Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Under de diskussioner, som, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående Statens jernvägsbyggnader, inom Riks-Stånden förefallit i fråga om södra stambanans sträckning från Tenhult i Jönköpings län till Finjasjön i Skåne, har å andra sidan blifvit hufvudsakligen erinradt och yttradt: att vid bestämmandet al de på allmän bekostnad företagna stambane-liniers riktning genom landet borde i främsta rummet afses det hufvudändamål, som med deras anläggning varit åsyftadt; att då ifrågavarande ifrån vestra stambanan mot söder utgående hufvudlinie varit ämnad alt förbinda hufvudstaden samt norra och mellersta Sverge med utlandet, borde densamma erhålla den sträckning, hvarigenom detta ändamål i förening med mellanliggande orters gagn och fördel bäst befrämjades; att om man ur sådan synpunkt och med hänsigt till de omständigheter, som dervid borde, hvar i sin ordning, komma under betraktande, jemlörde de ifrågasatta alteruativerna för södra stambanans sträckning emellan ofvannämnde punkter, skulle det visa sig att det vestra alternativet utefter Lagaåns dalgång, långt ifrån att stå tillbaka för det östra olver Nässjö, fastmera förtjenade företrädet; — att afståndet emellan södra stambanans ändpunkter blefve kortare och anläggnings-kostnaden mindre genom antagande af det förra än af det sednare alternativet; — att terrängens beskaffenhet med hänseende sä väl till byggnadsarbetets lättare utförande som trafikens större beqvämlighet vore till förmån för den vestra linien; — att till löljd icke allenast af den mindre våglängden utan äfven af det lättare arbetet, hufvudlinien i nyssnämnde sträckning kunde tidigare bringas till fullbordan; — att de i Jernvägs-kommittéens betänkande förekommande uppgifter om befolkningens antal inom hvarldera af de områden, ifrågavarande linier hade att genomgå, icke öfvereusstämde med andra officiela handlingar, enligt hvilka, i motsats emot hvad Kommittéen antagit, folkmängden inom Lagaliniens område, beräknad efter förhållandet till hemmantalet, skulle Slats-Utskoltets Utlåtande JYs 86. 25 skulle i antal öfverstiga Nässjöliniens; — att om arealen af odlad jord ej kunde frånkännas öfvervigt inom Nässjöliniens område för närvarande, sä funnes deremot invid Lagalinien talrikare tillfällen till fortskridande odling, som af jernvägens ledande åt detta håll skulle i hög grad befordras; — att fördelen af att dels närma sig, dels skära trafikerade landsvägar, i lika mån tillkomme den sistnämnde som den östra linien; — att, i anseende till jemtillverkning, skogsrörelse och binäringar, den vestra linien hade afgjordt företräde;
— och slutligen att södra stambanans förening med den af Kommittéen föreslagna östra stambanan, då denna framdeles komme till utförande, kunde åvägabringas genom den sistnämnda liniens ledande öfver Nässjö till Tenhult, utan att derigenom afståndet på denna väg från Malmö till hufvudstaden blefve väsendtligen förlängdt.
Såsom Utskottet redan förut uppgifvit, har Riksdagsfullmägtigen Sven Heurlin, uti sin motion angående Statens jernvägsarbeten, påyrkat södra stambanans ledande från Skåne utåt Lagadalen och vidare öfver Sandseryd till Jönköping; till stöd för hvilket, från båda de ofvan berörda alternativerna afvikande förslag, motionären fästat uppmärksamheten dels å den mindre anläggnings-kostnaden, dels å det kortare afstånd från Skåne till Jönköping, som derigenom erhölles.
Utomdess har, bland de talare, som, i anledning af den Kongl. Propositionen om jernvägsbyggnaderna, inom Borgare-Ståndet sig yttrat, Herr Carlsson, med hänseende till ett framtida åvägabringande af en jernvägsförbindelse från Göteborg öfver Jönköping, Ekesjö och Wimmerby till Westervik, förordat södra stambanans sträckning ännu östligare än Kongl. Majit föreslagit, nemligen öfver Wexiö och Ekesjö eller till och med öster om sistnämnde stad. Sedan Utskottet redogjort för de under innevarande riksdag framställda förslag, rörande södra stambanans sträckning, har Utskottet ansett sig böra anmäla att, enligt till Utskottet aflemnade handlingar, Sunnerbo Härads innevånare, vid allmänt utlysta sockenstämmor, förklarat sig vilja till södra stambanans sträckning genom häradet, dels af sina hemmans egor kostnadsfritt upplåta afrösningsjord, dels för inegojorden åtnöjas med ersättning utan tillgodonjutande af den i Kongl.
Förordningen den 20 November 1845 bestämda tillökning af hälften utöfver fulla värdet, samt att dessutom bidraga till förminskande af kostnaderna för inegojordens inlösning, såväl genom afgifter efter hemmantalet, som genom särskilda, å sockenstämmoprotokollen bilagde listor tecknade penningetillskott.
Likaledes hafva inom Östbo härad åtskilliga jordegare, hvilkas vederhäftighet blifvit behörigen styrkt, förbundit sig att, derest banan drages öfver Wernamo, erforderlig jord till banans sträckning genom nämnda härad äfvensom till bangårdar och stationshus derstädes varder kostnadsfritt för Staten upplåten.
Å andra sidan, för den händelse södra stambanan skulle komma att erhålla den af Kongl. Majit föreslagna riktningen öfver Nässjö, hafva Westra härads innevånare, vid sammanträde å häradets tingsstad, förklarat sig Bih. till R.
4 Sami. 1 Afd, 51 lläft. 4 26 Stats-Utskoltels Utlåtande M 86. beredde att kostnadsfritt upplåta jord till banan, äfvensom i åtskilliga socknar af Allbo härad sockneboerna vid allmänt utlyste socknestämmor beslutat dels kostnadsfritt upplåta jord till nämnde bana, dels genom penningeafgifter bidraga till förminskande af expropriations-kostnaderna.
Då Utskottet nu öfvergår till en framställning af grunderna för den hemställan, Utskottet finnér sig böra i denna fråga göra tili Rikets Ständer, anser sig Utskottet först böra i minnet återkalla do beslut, som vid föregående tillfällen blifvit fattade, angående riktningen af södra stambanan.
Vid 1853 —1854 årens riksdag bestämdes att denna stambana, för hvilken anslag då för första gången beviljades, skulle från Malmö, i riktning åt Wetterns södra ända och Jönköping, framgå till den på nordliga sidan af sistnämnde stad belägna punkt, hvilken Kongl. Majit funne lämpligt bestämma.
Genom nådigt Bref af den 19 Augusti 1856 iöreskrel Kongl. Majit derefter, att södra stambanan borde ledas från Malmö genom Skåne och Småland, förbi Jönköping till Falköping.
Vid sistlidne riksdag beviljade Rikets Ständer medel dels till jernvägens fulländande på södra sidan Irån Lund till Finjasjön, dels lill den från vestra stambanan vid Falköping utgående liniens fortsättning förbi Jönköping åt den inre delen af Småland.
Sedan södra stambanan sålunda blifvit bestämd att förena Skånes största stad, Malmö, dels med den vid Wetterns sydliga ända belägna staden Jönköping, dels med den vester om nämnde sjö fullbordade stambanan vid Falköping, har Utskottet funnit betänkligheter möta vid att nu vidtaga en så stor förändring i dess riktning och en så betydlig tillökning i dess längd och anläggningskostnad, att den lörst efter en stark krökning åt öster och på en omväg af 2V2 mil skulle lorås fram till Jönköping och derifrån vidare åt vester till Falköping.
Mot denna förändring anser sig Utskottet böra först erinra att Jernvägs-kommittéen, vid framställande af dess ofvananförda förslag att afvika från den tillförene afsedda och af Kongl. Majit jemväl vid sednaste riksdag föreslagna riktningen för södra stambanan, har utgått från en synpunkt, som icke obetingadt lärer kunna af Rikets Ständer gillas.
Kommittéen har nemligen antagit att det af Kommittéen föreslagna system af stambanor, hvilka skulle af Staten och på dess omedelbara bekostnad utföras, skulle af Kongl. Majit äfvensom af Rikets Ständer godkännas och på denna grund lämpat södra stambanans sträckning hufvudsakligen efter den riktning, Kommittéen ansett den blifvande stambanan öster om Wettern böra erhålla, från Katrineholm genom Södermanland och Östergötland till Småland.
Då likväl den södra stambanan städse förut varit ämnad att förena Malmö med Wetterns södra ända, eller, i vidare utsträckning, med vestra stambanan vid Falköping, och då Kongl.
Majits vid sistlidne riksdag framlagda förslag till ett jernvägs-system för hela riket, äfvenledes upptagande en från södra stambanan utgående bana, som på Statens bekostnad skulle ledas genom Östergötland till den vestra stambanan vid Katrineholm, blifvit af Rikets Ständer afslaget, samt det nu af Kommittéen framställda jernvägs-systemet icke ens blifvit Slats-Utskollets Utlåtande M 86. 27 al Kongl. Maj:t till pröfning upptaget i andra delar, än så vidt det vidkommer vestra och sodra stambanorna, har Utskottet ansett en så väsendtlig rubbning af södra stambanans hittills afsedda riktning icke böra ske på grund af förutsättning om utförande af en annan stambana, om hvilken ännu intet beslut blifvit fattadt.
Att sträckningen af en jernvägslinie icke bör fastställas med så uteslutande afseende på det närvarande, att hinder derigenom uppkomma för en ändamålsenlig utvidgning af landels jernvägsnät, erkänner Utskottet villigt; men i förevarande fall skulle, efter Utskottets tanke, de fordringar, som de för närvarande bestämda och under arbete varande banornas förhållanden gifva vid handen, kunna förenas med dem, som framställas för i en framtid tilltänkta banor, utan att för tillkommande osäkra företag uppoffra de påräknade lordelarne af dem, som redan äro beslutade och snart komma att fullbordas.
Det torde nemligen kunna antagas, att, om södra stambanan från Finjasjön framföres genom Lagaåns dal och vidare till Tenhult, skulle, med undvikande af den starka krökningen åt öster öfver Nässjö en linie från Tenhult i mera rakt norrut gående riktning kunna i framtiden utstakas till vinnande af samband emellan södra banan å ena sidan samt Norrköping och Katrineholm å den andra.
Kommittéen har visserligen ansett detta icke kunna ske, med bibehållande af antagne kröknings- och Iutnings-förhållanden utan alltför stora kostnader; men då några närmare undersökningar om denna sträckning icke hafva blifvit meddelade, och erfarenheten hittills visat att, vid noggrannare undersökning, man städse lyckats upptäcka gynnsammare terräng-förhållanden äfven der det — såsom förhållandet varit med den i samma trakt ifrågasatta nedfarten till Jönköping — länge ansetts rent af omöjligt att framdraga en jernväg med de för Statens banor bestämda lutnings — och kröknings-förhållanden; så är det sannolikt, att en framtida jernvägs—förbindelse mellan södra och vestra stambanan öster om Wettern, af ungefärligen lika längd eller obetydligt längre än öfver Nässjö, och med mindre kostnad, kan vinnas utan de (lerfaldiga olägenheter i öfrigt, som den södra stambanans förlängning och dragande öfver Nässjö skulle komma att medföra.
Deri vid södra stambanans beslutande yttrade och äfven vid sistlidne riksdag fastställda grundsats, att denna bana bör hufvudsakligen öppna förbindelse emellan Skåne och sjön Wettern, synes nemligen så mycket mera böra forlfarand e tillämpas, som utan tvifvel, så länge sjöfarten på Wettern är öppen, en stor del af de varor och troligen äfven passagerare, som på jernbanan söderifrån ankomma till Jönköping, komma att söka ångbåls-kommunikation derifrån vidare åt olika delar af landet.
Om deremot, såsom Kommittéen föreslagit, södra stambanan först skulle dragas till Nässjö och derifrån, genom en nära vinkelrät brytning mot vester, tili Jönköping, så nödgades hela denna trafik att göra en omväg af icke mindre än 2'/2 mil, hvartill ytterligare komme den tillökning i tidsutdrägt och transportkostnad, som förmodas uppkomma i följd af de vida större stigningarue på Nässjölinien.
Vidare 28 Slats-Utskoltels Utlåtande JM 86. skulle, för den ovissa framtid, i hvilken banan öster om Wettern kan komma att fullbordas, och för den ytterst ringa förkortning af väglängd, som då möjligen uppkornme på afståndet emellan Finjasjön och Katrineholm, öfvergifvas den genast vid södra stambanans fulländning uppkommande säkra fördelen att på de årstider, då sjöfarten på Wettern icke är öppen, ega en 2V2 mil kortare förbindelse icke allenast emellan Skåne och Stockholm, utan äfven emellan Skåne och Småland å ena sidan, samt norra och vestra delarne af landet å den andra.
Jönköpings stad är, på de grunder Koramittéen fullständigt anfört, att anse för en så naturlig medelpunkt för rörelsen i denna del af landet, att denna stad kan antagas såsom den ort, till hvilken de från olika håll kommande jernvägarne lämpligast böra ledas.
Genom den föreslagna förändringen af södra stambanans utstakning skulle likväl denna stambana komma att förlora denna naturliga slutpunkt, likasom sin från början åsyftade nordliga riktning.
Äfven för den trafik, som, då en jernväg genom Östergötland kommer till utförande, från en del af de öster om Wettern belägna trakter måste söka sig väg till Jönköping, skulle en icke obetydlig omväg uppkomma, om denna jernväg först fördes söderut öfver Nässjö, i stället för att gå mera rakt i vester mot Jönköping.
Enligt Utskottets tanka kan man icke komma till en rättvis uppskattning af det inflytande på trafiken emellan de från hvarandra mera aflägsna orterna inom landet, som den ena eller andra af de alternativt föreslagna linierna skulle utöfva, eller med andra ord på deras relativa förhållande till landets kommunikations-system i dess helhet, om man, såsom Kommittéen, endast tager i betraktande trafiken emellan Malmö och Stockholm I detta hänseende anför Kommittéen, att jernvägsförbindelsen emellan nämnde begge släder skulle, om jernbanan lägges til!
Nässjö, blifva 57 mil 13,150 fot öster om Wettern, och 67 mil 18,540 fot, om vägen tages vester om nämnde sjö; således med en skilnad af 10 mil 5,390 fot, samt att om linien lägges till Tenhult, afståndet emellan de nämnda punkterna komme alt blifva 59 mil 5,070 fot öster om Wettern, och 65 mil 650 fot vester om densamma, med en skilnad af 5 mil 31,580 fot.
Således skulle, om en jernbana bygges öster om Wettern, den kortaste jernvägsresa emellan Stockholm och Malmö, genom antagande, alternativt, af Nässjölinien, eller af Lagalinien, blifva, i förra fallet 57 mil 13,150 fot och i det sednare 59 mil 5,070 fot, samt skilnaden emellan den kortaste förbindelse emellan Malmö och hufvudstaden öfver Nässjö och öfver Tenhult således utgöra 1 mil 27,920 fot, eller föga utöfver en och trefjerdedels mil.
Detta är likväl en förlängning, som ifall, såsom ofvan blifvit anfördt, linien från Tenhult icke föres rätt öster ut åt Nässjö, utan på en kortare väg mot Sommens norra ända, komme att ansenligen förminskas och troligtvis alldeles försvinna.
Men å andra sidan bör tagas i beräkning att våglängden emellan Malmö och Göteborg, vidare afståndet emellan Malmö och Jönköping samt slutligen jernvägsförbindelsen emellan Malmö och Örebro äfvensom de norr om denna stad belägna Stats-Utskottets Utlåtande M 86. 29 orter skulle, om Nassjö—linien antoges, i alla händelser komma att förlängas med Iva och en half mil.
Hela den ansenliga trafik, som genast efter södra stambanans fullbordan komme att söderifrån söka Jönköping för att derifrån sprida sig till alla orter omkring Wettern, till Nerike och bergslagerna, samt hela den trafik, som under alla tider af året går emellan vestra och norra delarrie af landet å ena sidan, samt Skåne, Småland och utlandet å den andra, skulle således tvingas att för alla tider taga en betydlig omväg, på det att, i den händelse att framdeles en bana komme att anläggas genom Östergötland till Katrineholm, vägen till hufvudstaden skulle vinna en förkortning, som sannolikt kan genom en något förändrad utstakning på annat sätt beredas.
Ehuru mycken vigt, som vid ordnandet af kommunikations-anstalterna bör läggas vid en snabb förbindelse med rikets hufvudstad, anser likväl
Utskottet icke uppmärksamheten böra så uteslutande derå fästas, att, för en i framtiden möjligen uppkommande mindre förlängning af dess kommunikation med östra Småland och Skåne, man bör åstadkomma en vida större, ofelbart inträdande förlängning af vägen emellan Göteborg och Skåne, samt ett försvårande af hela rörelsen emellan Westergötland, Nerike med dess bergslager och de norr om dem belägna orter å ena sidan, samt södra Sverige och utlandet å den andra.
Sålunda skulle afståndet emellan Malmö och Jönköping (hvilket jemväl i afseende på kommunikationen med Stockholm under en stor del af året är af betydlig vigt), blifva, om Laga-linien antages 26,39 mil, men om Nässjö-linien antages 28,89 mil, afståndet emellan Malmö och Göteborg i förra fallet 43,48, i det sednare 43,98 mil, afståndet emellan Malmö och Örebro, om Laga-linien antages 48,79 mil, om Nässjö-linien och vestra stambanan följes 31,29; men öfver Nässjö-linien öster om Wettern 33,10 mil.
Om man undersöker hvilka delar af landet, som skulle, i händelse Kommittéens förslag antages, erhålla en med l3/4 mil förkortad jernvägsförbindelse med Skåne, Småland och utlandet, så finner man att detta inträffar med Östergötland, Södermanland, Upland och en del af Westmanland.
Efterser man åter hvilka landskaper, som, genom antagandet af detta för slag, erhålla en förlängd jernvägsförbindelse med de södra delarne af landet och andra länder, så befinnes att, från Westergötland, Bohuslän, Nerike, Wermland, en del af Westmanland och Dalarne, vägen kommer att förlängas med 2V2 mil.
Dertill måste äfven räknas de norra orterna, enär, om man beräknar afstånden efter Kommiltéens förslag, vägen emellan Malmö och Robertsholm vid Gefle-Dala-jernvägen blifver öfver Tenhult och vestra stambanan från Falköping 66,85 mil; men efter Nässjö-linien och öfver Katrineholm 71,16.
Om man emellertid på grund häraf endast upptager Gefleborgs län, så finnas de delar af landet, hvilkas jernvägsförbindelse genom södra banans dragande åt Nässjö möjligen blifver förkortad, enligt Statistiska Byråns uppgifter för den 31 December 1833, hafva en befolkning af något öfver 700,000, de orter åter, hvilkas jernvägsförbindelse med visshet blefve so Stats-Ulskotlets Utlåtande M 86. förlängd, af något öfver 1,300,000 personer.
När härtill kommer att den åsyftade förkortningen för de förstnämnda landskaperna efter all sannolikhet kan vinnas utan att någon förlängning uppstår för de sednare, synes i sjelfva verket allt skäl för handen att bibehålla den förut föreslagna linien.
Vid fråga om den väglängd, sorn skulle uppkomma i händelse den ena eller andra af ifrågavarande jernvägslinier skulle komma till utförande, förljenar jemväl anmärkas, att genom antagandet af Nässjö-linien skulle södra stambanan komma att uppföras under så ogynnsamma lutningsförhållanden, att på den något öfver 20 mil långa sträckan från Finjasjön till Tenhult icke mindre än 10V2 mil skulle utgöras af stigningar af dels 1 på 100, dels 1 på 200, dels 1 på 300, nemligen 171,430 fot eller 4% mil stigningar af 1 på 100, 163,630 fot eller 4V2 mil stigningar af 1 på 200, samt 43,300 löt stigningar af 1 på 300.
Den vestra eller Laga-linien skulle, från Finjasjön till Tenhult, endast få tillsammans 8 mil stigningar af samma förhållanden, nemligen 133.300 löt eller 41 /3 mil stigningar af 1 på 100, 63,230 fot eller 1% mil stigningar af 1 på 200 samt 69,400 fot stigningar af 1 på 300.
Då sålunda afseendet på den mera långväga trafik, vid hvilken Jernvägs kommittéen fästat synnerlig vigt, långt ifrån att gifva anledning till förändring i den tillförene föreslagna riktningen, tvärtom gifver styrka åt bibehållandet af densamma, synes ännu mindre skäl till en sådan förändring vara för handen om man jemför anläggningskostnaden för den förut antagna riktningen och för den nu föreslagna.
Skilnaden i denna kostnad utgör nemligen, — då Utskottet, af nyss anförda skäl, icke kan antaga Kommittéens beräkningssätt att fråndraga från denna skilnad det belopp, sorn åtgår för byggandet af linien emellan Nässjö och Tenhult — icke mindre än 3,126,136 R:dr R:mt till Laga-Iiniens förmån.
Ehuru visserligen Staten vid uppgörande af planen för de jernvägar, som på dess omedelbara bekostnad skola utföras, icke till den grad är beroende af dessa vägars större eller mindre blifvande afkomst, som enskilde bolag, så torde likväl i vårt land lika som i alla andra länder, hvarest stats-banor blifvit byggda, lämpligt afseende böra fästas vid den sannolikhet som förefinnes, att trafiken på dessa vägar skall i mer eller mindre män återgälda de på deras anläggning använda kostnader.
I motsatt fall skulle, då statskassans tillgångar icke kunna sträckas utöfver en viss gräns, och landets stora yta måste föranleda olika orters kraf på erhållandet af betydliga sträckor jernvägar, Statens medverkan dertill komma att upphöra vida förr, än eljest behöfde blifva fallet.
En förökad kostnad af 3,126,000 R:dr. ernot hvilken, efter samma beräkningssätt, som vid anslaget för ränta och amorlissement å sistlidne riksdags utländska lån tillämpades, svarar en årlig utgift af ungefär 186,000 R:dr, anser Utskottet icke böra, utan under förutsättning af en högst betydlig tillökning i trafiken, af Rikets Ständer antagas.
Denna summa, fördelad på de 20,14 mil Nässjö-linien innefattar, skulle erfordra, för att ersättas, en årlig nettoinkomst Stats-Utskotlets Utlåtande M 86. 5{ af mer än 9,000 R:dr pr mil, utöfver den inkomst Laga-linien kunde för hvarje mil gifva, ett resultat, som mäste anses i hög grad osannolikt.
Då nemligen den vestra stambanan från Göteborg till Falköping på en sträcka af 10 och c%oo:dels mil, med en folkmängd på 3 mils afstånd å båda sidor från jernvägen af 200,284 personer eller 19,290 pr mil, lemnat i nettoafkastning på ett år, nemligen från Oktober månad 1858 till och med September 1859, endast något öfver 7,000 K:dr H:mt pr mil, är det på intet sätt att förmoda, det sträckan Finjasjön-NässjöTenhult, 20 och 14/i0o:dels mil lång, med en folkmängd på samma afstånd af 180,198 personer eller 8,947 pr mil — således 10.343 personer mindre för hvarje mil än vid jernvägen Göteborg-Falköping — skulle lemna lika stor behållning för mil som denna.
Snarare kan antagas, att nettobehållningen skulle blifva ringare i ett förhållande, som närmar sig förhållandet i afseende på befolkningens antal, och således om man här, på sätt Kommittéen antagit, lägger befolkningsförhållandena hufvudsakligast till grund, uppgå till omkring hälften af den nämnda summan eller till 3,500 R:dr R:mt.
Beräknar man å andra sidan, efter samma allmänna grunder, den sannolika inkomsten på linien Finjasjön-Lagadalen-Tenhult, hvilken har en befolkning på 3 mils omkrets af tillsammans 142,000 personer eller 8,076 personer för hvarje mil, skulle denna komma att lemna en behållning af circa 3,150 R:dr för mil, hvaraf synes huru liten sannolikhet är att den förra summan, sorn enligt denna beräkning öfverskjuter den sednare med 350
R:dr, skall kunna uppdrifvas till ett belopp, som öfverskjuter denna med 9,000 R:dr.
Man finner således att i förevarande fall den linie otvifvelaktigt bör föredragas, som med en betydligt ringare anläggningskostnad kan utföras.
Hvad angår beskaffenheten af den trafik, som förmodas uppkomma med afseende å de orter, hvardera af de alternativt ifrågasatta jernvägslinierna genomlöper inom Småland, så befmnes visserligen de allmänna uppgifter om de ifrågavarande orternas befolknings- och närings-lörhållanden, som Kommittéen samlat och meddelat, icke fullständigt gifva de upplysningar, som vore att önska, enär de sakna tillämpning på trafiken.
Om nemligen den trafik af passagerare och varor, som, på grund af uppgiften om orternas folkmängd och produktion förmodas uppkomma, naturligen tager en annan väg, kunna icke i afseende å jernbaneanläggningen de påräknade följderna uppstå.
Hvad beträffar de orter, som skulle af båda alterna tiva linierna i Småland genomskäras, saknas icke heller anledning förmoda att en del af don trafik, till hvars uppkomst ortens befolknings- och närings-förhållanden kunde gifva anledning, kommer att antaga en annan väg, än den föreslagna jernbanan.
Den granskning af förhållandena i nämnde orter, som Utskottet ansett sig böra anställa, har emellertid icke gifvit skäl att antaga en öfvervigt i dessa hänseenden å den östliga eller Nässjö-liniens sida, som kunde motväga de olägenheter 52 Stats-Utskoltets Utlåtande M 86. af ökad kostnad och rubbning af den aQägsnare trafikens gång, hvilka genom en förändring af södra stambanans förut afsedda riktning skulle uppkomma.