Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mannen öfvertäckes med ett lager af det glädtiga och angenämas kryddor, och i fall man låter dessa åtföljas af kyssar och andra sötsaker, bör sådant användas utan all slags offentlighet samt med varsamhet och måtta.
konsonanter.
Antingen är Erny en rätt gammal, bitter ung- karl eller en ogift kvinna utan kärlek till barn, som kan tala så förståndigt som i uppsatsen om » pjollerspråk ».
Då jag undervisade barn, gjorde jag samma reflektioner, då det var svårt att lära ett barn något af ljuden: » Ack, om föräldrarne ej pjollrat bort barnet, hade jag ej haft ett så- dant arbete! » Nu öfverraskar jag mig själf med att i tankarne säga: » Älkade min lilla laling », om min systers lilla 3-åriga flicka.
Så i tankarne och till henne själf!
Ja, när hon kommer där, i sin lilla hvita hufva, med körsbärskinder och mun, kan jag ej med min bästa föresats, vilja och öf- vertygelse säga: » God dag min kära, lilla flicka! » Det går ej, det passar ej till den ömma omfam- ningen och min innerliga glädje, då jag får se henne; jag måste utropa: » God dag älskling, min lilla laling » I (Nej, hu så det ser ut på papperet!
ning, som pumpar eller suger upp dammet från golf, väggar och möbler och genom en mjuk eller böjlig slang förer dammet in i den upphettade behållaren eller ugnen.
Uppumpningen kan ske antingen genom en med handkraft (eller i större våning en motor) drifven sugpump eller ock me- dels en propellerfläkt, som upptager dammet och inför det i slangen samt vidare i behållaren.
Klart är att man ej kan tänka sig, att dammet får stanna kvar i behållaren, och detta behöfs heller ej, ty endast några ögonblick behöfva bak- terierna utsättas föi ' upphettningen för alt dödas — därför kan man låta dammet passera genom behållaren och ut i luften, genom ett särskildt rör, eller i brist däraf, genom kakelugnsröret.
Det damm, som nu passerar ut i fria luften, ärgjordt oskadligt.
Ett annat sätt vid dammets alledande är att det vid passerandet från den upphettade behållaren, utåt, föres genom en ny behållare eller ett rör, där så mycken fuktighet tillsättes att dam- met fastnar å väggarna eller bildar cn massa, som efter hvarje städning kan borttagas.
.. »!!
Praktiskt och rationelt så det förslår — eller hvad tycka våra läsarinnor?
Norges förnämsta författarinna, fru Camilla Collelt, har den 7 d:s gått ur tiden i den höga åldern af 82 år.
Idun har redan tidigare bringat sin läsekrets den märkliga kvinnans porträtt och lefnadsteckning, författad af en hen- nes landsman, Kristian Winterhjelm (n:r 32, årg.
Vi kunna nu därför inskränka oss till ett mera kortfaltadt omnämnande af den hädangång- nas personlighet och betydelse.
Fru Gollet var i Norge redan genom sin börd en historisk personlighet.
Hon var nämligen dotter till en af den norska själfständighetens märkli- gaste män och syster till skalden Henrik Werge- land.
1841 ingick hon äktenskap med den framstå- ende norske juristen och ästetikern P.
J. Collett och uppträdde redan medan mannen lefde som författarinna.
Detta var dock först sedan hon 1851 blifvit änka, som hennes rykte började växa.
År 1855 utkom hennes berömda roman » Amt- mannens döttrar », däri hon med en kraft och en oförskräckthet, som väckte samtidens häpnad, drog i härnad mot konvenans-äktenskapen.
Romanen, som väckte ett enormt uppseende och gaf anled- ning till ytterst lifliga diskussioner, har lämnat djupa spår efter sig.
Af hennes öfriga, mera betydande arbeten påminna vi om hennes » Be- rättelser », » Under långa nätter », » Sista bladen » och » Från de stummas läger ».
Under de senare åren har hon i sina skrifter hufvudsakligen be- handlat frågan om kvinnans sociala ställning och varit en af kvinnosakens ifrigaste förfäktare.
Ingen enskild person i hela norden, med undan- tag af Fredrika Bremer, har gjort så mycket som fru Collet för att höja aktningen för kvinnans personlighet och för hennes intelligens och för alt utvidga hennes arbetskraft till områden utanför hemmets bestyr.
Då konst, literatur och veten- skap, det offentliga och privata affärslifvets kretsar nu beredvilligt och med glädje mottaga kvinnans samarbete, då kvinnorna själfva väckts till insikt om sin ställning, då lagstiftningen mer och mer börjat taga hänsyn till hennes kraf och då hela det bildade umgängeslifvet mellan man och kvinna reformerats, så hade ingen här i norden fog att med mera berättigad stolthet tänka på sitt arbete i denna utvecklingsstrid än Camilla Collett.
Hon sörjes närmast af fyra söner, af hvilka en, sonen Oskar, är kansliråd och arkivarie i här varande utrikesdepartement.
En l ö s n i n g ä l a Kolumbi ä g g i » städningsfrågan ».
tycker sig helt visst en insändare bland de 88 ha funnit, hvilken söker klarera den för så många husmödrar kvistiga uppgiften - — - en rationell städ- ning af våra boningsrum » — på följande enkla vis: » Som man vet, dödas bakterier i allmänhet, då de utsättas för en temperatur af omkring 4- 7 0 \ För att nu kunna meddela de i dammet befintliga, så hälsovådliga bakterierna denna erforderliga höga temperatur är väl lämpligaste sättet att söka in- föra dem jämte dammet i en behållare eller ugn, uppvärmd till minst + 100° ä 200° C.
För att åstadkomma detta synes mig lämpliga- ste sättet vara att använda en slags pumpinrätt- Belfrages pensionat och hotel, del väl- kända hemmet för resande i hufvudstaden, har numera adress S Vasagatan, ej 4A vid samma gata, som genom förbiseende några gånger i annonsen uppgifvits.
Hvilketdera önskar ni: illustrationer eller icke illustrationer i Iduns romanbibliotek?
I trenne olika uppgifter har, då detta skrifves, Francesco d ' Ändrade haft tillfälle visa de skiftande faserna af sin mångsidiga ta- lang.
Hans don Juan är sedan föregående gäst- uppträdanden härstädes väl bekant, lika så hans Vilhelm Tell.
Hur olika dessa båda roller än äro, finner man dock i hr d ' Andrades utförande af dem alltigenom samma helgjutenhet, samma för- träffliga individualisering.
Liksom man i den förra ej gärna kan tänka sig den öfvermodiga.
sjudande lifsglädjen, det febrila jäktandet efier nya njutningar och nya offer få ett sannare ut- tryck, så måste man ock i framställningen af fosterlandshjälten Tell beundra de olika skiftnin- garna hos denna karaktär, där man finner, huru den enkle alpsonen, som i början endast lefver för sin familj, steg för steg utvecklas till den ener giske och oförskräkte fosterlandsbefriaren.
Vi äro nästan benägna sätta hr d ' Andrades Vilhelm Tell framför hans don Juan.
Ett så gripande och för- träffligt spel som i tredje akten af » Vilhelm Tell » skulle hedrat den störste skådespelare.
Och vid allt detta gör sig naturligtvis den fylliga, malm- rika stämman förträffligt gällande.
Vi kunna dock ej förneka, att i en sådan roll som Volframs i » Tannhäuser » — hr d ' A:s tredje gästroll — hr Lundqvists varma och mera välljudande stämma bättre tränger till åhörarens hjärta.
Men äfven i denna roll lade hr d ' A.
genom små medel sin framstående skådespelaretalang i dagen.
— Ett gästspel sådant som detta måste ovillkorligen hafva en uppfostrande inverkan på såväl de med- spelande som publiken, och k. operans direktion förtjänar det största erkännande för anordnandet af detsamma.
Lady Vilma Hallé, förut fru Norman-Neruda, violinisternas drottning, konserterar på k. operan nästkommande fredag den 22 dennes.
En Hamletföreställning hade af hr och fru Engelbrecht anordnats å Kungl.
operan i måndags, och den till sista plats fulltaliga publiken ådaga- lade tydligt, att det visserligen icke är brist på intresse från allmänhetens sida, som numera gjort det stora skådespelet så godt som husvillt i vår hufvudstad.
Tyvärr hvilade öfver måndagens Shakespeare-afton väl mycket af en amatörföre- ställnings brister.
Hr Engellrrechts Hamlet var dock en i (lere afseenden erkännansvärd presta- tion, hans deklamation vårdad och spelet be- härskadt och klart, ehuru det djup, man gärna vill finna hos en äkta Hamlettolkare, här felades.
Fru Hwasser-Engelbrecht som drottningen tillfreds- ställde äfven fullkomligt, men de öfriga rollinne- hafvarne verkade uteslutande sällskapsspektakel.
Fröken Petterssons Ophelia kunde ju passera, men en Polonius sådan som hr Borgström, en Horatio- liingh och hofmännen Palerson och Hellegren gjorde allt för framgångsrika bemödanden att vända sorgespelet i löje.
Emellertid hyllades hr Engelbrechts Hamlet med talrika framropningar af publiken, som tydligen, trots allt, var tacksam öfver det sällsynta tillfälle, som beredts att be- vista en Shakespeareföreställning.
Vasateatern har för några föreställningar för- hyrts af dir. Albert Ranft i och för uppförandet af Ibseiis nyaste drama » Lille Eyolf ».
Sällskapet, som flerstädes i landsorten uppfört detta stycke, har öfverallt fått de bästa loford för utförandet.
Särskildt briljerar fru Håkansson i Rita Allmers viktiga roll.
Filharmoniska sällskapet gaf i måndags sin andra abonnementskonsert i Musikaliska akade- mien, hvarvid Bachs härliga Matteus-passion ut- fördes.
Det odödliga tonverket gafs visserligen af samma sällskap för fem år sedan, men vi anse det vara alldeles på sin plats att då och då låta publiken förnya bekantskapen med en tonskapelse af så framstående och så bestående värde.
Den sällsynta musiktillställningen hade ock fyllt kon- sertsalongen till sista plats.
Utförandet leddes af sällskapets nitiske och skicklige musikanförare, hr Hallen, och länder såväl honom som de upp- trädande till all heder.
Körerna gingo förträffligt och de förnämsta solostämmorna voro i så goda händer som fru Edlings, hrr Sal.
Smiths och M. Strandbergs.
Därjämte biträdde fröken Hulting och hr A. Strandberg.
Orkesterpartiet utfördes af k. ho / kapellet och orgeln sköttes af hr A. Lindholm.
Att ingå i någon närmare redogörelse för det väl- diga tonverket nekar oss det begränsade utrym- met.
Vi vilja emellertid påpeka, att detsamma uppföres äfven i afton och då i Östermalms kyrka under hvars tempelhvalf dess många skönheter torde ännu mera komma till sin rätt.
N o v e l l för af Idun Sylvia.
(Forts.) [jfpifära, k ä r a Ella, » r o p a d e hon oeh slöt mig intill sig.
» Alltfrån den stund då Mag- ^ n u s inte ville ge med sig, så visste j a g h u r det skulle gå.
J a g h a r inte alls ansett dig vara b u n d e n vid Gösta oeh därför h a r j a g sökt vidtaga a n d r a a r r a n g e m e n t e r för din framlid.
detta har k a n s k e varit orätt af mig, men det h a r endast varit af välmening, hvilket du nog förstår.
J a g tycker, du själf skulle ha be- redt dig på.
nej, n e j, j a g skall inte tala m e r om detta ä m n e oeh fattar mer än väl att det m å s t e plåga dig.
o, mon dieu, pe- tite! » Oeh hon fick t å r a r i sina gamla vän- liga ögon, u n d e r det hon h å r d t tryckte mina händer.
Men jag tror, att hon i det hela var r ä t t belåten öfver en afgörande brytning.
» Om du inte kan sofva, så tala till mig, » fortfor hon.
» I natt kan j a g inte få en blund i mina ögon. » Och lätt som en fågel flög h o n bort igen, släckte lampan, s u c k a d e Ijud- ligt ett p a r gånger med n å g r a m i n u t e r s uppe- håll och sof s n a r t som ett godt b a r n, m e d a n jag låg orörlig oeh stirrade i mörkret, allt- j ä m n t med en t r y c k a n d e tyngd öfver mitt bröst.
Angestfullt frågade jag mig själf, om d e t i vår förbindelse å ena sidan endast varit b e r ä k n i n g med sviken förväntan oeh å den a n d r a flieklika s v ä r m e r i e r fulla af d å r s k a p?
Var min k ä n s l a för h o n o m totalt död eller lefde den ä n n u?
H a d e jag trots de bevis j a g ägde på Gö- stas ä n d r a d e åsikter, trots att j a g hela långa tiden sagt mig själf att en s å d a n stund som d e n n a skulle k o m m a, likväl i grund oeh bot- ten icke trott d ä r p å?
H a d e j a g trots allt lik- väl hållit fast vid det ord vi gifvit h v a r a n d r a.
eller var det hela endast ett b l ä n d v e r k?
Med den gryende dagen k o m m o ej n å g r a kla- r a r e tankar.
Det låg fortfarande något dödt och tungt öfver mig, som j a g icke k u n d e bli kvitt, h u r j a g än b e m ö d a d e mig om att vara rörlig och v e r k s a m.
T a n t s å g emellanåt en smula spörjande bort till mig.
» Sök att återvinna jämnvikten, k ä r a Ella, » bad hon mig slutligen, och kan- ske på det j a g i oeh för detta ä n d a m å l ostörd skulle få b e a r b e t a min inre m ä n n i s k a, v a r det som h o n icke a n m o d a d e mig om att följa med på den sedvanliga m i d d a g s p r o m e n a d e n.
Oeh j a g gjorde verkligen stora a n s t r ä n g - ningar för att bli af m e d d e n n a tungsinthet, som tryckte mig från hjässan oeh ned till fotabjället.
J a g målade, j a g sökte i t a n k a r n a s a m m a n s ä t t a en förtjusande soffdyna med schattersöm på s a m m e t, oeh j a g tvättade de otaliga gnistrande glasen i den gamla böh- m i s k a ljuskronan.
Detta klosterarbete var n ä t t och j ä m n t slutadt, då tant kom h e m, oeh vi intogo vår middagsmåltid, h v a r p å hon drog sig u n d a n för att fundera, m e d a n jag fort- satte att feja och polera i salen, d ä r Lova e m e l l a n å t sväfvade ut och in s a m t såg snedt p å mig » Eftersom j a g för tillfället inte behöfs, » s a d e hon snäft, » så k a n s k e j a g kan få kvista bort till min syster.
i förbigående ä r det m å h ä n d a bäst, om j a g n e r e vid Nybroviken.
» » Ja visst, » medgaf jag och skänkte h e n n e en bifallande nick, nöjd att i fred oeh ro få stöka oeh ställa samt på b ä s t a sätt ordna mitt inre känslolif.
Och som jag oinskränkt kunde d i s p o n e r a köket, begaf j a g mig direkte dit för att stryka en del h u n d r a å r i g a, äkta spetsar, på hvilka tant satte ett högt v ä r d e oeh h v a r s renovering h o n, som ett bevis på stort förtroende, h a d e öfverlålit åt mig.
» Är det ni, J o h n?
» s a d e j a g möjligtvis en smula långdraget, då j a g efter en häftig ring- ning på t a m b u r k l o c k a n ö p p n a d e dörren.
» Om j a g k u n d e förneka min egen person, » s a d e h a n och steg dristigt på, » så t r o r jag det skulle vara er till b e h a g, E l l a.
. » » Gå inte in i f ö r m a k e t.
, tant vill visst g ä r n a vara ostörd en stund.
Men j ä r n e t!
» skrek jag till oeh r u s a d e ifrån h o n o m.
» Järnet, » r o p a d e också h a n s a m t följde mig h a c k oeh häl ut i köket.
» Är det er mening att s k r ä m m a lifvet u r mig? » frågade han.
» Jag håller på att stryka.
.&gt; » Det ser j a g v ä l.
J a g u n d r a r inte på att Lova sa ', då j a g mötte h e n n e, att hon skulle till N y b r o n för att köpa ved.
det behöfs nog, n ä r m a n b r a s s a r på s å d ä r.
» » Sätt er inte på de gamla, d y r b a r a spet- sarna, » bad j a g, då h a n h o p p a d e upp på köksbordet och tog plats midt emot mig.
» Om ni k o m m e r igen om en t i m m a eller så d ä r vid p a s s, J o h n, så ä r tant vaken.
Här är inte trefligt för er. » » Tvärtom.
h ä r är alldeles som i ett dockskåp. » Häruti h a d e han onekligen rätt, tack vare Lovas ordningssinne i förening med den yt- terst enkla matlagning, h v a r m e d vi i hvar- dagslag m å s t e låta oss nöja.
» Men hvad går åt er, Ella? » fortfor h a n.
I h a n s klara blå ögon låg en glimt af upp- riktigt deltagande, som giorde mitt hjärta godt.
» Har något ledsamt h ä n d t?
» » Visst inte, » försäkrade j a g och polerade strykjärnet med alltmer tilltagande ifver.
» Om ni ä n d å ville h a förtroende för mig.
Ni vet ju, » tillade h a n halfhögt, » ni vet j u, h u r högt jag älskar er. » » Låt bli att s p r a k a d u m h e t e r, J o h n!
» bad j a g oeh v ä n d e mig bort.
» Jag ä r inte alls vid h u m ö r.
» » Det m ä r k s nog, men ser ni, däraf hjärtat fullt är däraf t a l a r.
» » Det är inte första gången, » afbröt jag, » som ni briljerar med att v a r a bibelsprängd. » » Nu börjar jag k ä n n a igen er, » s k r a t t a d e han.
» Men j a g h a r aldrig förr sett er så if- rigt sysselsatt.
Ni ger er inte tid att titta u p p en gång. » » Huslighet är en dygd.
» » O d i s p u t a b e l t.
j a g h a r också aldrig be- u n d r a t er högre än i d e n n a s t u n d.
» » Det ä r mig alldeles omöjligt att arbeta, om ni håller på så där, J o h n.
för resten h a r j a g inte tålamod att lyssna till edra barns- liga i n f a l l.
» » B a r n s l i g a?
Ni h a r i d e n n a stund själf ett uttryck som om ni vore ett hjälplöst b a r n, Ella ... » » Ett b a r n på tjugufem år, » framkastade jag.
» J a g är fjugusju, » s a d e h a n oeh höjde sitt hufvud.
» J a g följer, » s v a r a d e jag s k r a t t a n d e.
» Lika b a r n leka bäst, » försäkrade h a n.
» Alltifrån första s t u n d då ni vände er om i t r a p p a n, » och med den liflighet och glöd, h v a r m e d h a n s t u n d o m talade till mig, fortfor h a n: » alltifrån första s t u n d jag träffades af er blick och j a g riktigt fick se er, så h a r ni
aldrig varit u r mina tankar, Ella.
' så s a ' hon då.
så s å g h o n ut d å ', säger j a g mig oupphörligen.
N e j, j a g m å s t e tala!
F a s t ä n ni inte riktigt ä r vid h u m ö r, så h a r j a g al- drig förut haft tillfälle att lika ostördt som nu få s p r a k a m e d er.
Om ni visste mina d r ö m m a r, E l l a?
Att ni genast skall följa mig till ett fjärran land, det kan j a g natur- ligtvis inte be er om.
m e n n ä r j a g genom mitt arbete k a n skaffa er o b e r o e n d e, så kom- mer j a g o e h h ä m t a r er.
J a g skall utveckla hela min energi får att göra ert lif ange- n ä m t.
någon rikdom törs j a g inte lofva, fastän det inte är omöjligt, att j a g j u kan h a tur m e d mig.
» Med iillbakahållen a n d e d r ä k t lyssnade j a g på h o n o m.
H a n h a d e p å sitt vanliga sätt kastat hufvudet tillbaka, ögonen lyste oeh an- siktet h a d e ett uttryck, s o m kom mig att tänka p å en ung viking i begrepp att ge sig ut på härnadståg.
» Om ni ville tillåta mig att lefva, verka och arbeta för er.
om ni ville.
» Mina h ä n d e r h a d e overksamt sjunkit n e d, och j a g följde icke vidare med h a n s ord, ty för min h å g k o m s t framträdde en viss någon, som icke e n s tycktes h a hyst d e n aflägsnaste ö n s k a n eller föreställning om att verksamt, ingripa för att b e r e d a mig trefnad.
» Gör j a g er ledsen p å något sätt, k ä r a Ella? » h ö r d e j a g åter h a n s röst, som n u åter blifvit lugn och d ä m p a d.
» Eller är det nå- got som g r ä m e r e r?
S ä g mig, » tillade h a n, i d e t h a n ö m t lade sin hand ofvanpå min, » eller rättare.
jag önskar, det j a g i d e n n a stund k u n d e läsa e d r a t a n k a r.
» » Jag t ä n k e r p å, » s v a r a d e j a g alltjämt un- Eedigeras af Sophie långe.
; En » s amesisk tvilling » vuxen hop Med bror min, som vill ha sin egen vilja, Jag ständigt höjer mina klagorop Och hotar med att mig från honom skilja.
Jag häftig är, h a r styfsint karaktär, Och utaf stolthet jämnt mitt sinne glöder, Och i AN punkt jag högst ömtålig är: Att anses ringast af oss båda bröder.
Med friden är det därför si och så, Och Gud må veta h u r det sist skall gå!
Mitt namn af få bokstäfver bildadt är, — Att du det ofta hört, det är det vissa — Och om du blott vill göra dig besvär, Skall snart du hela logogryfen gissa.
Hur tycks dig vägen, när du ilar mot Din hjärtevän, som ömt uppå dig väntar?
Om du är god, hvad gör du utan knot, När på din dörr en stackars tiggar ' gläntar?
Hur syns » fyrfotingen » vid vägens kant, När han i dyn sig vältrar helt be- låten?
Hvad gjorde flickan, som du gaf en slant, Då genom skogen nyss du styrde stråten?
Hvad hängde äpplet på, som fagert sken der inflytandet af bittra jämförelser, » jag tän- ker p å, att j a g gått miste om ett stort a r f.
» » Det var skada, » s a d e h a n m e d ett af de plötsliga leenden, som s t u n d o m rent af lyste u p p h a n s m ö r k h y a d e, energiska ansikte, » pen- gar äro b r a alt h a.
men låt oss inte s k ä m t a, E l l a.
. » » Jag s k ä m t a r inte.
det värsta därvidlag är, att j a g tillfölje häraf förlorat all utsikt att bli l y c k l i g.
» » All utsikt att bli lycklig, » u p p r e p a d e h a n och s å g förbryllad ut.
» F ö r att ni emellertid inte skall å t e r k o m m a till hvad ni n y s s sagt.
p å det ni inte vi- d a r e skall inblanda mig, h v a r k e n i förnuftiga eller oförnuftiga d r ö m m a r, utan helt o c h hål- let u t e s l u t a mig i edra framtidsplaner så.
j a g h a r ett a n n a t l y e k e.
» » Ni ä r d å förlofvad? » u t b r a s t h a n häftigt.
» Jag h a r varit d e t.
» » Oeh nu.
o c h h a n?
» J a g dolde mitt ansikte m e d h ä n d e r n a, men han d r o g dem sakta u n d a n oeh sökte se mig in i ögonen.
» Ni får inte sörja s å där, » fortfor h a n med d ä m p a d röst.
» Att h a vun- nit er, » tillade h a n n ä s t a n hviskande, » och inte sätta detta m e d v e t a n d e högst bland a l l t.
» » F ö r n å g r a år s e d a n, » inföll j a g m e d dar- r a n d e l ä p p a r, » då j a g h a d e utsikt att bli rik, så gjorde h a n d e t.
m e n sedan vissa för- h o p p n i n g a r inte k u n d e förverkligas s å.
j a, n u är d e t s o m det ä r.
. » Han lutade sig alltjämt fram emot mig, oeh.
j a g k ä n d e en viss lättnad i mitt sinne öfver att h a förtrott h o n o m allt.
» Åsikterna h ä r i världen ä r o olika, » s a d e han m e d ett plötsligt leende.
» Om ni varit Vid trädgårdsgrinden?
Och hvad fick du göra, När hemmet fjärran var och timman sen Och häst ej fanns att rida eller köra?
Hur nämns den buske, hvaraf du dig bröt Ett fång att därmed förstugkvisten sira?
Hvad måste kornet uti jordens sköt ', Om bonden skall se skördar där uppspira?
Hvarefter längtar h a n ock mången gång, När solen öfver torra tegar skiner?
Hvar faller du, när du tar djärft ett språng Från branten där, så det i luften hviner?
Hvad är liktydigt med följaktligen?
(Fast ordet är latin, vi det använda).
, J OCH FRAMTIDSTANKAR Hvad v1 gjort f6r att utbilda medborgare för vårt nya statsskick under dess första tjugufemårsperiod.
I t Pris 8 0 Ore.
Samson &amp; Wallin
OCH FRAMTIDSTANKAR Utdelas gratis till prenumeranter '; Fredrika-Bremer-For6undets tidskrift Dagny.
Stockholm, April 7892.
STOCKHOLM AFTOXBTADETS AKTIEBOLAGS TRYCKERI 1893
Hvad hafva vi gjort för att utbilda medborgare för vArt nya samhällsskick under dess första tjugufem.årsperiod3 Denna fiågotanke tränger sig med oafvislig makt in p&amp; hvar och en, som p i ngra håll upplefvat den första folk- " valda riksdagen 18 6 7 och den kort förut genomförda repre- sentationsreformen.
Att i korthet framhålla dessa tjugufem- irsminaen för att söka besvara den friga de framkallat och antyda hvilke kraf framtiden ställer p&amp; vår medborgerliga bildning är afsikten med denna lilla skrift.
Hiifviidstaden utgör i de flesta länder, och icke minst i v i r t fademesland, medelpunkten för det politiska lifvet och den medborgerliga verksamheten i stort sedt; och hvad som i detta afseende rör sig inom hufviidstaden, hterverkar p i ett marldigt satt inom helst det öfrigsil landet: Man kan siige, att under trenne krhundraden, intill 1 8 0 9, Ridderskapet och Adeln gifvit den ledande riktningen å t vårt golitiskst lif.
Sedan torde med bestämmelsen om en del nya yrkes- i grenars representerande i borgarståndet » le tiers é t a t ~ kunna anses hafva gjort sitt inträde i valrt offentliga lif samt delat inflytandet dar med ridderskapet och adeln.
Kom så 1864-65 det af Carl XV: s regering framlagda förslaget till en länge önskad och af det liberala partiet if- rigt piyrkad reform af v h representation.
Den urgamla upp- delningen af folket i fyra skilda stånd skulle upphiifvas, re- presentationen delas p i tv&amp; kamrar och allmänna val, be- gränsade af en viss census för s i val ' valberattigade som val- bara, ' skulle bestiimmri.
fördelningen af förtroendeuppdraget att i riksdagen vara folkets ombud och föra dess talan.
O, Bordlagdt vid föregående riksdag, kom det miirkliga för- slaget till afgörande i December 1865.
Dessa dagar skola dltid bilda epok i vårt lands inre historia, likasom i de muns, hvilka utkämpade den afgörande striden om reformens an- tagande eller f örkastande.
Segrarne inom första ståndet jublade under kanslan af att hafva offrat stindets och sina egna företriiden för natio- nens och landets val; de besegrade åter buro nederlaget med manlig sorg, inskrifvande sig i sitt stånds annaler såsom motståndare till reformen och djupt misströstande om den f örespeglade lyckan af dess verkningar.
Det andra ståndet nedlade sina röster och drog sig si- lunda tigande ur striden.