Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru jag med Utskottet delat åsigten att vid förbuds-systemets frånträdande heldre antaga för höga, än för låga tullsatser, har jag dock icke kunnat gå så långt i försigtighet, att jag lemnat min röst till antagandet af s. k. förbuds-afgifter, de der lofva en frihet, som de i tillämpningen förneka, och sålunda innefatta detsamma, som förbud.
En sådan förbuds-afgift utgör den af Utskottet för »helsidenväfnader, alngods: andra slag» föreslagna införsels-tull af 5 R:dr pr skålp.
Denna tullsats, med tillägg af handels- och sjöfarts-afgift, samt tolag- och stämpel-penningar, uppgår till icke mindre än ti R:dr 16 sk. skålp.
Medelvärdet å dessa sidenväfnader är med rätta antaget lill 25 R.dr, hvari det tullfria råämnet dock ingår med 15 R:dr, å hvilken del af fabrikatet, på sätt Utskottet ock antagit, någon skyddstull icke bör beräknas.
Återstår således den förlags- och arbetskostnad, som skall skyddas, till belopp af 10 R.dr pr skålp.; och på detta belopp utgör inlörsels-afgiften 63 proc.
Äfven den betänksammaste måste erkänna att ett sådant skydd ölverskrider alla rimlighetens gränser; likasom en hvar måste inse, att faran för Statsverkets säkerhet emot den hittills i stort bedrifna olofliga införseln icke heller hädanefter undvikes, om den lofliga införseln skall betungas med en så öfverdrifven afgift på den lätt smuggelbara artikeln.
Danska och Norrska tull-taxorna stadga 3 R:dr 16 sk. och 3 R:dr 24 sk. införsels-tull.
Äfven utan alla våra additionella afgifter innebure visserligen dessa belopp mera än tillräckligt skydd, men jag bar ändock inskränkt mig lill det yrkande, som jag härmed underställer Rikets Ständers pröfning, Bevillnings-Utskollets Betänkande, N:o 3. lii alt införsels-tullen å omförmälde sidenväfnader må bestämmas till 4 R:dr skålp.
Under det Utskottet med rätta förkastat större delen af de ännu qvarståen de utförscls-afgi(terna och deribland den för »bomber och kulor, champlounerade lill visst mätt och renlilade etc.» till 4 sk. pr skeppund stadgade, liar Utskottet deremot, lemnande Herr Waerns med Heres motioner ulan afseende, tillstyrkt bibehållande af utförsels-tull å de med nyssnämnde artikel, såsom fullfärdiga export-varor, likartade artiklarne stångjern samt smältstycken.
Jag beklagar denna inkonseqvens, för hvilken något nöjaktigt skäl icke kunnat anföras.
Utskottet liar nemligen medgifvit, att all utförsels-tull utgör indirekt skatt på den Svenska producenten, och man har icke kunnat förneka, att vårt lands jernhandtering, jemförelsevis med andra näringar, är särdeles hårdt tryckt af skatter.
Misskännande det fördelaktiga inflytande på tullinkomsten, som Utskottets eget taxe-förslag, gilladt, skulle utöfva, har Utskottet för slats-inkomstens skull här åter bibehållit en afgift, som är både principvidrig och orättvis.
Jag gör mig förvissad, att Rikets Ständer borttaga utförsels-tullen å stångjern och smältstycken.
Slutligen har ock Utskottet, under inflytandet af en framkastad farhåga, att Gellivara jernmalms-fält, derest det komme i Engelsmäns ego, skulle kunna med fördel bearbetas för en jernmalms-export, som vore för den Svenska jernhandleringens bestånd olycksbringande, låtit hänföra sig till bibehållande af det i vår tulltaxa qvarstående förbud, hvars aTskaffande man vid lugn besinning måste finna mindre, än något annat, äfventyrlig!— förbudet mot utförsel af malm, rå och osmält, ej specificerad.
Emot panisk förskräckelse blifva alla förnufts-skäl kraftlösa.
Den uppjagade inbillningen ser den eljest rätt tunga och svår-transportabla jernmahnen luftig sväfva hän öfver berg och dalar, öfver vidsträckta haf lill det undergörande Albion, der, utan allt besvär och med en uppsjö af värdelösa kapitaler, ur bergen vid Nordpolen nedsmältes ett jern, som öfversvämmar det fordom jernbeprisade Svithiod.
Lyckligt i sanning om vi här i landet fått erfara en så lätt malmtransport endast några mils väg!
Men ty värr! sanningen likmätigt är denna transport ganska dyrbar, ja! så dyr, att den befarade Engelska spekulationen på export af Gellivara jernmalm, äfven om tull-frihet medgäfves, visserligen mäste ännu i århundraden förblifva, hvad den nu är — ett hjernspöke.
Norrige» tullfria jernmalm har ännu icke hittat den korta vägen öfver Nordsjön.
Det är icke endast för principens skull, som jag anser äfven ifrågavarande förbud böra upphöra.
Jag har mig nemligen bekant, hvad en hvar lätt kan inhemta, att., med Kongl. Maj:ts särskilda Nådiga tillstånd, omkring 18,000 skeppund jernmalm årligen exporteras från Utö grufvor lill Finland, emot en tull af en skilling fyra runstycken (säger 1 sk. 4 r:st.) pr skeppund; och det är anledningen till dylika licenser, som jag, genom en för alla gällande, utförsels-tillåtelse, anser böra undanrödjas.
Att detta utan lära kan ske, genom antagande af den eventuela utförsels-tull Utskottet föreslagit, lärer väl icke betvifla*.
Jag hemställer således, att utförsels-förbudet å malm nu må mot en tull af 1 R:dr 10 sk. skeppundet utbytas.
De i andra hänseenden från mina åsigter skiljaktiga beslut, som vid tull-taxans behandling af Utskottet blifvit fattade, anser jag mig bär kunna förbigå; åberopande jag dock derutinnan hvad min, angående tull-taxans reglering afgifna, motion innehåller.»
Uti förestående reservation, i hvad den rörer införsels-tullen å spanmål och smör samt utförsels-tullen å stångjern samt smältstycken, instämde Herr Cart Ant.
Retlig. 112 Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 3.
Vidare hafva Herrar L. A.
Petersson och E.
Tjernberg lill alla delar, samt Herrar Brodin, Åsbrink och Hagman, utom i fråga om utförsels-tullen å stångjern och smältstycken, instämt i denna reservation, Herrar Åsbrink och Hagman, under förordande af tull-afdelningens förslag om nedsättning till hälften i utförsels-tullen å nyssnämnde artiklar. 15:o af Herr IV. M. Ekelund.
»Vid uppgörandet af förevarande tulltaxe-förslag har Bevillnings-Ulskottet fullföljt samma princip, som vid sistförflutna riksdag inom Utskottet gjorde sig gällande, nemligen, att förändra förtullnings-sättet efter värde till tullbehandling efter vigt, samt att, framför allt, borttaga de i gällande taxa ännu befintliga förbuden.
Riktigheten och ändamålsenligheten af den första förändringen bestrider jag ingalunda; öfvertygad som jag är om det otillförlitliga och till stora missbruk ledande värdeförtullnings-sättet, befarande jag deremot icke af den föreslagna förändringen lil! förtuilning efter vigt sådane missbruk som värde-förtullningen gör möjliga, och är derjemte förvissad att denria förändring skall inbringa till
Staten en både säkrare och större inkomst än del gamla förtullnings-sättet.
1 afseende åter på förbudens borttagande, delar jag icke majoritetens inom Utskottet mening om behötlighelen och nyttan af alla förbuds borttagande.
Att borttaga dem har varit följden af en princip, man velat genonidrifva under åberopande af öfvertygelsen om det i tull-lagstiftningen ännu rådande prohibiliva systemets förkastlighet och med, ifrån det så mycket bedrifna lurendrejeriet, hemtad anledning.
Till deltas förekommande,, åtminstone i väsendtlig grad, tror jag likväl ali medlet icke ensamt eller ens hufvudsakligen bör sökas i förbudens borttagande celi tullsatsernas nedsättning, utan att sådana jemväl på en annan väg får sökas och bör beredas.
Man har alltså i införsels-tariffen funnit för godt, och lyckats alt utstryka alla förbud.
Har man ej i andra fall varit konseqvent, så har man åtminstone varit det i detta.
Skiljaktig ifrån majoritetens mening, reserverar jag mig' sålunda mot förbudets borttagande vid införsel af jern: tack- och barlast-.
Den föreslagna tullen af 1 R:dr pr skeppund st. v., eller motsvarande 1 födr 20 sk.] pr skeppund tackj. v., och med tillägg af afgiften till handels- och sjöfarts-fönden samt tolag belöpande till 1 R:dr 32 sk. pr skeppund tackj. v., är visserligen för närvarande, då jernet i England står jemt dubbelt högre i pris än för 3 år sedan och till lika pris med jernet i Sverige, tillräckligt betryggande mot införsel; men förhållandet kan lätt ändra sig.
För prisets fall till hälften ser jag ingen omöjlighet, och mot tullsatsens sänkning vid nästa och följande riksdagar, sedan förbudet väl är borta, linnes ingen garanti.
Tvertom, det ingår just alltid i beräkningen vid ett förbuds borttagande att, sednare, nedsätta den först antagna tullsatsen.
Dä vi ej lia behof af utländskt tackjern och det, efter mitt förmenande, ej skulle leda till annat än att, om det kunde med fördel importeras, misskreditera den Svenska jerntillverkningen, så linner jag allt skäl vara för förbudets qvarstående i taxan, lika gerna som att der står en tullsats, hvilken, för närvarande, tyckes motsvara förbud.
Sorn likväl det bör beredas tillfälle för gjuterier och mekaniska verkstäder alt förse sig ined engelskt tackjern, hvilket tili deras behof är isynnerhet användbart, så, och då de hittills kunnat mot 5 procent af värdet detsamma med Kommcrs-kollegii tillstånd införa, men den åsätta tullen af 1 R:dr pr skeppund st. v. för dem icke bör blifva tillämplig, anser jag att under rubriken tack- och barlast-jern bör införas: »Tackjern för mekaniska verksladsgjuteriers behof må, efter vederbörandes för tillfället hos Kommers-kollegium gjorda ansökningar och med bemälde kollegii tillåtelse, eller Bevillnings-Ulskottets Betänkande, N:o 3.
113 efter pröfning af behofvet, införas emot lull, beräknad till 16 sk. b:ko pr skeppund tackjernsvigt om 26 lispund bergsvigt.»
Mot pirbudets borttagande å kläder, gång-, andra slag.
Tillåtelse till införsel af färdiggjorda kläder skulle säkert föranleda etablerandet af stora försäljnings-magasiner för denna artikel, hvarest också beställningar efter taget mått kunde göras oell sedermera effektueras med nästa ångbåtslägenhet.
Förtjensten af kläders förfärdigande inom landet skulle alltså undandragas många, som nu deraf hafva sin utkomst och ej kunna bestå i täflan med utlänningen, som ifrån sina upplag skulle hitsända stora qvanliteter, särdeles af sådane som i utlandet, men icke ännu här, kommit utur modet.
Derföre att förbudet å klädet eller ylleväfnaden blifvit borttaget, finner jag ej det deraf behöfva konseqvent följa, att äfven färdiggjorda kläder, till men för mångå arbetare, också skola till införsel befrämjas.
Mot förbudens borttagande å kori, spel-, och krut.
Spelkort äro i flere länder, deribland Norrige, belagde med förbud mot införsel, i andra med särdeles hög lull, såsom i England, der tullen å 1 gross är Pund 4 Sterling, eller 46 å 48 R:dr banko.
Då vårt eget lands tillverkning af spelkort erkännes vara i godhet fullt jemförlig med andra länders, men export deraf, just till följd af i utlandet existerande höga tull eller förbud, ej kan ega rum, så kan jag ej inse hvarföre här, mera än annorstädes, importen af denna artikel skall underlättas genom förbudets borttagande.
Likaså med krut; vådan af dess transporterande, förvarande och handterande är nogsamt känd, utan alt här behöfva nämnas, för att påkalla möjligaste största inskränkning.
Om import-rättighet deraf medgifves, måste, i alla händelser, enligt Utskottets förslag, nödiga försigtighetsmått af Kongl. Majit föreskrifvas för rättigheten att deraf hafva upplag och hålla försäljning.
Förbudets borttagande kunde således ändå icke medföra den afsedda friheten, men möjligen lättare åstadkomma farliga följder.
Mot förbudets borttagande vid utförsel af jern: tack- och barlast-.
Detta förhud finner jag på ännu mera gällande skäl än de, som kunna åberopas för förbudets bibehållande å tackjern vid införsel, och som både förr och äfven nu af flere reservanter blifvit angifne, och i hvilkas mening jag mig förenar, böra qvarstå.
Skulle förbudet mot införsel bortgå, kan det väl synas billigt att äfven del för utförsel försvinner, — men, i så läll, bör den vid förlidne riksdag till 3 R:dr 16 sk. pr skeppund tackjernsvigt och nu till blott 1 R:dr pr skeppund st. v. (eller lika med l
R:dr 20 sk. pr skeppund tackjernsvigt) föreslagna tull bestämmas lill åtminstone 1 R:dr 24 sk. pr skeppund st. v. Tull-satser böra i allmänhet så bestämmas, att, på samma gång de göra loflig handel möjlig, och derföre ej sättas så höga att de locka till och befordra tullförsnillning, de likväl blifva så afpassade, att de ät den industri, som uppkommit på grund af förut gällande tull-satser, och hvars bedrifvande här i landet varit och fortfarande, till följd af flere samverkande orsaker, betungas och försvåras af hög ränta, af nödvändigheten i de fleste fall att på en gäng förse sig med 8 å 9 månaders förlag, af mindre arbetsskicklighet och saknadt tillfälle att här, som i utlandet, när som helst afskeda, och för dag, vecka eller månad antaga arbetare, — lemna och tillförsäkra ett behöfligt och tillräckligt skydd.
Om med de nu föreslagna tull-satser dessa båda afsevärda änBih. till R.
Prot. 4SS3 & 4834.
S Sami. 4 Afd. 3 Haft. 15 114 fievillnings-Utskotlets Helänkandc, N:o 3. damålen i Verkligheten ernås, torde å ena sidan vara lika svårt att med fidi visshet påstå, som att å andra sidan förneka.
Betänklighet i detta afseende hyser jag, för att hålla mig hlott till några få artiklar, vid de nu föreslagna tull-nedsältningarne: å Strumpor, bomulls- »och andra på strumpstol eller genom stickning tillverkade arbeten», hvarå tullen nu nedsatts från 1 R:dr 16 sk. till 1 R:dr pr skålpund, men hvarvid jag ansett man böra stadna vid 1 R:dr 8 sk. pr skålpund och sålunda bibehålla de nuvarande rubrikerne, hvarigenom också ingen förhöjning korn att ske i den för strumpor och arbeten af redgarn gällande tull af 40 sk. pr skålpund.
Importen af bomullsslrumpor, likasom smugglingen deraf, har, i bredd med en ansenligt ökad inhemsk tillverkning af denna vara, betydligt minskats, och konfiskationen deraf 1852 utgjort 202 dussin, då deremot år 1819 i beslag togos 1,249 skålpund, motsvarande omkring 750 dussin.
Tullnedsältningen har nu, efter milt förmenande, föreslagits lika mycket, om ej mera, för rubrikens förenkling, än i följd af öfvertygelsen att dermed ingen skada skulle tillfogas lillverkarne; å Väfnader, halfsiden-, alngods: andra slag, hvarå en tull-nedsättning från 2 R:dr 24 sk. till 2
R:dr pr skålpund blifvit föreslagen, samt å skandar, shawletler och dukar och »lill förkläden utmärkte tyger,» hvilka, under 10
R:drs värde pr stycke, hittills varit förbudne, och, då de haft 10 R:drs värde och deröfver, dragit 20 procent tull, å hvilka sednare artiklar en tull af 2 R:dr 24 sk. pr skålpund blifvit föreslagen.
Efter de upplysningar jag erhållit, lära desse tull-satser vara för låga, och en tull af 3 R:dr 24 sk. pr skålpund för de sednare behöflig, samt tullens bibehållande vid 2 R:dr 24 sk. för de förra erforderligt; å Väfnader, bomulls-, alngods: andrasiag, ej specificerade: förut dels förbudne,’ dels dragande en tull af 1 R:dr, 1 R:dr 4 sk. ä 1 R:dr 12 sk. pr skålpund, å hvilka, vid förbudens borttagande, nu föreslagits en tull för ofärgade pr skålpund 24 sk. » färgade » » 28 » » tryckta eller pressade . . . . » » 32 » » shawlar, shawlelter etc.
...» » 36 » hvilka tullbestämmelser äro å de ofärgade 12 sk., å de färgade 8 sk , å de tryckta och prässade 10 sk., å shawlar, shawletter etc. 12 sk. pr skålpund lägre än Utskottet vid sistlidne riksdag föreslog, och då de derjemte äro, utom å de färgade, 4 sk. pr skålpund lägre än hvad Herr Murén i sin reservation då jemväl föreslog, så har jag ansett att de skäligen böra med åtminstone 4 sk. pr skålp,, utöfver Utskottets förslag, förhöjas.
Tull-satsen bör äfven då ej vara hinderlig för den lolliga handeln.
För den som gjort smuggleriet till yrke vore troligen äfven en till hälften minskad tull ej nog för att afstå från yrkets bedrifvande; men för de nu nyligen i större skala anlagda mekaniska bomullsväfnads-fabrikerne, tror jag den nu af mig föreslagna förhöjningen vara behöflig, på det att de med någorlunda trygghet skola kunna arbeta.
Vid förbudets borttagande å Ylleväfnader har Utskottet föreslagit en tull-sats å valkade väfnader, hvartill isynnerhet kläde, halfkläde, dråp, satin och korderoy höra, af 1 R:dr 24 sk. pr skålpund, i stället för 2 R:dr, som Utskottet vid förra riksdagen föreslog.
Jag klandrar hvarken förbudets borttagande eller tull-satsen, men jag reserverar mig mot den å lill satta tull af 2 sk. pr skålpund och mot det principvidriga uti alt belasta detta råämne med ens någon tull.
Denna tull blir således lika med hvad Bevillnings-1'tskotlets Betänkande, N:o 3. liir ilen nu är för »grof, Jutsk och Isländsk eller annan dermed jemförlig.» — Alla motionärer, bland hvilka äfven några visat det oriktiga i principen och obehöfiigheten såsom skydd för schäferi-egarne af denna tulls bibehållande, likasom gagnlösheten deraf lill uppmuntran af en utvidgad fårskötsel, alldenstund denna under en lång följd af år ändå icke utvidgats, utan fastmera betydligt aflagit, hafva yrkat tullfrihet å ull; och andra, om sådant ej medgåfves, att tull-satsen skulle bli lika för grof och lin ull.
Med det sednare yrkandet har egentligen afselts att kunna få, hvad som nu af välgrundad^ skäl ej är medgifvel, lill hvarje stapelstad införa grof ull. —'
Vid import af ull från Tyskland fördyras varan af utförsels-tull, äfvensom genom andra oundvikliga afgifter, provisioner, spedilioner, land- och sjöväga-transport, assurans, kostnader för vexelköp m. m., allt sammantaget med circa 14 ä 15 procent af värdet, och till och med för Jutsk och Isländsk ull, inköpt i Köpenhamn, belöpa sig dessa kostnader till 10 procent.
Detta tillägg till inköpspriset lärer väl å en sådan vara, som vexer på fåret utan någon menniskans åtgärd, i sig sjelf! innebära ett tillräckligt skydd för de inhemska schäferierne, utan alt till detsammas ökande, och lill förhöjning af kostnaden vid ullens förarbetning, det kan vara, i förra fallet, behöflig t, och, i det sednare, ändamålsenligt alt ytterligare öka kostnaden med en lull å den grofva ullen, motsvarande 5 å 0 procent, och å de.n lina, efter nu föreslagna tull-sats, med 3 ä 5 procent, i förhållande till ullens finhet och deraf beroende värde.
Alt stats-inkomslen af ull-tullen, beräknad för en qvantitet af 1,800,000 skålp., som den ungefärligen utgjorde år 1852, och efter 2 sk. pr skålp. belöpande till 75,000 R:dr, skulle kunna gälla säborn skäl för dess bibehållande, kan endast anföras om man glömmer, eller ej vill tro, att ett dubbelt, kanske flerdubbelt större belopp skall tillkomma Statsverket genom inflytande tull å sådane ylleväfnader, som hittills ej gifvit tuli, emedan de varit till införsel förbudne, men som härefter komma att göra det.
Häruti bar Stats-verket en fullt påräknelig ersättning, som deremot ej kan antagas blifva händelsen genom de föreslagna lullnedsättningarne å sill och salt, hvarå nedsättningarne uppgå till mera än 126,000 R:dr banko, utan alt man torde kunna antaga för säkert, alt priset å 1 lispund sill skall nedsättas för den fattige med 7 ä 8 rst., och för den, som har råd alt köpa en fjerding, med 2 sk., eller alt den, sorn köper en hel eller half kappe sall, skall derå tillgodonjuta en prisnedsättning af 8 eller 4 rst.
Har man så lagstiftat, att näringarne kunna bestå och utveckla sig, så skall arbetaren icke sakna tillfälle lill arbetsförtjenst, och han skall då äfven lätt och utan klagan kunna, i sin mån, bidraga till de statsbehof, som genom på sill och salt lagd tull mäste fvllas.
Tullfrihet ä ull skulle sätta fabrikanten i tillfälle att tillverka sin vara billigare och alt äfven kunna sälja den för bättre pris.
Konkurrensen icke blott med utlänningen, sedan varan blifvit till införsel tillåten, utan äfven mellan fabrikanterne sjelfva, tillförsäkrar i sanning förbrukaren alt också få köpa till det möjligast lägsta pris, och således äfven honom, och just honom mest, alt hafva fördel af tullens borttagande på ull.
Och, i det afseendet, lärer väl en genom tullfriheten osvikligt föranledd sänkning i priset af 6 å 8 sk. rgs å en aln kläde, hvaraf flere alnar åtgå för hvarje person, vara en iängt mera säkert beräknelig besparing, än hvad händelsen är med tuilnedsättningen å sill och salt.
Importen 1852. utgjorde 1,494,557 skålp. grof Jutsk och Isländsk eller dermed jemförlig, samt 323,167 skålp. finare ull.
Den grofva ullen, hvartill motsvarande icke produceras inom landet, och således ej för schäferi-egarnes räkning behöfver belastas med tull, användes i myckenhet till förfärdigande af vadmal, tröjor, strumpor, vantar, hvaraf tillverkningen i några län utgör en hos allmogen mycket utvecklad industri.
För lill verkarne, äfvensom lör den mindre förmögne och för den fattige förbrukaren, 116 Bevillnings-Vlskotlets Betänkande, N:o 3. blifva dessa varor genom tullen på ull fördyrade; och vill man lindra lefnadskoslnaden för den fattige, så är det lika angeläget och principenligt att minska hans utgifter för nödig beklädnad, som att genom nedsatt tull å lifsmedel minska hans utgifter för lifvets uppehälle.
Den, i förening med de vid inköp af ull i utlandet oundvikliga höga omkostnader å råvaran, äfvensom å andra för fabrikationen behöfliga rudimaterier, åsätta tull, hindrar fabrikanten i täflan med den utländska varan, och föranleder, vid jemförelsen mellan det inhemska och utländska fabrikatets pris, en skillnad, som man finner hög, derföre att det i allmänhet förgätes, att man genom tull å råämnet och rudimaterierne nödgat honom att tillverka dyrt, och i lika mån föranleder honom att taga, som man tycker, för mycket betaldt.
Som mig synes tala alla skäl för det rättvisa, kloka och ingens rätt förnärmande deruti, att ull blifver tullfri, likasom silke, bomull och hampa äro det, och icke kan det ensamt utgöra ett giltigt skäl för dessa artiklars tullfrihet, att de två förstnämnde alldeles icke produceras inom landet, och den sista till ytterst obetydlig qvantitet.
Också blifver, utan medgifvande! af tullfrihet å ull, hvilken tullsats som helst å ylleväfnader icke tillfredsställande för fabrikanten eller gagnelig i den mån som påräknats.
Fabrikanten blifver bunden i sin tällan med utländningen i afseende å de gröfre och medelsorts-väfnader, för hvilka den föreslagna tullsatsen kan anses fullt tillräcklig, och ännu mera hindrad i denna täflan med hänsigt till de finare slagen, för hvilka, såsom vida dyrare och mindre förbrukade, tullsatsen är otillräcklig.
Mot bibehållande af nu gällande tull å sparrar får jag slutligen äfven reservera mig.
På det att landet också i framliden må hafva gröfre skog, hvaraf bjelkar, Elankor och bräder må kunna erhållas såväl för landets eget behof som till export, vartill den nu ohejdadt pågående och allmänt öfverklagade skogs-sköflingen lemnar föga förhoppning, så har jag inom Utskottet varit af den meningen, att åtminstone ett förbud uttryckt i siffror med 32 sk. pr stycket skulle sättas å sparrar af mindre ijocklek än 7 tum midtpå.
Då ett träd, som gifvet- 7 tums fyrkant, håller 10 tum i diameter, och ett sådant otvifvelaktig! kan anses moget, så bör egaren vara oförhindrad använda det på det sätt han finner för sig mest fördelaktigt, antingen han vill såga det till hattens (7 tums 2|- tums bräder) eller deraf göra en sparre, i hvilket sednare fäll utförsel deraf ock bör vara tullfri af samma grund, som bräder af nämnde dimensioner få tullfritt utföras.
J tft Slutligen reserverar jag mig emot
Utskottets förslag alt tillstyrka upphäfvand® af nu gällande stadgande, hvarigenom artiklarne topp-, kandi- och kaksocker samt sockersirap ej få på kredit-upplag och ej heller på nederlag, annat än för återutförsel, uppläggas.
Upphäfvandet af delta stadgande anser jag, minst under nuvarande förhållanden, icke lämpligt eller tillrådligt, och befarar alt dess medgifvande skulle för da inhemska sockerbruks-idkarne lätt medföra vådliga följder.» 16:o af Herr F. L.
Nygren. l:o. »1 öfverensstämmelse med Ulskotts-pluralitetens beslut kunna ångfartyg införtullas på 3:ne särskilda sätt.
Då ångfartyg i fullständigt skick inkomma, skall tullen derför utgöras med 10 procent af värdet, men införes Bcvillnings-Utskottets Betänkande, N:o 3.
117 skråfvet till sådant fartyg särskildt och machinen likaledes, draga de hvardera fem procent tull och det hela följaktligen endast 5 procent.
Inkommer sjelfva fartyget åter från ett land, med hvilket reciprocitets-beslämmelser äro genom traktater ingångne, t. ex. frän England, så är sjelfva fartyget tullfritt till införsel och endast å den särskildt införskrifna machinen utgöres 5 procent tullafgift.