Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Prat. 1840. 4 Sami. t Afd. 5o Höft. 3 18 Stals-Utskottets Utlåtande, N.o hållare med flera räntetagare må anses berättigade; varande för detta förslag följande motiv uppgifna, nemligen: den största möjliga enkelhet i räntornas debitering och uppbörds upphörande af det tryckande förhållande, alt ränte-spanmålen utgår till betydligen förhöjdt belopp i penningar, just då jordbrukaren, genom missväxt, är minst i stånd att utgöra sina skattebidrag; att samtlige räntegifvare blefve lika behandlade, hvilket nu ej är fallet, då de, hvilkas räntor äro Kronan besparde, åtnjuta en lindring, som ej kommer de öfriga till godo; att ingen räntetagare blefve lidande, hvilket skulle i flera Län inträffa, om markegångarne ensamt lades till grund för förvandlingen; samt att, då såväl Kronan, som alla tjenstemän, erhöllo sina inkomster i penningar, derigenom tillskapades ett mägtigt intresse för myntvärdets bibehållande. tT) Af Petter Persson från Calmar Län, sorn föreslagit, att Rikets Ständer måtte, uti afgående skrifvelse, i underdånighet anhålla, alt Kongl. Maj:t täcktes till pröfning företaga och bifalla, hvad Rikets Ständer vid senaste Riksdagen beslöto och till Kongl. Majit hemställde, rörande sättet för utgörandet af kronotionde och afrads-spanmålen, samt upprättandet af årliga markegångarne, äfvensom att, derest binder för en sådan pröfning skulle vara för hand, Kong'!.
Majit ville derom underrätta Rikets Ständer så tidigt, alt Ständerna, under det de nu äro tillsammans, må kunna dessa hinder undanrödja, uti hvilken motion Per Jonsson och Sven Isacsson instämt. e) Af Olof Pehrsson från Gefleborgs Län, som framställt enahanda förslag, hvarmed å t sk i I lige af Bonde-Ståndets ledamöter sig förenat. f) Af Jan Olsson från Gefleborgs
Län, i samma syfte, som näst förut omförmälde aine motioner. g) Af D. åndersson från Hallands Län, som, efter att hafva framställt de flerfaldiga olägenheter, hvilka för räntegifvare uppkomma, genom räntetagares rätt att utfordra persedlar in natura och anvisa dem till leverering på längre afstånd ifrån räntegifvarnes hemvist, påyrkat, att indelningsgifvare måtte befrias ifrån forslandet af jordeboks- och läggs-persedelräntorne, då räntegifvaren önskar och gitter dem med penningar, efter årets markegång, lösa, hvarmed Olof Lindbäck från Halland samt Magnus Persson och Jöns Ericsson från Wermland sig förenat. h~) Af Jntlers Larsson från Upsala Län, som föreslagit, att indelningsgifvares gamla rätt att leverera räntorna vid det boställe, hvartill de, enligt indelnings-verket, höra, måtte genom förordning bestämmas, samt att alla ränte-persedlar, med undantag af spanmålen, måtte, lika med dem Ståts-Utskottets Utlåtande, IV.o 1jo.- 19- som utgå i brutna tal, alltid lösas efter markegång, så att uppsägning af dem till leverering in natura icke å någondera sidan må ifrågakomma, hvaruti, vid motionens föredragning i Bonde-Ståndet, många af Ståndets ledamöter, under åberopande af de uppdrag, de, i sådant afseende, af sina committenter erhållit, instämt, med det tillägg, att räntegifvarne borde efter markegång få lösa span målen, lika väl som öfrige ränte-persedlar. i).
Af Christen Andersson från Malmöhus Län, hvarmed L.
Bengtsson från samma
Län sig förenat, att all afrads-spanmål, åtminstone den, sorn utgår från Domkyrko- och Academi-hemman i Skåne, måtte få lösas efter markegång, med förhöjning af gällande forsel-lön.
Äfven nu förevarande frågaangående sättet för indeldta räntornes utgörande eller lösande med penningar, har, vid flere Riksdagar utgjort föremål för Rikets Ständers öfverläggning»!-, och får Utskottet hänvisa till StatsUtskottets utlåtanden vid 1S28 — i83o årens Riksdag, N:o 323, och vid 1834’—1835 årens Riksdag, N:o o.j'5, äfvensom Rikets Ständers här förut omförmälda underdåniga skrifvelser af den 25 Januari i83o, N:o 327, och den 17 Maj i835, IV:o 344:
De väsendtligaste aniee!ningarne till de anförda klagomålen och sökta ändringarne hafva dervid varit de stora olägenheter, sorn för sadane räntegifvare, hvilkas räntor blifvit till löntagare m. fl. anvisade, uppkommit, genom räntetagarnes rätt att de hufvudsakligaste ränte-persedlarne in natura utfordra, samt de höga lösnings-pris, hvilka räntegifvarne, i följd deraf, ofta nödgats underkasta sig; men då å andra sidan räntetagares i Förfaltningarne grundade rättigheter jemväl bordt bevaras, hafva deraf uppkommit betydliga svårigheter att tillvägabringa sådana stadganden, som kunnat leda till ömsesidig belåtenhet.
Detta hinder skulle emedlertid komma att upphöra, i händelse af bifall till Utskottets här förut gjorda hemställan om samtlige anordnade eller förlänta indeldta räntors och kronotionde-spanmåls indragande till Stats-Verket,. och endast på detta sätt anser Utskottet det blifva möjligt att, i afseende å räntornas och tiondens utgörande, vidtaga erforderliga förändringar.
Den väsendtligaste svårighet, sorn grundskatterne för de skattskyldige medföra, består deruti, att desamma, såsom beroende af varuvärdena, vid missväxt-år betydligt uppdrifvas, samt derigenom göra olyckan af en dylik händelse ännu mera känbar och tryckande, hvarförutan de förändringar, desamma till värdes-beloppet äro underkastade, vålla den olägenhet, att de hvarken: af:
Staten eller den skattskyldige kunna tillförlitligen beräknas. 20 Slats-Utskotlets TJilalandé, N.o ijo.
Rättelse uti detta missförhållande är således af behofvet högligen påkallad, och hvilken icke kan tillvägabringas på annat sätt, än att de skattskyldige för af hemmanen utgående räntor och kronotionde erlägga en efter medelpris bestämd lösen i contant.
Härvid har väl uppstått fråga derom, att det möjligen kunde medföra svårighet för räntegifvarne att, serdeles ojn alla räntor och kronobonden till Stats-Verket indroges, blifva betagne tillfället att, der de skulle det åstunda, sina spanmåls-räntor in natura leverera och nödsakas derför erlägga lösen; men först och främst måste i betragtande tagas, att, så framt de nu ifrågakomne förändringarn* skola tillvägabringas samt den fördel beredas de skattskyldige, att dels undvika leveranser till indelningshafvare, och dels få lösa räntorna efter medelpris, på det sådane prisförhöjningar, som uti missväxt-år uppstå, må blifva mindre känbara, sådant icke kan verkställas under annat vilkor, än att lösen alltid erlägges med penningar, enär, då lösningspriset sålunda icke bestämdes af årets markegång, det icke rimligen kunde medgifvas räntegifvarne en levereringsrätt, som naturligtvis aldrig komme att begagnas vid andra tillfällen, än då årets gångbara pris understege det medelpris, hvarefter lösen borde erläggas, hvarigenom, utom andra olägenheter, högst betydliga förluster för Stats-Verket skulle uppkomma.
Den befarade svårigheten att genom afsättning af den spanmål, som under nuvarande förhållanden kan in natura få levereras, bereda tillgång till lösens erläggande, tror ock Utskottet vara föga betydlig, då man erinrar sig, att ej mindre Staten och de indelningshafvare, hvilka annars skulle emottaga spanmål, än de personer, som tillhandlade sig den spanmål, ränte- och tionde-tagarne kunde ega att aflåta, i stället blifva afnämare till den spanmål, räntegifvarne vilja försälja, hvarvid dessa senare icke äro underkastade de förbindelser i afseende å sädens beskaffenhet, hvilka vid leverering till räntetagare, eller dem, som tillhandlat sig deras rätt, borde iagltagas, hvadan ock Utskottet hyser den öfvertygelsen, att de skatlskyldige, emot ernåendet af de högst väsendtliga fördelar, som här förut om förmälde förändringar skulle medföra, gerna skola underkasta sig det derifrån oskiljaktiga besväret att sjelfve draga försorg om försäljning af sådan ränte- och tiondespanmål, som annars kunnat in natura levereras, och alt Utskottet uti denna åsigt icke misstagit sig, synes vara bekräftadt af de yttranden, en betydlig del af Bonde-Ståndets ledamöter afgifvit, då motionerne i ämnet remitterades.
I afseende å grunderne för lösningsprisens bestämmande förekommer, att, på sätt här förut är vordet omlörmäidt, en motionär föreslagit, Ståts-Utskottets Utlåtande, iWo jjo. 21 att, efter föregången undersökning, till utrönande af de vid indeldta räntors och kronotiondes lösen under de sist förflutna 10 åren verkligen gängse pris, berörde räntors och spanmåls värde efter medium deraf borde uträknas och detta belopp såsom ständig penninge-ränta bestämmas, hvaremot andre yrkat, att lösningsprisen borde, efter medium af lorflutne io års markegång, antingen årligen uträknas eller för 5 år i sender utsättas.
Utskottet medgifver väl, att det förstnämnda förslaget åsyftar och skulle medföra mycken enkelhet i utskyldernes debitering och redovisning; men då erfarenheten ådagalagt, huruledes af mångfaldiga, dels fortgående, dels tillfälliga anledningar, mynt- och varu-värdenas förhållande till hvarandra, under loppet af en längre tidrymd, betydligen förändras, tror Utskottet det rara betänkligt att, serdeles för närvarande och innan det hunnit visa sig, hvad resultat räntornas utgörande nied penningar kan medföra, förvandla persedel-räntorne till en, efter nuvarande förhållanden, för alla tider bestämd penninge-ränta; och torde ett stöd för denna åsigt jemväl kunna hemtas, om uppmärksamheten fästes å det förhållande, som nu skulle hafva egt rum, derest ifrågavarande räntor, i stället att utsättas uti persedlar, blifvit bestämde i contant efter de vid skattläggniugs-tiderne gängse varuvärden.
Efter Utskottets tanka är det således lämpligast samt både med StatsVerkets och de skattskyldiges ömsesidiga rättigheter mest förenligt, om lösnings-prisen för viss tid fastställas efter medium af de markegångspris, som varit gällande under någon längre tidrymd, hvilken Utskottet, lika med Rikets senast församlade Ständer, anser böra till 10 år bestämmas, och hvarigenom lösnings-prisen kunna lämpas efter den omskiftning, sorn uti varuvärdena eger rum.
Vid afgörandet af frågan derom, huru med beräknandet af lösningsprisen i öfrigt bör tillgå och om de årligen eller för längre tid skola fastställas, anser Utskottet jemväl i betragtande böra tagas det betydliga besvär, som de indeldta räntornes debitering, genom de derför erforderliga uträkningar, medför, samt det dröjsmål, som dervid uppstår, om densamma skall af skatteårets markegång blifva beroende.
Genom verkställighet af <1 et vid sista Riksdagen fattade beslut, att lösen borde erläggas efter medium af skatteårets och näst föregående g års markegång, blefve dessa olägenheter oförändradt qvarstående, enär nya uträkningar hvarje år erfordrades och debiteringen icke skulle kunna verkställas förr, än årets markegång blifvit salt, hvarförutan dervid förekommer, att markegångs-sättnirrgen, om nämnde beräkningssätt antoges, svårligen skulle kunna framflvttas till den derför lämpligaste tid, i anseende till det ytterligare dröjsmål med 22> Slats-Utskoltets Utlåtande, N.o 170. debiteringen, sora deraf blefve förorsalcadt.
Deremot skulle nyssberörde olägenbeter undanrödjas genom antagande af den utaf Herr Grefve Speris föreslagne modification uti Rikets Ständers vid sistlidne Riksdag fattade beslut, eller att lösningspriset bestämmes för 5 år i sender, på grund af nästföregående 10 års markegång, hvarigenom, utan någon förlust för de skattdragande, vunnes de väsendtliga fördelar, att nya uträkningar endast hvarje 5:te år erfordrades och att debiteringen kunde verkställas så tidigt på året som helst, hvarjemte ej mindre Statens inkomster, än de skattskyldiges utgifter blefvo mera bestämde.
Och har Utskottet derföre så mycket mindre tvekat att nämnde förslag biträda, som det jemväl finnes instämma med de åsigter, hvilka blifvit yttrade uti Rikets Ständers,, här förut omförmälde, underdåniga skrifvelse af den 2S Januari r83o.
Bland de frågor, som under förevarande ämnes handläggning hos Utskottet uppstått, har äfven varit, huruvida stadgandena, angående de indeldta räntornes lösande, borde utsträckas till de Rusthållare anslagne augmens-räntor, hvilkas indragande till Stats-Verket icke kan ifrågakomma;—•
Och har Utskottet dervid ansett, att, då innehafvare af rusthåll icke skäligen kunna ega anspråk att uppbära deni, till hjelp vid rustningen, anslagne augments-räntor efter andra grunder, än som för utgörande af hemmans-räntor i allmänhet varda stadgade, allenast någon .nedsättning uti sjelfva räntan icke äger rum, samt för öfrigt förhållandet allmännast lärer vara, att augments-räntorne lösas efter markegång, helst rusthållarne, såsom sjelfve afsättande enahanda producter, hvaraf dessa räntor bestå, föga skulle vara belåtne att dem in natura utfordra, för att sedan med deras afyttrande belastas, augments-ränlome böra till Rusthållarne contant erläggas, efter enahanda lösningspris, sorn för öfriga bemmansräntors liqviderande till Stats-Verket är för året gällande.
Deremot tror Utskottet, att i afseende å sådane indeldta räntor, som äro anordnade och,, i följd af hvad här förut är vordet föreslaget, skulle komma att af indelnings-hafvarne tills vidare bibehållas, de nu gällande stadganden, så länge detta förhållande fortfär, böra lända till efterrättelse, helst det icke synes vara lämpligt att, då dylikt dispositionsätt skulle komma att småningom försvinna, förändrade föreskrifter i ämnet för närvarande meddela.
I enlighet med hvad sålunda, i afseende å sättet för indeldta räntornes utgörande eller lösande, är vordet yttradt,. hemställer Utskottet, att Rikets Ständer för, deras del, måtte beslutat Stats-Utskottets Utlåtande, N.-o 1Jo. 23 1:0 att all krono-Lionde och afrads-spanniål samt de af hemman och lägenheter utgående räntor, som till Stats-Verket skola utgöras, böra lösas i contant, efter ett för fem år i sender bestämdt pris, hvilket, der icke serskildta föreskrifter i afseende å förvandlingen äro gifna, grundas på medium af senast förflutne io års markegång; 2:0 att efter enahanda grund liqvideras de augments-ränlor, sorn till vederbörande rusthålls-innehafvare böra erläggas; 3:o att början göres år 1841 > då, efter uppgjorde sammandrag af de åren i8öi —1840 bestämde markegångs-pris, medium deraf^ eller i^iordel, jemnad till fulla skillingtal på det sätt, att 6 rst. ej beräknas, och hvad som går derutöfver, upptages till full skilling, kommer att utgöra det för åren 1841 — 184^ gällande lösningspris, hvarefter nytt lösningspris, enligt samma grunder, för nästföljande fem år bestämmes och så vidare fortgår; 4:o att med utgörande eller liqviderande af alla sådane räntor, eller hemman såsom grundränta, åliggande prestationer, hvilka äro till inrättningar, stater och corpser eller enskilde personer eller till serskilda föremål anvisade eller förlänta och, i följd af Rikets Ständers nu vidtagande beslut, komma att tills vidare till dem utgå, så länge sådant fortfar, enligt nu gällande stadganden, förhålles.
Hvad serskildt angår frågan om den förut beslutade, men icke åstadkomne reduction af hemmans-räntorne till färre persedlar; så enär denna åtgärd, som endast afsett beredande af lättnad uti debiteringen, blifver af behofvet påkallad, om Rikets Ständer bifalla, hvad Utskottet nu föreslagit, och förnyad uträkning af det contanta värdet således endast hvarje 5:te år erfordras, men denna omsättning skulle medföra serdeles vidlyftigt arbete och lätt föranleda till en mängd tvister, genom klagomål å de skattskyldiges sida, har Utskottet trott sig böra föreslå, att förrberörde omsättnings-åtgärd, tills vidare och intill dess genom resultaten af det nya lösningssältet visat sig, huruvida den numera är af verkligt behof påkallad, må anstå.
I följd af hvad sålunda blifvit föreslaget, anser Utskottet serskildt yttrande icke erfordras, i anledning af Per Jönssons från Malmöhus
Län motion om rättighet att lösa tionde-spanmål med viss förhöjning samt nedsättning i forsellönen för den till Stockholms Stora Barnhus anslagne spanmål; Johannis Johanssons från Götheborgs
Län motion om förändring i tiden för leverering af ränte-spanmål från Oroust och Tjörns härader af nämnde 24 Stats-Utskottets
Ut låt ande j N.o tjo. Län, samt Anders Normarks från Westerbottens
Län motion om ålskillige förändringar uti stadgandena, angående skyldigheten alt forsla indeldt spanmål. 4:0 Angående Markegångs-sättningen.
Utom de här förut omförmälde motioner, hvilka åsyftat åtgärders vidtagande för verkställighet af Rikets Ständers vid senaste Riksdagen fattade beslut, angående räntepersedlarnes lösande, m. m., och i sammanhang dermed om förändringar uti stadgandena rörande markegångs-sättningen, hafva följande motioner, serskildt omfattande sistberörde ämne, blifvit till Utskottet remitterade: a) af Herr Grefve Spensj C. G., som då, i händelse af bifall till Herr Grefvens serskildt framställde förslag, att hemmans-räntorne måtte fä lösas efter medelpris, grundadt på markegången under de senaste
xo åre* före det, då lösningspriset bestämmes, behofvet icke fordrar, att markegångssättningen påskyndas i och för utskyldernes debitering, och det således blefve möjligt att, utan hinder för uppbörden, för berörde åtgärd bestämma en lämpligare tid än hittills, samt med hänsigt tillika till den förändring vid markegångs-sättningen, som erfordras, i händelse afseende fästes å hvad angående indeldta räntornes disposition blifvit föreslaget, hemställt, att StatsUtskottet måtte föreslå nödiga förändringar uti såväl tiden för markegångssättningen, hvilken motionären ansett böra framflyttas minst till Februari månad, som hvad dervid bör iagttagas, på det att densamma bättre än hittills må öfverensstämma med de gångbara prisen, hvarförutan borde stadgas, att ändring uti hvad Länens Deputerade dervid bestämma, icke må kunna af Kongl.
Kammar-Collegium förändras; b') af Prosten Lythj som, under anförande, huruledes det med Svenska folkets, enligt grundlagarne ägande rätt att sig sjelf beskatta, stöde illa tillsammans, att de beslut, Riks-Ståndens
Deputerade fatta uti en på beskattningen så betydligt inverkande fråga, som markegångs-sättningen, kunna af Kongl.
Kammar-Collegium förändras, samt med åberopande af åtskilige exempel derå, att denna pröfningsrätt föranledt öfverdrifna förhöjningar, föreslagit, att, i händelse den ifrågasatte methoden för markegångs-sättningens bestämmande efter 10 års medelpris skulle komma till verkställighet, ett billigt afseende då må fastas vid de ojemnheter i senast förflutna årens markegångssättningar, som genom af motionären öfverklagade åtgärderne uppkommit, samt att, i händelse de inom
Länen upprättade markegångs laxorne - Stats-Utskotlets Utlåtande, N;0 ijo. 25 taxorne anses behöfva ytterligare granskning och controllering, sådant då. må uppdragas, hvarken åt Kongl, Kammar-Collegium eller åt något annat Embetsverk, utan helst åt Rikets Ständers Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Conloret; uti hvilka förslag Prostarne Gahne och Hallström, instämt; c') af Anders Andersson från Östergöthlands
Län, som föreslagit, att, då vid markegångs-sättningen inom
Länet både räntegifvare och räntetagare deltogo, någon tillökning utöfver det af Comiteen bestämda markegångspris icke må tillåtas, samt således Kongl, Kammar-Collegium icke ega rätt att uti de sålunda stadgade varu-värden besluta någon förändring; äfvensom att sedan, efter skedd öfverenskommelse emellan räntegifvare och räntetagare, den senare ingått på att taga lösen för spanmål, liqviden bör ske efter årets markegång, utan tillökning för forsellön; d) af Nils Strindlund från Wester-Norrlands Län; e) af Anders Nilsson från Östergöthlands Län; f) af Johan Persson från Upsala Län; och g-) af Per Burge och Christer Persson från Gottland, hvilka alla, under anförande af det, efter motionärernes förmenande, olämpliga deruti, att de af Riks-Ståndens
Deputerade bestämda markegångspris skola kunna af Kongl.
Kammar-Collegium förändras, yrkat, att berörde Embetsverks rätt att pröfva besvär öfver markegångs-sättningarne måtte upphöra; hvarjemte de 2:ne sistnämnde motionärerne föreslagit, att, när den skattskyldige vill in natura aflemna räntepersedlar, 2:ne tillkallade husbönder, i Krono-Länsmannens närvaro, må ega att dem besigtiga, godkänna och försegla, hvarefter de af indelnings-hafvaren borde utan invändning emottagas.
Att de fastställde markegångs-prisen, serdeles å spanmål, ofta icke varit öfverensstämmande med de för året allmännast gängse försäljningspris, och således icke uppfyllt det åsyftade ändamålet att uttrycka rätta varu-värdet, har länge varit insedt och utgjort föremål för klander.
— Orsaken härtill måtte egentligen sökas deruti, att markegångs-sättningen, enligt hittills gällande stadganden, skolat förrättas en lid på året, dåspanmålen ännu icke är uttröskad samt således hvarken verkliga resultatet af skörden kändt, eller någon allmännare försäljning verkställd, hvarigenom stadgade pris kunnat uppkomma.
Denna tidiga markegångssättning har likväl varit nödvändig, med afseende å debitering och uppbörd af årets krono-utskylder, sorn till en väsendtlig del deraf berott.
Sedan det blifvit beslutadt, att första uppbördsstämman skulle upphöra, stadgade väl Rikets Ständer, vid sista Riksdagen, för deras del, att markegångssättningen skulle Bik. lill R- St.
Trot. 1840.
4 Sand. 1 Afd. 26:.
Sta ts-Utskottets TJt lutande JV.-o l"jO, framflyttas til] deri'8 Januari, hvarå verkställighet dock ännu icke följt; men äfven denna tid anser Utskottet icke fullt lämplig, emedan spanmålsprisen då ännu icke hunnit stadga sig, serdeles,. som under en längre tid derförut, i anseende till, Julhelgen, någon väsendtlig handel; icke egt rum.
Om deremot de af Utskottet nu föreslagne grunder för spanmåls och öfrige räntepersedlars lösande, blifva af Rikets Stander antagne och således lösningsprisen för året icke vidare af samma års markegång beroende, skulle numera icke hinder, möta att, i fråga om liden, då markegångs-sättningen bör verkställas, göra de förändringar,. som finnas af behofvet påkallade, för att det med denna, förrättning åsyftade ändamål med möjligaste tillförlitlighet må kunna uppnås; och i detta afseende är, efter* Utskottets* tanka,, nödvändigt, att markegångssättningen icke. verkställes, förr. än sädésprisen hunnit stadga sig och omdömet om. de verkliga, prisen, derigenom erhölle en så tillförlitlig grund, att väsendtligen olika åsigter icke borde uppstå samt rätta förhållandet åtminstone skulle kunna lätt, utredas..
Kommer nyssnämnde indragning af de indeldta räntorna att ega rum, blifver det äfven nödigt att. derefter förändra det nu * gällande stadgande, att Deputerade för- markegångssättningen skola, utgöras af så "t väl räntegifvare, . sorn räntetagare,, till hälften hvardera..
Då denna sammansättning varit grundad derpå,, att de olika intressena skulle bilda en motvigt emot hvarandra,, till förekommande af i oskälig, förhöjning ellér nedsättning ,. torde visserligen den farhågan kunna uppstå, att, om löntagarne icke vidare bléfve intresserade uti prisens upprätthållande, dessa kunde blifva utsatte lägre,, än, vederborde,.och, minskning uti Stats-Verkets tillständiga , rätt derigenom uppkomma ;; men, utom det att skäligen bör antagas, att till Deputerade för, markegångs-sättningen icke kallas andra personer,, än som ega den kännedom, om förhållandet, och redbarhet i caracteren; att de, utan, biäfsigter,.efter bästa öfvertygelse, fullgöra det granlaga värf, sorn dem, uppdrages och att,, i annat fall, missbruk svårligen kunna förekommas,. hvilka föreskrifter än, bléfve meddeldte, ,så bör härvid icke förbises, att, .om. markegångssättningen. framflyttas till en tidpunkt, då prisen hunnit stad-- ga sig, samt meningarne om verkliga förhållandet således icke böra blifva väsendtligen olika, det synes vara föga anledning att befara, det Deputerade skulle tillåta sig att uppgifva och utsätta pris, som icke vore med de verkligen gångbara öfverensstämmande, hvarförutan, äfven efter den ifrågaställde förändringen, icke bland Deputerade saknades ledamöter, hvilka vöre intresserade deruti, att obehörig nedsättning icke eger rum,. enär presterskapets tionde kommer att oförändradt utgå,, sorn hittills, och den— Stats-Utskottets Utlåtande, N.-o ijo. samma på många ställen, enligt conventioner, skall efter markegång lösas, äfvensom rusthållare, med afseende å augments-räritorne, komme att ega samma intresse. livad serskildt vidkommer frågan om upphörande af den Kongl.
Kammar-Collegium uppdragne rättighet att, på grund af dess Advoeat-FiscalsEmhetes eller enskilde personers klagomål, pröfva de af Deputerade satte markegångspris; så enär uti '^5 §. af Regeringsformen förutsattes, att ändring uti den af Riks-Ståndens