Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Deraf blir åter en följd, att för en blott tillfällig tjenstgöring mäste underhållas en del under-befäl, som ej till den vigtigaste befattningen kan användas.
Detta åter öfverensstämmer icke med bemödandet alt i möjligaste nion inskränka Under-officerarnes antal äfven vid kustförsvaret, så alt, utom hvad till Varfstjensten erfordras, från ordinarie Slaten endast skulle behöfva påräknas 1 Under-officer såsom chef på hvar 4:de kanon-slup, samt 1 d:o såsom plutons- och fartygs-chef på hvar 3:dje kanon-joll.
De mäste da alla vara skicklige konstaplar samt företrädesvis dertill Kongl. Maj:ts Nåd.
Prop. om Stafsvrk. 1850. 35 uppfostras.
Till vinnande af alla dessa ändamål och då någon egentligen utbildad skicklighet såsom Styrman eller Skeppare sällan, om någonsin, blir hos kustförsvarets under-officerare påkallad, så skulle jag i underdånighet anse tjenligast, att vid detta försvar endast artilleri-under-officerare anställas, samt att lill sådane bland dem, som efter inhemtande af genom reglemente föreskrifven praktisk och theoretisk kunskap, funnes ega densamma i nöjaktig grad, för att vid de tillfällen, dä deraf gjordes behof, vid kustförsvaret i dessa egenskaper tjenstgöra och som dertill blifvit förordnade, tilldela ett så beskalfadt arfvode, som jag här nedan i underdånighet föreslagit.
För alt riktigt kunna bedömma verkan utaf de nu af mig i underdånighet framställda förslag lill förändringar med afseende på antalet och organisationen af llollans fasta korpser, skall en redogörelse för det deraf uppkommande resultat finnas häst tjenlig.
Det visar sig då, med hänsyn till yttre sjöförsvaret, att af dertill bestämda stamlrupper, som, då mariner och skeppsgossar af anförda skäl ej inberäknas, nu utgöras af 3,266 man bestå de bättre öfvade af matroser 400 artilleri-båtsmän 741 1,141 d:o samt återstoden 2,125 man, om än till någon del sjövana, dock illa diskiplinerade och i vapens och kanoners handtering litet eller intet öfvade.
Då handelsflottans sjöfolk, jemte beväringen, som till »letia försvar äro beräknade, antages utgöra 3,500 man, är således hela stammen 234 man mindre än nyssnämnde del af besättnings-styrkan, hvaraf den öfvade delen af stammen utgör ej fullt * :del.
Genom de föreslagna åtgärderna skulle åter yttre sjöförsvarets fasta korpser komma att bestå: af matroser 550 värfvade artilleri-båtsmän 450 Jndelda och roterade artilleri-båtsmän 716 Summa bättre öfvade 1,716 man, samt sjövanc, diskiplinerade och till handtering af alla slags vapen exercerade 2,150 d:o Tillsammans fasta korpser 3,866 man; således 366 man mer, än den af handels-sjöfolk och beväring bestående del af besättningsstyrkan, af hvars antal den öfvade delen af stamlrupparne skulle komma att utgöra nära hälften.
,36 Kongl. Maj: ts Nåd.
Man finner således, att en ganska betydlig grad af ökad tjenstbarhet skulle för det yttre sjöförsvarets besättningsstyrka vinnas genom dessa åtgärder, men visst icke utöfver det behöfliga, om delta vapen skall, med något hopp om framgång, kunna göras verksamt på hafvet mot en öfverlägsen fiende.
Det är då endast genom skicklige befälhafvare och öfvade besättningar, som någon nytta är att vinna genom de högst betydliga summor, som
Staten mäste nedlägga på denna kostsamma krigsmateriel, och hvilka penningar alldeles utan ändamål blifvit använda, derest icke åt personalens tjenstbarhet lemnäs den omsorgsfullasle uppmärksamhet.
Kustförsvarets stamtrupper utgöras nu, såsom redan är anmärkt, af 2,978 man deraf bättre öfvade kanonierer 150 roterade artilleri-båtsmän 363 tillsammans 513 d:o samt återstående ringa disciplinerade och öfvade 2,465 man.
Då nu af 5 klassers beväring, 20,000 man, eller med afdrag af reserven till yttre sjöförsvaret, cirka 18,000 man med den ofullständiga daning såsom krigare, hvilken åt bevärings-ynglingarne kunnat beredas, vid kustförsvaret skulle komma att användas, så utgör hela den dertill anslagna stammen vid pass :del deraf, samt den öfvade delen af denna slam endast
Den ökning af endast 200 man kanonierer, som för kustförsvaret blifvit föreslagen, hvarigenom dit anslagne stamtruppers antal skulle komma att utgöra 3,178 man, förändrar väl obetydligt proportionen af , som stammen nu bär till beväringen; men dels skulle deraf kanoniererne, utgörande . 350 och korporalerne och vice korporalerne i stället för de nuvarande artilleri-båtsmännen, uppgående till ......
896 eller tillsammans 1,246 man bättre öfvadt manskap inom stammen vara att tillgå, hvarigenom uppbördsman å fartygen, kanon-kommendörer och förmän åt .beväringen till nöjaktigt antal förefinnas, dels skulle återstoden . . . 1,932 man genom den föreslagna organisationen disciplinerad och i all slags vapen-skötsel undervisad, blifva ganska tjenlig alt, om en afpassad öfning å skärgårds-krigsfartygen gifves, utgöra den kärna, omkring hvilken den talrika beväringen kunde bilda sig, samt således hela den angifna truppstyrkan, eller 3,148 man, vara att såsom Öfvad stamlrppp betraktas.
Denna skulle dä komma att uppgå lill af Kongl. Maj.-ts Nåd.
Prop. om Statsverk. 1850. 37 nämnde bevärings antal, och således nära 6 gånger så stor som i närvarande rörhållande.
Att man icke utan att söka åstadkomma denna, det oaktadt, låga proportion emellan den öfvade och icke öfvade delen af heväringsslyrkan, kan hygga några grundade anspråk på detta för landets försvar vigtiga vapens tjenstbarhet, synes mig, efter de i det förestående på llere ställen förekommande framställningar i detta afseende, icke erfordra vidlyftigare bevisning.
Till fullkomnande af den bildning i yrket, sorn det allmänna måste, såvidt tillgångarue medgifva, söka att bereda bcsättningarne å krigsfartygen, komma slutligen öfningarne till sjös.-
Om något riktigt system skall uti denna vigtiga angelägenhet kunna stadgas, är det af nöden alt hafva bestämdt antalet af dem, som böra pä detta sätt öfvas, samt beskaffenheten och omfattningen af den sjö-exercis, som bör åt hvarje klass af dessa trupper beredas.
Af det föregående finner man, att vid det yttre sjöförsvaret är beräknadt att lill en högre grad af öfning söka äfvensom vid kustförsvaret borde fullständigare öfvas 1,246 d:o och till fullt nöjaktig kännedom om tjensten om bord på skärgårdsfartygen för att kunna begagnas såsom stamtrupp, exerceras . . 1,932 d:o hvartill komma 300 skeppsgossar samt Flottans befäl och underbefäl, tillsammans 550, eller sammanlagdt en personal af 7,894 man.
Med iakttagande af dessa grunder, samt deraf föranledd klassifikation med afseende på öfningstidens längd samt densammas snarare eller sednare återkommande i förhållande till den olika grad af skicklighet som borde framkallas, har det underdåniga förslag till öfning på krigsfartygen blifvit uppgjordt, hvilket jag haft tillfälle underställa Eders Kongl. Maj:ts nådiga pröfning.
Deraf visar sig, att vid det yttre sjöförsvaret skulle årligen öfvas, då utrikes station inberäknas, 1,157 man och vid kustförsvaret 1,248 man, befäl och manskap inberäknadt.
Den stora kostnad, som dessa öfningar erfordra, har framkallat bemödandet att reglera den på ett sätt, som erbjöd vinnandet af ett någorlunda nöjaktigt resultat, med minsta möjliga kostnad.
Hvad yttre sjöförsvaret vidkommer, hafva derföre dessa öfnings-expeditioner blifvit fördelade i 2: ne klasser.
Den ena eller så kallade hem-station, att hufvudsakligen kryssa i de nordiska farvattnen, med beräkning, att befäl och besättningar under loppet af expeditionen skulle till en del ombytas n dessa fartyg; det af Slaten beviljade anslag till öfningar skulle användas till exercis med denna fördelning af yttre sjöförsvarets fartyg samt skärgårds-krigsfar - bringa, och dervid bibehålla samt till egenskap af sjövana 1,716 man 2,150 d:o Summa manskap att öfvas til! sjös 7,044 man 38 Kongl.
Pi%op. om Statsverk. 1850. lygen.
Den andra eller utrikes station, hvars syftemål äfven vore handelns skydd, skulle endast utgöras af så många krigsfartyg, som genom dertill anslagne medel af handels- och sjöfarts-fonden kunde rustas.
Derigenom skulle icke endast öfningarne komma personalen bäst till godo, utan de sålunda till sjö-exercis bestämda medlen skulle äfven användas på ett sätt, som vore heräknadt att företrädesvis bereda kännedom om vära och angränsande kuster och farvatten, eller den egentliga krigstheatern för våra örlogsfartyg.
Hvad åter skärgårdsflottans Öfningar vidkommer, skulle dessa ordnas efter ett system, som vore bättre förenligt med det åsyftade ändamålet, än det inskränkta anslaget hittills medgifvit.
Det ena året torde derföre å samtlige flottans stationer härtill höra rustas 4 bataljoner kanonjollar att stationsvis inom angränsande skärgårdar exerceras.
Det kommande året borde för samma ändamål 16 kanonslupar begagnas, då äfven tillfälle kunde lemnäs åt befäl och underbefäl att på dertill passande segel- och ångfartyg rekognoscera och inhemta fullständig kännedom om de mera aflägsna skärgårdarnas lokaler.
På det 3:dje året skulle slutligen ett lika antal kanonjollar lill exercis rustas, sorn för det första året är föreslaget, hvarvid samtliga styrkorna från alla stationerna borde på tjenliga ställen å kusten sammandragas, att i strategiskt afseende öfvas.
Genom på detta sätt reguliert återkommande exercisexpeditioner skulle icke endast nödig kunskap i vapnets handterande till alla dess delar vinnas, utan äfven allt befäl och manskap deraf komma i åtnjutande på ett sätt, vid båda delarna af sjöförsvaret sammantagne, alt af det förra dubbel och af det senare 3 gånger större styrka, än som med närvarande anslag kan öfvas, skulle blifva till sjös exercerade, förmedelst en ökning i delta anslag af 55 p:ct.
Det visar sig häraf, att den ökade kostnaden skulle så betydligt vidga kretsen af den inflytelse, som de beviljade medlen till dessa öfningar nu förmå åstadkomma, att förhöjningen, såsom ett hufvudvilkor för möjligheten att hålla flottans personal tjenstbar, endast är att betx-akta såsom ett kraftigt medel att göra det kapital fullt fruktbärande, som staten derpå nu nedlägger.
Vinsten i resultat är nämligen endast en följd af ett förbättradt system för öfningarna och vilkoret för möjligheten deraf hvilar åter på den jemförelsevis ringa förhöjning i anslag.
Af alla dessa skäl får jag derföre i underdånighet tillstyrka, att en nådig framställning måtte i öfverensstämmelse härmed lill Rikets Ständer göras.
Det är, såsom Eders Kongl. Maj:t nådigst täckes finna, endast flottans stamtrupper, som jag i denna framställning omhandlat.
Den vigtiga och talrikaste delen af sjöförsvarets manskap, eller sjöbeväringen, förtjena!- visserligen af alla -skäl det största afseende och skulle, om någon öfning ombord kunde lemnäs, blifva för Kongl. Majits Nåd.
39 delta forsvar af fördubblad vigt och nytta.
Med den korta öfningstid, som för beväringen äi bestämd, mäste dock all tanka pä sjöexercis och dermed förenade stora förmoner uppgifvas.
Den korta tiden är ej ens tillräcklig att, såsom sig borde, inöfva krigstjensten i Iand, hvilken det äfven tillkommer sjöbeväringen att känna.
Inhemtande häraf, så långt förhållandena medgifva, måste således blifva enda föremålet för sjöbeväringens öfningar, så länge icke nationen finner behöfligt att deråt anslå tillräckligare tid och medel.
Under ett sådant förhållande blir det minst kostsamt att låta Landt- och Sjöbeväringen gemensamt öfvas under Arméens befäl, hvarom ock Eders Kongl. Majit redan funnit för godt att tillsvidare förordna.
Det enda, som i öfrigt, med afseende på sjöbeväringen, kan åtgöras, är densammas fördelande på stam, så att, vid tillfälle af krig, denna högst betydliga del af rikets stridskrafter då må finnas ordnad.
Ett förslag i detta afseende har jag haft nåden underställa Eders Kongl. Majlis pröfning.
Under fortgången af denna min underdåniga framställning rörande ordnandet af flottans personal, bär jag sökt utan afvikelse tillämpa den princip, hvilken vid begynnelsen såsom den enda rigtiga angafs, att nemligen, då antalet af det till sjöförsvaret anslagna manskap var bestämdt, tillse, huru detta, efter sig företeende förhållanden, skulle på det för Staten förmonligaste sätt kunna användas.
De tillökningar inom så väl befälet som de fasta korpserna, som dervid föreslagits, hafva derföre endast afse» det ytterst behöfliga för att göra de öfriga delarna af besättningsstyrkorna så tjenstbara, som, med billiga anspråk på dertill erforderliga medel, vöre förenligt.
Vid denna föreslagna ökning bär äfven strängt iakttagits, att behofvet i krig samvetsgrant blifvit sammanställdt med hvad tjenstgöringen i fred oundgängligen kräfver, så alt den ordinarie staten icke i någon mon skulle betungas med underhållet af en öfverflödig personal.
Följden häraf måste dock blifva, alt tjensten, om den rätt skall skötas, fordrar, alt hela denna personal hålles aktiv.
Hvad befälet oell underbefälet vidkommer, der exempelvis 3 Amirals-, 4 Kommendör-Kaptens- och 28 Undcr-officers-platser till indragning föreslagits, för beredande af tillgång till en sådan reglering af löner och arfvoden, som genom den föreslagna organisationen inom nuvarande personal finnas behöfliga, är tjenstgöringen så noggrant fördelad emellan hvarje af dess medlemmar och desses antal så knappt beräknadt, att bibehållandet på aktiv stat af sådana, som af ålder eller sjuklighet sakna förmåga alt sköta sin tjenst, på det kännbaraste skulle komma att visa ett skadligt inflytande.
Hvilken invändning, som än må kunna framställas emot ett dylikt ordnande af befälets antal, så synes mig detta dock vara att föredraga den, enligt min åsigt, vida mer klandervärda åtgärden, att reg - 40 Kongl. Maj.-ts Nåd.
Prop. om Statsverk. 1850. lera denna personal med beräkning, att en del af platserna på ordinarie stat skall innehafves af personer, som upphört att vara tjenstbara.
Utom andra olägenheter, alstras derigenom ett konsiderationssystcm, hvilket slutligen undergräfver den anda, som måste lifva en militär-korps, da tjensten skall såsom sig bör skötas.
Inträffa mäste dock, huru än detta regleras, inom denna såväl sorn hvarje annan klass af samhället, att dess medlemmar slutligen af ålder och åtföljande bräckligheter blifva overksamma och således till aktiv tjenst oanvändbara.
Huru ett dylikt för tjensten skadligt förhållande kan stiga, då icke någon åtgärd lill dess a {hjelpande vidtages, ådagalägges bäst af den skilnad i Officerarnes vid Flottan medelålder år 1824, sedan 79 af korpsens dåvarande inaktive Officerare blifvit flyttade på indragningsstat, och år 1849, eller efter en tiderymd af 25 år.
Medelåldern var:
Kommendörs- och Kapiten-Löjtnants Premier-Löjtnants Sekond-Löjtnants Rommendbr-Kaptens Ilapilens grad. 1 grad "råd’. grad. grad. 1824 51 år. 43 år. 36> år. 27 \ år. 22 år. 1849 60-y d:o. 49d:o. 47§- d:o. 34-> d:o. 24.^ d:o.
Då nu i allmänhet måste medgifvas, att åldern utgör mätaren på menniskans verksamhetsfdrmåga, så inses lätt, huru denna senare måste antagas hafva blifvit förminskad under nyssnämnde period.
Förhållandet blir betänkligare, då man vid undersökning finner, att denna höjda medelålder uppkommit derigenom, alt mängden af officerare inom hvarje grad hunnit en jemnt fördelad högre ålder samt att således icke endast deras overksamhetstid nalkas, men äfven att delta sker för pluraliteten inom hvarje grad så jemntidigt, att denna overksamhet kan befaras drabba en hel grad på en gång.
Detta för det närvarande menliga och för den närmaste framtiden ännu mer botande förhållande hemtar ytterligare anledning till ett för tjensten högst skadligt inflytande derigenom, att det förmörkar utsigten för Officerns framtid, inskränker kretsen af hans verksamhet under den ålder, då helsa och krafter göra arbetet lätt, beröfvar honom de billiga förhoppningar på utkomst för sig och sin familj, som naturligen utgöra kraftiga medel att väcka bågen och lifva ansträngningarna för tjensten, samt alstra på delta sätt den modlösa liknöjdhet, som, fiendtlig mot ali verksamhet, utgör militärandans död och upplösning.
Man må ej invända, att delta af långvarig fred framkallade förhållande är under detta tillstånd af ringa betydenhet och vid utbrott af krig lätt afhjelpes genom den oljenstbara personalens afgång och platsernas uppfyllande med yngre verksammare - Kongl. Maj:ts Nåd.
41 mare personer.
Dels fordrar det en lång tid att bilda skickliga sjöofficerare, framför allt dem, som skola bekläda de ansvarsfullare befälsplatserna; dels måste, om icke allt skall lemnäs åt sitt öde, personalen under fred öfvas och undervisas uti tjenstens olika delar.
Men denna öfning och undervisning blir, under ledning af ett föraldradt med sin ställning missnöjdt och för sin tjenst likgiltigt befäl, ofullständig och ändamålslös, till stor och oersättlig förlust för det allmänna.
Slutligen, om man antager, såsom ofvan är antvdt, att, vid ett utbrytande krig, bela antalet af orkeslösa officerare skulle lemna tjenslen, så ökas vid detta tillfälle det redan alltför stora behofvet af befäl på flottan och detta till en grad, som, då i betraktande tages den stora vigt som är fästad vid denna del af personalen, kan göra en stor del af den med så betydliga kostnader anskaffade materielen overksam.
Det synes mig derföre vara en ovilkorlig pligt att lemna nationens ombud kännedom om så väl sakens ställning som det för det allmänna menliga mål, dit detta förhållande leder, på det att medel till förekommande af olägenheterna må kunna beredas.
Detta är af så mycket större vigt, då, såsom ofvan är nämnd t, personalens antal inom hvarje grad af så väl befäl som underbefäl blifvit uteslutande reglcradt efter det oundgängliga behofvet i fred och krig, samt således ett qvarstående af inaktiva personer derinom icke kan ega rum, utan att omedelbarligen skada det bela.
Den enda nu befintliga utväg till ordinarie statens lättande från bördan af en genom ålder och bräckligbeter otjenstbar befäls- oell underbefäls-personal är, såsom man vet, den af tjenstemännen sjelfva, med något biträde af staten bildade amiralitets-krigsmanskassan.
Denna af ålder tillkomna pensions-inrättning är dock nu så anlitad, att den i närvarande stund icke lemnar tillgång att pensionera dertill berättigade officerare, hvilka derföre måste, för att icke på gamla dagar blifva brödlösa, qvarstå på flottans ordinarie stat.
Denna missgynnande ställning har inträffat vid en tidpunkt, då inom de högre befäls och kapten-löjtnantsgraderna der, såsom en följd af förhållanderne vid befordringar, stockningen af öfveråriga officerare måste blifva störst, cirka 30 officerare äro af ålder oljenstbara och borde från den aktiva staten afgå.
Vid flottan, der yrket och tjenstgöringen kräfver att officerare från yngre åren uteslutande egna sig åt sysselsättningar, främmande för andra näringar, inträffar högst sällan att dessa, såsom jordbruk och bergshandtering, stå dem öppna för vinnande af utkomst, då de i kronans tjenst ej mer äro användbara.
Derest de derföre icke vid denna lid kunna erhålla pension, måste de bibehållas vid sin lön och en tjenst, som de ej mer till statens Bil.
N:o 4 till Kongl. Maj:ts Prop. 1850 om Statsv. 1 Sami. 1 Afd. 1 Haft. 6 42 Kongl. Maj:ts Nåd.
1850. fulla gagn förmå att sköta, eller svälta sedan de i denna tjenst uppoffrat sina bästa krafter.
Det var tor att afhjelpa båda dessa olägenheter, som år 1824, då ett ungefärligen likarladt förhållande med det nuvarande bade inträdt, en så kallad indragningsstat bildades, å hvilken, ibland andra, 79 officerare öfverfördes från ordinarie staten, med ett anslag af 48,260 r:dr banko, samt derunder inbegripne 1,660 tunnor spanmål.
I mån af afgång skulle dock de derigenom besparade medlen återgå till anslaget för flottans materiel, från hvilket de, till förlust för denna beståndsdel af sjöförsvaret, då togos och ännu till deras återstående belopp måste tagas.
För tillfället vanns väl ändamålet, ehuru, såsom alltid måste blifva tallet, dä ett länge samladt ondt på en gång skall afhjelpas, med en jemförelsevis för tillfället ganska betydlig kostnad; men vida verksammare hade inflytelsen af denna åtgärd visat sig, om anslaget blifvit något minskadt, men deremot permanent, så att, i mon af afgång på denna stat, vakanserna fått fyllas genom öfveråriga från den aktiva staten.
På detta sätt, samt med en årligen utgående summa af r:dr J3:co 33,333: 16 sk. att för detta ändamål användas, skulle det hafva lyckats att, med beräkning af den mortalitet och afgång, som under dessa 25 år egt rum, oaflåtligen och nöjaktigt uti aktivt skick hålla flottans befäls- och underbefäls-personal, med det biträde härvid, som pensionskassan lemnat.
Indragningsstaten har dock nu per medium årligen kostat staten under samma tid r:dr banko 33,452: och 82 tunnor spanmål in natura.
Genom det system som blifvit följdt och här redan anmärkts, för användandet af dessa medel, har man dock nu kommit Lill just samma resultat, som då indragnings-staten bildades, — eller behofvet att åter förnya samma åtgärd.
I ekonomiskt afseende vinnes således icke något på detta sätt, hvaremot genom den af mig föreslagna åtgärden vinsten för tjensten och det allmänna, såsom lätt inses, blir ganska betydlig.
Icke endast erfarenheten inom eget land och Rikets Ständers, vid den nu åberopade Indragnings-statens beviljande, gifna erkännande af dess behöflighet, utan, äfven den likartade åtgärd, som man i nästan alla andra länder varit nödsakad att i samma afseende vidtaga, föranleda mig att i underdånighet tillstyrka nådig framställning härom vid nu instundande riksdag.
Uti de medel, som för detta ändamål skulle behöfva begäras, är äfven inbegripet återstående beloppet af den nuvarande indragnings-staten, uppgående vid 1850 års början till r:dr banko 9,393 och 28 tunnor spanmål in natura, hvilket, med undantag af spanmålen, som, så länge någon å nu varande indragnings-stat åtnjuter sådan, torde, såsom hittills, få utgå, således borde af dessa medel bestridas och från anslaget till materielen, der denna stat nu är upptagen, alföras.
Prop. om Statsv. 1850. 43 Om Rikets Ständer skulle, genom beviljande af medel, göra en dylik åtgärd möjlig, så synes mig dessutom en annan organisation och benämning böra åt denna stat gifvas, än den för närvarande eger.
Enligt min åsigt borde nämligen de sålunda från aktiv stat afgångna, men af statsmedlen underhållna tjenstemän, hvilkas löner borde regleras till fullkomlig likhet med de pensioner, som af amiralitets-krigsmanskassan meddelas, samt med upphörande för under-officerare af rättighet till spanmål in natura, hvarigenom således lönerna å denna stat blefve lägre än de som å den ordinarie åtnjutas, vara förpligtade alt vid större rustningar i fred, då behofvet sådant kräfver, samt ovilkorligen vid inträffande krig, på derom gifna ordres, inställa sig på den station af flottan, der de hufvudsakligen varit placerade, för att bestrida sådan tjenstgöring i land, hvartill de kunna linnas användbara.
Under sådan tjenstgöring, från hvilken de endast till följd af vederbörligt läkarebetyg vid förutnämnda tillfällen skulle kunna befrias, inträda de i fulla löneinkomster efter innchafvande grad.
Vigten af ett dylikt stadgande skall bäst visa sig vid ett krig, då, alla andra behof af befäl onämnda, öfning och disciplinering af reservmanskapet, som, inberäknadt besättningarna till blockskeppen, uppgår till 10,283 man, för hvilken betydliga truppmassa ordinarie staten icke kan till befäl lenina flera än 32 officerare.
Man bör lätt inse hvilken nytta som af erfarne, om i öfrigt mindre aktiva officerare härvid hör kunna påräknas, och denna fördel synes mig staten ej böra afsäga sig.
Den kan vinnas genom nu framställda förslag med mindre uppoffring så väl i pckuniert som i öfriga, för tjensten högst vigliga, afscenden än hvad dessa till aktiv tjenstgöring mindre tjenliga officerares qvarstående på ordinarie stat skall förorsaka, och della med förenande af den enskildes rätt och billiga anspråk, då han å sin sida, med åtnjutande från statsmedlen af samma inkomst som genom pension kunnat vinnas, eger frihet att bestämma sin vistelseort och öfriga ekonomiska förhållanden efter beqvämlighet, och endast vid förutnämnda undantagsfall ryckes från den mot nöden tryggande hvila, hvartill lång och oförvitlig tjenst samt möjligen stora förtjenster mot fäderneslandet berättiga.
Med en dylik organisation skulle jag i underdånighet föreslå, att benämningen äfven förändrades från ”indragnings-” till den mer egentliga af reservstat.