Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Folkmassan, som till en början genom hurrande och annat oljud störde ordningen, skred efter hand till våldsamheter, i det att emot Stadshuset, der vid tillfället militärvakt var posterad, en mängd stenar kastades, hvarigenom alla i detta hus åt Pettermyndesbacke belägna fönster inslogos och Stadshusets portar, ehuru å inre sidan tillbommade med jernstänger, syntes gifva efter och vara nära att instörta.
Då härvid, lill våldsamheternas afböjande, den på vakt vid Södermalmstorg varande militärslyrka, under befäl af vakthafvande officeren, ryckte upp till Stadshuset, hlef äfven denna trupp af den mångfaldigt talrikare folkhopen bemött med smädeliga och hotande utlåtelse)' och anfallen med stenkastning, hvarunder befälhafvaren och de fleste af manskapet mer eller mindre svårt skadades, och truppen nödsakades att draga sig tillhaka, efterföljd på samma sätt af de angripande, som af befäihafvaren uppmanades att afstå från angreppet och varnades för följderna, derest vapen måste begagnas.
Omsider och när, ulan afseende å dessa uppmaningar, stenkastningen fortfor samt de angripande 54 nalkades närmare intill truppen och syntes vilja öfvergå till ytterligare våldsamheter, lät befälhafvare!! emot dem aflossa några skott, hvarefter de allägsnade sig.
Emellertid fortfor stenkastning emot Stadshuset och den der posterade vakt, ibland hvilken flera skadades och af hvilken äfven, vid det att de angripande syntes vilja i huset intränga, några skott aflossades, med den påföljd, att vidare angrepp der upphörde.
Ifrån högvakten vid Kongl. Slottet ankom slutligen en militärförstärkning, som likaledes med stenkastning öfverföils, och, när dermed, oaktadt flera gånger upprepade varningar, icke upphörde, af befälhafvaren beordrad, lossade flera skott emot den å angränsande Mariegatan befintliga folksamling, ifrån hvilken angreppet fortfor, men hvilken derefter, likasom det å öfriga ofvannämnda ställen samlade folket, småningom skingrade sig, så att ungefärligen vid midnattstiden lugnet var återstå 1 Idt.
Så vidt utrönas kunnat, hade, under dessa tilldragelser, tre personer blifvit dödsskjutna och flera sårade.
Under ransakningen har någon anstiftare till, eller deltagare uti sjelfva våldsgerningen icke kunnat upptäckas vidare, än att en sedermera förrymd och icke ertappad skeppskock, vid namn Lars Olsson, uppgifvits såsom särdeles verksam vid våldet; men för delaktighet idet oljud, som föregått och åtföljt våldsamheterna, hafva blifvit tilltalade förre gardisten Lars Fredrik Fritzberg, boktryckeri-konstförvandten Carl Magnus Blanxius och kardmakaregesäilen Johan Wessman, af hvilken likväl Fritzberg under loppet af ransakningen afvikit och sedermera icke kunnat ertappas.
Efter fullbordad ransakning och med föranledande af hvad derunder förekommit, har aktor, som dels förbehållit sig öppen talan emot Fritzberg, då han kunde varda ertappad, dels funnit sig icke äga befogenhet att emot Wessman framställa något ansvarspåstående, för öfrigt yrkat, att Blanxius, såsom med halft skäl besvärad att medelst skrik och hurrarop hafva deltagit i uppträdet, i sådant hänseende måtte åläggas värjemålsed; hvarjemte, vid det förhållande, att varningar och bemödande att återställa ordningen in 7 O Ö genting uträttat, ulan våldsambeterne slutligen blifvit vända emot militärvakterna, hvilka icke annorledes än genom begagnande af sina vapen förmått värja sig emot folkhopens angrepp, aktor, som ansett dessa trupper, jemlikt 6 Kap. 12 § i Kongl. Krigsartiklarne, ansvarsfrie för den skada till lif eller lem, som vid tillfället blifvit de angripande tillfogad, i afseende hvarå någon klagan ej eller blifvit förd, hemställt, att Kongl.
SlottsRätten i den delen af målet ville meddela det yttrande, hvartill omständigheterna sålunda föranledde. 55 Genom utslag den 6 Mars 1840, har Kongl.
SlottsRätlen, jemte det Wessman blifvit från ansvar i målet frikänd och, i afseende å Fritzberg och Lars Olsson, aktor lemnats öppet att, när de kunde varda hos SlottsRätten inställda, emot dem utföra den talan, hvartill befogenhet förefunnes, deremot, af anförda orsaker och under åberopande af 17 Kap. 29 § Rättegångsbalken, ålagt Blanxius att med ed vita och betyga, det han, vid ifrågavarande tillfälle, icke hurrat eller skrikit, till hvilken eds afläggande bestämdes den 10 nästderpåföljde April, derefter och när sig visat om eden fullgjordes eller icke SlottsRätten ville angående Blanxius vidare meddela utlåtande; derförutan, beträffande aktors hemställan i afseende å militärvakternas ansvarsfrihet lorden skada, som utaf dem blifvit de angripande tillskyndad, SlottsRätten, hvilket det, jemlikt 14 Kap. 12 § 8:de momentet af Kongl. Krigsartiklarne, tillhörde att ransaka och döma i mål angående öfvervåld emot postkarl, vakt eller patrull, enär derom, till följd af aktors förde talan, ifrågavarande undersökning blifvit verkställd, förklarat aktors ofvanberörde hemställan icke lill vidare utlåtande af SlottsRätten föranleda; Hvarefter och sedan konstlörvandten Blanxius å den till edgången utsatta dag, vid målets upprop, uteldifvit, i anseende hvartill aktor yrkat, att Blanxius, som sålunda åt eden brustit, måtte, för hvad honom i saken till last läge, jemlikt Kongl.
Excessplacatet af år 1737, fällas till fängelse vid vatten och bröd, under så många dagar SlottsRätlen kunde finna skäligt bestämma, bemälde Rätt, genom utslag den 13 nästpåföljde Juni, sig slutligen utlåtit och ansett Blanxius hafva brustit åt den honom uppdragne ed och således vara förvunnen att hafva vid åtalade tillfället ropat och skriat, samt derför, med stöd af allmänna lagens stadgande i 21 Kap. 8 § Missgerningsbalken, fällt honom att böla fem daler silfvermynl med 1 R:dr 32 sk. banko eller, i brist af böter, straffas med fyra dagars fängelse vid vatten och bröd.
Och har, i anledning af aktors uti underdåniga besvär öfver SlottsRättens utslag fullföljda påslående om svårare ansvar å Blanxius, Kongl. Maj:t med Dess Högsta Domstol beslutat och under den 1 April 1841 meddelat det Utslag, att Kongl. Majit ej funnit skäl vara anfördt, som till ändring i öfverklagade utslaget kunde föranleda.
Vid den hos mig förehafda granskning af Magistratens i Alingsås år 1839 afgifne fånglistor för kronohäktet derstädes hade befunnits, alt listan O O ' 56 för April månad under den 9:de upptog, såsom införpassad och inkommen, Börje Nilsson från Stenshult, hvilken, enligt utdrag af saköreslängden för Marks Härads lagtima sommarting år 1838, skall blifvit fälld att böta försutet vite 6 R:dr 32 sk. och, såsom af berfiälde HäradsRätt å hösttinget året förut ansedd förfallen till försutet vite 13 R:dr 16 sk., dömd alt, vid bristande tillgång dertill, afstraffas, för tiel förstnämnda, med fjorton dagars och, för det senare, med tre veckors enkelt fängelse, för undergående af hvilket fängelsestraff han vid månadens slut var i häktet qvar; men att deremot i Maj månads lista, med enahanda anteckning i afseende å det Börje Nilsson ådömda straff, förmäldes, alt han skulle blifvit den 1 i nämnde månad frigifven efter slutad bestraffning, enligt Kongl. Götha HofRätts utslag; varande det exemplar af samma fånglistor, som till Konungens JustilieKansler ingått, härutinnan lika beskaffadt.
1 anledning häraf och enär det, jemlikt anförda innehållet af HäradsRättens saköreslängd, Börje Nilsson ådömda förvandlingsstraff var svårare, än lag stadgade, och all upplysning saknades om tillkomsten och lydelsen af Kongl. HofRätlens i sistnämnda fånglista åberopade utslag, samt i öfrigt beskaffenheten af den i samma fånglista befintliga anteckning lemnade rum för tvifvelsmål om dess riktighet, infordrade jag från vederbörande de till närmare utredning af dessa omständigheter erforderliga handlingar, ibland hvilka HäradsRättens saköreslängd, såsom i fånglistorna var antecknadt, befanns innehålla särskildt utsatta straff för de Börje Nilsson ålagde vitesböter, men de af Magistraten till Konungens Befallningshafvande i Länet insände förteck v. < o n ningar öfver utbetalde fångtraktamenlen i ofvannämnda kronohäkte under April och Maj månader förrberörde år utvisade, att Börje Nilsson, i häktet ingången den 9 April, blifvit frigifven först den 14 Maj, och att kostnaden för hans underhåll under fjorton dagar af Maj månad blifvit uppförd till 2 R:dr u sk. 4 rst.
B:ko, hvilket belopp, efter hvad Konungens Befallningshafvande i dess till mig aflåtna skrifvelse tillkännagifvit, äfven blifvit af allmänna medel godtgjordt.
De öfrige handlingarne ådagalade, att Magistraten, uti en den 14 nästderpåföljde Juni daterad och den 17 i samma månad till Kongl. HofRätten inkommen skrifvelse, inberättat, att de, enligt HäradsRättens bifogade saköreslängd, Börje Nilsson ådömda böter, till hvilkas gäldande han ej ägde tillgång, icke blifvit på en gång förvandlade, samt tillika af sådan orsak, under åberopande af föreskriften uti Kongi.
Maj 1827, anhållit alt undfå beslut om det straff, han i ena bot borde 57 borde undergå; hvarefter Kongl.
HofRätten, genom dess den 27 Juni meddelade och till Magistraten för verkställighet öfversända utslag, förordnat, att Börje Nilsson, i händelse han saknade tillgång till de honom ådömda vitesböter gäldande, skulle, jemlikt Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, undergå tre veckors fängelse i allmänt häkte.
Vid granskning af hvad sålunda förekommit, visade det sig, dels alt, enligt utdraget af HäradsRättens saköreslängd, de å särskilda tider Börje Nilsson ådömda vitesböter blifvit af HäradsRätten, ehuru under loppet af samma ting, likväl icke vid samma tillfälle och i ena bot, utan hvar för sig, till fängelsestraff förvandlade, dels ock att, enligt sammanstämmande uppgifter i fånglistorna ifrån förenämnda häkte och förleckningarne å der utbetalde fångtraktamenten, Börje Nilsson för bestraffningens undergående inkommit i häktet den 9 April 1839; äfvensom det syntes, af hvad nyssberörde förteckning för
Maj månad innehöll, vara tillförlitligen utredt, att Börje Nilsson, som icke utgått ur häktet förr än den 14 i nämnde månad, således till fullo utstått de i HäradsRäLtens saköreslängd upptagne särskilda bestraffningar af tillsammans fem veckors fängelse, då likväl de honom ädömda vitesböter rätteligen kunnat, på sätt genom Kongl. HofRättens sedermera gifna utslag stadgades, i ena bot försonas med fängelse i tre veckor.
Om åter omförmälda förteckningars och de af Magistraten afgifna fånglistors innehåll med hvarannan vidare jemfördes, var skiljaktigheten dem emellan särdeles anmärkningsvärd, i det att, ehuru de förstnämnde i tydliga och oförändrade ordalag, såsom redan är anfördt, utvisade Börje Nilssons qvarhållande i häktet ifrån och med den 9 April till och med den 14 Maj, samt April månads fånglista äfven antydde, att han vid månadens slut var qvar i häktet till undergående af de bestraffningar, som voro i HäradsRättens åberopade saköreslängd utsatte, fånglistan för Maj månad, den 31 afslutad och å Magistratens vägnar, af dess ordförande borgmästaren Haldan Unger expedierad, likväl innefattade den synbarligen någon förändring undergångna anteckning, att Börje Nilsson blifvit, efter slutad bestraffning, frigifven redan den 1 Maj, med tillägg, att sådant skett ”enligt Kongl.
HofRättens utslag”, hvilket dock först den 27 derpåföljde Juni utfärdades och till Magistraten öfversändes samt följaktligen dessförinnan ej kunde i den redan alslutade fånglistan antecknas eller rimligtvis föranleda till Börje Nilssons frigifvande i förutgångna månaden.
Lika anmärkningsvärdt var äfven, att Magistraten och dess ordförande, som bort äga sig bekant, det Börje Nilssons Just-Ombudsmans Emb.-Berält. för aven 1842 och j843.
® 58 bestraffning gått i verkställighet under loppet af April och Maj månader, icke destomindre ansett sig tillständigt att, på sätt som skett, genom den af ordföranden, å Magistratens vägnar, under den 14 Juni till Kongl.
HofRätten aflåtna skrifvelsen, med förtigande af berörde förhållande, anmäla frågan om förvandling af de Börje Nilsson ådömda vitesböter, såsom då ännu på verkställighetsåtgärd beroende, samt, med åberopad anledning af 1827 års Kongl. Bref, hemställa denna fråga till Kongl.
HofRättens pröfning; ett förfarande destomera eftertänkligt, som Öfverdomaren derigenom blifvit förledd alt pröfva ärendet, utan att laga ändamål dermed eller någon påföljd deraf för den redan bestraffade var att förvänta, och detta förfarande äfven, så vida hvarken okunnighet eller glömska af hvad förut sig tilldragit kunde förebäras, syntes uppenbara andra afsigter, hvilka, om de varit för handen, skulle tillintetgöra den trovärdighet, en offentlig embetsmyndighet i alla sina förhandlingar vore berättigad att fordra, men just derföre icke finge, genom otillbörliga förfoganden, ansvarsfritt förspilla.
I följd af hvad sålunda blifvit anmärkt och enär det vore af vigt, att alla omständigheter i detta mål blefvo med noggrannhet undersökta och utredda, uppdrog jag, genom skrifvelse den 30 April 1840, åt Advokalfiskalsembetet i Kongl. Götha HofRätt att emot Magistraten och dess ordförande inför Kongl. HofRätten anställa talan, med yrkande af laga undersökning ej mindre om förhållandet med de för Magistratens räkning i April oell
Maj månaders fånglistor befintliga, nu ifrågaställda anteckningar, än ock rörande anledningen till och sättet för utfärdande af Magistratens förenämnde lill Kongl.
HofRätten aflåtna skrifvelse; hvarefter och sedan derigenom eller annorledes alla nödiga och tillgängliga upplysningar vunnits, Advokatfiskals-embelet ägde att emot vederbörande, hvilka i omförmälde afseenden kunde fin O 7 nas skyldige, vidare fullfölja åtalet och afgifva det slutliga påstående om ansvar och ersättning:, hvartill las: och sakens beskaffenhet föranledde. o O Till fullgörande häraf har denna sak blifvit hos Kongl. HofRätten anhängig, hvarvid till en början, uti afgifvet memorial, Advokatfiskals-embelet dels anmärkt, att af originalfångjurnalen, hvilken blifvit infordad och kommit Advokalfiskals-embetet tillhanda, inhämtades i afseende å Börje Nilsson, att en om honom i fånglistan förut införd anteckning, synbarligen af annan beskaffenhet, blifvit förändrad till de nu i stället befintliga orden: ”qvar i häktet,” äfvensom att tiden, hvarunder Börje Nilsson åtnjutit fångförplägning, i fånglistan upptagits lill både fjorton och tjuguen dagar, ehuru sistnämnda siffertal, hvilket befunnits något utsuddadt, icke syntes ämnadt att 59 såsom gällande qvarslå, dels ock äskat Magistratens och dess ordförandes förklaring öfver de i min ofvananförda skrifvelse upptagne anmärkningar, jemte utredning af följande omständigheter: l:o Hvem som fört fångjurnalen för Maj månad 1839, utskrifv i t samma månads fånglistor samt verkställt eller låtit föranstalta om de i dessa handlingar skedda anteckningar, förändringar och tillsatser? 2:o Hvilken eller hvilka under loppet af April, Maj och Juni månader nämnde år förvaltat borgmästare-embetet i Alingsås och när ombyte af Magistratens ordförande inträffat, samt hvilken i sådan egenskap tjenstgjorde, när skrifvelsen lill Kongl. HofRätten angående Börje Nilssons bestraffning expedierades? 3:o När ordföranden hos Magistraten anmält frågan om samma skrifvelse och hvilka ledamöter, som, jemte den förstnämnde, beslutat dess expedierande? 4:o
Om ledamöterne vid detta tillfälle haft eller sökt taga kännedom om fångjurnalens innehåll, i hvad den angeck Börje Nilsson? 5:o
Om och på hvad sätt eller i hvad mån redovisningen för Kongl.
Maj:ts och Kronans kostnader för fångars underhåll konnne lill Magistratens kännedom och af Magistraten verificerades? i hvilket fall Magistraten ock bort erfara, att Börje Nilsson qvarhållits i häktet icke tre, utan fem veckor, och att lian blifvit lösgifven en månad förr än Magistratens skrifvelse till Kongl. Hofrätten expedierades; samt 6:0
När Kongl. HofRättens utslag af den 27 Juni 1839 kom Magistraten tillhanda ?
Under det att borgmästaren såsom riksdagsfullmäktig vistades i Stockholm, hafva Magistratens öfrige ledamöter inkommit med förklaring och deri tillkännagifvit, att tillförordnade vaktmästaren C. P.
Dahlberg under Maj månad 1839 fört fångjurnalen vid kronohäktet i Alingsås och äfven upprättat samma månads fånglistor; men att Magistratens bemälde ledamöter icke hade sig bekant, hvem som verkställt eller låtit föranstalta om de i dessa handlingar skedde anteckningar; att borgmästaren oafbrutet förvaltat sitt embete under hela året 1839 och till den 8 Januari 1840, då en af rådmännen inträdde i utöfningen af borgmästare-embetet; att Magistratens protokoller för April, Maj och Juni månader 1839 icke upptoge något om den ifrågakomma, till Kongl. HofRätten aflåtna, skrifvelsen rörande förvandling i en bot af de Börje Nilsson ådömda böter, och att förklaränderna om samma skrifvelses tillvaro saknade kännedom; att förklaranderne icke ägt eller sökt 60 taga kännedom om fångjurnalens innehåll, emedan fångvården och hvad dertill hörde, enligt Kongl. Brefvet den 17 November 1837, ensamt tillkommit borgmästaren, som derför åtnjutit arfvode intill början af år 1840; att vaktmästaren vid häktet å kostnaderne för fångarnes underhåll upprättade förteckningar, hvilka, jemte nödige verifikationer, öfverlemnades för granskning till borgmästaren eller den magistratsperson, som hade uppsigten öfver häktet; att, då denna granskning i förevarande fall tillkommit borgmästaren, förklaranderne icke varit i tillfälle att i afseende på anmärkta förhållandet göra någon upptäckt; och att förklaranderne icke kunde upplysa, när Kongl. HofRättens ofvanberörde utslag af den 27 Juni 1839 ankommit, emedan Magistratens post vanligen leinnades till borgmästaren; anhållande förklaranderne, hvilka icke skulle hafva haft ringaste del i hvad åtaladt blifvit, att derföre varda från åtalet skiljde.
Af Advokatfiskals-embetet är derefter, uti ytterligare memorial anfördt, att den vid kronohäktet i Alingsås år 1839 förda jurnal visade, det Börje Nilsson i häktet insattes den 9 April, äfvensom att uti den kolumn af jurnalen, hvarest till kontroll å gjorda utbetalningar för fångars underhåll antecknades, huru många dagar den häktade hvarje månad qvarsutit, varit för Börje Nilsson infördt dagatalet tjugoett, som dock blifvit utsuddadt och i stället insatt talet fjorton, hvilket sednare vore påtagligen oriktigt, helst från den 9 April, då Börje Nilsson lill häktet inbragtes, till månadens slut eller den 30:de räknades tjugoen, men icke fjorton dagar; att af berörde jurnal för
Maj månad derjemte inhämtades, att Börje Nilsson qvarsätt i häktet vid månadens början och, enligt anteckningen, ”den 14 frigafs,” och att kostnaden för Börje Nilssons underhåll dessa fjorton dagar, å 7 sk. 8 rst. om dagen, i jurnalen rätteligen blifvit utförd till 2 R:dr n sk. 4 rst.; att den från Magistraten till Konungens Befallningshafvande aflemnade och å jurnalen grundade redogörelse öfver utbetalningar, som skett för fångars kosthåll under April och Maj månader 1839, likaledes vitsordade, att Börje Nilsson varit häktad i förstnämnde månad tjugoen dagar, som, å 7 sk. 8 rst. för dagen, kostat 3 R:dr 17 sk., samt i Maj månad ytterligare fjorton dagar, derför kostnaden utförts till 2 R:dr ix sk. 4 rst.; att äfven i denna redogörelse funnes infördt, ,?att Börje Nilsson blifvit den 14 Maj frigifven efter undergången bestraffning;” att borgmästaren å Magistratens vägnar, uti aflåten skrifvelse till Kongl. HofRätten en månad derefter eller den 14 Juni, med åberopande af Kongl. Brefvet den 26
Maj 1827, anhållit om bestämmande af det straff, som Börje Nilsson borde i ena bot undergå; i anledning hvaraf Kongl. Hof - 61 Rällen, dit nämnde skrifvelse ankom den 17 Juni, dagen derefter fa tia t beslut, som genom utslag af den 27 i samma månad expedierades, innehållande, alt Börje Nilsson skulle, i stället för ådömda fem, undergå allenast tre veckors fängelse; att borgmästaren emellertid, uti en den 26 Juni till Konungens Befallningshafvande i Elfsborgs län aflåten skrifvelse, anmält, att förutgångne eller Maj månads fånglistor varit längre tid färdige att till Konungens Befallningshafvande insändas, ”utom i en omständighet, som vore ”beroende på Kongl.
HofRättens redan fjorton dagar väntade förvänd lingsbe”slul om en till afstraffning inkommen bötfälld person”; hvarefter borgmästaren den 29 i samma månad, sedan han inhändigat omförmälda beslut, till Konungens Befallningshafvande inskickat fånglistorne; alt vid granskning af så väl nämnde fånglistor som ock dem för April månad, hvilka borgmästaren låtit efter vanligheten utskrifva i tre exemplar, för Kongl. HofRättens, JustitieKanslerens och JustitieOmbudsmannens räkning, inhämtades, att uti listorna för April Börje Nilsson vore antecknad såsom qvarsittande i häktet för straffets undergående, likasom alt uti Maj månads listor funnes om Börje Nilsson en så lydande anteckning: ”den lista
Maj frigifven efter ut”stådd bestraffning enligt Kongl. HofRättens utslag”, uti hvilken anteckning synbarligen skett förändring sålunda, att datum, som från början stått utförd t att vara den 14, blifvit genom utskrapning af siffran 4, förändradt till den 1; hvarjemte orden: ”enligt Kongl. HofRättens utslag” voro tecknade icke af samma hand, som utskrifvit listorna, utan med en stil, som syntes likna borgmästarens; och att förfalskningen af datum visade sig deslomera påtaglig, som Börje Nilsson bevisligen lösgafs den 14, men icke den 1 Maj; samt att anteckningen, att lösgifvandet varit föranledt af Kongl.
HofRättens utslag, vore uppenbarligen lögnaktig, enär samma utslag icke gafs eller kom Magistraten tillhanda förrän sex veckor efter det Börje Nilsson blifvit på fri fot ställd.
Och har Advokatfiskals-embetet, vid betraktande tillika af hvad Magistratens ofvanbemälde ledamöters förklaring innehöll, ansett den slutsats kunna dragas, att borgmästaren, i följd af embetspligt och mot af Kongl.
Majit bestämdt årligt arfvode, ägt skyldighet att hafva vård och uppsigt öfver kronohäktet i Alingsås, till hvilken befattning väsentligen hörde, att laga noga kännedom om fångjurnalen jemte de derå grundade och till borgmästarens granskning öfverlemnade räkenskaper öfver Kronans utgifter för fångarnes kosthållning, och att borgmästaren således borde ansvara för dessa handlingars riktighet, synnerligast hvad anginge fånglistorna, dem han sjelf, å embetets vägnar, underskrifvit och till vederbörande expedieiat.
Med 62 afseende å hvilket allt Advokatfiskals-embetet allordrat borgmästaren förklaring rörande följande omständigheter: l:o Att uti fångjurnalen för April månad det derstädes utförda antal af tjugoen dagar, som Börje
Nilsson under loppet af samma månad varit häktad blifvit utplanadt och i stället infördt det origtiga antalet fjorton dagar; 2:o
Att fastän fånglistan för
Maj månad rätteligen upptagit, att Börje Nilsson frigafs den 14 i samma månad, detta datum genom verkställd utskrapning af siffran 4, blifvit förändrad t till den 1 Maj; och 3:o
Att borgmästaren, för hvilken berörde förfalskningsåtgärd ej syntes vara främmande, icke i rätt tid, utan först en månad efter det Börje Nilsson blifvit frigifven, företagit sig att å Magistratens vägnar, men utan dess öfriga ledamöters vetskap och utan rådplägning med dem, hos Kongl. HofPuätten anhålla, att den af HäradsRätten genom särskilda beslut Börje
Nilsson ådömda och af honom redan undergångna bestraffning måtte af Kongl.
HofRätten i ena bot utsättas enligt Kongl.
Brefvet den 26 Maj 1827.
Uti häröfver afgifven förklaring har borgmästaren, som antagit det förhållande såsom fullständigt utredt, att Börje Nilsson qvarliållits i häktet från den 9 April till den 14 Maj 1839, ehuru han bort lösgifvas den 1 i sistnämnde månad, men likväl hemställt, om icke tillförordnade fångvaktmästaren Dahlberg, som fört fångjurnalen, borde i ämnet höras, i öfrigt anfört: att borgmästaren för nämnde felaktighet visserligen till någon del stannade i juridisk ansvarighet, men att samma felaktighet icke blifvit begången af honom, utan tillkommit dels derigenom, att bemälde