Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utom den verk- LETS UTSKUM OCH LAGBRYTARE ».
liga tjänst, I därigenom g ören eder tid- » DET GÖR JAG OCKSÅ — MEN HVARFÖR KALLA SMUTSA MINA FINGRAR MED ATT TAGA I — SEDAN ning, och för hvilken vi blifva Eder upp- DEM SAMHÄLLETS » UTSKUM » — SAMHÄLLETS JAG LÄST DEN TILL SLUT.
GUD, SÅ JAG SKÄMDES, riktigt taedisamma, bör en dylik omröstning OLYCKSBARN VORO DE NOG FRÅN BÖRJAN.
OCH SÅ NÄR DEN LÅG PÅ SALONGSBORDET EN DAG, DÅ LÖJT- för Eder själfva äga ett ganska stort in- ÄR DET MOTSÄTTNINGARNA I LIFVET, SOM ALLTID NANT CARLSSON KOM PÅ VISIT OCH FICK SE DEN! » tresse.
En synpunkt, som vid frågans be- FRAMTRÄDA SÅ SKÄRANDE SKARPA.
DET STOD PLÖT- » HAN HADE KANSKE OCKSÅ KÄNT DEN DJU- svarande särskildt bör tagas med i räknin- SLIGT FÖR MIG, ATT VI SITTA BÄR BARA FÖR ATT PASTE BLYGSEL, SEDAN HAN LÄST DEN, » SVARADE gen, är att den nämnda personen ej hittills ROA OSS, NJUTA AF SOLSKEN, LUFT, SKOGSDOFT OCH FRU LISEN MED ETT LITET SKRATT.
varit iiiförd i Iduns porträttgalleri.
FRIHETEN '; VI HA FESTAT VID ETT LÄCKERT BORD OCH » DET FELAS BARA, ATT LISEN EN VACKER DAG Kära läsarinnor, denna lilla tjänst gö- DRUCKIT CHAMPAGNE — MEDAN DE LEFVA PÅ ÖFVERGÅR FRÅN TEORI TILL PRAKTIK, SPRINGER FRÅN SS AN OCH BARN OCH LEFVER » NATURLIF » I EN ren I helt visst både oss och • — Eder själfva!
FÄNGELSEKOST — OCH KANSKE HADE INGEN AF O M V A R I T E N S M U L A B Ä T T R E Ä N DE, O M V I V A R I T I T OLSTOY KOLONI ELLER BLIR EN ANNAN FLORENCE Därför: genast till verket och skjuten icke DERAS FÖRHÅLLANDEN! » NIGHTINGALE OCH SÖKER MORALISKT FÖRBÄTTRA upp!
Stockholm den 11 augusti 1893.
» TACKAR SÅ MYCKET, » INFÖLL DEN GAMLA FRUN FÅNGAR OCH BROTTSLINGAR ».
I STÖTT TON, » DU SÄTTER OSS I SAMMA NIVÅ MED DET VAR MANNEN, SOM TALADE I LÄTT GÄC- KANDE TON, MEDAN HAN SÖG PÅ SIN CIGARR.
FÖRBRYTARE 1 » En fråga " Bergtagen ".
för hyra, ved, kläder, skatter, » nöjen » etc. angå, så äro de lika för den ena som den andra.
Detta på- Idun n:r 30.
3000 kronor.
stående håller således ej streck i vår » nivellerande tid ».
Att i de olika uppsatserna olika äsikter göra sig Efter dessa förutskickade anmärkningar tillåter jag gällande, är ju helt naturligt, men ingalunda är det mig öfvergå till det viktigare.
därför på sin plats att tala om » den blinda och Om herrskapets matordning är ju ingenting att färgen », så vida meningen ej är att påstå, att våra säga, ehuru » snapsen » nog kunde förtjäna sitt eget husmödrar äro alldeles bortkomna i den ädla hus- kapitel, men tjänarnes frukost, kafle, smör och bröd hållskonsten.
För att komma till olika resultat är (möjligen de 2 franska, hvarom uppsatsen talar) före det alldeles icke » gifvetvis », att man utgått från faller skäligen tar fl ig, särskildt de dagar, » då ärter, » felaktiga premisser ».
kål o. s. v. serveras », ty då få de j u ingen middag Idun har ju redan meddelat, hvilka uppsatser i förrän kl. half 5 e. m.
Visserligen är ej deras fru- ämnet berört Stockholm, landsortsstäder och lands- kosttid angifven, men säkert är den långt före kl. bygden och jämväl verkställt prisfördelningen med half tio f. m., och med kännedom om tjänares för- afseende härå, hvadan » hänsyn » sålunda kan anses hållanden i allmänhet kan den ej vara annat än vara tagen till » prisförhållandena å de olika orterna ».
omkring kl. 7 f. m., hvadan fastan kan AN6ES oskä- ligt lång.
Att Idun bort precisera hushållsfrågan närmare, » Till uppköp för veckan » får frun 15 kr., hvilket särskildt angifvande lefnadsförhållandena i Stock- holm eller i landsorten, för ämbetsmanna-, handt- gör 60 kr.
pr månad eller 720 k. pr år, men nu verkare-, lärarefamilj o. s. v. kan hvarken anses belöper sig specifikationens verkliga summa till kr.
hafva varit nödigt • — ty detta hade gifvit frågan ett 23: 15 pr vecka eller kr.
1203: 80 pr år (ehuru det, omfång och en vidlyftighet, som varit allt annat än troligtvis genom felräkning, står resp. kr.
21: 17 och önBkvärd — ej heller hade det förökat intresset för kr.
1205: —), hvadan uppgiften om 15 kr.
kan an- densammas belysande; dels bör man ej uppställa ses vilseledande.
Och detta så mycket mera, som de flere » streck » än de vi redan ha, och dels har Idun resterande kr.
8: 15 pr vecka ej någonstädes kunna gifvit oss en profkarta på omkostnaderna på olika återfinnas.
orter, som vi läst med både intresse och förvåning.
Vi komma nu till kläderna, hvarvid genast faller Visst är det klart, att olika priser spela en stor roll i ögonen det anspråkslösa konto, som bestås mannen vid fördelningen af utgifterna, men det har ju ingen gentemot hustrun.
I vanliga fall, och det med rätta, heller förnekat, och det framgår äfven otvätydigt af plägar väl mannen, såsom varande husets stöd, in- de anförda uppsatserna.
taga första rummet, men här är förhållandet om- Talet om » den sociala ställningen » duger ej i vår vändt.
Att han får en kostym om året samt vin- tid såsom varande föråldradt.
» En handtverkare, teröfverrock hvart 5:te och sommaröfverrock hvart som årligen förtjänar 2000 kr. » (hvarför ej 3000?
), 4:de år, förefaller egendomligt nog, då man ser, att har ingalunda » lättare att draga sig fram än en lä- frun själf betingar sig fyra nya kostymer om året, rare, handlande, militär eller annan ämbetsman med hvartili rudimaterierna, såväl som till barnens klä- samma årliga inkomst », ty lefnadsomkostnaderna der, tagas från Paris, en åtgärd, som våra kram- kunna visserligen i detalj ställa sig olika, men i handlare ingalunda kunna tycka om; för resten, hufvudsak blifva de desamma, och hvad utgifter hvart skulle det bära för dem, om alla våra 3000- kronors-fruar och däröfver toge sina toalettartiklar från Paris.
Ett fint klädt fruntimmer i sällskap med en lugg- sliten herre är ingen behaglig syn, och en öfverrock, som sett sina 3 ä 4 somrar eller vintrar, ser min- sann ej längre proper ut; men det är ej alla äkta makar, som sällskapa utomhus.
» Att med en tjänare sköta ett hushåll så stort som ifrågavarande » torde mycket väl gå för sig, ehuru åsikterna ju kunna vara olika i detta fall; dock anses en » så liten inkomst som 3000 kr. » ej gärna stor nog att kunna bära utgiften för två tjänare.
Att man, i stället för att köpa böcker, » enklast och billigast kommer ifrån saken genom att låna hos vänner och bekanta », är sant nog, men meto- den är långt ifrån att tillråda och bör sällan, om ens någonsin, användas.
Det finnes nämligen per- soner, som sätta värde på sina böcker, och som äro rädda om dem, men som frukta att stöta sig med folk och därför nödgas låna ut af desamma för att sedermera få dem åter nedtrasade, och i många fall kunna de t. o. m. skatta sig lyckliga, om de verk- ligen få dem tillbaka; att gå och återfordra en ut- lånad bok möter många svårigheter.
J a g talar af egen erfarenhet och bekänner, att jag knappt vet något värre, än då någon säger: » Kära du, den här boken måste jag låna hem och titta litet i. » A. V. W. Kvinnlig ingeniör.
Universitetet i Ohio, Förenta staterna, h a r i dagarne för första gången tilldelat en kvinna, fröken Bertha Lomme, » graden » elektrisk ingeniör.
Den unga damen fick genast anställning vid elektriska bolaget i Pittsburg.
IDUN » O, a t t j a g k u n d e!
» D e t k o m som ett d ä m p a d t r o p af u n d e r t r y c k t l ä n g t a n och h ä n - ryckning.
» A n s e r d u inte m a k e och b a r n för k v i n - n a n s förnämsta plikter i lifvet? » frågade den g a m l a frun i s t r ä n g t o n.
» J o, och därför blir j a g j u heller ingen Tolstoys lärjunge eller en p r e d i k a r e — a n n a t ä n i teorier.
M a n ä r j u b u n d e n m e d så m å n g a b a n d h ä r i jordlifvet.
M e n de a n d r a, de fria, de som t ä n k a och k ä n n a som j a g — h v a r finnas de, och hvarför dröja de? » H o n reste sig hastigt från stolen, gick fram till v e r a n d a n s bröstvärn och v ä n d e ryggen å t de a n d r a.
I c k e heller j a g s å g hennes a n s i k t e, men j a g h a d e dock en t y d l i g k ä n s l a af, a t t hon g r ä t.
F r u V i v a n gick fram till h e n n e, l a d e ar- men om hennes lif och s a d e v ä n l i g t: » D u lilla s v ä r m e r s k a, d u ohjälpliga fan- t a s t, n ä r s k a l l d u någonsin stiga ned från d i n a b l å a moln och l ä r a dig a t t t a g a lifvet s å d a n t det ä r!
» » J a, n ä r?
» sade fru L i s e n s a k t a och l a d e s m e k a n d e sin k i n d mot den a n d r a s a x e l.
» N å, från teorier till det r e n t p r a k t i s k a, » s a d e herr Gustaf, » h u r vill d u h a det med m ö b l e r n a — s k a ' j a g s t ä l l a om n å g r a eller ej? » E n s t u n d senare h a d e de a l l a l ä m n a t ve- r a n d a n, och p å aftonen reste de från h o - tellet.
J a g kom a t t t ä n k a p å en legend af den d a n s k e författaren, n u m e r a aflidne professor G o l d s c h m i d t, d ä r den u n g a h u s t r u n s t ä n d i g t hör en melodi, e n d a s t f ö r n i m b a r för h e n n e.
H o n h ö r den i de s m å isklockornas k l a n g från den frusna d a g g e n p å g r ä s s t r å n a, från t r ä d e n s sus, i vindens k l a g a n, från det inre af » den stora s t e n e n ».
M e n m a k e n, som v a n d r a r vid hennes sida, hör den ej.
Han s k r a t t a r å t hennes fantasier, h å n a r h e n n e och blir tillsist otålig.
H o n tiger d å och sluter sig a l l t m e r a inom sig själf.
Melodien k a n h o n dock a l d r i g g l ö m m a, ty den fortfar a t t k l i n g a mot henne, h v a r t hon ä n går, den loc- k a r och d r a g e r h e n n e.
T i l l sist ljuder den o e m o t s t å n d l i g t från en g a m m a l hög, vid h v a r s fot den stora stenen ligger.
S t e n e n v i k e r u n d a n, högen ö p p n a r sig, hon t r ä d e r in, h o n h a r funnit melodiens hemvist, hon ä r bergta- gen!
B o r t a från jordlifvets bojor lefver hon en tid sitt ideal-lif vid dens sida, som för h e n n e f ö r k l a r a r melodiens m e n i n g, och som själf k a l l a r sig för fågel F e n i x.
Men en d a g ropar henne mannen där utanför i lagens n a m n — och hon m å s t e l y d a.
M a n n e n t ä n - der eld p å ljungen och skogen, högen b r i n n e r u p p, och den u n g a frun t y c k e r sig se fågel F e n i x flyga bort u r l å g o r n a.
P å n a t t e n brin- n e r äfven m a k a r n e s slott, och d å m a n n e n vill r ä d d a henne p å en stege, r o p a r h o n: » Det k a n ej b ä r a s, » och s t ö r t a r sig i lå- gorna.
H a d e icke fru L i s e n en dylik melodi stän- digt l j u d a n d e i sina öron, och h v e m h ö r d e den v ä l eller förstod den u t o m h o n?
Icke m a k e n, icke hennes v ä n n e r.
S k u l l e h o n en d a g bli » b e r g t a g e n »?
H v e m eller h v a d s k u l l e d å gifva henne n y c k e l n till melodiens lös- n i n g?
S k u l l e » idealet » en d a g f r å n r y c k a s h e n n e med omild h a n d — och s k u l l e icke heller hon k u n n a » b ä r a d e t »?
S e n till, att Tdun med finnes h o s alla e d r a bekanta!
Modetidning 1893 Jungfrun, som sökte herrskap.
En tidsbild för Idun af Corde.
örr i världen var det herrskapen, som togo tjänare, nu är det jungfrurna, som taga herrskap.
Jag hörde nyligen talas om en tjänstflicka — nej, förlåt — en husfröken, som på en månad hann kassera vid pass ett dussin familjer.
Hon flyttade i olaga tid för att tillträda en sällsynt » bra kondition », som af en händelse var ledig.
I en blink hade hon synat frun, när de gjorde upp saken, och funnit att så ledigt som där skulle blifva hade hon aldrig haft.
Där taltes » utrikiska », och familjen förstod ej många ord af hennes svenska tungomål.
Det var en stor fördel; dess bättre kunde hon sköta sig efter eget behag.
Men efter två dagar hade hon fått nog, det var en förbistrad, hednisk mat de lagade, den hvarken ville eller kunde hon be- sudla sin mage med.
Hon bjöd till att för- klara, hvarför hon icke kunde hafva den äran längre, men blef oförstådd.
Med en gest och en axelryckning betecknade hon: » Jag går ».
Och gick gjorde hon.
Hon tog in på ett hotell i afvaktan på nå- got antagligt engagement, annonserade om den tid hon tog emot och fick genast besök.
En lärd mans fru anhöll om den glädjen och förmånen att få henne i sitt h u s; nästan blygt berättade frun, att de hade blott ett barn, och att de ville göra henne minsta m ö j - liga besvär, mannen älskade sitt damm på böc- kerna, så i hans rum behöfde hon aldrig gå in.
Ja, hon skulle tänka på saken och möjli- gen lämna svar vid tillfälle.
Men till en be- kant sade hon: » Den frun besöker jag då visst inte, hon kan sitta där och vänta, — sim- pelt folk. » ' Kom så en grosshandlarfru, hvars sätt mer behagade.
Där gjorde hon visit, men o fasa, det var öfverdrag på möblerna!
Dessutom redogjorde frun för, att hon icke älskade att få sina kläder borstade inne i salongen.
» Bor- sta! » Hon hade då aldrig borstat någon- städes!
Fruar nu för tiden ha då verkli- gen pretentioner: taga i deras otäcka paltor och få all möjlig smitta!
En liten fin, nygift fru kom nästa dag på mottagningstiden och blef så imponerad af frökens öfverlägsenhet, att hon ansåg sig få en verklig skatt, om hon finge binda henne för åratal i sitt hem.
Ett års ersättning på förhand var det minsta den lilla frun kunde erbjuda för de ovärderliga tjänster, hvaraf hon och hennes dyre make skulle komma i åtnjutande.
Nu såg det då ut att arta sig för en stackars, värnlös flicka, som måste söka sitt uppehälle hos andra!
Men frun hade underlåtit att beskrifva kokerskan.
Med en smula estetiskt sinne kan väl hvar män- niska förstå, att man icke dagligen lefver tillsammans med en kvinna, som har en sådan näsa.
Stor, potatisformad och ound- viklig i alla vändningar framkallade den en hel dags tårefloder hos vår fröken, förtog sömn och aptit.
Hon insåg, att hennes lifs- safter skulle förtorka, om hon fördröjde sig i detta hus.
Hon gaf därför tillbaka en tredje- del af årslönen och kom till delta pris loss från sitt lidande.
Nu började hon verkligen blifva ledsen: hvarför skulle just hon hafva så oerhörda svårigheter i världen att kämpa emot?
Hvad visste de rika, gemena fruarna, som prima i sina sammetskläder, om den hårda lott, som deras tjänande medsystrar fått på sin del.
Men hon fick en idé!
Hon skulle minsann bekväma sig att själf göra ett försök.
Hon gick på visit under mottagningstimmen till statsrådinnan, som hon sett förr i världen hos någon af sina fruar.
Bad om en stunds samtal för att få upplysning om ministerfru- arnas karaktär, om det var någon statsrådin- nan kunde garantera värd att offra sina tjän- ster på.
Hon ville icke helt och hållet taga sin hand ifrån mänskligheten, förrän hon gjort detta försök.
Hon bad att få utveckla sina åsikter för den något förvånade grefvinnan.
Förr i världen visste hon, att det fråga- des om lof för att blifva ledig och gå ut, men det faller af sig själft, att det nu mer är alldeles bortlagdt.
En sådan inskränkning i en människas fri- och rättigheter skulle hon då aldrig hafva underkastat sig, äfven om hon varit nog olycklig att lefva i ett förgånget århundrade.
» Nu fordra vi som en skyldig höflighet, att herrskapet rådgör, om dagen är lämplig för en middagsbjudning, det blir en obehaglig kollition, ifall vi förut mottagit en invitation.
Sjukdom gilla vi ej heller, det är så osundt att bo i ett hus, där någon icke mår väl; vi gå genast, när sådan in- träffar; vårt enda kapital är hälsan, så den riskera vi ej.
Betjänt se vi gärna, att det finns, det är så bra att få sina skodon skötta af en kraftig hand; dessutom ger det litet omväxling åt vår sorgliga tillvaro att utbyta åsikter med en man. » Grefvinnan började röra på sig litet oroligt, men förklarade helt artigt, att hon aldrig hade för sed att redogöra för sin umgängeskrets ' förhållanden än mindre sina vänners karak- tär: hon kunde nog inte i detta fall stå till tjänst.
Det mulnade på allvar.
Hon gick till ho- tellet och tänkte.
Tills vidare hade hon ju att lefva af, något skulle väl kunna göras ändå.
Om hon till en början skulle agitera för en demonstrationsdag för kvinnliga — ja hvad för ord skulle hon fylla i: » servanter » var nog finare än det råa » tjänare », men hon förstod icke riktigt, hvarför frun, som brukat använda det, alltid fått en viss föraktlig krök- ning på läppen.
Kanske inte alla förstodo, hvilka som skulle demonstrera, om hon an- vände ett för fint ord.
— Nå, det fick blifva en senare fråga, viktigare var att hitta på något att samlas ikring, som vore nytt och kunde slå an.
Den där gamla normalarbetstiden var det då ingen framfärd med, för allt hvad karlarne åbäka sig.
Det hade hon trott förut, ty allt hvad normalt heter går inte i våra dagar, inte en gång underkläder, bara för de sätta normal framför.
Nej, ett strå hvassare vore att fordra procent eller andel i vinsten på sammetsklassens nedriga pengar, vare sig de hafva egen förmögenhet eller förtjäna grofva slantar.
Tio procent vore visst rätt bra.
Där hade hon sin idé!
» Jag går och talar vid den där uppoffrande folkvännen och talaren, som är en sann vän till de förtryckta; fem kronor i rådfrågnings- taxa är det väl värdt. » Han lär hafva funnit idén värd att beskyd- das, och under en liten munter supé på Has- selbacken gjordes program upp till en väldig kvinnlig agitation.
Hur det kommer att gå, och när den skall sättas i verket, vet inte jag, men i sinom tid få vi, som hafva hälsan och framtiden, nog upplefva det.
i DU N här Stockholms pensionatlif.
E n f ö r liten den vägledning h u f v u d s t a d s b e s ö k a n d e För Idun a f C. och våra ' något det stora, af emot a f att sagdt, Linnégatan.
bo på Östermalm stillheten luften, m e d till långt s o m råder renare i E n är, i besitta bör familjer, hvilkas längre för konserter 30, alla afseenden och hörnet med råd och dåd hvar annan för- delar ungdomen af nan i staden.
första I enligt våningen hvad af ofvannämnda den berömde Wetterstrand yttrat till hypnotisören oss kanske 1 hufvudstaden » och därför sökt läkares af denne utländska ländska slå patienter, familjer, sig ned i cietetslif » rar inberäknadt E n rikligt ett språk, synnerligt rättframma nan, salong, som som vacker och gemensamt matsal, varierande annan innehåller mellan person, minstone samma te, kaffe; på hos D e n 18).
en för att utomhus.
flickor Redan enkelt söka stanna long, ser gällande v i d inträdet erbju- ensamma i är gemensam en allvarlig Väggarna damer den rymliga och s o m äfven m a n, att här.
andra anda prydas sa- g ö r sig nämligen af och glad, och den välvilja, s o m p r ä g l a r d e b å d a kr.
beroende systrarna — hvilka flickor detta — sina och alla frukost m e d för rätt; D e n, pensionat.
finnas 65 — 70 tiderna bestå på förmiddagen, öl rätter, vanlig se p å liksom Teater och musik.
nöjda.
g o d, och Prisen rum, beroende klockan p å aftonen.
af Mål- nio, smörgås middag tre o m söndagen, Djurgårdsteatern.
I måndags afton afslutade hr och fru Castegren sitt gästspel å denna scen med en beneficeföreställning, vid hvilken de hade att glädja sig åt en till sista plats fullsatt salong, som med blommor, applåder och inropningar till det älskvärda konstnärsparet sade ett au revoirl I tisdags återupptogs det från förra sommaren bekanta roliga lustspelet » Gendarmen », där huf- vudrollerna fortfarande innehafvas af fru Eliason, fröken Magnusson, hrr Ranft, de Wahl och Elia- son.
Till efterpjes gifves fortfarande under stort bifall sommarrevyn » Spökerierna på slottet ».
äro sängliune och k r.
f ö r deladt.
af frukost tesupé är m e n utan och två vid maten kr.
för ensamt samt — s o m smärre, äro glada möblerade; 75 — 100 mera bästa kolonien.
större s o m b o här äro alltid storleken, k a n o p a r t i s k t o c h p å hela hel inackordering, ljus, mat, öl o c h än p å eget såväl behagligt beskaffenhet.
» inackorderingshem » sig ät Rummen, pris, o c h varm värdinnorna, pensionärers meddelar bo åt- En indisk prinsessa — sannolikt den för- sta söm någonsin besökt Sverige — gästar för närvarande Stockholm i sällskap med sin make, indiske fursten Ihakoren Saheb från Gondal (en tributärstad till Bombay).
De långväga resandena komma från Nordkap och Trondhjem samt hafva nu senast besökt Upsala.
Under sitt vistande i hufvudstaden har det indiska fursteparet, åtföljdt af pastor primarius teologie doktor Fehr, besökt stadens sevärdheter.
Ihakoren Saheb är en upp- lyst indisk prins, och i Edinburg studera för när- varande tre af fursteparets barn, två yngre söner och en dotter.
Idun torde möjligtvis inom kort bli i tillfälle meddela den långväga furstinnans porträtt.
förströ sig m e d » allvar » kännes aldrig t r y c k a n d e; tonen är hjärtlig m e d * gränsande h e m m e d g o d anda eller matsalen, Linnégatan, prostinnan Olaii flera stället nöjena vänligt helt intill matsalen äter göra, olika, af erfarenhet yttra sig o m detta Ä n n u att eller » hemton » större m e d en rader, målen fröknarna Rosén, Smålandsgatan 28 elegant m e d en rätt o c h kallskuret.
dessa föredrager stilla vackra en hafva tre rätter alla och behaglig m o - intager, flere prima lunch till mycket m a n något då två unga af i samt måltider, den vackra, unga värdin- d e t delas i o c h säng- bilder o c h fotografier af religiöst ä m n e.
M e n detta är o m lyse är kr.
för stor samt m a t och dryck: m. m.
; tesupé pris ingått smörgåsbord, skrifver grund — utstyrsel choklad middag: som ex. gäller ordnadt samlingsrum och och sänglinne hittills rummens Det t.
Ljus des våningen eller Ett af sätt.
i vanliga talandet Utom 100 — 110 — 125 storlek tillsamman.
är af gästerna, r u m, hvilkas rummets är är dött- godt h e m, i m a n ofta de de m a n stannar salongen, från mäns s o m utmärker — att r u m, 75 — 85 för rummet för G o d kost hemma » högsta so- o c h solidt stelhet.
ut- adelsfröknar öfning all ute.
friherrin- Priset fördel är, att m a n k a n få b o öppnat ett pensionat, kortare tid, h v a r v i d priset är 1 k r.
priser antingen Den svenska kvinnan i Chicago.
Fröken Hulda Lundin uppträdde nyligen å kongressen för uppfostran i Art Palace å Loke Shore i Chicago med ett intressant föredrag rörande » Uppfostrings- väsendet i Sverige ».
Fröken Lundin hälsades med stormande applåder af en, trots den odrägliga hettan, stor publik.
Hon gaf en historisk redo- görelse för folkundervisningen samt behandlade universitetsförhållandena, slutande med några an- tydningar rörande professor Sonja Kovalevsky.
Hvad som väckte lifligaste anklang, var dock skildringen af folkhögskolan och dess idé.
Efter föredragets slut omringades hon af en mängd her- rar och damer, hvilka utbådo sig närmare redo- görelser för skolförhållandena i Sverige.
inbjudes stor öre pr dygn derata för längre tid o c h d ä r allt disponeras smärre af till hjärtlighet, fritt af förnäma ett verkligen behagligt förtager efter- förmögnare finna tillfälle främmande » bästa hvars Unga andra här i det lifligt äfven 65 dansante till i ' enna äfven i bistå E n och soirée s o m utgöra allt, En ny grefvinna af Visborg.
Prinsessan Bernadotte nedkom förliden fredag klockan 10 förmiddagen med en dotter.
Prinsessan, som vi- stas å Rosendals slott, befinner sig efter omstän- digheterna väl.
följer välvilja umgängeskrets.
för ensamt deladt, H o n h o n sä k a n.
de familjer, linne.
här doktor svenska och stundom Stockholm, eller kunna med m e n äfven de deltaga.
landsorten också långväga hvilka hus har tid.
* ett o. s. v.
o c h s ö k e r gång; fröken Louise Gyllenram för de- finna klockan fyra, öl o c h kaffe samt O m somrarna mot- tagas äfven gäster för kortare t i d, till o c h ehuru af enklare beskaffenhet o c h med för d a g; det centrala läget, l u l t nära därför v ä d j a n d e till enklare personer.
E t t så- Norrmalmstorg, och det välvilliga bemötande dant är h e m, m a n r ö n e r g ö r a detta ställe s y n n e r l i g e n l ä m p - 2 tr. M a n får h ä r ett intryck af enkel hjärt- ligt.
Priset p r dag är, n ä r det gäller vanliga lighet o c h välvilja, s o m är ägnadt att väcka resande, 2 kronor för de större, i hvilka t v å förtroende.
Matsalen, s o m samtidigt är s a m - personer v ä l k u n n a b o, s a m t, o m v i ej m i s s - lingsrum, är inbjudande o c h vänlig — särskild m i n n a o s s, 1 — 1 k r o n a 50 ö r e f ö r d e m i n d r e.
salong finnes e n d a s t i h ö g s t f å a f d e t. o.
Frukost och kväll serveras d å efter behag, finaste pensionaten.
Priset är för hel inackor- m e n ej m i d d a g.
d e r i n g u t a n l y s e o c h s ä n g l i u n e 65 k r.
f ö r d e l a d t rum och 80 — 85 flickor Stockholm nomgå tet, o. s. önska godt vare i sig f ö r att g e - centralinstitu- musikaliska föräldrar säkert och unga s o m vistas gymnastiska skolan, v.