Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag, i thy fall bordt iakttagas, att nemligen, sedan den sakfälldes bestraffning var börjad, icke låta den upphöra eller afbrytas af den föregifna anledning, att han till ådömda böternas gäldande skulle äga tillgång, samt, hufvudsakligen genom det motsatta förfarandet, men äfven medelst fördröjdt vidtagande af de vidare åtgärder, som deraf blifvit en följd, den sakfällde, som rätteligen bordt och kunnat vara, efter undergången bestraffning, entledigad från häktet inom slutet af Mars månad, derstädes qvarliållits till den 6 derpåföljde Augusti, honom enskildt till olagligt lidande samt Kongl. Maj:t och Kronan till onödig kostnad, i och för hans underhåll; anmodade jag, uti skrifvelse af den i5 April i835, AdvocatFiscalsEmbetet i Kongl. HofRätten öfver Skåne och Blekinge, att inför Kongl.
HofRätten emot Konungens Befallningshafvande, för dess omförmälda förfarande, anställa och utföra den ansvars- och ersättningstalan, hvartill Lag och sakens beskaffenhet kunde föranleda.
AdvocatFiscalsEmbetet, som till följd häraf, i afgifvet Embetsmemorial, till åtal emot Konungens Befallningshafvande i Malmöhus
Län framställt de uti min nyssberörde Remiss upptagna anmärkningar; hvaröfver, ( 5i ) enligt Kongl. HofRättens föreläggande, nu varande Herr Landshöfdingen, tilllika med LandsKamereraren, med förklaringar inkommit, af hvilka, jemte åtskilliga dervid fogade handlingar, AdvocatFiscalsEmbetet erhållit del, har derefter, genom Skrifvelse den 28 Januarii innevarande år, med anledning af hvad nämnde handlingar syntes utmärka, hemställt till mitt ompröfvande, om och i hvilka hänseenden det redan väckta åtalet borde vidare fullföljas, eller om detsamma finge nedläggas.
Efter öfvervägande deraf och som, hvad angick det af mig hufvudsakligen anmärkta, origtiga förfarande, att Nordström, sedan han börjat undergå det honom, vid bristande tillgång till böter, ådömda kroppsstraff af fängelse vid vatten och bröd, blifvit från bestraffningen uttagen, för anställande undersökning om han, efter hvad Åklagaren föregifvit, hade tillgång till böternas gäldande, ofvanberörde, med ÅdvocatFiscalsEmbetets Skrifvelse öfversända handlingar utredde, hvad af Konungens Befallningsliafvandes tillförene afgifna utlåtande icke upplystes, att nemligen detta förfarande ägt rum före den tid, Herr Landshöfdingen tillträdde Embetet, och under det Embetet förvaltades af LandsKamereraren jemte tillförordnad LandsSecreterare, samt tillkommit i följd af denne sistnämndes åt häktets Föreståndare muntligen gifna tillsägelse; och att Herr Landshöfdingen, efter att hafva emottagit Embetet, ofördröjligen till lagligt slut befordrat detta ärende; äfvensom nu ådagalagdt var, att det dröjsmål med bestraffningens verkställighet, som derefter uppstått, härledt sig från Åklagarens underlåtenhet och tredska, att inställa sig och gifva den honom affordrade upplysning; alltså och då Herr Landshöfdingen icke deltagit i förstanmärkta förfarande, och detsamma ej heller kunde LandsKamereraren till last räknas, helst ärendet, under frånvaro af Landsliöfdinge, egentligen tillhört LandsSecreterarens tjenstebefattning, men denne sistnämnde åter, innan han kunnat i målet höras, genom döden afgått, fann jag, vid sådana förhållanden, skäligt, att låta de ifrågavarande, till åtal förvista anmärkningar förfalla, och åtalet sålunda ned 7* - C 53 ) läggas; hvarom AdvocatFiscalsEmbetet, i afgången skrifvelse, blifvit underrättadt.
Såsom föranledt af en, vid sista Riksdag, hos ett af RiksStånden behandlad fråga, och utmärkande en embetsmyndighets öfverträdelse af Grundlagarna, i hvad deras tillämpning, rörande denna fråga, af samma myndighet berott, synes nedannämnda mål, med undantag derför af den förr stadgade regel, eller utan afbidan å utgången af det emot vederbörande förordnade åtal, nu böra omförmälas.
I anledning af Hedervärda BondeStåndets, under Riksdagen, den io Februarii 1834 fattade beslut, hvarmedelst är vordet förklaradt, att den för Wiste, Åse, Kållands och Barne Härader af Skaraborgs Län utsedde Riksdagsfullmäglig, förre ExpeditionsKronofogden von Zweigbergk, i anseende dertill, att lian skall innehaft ordinarie beställning i Rikets tjenst, icke vore behörig att med Riksdagsmannakallet fortfara, hade ånyo, den 12 derpåföljde Mars, val af Riksdagsman för nämnde Härader blifvit förrättadt, hvilket, sedan von Zweigbergk, i egenskap af Elector, sig inställt, men ansetts, på grund af nyssomförmälda Beslut, ej eller kunna i valet deltaga, utföll sålunda, att en af de öfrige Electorerne, Gästgifvaren Peter Ek bom från Ekebo erhöll flesta rösterna och, i följd deraf, förordnande att, såsom Riksdagsfullmägtig af BondeStåndet, Riksdagen bevista.
Valförrättningen öfverklagades af von Zweigbergk och en del af Rhåda Socknemän hos Konungens Befallningshafvande, som, efter det Val förrättaren af besvären haft del, för att deröfver inhämta Electorernes yttrande, medelst Utslag den 7 April förklarade, att von Zweigbergk, som ej innehaft ordinarie tjenst, icke bordt förvägras att, såsom utsedd Elector, deltaga i valet, hvilket derföre, såsom olagligt genom beslutet om en sådan vägran, ogillades, med förordnande, att nytt val skulle i laga ordning verkställas.
Öfver detta Utslag anfördes hos Kongl. Maj:t underdåniga besvär, ej mindre ( 53 ) af Ekbom, som redan bi vistade Riksdagen, än ock af någre bland öfrige Electorerne; hvilka till Konungens Befallningshafvande ingifna Besvär, jemte vederbörandes deröfver infordrade, underdåniga förklaringar och Konungens Befallningshafvandes underdåniga utlåtande, inkommo till Kongl. Maj:t den 7 Maj; hvarefter Kongl. Maj:t, genom Nådigt Utslag den 12 i samma månad, af den orsak, att Ekbom icke, före målets afdömande af Konungens Befallningshafvande, undfått del af von Zweigbergks och de öfriga der klagandes besvär emot valförrättningen, pröfvade, enligt RiksdagsOrdningens 19 §, jemförd med 21 och 22 §§ i 25 Cap.
RättegångsBalken, skäligt, att, med undanrödjande af öfverklagade Beslutet, återförvisa målet till Konungens Befallningshafvande, som borde, sedan sistberörde Besvär blifvit Ekbom delgifna, för att, inom förelagd tid, andraga hvad han, i anledning af desamma, för sig kunde akta nödigt, saken ånjm företaga samt dermed
Lag och beskaffenheten likmätigt förfara, utan att förra Beslutet dervid lage i vägen; och skulle JustitiaeCanzlersEmbetet erhålla del af det i detta mål anmärkta förhållande, för vidtagande af den åtgärd, hvartill detsamma kunde föranleda; hvilket Nådiga Utslag, tillika nied de målet tillhörande handlingar, den 12 Juni till Konungens Befallningshafvande afsändes.
Då sedermera, uti en till mig den 20 September inlemnad skrift, ExpeditionsKronofogden von Zweigbergk klagade deröfver, att detta mål ännu icke skulle vara af Konungens Befallningshafvande afgjordt; begärde jag, i anledning deraf, uti skrifvelse den 20 i samma månad, Konungens Befallningshafvandes förklaring, med erinran tillika om angelägenheten deraf, att ifrågaställda mål ofördröjligen blefve med slut afhulpet; och tillkännagaf Konungens Befallningshafvande, i dess den 6 October inkomna svar, att målet var afgjordt genom LandshöfdingeEmbetets Utslag den 24 September, hvilket ock hade blifvit afsändt, för att vederbörande kungöras; men någon orsak till dröjsmålet med sakens afgörande intill nämnde tid, uppgafs icke; hvarföre jag, uti skrifvelse af samma dag eller den 6 October, anmodade Konungens Befallningshafvande, att meddela mig upplysning i be - ( 54 ) rörde afseende och då äfven återsända von Zweigbergh klagoskrift, hvilken icke medföljde det ingångna svaret.
Sedan ytterligare erinran härom under den io November blifvit expedierad, ankom den 19 i samma månad Konungens Befallningshafvandes skrifvelse af den 11, hvaruti, med återställande af von Zweigbergks klagoskrift, anfördes, att, sedan Kongl. Maj:ts Nådiga ÅterförvisningsUtslag Konungens Befallningshafvande tillhandakommit, -liandlingarne genast blifvit öfversända till Kongl. ÖfverStåthållareEmbetet, för att communiceras Peter Ekbom, hvilkens förklaring inkommit den 14 Juli, hvarefter och sedan från öfriga Parterna den x Augusti ingifvits bevis, att de erhållit del af Kongl. Maj:ts Utslag, och nödigt rådrum varit dem lemnadt, att vidare anföra hvad de kunde finna af nöden t målet blifvit, såsom förut anmäldt var, afgjordt, så fort öfriga göromål det medgifvit, serdeles med afseende å de brådskande anstalterna för sjukvården vid den i orten utbrutna Cholera-farsoten.
Genom sednare Utslaget hade Konungens Befallningshafvande, likasom förut, ogillat den valförrättning, hvarvid Ekbom blifvit till Riksdagsfullmäktig utsedd; och då, ehuru Konungens Befallningshafvande, i sist aflåtna skrifvelsen, icke omförmält, huruvida berörda Utslag blifvit i laga tid öfverklagadt, det likväl sedermera, på enskild väg, till min kunskap kommit, att besvär voro anförda, ansåg jag lämpligt att afbida målets slutliga utgång, helst deraf kunde bero, om och i hvad nion det emot Konungens Befallningshafvande anmärkta dröjsmål påkallade laglig beifran.
Sedan jag förgäfves väntat, att Besvärshandlingarne, efter vederbörande emellan föregången skriftvexling hos Konungens Befallningshafvande, på sätt Riksdagsordningens 19 § stadgar, skulle till Kongl. Maj:ts JustitiaeRevisionExpedition inkomma, och det emedlertid kunnat inträffa, att Besvären blifvit återkallade, ansåg jag nödigt att, i skrifvelse till Konungens Befallningshafvande den 5 Mars i835, infordra ytterligare underrättelse om detta mål och, derest det skulle hos Kongl. Maj:t fullföljas, omständlig uppgift af de hinder, som hade mött, att liandlingarne icke tillförene blifvit insända; i ( 55 ) anledning hvaraf Konungens Befallningshafvande, uti skrifvelse den 8 i samma månad tillkännagaf, att Gästgifvaren Ekboms underdåniga besvär öfver sistnämnda Utslag inkommo till Konungens Befallningshafvande den 16 October 1834 och då blifvit utsända, för att communiceras de flere, hvilkas förklaringar deröfver borde infordras, och att, sedan dels förklaringar, dels bevis, att alla vederbörande erhållit del så väl af Besvären, som af Konungens Befallningsliafvandes Utslag, inkommit den 4 Februari, Besvärshandlingarne nu (den 8 Mars) blefvo till Kongl. Majit, genom Dess JuslitiasRevisionsExpedition, i underdånighet öfverlemnade.
Efter det handlingarne sålunda omsider den ii Mars ingått, föredrogs målet i Konungens Högsta
Domstol den 16 i samma månad och afgjordes den 3 April, på sätt Kongl. Majit, i följd deraf, den 3 Juni expedierade Utslag *) visar, nemligen: att Kongl. Majit fann hvarken i Rättegången eller hufvudsaken skäl vara anfördt, som i öfverklagade Utslaget kunde verka ändring.
Då af dessa förhållanden, om hvilka fullständig kännedom icke kunnat inhämtas förr, än de till Kongl. Majit inkomna och, jemlikt Dess Nådiga Beslut, till JustitiasCanzlersEmbetet remitterade handlingar blifvit för mig tillgängliga, ådagalades, att ett mål, som, enligt Grundlagens föreskrift, bordt med största skyndsamhet behandlas, icke förr, än efter ett års förlopp, blifvit med slut afhulpet, hvaraf följden äfven varit, att en person, till Riksdagsfullmäktig kallad genom val, som slutligen pröfvats olagligt och derföre är vordet ogilladt, under hela Riksdagen kunnat förblifva i utöfning af Riksdagsmannakallet; ansåg jag mig pligtig, att emot Konungens Befallningshafvande i Skaraborgs Län, som, i hvad ofvannämnda mål på dess åtgärd ankommit, ej i. någon del ställt sig RiksdagsOrdningens ofvanåberopade 19 § till efterrättelse, inför Kongl. Götha HofRätt föra åtal, hvars *) Om expedition af Utslaget hade hos vederbörande påminnelse af mig flera gånger blifvit gjord.
C 56 ) utförande åt AdvocatFiscalsEmbetet derstädes uppdrogs, och hvarvid hufvudsakligen borde anmärkas: alt Konungens Befallningshafvande, som, vid målets första behandling, underlåtit tillse, att öfver ExpeditionsKronofogden von Zweigbergks, med de flere klagandes besvär öfver valförrättningen, den valde och då redan till Stockholm afreste Riksdagsfullmäktigen, Gästgifvaren Ekbom blifvit hörd, innan Utslaget af den 7 April meddelades, sålunda åsidosatt hvad nyss anförda Grundlagsstadgande föreskrifver, och, i anseende till detta hos Kongl. Maj:t öfverklagade fel emot allmän rättegångsordning, hvilken förmår, att ingen må ohördan dömas, vållat målets återförvisning samt, redan derigenom, beredt obehörig tidsutdrägt med dess slutliga afgörande; att, ehuru Konungens Befallningshafvande hvai'ken af Kongl.
Maj:ts ÅterförvisningsUtslag, som endast föreskref infordrande af Ekboms dittills saknade förklaring, eller eljest af Lag ägt anledning, att ytterligare höra någon af öfriga Parterna; och enär följaktligen målet både kunnat och bordt, efter det hans förklaring den 14 Juli inkommit, ånyo afgöras, genast eller sist inom nästa dags utgång, på sätt åberopade Lag vidare bjuder; Konungens Befallningshafvande likväl, efter hvad i skrifvelsen af den 19 November förmäles, funnit sig tillständig!, att icke allenast afbida de den 1 Augusti ingifna bevis, att öfriga Parterna erhållit del af Nådiga Utslaget, utan äfven lemna dem rådrum, att vidare anföra hvad de kunde finna af nöden, hvarefter målet icke blifvit afgjordt förr, än den 24 September; hvilket lagstridiga förfarande, utom det att nyssnämnda, sedermera uppgifna anledningar dertill syntes tvifvelaktiga, ingalunda försvarades, medelst det tillika föreburna hinder af andra göromål, enär dessa, hvilka de än må hafva varit, icke lagligen kunnat fordra mera skyndsamhet, än handläggningen af ifrågavarande ärende, men, i allt fall, utan tvifvel lemnat den ringa tid öfrig, som varit af nöden, för att taga kännedom af Ekboms förklaring och angående detta, förut bekanta, ärende fatta beslut, hvars utfärdande, i lik - ( 57 ) likhet mecl det tillförne meddelade, ej eller kunde hafva erfordrat serde les lång tid och möda; att då, efter det Konungens Befallningshafvandes första Utslag af den 7 April i834 utfärdades, dess delgifvande åt samtliga Parterna, communication af Ekboms öfver Utslaget anförda Besvär och införskaffande af verl erbörandes förklaringar deröfver, låtit sig gora med den skyndsamhet, att liandlingarne i fullständigt skick den 7 derpåföljde
Maj till Kongl. Majit inkommit; och Konungens Befallningshafvandes sednare Utslag af den 24 September äfven kunnat Ekbom, i Stockholm vistande, tillställas så tidigt, att hans Besvär redan den 16 October kommit Konungens Befallningshafvande tillhanda, det syntes föga trovärdigt, att, såsom Konungens Befallningshafvande, i skrifvelsen af den 8 Mars sistlidne år, uppgifvit, vederbö randes förklaringar öfver besvären och erforderliga communicationsbevis icke skola blifvit förr än den 4 Februari fullständigt samlade; hvilken obestyrkta och af liandlingarne icke vitsordade uppgift, det alltså måste ankomma på Konungens Befallningshafvande, att närmare utreda och i bevis leda; att, om än denna uppgift skulle kunna lagligen styrkas, det likväl stadnade Konungens Befallningshafvande till last, att, under nära fyra månaders tid, icke hafva vidtagit ytterligare åtgärder för nödiga handlingars införskaffande, oaktadt förrnämnda Grundlagsstadgande i detta fall, såsom förut, anbefaller all möjlig skyndsamhet; samt ändtligen att Konungens Befallningshafvande, som ovilkorligen ålegat, likmätigt samma Lags slutliga föreskrift, att till Kongl. Majit öfversända handlingarne med den efter förklaringarnes inhändigande först afgående post, således åtminstone näst efter den 4 Februari, äfven uraktlåtit detta åliggande, och sedermera ej förr än den 8 Mars, i anledning af min ofvanomförmälda skrifvelse, liandlingarne till vederbörlig ort insändt.
Och skulle, i öfverensstämmelse med dessa grunder, samt jned afseende tillika å hvad ytterligare kunde förekomma och förtjena att anmärkas, 8 ( 58 ) AdvocatFiscalsEmbetet äga, att emot Konungens Befallningshafvande afgifva det ansvarspåstående, Lag och sakens beskaffenhet fordrade.
Med anledning af hvad uti den af Rikets Högloft.
Ständers Herrar Revisorer år i835 afgifna Berättelse angående BancoVerket, ii § i morn., förekommer, i afseende å en till Justitia>Ombudsmannens Embets-åtgärd öfverlemnad sak, anser jag mig äfven böra, vid detta tillfälle, jemte en korrt framställning af denna sak, redogöra för hvad dervid å Embetets sida blifvit åtgjordt.
Sedan en på Kongl. Räntekammarens räkning i Rikets Ständers Bank utställd Assignation, stor 7,900 R:dr B:co, försedd med ordningsnummern a5 och daterad den ri Januari i83o, blifvit till YexelBanken ingifven och derstädes, såsom riktig ansedd, d. 12 i samma månad inlöst, men, vid verkställd coltationering af Kongl.
Räntekammarens räkningar med Banken för år i83o, befunnits icke ifrån Räntekammaren utgifven, hvadan densamma af vederbörande förklarats vara falsk, så har hos Kongl.
Svea IlofRätt, AdvocatFiscalen i Kongl.
StatsContoret, å tjenstens vägnar, efter begärd och erhållen stämning å Herrar Fullmäktige och Commissarierne i Banken, yrkat, det Banken måtte anses skyldig att vidkännas den, genom inlösen af ifrågavarande Assignation, uppkomna förlust, och i följd deraf godtgöra Räntekammaren, i dess räkning med Banken, Assignationens belopp 7,900 R:dr B:co; hvaröfver Kongl.
HofRätten , genom Dom den i3 Augusti 1833, sig utlåtit, att ehuru den tryckta Blanketten till ofvanberörde Assignation, till papper, tryck och åsatt hvitstämpel fullkomligt liknade det al Räntekammaren till Banken aflemnade, vid inlösningstillfället gällande formulafr, samt någon controll i afseende på AssignationsBlanketterna icke varit i Kongl. StatsContoret vidtagen, utan desamma, efter det en större upplaga deraf blifvit af en StatsContorets Vaktmästare i Kongl.
Tryckeriet ombe - ( ) sörjd, förMifvit under Vaktbetjeningens vård, intill dess deraf blifvit, efter behof, reqvireradt, då stämplingen äfven förrättats af samma Vaktbetjening, hvilken också deremellan baft Sigillet i sitt förvar; dertill bomme, alt så väl tvänne af de under samma Assignation befintliga namn, som den å Assignationen skrifna context funnes, vid jemförelse, äga mycken likhet med namn och context i förrberörde formulair, och vid sådant förhållande föga anledning förefunnits, att, vid meranämnde Assignations uppvisande till inlösen, sätta dess riktighet i fråga; likväl och som de Embetsoch Tjenstemän, hvilkas namn voro å Assignationen tecknade, bestämdt förklarat, alt densamma icke blifvit af Räntekammaren utfärdad, och att deras derå befintliga namn voro efterapade, äfvensom uti deras namnteckningar, serdeles den tredjes, vid närmare granskning, befunnits åtskilliga skiljaktigheter emot deras vanliga handteckning, samt jemväl upplyst vore, att någon anordning å Räntekammaren, under loppet af år 1829 till och med den 11 Januari i83o, uppå 7,900 R:dr B:co icke blifvit af Kongl. StatsContoret utfärdad, och att nyssomförmälda belopp icke eller är vorclet af Räntekammaren, under loppet af hela året i83o, på Banken assigneradt; alltså och då ofelbart vöre, att ifrågaställde Assignation varit falsk, samt, vid sådant förhållande, StatsContoret ej kunde förpliktas densamma infria, blefve Rikets Ständers Bank ålagdt, att godtgöra Räntekammaren, i dess räkning med Banken, Assignationens belopp 7,900 R:dr B:co; derefter, i anledning af Bankens AdvocatFiscals, hos Kongl. Maj:t i underdånighet förda, klagan öfver Kongl.
HofRättens berörde Dom, Kongl. Majit, uti Dess med Högsta
Domstolen beslutade
Dom af den i3 Maj 1834, förklarat, att då, emot vederbörande Embets- och Tjenstemäns i Kongl. StatsContoret och Räntekammaren bestridande, i förevarande sak icke blifvit sannolikt gjordt, mindre ådagalagdt, att den omtvistade Assignationen är vorden af Räntekammaren, genom bemälde Embets- och Tjenstemän, utfärdad, dertill ej heller nämnde Verks, i afseende härå, under rättegången granska 8* - ( 60 ) de, räkenskaper föranledt, funne Kongl. att, ehvad tillkomsten af denna således oriktig ansedda Assignation, eller dess, för sådan orsak, obehöriga inlösen hos Banken, må kunna, i ena eller andra fallet, Kongl.
StatsContorets och Räntekammarens, eller Bankens Tjenstemän tillräknas, Statsverket dock ej lagligen kunde förpliktas, att vidkännas den förlust, som Assignationens så beskaffade, för Statsverket främmande, tillkomst och inlösen medfört, och pröfvade alltså rättvist gilla HofRättens
Domslut; till följd af hvilken Nådiga Dom, BancoStyrelsen låtit å Räntekammarens VexelBaneoRäkning insätta en summa af 7900 R:dr Btco samt attest deröfver Kongl.
StatsContoret tillställa.
Hos Rikets sednast församlade Ständers BancoUtskott anmälte sedermera Herrar RancoFullmägtige, uti skrifvelse den 12 Juni i834, att de, efter hvad sålunda i denna sak föregått, ansågo tiden vara inne att afgöra, dels om och huruvida Banken skäligen kunde och borde väcka någon ersättningstalan för den, genom meranämnde Assignations inlösen, inträffade förlust, emot den Kamererare i VexelBanken, som Assignationen granskat och till inlösen approberat, dels om anledning vore för banden, att från Bankens sida, serskildt i rättegångsväg, väcka ersättningstalan mot Kongl. Räntekammarens Tjenstemän, i anseende till den uppdagade vanvård om AssignationsBlanketterna, hvarförutan sannolikt vore, att det föröfvade sveket, jemte följderna deraf, icke hade ifrågakommit; hemställande Herrar Fullmägtige, om icke BancoUtskottet, i stöd af de flera förhållanden, som härvid förekommit, skulle finna med rättvisa och billighet förenligt, att hos Rikets Höglofl.
Ständer föreslå, det ali ersättningstalan emot Bankens Embets- och Tjenstemän, hvilka med inlösen af berörde Assignation haft befattning, finge förfalla; hvaremot, och då ej mindre af den inför Bankens Comissarier hållna undersökning, än af Kongl. HofRättens och Kongl. Maj:ts
Domar skulle sig visa, att en så märklig efterlåtenhet och vangömmo i vården af Räntekammarens AssignationsBlanketter ägt rum, att deraf syntes-, som skulle Banken kunna hämta tillräcklig anledning, att emot Räntekam - ( 6. ) marens vederbörande tjenstemän, hvilka denna vård ålegat, göra påstående i laglig väg om ersättning för den lidna förlusten, Herrar BancoFullmägtige, innan någon sådan laga åtgärd vidtogs, ansågo sig böra denna fråga BancoUtskottets närmare bepröfvande underställa.
Uti härå den 2 Augusti lemnadt svar, förklarade BancoUtskottet något utlåtande, angående den för Bankens ofvanbemälde Embets- och Tjenstemän sökta befrielse från ansvars- och ersättningsskyldighet för deras anmärkta åtgärder, icke kunna meddelas, förr än det blifvit vid vederbörlig
Domstol i laga ordning utredt och pröfvadt, huruvida tillkomsten af den oriktig ansedda Assignationen, eller dess, för sådan orsak, obehöriga inlösen, i ena eller andra fallet kunde Kongl. StatsContorets och Räntekammarens, eller Bankens Tjenstemän tillräknas; hvadan Utskottet förordnade, att de till målet hörande handlingar skulle till Bankens FiscalsEmbete öfverlemnas, för anställande af ö - den talan emot vederbörande, hvartill omständigheterna kunde föranleda; hvarefter och sedan Herrar BancoFullmäktige, i anledning af FiscalsEmbetets gjorda hemställan, ytterligare anmält detta ärende hos BancoUtskottet, som, på sätt dess härå i April månad 1835 aflåtna svar visar, ansett Herrar Fullmägtige oförhindrade, att vidtaga de åtgärder, som för verkställande af den, genom Utskottets ofvannämnde Remiss, anbefallda talan funnos erforderlige, Herrar BancoFullinägtige, uti skrifvelse af den 18 derpåföljde October, jemte öfverlemnande af åtskilliga till målet hörande handlingar, anmodat mig, att till utredning och pröfning företaga, om och huruvida samt i hvad mon tillkomsten af den oftaomförmälda Assignationen kunde vara att tillräkna någon eller någre af Embets- och Tjenstemännen eller betjente i Kongl.
Räntekammaren eller StatsContoret, och, på grund af slikt förhållande, någon laglig anledning sig förete, att af en eller annan bland dem yrka ersättning för den förlust, BancoVerket, i följd af målets utgång, fått i första rummet vidkännas; så ock att underrätta Herrar Fullmägtige, om den åtgärd, som i detta afseende vidtogs, så att Herrar Fullmägtige blefvo i tillfälle att, i förhållande dertill, gifva nödiga föreskrifter åt Ban - ( 62 ) tens FiscalsEmbete, för hvad som rörde frågan om talans anställande mot den eller dem af Bankens Embets- och Tjenstemän, som, i anseende till häfd befattning med den skedda inlösningen derstädes, möjligtvis skulle kunna till ansvar eller ersättning förbindas.
Då jag tillförene i Kongl.