äkta slag samt blott sparsamt och med urskiljning användas.
Sådana köper man sig väl också vanligtvis ej själf, utan utgöra de i allmänhet familjeklenoder och minnen eller vän gåfvor.
Jag älskar ej illa lifliga färger, men tror att det vore lämpligt att i deras användande vid klädseln lära af naturen, ty där hos växter och djur lysande färger förekomma, så finnes bred- vid dem någon mörkare eller dunklare färgton, som dämpar dem, och ej sällan förmedlas de af mjukare och mildare öfvergångar.
Det nuvarande bruket att begagna olika lif till kjolarna finner jag särdeles förträffligt, enär man lättare kan tillgodogöra sig sina gamla dräkter, äfvenså finner jag det särdeles praktiskt med de lösa insättningarna i lifven eller jac- korna, hvarigenom man på ett bekvämt och en- kelt sätt kan inlägga liten omväxling i en äfven enkel toalett.
Vid besök ibland i Malmö eller Köpenhamn gör jag mina inköp där och kan äfven under- stundom komma öfver goda stufvar på realisa- tioner.
Emellanåt får jag ock till jul något vac- kert klädningstyg eller värdefullare toalettartikel och härigenom kan också förklaras att mina klädpenningar ej gå till mer än 125 pr år.
Jag anser ock att en äldre dam i allmänhet bör kunna reda sig med lägre klädpenningsbelopp än en ung i samma ställning.
Härvid har jag nu ej berört kostnaden för barntoaletten, emedan jag ansett den ligga utan- för denna fråga eller kanske rättare vid sidan om den.
Kanske jag satt tålamodet både hos Iduns Red.
och dess läsekrets på allt för stort prof och äfven stött mången för hufvudet, men jag har bara velat häfda min individuella smak och, där frågan är fri, så är ju svaret samma- lunda, tänker Enkel.
* Iduns l ä k a r a r t i k l a r.
Några ord om nervositet och s. k. nervösa sjukdomar, af Professor F. Lennmalm.
(Forts.) De direkt framkallande orsakerna äro af hvarjehanda slag.
För att nervsystemet skall kunna på ett tillfyllestgörande sätt sköta sitt arbete inom organismen, är det en nödvändig förutsättning, för det första att dess näring är tillräcklig och sker på ett normalt sätt, för det andra, att det ej anstränges öfver höfvan utan får tillräcklig hvila.
Mot dessa båda vill- kor syndas ofta, och om också nervsystemet, likasom kroppens öfriga organ, förfogar öfver en viss fond af reservkraft för att kunna möta tillfälliga ogynnsamma omständigheter, så dröjer det vanligen ej länge, innan nervsystemet blir lidande, ifall ett af de bägge eller bägge de omnämnda villkoren ej komma till sin rätt.
De orsaker, som framkalla de nervösa sjuk- domarna, kunna nu i allmänhet hänföras till, antingen att nervsystemet näres på ett otill- räckligt eller på ett förvändt sätt eller rent af förgiftas, eller ock till att nervsystemet öf- veranstränges på ett eller annat sätt.
Ofta samverka orsaker, hörande till dessa båda grupper.
Jag vill först redogöra för de orsaker, som verka genom att öfveranstränga nervsystemet.
Inledningsvis må påpekas, att, såsom förut är nämndt, vid allt slags arbete nervsystemets verksamhet tages i anspråk, och att vid intel lektuelt arbete detta äger rum i vida högre grad än vid kroppsligt arbete; vidare att alla slags deprimerande affekter och sinnesrörelser, såsom sorger, bekymmer m.
ni., ha sitt mate- riella underlag i en viss, ofta särdeles ansträngd verksamhet hos hjärnan, och att sådana affek- ter i särdeles hög grad synas verka upprifvande och slitande på nervsystemet.
För ett normalt fullgörande af sin verksam- het behöfver nervstemet en viss, afpassad hvila, det behöfver sömnen.
Ofta stjäles nu sömnen från detsamma, och redan på denna grund ser man svåra nervösa rubbningar uppstå; vanligen verkar dock denna orsak tillsammans med en eller flera af de nedan nämnda.
Så t. ex. ser man ofta nervösa sjukdomar utveckla sig hos kvinnor, hvilka vakat länga tider under svår oro vid en kär anhörigs sjukbädd.
Den andliga öfveransträngningen plägar an- föras såsom en af de viktigaste orsakerna till de nervösa lidandena.
Denna andliga öfveran- strängning visar sig törhända allra skadligast, då den äger rum hos ett barn, hos en hjärna, som ännu är stadd i tillväxt.
En tillväxande hjärna behöfver naturligtvis mera näring och äfven mera hvila än en utvecklad hjärna under för öfrigt lika förhållanden.
Emot denna enkla regel syndas förvånande ofta.
Vid tal om öf- veransträngning under skolåldern må man väl erinra sig, här liksom vid all annan öfveran- strängning, att öfveransträngning är ett relativt begrepp och i sista stund beror på hvad man tål; den ene tål mer, den andre tål mindre, den tredje tål nästan ingenting.
Om man tåget- en samling barn af en viss ålder, hvilka del- taga i det arbete, som på grund af erfaren- heten bör kunna anses vara det normala för den åldern, så finner man, att de barn, hvilka ha en frisk kropp, äro utgångna ur friska fa- miljer, ha minst medelmåttig begåfning och lefva under så pass goda hygieniska förhållan- den, att de få tillräcklig mat, tillräcklig sömn och tillräcklig rörelse i fria luften, så finner man, säger jag, att sådana barn ej bli öfver- ansträngda och cj nervösa.
Däremot ser man ej sällan, att barn, hos hvilka de nämnda be- tingelserna ej äro uppfyllda, råka ut för öfver- ansträngning och nervositet, och särskildt äger detta rum i desto högre grad, ju flere af dessa betingelser fattas.
Så t. ex. inträffar ej säl- lan, att just hos barn med utpräglad ärfd nervös diposition redan under skolåldern nervösa lidanden grundläggas, så vida ej särskild omsorg ägnas åt sådana barns hygieniska vård.
Ofta ser man nervösa åkommor utveckla sig hos fattiga yng- lingar, hvilka dels lefva under dåliga hygieniska och dietetiska förhållanden, dels ock undandraga sig den behöfliga hvilan och sömnen, därige- nom att de för sitt uppehälles skull undervisa andra om dagarna och själfva arbeta om nät- terna.
Men den andliga öfveransträngningen inskrän- ker sig ej till den tidigare åldern.
Så fort man arbetat sig igenom skolan, måste man arbeta sig till en ställning i samhället, och för många blir detta arbete ännu mera prof vande.
Vårt århundrade har utmärkt sig genom civili- sationens och kulturens storartade framsteg och särskildt också genom den allmänna bildningens nedträngande i allt djupare lager af samhället.
Häröfver kunna vi med skäl känna oss stolta, men — medaljen har äfven sin frånsida.
Gre- nom bildningens, d. v. s. boklärdomens, allt vidsträcktare spridning har kroppsarhetet kom- mit att på sätt och vis bli allt mer och mer ringaktadt, och det har ock kommit att bli allt mindre och mindre väl aflönadt, åtminstone om man tar hänsyn till dc, just i och genom bildningens utbredande, stegrade anspråken på lifvets bekvämligheter och dess fördelar.
Följ- den af detta blir, att så många som möjligt, och egentligen flera än möjligt, kasta sig öfver det intellektuela arbetsfältet I följd af en oafvislig naturnödvändighet behöfves dock i ett samhälle ett visst, betydligt stort antal kropps- arbetande ledamöter för hvarje dess ledamot, som har tillfälle att blott ägna sig åt inteilek- tuelt arbete.
Sålunda måste det mellan dem, som vilja fram på den senare vägen, bli en vild kappränning, en kamp för lifvet.
Hvar och en vet, att han har hundratals medtäflare, som sträfva efter samma mål, och att den som kan arbeta fortast och bäst, kommer först fram.
Därigenom spännes nervkraften till det yttersta, en del komma oskadda fram, en del duka under, en del nå visserligen målet men bära med sig märken af kampen i form af mer eller mindre svåra nervlidanden.
Vid våra högskolor af olika slag har man särskildt till- fälle att åse detta skådespel, men icke blott där, utan äfven sedermera i lifvet öfverallt är det ungefär samma förhållande.
Embetsman- nen, vetenskapsmannen, köpmannen, alla intel- lektuelt arbetande (om man undantager ett få- tal särdeles gynnsamt lottade) måste kämpa samma strid.
Nu är det likväl här som förut väl a t t märka, att det oftast icke är det öf- verdrifna intellektuela arbetet i och för sig, som vållar de nervösa sjukdomarne, utan de som företrädesvis drabbas af dessa sjukdomar äro de, som arbeta under ogynnsamma förhål- landen, såsom under tryck af svåra motgångar och bekymmer af ekonomiskt eller annat slag, under missbruk af spritdrycker eller dylikt, och de som kanske allra minst tåla vid det ansträngda intellektuella arbetet, äro de som ha en utprägladt svag, nervös konstitution.
Det synes ej lida något tvifvel, att kvinnan på grund af sin svagare konstitution (ty hen- nes konstitution är otvifvolaktigt i civiliserade samhällen svagare än mannens, detta mest be- roende dels på att hon under hela sitt lif i allmänhet har mindre kroppsrörelse i friska luften, dels på hennes tätt åtsittande, för flora viktiga funktioner hindrande klädedräkt) i högre grad än mannen är utsatt för intcllektuel öf- v e r a n s t r ä D g n i n g; detta är t. ex. särdeles iögon- fallande, om man jämför talrikheten af nervösa lidanden hos lärarinnor och lärare.
Ehuru det egentligen är andlig öfveransträng- ning, som mest sliter nervsystemet, så ser man dock äfven nervösa sjukdomar framkallas af öfveransträngning med kroppsarbete.
Emeller- tid iakttager man detta företrädesvis hos per- soner, där äfven andra orsaker, särskildt sorger och bekymmer, föreligga.
Ifall både kroppsligt och andligt arbete samtidigt utföres i öfver- måttan hög grad, så inträder sjukdom så myc- ket lättare och så mycket förr.
Exempelvis må anföras, att sådant ofta inträffar hos telc- grafister och telefonister, arbetet är i och för sig ansträngande, och ofta nog utsträckes det, särskildt hvad telefonister beträffar, till alltför inånga timmar om dagen, emedan arbetslönerna till följd af den ohäjdade konkurrensen äro I nedbringade ytterligt lågt.
På samma sätt som öfveransträngning med arbete kan framkalla nervösa lidanden, så kunna äfven utsväfningar af olika slag, hvilka ock kräfva en viss verksamhet i nervsystemet, göra detsamma, och man ser ibland sorgliga exempel därpå.
Jag har redan förut nämnt, att vissa sinnes- rörelser, såsom sorger, bekymmer, oro, ängslan m. fl.
äro medverkande orsaker till här afhand- ladc sjukdomars uppkomst.
Man ser nog ganska ofta, huru dessa orsaker i och för sig kunna framkalla nervösa lidanden, och de göra det så mycket lättare, ju mera utpräglad disposi- tionen för nervsjukdomar är.
Ibland ser man t. o. m. huru personer i lycklig samhällsställ- ning, och som ej bchöfva arbeta och ej heller göra det, få nervösa åkommor rent af utaf brist på sysselsättning; d. v. s. det framkallande momentet brukar då vara en känsla af leda och tråkighet, förenad med oförmåga att rycka upp sig och ta sig något arbete före.
Häftiga, akuta sinnesrörelser, särskildt för skräckelse, framkalla ofta omedelbart nervösa lidanden.
Förskräckelsen kan väl knappast verka såsom direkt öfveransträngande nervsy- stemet, utan den verkar väl därigenom att den, såsom ett abnormt starkt retmedel, bringar nerv- systemet ur jemvikten, och hos en person med nervös konstitution (och det är egentligon hos sådana, som förskräckelsen framkallar sjukdo- mar) är jämnvikten sedan ej så lätt att åter- ställa.
De nervösa åkommor, som så ofta ut- veckla sig efter yttre skador, bero i allmänhet på den sinnesrörelse, som åtföljt skadan.
En egendomlig sjukdomsorsak är härmnings- begäret.
Detta ligger, som bekant, djupt ro- tadt i den mänskliga naturen, och ger t. ex. upphof till de gängse moderna inom klädedräkt, inom literatur och konst m. m.; under vissa förhållanden kan detta härmningsbegär, ifall det uppträder hos redan förut nervöst dispo- nerade individer, ge upphof till en del nervösa åkommor.
Så förekommer det ej sällan, att sådana individer, ifall de få se en person, som lider af t. ex. danssjuka eller af ett epileptiskt anfall, själf va öfverf allas af hvarjehanda ryck- ningar eller anfall och, hvad mera är, kunna länge bibehålla dessa symtom.
I större skala har detta härmningsbegär ofta spelat en viss roll, så t. ex. har det i forna tider framkallat de s. k. hexeriepidemierna, och ända in i våra dagar och äfven i vårt land har det orsakat så besynnerliga saker som epidemierna af den s. k. predikosjukan.
Jag nämnde förut, att nervösa lidanden kun- na orsakas af en otillräcklig eller abnorm nä- ring af nervsystemet, och detta kan komma till stånd på hvarjehanda vis.
Emellertid är nervsystemet ganska segt och motståndskraftigt gent emot sådana orsaket.
Så t. ex. hänger nervsvagheten ej direkt tillsammans med den så vanliga blodbristen.
Man ser ofta personer med ytterligt höggradig blodbrist, som ej visa spår af nervösa rubbningar, och å andra sidan ser man ofta stora, starka, blodfulla karlar med svåra symtom af nervösa lidanden.
Dock bör det påpekas, att båda åkommorna, blod- brist och nervsvaghet, äro särdeles vanliga och därför ofta förekomma tillsammans hos samme individ.
Nervsystemet är för sin näring i behof af en viss mängd fett, och vid dess arbete synes det som om särskildt fettämnen skulle tagas i anspråk.
De s. k. dietkurerna begagnas för tillfället särdeles mycket, och särskildt komma ofta afmagringskurer till användning för hvarje- handa åkommor.
Om sådana afmagringskurer ske hastigt, ser man ofta nervösa sjukdomar efter desamma utveckla sig, och dessa kurer, oförståndigt handhafda, ha just en sorglig rykt- barhet såsom framkallande svår neurasteni.
Sjukdomar af hvarjehanda slag, isynnerhet om de äro svåra och långvariga, kunna nu under för öfrigt lämpliga förhållanden fram- kalla nervösa lidanden, men i allmänhet be- höfvas dock därtill medvärkan af öfriga här nämnda orsaker, särskildt den nervösa disposi- tionen.
De sjukdomar, som äro mest illa be- ryktade såsom framkallande nervösa lidanden, äro en del infektionssjukdomar, såsom tyfoid- feber och i all synnerhet influensa.
Denna sistnämnda åkomma har på sitt syndaregister uppkomsten af en otalig massa nervösa sym- tom.
Bland sjukdomar, som orsaka nervösa rubb- ningar, få vi ej förglömma en del själfför- vållade förgiftningssjukdomar.
Isynnerhet al- koholismen spelar härvidlag en stor roll, så mycket viktigare som den ej blott värkar på den individ, som är direkt utsatt därför, utan ock värkar i samma riktning på hans afkom- lingar.
Äfven den kroniska morfinförgiftnin- gen värkar på samma sätt, men härvid är dock att ihågkomma, att de fleste morfinister redan förut äro nervösa, och att de börja an- vända morfin för sina nervösa krämpor; mor- finet värkar dock i dessa fall i hög grad för- sämrande på de nervösa symtomen.
Äfven andra gifter, såsom kaffe, te och tobak, kunna, om de höggradigt missbrukas, ge upphof åt nervösa åkommor.
Alla dessa nu nämnda orsaker, hvilka alle- sammans äro särdeles vanliga, kunna nu, isyn- nerhet om flera af dem verka samtidigt, framkalla mer eller mindre svåra funktionella norvlidanden.
(Forts.) • " Två små prinsessor ".
Skiss af Elsa Lindberg.
f idt emot hvarandra tvärs öfver gatan lågo två höga stenhus.
Det ena var som ett palats, stort, tungt och präktigt, nästan som ett medeltidsslott med burspråk, tornbyggnader, spet- siga gaflar och förgyllda gallerverk.
Det andra var smalt, högt — fönster vid fönster tätt vid hvarandra — en sådan där kasernlik byggnad, där små, osunda lägenheter hyras ut åt fattigt folk.
Öfver palatsets breda port, skulpterad i svart, var ett grefligt vapen uthugget i blekröd granit.
I första våningen ofvanför vapnet, bak glänsande spegelfönster, frasande sidendraperier och fina spetsväfnader, bodde grefve Kugge, äga- ren till palatset och vapnet öfver den svarta porten.
Från första våningen sågos ibland två små runda flickhufvuden blicka ned på gatan mot det fattiga huset — det fattiga huset, som gref- ven tänkte köpa för att rifva ned.
Grefve Kugge tycke ej om utsikten.
Men hans små döttrar sågo gärna ditåt, sågo, hur barnen därifrån lekte sina vilda lekar på gatan, sågo på tyst och still- samt, smått förnämt, med stora, allvarsamma ögon.
De voro så fina och sirliga, de två små gref- vefröknarna — nästan jämnåriga, lika långa, lika smala och nätta.
Båda hade ljust hår; hvarje hårstrå så fint, glänsande och välskött.