Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och fröken Gillberg var en god män- niska, hon hjälpte fattiga, hon hade skaffat, lilla Signe friplats i skolan, säkert skulle hon ej ha velat bedröfva någon människa, om det icke varit för att upplysa henne om sannin- gen.
Frun återtog sin läsning, ännu ifrigare och mera upprörd.
Hon hade ej ro att läsa länge på samma ställe, hon vände oupphärligt bla- den och genomögnade raderna, liksom drifven af en hemlig aning, att hon måste söka, ända tills hon fann något, som skulle gifva henne kraft att bära sorgen.
Så fick hon upp 2:dra Korintherbrefvets 15 kapitel, och hon hade icke läst mera än några verser, förrän öfver hennes ansikte spred sig ett annat uttryck, ett uttryck af hopp och lif, som kom de nyss så matta och dystra ögonen att glänsa till.
Ett par gånger genomläste hon hela kapitlet, och då hon kom till orden: » vore icke Kristus uppstånden, så vore vår predikan fåfäng.
så vore vi de uslaste bland männi- skor », stannade hon och upprepade dem flere gånger, liksom hade hon velat bränna in dem i sitt medvetande.
Då hon för andra gången slutat kapitlet, såg hon upp, sammanknäppte händerna öfver bibeln och satt en lång stund med hufvudet bakåt- lutadt och ögonen slutna, försjunken i tankar ...
Ja, här fans någon, hvilken liksom hon,
byggt hela sitt lif, hela sitt väl eller ve på frågan om uppståndelsen.
Hade Kristus upp- stått, då var apostelens lif ett härligt lif, skönt i lidandet, rikt i fattigdomen, i motsatt fall kallade han sig den uslaste bland människor.
Det fanns intet midt emellan, intet sådant som fröken Gillberg talat om: » att lefva för mänsk- ligheten, att gå upp i dess stora sak », etc., det fanns blott antingen — eller, — antingen det härligaste eller det uslaste.
Och hvem var den man, som gjorde en dylik bekännelse?
Paulus, den store apostelen, han som bragte hedningarne världens ljus, han hvars arbete på- går ännu i dag med samma kraft som för nära 2,000 år sedan, han som uthärdat kanske mera än någon annan dödlig, han, hvilkens snille var lika stort som hans hjärta kärleksfullt, han, hvilkens kraft var lika outtömlig som hans god- het och mildhet!
Allt det som kallas själsstorhet, alla de egen- skaper, för hvilka till och med den största hädare måste böja sig, finnas förenade i denne mans karaktär, och ändå kan han säga om sig själf, att hade icke Kristus uppstått, så vore han den uslaste bland människor.
* Alldeles samma tanke, ja nästan samma ord som hon, den stackars anspråkslösa sömmer- skan, nyss haft!
Ja, hennes obetydliga, tarf- liga lif, det var ju intet vittnesbörd, det kunde ju ha varit en orimlighet, en löjlighet, som försvann i tillintetgörelsens mörker, men Paulus — vågade någon kalla hans lif löjligt, orim- ligt?
Och ändå, om icke uppståndelsen fanns, måste man kalla det så.
Var det icke en löjlighet, en ömklighet, att offra ett helt lif på en dikt, att egna ett lysande snille, en hänfö- rande vältalighet åt förkunnandet af en lära, åt hvilken några århundraden därefter fröken Gillberg och hennes likar skulle ha rätt att skratta?
Jo, så ömkligt och löjligt, att han visserligen kunde kalla sig den uslaste bland människor.
Det föreföll henne, som om plötsligen tunga ovädersmoln skingrats och en klar, lifgifvande sol brutit fram.
Månne icke ändå Paulus visste mera om uppståndelsen än fröken Gillberg, och hade hon icke större skäl att lita på hans ord än på hennes?
Hon reste sig upp med ett nästan glädje- strålande ansikte.
Hennes tvifvel föreföllo henne i detta ögonblick ofattliga, så hade de pä några sekunder skingrats vid den flyktiga beröringen med en mäktig, af Gud ingifven ande.
Och i den trovisshet, som med oemotstånd- lig makt intog det sönderkrossade tviflets plats, blandade sig en förunderligt ljuf förnimmelse af, att hon redan nu fått igen sitt barn.
Hon föll på knä vid bädden, tryckte sina läppar mot den lilla flickans kind och hviskade: » Jag skall träffa dig igen, lilla Signe!
Hon sade, att jag skulle lefva på minnet af hvad som varit, men Gud har gifvit mig något bättre och större: Han har gifvit mig ett visst hopp om återseende, och med det hoppet har Han redan nu återskänkt, hvad Han tog ifrån mig! » I D U N S byrå och expedition flyttas den 27 dennes till Hamngatan 16, 21 tr. (midt för Kungsträdgården).
operan gifver sin första föreställning för säsongen fredagen den 22 dennes, då » Carmens uppföres med fru Edling och fröken Karlsohn samt hrr Odmann o c h Edberg i hufvudpartierna.
På söndagen gifves » Leonora » med fröken Jung- stedt i titelpartiet o c h hr Odmann som Fernando.
Fröken J. afreser inom kort till utlandet för sång- studiers idkande.
Till uppförande förberedes » Oberon » med fru Östberg som Rezia o c h » Lohengrin » med fru Heintz som Elsa.
Dramatiska teatern öppnar spelåret torsdagen den 21 dennes med » Galeotto ».
Fru Rundberg spelar Julia, hrr Hillberg o c h Palme utföra Don Manuels o c h Ernestos roller.
På fredagen gifves » Chamiliac » o c h på måndag » Revisorn ».
Första nyheten på spellistan torde bli ett originalstycke af Frans Hedberg vid namn » Hårda sinnen ».
Svenska teatern, som nu öfvertagits af direktör Viktor Holmquist, den framstående o c h uppburne skådespelaren, har börjat sina repetitioner.
Bland nyheter, som först k o m m a att gifvas, märkas » Kampen för tillvaron » af Alphonse Daudet, öfvers.
af Karl Benzon, samt » Salig Toupinel », lustspel i tre akter af Alexander Bisson.
Herr o c h fru Engelbrecht hafva tagit engage- ment vid denna teater.
nu skulle hennes man tillbringa ett par timmar i hennes sällskap, var det sagdt, medan Sonja o c h Karl Stråle tillsammans företogo en promenad i vagn utåt Djurgården.
Tysta sutto de vid hvarandras sida, njutande af den väna aftonen o c h hvarandras närhet.
Girigt spärrade Sonja upp sina skälfvande näs- borrar o c h insöp i djupa drag den friska luften, som från Nybroviken strök fram öfver Strandga- tan, mättad med doften af den vårfuktiga jorden, vattnet o c h de nytjärade båtarne vid Skeppshol- mens o c h Djurgårdens varf.
När de kommit fram till den tysta skogen bortom Bellmansro, där solljuset stod så klart och ge- nomskinligt mellan löfträdens nakna grenverk och glänsande stammar, o c h där marken låg ångande mossmjuk, brun, svagt skiftande i grönt likt en matta, genomspunnen af trädens rötter, då tog ändtligen Karl Stråle Sonjas lilla hand i sin o c h bröt tystnaden.
» Min älskade », sade h a n; » åter o c h åter kom- ma på nytt ruelsen och ångern öfver mig, att j a g någonsin ett ögonblick kunde svika dig.
Ditt kära, ädla, lilla hjärta har j u helt förlåtit mig, det har du flere gånger bedyrat.
Men ändå — det är en fruktan inom mig, Sonja, nu då vi skola skiljas så långt, att det dock måste finnas bara en enda liten gnista bitterhet kvar emot mig i ditt minne.
Det förefaller mig själf omöjligt, att du skulle helt och hållet förlåta min svaghet, så oerhörd, så usel förefaller den mig nu själf.
Och, Sonja, den tanken, när du vore borta, alt i ditt minne af mig insmöge sig en enda droppe af förebråel- sens vemod — den skulle vara mig outhärdlig, olidlig.
Jag tror den skulle gifva mig d ö d e n.
» Han talade långsamt, i en lågmäld, djupt upp- rörd ton, s o m kom Sonjas hjärta att skälfva af den vissa, fulla segerns glädje.
» Hur kan du tänka något sådant », svarar hon och lutar sig tätt upp emot honom i vagnen.
» Ser U r ett k v i r m o l i f s h i s t o r i a du då icke, läser du icke i mitt ansikte, i mina af ögon, hör du ej af hvarje minsta mitt ord, hur stolt, hur oändligt lycklig jag är att ha vunnit dig Johan Nordling.
Det är, som o m du först nu blifvit mig rätt dyrbar, som om jag förut icke helt egde dig, ej XVIII.
hade rättighet till dig, förrän j a g stridt mig till segern. » » Drifvande moln ».
» Sonja — ditt ädelmod förkrossar mig, när det (Forts.).
upprättar. » » Ä d e l m o d!
Hvarför kallar du mig ädelmodig?
- yn^mellertid gaf Sonjas sjukdom slutligen efter, Är j a g ej så svag, så ofullkomlig, så maktlös i *) |rY h började så småningom vakna upp mig själf, att jag vill vara allt, allt genom dig! » &lt;C~fe^ till lifvet — ett långsamt, maktlöst uppvak- » Allt », upprepar han o c h trycker hårdt hennes nande, såsom den första, bleka pingstliljan o m hand; » allt genom hvarandra. » våren med nöd slår upp sitt öga midt bland snön.
» Ja, det blir hårdt att skiljas », säger hon o m En oförsiktig pust, ett andedrag, tycker man, skall kunna släcka detta späda lif — o c h man en stund.
» Men en sommar är dock ej så läng och så, så.
. » håller andan i nervös spänning.
» Så mötas vi åter för att aldrig mer gå ifrån Men den dag då läkaren vid Sonjas bädd, där hvarandra.
Till hösten blir du helt min.
Jag har hon hvilade, lätt inslumrad i middagsljuset, s o m talat med din far i dag, o c h han ger därtill med dämpadt silade in mellan fönstrets persienner, hvi- glädje sitt bifall. » skande meddelade fadern o c h fästmannen, att all fara kunde anses-häfd, då lossnade den månads- En varm kyss blir hennes svar, en glödande långa, innestängda ångesten inom dem i en våld- lång kyss, i hvilken två själar utgöto sig i hvar- sam kris, o c h de omfamnade hvarandra, den andra.
gamle o c h den unge, gråtande af glädje.
Men plötsligt tar hennes tanke en vemodig rikt- ning.
Hennes öga blir glänsande af tårar.
Och Så snart Sonja blifvit tillräckligt stark, hade med en suck utbrister h o n: läkaren påbjudit, måste h o n genast fara söderut » Ack j a, den lyckligaste, den lyckligaste på jor- till Menton för att i en mildare luft fullt åter- den skulle j a g vara, om jag nu ock egde far helt hernta sina krafter.
för mig själf.
Till dess j a g återvunnit honom, är Hur gärna hade ej fadern gjort henne sällskap; min strid endast stridd till hälften.
. » men han kunde ej — trots allt — slita sig lös från den kvinna, s o m han kallade sin hustru, och som fängslade h o n o m med hypnotisk makt.
Och nu taga henne med, det kunde under nu- varande föthällanden ej komma i fråga: endast I grefvinnan Stjärnes koketta lilla kabinett är hennes närvaro skulle ha varit tillräcklig för att våraftonen fullkomligt uteslängd.
De tjocka blå kasta Sonja tillbaka mot den död, hon nätt o c h sidengardinerna förta atldeles kvällsljusets bleka jämt undgått.
strimma; de mjuka mattorna, de stoppade, ge- När därför det gynnsamma tillfället erbjöd sig, digna möblerna ge ett intryck af varm vinterom- att kammarherre v o n Puke med fru o c h en ung boning.
dotter, en af Sonjas bästa väninnor, vid samma Och för att fullständiga detta intryck af janu- tid begåfvo sig ned till Medelhafskusten, uppgjor- arikväll flammar på den öppna spiselns rost en des, att Sonja skulle åtfölja dem.
sprakande björkvedsbrasa.
Först fram på försommaren, då h o n antogs ha Vid hennes sida sitter Karl Stjärne.
Då och då ordentligt återvunnit sin friska vigör, skulle fadern, vexlas ett ord eller par.
Däremellan herrska ro- som redan tidigare med sin hustru beramat en cocopendylens knäppningar från spiselcheminéen resa till Paris, därifrån besöka sin dotter i Menton.
enväldigt öfver rummets tystnad.
Med stum beundran blickar han då under långa minuter upp i hennes sirénlikt sköna ansikte, öf- ver hvilket nu den fladdrande eldens reflexer breda en egendomlig förklarande glans.
Det var i april månad, den sista aftonen före En timme hade kanske gått på detta vis, då Sonjas resa.
grefvinnans nye engelske betjänt (detta var hen- Vädret var ljumt o c h solljust, snön redan borta nes sista nyck: en infödd engelsk betjänt för hen- från marken, o c h trädens knoppar svällde, som nes personliga räkning; grefven hade som vanligt vore de färdiga alt i hvarje sekund brista.
Grefvinnan Käthe hade under de senaste da- genast uppfyllt den, utan att ens fråga sig själf efter motiven) stiger in och anmäler, att en dam garne till följd af en lindrigare förkylning ej en därute nödvändigt önskade träffa grefvinnan.
enda stund på dygnet lemnat sin enskilda våning; Striden om hjärtan.
o c fion
i D U N 1890 » Ett besök — vid denna tid — hvad vill det säga?
Hur kan man begära, att j a g nu skall ta emot! » » Jag försökte också på allt vis afböja.
Men hon låter ej afspisa sig.
Det är nödvändigt, säger hon. » Med en otålig rörelse reser hon sig.
» Vänta, min käre vän, jag är strax åter », säger h o n till mannen, i det hon går.
En minut senare står hon i sitt mottagnings- rum, som svagt upplyses af den med en röd sil- kesslöja draperade lampan.
En mörk kvinlig ge- stalt går henne till mötes.
Floret lyftes, o c h hon igenkänner genast miss Bly.
En häftig rodnad stiger upp på grefvinnans panna.
» Hut kan ni understa er », utbrister hon hvi- skande o c h ser sig oroligt omkring.
» Har jag ej på det strängaste förbjudit er att söka mig här? » » Förlåt mig, men det är något högst viktigt! » » Är R o s e sjuk? » » Nej. » » Men så tala då, tala människa, att detta kan bli slut.
Hvarenda sekund är farlig. » » Jag vet knappt, om fru grefvinnan skall tro m i g; jag tror knappt mina egna sinnen, mitt för- nuft.
Jag har sett herr James — i dag — här i Stockholm. » Käthe bleknar och tar ett steg tillbaka.
På flere sekunder får hon ej ljud.
Men så säger h o n; » Men detta är j u vansinne!
Sett en d ö d!
En död sedan tre år tillbaka!
En hallucination, nå- gon likhet — ni kan väl begripa, att man ej kan promenera på Stockholms gator, när ens ben multna på Themsens flodbotten.
» » Ja, detta har jag ock själf sagt mig, sagt mig hundra gånger sedan den förskräckliga uppenba- relsen i dag på förmiddagen.
Men jag kände så Förslag till matordning för veckan 2 4 — 3 0 aug.
S ö n d a g: Soppa på tupp; ugnstekt gös med hvit sås och champignoner; oxhare som vildt; stufvadt selleri; ba- varoise; frukt.
M å n d a g: Grönbuljong med klimp: hvarjehandapudding.
T i s d a g: Fårkallops; filmjölk.
O n s d a g: Stufvade aborrar; soppa på färska körsbär; plättar med sylt.
T o r s d a g: Fläsk med päron; sago- soppa.
F r e d a g: Puré på selleri; stektand; morötter i olja; citronkräm.
L ö r d a g: kräftor; soppa på grönsa- ker; biffstek; frukt.
Fårkallops.
Fårbringa skares i passande bitar, som noga putsas och läggas i en kastrull; kallt vatten påspä- des, salt, hela pepparkorn och litet por- tugisisk lök tillsättes, hvarpå allt kokas, tills köttet är nära färdigt, då det upp- tages, fett frånskummas såsen, köttet nedlägges och så mycket potatis, som fått gå genom sikt, tillsättes, att den gör såsen simmig.
Hvitt vin tillsättes efter smak.
Upplägges och serveras med kokt råskalad potatis eller stufvade kastanier.
Oxhare som vildt.
Oxharen som fått hänga några dagar (kortare tid på sommaren, längre på vintern), utskäres från benen, bultas lätt, späckas i tre rader, beströs med salt, bestrykes med smör på alla sidor, brynes väl och spä- des sedan med 25 cl.
grädde, hvilket upprepas, om såsen, som bör hafva en gulbrun färg, under stekningen kokt in.
Kastrullen bör väl tillslutas och stek- ningen ske långsamt.
Bäst är den oxhare, som skares ur rostbiffen, men äfven den från biffste- ken duger, om den får hänga 5 till 6 dagar och därpå bultas försiktigt.
Fläsk med päron.
Fläsket (icke för fett) skares i stora tärningar och hackas; päronen skäras likaså och ko- kas med buljong (helst af kalf), hvar- efter båda delarna uppläggas att afrinna; stufvas sedan tillsammans med peppar, muskott och litet buljong, hvari päronen kokt, tills det är färdigt; serveras med stekt bröd.
413 väl igen h o n o m, s o m stode han nu framför mig och ej ni.
Det svarta skägget, ögonen, ärret — allt.
* » Galenskaper!
Säg, säg, ni begriper ju, att det måste vara en villa!
Hvar såg ni då denna syn? » » Det var blott ett ögonblick, men det var med en skärpa, som hade jag stirrat därpå i flere mi- nuter.
Jag mötte h o n o m i folkträngseln på Norr- bro.
I ett huj var han om mig.
När jag något hämtat mig, vände jag och försökte hinna h o n o m, finna h o n o m åter.
Och nu ville jag blott i tid varna er. » Käthe stod tyst en stund efter dessa ord.
Hon var spöklikt blek, men till det yttre lugn, med hårdt sammanpressade läppar, med sänkta ögon- lock.
Till sist sade h o n: » Nåväl, tack för er goda mening, jag uppskat- tar den.
Men jag behöfver naturligtvis ej upprepa för er, att ni måste ha sett en annan person.
De döde spöka e j.
Gå nu genast hem.
Jag kan ej dröja här längre, o c h ingen mer bör se er.
Helsa Rose och sof bort edra griller. » Hon sköt henne sakta ut ur rummet.
Men när hon blef ensam tryckte hon händerna hårdt för sina tinningar, lutade sitt hufvud bakut och stönade i ångest: » Om.
om det skulle vara m ö j l i g t.
» Så hör hon sin mans steg nalkas öfver den mellanliggande salongen, rycker sig lös ur för- stämningens trollmakt, får ett leende på sina läp- par, godt mod i sin blick — allt på ett ögonblick, ett jätteprof af mänsklig själfbeherskning.
» Bah », hviskar h o n vid sig själf, » är då äfven jag en fjolla, som skrämmes af amsagor.
Him- melen står ännu hög o c h klar, trots några stac- kars drifpande moln.?
(Forts.) Handarbeten.
Länge ha pappersblommorna nästan i alla kret- sar — och detta med rätta — varit för- aktade såsom i högsta grad stela och så litet naturliga som möjligt.
Men på sista tiden ha konstfärdiga händer åter skaffat dem erkännande, och man kan nu få se vackra blomkvistar af många slag, förvillande lika sina naturliga före- bilder.
Materialierna till det tacksamma och angenäma arbetet äro endast kulört silkespapper i olika färger, som vi vid förfärdigandet af de olika slagen af blom- mor särskildt skola angifva, finare och gröfre karkas, något vax, klart, flytande lim samt majsgrönt och brunt silkes- papper till omvirande af stjälkarne.
Då vi nu vilja inviga våra läsarin- nor i den vackra konsten, börja vi med beskrifningen på de enklaste blommor- na och öfvergå småningom tilf de svå- rare.
Åppelblomma.
Man tager till denna matt rosafärgadt, nästan hvitt silkespap- per och klipper i 6 — 8 dubbelt lagdt papper stjärnor i föreliggande form.
A f dessa stjärnor lägger man 2 — 3 slätt i venstra handen och drager medels en sluten, icke skarpkantig broder- eller nagelsax i några af bladen små veck, som åt midten utlöpa svagt, åt kanten skarpt, medan man med en så liten fin- gerborg som möjligt trycker in de öf- riga bladen, åfvenså midten af stjärnan, så att den enligt naturen antager en litet oregelbunden och kupig form.
Man tager därpl ett antal ståndare, som man bäst köper färdiga, hos någon fleurist vrider fast dem med en stark silkesända på en med en liten vax-, knopp försedd, gröfre karkas och virar sedan om denna med en lång, 1 cm.
bred remsa af grönt silkespapper.
Här- Redovisning för insamlade bidrag till Säters kyrkas värmeled- ningskassa år 1890.
Då undertecknad den 15 sistlidne juni tillträdde pastoral vården härstädes, ha- de, enligt kassaboken, sedan årets bör- jan influtit kr.
56: 92 Sedermera hafva tillkommit: fr. » Hulda », Luleå 1: —; » Vivi och Anna Tea », Malmö 0: 6 0; genom fröken Märta Starnberg från England 9: 06; Westerås 0: 5 0; Anund- gårds poststämpel 1: — -; » onämnd », Fril- lestad 2: 3 0; några af Iduns läsarinnor i Borås 2: 80; Eksjö 0: 60; J. Landberg, Norrköping 0: 7 0; » H.
» 1: 2 0; fröken H. Nordgren 3: — 22: 76 Summa 79: 68 Och anhålfer undertecknad att härmed få uttala en hjärtlig tacksägelse från alla kyrkans härva- rande vänner, så väl till fröken Martha Starnberg för hennes välvilliga upprop till förmån för vår värmledningskassa, hvilket upprop genom Bed.
af » Iduns » godhetsfulla försorg kommit till en stor allmänhets kännedom, som ock till alla dem, hvilka genom bidrags insändande visat, att de hafva in- sikt om, huru förfärligt det är, att människor af helsoskäl under långa månader måste afhålla sig ifrån att bevista den sköna Herrens gudstjänst.
vid tager man det sistnämnda mellan högra handens tumme och pekfinger, håller karkasen med ståndarne mellan samma fingrar på venstra handen och lindar den jämnt åt höger, så småning- om skjutande den något uppåt, hvari- genom papperet lägger sig i snedrikt- ning; ändan fästes med lim.
— Nu sticker man stjälken genom stjärnan och anbringar för bättre fästes skull litet vax under stjärnan på stjälken; en bit grönt silkespapper anbringas lätt på vaxet.
Till knoppar tager man ett stycke vadd så stort som en ärta, sticker ge- nom denna en fin ståltråd, hvars spet- sar böjas in något i vadden, lägger den i en bit finkrusadt matt rosafärgadt silkes- papper och lindar fast det nedtill hårdt sammansnodda papperet med en grön sil- kesända på ståltråden; 3 — 5 sådana knoppstjälkar viras tillsammans med en remsa grönt silkespapper.
De gröna bla- den köper man vackrast och billigt, men kan äfven själf lätt förfärdiga dem.
Ef- ter föreliggan- de former klip- per man dem af grönt vac- kert glanspap- per, fäster me- dels en 1 cm.
bred remsa sil- kespapper en fin ståltråd längs midten påafvigsidan- eller om glans- papperet är hvitt på afvig- sidan ett helt likadant blad — lägger det liksom blombladen i venstra handen, krusar och.böjerdem som dessa.
Vid hopsättningen binder man flere knippen af 4 — 6 blommor, några knop- par och flere blad på naturliga äppel- grenar och ger därpå det hela ännu mera effekt genom att medels eu i litet karmosinfärg doppad ' pensel här och där nyansera blommorna och framför allt knopparne.
Därtill fordras inga- lunda någon i målning öfvad hand; den, som med intresse betraktat en na- turlig blommande äppelkvist, skall lätt af sig själf finna rätta måttet.
(Forts, i nästa n:r.)
Säter den 23 juli 1890 Glis %j a~ sen.
v. pastor.
Hårdt bröd.
godt svagdricka, en bit smör, stor som ett ägg, en nypa salt och så mycket mjöl, att en lös deg uppstår, som röres en stund i ett fat.
Denna deg lägges sedan på bakbordet, blandas något med mjöl, kaflas sedan ut och tages af i så tunna kakor som möjligt.
Gräddas i ej alltför stark ugns- värme.
Detta bröd är så godt, att man i nödfall kan använda det som cakes.
Serla.
Inlag-g-ning ".
Gurkor.
Deras inläggning såsom soc- ker-, salt- och peppargurkor är nogsamt bekant.
Jag inlägger med förkärlek: a. Senapsgurkor.
Tillväxta, ej för stora gröna gurkor hälst ej för srkofliga på ytan borstas och saltas (24 timmar).
Så mycket god ättika, som behöfs till öfvertäckning, uppkokas med krydd- och starkpeppar, lagerbärsblad, nejlikor, schalotten- eller syltlök och dillkronor och göres simmig med målen gul senap.
Hälles kokande på de i krukor nedpac- kade gurkorna.
Ättikans uppkokning och öfverhällning bör upprepas nästa dagen.
Ofverst läggas körsbärs-, svarta vinbärs- eller vinblad samt dillkronor.
b. Asiagurkor.
Stora hvita gurkor skalas (kärnhuset frånrensas) och skä- ras i lagom stora bitar, hvilka saltas öfver natten.
Sedan aftorkas bitarna väl och nedpackas i en torr glasburk, medan man strör mellan hvart lager några pepparkorn af båda slag och nej- likor samt en handfull gult senapsfrö; här och där en syltlök kokt i ättika; öfverst de sedvanliga vin- och körsbärs- bladen samt dill.
Uppkokt kallnad ät- tika hälles öfver.
De äro icke färdiga, förr än de se klara ut.
(Att Pumpor kunna tagas i st. för gurkor jfr Idun I.
26t.)
Konservering ".
Champignoner.
Den bästa metoden att konservera dem mjuka och saftiga är kanske följande: 250 gr. färska, väl rensade och sönderskurna champigno- ner blandas på ett fat med 10 gr. salt
och 20 gr. ättiksyra (från apoteket).
Ef- ter 24 timmar har så mycket saft bil- PLATSSÖKANDE.
dats, att de äro betäckta, och de fyl- las nu med vätskan i små glas, som förvaras öfverbundna.
T W T a t m Ö d r a r i mellersta Sverige!
Frästa i klart smör och med detta En bättre flicka, 21 år, med 7 års fyldt på burkar, äro champignoner äf- vana att gå matmoder tillhanda ven mycket goda.
såväl i hushållet som vid väfning, bak, strykning och maskinsömnad m. m., önskar till hösten lika anställning mot 100 kr.
Benäget svar till » 2 1 », Äkta engelsk plumpudding.
Ingredi- Sparreholm, p. r.
[2382] enserna äro: 10Ö gr. fint mjöl, 100 gr. hvetebrödsskifvor, 200 gr. finskuret nj ur- TTJllicka från landet, kunnig i matlag- fett, 200 gr. stora russin utan kärnor, ^ ning, sömnad, väfnad, önskar pl.
i 200 gr. små väl tvättade russin, likväl bättre fam. som hushåll.el.
hushjälp.
åter torkade, 4 finskurna äpplen, 170 Små pret.
» 23 år », Halsberg.
gr. socker, halfva skalet af en citron, [2399] \ muskottnöt, 4 ägg, något salt, inge- fåra och kryddnejlikor.
Dessa ingre- TT^n ung bildad flicka, af god familj, dienser blandas väl tillsammans, äggen P i önskar plats som sällskap och slås till skum och ett glas arrak till- hjälp i huset.
På lön fästes ej sättes.
Man bestryker formen väl med afseende.
Svar till » Marie », Sölves- smör och låter puddingen koka i vat- borg, p. r.