Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utlåtande, i anledning af väckta motioner om medels anvisande till påbörjande af Stockholms befästande å landsidorna.
(I. A.) Från Ridderskapel och Adelli äro följande motioner i ofvau uppgifna ämne till Stats-Utskottets handläggning öfverlemnade, nemligen: l:o af Friherre J. fV. Sprengtporten, som, beklagande den långsamhet, hvarmed Rikets fästningsbyggnader i anseeude till de ringa anslagen framskridit, uttalat den önskan, att en förändring mätte vidtagas uti det hitintills i detta afseende följda system, hvars fara vore så mycket större i en lid, hvilken företedde så föga stadga i förhållandena staterna emellan, sorn den närvarande, hvarefter motionären vidare yttrar sig sålunda: “Att vid ett lands försvar befästningar utöfva ett stort och afgörande inflytande, som på intet annat sätt kan ersättas, torde icke en gång af den i krigskonsten “oinvigde betviflas, allraminst om han med sin uppmärksamhet följt de sednaste årens “krigshändelser vid Donau samt Svarta hafvets och Östersjöns kuster, hvilkas utgång, “å båda sidor, väsentligen varit beroende af det fasta försvarets uthållighet och för* “måga att uppehålla och förhindra en fiendes framträngande.
Icke heller behöfves det “en stor skarpsinnighet för att inse,, att det land icke gjort allt hvad det bordt till be Bih. tilt R.
4 Samt. 1 Afd. 4 Band. 12 Haft. 1 2 Stats-Utskottels Utlåtande A!:o 236. “varande af sin frid och värnande af sitt oberoende såväl under rådslag med främjande makter, som sedan svärdet blifvit blottad!, hvars hufvudstad, i sin fulla blomstring, med allt hvad den innehåller dyrbart för folket och oumbärligt för försvaret till “lands och vatten, kan, i händelse af ett hastigt utbrytande krig, äfventyra en öfver“rumpiing, eller blifva ett utsedt mål för det första hugg, sora (emligen strafflöst skulle “kunna rigtas mot landets hjerta.
I denna belägenhet befinner sig emellertid vårt fädernesland, såsom det inhemtas af det Slaisråds-protokoll, som åtföljer deli Kongl. Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof, i hvilket denna sanning är med “berömvärd öppenhet uttalad.
Och beklagligt nog är det att befara, att hvad i det åberopade protokollet innehålles i afseende på Stockholm med lika skäl kan tillämpas å “Carlskrona, som erbjudnr en fiende åtminstone en anfallssida, som saknar allt materielt “försvar.“
På grund häraf och då, enligt motionärens åsigt, Stockholms befästande, långt ifrån att innebära något afskräckande för dess innevånare, i motsats härtill erbjöde det säkraste och minst kostsamma medel att från staden och riket afvända de faror och oberäkneliga förluster, som en obefäsfad hufvudstad kunde komma att ådraga sig sjelf och riket, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte, oberoende af hvad för fästningsbyggnaderna i öfrigt äskats, anslå hela beloppet af den summa, 867,000 R:dr Banko, som för Waxholms fästningsverk erfordras, äfvensom att Stats-Utskottet, med begagnande af den rätt, som i 30 och 37 §§ Riksdags-ordningen tillerkännes detsamma, ville, sedan alla nödiga upplysningar inhemtats, i afseende å Stockholms och Carlskrouas befästande, framställa hvad Utskottet ansåge ämnets vigt samt rikets säkerhet och nytta fordra.
I denna motion har Friherre Raab, A. C., instämt, och dertill fogat det tillägg, att Stats-Utskottet måtte bevilja åtminstone ett belopp af 3.000,000 R:dr, alt utgå lill nästa riksdag, för Stockholms och Carlskronas befästande. 2:o af Friherre Leyonhufvud, B, A., hvilken hemställt om anvisandet af en summa af 500,000 R:dr Riksmynt årligen lill påbörjandet af Stockholms befästande samt af 300,000 R:dr samma mynt till anskaffandet af de för de först färdigbygda skansarnes bestyckning erforderliga artilleri-pjcser; samt 3:o af Herr Brakel, M. G., som gjort framställning om alt Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, det fullständiga planer dels till Stockholms befästande för oförutsedda anfall, dels till Carlskronas fullständiga befästande såväl å laud- som sjösidan, måtte blifva för Rikets Ständer framlagde och att Rikets Stäuder derefter skulle dertill anslå summor till så högt årligt belopp, att verken kunde blifva färdiga inom en lid af 6 år.
Angående ifrågavarande ämne innehåller det Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof åtföljande Statsråds-protokoll ett utförligt och sakrikt yttrande af Chefen för Landtförsvars-departementet, hvaraf Utskottet ansett sig böra här meddela följande: “Hvad som i ofvannämnda (äldre) befästningsplaner, så i “strategiskt som taktiskt hänseende, fattas eller brister, måste fyllas och fullkomnas, ~så “framt man vill hoppas med någon framgång möta och tillbakavisa de anfall, för hvilka Stats-Ufsfeo/tels Vild/ande X:o 236. 3 “landels vigligaste och för försvaret ömtåligaste punkter säkerligen blifva utsatte, ifall “man, genom uraktlåtenhet att skydda dem med tillräckliga och starka försvarsmedel, “inbjuder fienden att utan äfventyr göra det lönande försöket.
Dervid måste i första “rummel tagas i betraktande, alt, sedan ångau blifvit flottornas rörelsemedel, är den på “landsidan öppna hufvudstaden ständigt blottställd för ett oförmodadt anfall, ty 0111 ock “befästningarue i skärgården, när de blifva fullbordade, hindra fiendtliga fartygen att “gå rakt in i Stockholms hamn, sätter likväl ångkraften dem i tillfälle att hastigt öfvermora och landsätta en för öfverrumpling tillräcklig här-afdelning på någon af de många “punkter på kusten, hvarifrån den med en enda dagsmarsch kan förflytta sig i närheten ‘af hufvudstaden.
Ett sådant företag, isynnerhet om kriget dermed förklaras och börtas, är, fruktansvärd! nog, möjligen utförbart: och då besittningstagande! af hufvudsta“deu är af största vigt för fienden, icke allenast i militäriskt och strategiskt hänseende, “enär Slockholm tillförsäkrar förbindelsen mellan Mälarens uorra och södra omgifniugar, “ulan äfven i moraliskt, skulle han gauska säkert företaga det för honom, under sådana “förhållanden, föga äfventyrliga försöket.
Ehuru det öfriga landets försvar hvarken är “förintadt eller fullt beroende af hufvudstadens förlust, kan det dock icke döljas lill “hvad grad verkan deraf kati blifva nedslående och förlamande; ty utom den skada, “försvaret i allmänhet lider genom förlusten af en så strategiskt vigtig punkt, komme “den allmänna sinnesstämningen att deraf djupt nedtryckas, icke ensamt inom, ulan kanske “lika mycket utom landet, hvilket i ett sådant ögonblick kan hafva svåra följder, ty en “stat, sorn beklagligtvis för sin politiska trygghet behöfver främmande makters stöd, “bör icke, vid påfordran af deras biträde, redan hafva rönt en så betänklig motgång, “som förlusten af sin hufvudstad.“ “Stockholms förseende på landsidan med några fasta stöd för dess försvar “torde således både i politiskt och militäriskt hänseende vara af behofvet påkalladt.“ “Tillvaron af tillräckliga och starka förskansningar innebär redan en stor säkerhet mot anfalls-försöken, ty då dessa kunna misslyckas och blifva äfventyrliga, betän“ker sig fienden, innan de företagas.
Den här-styrka och artilleri-utredning, som är “tillräcklig mot deu öppna hufvudstaden, blir otillräcklig mot den befästade; och i “den mån företagets skala stiger, hopa sig utförandets svårigheter, hvilka förbjuda “försöket.® “För öfrigt är tanken på behofvet af Stockholms befästande på landsidan långt “ifrån att vara ny.
Det är tillräckligt kändt, att redan under Konung Guslaf den I:stes “tid räknades hufvudstaden bland rikets starkaste befästningar.
Carl X lät genom “den lika utmärkte sorn verksamme
Dahlberg, skaparen af Sveriges ingeniör-väsende, “uppgöra, bland annat, planer till försvaret af Stockholms avenuer, och dessa utfördes “emellan åren 1659 och 1672 dels vid Danviken, dels vid Skanstull och Djurgården, “oaktadt förhållandena då voro helt annorluuda än nu, enär Sverige vid den tiden sjelf “innehade en stor del af Östersjöns stränder och sålunda i vida mindre mån behöfde “befara eller äfventyra en öfverrumpling af hufvudstaden.
Äfven för befästningsverks Stals-Utskottets Utlåtande S:o 236. “uppförande å norra sidan från Ålkistan till Bällsta framställdes år 1719 planer, sorn dock “helt ofullkomligt fullföljdes.
Efter det olyckliga året 1809 blef genom Finlands förlust Sveriges ställning i politiskt hänseende mindre tryggad och det var just med landen härpå, och fastän då hvarken förhållandena voro så skarpt och tydligt utpreglade “eller ångan blifvit ett så kraftigt biträde i den starkes hand som nu, som Konung Carl “Johan redan år 1833 var betänkt, att på landsidan småningom omgifva Stockholm med “befästade verk, tillräckliga att afhålla fiendens första anlopp;— medel härtill nekades “likväl af Rikets Ständer, och förslaget samt alla vidare åtgärder afstadnade, för att ensamt riktas på den alltid i första rummet vigtiga sjösidan.“ — Vidare hade
Departements-chefen erinrat, hurusom Kongl.
Maj:t uppdragit åt särskilda kommitterade att uppgöra och till Kongl. Majit inkomma med underdånigt förslag, jemte kostnads-beräkningar, huru Stockholm kunde, på ändamålsenligaste sätt, förses på landsidan med befästade verk, tillräckliga att i farans stund betrygga hufvudstaden från en möjligen skeende öfverrumpling; hemställande Departements-chefen, att, så snart dessa under utarbetning varande förslag hunnit fulländas, få underställa dem Kongl. Majits nådiga pröfning, till den åtgärd Kongl. Majit kunde finna lämpligt anbefalla.
Stats-Utskottet, som icke alleuast tagit noggrauu kännedom om de ofvanberörde motioner åtföljande diskussions-protokoll, utan äfven fått sig meddeladt det af ofvan nämnde 1856 års kommitté efter riksdagens början afgifna utlåtande, med tillhörande fullständiga förslag och ritningar till Stockholms befästande, har funnit denna fråga vara i hög grad förtjent af Rikets Ständers uppmärksamhet.
Det kan nemligen icke förnekas, att Sveriges ställning i militäriskt hänseende nu är helt annorlunda än den var före år 1809.
Sverige egde då ännu qvar Finland och detta utgjorde den förmur, som vid hvarje krig med vår östra granne måste mottaga det första anfallet, och som genom sitt motstånd gaf moderlandet tid att samla sina krafter och bereda sig till ett starkt försvar.
Denna förmur är nu förlorad och Svenska folket måste vara beredt på möjligheten att, i händelse af ett anfall öster ifrån, nödgas möta fienden inom det gamla hufvudlandets egna gränser.
Visserligen omgifves Sverige af hafvet, men hvarje tanke på att helt och hållet grunda ett lands försvar på förhindrandet af en fiendtlig landstigning, måste i våra dagar afvisas såsom felaktig, och då ej ens den största af alla sjömakter vågar i delta hänseende uteslutande förlita sig på sin flotta, så vore det än omöjligare för en svagare makt att på sådant sätt skydda sig mot en starkare'.
Då således möjligheten af en fiendtlig landstigning måste medgifvas, är det ock klart att fienden, om han har fritt val, skall företrädesvis rigta sitt anfali mot den punkt, som tillåter honom att med ens tillfoga landet det kännbaraste slag; och om en punkt finnes, som i sig förenar stor militärisk och politisk vigt, och genom hvars intagande hafi kan på en gång djupt förödmjuka landet och gifva dess försvar ett svårt sår samt i hög grad befrämja sina egna vidare anfalls-rörelser, så skall han säkerligen företrädesvis utse denna punkt till mål för sitt anfall och anstränga sig till det yttersta att söka bemäktiga sig densamma.
Men på hela Sveriges kust finnes icke någon punkt, hvilken Siats-Utskottets Utlåtande N:o 236. 5 lill den grad som Slockholm förenar nämnde egeuskaper, dels genom sill läge, dels såsom varande rikets hufvudstad.
I förra afseendet är densamma alt betrakta såsom en vägknut, der förbindelserna norr och söder om Mälaren samt från norra och södra delarna af landet sammanstöta.
Då på en sträcka af 15 mils längd, emellan Slockholm och Arboga, högst få förbindelser leda öfver Mälaren, och af dessa ingen, som ej är af valten afbruten och således, framställer betydliga hinder för en större krigsstyrkas hastiga öfvergång, så är det af slörsla vigt för de försvarande alt ega liksom för fienden att bemäktiga sig den väg, som leder öfver Stockholm.
Den som innehar denna punkt kati nemligen derigenom förhindra sin motståndare att utbreda sig öfver Södermanland, om han kommer norr ifrån, eller öfver Westmanland och Upland, ifall han kommer söder ifrån.
Såsom herre öfver föreningspunkten emellan de norra och södra längs
Mälaren mot vester löpande vägarne, kan han äfven hastigt och fienden ovetande låta det mesta af sina trupper framrycka på endera norra eller södra Mälarevägen, allt efter som han anser vara fördelaktigt, hvaremot fienden just derföre måste hafva hela sin styrka tillsamman antingen på norra eller södra sidan, men icke kan våga att öfver Arboga utbreda sig på en gång på båda sidor om Mälaren, emedan han då äfventyra!' att blifva slagen af motståndarens hela samlade makt.
Den ena sidan af landet blir härigenom åtminstone skyddad och fienden kan icke utbreda sin styrka längre, utan måste stadna framför den armé, som innehar Stockholm.
Genom att sålunda uppehålla fienden, om ock endast några veckor, hinna trupperna att samlas från det inre af landet och förstärka den ariné-korps, som försvarar hufvudstaden.
Stockholm bildar äfven den vattenport, som förenar Mälaren med Saltsjön, och utgör således en vigtig utgångspunkt för operationer jemväl sjöledes, hufvudsakligen med afseende på vattenförbindelsen på Mälaren, vare sig-i fråga om att kunna förse den längs ena eller andra stranden framtågande krigshären med sina förnödenheter eller att med hastighet och lätthet kunna kasta truppmassor åt hvilken trakt som helst af de till Mälaren angränsande landskap.
1 egenskap af rikets hufvudstad är Stockholm vigtig såsom säte för Statens styrelse och de myndigheter, från hvilka förvaltningens trådar öfver hela landet utgå, för Rikets Ständers Bank, arkiver, samlingar och dyrbarheter af mångfaldiga slag, af hvilka visserligen Regeringen och Bankens redbarheter vid inträffande behof kunna förflyttas, men ej så kollegier och embetsverk, hvilka, i händelse af en fiendtlig ockupation, antingen mäste upphöra med all verksamhet eller ock nödgas fortsätta den under fiendens bajonetter, hvaraf åter lika mycket ett verkligt mehn för landel, som ett nedstämmande inflytande på allmänna tänkesättet otvifvelaktig! skulle föranledas.
Då härtill kommer att Stockholm innesluter en betydlig del af landels handels- och närings-verk-samhet, hvilka skulle göra dess förlust kännbar för hela landet; att det innehåller förråder af alla slag, en dyrbar krigsmateriel, synnerligen för flottans räkning samt erbjuder beqväm inqvartering och underhåll för en större armé, och då jemväl den betydliga förmögenhet, som finnes hos innevånarne, skulle gifva fienden ökade medel i händerna 6 Stals-Ulskollets Utlåtande i\:o 236- till krigets fortsättande, sä föreua sig alia dessa omsiäudigheier ali göra hufvudstaden lill eti af de mest betydande föremål för eu fieudes operationer.
I samma man sorn detta är förhållandet mäste det äfven vara af yttersta vigt, att hufvudsladen befinner sig i sådant skick att ilen kan försvaras mot en lieudes för äta och oförmodade angrepp, helst det är otvifvelaktig!, att ett sådant anfall kan i all tysthet förberedas och utföras inom loppet af några få dagar och således innan tillräcklig truppstyrka hinner samlas till dess afvärjaude.
Af de upplysningar angående denna del af frågan, sorn S(ats-lTtskottet iuhemtat, framgår dock ovedersägligt, att
Stockholm för närvarande icke är tillräckligt skyddadt mot ett angrepp af sådan beskaffenhet.
På sätt i ofvan anförda Statsråds-protokoli yttras, kan visserligen, sedan befäsiniugarne i skärgården blifvit fulländade, hufvudsladen anses vara i säkerhet för ett öfverrumplaude anfall af en direkte mot Stockholm uppseglande fiendtlig flotta.
Men antalet af de ställen å svenska kusten i Stockholms granskap, der en fiendtlig flotta kan kasta ankar och landsätta en armé-korps, är alltför stort, för alt man ens skulle kunna med någon visshet beräkna, hvilken af dem fienden komme att välja, och ännu mindre vore det möjligt alt genom befästningar förekomma en sådan landstigning.
Erfarenheten har ock visat, att denna väg lill Stockholm ingalunda är obekant, ty redan 17 19 uppseglade den Kyska flotta, som nämnde år härjade hela svenska kusten från Westerbotten till Norrköping, till Baggens Stäk, 1 ’/i mil utom Danviks lull, der den landsatte 6,000 man, ämnade att på samma sätt härja och uppbränna hufvudsladen, från hvilket öde denna dock för den gången räddades genom den fiendtliga styrkans ringhet och deli i hast samlade svenska korpsens tapperhet.
Sedan dess har ångan slagit bro öfver håfven, och eli måttligt stort vatten, sådant som Östersjön, långt ifrån alt erbjuda den svagare grannen något säkert skydd mot deri slarkares angrepp, är tvärtom den beqvämaste aufallsväg denne kau önska.
Det möler numera för ilen till sjös öfveriägsna henden föga svårighet att låta sina eskadrar utlöpa från skilda hamnar, der de till förelaget alsedda trupper i all tysthet gått ombord, för att på bestämd dag, oberoende af vind och väder, inträffa vid den utsedda landstigningspunkten, der äfven debarkeriugeu, efter hvad under det sednaste kriget blifvit visadt, låter sig verkställa med eu hitintills ej anad hastighet.
En fiendtlig här, på ett sådan! sätt landsatt på ett afstånd från Stockholm, sorn, om han vänder sig mot norra sidan af staden, ej uppgår till mer än 4 ä 6 mil, men som deremot i söder kau förminskas ända till 20,000 alnar, beböfver ej, för att från landningsstället kunna anrycka mot hufvudsladen, medföra hvarken proviant eller annat bagage, utan kan genast anträda marschen, endast försedd med nödiga vapen, emedan han i Stockholm linner allt hvad han derutöfver har af nöden.
De beräkningar öfver den tid, som åtgår att sammandraga trupper lill Inifvudstaden, hvilka blifvit i Landtförsvarsdepartementet uppgjorde och Slats-Ulskotlet delgifue, utvisa ock alt det ej är möjligt att nog hastigt dil samla en tillräcklig truppstyrka för att afvända ett dylikt anfall.
Och äfven sedan de från Stockholm utgående Stals-Utsko/tets Utlåtande N:o 236. 7 jernvagarne blifvit fulländade, förändras ej della förhållande, förr än släden derjemte blifvit lorsedd med sådana befästningar, hvarigenom dylika öfverrumplings-försök kunna af en ringa truppstyrka tillintetgöras.
Då, men också först i sådant fall, är det som dessa hastiga kommunikationsmedel så kraftigt komma alt ingripa i försvaret.
Af hvad sålunda blifvit inhemtadt och anfördl, synes att Stockholms vigt såsom strategisk punkt och rikets hufvudstad, allvarligt påfordrar dess förseende med befästningar, för att dymedelst hindra en fiende, att genom öfverrumpling bemäktiga sig hufvudstaden, samt derifrån föra sina operationer längs Mälaredalen in i' hjertat af landet, likasom det ock är mer än sannolikt, alt sådana skyddande befästningar genom sin blotta tillvaro skola vara nog, att i de liesta fall från Stockholm afvända anfall af denna art, hvilka sällan vågas, der utsigten till framgång saknas.
Hvad åter angår beskaffenheten af de befästningar, som skulle erfordras till detta måls ernående, föreställer sig Utskottet, och har i denna sin föreställning blifvit styrkt af det betänkande, den till frågans utredande sednast i Aåder tillsatta kommilé afgifvit, att det ej skulle erfordras att af Stockholm bilda en stark hufvudfästning, innesluten inom en sammanhängande förskansning af flerdubbla linier, enligt nutidens fullständiga fästnings—sysienimr.
Mot en så beskaffad befästning synas många skäl tala, såsom först stadens vidd och stora omfång, som har lill följd alt en dylik befäslningslinie, äfven om den ej anlades så långt utom staden, att denna blefve skyddad mot ett borobardement, likväl skulle blifva ganska vidsträckt och i följd deraf fordra en oerhörd anläggningskostnad.
Vidare skulle en sådan fästnings besättning medtaga en allt för stor del af våra stridskrafter och sålunda förmycket försvaga dea i fält stående aktiva armeens, och slutligen skulle
Stockholms vigt och inflytande på krigsföretagen, som enligt hvad ofvan är visadt, redan i sig sjelf är nog betydlig, derigenom lätt växa till en alltför stor höjd, så att den till och med kunde komma att öfverväga hela det öfriga landels, hvilket visserligen ingalunda vore önskvärd!. Siats-Utskottet har derföre ansett sig böra helt och hållet instämma uti den af oftanäinode kommitterade yttrade åsigt, alt de befästningar, hvilka kring Stockholm komma att utföras, borde inskränkas till några permanenta stöd för de stridskrafter, som först äro att till hufvudstadens försvar tillgå, hvarvid, om möjligt, en sådan anordning borde vidtagas, att det första öfverrumplande anfallet kunde afvisas af stadens- garnison, förstärkt af de allra närmast förlagda trupperna jemte dessas beväring, hvilken sednare, likasom
Stockholms hela manliga befolkning genast borde vara användbar till försvaret af fästningsverken, äfven utan att ega den krigsöfning, som erfordras för deras införlifvande med den aktiva arméen.
Ett vigtig! vilkor vöre äfven alt dessa verk uppfördes på ett tillräckligt afstånd från stadens omkrets, för att hindra fienden bombardera hufvudstaden, samt slutligen, att de linge den grad af styrka och fasthet, att fienden ej lyckades eröfra dem utan att företaga en ordentlig belägring.
Af det betänkande, sorn den ofvannämnda kommittéen afgifvit, och de detsamma bifogade ritningar och förslag, öfver hvilkas taktiska anordningar och öfriga detaljer Utskottet visserligen icke tilltror sig att afgifva 8 Stafs-Utskottels Utlåtande A:o 236. något omdöme, iuhemtas emellertid, att uppfyllandet af de här ofvan framställda vilkor icke mötet- några svårigheter, äfvensom att de kunna uppnås med en relativt måttlig kostnad.
Stockholms belägenhet är nemligen sådan: att det till sy af sin omkrets, eller i vester, söder och öster, från UlfsundaTfjerden genom Mälaren, Ärstaviken, Hammarbysjön och lilla Värtan ända till Ålkistan omgifves af en vattengraf, hvilken kan anses vara nog rymlig att medgifva ett sammansatt försvar af landt- och skärgårdsvapnet, medförande jemväl den högst vigtiga fördelen att inskränka antalet af de punkter, mot hvilka henden kan rigta sitt anfall, till några få, hvilka således äro de, som egentligen måste genom befästningar förstärkas och tillstängas.
Denna sednare lyckliga omständighet förminskar ej allenast i ganska betydlig mån den för uppnåendet af det vigtiga ändamålet erforderliga kostnad, utan tillåter äfven att bibehålla för det mera aktiva försvaret trupper och öfriga medel, hvilka annars, vid försvaret af en stad med lika omfång, men mindre gynnad af naturen, skulle tagas i anspråk.
Efter hvad nu blifvit anfördt, bör det ej förefalla förvånande, att det af ofvannämnda kommitté afgifna, till alla sina detaljer utarbetade förslaget (ill Stockholms befästande å laudsidorne ej för detsammas utförande erfordrar större summa än 3,650,000 R:dr B:co, hvilken summa, ehuru betydande den är, dock måste anses vara ganska måttlig, då man tager i betraktande det så högst vigtiga mål, som dermed kan uppnås.
Det är ej heller något tvifvel, att om oroliga politiska tider skulle inträffa, och Sverige blifva uödsakadt att en längre tid vara krigsrustadt, de summor, som erfordrades alt i Stockholm underhålla den för dess skyddande nödiga armé-corps, snart nog skulle uppgå till än större belopp, utan att för framtiden derigenom ernåddes den ökade säkerhet, som genom befäslningarne för alltid kunde vinnas.
Af ofvannämnda summa är beräknadt ly million till befästningarue å den för öfverrumpling mest utsatta och följaktligen alltid i första hand vigtiga södra sidan, omkring 1 million för norra sidan, och 332,000 R:dr, allt bauko, till försäkrande af inloppet till Södertelje, samt återstoden dels (ill spridda verk vid stränderna af Mälaren och Värtan till stöd för skärgårdsfartygen, dels till expropriationer, provisionel byggnader och administrationskostnader.
Utom de ständigt giltiga, rent railitäriska skäl, som här ofvan blifvit anförda för Stockholms försäkrande medelst befästningar mot öfverrumpling, finnas äfven andra, mera politiska och på närvarande förhållanden beroende, som synas Utskottet vara i hög grad talande för att ej längre uppskjuta med det vigtiga företaget.