Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
låter namnet så fåraktigt för svenska öron, o c h så är klimatet så varmfuktigt.
M e n läget är för- Gissa, hvad en ung engelska svarade, när jag tjusande, förstås, o c h grufligt med folk o c h myc- — alltjämt i samma sedliga syfte — berättade ket gentilt är där.
V e t herrskapet, första tiden skandalen för henne: » Öfverkyparen?!
Dear me!
om det åtminstone varit portiéren, som har så rysligt söta mustascher! » M e n är nu inte det välsignade papperet igen!
M e d vräe estime o c h profonde sympathie slut LOUISE PETTERBRANCHE.
J a g tycker inte alls illa o m engels- männen.
D e äro bara, i vissa fall, så otäckt lika oss själfva — o c h när man reser för att få se något nytt så.
— — P.
S., P.
N o g är det förfärligt, att den otäcka bokhandlaren skickat mig nästan bara oäkta fotografier, så ' na där som bara kosta 12 skilling stycket o c h inte alls duga att trycka af.
Lyckligtvis kan jag skicka en vy af » L a c des C h a v o n n e s », som är äkta, fast jag inte hun- nit beskrifva den ännu.
D e t är en alpsjö, som ligger], 700 meter upp i luften några timmar » klängväg » från A i g l e, vaktad af evig snö o c h späckad med laxöringar o c h just nu omgifven af nyknoppade granar o c h en blomstermatta utan like.
J a g har ridit dit u p p på mulåsna!
M e n nedöfver kunde ingen människa hålla sig kvar på den ryggen, såvida man inte ville åka öfver hufvudet på åsnan alltjämt, o c h det ville A.
Biowbcnr foto.
SKANSENS BERGBANA.
jag inte, tillstånd också k o m 1 jag ned till hotellet i ett Men förunderligt härligt var det däruppe, o c h fast skinnet i ansiktet fick bläsor, o c h j a g ännu är röd som en indian o c h känner mig som en sönderstött kaffeböna, så ångrar jag inte alls, att jag riskerade mitt lif!
Men min vän säger, att jag » vågar inte » skrifva ett enda ord till o m den där färden, den hör till hennes ämnen.
O K A N S E N S B E R G B A N A, af hvilken vi i dag m e d d e l a ^ en v y, torde vara den enda i sitt slag i norden.
Den började, s o m bekant, trafikeras redan somma- ren år 1897, då den under några dagar förmedlade en del af den ofantliga samfärdseln mellan utställ- ningsområdet- o c h Skansen.
Till följd af någon felaktighet i d e n elektriska drifkraften, blef d o c k trafiken å banan plötsligt afbruten; n u i s o m m a r har den emellertid ånyo tagit sin början o c h stora skaror af besökande transporteras dagligen i d e små vagnarna u p p till Skansen.
Färden är också synnerligen angenäm, o c h det hufvudstadspanorama, s o m, allt efter vagnens stig- ning, stycke för stycke upprullas inför åskådarens blickar, ter sig n u i högsommartid mera hänförande än ord kunna skildra.
DEN N Y O R D N A D E DJURGARDSENTREN.
— 5 — 1DUN 1899 f r a m — d e n l o g e m o t m i g fint o c h b l e k t.
liten insjö löfträd, med krusigt glittrade vatten, En kantad med f r a m; så l i k e n u n g m ö s l ä p - p a r, h v i l k a r ä c k a s till e n k y s s å t d e n ä l s k a d e, log den emot framsprungna famnade Det solens purprade aftonstrålar, ur violettfärgade m o l n.
det i m i n väntade själs O, jag aning!
o c h j a g k o m d e t till m ö t e s!
— Ditt h u f v u d låg uti mitt knä, o c h m i n h a n d strök sakta tyst öfver ditt m ö r k a hår.
Allt omkring oss!
L u m m i g a granar tallar v a g g a d e sina kronor öfver den, och omkring oss våra doftade var o c h glesa hufvu- vårens ängs- blommor.
» Hvad har ej j a g önskar att kunnat det kunna på — jag länge, sedan j a g bedja var b a r n — k a n du, s o m är k v i n n a, l ä r a m i g d e t?
» — S å t a l a d e d u till m i g, m e d a n v i b å d a k ä n d e e n l y c k a, s o m ö f v e r g å r allt f ö r s t å n d, e n l y c k a, som hela d e n n y v a k n a d e naturen k ä n d e oss d e n n a ljufva » Hvad ville du bedja sakta s o m vindens L i n a Jonn foto.
FRAN KULTURHISTORISKA MUSEET I LUND: LEMBKESKA Du HUSET.
svarade litet p å A F D E N N Y A D J U R G A R D S E N T R É N hafva vi i detta n u m m e r en illustration, s o m torde intres- sera särskildt Iduns stora läsekrets i landsorten, enär b i l d e n anger det nuvarande utseendet af den plats, där åtskilliga af 1897 års utställningBbyggna- der, däribland industrihallen, v o r o belägna, o c h hvars mark då trampades af fiere hundra tusenden af Sveriges befolkning.
N u slingra sig breda gång-, kör- o c h ridvägar, kantade m e d täta rader af nyplanterade lindar o c h nyuppställda gaslyktor, öfver d e tomter, där kon- stens o c h industriens alster under vår oförgätliga utställningssommar l o c k a d e o c h tjusade i skiftande former.
Till vänster reser sig Nordiska museet, som, en gång färdigt, lofvar att bli ett arkitektoniskt konst- v e r k af yppersta slag, o c h i f o n d e n synas Djur- gårdsbron o c h en del af Strandvägens palats.
m i g e m o t — k o m hviskande, susande, välkom- nande, underbart skar i det förtrollande, s o m våren hvi- glesa löfverket, i den gungande vassen, i den svala aftonens darrande Jag for mot längtade.
det okända, stönade o c h utstötte en k o l m ä t t a d rök, s o m b l a n d a d e sin t u n g a väfnad m e d vårens skira täckelse.
m i g ut g e n o m kupéfönstret.
sig fram jag så mellan hvilka glittrade Jag lutade Tåget slingrade låga berg och stenkummel, i en ljusröd skiftning.
Hvit- mig ej genast, En gren fågel, git fältens mer och de mörka, högtidliga i täta begränsning.
Nu rader höjde bakom sig o c h mer, den röda skiftningen bergen försvann, o c h v i d en krök af v ä g e n förlorade sig i en sig mörk, gapande klyfta.
åker- D å det tåget slingrat därigenom, k o m den leende naturen åter Jag vid.
ej haft därunder — Två stora, öfver En mig — samma Jag underlig emot dig, då j a g af förväntan gång en djup s o m fjärran våra h u f v u d e n sjun- ömsade kvist o c h tyst- att längta s o m jag, söka droppar från mina ögon talade.
är e j e n bön — d e n h ö r s a f i n g e n!
V i skiljas — kom frid.
ifrån, i m i n a n i n g, k o m s m y g a n d e rass- måste och på f o r m o t d e t o k ä n d a — j a g f o r m o t det, föll bedja, durstämning en aning — en längtan barr » M i n älskade, den bönen, d u n y s s önskade där j a g aldrig förr h a d e känsla tid tunga milda sordin.
Jag var stadd p å r e s a till e n p l a t s, varit.
en bruna föllo n e d p å din y n g l i n g a p a n n a, m e n j a g l o g g e n o m s k i n l i g s l ö j a a f g r ö n t p å trä- en våraftons torra, det f ö l l n e d i d i t t s k ö t e s o m e n d o f t a n d e r o s.
L Ä T T A S T R Ö M O L N p å klarblå b o t t e n of van med allt u p p g i n g e T i l l d i g k o m det i d e n t i d i g a v å r e n, » DET,.
fin ögon.
b r ö t e n p y r o l a, s o m b l o m m a d e s t r a x in- U L T U R H I S T O R I S K A M U S E E T i L u n d förfogar, som bekant, öfver åtskilliga sevärdheter af stort intresse.
Bland dessa är det s. k.
L e m b k e s k a huset, hvil- ket tillfallit museet s o m gåfva o c h hvaraf vi i detta n u m m e r m e d d e l a ett par bilder: den ena är en v y af det karaktäristiska husets yttre, den andra en interiör af den i detsamma i n r y m d a synnerligen vackra » borgaresalen ».
den och marken o c h att mitt, dina D u v a r så u n g, så m y c k e t y n g r e än j a g, K och en in uti nade.
stuporna, vaktade med kärlekssång, ned för stannade, s o m nyss ofvanför sin som jag.
granarna se d j u p t hviskade emot l a n d e n e d v i d våra fötter, o c h e n s k r ä m d liten du hade klättrade blott hand.
v ä n d e ditt ansikte kunde » Att tiden för tallar du rörde o c h finge h v i l a f ö r a l l t i d u t i h v a d v i n u k ä n n a.
» knippen knotiga och jag s t a m m i g a, t u n n k l ä d d a björkar v a j a d e sina gren- vinden, jag d i t t v a c k r a, u n g a h u f v u d o c h lät d i n a ånyo att M e n j a g visste det ej — j a g blott Lokomotivet svart, efter- frågade » H v a d ville d u då väl bedja o m?
» vårluft.
det evigt om? » röst.
läppar hvila m o t m i n T7 / N A N N A N SKANSEN-BILD, s o m vi äfven bjuda — • i detta n u m m e r, är Framnäs, sådan den lilla platsen visar sig i sitt nydanade skick.
Det var där » Gamla Stockholm » år 1897 reste sig m e d kre- nelerade murar o c h trappgaflade hus, mellan hvilka krokiga gränder slingrade sig o c h lustiga gamla värdshusskyltar lockade b e s ö k a n d e främlingsskaror in i dunkla, medeltidsaktiga » k r y p i n », där vin o c h m j ö d serverades o c h muntra visor sjöngos af tru- badurer från sydliga himmelsstreck.
Den å bilden synliga träbryggan är b r o n, s o m förenade &gt;Helgeandsholmen » m e d » Staden&gt; o c h den enda n u återstående lemningen af » Gamla Stockholm ».
Till h ö g e r synes den s. k.
H o g l a n d s b r o n, hvilken öfver Sirishofsvägen leder u p p till Skansens höjder.
med vårafton.
Lina Jonn foto.
BORGARESALEN I LEMBKESKA HUSET.
intet här nere varar — men
— vi m å s t e söka hvarandra hela lifvet sedan.
K ä n n doften af d e n n a b l o m m a, hennes doft är b ö n, o c h v i b e d j a s a m m a b ö n s o m h o n, n u — i vår känsla — det e n d a språk, på h v i l k e t stoftets barn k u n n a tala m e d G u d.
M e n b l o m m a n d o f t a r e j alltid, o c h l y c k a n v a r a r ej a l l t i d — d o c k är b l o m m a n s själ e v i g, o c h så är l y c k a n s.
V i m å s t e s k i l j a s f ö r att k u n n a finna hvarandra.
O m v i i c k e skilj d e s åt n u, skulle vi k a n s k e förlora hvarandra för alltid.
V i m å s t e u t i g e n, u t att s ö k a allt h ö g r e, lik- s o m O r f e v s s ö k t e E v r y d i k e, m e n det s k a l l f ö l j a oss o c h v i s a v ä g e n, m i n ä l s k l i n g.
» » M e n d e t borde e j v ä x l a.
A l l t s k u l l e stå stilla i s a l i g h e t.
» » Det vore död, » svarade jag, m e d a n min blick följde den n e d g å e n d e solens alltmer blek- nande skimmer mellan trädens stammar.
Ensam, stödd e m o t bryggans rankiga räcke, stod jag hafvet.
jag och blickade ut öfver det blånande Där ute r o d d e e n båt, o c h uti d e n visste atb d u satt.
D u f o r b o r t, b o r t e m o t ett m å l, s o m j a g e j kände, För af e n ljuset öfver gande m e d tankar, j a g ej längre visste.
hvarje g å n g båten k o m u p p p å t o p p e n v å g, b l ä n k t e å r o r n a i d e t s t a r k a sol- likt m å s a r n e där ute, hvilka kretsade vattenytan o c h döko n e d i djupet, ja- efter f ö d a.
Där ute g i n g o v å g o r n a höga, m e n där j a g stod var det lugnt.
Jag såg mitt eget jags m ö r k a konturer spegla sig i vattnet.
Min t a n k e f l ö g u t till d i g, s l ö t d i g ä n e n g å n g till m i t t b r ö s t o c h k y s s t e d i g.
H v i l k e n r i k e d o m h a d e ej m i n ande delat m e d digl S e d a n v ä n d e j a g m i g o m o c h g i c k tillbaka till v ä r l d e n o c h p l i k t e n.
Det h a d e k o m m i t — det h a d e g å t t — m e n j a g v a r l y c k l i g.
A l d r i g k u n d e j a g b l i f v a fat- tig mer, n e j, aldrig!
Det k o m m e r b l o t t en g å n g i e n m ä n n i s k a s lif — e j f ö r alla, e j f ö r d e flesta.
Det äx outsägligt, k a n ej beskrifvas, har intet n a m n.
K ä r l e k, n e j!
— d e t är m e r ä n k ä r l e k, d e t är en d r o p p e a f s a l i g h e t e n, o c h d e n, s o m fått s m a k a däraf, k a n s e d a n e j g å v i l s e.
MIMI T — DH.
6 uttrycket!
Finnas då ej i all världen andra platser, både bättre aflönade och sundare?
Jo, tänk, jag tror det, ja, jag vet det.
H u r u svårt är det nämligen ej att få tjänarinnor i sina h e m.
En 20 års tös, s o m nu arbetar på en tobaksfabrik, har väl ändå i all- mänhet krafter att ta i hvad som helst, o c h tänk, huru många herrskap stå ej rådlösa för att få just en sådan tös.
M e n se, då har man andra anspråk.
Samma fabriksflicka, s o m b o r inne hos en fa- milj m e d rum o c h kök, vill näppeligen h o s herr- skapet » b o inne » m e d ett par barn.
Tänk på skill- naden i k o s t: hos herrskapet vankas ordentlig mat 3 gånger o m dagen o c h ändå kaffe både m e d o c h utan d o p p.
M e n för den härliga saken att arbeta å fabrik o c h ej träla under h u s m o r offras ordentlig mat o c h dryck.
Ja, jämförelserna göra sig j u själfva.
Här gäller j u ett missförhållande, som ej första gången klagas öfver: brist på tjänarinnor såväl i stad s o m å land.
Hellre än att tjäna s o m jungfru o c h ha goda dagar föredrager man fabriksarbetet m e d dess sken- bart större lön.
En tjänarinna kan tjäna u p p sig, bli allt dugligare, lär sig lättare att spara af sin af- löning.
E n fabriksarbeterska är i många yrken blott en maskin.
Och huru frestas ej h o n att lefva blott för dagen, skaffa sig allt på afbetalning o c h däri- g e n o m dyrare.
E u flicka, s o m tjänar, kan, o m h o n annars sköter sig, snart nå u p p till en aflöning af minst 100 å 150 kr.
pr år o c h mera.
Och huru m y c - ket sundare är ej hennes lif i alla afseenden.
Då giftermål ingås o c h husmo- derliga plikter läggas på kvinnan, så har den, s o m arbetat å fabrik, inga förutsättningar för att sköta ett h e m.
Kastar man en blick in i ett arbetarehem i hvardagslag, så varseblir man snart, att oordent- lighet härskar i stort s o m smått; man köper sina förnödenheter blott för dagen o c h förstår helt föga af att göra ett h e m angenämt, hvarför mannen snart drifves till utelif.
Fall finnas ju, där verklig n ö d råder, m e n i de allra flesta fall skulle allt vara an- norlunda i våra arbetarehem, o m hustrun förstode sina kvinnliga plikter aldrig så litet.
Men h o n har varit på fabrik o c h fortsätter därmed någon tid efter bröllopet o c h sedan — ja, h o n är ej alls be- redd för sitt viktiga kall.
Den, s o m varit tjänarinna, har däremot såväl fått lära sig att något böja sin egen vilja samt hvad ett h e m är.
Och i de ordent- liga arbetarehemmen finna vi vanligen, att husmo- dern en gång varit tjänarinna; h o n har lärt sig spara o c h därmed att göra något af det lilla.
Hvarför lämna våra unga flickor tjänarinneplat- serna o c h söka sig arbete å fabrik för den minima- laste l ö n?
Den frågan får någon annan svara på.
Eabriksarbeterskor måste j u finnas, m e n att en form- lig rusning äger rum till fabrikerna är sorgligt.
Den, som kan tala till våra tobaksarbeterskor, han tale!
C. F. H.
MOT AF MÅLET.
SKISS FÖR IDUN ELISABETH KUYLENSTIERNA.
FORTS. FKÅN FÖKKG.
Mf:R.
» T \ ÄR » VÅRA TOBAKSARBETERSKOR. » Med a n l e d n i n g af u p p s a t s e n u n d e r d e n n a r u b r i k i ett a f I d u n s s e n a s t e n u m m e r h a f v a ett par i n l ä g g ingått, för h v i l k a red.
anser sig l i k a l e d e s b ö r a l ä m n a p l a t s.
D e t f ö r s t in- k o m n a läses här n e d a n.
E N A R T I K E L af » J.
» i n:r 50 af » Idun » på- kallar uppmärksamhet.
Det är j u i sanning hjärtskärande att se dessa siffror o c h tabeller om tobaksarbeterskornas förhållanden.
D e vittna o m ett lif i både andligt o c h fysiskt förpestad luft.
— En undran uppstod h o s mig vid genom- läsandet af nämnda uppsats.
Hvarför 1jäna dessa för sådana svältlöner?
— Ursäkta det socialistiska H A R J A G j u varit förr. » JLJ » M e n inte s o m nu.
D u skall j u b l i k o n s t n ä r i n n a, R u t h, d e t är ett a l l v a r l i g t s t e g.
» » N e j, s n ä l l a t a n t, d e t t y c k e r j a g i n t e alls.
Det är v å d l i g t s n ä l l t af g r e f v e n att h j ä l p a p a p p a m e d att b e k o s t a m i n i n a c k o r d e r i n g, m e n för r e s t e n är d e t i n g e n t i n g att f u n d e r a ö f v e r.
A n t i n g e n b l i r j a g stor, o c h d e t t r o r j a g fullt o c h fast, e l l e r o c k s å k o m m e r j a g t i l l b a k a h i t o c h visar slottet, när p a p p a blir för g a m m a l och trött.
M e n d e t s k a l l b l i h ä r l i g t att få m å l a riktigt.
J a g k a n se m i n a björkar o c h det här sätet, o c h så e n b i t af d e n g a m l a v a l l e n, d e t s k a l l b l i m i n f ö r s t a d u k.
Ah t a n t, k ä r a lilla t a n t; l i f v e t är f ö r t j u s a n d e!
» Hon slog armarne o m Hanna, kramade in h e n n e i sitt u n g d o m l i g t k r a f t i g a f a m n t a g o c h denBastrobe k r.
12: 30 till k r.
58: 80 för tyg till hel klädning Tussors och Shantungs s l ä p p t e h e n n e så i g e n f ö r att k a s t a e n » s m ö r g å s » l å n g t u t i d e t klara vattnet.
sista » O c h d u är i n t e alls l e d s e n ö f v e r att l ä m n a dina föräldrar e n s a m m a, R u t h?
» frågade H a n n a förebrående.
» Ledsen?
N e j, l e d s e n är j a g ö f v e r i n g e n - ting i världen, det förstår j a g m i g inte p å.
D u stannar j u hos d e m, o c h j a g k o m m e r igen och.
h ä l s a r p å d e m.
K a n s k e har j a g då m i n fästman m e d mig. » » Tänker du på sådant? » » N e j, inte grubblar j a g öfver det.
Jag bara tror, att n å g o n v ä l k a n v i l j a h a m i g o c h j a g n å g o n, d e t är a l l t i h o p.
G å r d e t i n t e så, b l i r j a g v ä l o g i f t, d e t är i n t e v ä r r e.
» Hon l o g o c h v i s a d e s m å h v i t a, s t a r k a tän- der, e n h e l v ä l o r d n a d t r u p p, s o m t y c k t e s k u n - na k n ä c k a hårda nötter.
H a n n a h a d e t ä n k t g i f v a s i n e l e v n å g r a för- m a n i n g a r m e d p å v ä g e n, n å g o t af d e t a l l v a r - l i g t v a r n a n d e, s o m l i f v e t lärt h e n n e, m e n h o n t y c k t e p l ö t s l i g t, att d e t i c k e f a n n s n å g o t att s ä t t a i n i d e n n a o r u b b l i g a lifstro, h v i l k e n ä g d e alla f ä r g e r s m å n g f a l d.
H o n h a d e till o c h m e d t ä n k t b e r ä t t a h e n n e en saga, en af d e m, s o m d e sekelgamla träden h v i s k a t till h v a r a n d r a d ä r u p p e, o c h s o m e n g å n g s p e l a t s i n o m h e n n e, till d e s s h j ä r t e s t r ä n - garne brusto, m e n Ruth förstod icke dylika s a g o r; h o n h ö r d e hellre p å d e m, s o m v o r o förknippade m e d riddarnes hjältedåd, de ädla damernas jaktäfventyr o c h trollens framfart i skogen.
H o n k u n d e h ö r a h o r n e n skälla o c h stridshingstarne g n ä g g a, m e n h o n hörde aldrig suckarne däruppe i g e m a k e n, där m å n g e n ä d e l b o r e n t ä r n a s p e j a t efter d e t lilla m o l n e t på landsvägen, d a m m o l n e t, s o m kanske aldrig syntes, af riddarens häst.
» T y c k e r d u inte v i b o r d e g å h e m å t nu, R u t h?
» s a d e H a n n a.
» V i h a i n t e allt p a c k a d t än. » » J o, t a n t, m e n l å t m i g b a r a t i t t a ett t a g p å s o l e n ö f v e r b e r g e t d ä r b o r t a först.
Kan du se, h u r s t r å l a r n e t a g a i r i n g o m d e t.
D e t är en h e l t r o l l d a n s.
» H a n n a såg ditåt.
Det skimrade i rödt o c h g u l d öfver bergets hjässa, det var september- solens glöd, s o m b r ä n d e d e n skrofliga graniten o c h g a f d e n e t t s t r å l d i a d e m att s m y c k a s i g med.
Septembersol!
Hannas tankar kretsade o m d e t t a e n d a o r d, i h v i l k e t s k ä l f d e all s o m - m a r e n s m ä t t a d e g l a n s, alla d ö e n d e d r ö m m a r, all t v å n g s b u n d e n l ä n g t a n.
H o n hade också varit u n g s o m Ruth, hoppfull s o m h o n, m e n d e t h a d e f u n n i t s m e r a att k r o s s a i n o m h e n n e, m e r a af d e s s a s p r ö d a, v e k a k ä n s l o r, h v i l k a l i f v e t a l d r i g tillfredsställer.
H o n t y c k t e, att hon var den gamla tiden, den, s o m hörde h e m - ma i minnenas lavendeldoftande gömmor, som e k a d e i t y s t a salar o c h s v a g t r a s s l a d e i b l e k - n a d e draperier.
Ruth däremot var den unga k r a f t, s o m i t r o p å s i g själf, p å allt s ö k e r s i g f r a m till m å l e t m e d e n e r g i s k a s t e g.
» N u t a n t, » s a d e R u t h, » n u g å v i h e m till p a c k n i n g e n, f a s t j a g d å i n t e t ä n k e r g ö r a nå- g o t åt d e n, » t i l l a d e h o n s k r a t t a n d e.
» Jag Ruth? » undrar, om d u skall få hemlängtan, » Ja, d e t k a n v ä l h ä n d a, m e n j a g får v ä l a r b e t a b o r t d e n, o c h så k o m m e r j a g h e m i jul.
M e n d u får e n s l i g t, lilla t a n t, d e t är synd o m dig. » ' äfvensom svart, hvltt o c h kulört Henneberg-Siden från 6 5 Sre till kr.
Siden-Damast fr. 9 0 öre — 16,45 Sidan Bastklädn.
1 2, 3 0 — 5 8, 8 0 Siden-Foulard, tryckt, » 8 5 öre — 3, 8 5 Bal-Siden fr. 6 5 öre — 16,45 Siden-Grenadin._ » 9 0 öre — 8, 6 5 Siden-Bengalin ... » kr.
S i d e n - A r m ö r e s, Monopols, Cristalllques, Molre antlque.
Duchesse, Prlncesse, M o s c o v l t e, Marcelllnes, siden till täcken o c h flaggor m.
G. Sennebergs Siden-Fabrik, Zuricb,.
— jf » Nej och n e j, j a g har — mina » Minnen?
mig mina böcker, mitt arbete minnen. » O m d e m har du aldrig berättat » Nej, jag du skall förstår kanske hvad göra det en de fallande gång, bladen det » Ah nej.
» Ja, men om deras hör det.
är B l a d e n tala j u o m s o m m a r e n.
» på ett d ö d t sätt.
prassel.
Ruth, tycker inte Jag » Men du men nu förrän jag.
En Och dit.
känna och tänka som — mål, som Hon ha stod glänsande där och inte jag inte sommar Den, vissna och tyna gröna skall jag, var nöjd.
ett tyckte dimmorna den af.
smekande skuldror » Jo, eller passa sina tunnas ut i flesta, händer o c h sade j a g tror, på Ruth " Walde n ä r m a r e, att hon ställde Detta Hon den unga slippa att förtorkade på att falla till D e t är » Men har du Hanna » Ja, lät det marken och solskenet i själf, blifvit för — ställde som skulle frostbitna, Jag tror u n g d o m s m o d e t s se- lilla t a n t, » hon, finge gärna höst- sade Ruth, » du.
ännu sin s v a g h e t e n h o s oss k v i n n o r, att vi gärna känna öfverens när man öfrigt ett har något egen mycket an- att förebrå o c h dit h ö r d e ovillkorligen alltid tur, k o m oftast konstadepterna vid först prisutdel- o c h fick taflor s å l d a, m e d a n k a m r a t e r n a att f u n d e r a ö f v e r, o m d e n å g o n - skulle hinna öfver, så och fullt så långt.
i VIOL,: \ 8 lefde rikt glädjeblomster, blott hon växte den kunde, de syn- dag som än aldrig så dess obän- HYACINTHE, den tid, het m e d sin käre fundera ärfda namn som glosan W a l d; han till e t t Hans för d e tre första efter en bror, s o m aflidit erhöll dottern drog i A m e r i k a, o c h af en d r y g andel, sig tillbaka samhet vid grefven o c h blef landtbrukare Han hade » slottet », alltid fick arf ett från litet hvarefter sin verk- arrende och vaknade fick ett hade med hon aget g n:r 14, J Gustaf Akt Adol iebol fs Tor godtgör å sparkasseräkning 5 %.
78894) han sedan af den n o g, satte namn.
Grranbo, o c h dit Palle famn, o c h att när i stolthet, hon hon åter- Pappa och mamma v ä n t a d e h e n n e; d e n h ö g a tril- o c h drängen Niklas togo e m o t v i d stationen, den sig o m b å d e rotfäste, från s i n a l å n g f ä r d e r.
tant Hanna hemmet.
sett det var hennes öppen föga o c h så b ö r j a d e uppkörda af triumftå- vägen.
(Forts.) ända «5s Ä; Ä- Ä.
' SK &amp; v i2b i2Si Ä
L U N D S T R Ö M &amp; C:o. Stenkol, Cokes, l:ma maskinkrossad A n t h v a e i t, bästa bränsle för i l l u m i n a t i o n s k a m i n e r och vftrmonecessSrer.
Kontor: 92 Skeppsbron » ».
tel. 6919.
Försäljning: B Strandvägen S, Rikstelefon 22 2 ».
Rikstelefon 2 » 12. också fäderne- välljudande hette likväl ä g d e ett framåt han minnet på gamla dagar.
velat k o m m a sig u p p, ihärdig- g a m l a flyttat, s n a r t efter d e t R u t h o c h söder, m e n henne get e och dess lan, hästen hade O c h när gången lämnade Sedan norr där uppfinningsrikt lilla a r r e n d e g å r d vände litet: z e n s k o g v a k t a r e p l a t s h o s gref- skolkamraten, lösa erbjöd sig.
\ E p a r klas- l ä g g a b o r t sitt Pettersson.
tyska väntad fått-ett M.
D ä r h a d e h a n v a r i t k l a s s k a m - d i g t till, o c h s k r a t t a d e sitt friska, b e k y m m e r s - skratt, n ä r HELIOTROPE, och sparsamhet rat var plockade KONGL.
34 97. samt kos alla finare Parfymhandlande i riket.
hade morgondag grubblade hon icke nerligen rustmästaren Jag k ä m p a d e icke e m o t; kommo för hade höllo på detta log vemodigt.
i UTSTÄLLNINGSTVÅLAR: \ i E prisbelönta THEA-ROS-PARFYM M. vid FL.
i8gj I år \ GULDMEDALJ \ I
» hösten taga mig.
Hon de ningen lifvet. » ser d u, d e t b e r o d d e n o g d ä r p å, att j a g är j u s t Ruth.
bland Någon o m v i alla blad, när hösten k o m m e r.
ungdomskraftens ger.
lade flickans målet högre, o c h spände viljan hårdare, vi att allvarligt: Ruth, henne s o m u n d e r årens l o p p lärde lycka.
skissartade in i b r ö d k a m p e n.
att \ från De hon personifierade inspirationen, den mäk- ihop uppåt * att att och unga.