Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid öfvervägande af hvad sålunda är vordet framstäldt, har sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, till hvars pröfning motionen blifvit, med stöd af 43 § Riksdagsordningen, af Lag-Utskottet öfverlemnad, funnit sig så mycket mindre kunna med sitt förord beledsaga motionen, som den icke ens angifver i hvilken eller hvilka delar den nu gällande patent-förordning vore tvåtydig, ofullständig, eller mindre ändamålsenlig, samt den tid, som sedan denna författnings utfärdande tilländalupit, torde vara nog kort, för att man derunder kan anses hafva fått tillräckligt tillfälle att inse i hvad mån författningen uppfyller de med lagstiftningen öfver detta ämne afsedda ändamål; och hemställer på sådane skäl Utskottet vördsamligen, att Herr Grefve von Rosens ifrågavarande motion icke måtte lill någon vidare åtgärd föranleda.
SLOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1857.
N:o 33. 4 N:o 33.
Ant. till Exp-Utsk. den 24 Sept. 1857, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion, om dels förklaring af Kongl.
Brefvet den 8 April 1811, dels ock ny lagstiftning rörande flott- och farled.
Berörda Kongl. Bref, hvilket blifvit kungjordt genom Kanimar-kollegii
Cir kulär den 7
Maj samma år, stadgar: ”Landshöfdingarne uti de län, der flottning uti strömmar och vattendrag är öflig, böra för de vattendrag, hvarest flott- eller farled förut varit och vara bör, vid sig derom yppande tvister, och efter förrättade undersökningar å hvarje sådant ställe, samt vederbörandes hörande, genom utslag föreskrifva vid hvilka tider, huruledes, och med hvad vilkor, flottningen må få ut öfvas, så att, då den å ena sidan ej obehörigen hindras, eller med oskäliga afgifter betungas, den å andra sidan icke heller må lända jord-, strand-, vattenverks- och liske-egare till skada och lörfång; och i händelse å någondera sidan emot dessa föreskrifter felas, har tlen lidande sig öppet att för skadan söka sin ersättning samt derom tillita domaren om den ej annorlunda kan erhållas.
Men hvad åter beträffar sådane enskilde vattendrag, der flott- och farled förut icke varit, och hvarest, vid uppkommande rättegång, jord- och strand-egare icke heller med stöd af lag och författningar, åläggas kan, att sådane tillåta och öppna hålla, så ankommer på öfverenskommelse med egarne till samma vattendrag, om och med hvad vilkor, de till flottning och transport måge nyttjas.” —- Bih. tiU B.
Brot. 1856 (f 1857. 7 Samt. 2m Afd. 11 Haft. t 2 Sammans.
Uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet memorial, har Anders Petter Andersson från Östergöthlands län förmenat, att denna författning stöde i strid med 14 och 14 §§ af nu gällande Fiskeri-stadga den 29 Juni 1852.
Dessa §§ lyda nemligen: 11 §. ”1 hvarje eif, ström, å eller sund, skall kungs-ådra alla tider på året i det djup, att all fisk framkomma kan, hålles öppen till* en tredjedel af vatt net, der sådan ådra af ålder varit, och hälften mindre, eller en sjettedel af vattnet, der ingen ådra af ålder varit, men fiske ofvanför ligger, eller flott-led nyttjas, eller vatten-dämning, i brist af sådan öppning, kunde skada annans ofvanför belägne egor.
Likaledes skall, der ström eller å i hafvet eller i insjö utfaller eller från större vattendrag vidtager, lemnäs sådan öppning att fiskens gång i djupaste ådran ej hindras.” 14 §.
Har man någon särskild rättighet för vattenverk eller fiske att stänga vattnet annorlunda, än nu om kungs-ådra sagdt är, njute sådan rättighet till godo; dock att i thy läll alla dammar skola, efter hittills gällande föreskrifter, vara för sedda med nödiga bottenluckor för den upp- och nedgående fisken.
För andra vattenverk, som med behörigt tillstånd redan anlagda äro eller framdeles anläggas kunna, må ock, der så oundgängligen larfvas och andre vattenverks-egares rätt deraf ej förnärmas, kunna tillåtas att kungs-ådra öfverbygga, så framt det sker på sådant sätt att flott- och far-led, när den behöfves, utan betalning hålles öppen, samt fiskens upp- och nedgång ej hindras; äfvensom i smärre vattendrag, der far-led ej underhållas, kan, kungs-ådras öfverbyggande, så vida ofvanboende derigenom ej lida i sin rätt, vare medgifvet, allenast höst- och vår-fiskens uppgång genom tjenlig öppning befrämjas.
Uti så beskaffade, vattendrag, der något angeläget verk drifves, som i sträng torka har af nöden allt vattnet till sin drift, vare vid slik händelse tillåtet att ingenstänga ådran hel och hållen.” Motionären har ansett att af dessa stadganden skulle följa, att kungsådra bör finnas i alla vattendrag; att den får öfverbyggas, då det sker så att fiskens gång ej hindras eller att der flott- eller far-led kan begagnas sådan hålles öppen; samt att i smärre vattendrag, der flott- eller far-led ej kan underhållas, kungs-ådra får helt och hållet stängas de årstider, då i stark torka för vattenverkets drift allt vattnet erfordras.
Men enär detta oaktadt tvist uppstått, huruvida i vattendrag, der flott- eller far-led velat begagnas, egare af förut anlagdt vattenverk egt att, på grund af ofvan åberopade Kongl. Bref den 8 April 4814 och Kammar-kollegii derpå grundade Cirkulär den 7
Maj samma år, sådant hindra, har motionären, till undanrödjande af den motsägelse, som, enligt hans åsigt, förefunnes emellan författ ningarne, föreslagit: ”att Piikets Höglofliga Ständer måtte hos Kongl. Majit begära en Sammans.
N:o 33. o sådan förklaring af Kongl.
Brefvet den 8 April 18H, att detsamma icke utgör hinder för begagnande af flott- och far-led i alla de vattendrag, der sådana kunna erfordras, eller ock att genom lag måtte stadgas, det flott- och far-led får begagnas i alla vattendrag, der så nödigt eller nyttigt pröfvas, emot ersättning, om strandeller vattenverks-egare deraf lida skadahvarjemte motionären hemställt, att förekommande tvister härom ”borde vid domstol upptagas eller genom så kallad kompromiss afgöras”.
Lag-Utskottet, hvars utlåtande öfver motionen blifvit infordradt, har, enär den innefattar ett allmänna hushållningen rörande ämne, öfverlemnat densamma till Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets pröfning; och går Utskottet nu att, efter öfverläggning i ämnet, sitt yttrande afgifva.
Beträffande således motionärens yrkande om förklaring af Kongl. Brefvet den 8 April 1811, enär det förmenades stå i strid med 11 och 14 §§ i gällande Fiskeri-stadga, så får Utskottet erinra, att sistnämnde §§ icke afvika från den äldre lagstiftningen utan igenfinnas helt och hållet i Kongl. Fiskeri-stadgan den 14 November 1766 5 kap. 5, 6. 7 §§, deri stadgades: att ”Kungs-åder skall, ther hon af ålder varit, i thet djup och then arm eller åder, hvarest all slags fisk uppstiga kan, till en tredjedel af vattnet, uti hvarje eif, ström, å eller sund, alla tider på året hållas öppen och fri från all stängsel, antingen strömmen genast löper uti hafvet eller på vägen inläller uti insjöar eller andra strömmar”.
”Likaledes underhålles hälften mindre öppning, eller till en sjettedel af vattnet, i de strömmar och åar, der af ålder ingen kungs-ådra varit, så vida något fiske ofvanföre ligger, flott-led varit nyttjad eller vatten-dänming på ofvanföre belägne hemmans-egor, i brist af sådan öppning skada förorsakar”.
”Härifrån undantagas sådane privilegierade vattenverk och fisken, som från urminnes tider någon särskild rättighet egt.” ”Alla dammar böra förses med nödiga bottenluckor för den upp- och nedgående fisken,” samt ”uti små vattendrag, hvarest ofvanboende ej lida uti sin rätt, eller lär-led ej underhållas kan, må allenast höst- och vår-fiskens upp- och nedgång genom tjenlig öpning befrämjas.” att, ”uti strömlägenheter, ther vattuverk redan inrättade äro, eller framdeles till nyttiga behof inrättas kunna, bör egaren eller dess innehafvare ej hindras, ther så oundvikligen tarfvas, att anlägga byggnader öfver kungs-ådran, dock med sådana vilkor och then inrättning, att flott- eller far-led utan betalning öppen hålles, när någor them behöfver nyttja samt att fiskens upp- och nedgång icke igenstänges.” ”1 mindre vattudrag, ther något angeläget verk drifves, som i sträng torka nödvändigt betarfvar allt vatten till sin drift, lillåtes i slik händelse ådrans igenstängande hel och hållen.” 4 Sanmans.
Lag- samt Ålim. Besv.- och Ekon.-Vlsk.
1766 års stadga gjorde icke heller någon ändring i hvad om kungs-ådra och far-led är påbjudet i 17 kap. 4 §, samt i 20 kap. 2 och 5 §§ Byggninga-balken, utan endast förklarade närmare samt, efter Utskottets tanke, tydligt och fullständigt hvar och huru kungs-ådra samt far-led skola öppna hållas.
Ther kungs-ådra af ålder varit skall tridjung af vattnet öppen lemnäs; och Konungens Befallningshafvande skall fortfarande tillse att, ”ther” segel- eller håta-led är, den bibehålles till bestämd bredd, allt i det djupaste vatten.
Föreskriften åter i så väl 1766 som 1852 års Fiskeri-stadga, att en sjettedel af vattnet, der ingen ådra af ålder varit, skall hållas öppen, afser icke flott-led, som motsvaras af hvad i 1754 års lag benämnes ”far-led”, ”segel- och båta—led”.
Benna föreskrift har nemligen tillkommit, för att freda den upp- och nedgående vår- och höst-fisken.
Tillämpningen af denna föreskrift förutsätter äfven, att vattendraget, ändå att kungs-ådra ej der finnes, likväl skall hållas öppet, al skäl, att fiske ofvanför ligger, att flott-led nyttjas d. v. s. i följd af öfverenskommelse eller annat laga berättigande, alt vatten-dämning eljest på ofvanför belägne egor förorsakas.
— Och torde af allt detta finnas, alt om, -— i afseende på sådana enskilda vattendrag, der flott- och far-led förut icke varit, och hvarest, vid uppkommande rättegång, jord- och strand-egare icke heller, med stöd af lag och författningar, kan åläggas, att sådana tillåta och öppna hålla, — åt töll års Kongl.
Bref gifvits annan tydning, än att det må hero på öfverenskommelse med egarne till samma vattendrag, om, och med hvad vilkor, de till flottning och transport måge få nyttjas, — sådant, såsom i uppenbar strid nied gällande lag och författning, icke tillhör lagstiftningen att rätta; hvadan Utskottet vördsamt hemställer: all motionen i denna del icke må lill vidare åtgärd föranleda.
J fråga om motionärens förslag, att genom lag måtte stadgas, det flott- och far-led linge begagnas i alla vattendrag, der så nödigt eller nyttigt pröfvades, emot ersättning om strand- eller vattenverks-egare deraf ledo skada; så anser Utskottet att en dylik allmän lag, der den utfärdades, dels i flera fall icke kunde tillämpas, dels vore öfverflödig.
I sådana vattendrag nemligen, der, enligt privilegier och domar, dyrbara och betydliga verk eller inrättningar finnas byggde öfver hela vattendraget, skulle ersättningen för dessa verks nedrilvande eller försämrande, i följd af flott- och lär-leds inrättande, i de aldra flesta läll blifva större, än den med floltoch lär-leden för den enskilde afsedda nytta och vinst; och i sådan händelse skulle lagens tillämpning säkerligen ej komma att påfordras.
Blefve åter den strand- eller vattenverks-egarne tillskyndade skada obetydlig, så torde, efter den i 1811 års Kongl.
Bref gifna anvisning, frivillig öfverenskommelse vederbörande emellan vara det lämpligaste sätt alt lösa frågan.
När nu härtill kommer, att Kongl. Majit, genom Nådigt Cirkulär-bref den 4 Februari 1824, förklarat sig vilja i hvarje särskildt fall pröfva förekommande frågor om ersättning af strömrensnings-fonden till Santmans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk.
N:o 34. 5 de innehafvare af fisken eller vattenverk, som i följd af privilegier och domar kunna finnas lagligen berättigade att stänga kungs-ådra i strömmar eller åar, genom hvilka transporter af produkter till allmän nytta eljest kunde verkställas, kan Utskottet icke annat än tillstyrka att motionen äfven i denna del måtte lemnäs utan afseende.
Ankom till Exp-TJtsk. den 24 Sept. 1857, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion, om utfärdande af särskilda föreskrifter rörande barkmätning.
Gustaf Jonsson från Kalmar län har uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet memorial klagat deröfver, att i hans hembygd, derifrån tusentals tunnor bark årligen exporterades, köparne, efter allmän plägsed, vid barkens inmätning begagna en Turid, mycket låg tunna, som med desto större vidd innehölle 52 kappar, samt skaka tunnan flere gånger och åter fylla på den, tilldess den blifvit så rågad som möjligt; och enär landtmannen, i brist af tydlig lag huru vid barkmätning borde tillgå, länge måst underkasta sig den deraf härflylande olägenhet, eller att till köparen lemna betydligt öfvermål på hvarje uppmätt tunna bark, har motionären hemställt, att en särskild föreskrift måtte bestämmas för barkmått och barkmätning.
Med stöd af 45 § Riksdags-ordningen har denna motion, som blifvit till Lag-Utskottet öfverlemnad, varit föremål för Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets pröfning. 6 Sammans.
Sedan de flere olika slag af mått och vigter, hvilka från äldre tider i riket begagnats, visat sig allt mer och mer medföra oreda och obeqvämlighet i näringar, handel och rörelse, utfärdades, till afhjelpande af sådana olägenheter, Kongl. Maj:ts Nådiga stadga om mått och vigt den 3 Januari 4855.
Denna stadga påbjuder i 4 §, att ett enda slag af mått och vigt skall i riket vara allmänt gällande, af sådan beskaffenhet och den fördelning, som i Förordningen vidare bestämmes, i afseende hvarå vidare föreskrifves i 8 § att målkärl för torra varor skola förfärdigas af träd i kubisk lorm till följande rymder: 5, 3, 2 och 4 kubikfot; 5, 3, 2 och 4 kannor samt 50, 20 och 40 kubiktum samt i 42 § 2 morn.: att vid mätning af varor, sorn genom olika ifyllningssätt blifvit mer eller mindre packade, skall den, som förrättar ifyllningen, stå helt nära målkärlet, dock utan att under flyttningen vidröra detsamma; att när målkärlet på föreskrifvet sätt blifvit öfverlylldt, må' varan icke på ett eller annat afsigtligt sätt packas, utan bör innehållet strykas jemt med ett rakt strykbräde; i samma § 3 mom. att beträffande mätning af sådane varor, sorn utgöras af större stycken, såsom stenkol, krita, rot och trädfrukter, hvilka ej kunna jemnt afstrykas, gäfle blott att målkärlet skall vara väl fyldt.
Vid sådane förhållanden och då de af motionären öfverldagade tillgöranden, som i hans hemort skola vid barkmätning ega rum, äro stridande mot de i författ ningen härom gilna föreskrifter samt det således alltid måste blifva säljarens ensak om hap låter bero dervid att köparen inmäter en vara på annat, än det i lag föreskrifna sätt, kan Utskottet icke finna något skäl för återinförandet i lagstiltningen af just de länge öfverklagade, men genom den nu gällande stadgan om mått och vigt afhulpne olägenheter och obeqvämligheter af olika slags mått för olika varor; och hemställer Utskottet derföre vördsamt, att Gustaf Jonssons ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers vidare åtgärd föranleda.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Vlsk.
N:o 35. 7 N:o 35.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 24 Sept. 1857, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om fOrändradt sålt för utfärdande af sådana författningar, hvarigenom en förut gällande lagstiftning i en eller flere delar förändras.
Herr Friherre Anders Cederström har uti ett till Höglofliga Ridderskapet och Adeln ingifvet Memorial hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, ”att, då en gällande lag eller författning i en eller flere paragrafer eller delar förändras, Kongl.
Majit, vid utfärdandet af densamma täcktes förordna att en dylik författning kommer att innehålla: att Kongl. Majit, med upphäfvande af hvad hitintills gällande varit, ville hafva förordnadt” etc. etc., hvarefter hela den äldre författningen med heslutade ändringar skulle i den sednare intagas.
Detta Memorial har blifvit öfverlemnadt till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet, men, med stöd af 43 § Riksdagsordningen, af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet pröfvadt; dervid Utskottet ansett sig icke kunna tillstyrka bifall till hvad motionären föreslagit.
Utskottet kan nemligen icke med motionären linna, att, med det nu brukliga sätt för utfärdande af författningar, någon villrådighet hos domare bör kunna uppkomma om, huruvida äldre lagar och författningar* i ett ämne äro gällande, när sådane äldre lagar och lörfattningar blifvit i en eller flere delar genom en sednare lagstiftning ändrade eller upphäfne; och hemställer Utskottet således vördsamt, att ifrågavarande motion icke mätte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 24 September \857. 8 Sammans.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 14 Sept. 1857, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om tillägg lill och förtydligande af 2 kap, 6 § i mom. i Kongl. Maj.ts Nådiga Stadga, angående försvarslöse och till allmänt arbete förfallne personer, den 29 Maj 1846.
Ofvanomlörniälda lagrum har följande lydelse: ”Har den försvarslöse 4:o) blifvit straffad för stöld eller för inbrott i afsigt att stjäla, eller 2:o) för annat brott undergått straff-arbete å fästning eller tukthus, eller 5:o) blifvit ärelös dömd och ej fått äran åter, eller 4:o) varit för stöld, inbrott eller mordbrand, eller för annat med lifstids-arbete å fästning eller tukthus eller dödsstraff i lag belagdt brott tilltalad och häktad, samt blifvit af domstol ansedd hafva emot sig besvärande liknelser till brottet, ehuru han eller lion, i brist af full bevisning, ej kunnat åt saken fällas, eller 5:o) förr varit, såsom försvarslös, vid allmän arbets-inrättning eller kronoarbets-korpsen till arbete hållen; då ege, uppå yrkande af socken-nämnd eller tillsyningsman i orten, der den försvarslöse finnes eller anträffas, och sedan personen antingen inför Konungens Befallningshafvande eller efter dess förordnande vid ortens under-domstol, är vorden hörd, Konungens Befallningshafvande makt att, ej allenast enligt 3 § förfara, utan ock, när skäl dertill äro, förelägga den försvarslöse viss lämplig tid, att skaffa sig tjenst eller annat laga försvar, vid äfventyr att varda till allmänt arbete förfallen.”
Enär exempel gåfves att en sjelf vanfrejdad, person i sitt försvar antagit dylike försvarslöse personer och derigenom förskaffat sig beredvillige handtlangare samt bildat ett för grannar och kringliggande trakter vådligt tillhåll för sedeslöse och förderfvade personer, som icke skytt att på sin nästas bekostnad se sig till godo, dervid de hvarjehanda illbragder föröfvat, har sådant gifvit Per Andersson från Gefleborgs län anledning att, uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet Memorial, yrka det förtydligande uti och tillägg till det anförde lagstadgandet, att den, som ville taga sådan försvarslös person i laga försvar, sjelf borde ega god frejd.
Detta Sammans.
9 Detta Memorial, öfver hvilket Lag-Utskottets Utlåtande blifvit infordradt, har. med stöd af 43 § Riksdags-ordningen, Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet förehaft till pröfning.
Den Nådiga Stadgan, angående försvarslöse, medgifver icke obetingadt en vanfrejdad, ( men i öfrigt till att gifva annan försvar behörig person, rätt att i sin tjenst taga sådan försvarslös, som i 6 § 1 mom. omförmäles.
Är den, om hvars tagande i försvar fråga uppstår, ännu i häkte eller på korrektions-inrättning eller annan allmän arbets-inrättning, så stadgar 22 § 1 morn.:
”Ej må dock den dömde utlemnas endast på grund af gjordt anbud om laga tjenst, med mindre Konungens Befallningshafvande i orten, efter tillsyningsmans hörande, eller Poliskammare, der sådan linnes, pröfvar skäligt anbudet godkänna” och om den försvarslöse, som antingen skall från det ådömda arbetet frigifvas eller eljest erhåller vederbörandes tilllåtelse att begifva sig från den ort, till hvilken han hörer, heter det i 26 § 2 morn.: ”sådan försvarslös, hvarom i 6 § 1 mom. förmäles bör ej utan synnerliga skäl förpassas för annat ändamål, än att antingen begifva sig till den socknen personen tillhör, eller för att emottaga erbjuden tjenst hos välkänd och pålitlig husbonde.” Vanfrejdad är inför lagen den, som blifvit dömd för sådant brott, som lagen stämplar med vanära; och endast sådane personer, men icke de, hvilka, ehuru icke för dylika brott sakfällde, af allmänna opinionen anses såsom egande mindre god frejd, skulle motionärens förslag kunna åsyfta.
Desse förstnämnde äro likväl, der de äro bofaste eller eljest hafva stadig sysselsättning, som berättigar dem till husbonde-välde, icke mer än hvar och en annan inskränkte i utöfning deraf.
Svårligen lärer väl ock lagstiftningen kunna annorlunda förordna, med mindre hon icke skulle löpa fara att sammanblanda den en gång fallne, men derefter förbättrade medborgaren, med den, hvars af brottet härflytande straff icke ländt honom till förbättring.
Om äfven motionärens förslag i enskilda fall skulle, der det antoges, kunna hafva för sedligheten goda följder, så måste dock Utskottet af ofvan antydda skäl anse förslaget icke böra vinna godkännande.
I följd häraf och då ofvan anmärkta föreskrifter i stadgan om försvarslöse i de flesta fall torde förebygga de af motionären påpekade menliga förhållanden, hemställer Utskottet vördsamt, att Per Anderssons ifrågavarande motion icke måtte af Rikets Ständer bifallas.
Bih. HU R.
Prot. 1856 $ 1857. 7 Sami. 2 Afd. 11 Haft. i II. ' ■■■■'— *•••»-- STOCKHOLM, tryckt hos N. Marcus, 1857. / Sammans.
Lag- samt Allm. Besa.- och Ekon.-Ulsk.
N:o 37. 4 N.n 57.
Ånk. till Exp-Utok. den 8 Okfc 1857, kl. I e. a».
Betänkande, i anledning af väckta förslag till ändringar och tillägg uti de om Skiftes-verket t riket gällande föreskrifter.
I ofvanomförmälda afseende hafva vid innevarande riksmöte yrkanden blifvit framställda: * Hos Högloft.
Ridder skåpet och Adeln: Af Herr Grefve Taube, H. A., uti fem särskilda memorialer; Hos Vällojl.
Borgare-Ständet: Af Herr Thomée, J. A.; Hos Hedera.
Bonde-Stdndet: Af Malts Persson från Stockholms län, A. P. Andersson från Östergöthlands län, Erik Ersson och Per Andersson från Gefleborgs län, Olof Olsson från Wermlands län, Johan Lekberg från Örebro län, Bengt Nilsson från Kronobergs län, Johannes Andersson från Elfsborgs län samt E. J. Rudberg från Kalmar län.
Dessa motioner, jemte de yttranden, hvilka blifvit hos Hedervärda BondeStåndet i ämnet afgifna, hafva remitterats till Lag-Utskottet, men, med anledning af 43 § Riksdags-ordningen, blifvit pröfvade af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, som nu får sitt Utlåtande öfver dem afgifva; dervid Bill. till R.
Prot. 1856 $ 1857. 7 Sami. 2 Afd. 12 Häft. 4 2 Sammans.
Utskotlet anser lämpligast att, sedan ett af Herr Grefve Taube väckt förslag om hela Skiftes-stadgans omarbetande först skärskådats, följa den ordning, hvaruti de ämnen motionerna åsyfta uti Skiftes-stadgan förekomma samt att för hvarje §. särskildt till besvarande upptaga alla de deremot framställda anmärkningar.
Herr Grefve Taube har anfört: att det vore af vigt att de för landtmäteriet och skiftes-verket i Riket utfärdade lagar och författningar äro tydliga och motsvarande de af behofvet påkallade fordringar; men 1827 års Skiftes-stadga visade sig i (lera fall ej vara nog tydlig i dess föreskrifter och bestämmelser samt ej heller fullt motsvarande det med henne åsyftade ändamål; och önskligt vore att rättelser uti Stadgan meddelades, på det skiftes-målen måtte kunna med mera säkerhet än nu vore förhållandet af landtmätare och egodelnings-rätts domare handläggas.
En omarbetning af Skiftes-stadgan, vore, enligt motionärens åsigt, af behofvet påkallad, enär det skulle vara af högsta vigt för jordegarne, att den lag, hvarefter hela deras egendom skall delas, vore tydlig och ändamålet motsvarande; och har motionären derföre föreslagit: "'det Bikels Ständer ville till Kongl. Maj.t framställa en under dånig önskan, att Kongl. Maj:t i
Nåder täcktes låta nedsätta en kommitté af sakkunnige män, som utarbetade förslag lill ny Skiftes-stadga, med hvad dertill i öfrigt hörer, och att nämnde förslag blefve Bikets Ständer vid nästa riksmöte förelagdt”.
Utskottet har sig noga bekant hurusom tillämpningen af nu gällande
Skiftesstadga i väsentlig mån bidragit lill jordbrukets förkofran i rikets särskilda lands orter; hvilket numera kan anses jemväl hafva vunnit ett allmännare erkännande.
Motionärens uppgift om Skiftes-stadgans otydlighet och mindre ändamålsenlighet har icke heller vunnit bekräftelse vid den granskning Utskottet, på sätt här nedan omförmäles, företagit rörande de uti de väckta motionerne framställda förslag till förändringar och tillägg uti Skiftes-stadgans nu gällande föreskrifter.