Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
H v a d han skrifvit till sin m o d e r i smärta o c h bit- terhet, h v a d han i c k e ansett för möjligt, ha- de n u plötsligt gått i u p p f y l l e l s e: hans hu- stru h a d e för första g å n g e n gifvit h o n o m » det första g o d a ordet ».
H u r u blygdes j a g icke då!
H v i l k e n brin- n a n d e känsla a f ånger f y l d e ej mitt bröst, i n - för min själs ö g o n trädde så m å n g a tillfäl- len, d å j a g o n ö d i g t v i s h a d e retat, p l å g a t o c h bedröfvat honom.
O c h från d e n n a d a g till den, s o m n u är, har ej vår äktenskapliga l y c k a grumlats.
D e n vissheten har nu blifvit m i n: » Ville d u ha en toffelhjelte, som i allt faller undan för dig, som underordnar sig dina n y c k e r, d å skulle d u h a valt dig en annan m a k e.
Din k ä r l e k till din m a n fordrar, att d u g ö r hans l i f angenämt, att d u hjelper h o n o m b ä r a sor- gerna, att d u m e d t å l a m o d öfverser m e d hans egenheter, hans l y n n e, att du ö f v a r sjelfför- nekelse!
L ö n e n finner d u i u o m dig o c h i din m a k a s innerliga hängifvenhet.
D å är din kärlek äkta, ditt hjerta g o d t; d å är d u en sann hustru. » (Iduns sjunde pristäfling har så utfallit, att det stora följetongspriset 60 kronor tillerkänts äktenskapssludien: å » Hvems var felet? » Förf., som ej bifogat någon namnsedel, be- hagade omgående för Redaktionen gifva sig till känna.
Af de, öfriga sju insända täjlings- skriflerna utmärkas följande tre med mentron och hedersdiplom: Räddad af Elena; Emellan vår och höst af Vera; » Over evne » af Aramis.
Införandet af den prisbelönade följetongen tager sin början i något af de närmaste numren.
Ett farligt m o d e.
(?J7 " * n Köbenbavnstidning innehåller följande raärk- ^ ' S P P de chevelyrprydnad så moderna » sköldpadds » - kammarne: Älskvärda läsarinna!
Ni anar ej, att den kam, som ni framför spegeln fäster i ert vackra hår, utan minsta oförsigtighet från er sida skall kunna för- vandla ert hufvud till en brinnande fackla!
Ni följer modet, och en af dess lagar bar länge varit uppåtstruket nackhår, liten, spetsig frisyr och öfverst i » toppen » en kam.
Ni har trott, att kam- men, ni använde, var af sköldpadd eller horn, och sorglöst har ni smyckat ert hår med ett lömskt, mor- diskt föremål, farligare än en krutpatron.
Hör då och darra, och ryck kammen ur håret!
När ni hört, skall ni skänka ert förrädiska hårsmycke till tjenstefiickan att använda som upptändningsme- del i köket.
A r ni ekonomiskt anlagd, ålägger ni henne blott att begagna en land af kammen, hvarje gång hon skall göra upp eld — det är alldeles till- räckligt.
Då den, som skrifver dessa rader, (ick reda på, för hvilken fara våra damer, utan att veta om det, ut- sätta sig, hade han ingen ro, förrän ett dussin vackra kammar, inköpta hos olika galanterihandlande, lågo i hans rockficka.
Och så blef det intressanta profvet företaget.
Re- sultatet var, att af tolf kammar kunde blott en mot- stå elden, d. v. s. blott en var af horn.
Nästan öfverallt såldes de för hornkammar; blott i en butik svarades på förfrågan, af hvad materiel de voro: » Dessa äro af horn; men dessa af celluloid — och de äro dyrast. » Celluloidkammen var verkligen 50 procent dyrare än hornkammen; och af celluloid är det, som dessa massor af brännbara kammar äro tillverkade.
Man må nu icke tro, att en sådan kams bränn- barhet inskränker sin dertill, alt den lätt fattar eld, då den flyktigt berör en låga.
Det är icke ens nödvändigt, att den kommer mycket nära elden, för att den skall antändas.
Redan hettan öfver en lampa skall få den att blossa upp.
Till och med på ett afstfind öfver lamp- glaset af ungefär | aln — der alltså håret och an- sigtet nog kunna en smula tåla vid hettan — skall kammen, som sitter i håret, efter ett ögonblicks för- lopp slå ut i höga lågor.
Vackra läsarinna!
Se er väl för, innan ni köper en kam till ert hår.
Böj er lilla vackra trubbnäsa ned mot innehållet af galanterihandlandens askar; och slår er till mötes en doft af kamfer, så skjut asken åt sidan och lemna i vredesmod det ställe, der man utför attentat mot qvinnans vackraste prydnad.
Men lider ni, beklagansvärda läsarinna, af snufva — det vore ju möjligt i dessa höstens fuktiga da- gar — • så försök att böja kammens länder, och äro de mycket sega och mjuka, lägg då tyst kammen ned igen i asken och säg farväl och tack!
Gör ni det, skola de nätta, men farliga celluloid- kammarne hastigt försvinna.
nfci a u s a t s o m n u s o m O c h derefter rättar j a g m i g.
Fru Rose.
O m förvaring af mat.
ill man vara uppriktig, skall man helt visst ge mig rätt, när jag säger, att ofta till och med den ordentligaste husmoder, hos hvilken allt från det största till det minsta i rum, kök, bodar och källare är skinande och blankt, visar en otrolig sorglöshet med hänsyn till förvaringen af mat, såväl den i rått tillstånd som den öfverblifna.
Tittar man
E n d a s t en sida a f p a p p e r e t b ö r in i ett skafferi eller ett matskåp, finner man som oftast en brokig blandning af de mest olika närings- medel, råa och kokade, med all slags vexlande lukt och mycket af detta stående obetäckt.
Man betänker ej, att lukten af de olika matsorterna blandas till samman, och att förskämningen förnämligast af brist på tillräcklig luftning i skåpen dervid påskyndas.
Under sådana omständigheter bör frun i huset ej förundra sig, om mannen har motvilja för öfverblif- ven mat.
Man bör sörja för, att så litet som möj- ligt blir öfver, ty för menniskor med svag mat- smältning kunna maträtter, som i sig upptagit lukt af främmande ämnen, verkligen blifva skadliga.
Der man förvarar flytande saker, måste man i synnerhet sörja för lufttillgång, och det skaffar man sig lättast medels ståltrådsnät.
Man bör äfven minst en gång i veckan hålla städning i skafferiet och väl rengöra det och aldrig låta något med stark lukt stå öppet, utan täcka öfver sådana näringsmedel, så att ingen lukt kan tränga ut.
I isskåp bör man endast använda ren is, då smältande smutsig is luk- tar illa; egentligen borde dessa skåp så litet som möjligt användas till förvaringsplats för öppna mat- och dryckesvaror.
Träskåp äro öfverhufvud icke fördelaktiga som förvaringsram för matvaror, minst de omålade.
Sjelfva träet luktar starkt och har dertill den obe- hagliga egenskapen att i sig upptaga all dålig lukt.
Denna förtätas ock i träet, så att detta allt fram- gent kommer att lukta illa.
Den, som för matva- rors förvaring ej har ett skåp af metall, glas eller porslin, bör dertill — om tillgångarne medgifva det — köpa ett japanskt skåp.
Detta är in- och ut- vändigt, upp- och nertill väl lackeradt.
Mindre be- medlade borde åtminstone låta väl måla sina träskåp.
Det vigtigaste är och förblir, alt husmodern sörjer för, att man ej insätter många slags rätter med olika lukt i skafferien.
Liksom den enklaste kost i och för sig är den bästa för helsan, så blir ock skaffe- riet sundare genom ett enkelt lefnadssätt; det kan ock innehålla mera, när der icke finnas så många slag.
thr Max Vogcl.
1 gar (tisdag) uppfördes Thomas ' melodiösa opera » Mignon ».
Titelpartiet utfördes som vanligt synnerligen förljenstfvtllt af fru Ed- Ung.
Fröken Ek öfvertog i sista stund Philines roll i stället för fröken Karlsolin, som hastigt blifvit hes.
Intresset var emellertid närmast fäst vid gubben Lothario, i hvilket parti en ung sån- gare hr Edberg debuterade.
Begåfvad med en synnerligen vacker och väl skolad basbaryton, synes herr E. kunna blifva mycket användbar vid k. operan, om han der får anställning.
Om man afser från en viss lättförklarlig rädsla i första ak- ten, kan hans debut betraktas som mycket lyckad.
Särskildt vilja vi framhålla duetten med fru Ed- ling i andra akten och arian i början af tredje akten, hvilken senare välförljent förskaffade sån- garen en applåd för öppen ridå.
Uppträdandet vittnade för öfrigt, särdeles i sista akten, hvilken alltigenom gick förträffligt, att hr E. har scenvana.
— Hr Edberg har genomgått härvarande konser- vatorinm oeh under senaste spelar varit fäst vid Göteborgs " stora teater, der han sjungit en hel del partier.
För öfrigt har han gjort sig bemärkt pä konserter för sin vackra stämma och sitt väl vår- dade föredrag.
På torsdagen denna vecka återupplages » Kron- juvelerna ».
Ätt fördrifva maskar ur blomkrukor.
Ett af engelska trädgårdsmästare nu- mera mycket begagnadt medel härför är att blanda något mer än] skalp, målen senap i en stor kanna med vat- ten och låta detta stå en timma.
Efter grundlig omröring vattnas krukorna dermed, då masken kommer upp till ytan.
I ostrontiden.
Säsongen för dessa omtyckta och smakliga skaldjur har börjat, och då äro Iduns läsarinnor helt säkert tacksamma för några recept till deras anrättande.
Till en god oslronsoppa kokar man en lätt buljong af några skålpund kalfkött, till hvilken man ej bör sätta några sopprötter.
En i I r \ U i I U kl IN användas och marginal lemnas.
N a m n o c h a d r e s s t o r d e alltid n o g a a n g l f v a s, o c h kan f u l l k o m l i g d i s k r e t l o n f r å n r e d a k t i o n e n s sida påräknas K. dramatiska teatern har slagit ett stort slag och vunnit en välförtjent seger med Echegaray ' s nya stycke » Jern o c h blod ».
Utförandet är i sin hel- het jemt och godt.
Men öfver alla de öfriga står hr Hillberg, hvilken af den medeltida, men långt framför sin tid stående vetenskapsmannen Mun- taner skapat en karaktär, som väl torde få räknas till det allra bästa, denne framstående skådespe- lare framstält på scenen.
Också fästes naturligt- vis största intresset vid honom, och de stormande applåder, med hvilka han efter hvarje akt helsas, måste här, om någonsin, anses välförtjenta.
Hr H. har ock stor heder af den ypperliga iscensätt- ningen.
Bland de öfriga uppträdande förtjena hr Palme och fru Fahlman att nämnas, Stycket hör till det slag, som hela Stockholm och äfven en god del af landsorten måste se.
Den 30 okl.
V j e r a.
| r o r ni, att min fader ett ö g o n b l i c k tvif- lat, p å h v a d j a g s k u l l e g ö r a, så snart han inte mera v a r t i l l?
M i n far, s k a l l ni k a n s k e säga, v a r skeptiker, l i k n ö j d, kall, ni som inte vet, hur ideal hans v e r l d s å s k å d n i n g i sjelfva verket var.
N i vet inte, ni, h v i l k e n frihetskänsla förtrycket föder.
N i vet inte, h v a d hans skepticism kostat h o n o m, ni vet inte, h v a d hans ö d e lärt m i g — hans o c h min broders.
S e inte så nedslagen ut, min v ä n!
N i b ö r v ä l vara glad, ni s o m får lefva o c h b r u k a edra krafter i d e n n a stora tid, d å murarne b r ä c k a s o c h en n y j o r d b y g g e s u p p.
J a g tror m e d brinnande tro p å mitt lands framtid.
J a g har min plats f u l l k o m l i g t klar för m i g, o c h j a g vet, h v a d j a g vill.
J a g skall säga er n å g o t: v i äro oöfvervinnerliga, o c h det är är vissheten derom, som ger oss kraft. » H o n tystnade efter att ha yttrat dessa o r d m e d en ton, s o m g ä l d e det den enklaste sak i verlden.
M i t t sinne var i uppror, m i n a t a n k a r l ö p t e hit o c h dit, j a g v i l l e r o p a till henne, att ung- d o m e n, lifvet, l y c k a n väntade, o c h att hon g i c k att b e g r a f v a sig från allt, utan att hon likväl s k u l l e vinna n å g o t.
A t t hon ville b y g g a babelstornet, m e d a n lifvet för d e m, som lefde nere vid dess fot, v a r så rikt o c h härligt.
M e n inte t r o d d e j a g p å m i n a tankars r o p till henne att stanna.
J a g visste j u, att lif- vet, sådant hon v i l l e ha det, bestod j u s t i att arbeta för andra, att offra sin lilla person för en stor s a k, att ett o v e r k s a m t s k ö n h e t s l i f i njutning o c h sjelfviskhet aldrig s k u l l e tillfreds- ställa henne, o c h att det ej fans n å g o n öfver - spänning i hennes l u g n t u p p g j o r d a p l a n.
Och på att det var j a g sjelf, s o m var egoisten, att j a g var detta barn så o ä n d l i g t underlägsen i själsstyrka, j a g s o m arbetade blott p å att k o m m a fram o c h bli bemärkt.
J a g k ä n d e m i g till m o d s, s o m ville j a g gråta öfver m i g sjelf, s o m vore min plats v i d hennes fötter, j a g s o m tillhörde ett f ö r g å n g e t slägte, s o m aldrig — nej, aldrig k u n d e helt förstå hen- nes l u g n a vilja till framåtskridande, hennes l u g n a syn på verlden, hennes offervillighet för en framtid, s o m hon aldrig s k u l l e få se.
H o n t o g den bukett, j a g räckte henne p å perrongen, n i c k a d e ett g l a d t farväl — » j a g ö n s k a r er l y c k a!
» — o c h steg så in i k u p é n.
O c h tåget g l e d bort m e d henne, utan att h o n såg sig t i l l b a k a.
H o n ä l s k a d e b l o m m o r, h o n som alla hen- nes l a n d s m ä n.
O c h n u var hon borta, h o n f o r m o t öster, till sitt b a r b a r l a n d, att så o c h o d l a, der detta v a r brott, o c h der m a r k e n ej v i l l e m o t t a g a utsädet.
K a n s k e skulle hon en d a g träffa sin broder.
H o n skulle träla o c h förslöas o c h bli g a m m a l o c h bitter o c h d ö i ensamhet.
E n s a m?
Å h nej, d e äro j u j n å n g a, en stor familj — o c h större blir den.
F ö r henne var j a g en turistbekantskap, s o m hon k a n s k e redan g l ö m t.
J a g har ej hennes porträtt, hon ville aldrig fotografera sig.
M e n hon hör till d e m, s o m m a n ej g l ö m m e r.
H o n skall stå för mig, när j a g tänker p å allt an- nat än henne, k o m m a l u g n t g å e n d e e m o t mig som i d a g p å K ö n i g s - p l a t s o c h åter försvinna eller f ö r v a n d l a s till en annan, så o l i k henne, som j a g sjelf är henne o l i k.
O c h j a g g å r n u i Berlin, der trupper pa- radera h v a r d a g, m i d t i b l a n d det sjelfbelåtna t y s k a f o l k e t, som skryter m e d sin styrka o c h sin enhet, m e d a n det i djupet arbetar p å u p p - lösningen.
O c h härifrån far j a g h e m till S v e r i g e för att — h v a d?
G i f v a ut en diktsamlig, skrif- v a min r o m a n o m u n g d o m s k ä r l e k?
Skrifva o m t y c k t a b ö c k e r, s o m få l i g g a p å f ö r m a k s - b o r d e n, b ö c k e r s o m h ö r a till m ö b l e m a n g e t?
E l l e r b r y t a m i g fram p å min egen v ä g, trotsa smädelsen o c h snacket, f ö r s ö k a — j a g o c k — att sprida u p p l y s n i n g, u p p l y s n i n g s o m frigör.
V ä l j a en stormig bana, som ger mig de rättsinniges öfverlägsna löje eller d o l d a hat — eller en lugn, färdig utstakad v ä g till anse- ende o c h f r a m g å n g.
J a g ville l i k v ä l cj slita henne ur mina tan- kar, o m j a g o c k s å k u n d e det.
F a s t ä n anin- gen säger m i g, att minnet a f henne k o m m e r att bli min d o m a r e.
O c h j a g kan ej h o p p a s så s o m V j e r a, der- för att j a g ej lärt m i g att tro s o m h o n.
s a m m a g å n g r o p a d e en inre röst liten del af soppan låter man nu koka en till nära torrhet, utan att den dock får mista sin klargula färg, späder så på den öfriga buljongen och låter det hela koka upp.
Under tiden har man försigtigt samlat saltvattnet från ostro- nen, befriat dem från » skägget » och skurit ut dem ur skalen; äfvenså stäl- ler man i beredskap J skalp, engelska ostronbisquits, äfven Oyslercraekers kal- lade.
A r soppan färdig, slår man ostron- vattnet, ostronen och bisquiten i sopp- skålen, gjuter den kokande buljongen deröfver och serverar det skyndsamt, sedan man ytterligare tillsatt en liten portion röd peppar.
Till ostronbröd väljer man endast stora ostron, befriar dem från » skägget », skär ut dem, torkar dem hastigt i en mjuk servett och steker dem skynd- samt ljusbruna i kokande eller brynt smör.
Under tiden har man bestrukit tunna hvetebrödsskifvor med smör och ordnat dem på ett fat.
Man lägger nu en östra på hvarje smörgås, drop- par tre droppar citronsaft derpå och öfvergjuter samtliga ostronbröden med det brynta smöret ur stekpannan.
Gräddade ostron i skalet äro också synnerligen utmärkta.
Man skär ut ostronen, torkar omsorgsfullt dem sjelf- va och skalen, lägger en liten klick smör i hvarje skal, lägger åter in ostronen, beströr dem med litet salt, pep- par och rifven ost, droppar litet hett smör derpå och gräddar ostronen på koleld till vackert ljusbrun färg.
Vill man servera surkål med ostron, så doppar man ostronen i citronsaft, låter denna droppa väl af, rullar ostro- nen i.rifvet hvetebröd och steker dem hastigt på bägge sidor i smör.
Derpå lägger man dem till kålen.
Gourmand.
Sockerknäck.
8 matskedar hvitt soc- ker, 1 matsked ättika och 1 matsked vatten få koka en stund.
Finhackad mandel tillsättes derefter; knäcken profvas på så sätt, att en droppe deraf hälles i ett glas kallt vatten.
Blir droppen hård och således ej flyter ut, är knäcken färdig att genast slås upp i små pappersformar eller ock på en smord plåt i en kaka, der den skares med knif i fyrkanter.
Gamla hasselnötter blifva åter friska, om de läggas två dygn i varm mjölk.
Försilfring.
2 ort silfverprecipitat blandas med 2 ort vinstensyra och 2 ort vanligt salt.
Gnides med mjukt skinn och litet vatten mot den pjes, man vill försilfra.
M a n u s i c r.
p i, s o m e j a n t a g e s till I n f ö r a n d e, å t e r s ä n d e s, s ä v l d a p o r t o f o g a s.
Lilly, a) Trots eder fullständiga beskrif- ning kunna vi ej utan undersökning gifva er råd.
Sannolikt beror det på felaktig diet, att ni haft så ringa nytta af edra kurer.
K o k t mjölk och annan mjölkmat äfvensom ägg torde för er vara det lämpligaste.
Sannolikt skulle också något jernvatten (t. ex. ett punsch- glas Porla till måltiderna) vara af nytta.
Någon annan behandling än den för Sourua A x.
i n:o 5 föreskritna känna vi ej.
Se svar till Jona i n:r 4 2.
Står troligen i sam- band m e d er bleksot, d).
Tänderna måste (hos tandläkare) befrias från s. k. vinsten, h varefter ni måste borsta dem väl morgon och qväll oeh skölja munnen efter måltiderna.
Se svar till Greta i n:r 18.
Se svar till L.
S. i Idun för den 31 Maj detta år.
24-ärzng.
Beror naturligtvis på hvad slags mask det är.
Det ges flere sådana.
Den bekymrade Roberto,.
Omöjligt utan un- dersökning.
N i upplyser dess utom ej om er ålder, ej om ni är gift eller ogift — två vig- tiga upplysningar.
Martas bekymmer.
Gör foten ej längre ondt, och är den blott obetydligt svullen, så reder det sig sannolikt utan behandling.
K a n ni emellertid fortfarande fd massage, är det så mycket bättre.
N i gör klokast i att personligen vända er till läkare för lämplig medicins erhållande.
Det kunna vi åt- minstone ej skaffa eder.
N. S — m.
Utan lämplig diet — möjligen jemte massage och annan behandling — torde ni ej bli qvitt dessa obehag.
Huru dieten borde anordnas, kunna vi dock ej utan när- mare kännedom om er sjukdom säga eder.
» Ung dam med fina, vackra och välformade händer » (utan signatur).
Se svar till Vera i n:o 7.
Otålig finska.
Bäst torde i detta fall vara, att ni låter läkare taga bort nageln, då den nyväxande efter all saunolikhet blir nor- mal.
E t t kolikanfall behandlas bäst med svält, stillaliggande, grötar eller våt- värmande omslag samt derjemte gerna genom intagande af något opiihaltigt medikament.
Beror koliken emellertid pä en tarmkatarr eller dylikt, måste naturligtvis detta behand- las.
H u r det i detta fall förhåller sig, är omöjligt att af ert bref ens gissa.
Phie, Så vidt vi veta, ges intet annat m e - del än flitiga tvättningar.
Jemför svar till Jona i n:r 42.
A. O. Sömnmedel äro kloral, sulfonal, paraldehyd, m.
M e n botemedel äro de e j; för att göra något i detta afseende måste man först och främst känna orsaken till eder sÖmn ' öshet, och härom namnes intet i ert bref.
Tvåårig prenumerant.
Se svar till Ina i n: r 9.
N i bör undvika varma drycker och k r y d - dade födoämnen, äfvensom kaffe och viner.
Vigtigt torde vara, att ni låter behandla er mage.
Läsarimia af Idun.
— Lägg vid dessa tillfällen på ögonen kompresser, fuktade med ljum borsyrelösning (4 % \ 22-arig ung flicka.
N i upplyser ej om er helsa i Öfrigt.
— Troligen beror väl detta här, som i de flesta fall, på bleksot, och det är i sådant fall m o t denna behandlingen bor riktas.
Utan undersökning våga vi ej yttra oss härom.
Försöksvis kan ni emeller- tid taga 1 gram antipyrin, när det onda på- kommer.
Qvinlig prenumerant.
Fukta näsan morgon och afton upprepade gånger m e d en s v a m p, doppad i hett vatten.
Stryk hvarje qväll på en salva af 1 del ichlyol på 10 delar lanolin.
Kej.
Behandlingen beror på orsaken.
Ä r ni i öfrigt frisk?
Om så är förhållandet, brukar mjellbildning vara den vanligaste orsaken (se svar till Jona i n:r 42).
Ärftliga anlag spela ock en stor roll.
— Hvad er fråga om » bår- läkare » beträffar, sä torde ni lämpligast vända er till någon specialist i hudsjukdomar.
N: r 2 6 8.
M å n n e någon af Iduns ärade iä- sarinnor, som är mån om en vårdad och ele- gant bandstil, skulle vilja g e n o m Idun upp- lysa o m, hvilka stålpennor hon helst begag- nar.
N: r 2 6 9.
H v a d bör man göra för att beha- ga den m a n älskar, då denne, oaktadt han ej har kärlek till någon annan, ändock visar sig kall och likgiltig?
N: r 2 7 0 - 1) Skulle någon af Iduns läsa- rinnor vilja upplysa mig om bästa sättet att sköta storblommiga pelargonier så, att de blomma rikt och vackert.
Jag är särdeles förtjust i dessa b l o m m o r och skulle vara m y c - ket tacksam för upplysningen.
2) Skulle någon af Iduns mera erfarna lä- sarinnor vilja säga mig, om det kan anses orätt eller skadligt att begagna snörhf, äfven om man ej snör sig, ehuru man naturligtvis all- tid får nättare figur med än utan detta plagg.
10-åring.
N: r 2 7 1.
Frågas vänligast, om någon af Iduns läsare kan och vill anvisa något bote- medel mot en ihållande kläda, som förmärkes omkring hakan och munnen.
N: r 2 0 0. '
H u r halm färgas blå får jag kanske sta till tjenst med att säga: 2 &amp; halm kokas en god timme, dertill tages 20 gr. » marinblå B », hvilken färg först långsamt upplöses i ljumt vatten, och sedan silas genom A n n o n s e r m o t t a g a s e n d a s t m o t k o n t a n t llqvld I f ö r s k o t t a f 2 6 Öre p r 4 - spalt.
petltrad (
bi- en tunn duk samt i små portioner hälles i den kokande kitteln under trägen och varsam omröring.
Sedan upplöses likaledes 1 gr. » Verufln O » och 1 gr. » Briljantgrönt » och till- sättes som den förra.
Kokar under duk oeh lock tvenne t i m m a r; ligger i spadet öfver natten.
Ä r halmen hård, tages 25 gr. marinblått.
Rose-Marie.
N: r 2 0 4.
En knifsudd pulvriseradt Natron Bicorbonat gör stek och grönsaker möra, bort- tager obehag vid ätandet af kål m. m.
D å man i en hast vill ha en seg stek upphjelpt, blandar man pulvret i såsen och slår den öfver steken.
N: r 2 3 2.
Då man vet, hvilken bredd man önskar å tyget, mäter man å väfskeden och efterser huru många » hund » tygbredden u p p - tager derå (ett » bund » likanied 5 0 tänder, med två trådar i hvar tand.)
— Man tager lika mänga garnhärfvor som antalet » bund *, dä tio alnars längd erhållcs.
— • E x.
: ö n s k a r m a n 50 alnar tyg af 13 » bunds » bredd, åtgå 90 härfvor, således 18 härfvor för hvarje 10-tal alnar; vill man deremot hafva af t. ex. 15 » bund » bredd, åtgå endast 15 härfvor på hvarje 10-tal alnar.
— Detta beräknings sätt är väl bepröfvadt och slår alltid in.
Westgötska.
O b s e r v e r a n o g a, att från A s c e l M a r c u s, 17 Drottninggatan 17, Stockholms Största Modeaffär för endast detail, sändas p r o f v e r å alla moderna Baltyger i silke, ylle o c h bomull, samt förfärdigas skyndsamt, K LÄ B N I N G A R elegant o c h billigt alla slags MORGONROCKAR.
[516J samt YLLE REGIMEN.
&lt;, Bästa skydd mot köld och värme N: r 2 3 6.
H v a d säger ni om hyfvelspån fin som sefirgarn?
K a n s k e något enformigt!
Lägg då deri några alkottar och torra qvistar.
— Eller hvit bomull, m e d små trekantiga kulörta glasbitar.
— Svart ull, m e d den moderna crysantemum af papper.
A. Breflåda.
Svaret på eder fråga finnes redan i n:r 4 2.
Se artikeln: » Den vandrande juden ».
Ajua.
För sentimentalt!
Bilda, som gjorde frågan 246 i Idun, har inlemnadt prof att hemta å byrån.
U. Breflädssvaret åsyftade er.
Från expeditionen afsändes Idun pä samma tid nu som ständigt förr.
Orsaken måste sökas hos postverket.
Ajna och E.
U t r y m m e saknas.
Scsson.
V i d denna tid utsänder icke någon firma hela vinterkappor som prof. Profver på vinterkapps tyger kunna deremot möjligen erhållas på reqvisition.
Innehållsförteckning t H a n n a W i n g e (med porträtt).
— Unga dröm- mar.
Poem af E. W. — H v e m ger v i k a?
A f Fru Rose.
— Utgången al Iduns sjunde pris- täfling.
— E t t fasligt m o d e.
— O m förvaring af mat.
A f D:r Max Vogel.