Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt Wadsbo HäradsRätts beslut den 7 Juli 1837, hade nemligen Anders Andersson i Sörgården Tiavad, i anseende till saknad tillgång till gäldande af Kongl. Maj:ts och Kronans andel i de honom för oloflig bränvinsbränning ådömda böter 5o Riksdaler, undergått två veckors fängelse med arbete, i stället för blott en veckas sådant fängelse, hvartill omförmälda bötesandel, utgörande en tredjedel af bela bötesbeloppet, derför bestraffning af tre veckors fängelse är stadgad, rätteligen bordt förvandlas.
Och då, efter härom föregången skriftväxling emellan mig och Häradshöfdingen, hvilken med HäradsRätten fattat detta beslut och sökt visa dess förenlighet med Lag, anmärkningen blifvit, i min till AdvokatFiskalsEmbetet den 20 April i838 aflåtna skrifvelse, vidare utförd och, i öfverensstämmelse dermed, af bemälde Embete, genom hos Kongl. HofRätten anställd talan emot Häradshöfdingen, fullföljd, har Kongl. HofRätten, medelst deröfver den 23 September sistlidna år gifvet Utslag, sig utlåtit och funnit, lika med mig och AdvokatFiskalsEmbetet, att, enär be - *) Se Embets-berättelsen för åren i836 och 1837, pag. 8g. R.
Emb. Ber. den 14 Jan. 1340. stämmelserna i 62 och 63 §§. i Kongl.
Förordningen den 19 Juni i835 icke uti ifrågavarande fall uteslutit tillämpning af de grunder, som till iakttagande i allmänhet genom Kongl. Brefven den 5 Februari 1768 och den 27 Oktober 1820 blifvit stadgade, den oguldna tredjedelen af ofvanberörde, Anders Andersson ådömda, böter rätteligen bordt förvandlas till en veckas fängelse, och att Andersson således, till följd af Häradshöfdingens anmärkta förfarande, fått undergå fängelse en vecka längre än vederbordt; Men då sådant icke kunde anses hafva annorlunda tillkommit än genom missförstånd af de till ämnet hörande författningar, ansåg Kongl. HofRätten, såsom AdvokatFiskalsEmbetet äfven yrkat, det annan påföljd derför icke ägde rum, än att Häradshöfdingen förpligtades att med Tre R:dr 16 sk. godtgöra Anders Anderssons lidande, och med En R:dr 4 sk. io| r:st. hålla Kronan skadeslös för hans underhåll den tid, han på förenämda sätt obehörigen i häklet qvaiTdifvit.
Uti det i Embelsberättelsen för åren i836 och 1837 (pag. 72) förekomna mål, angående Kinnevalds HäradsRätts åtalade, men af Kongl. Götha HofRätt, genom Utslag den 18 December 1837, gillade förfarande, alt vid straffbestämmelse för drängen Magnus Fredriksson från Täfvelsås, såsom skyldig till urbota straff af sexton dagars fängelse vid vatten och bröd för sin husbondes öfverfallande, serskildt förvandla de honom derjemte för liorsbrott ådömda böter i3 R:dr 16 sk. till tolf dagars dylikt fängelse, så att bestraffningen i det hela uppgått till högsta kroppsplikt, ehuru den, enligt derom emot tillförordnade
Domhafvanden framställd anmärkning, rätteligen bordt stanna vid tjugofyra dagars fängelse vid vatten och bröd, hade hos Kongl. Maj:t underdåniga besvär öfver Kongl. HofRättens omförmälda Utslag blifvit å mina vägnar anförda; Vid pröfning af hvilka besvär Kongl. Maj:t, med Dess Högsta Domstol, genom Utslag den 27 Augusti sistlidna år, förklarat, att som drängen Magnus Fredriksson, för husbondes öfverfallande, gjort sig skyldig till bestraffning med Sexton dagars fängelse vid valten och bröd, samt alt, för begånget horsbrott, böta 40 daler silfverraynt, hvilka böter, jemlikt Kongl. Förklaringen den 23 Mars 180a, bordt, efter den i 5 Kap. 4 §•
Straffbalken föreskrifna allmänna grund, till dylikt fängelse förvandlas; men, enligt sistnämnda Lagrum, de två bestr. affningsgrader, som följa näst efter Sexton dagars fängelse och medföra en tillökning i detta straff, hvardera af Fyra eller tillhopa Åtta dagars fängelse vid vatten och bröd, motsvara ett bötesbelopp af tillsammans 5o 4o R.
Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1S40. daler; och de Magnus Fredriksson ådömda 4° dalers böter således ej bordt, vid deras förvandlande, med mera än Atta dagars fängelse vid vatten och bröd öka det redan till enahanda straffart bestämda urbota-ansvaret; Alltså funne Kongl. Majrt t. f. Domhafvanden i HäradsRätten hafva, vid förvandling af sistberörde böter, i så måtto oriktigt förfarit) som, efter hvad ofvan vore yttradt, Magnus Fredriksson bordt umgälla sina förbrytelser med tillhopa endast tjugofyra dagars fängelse vid vatten och bröd; men enär t. f. Domhafvandens ifrågavarande förseelse icke kunde anses hafva tillkommit af uppenbar vårdslöshet eller oförstånd, kunde yrkandet örn ansvar å honom icke vinna bifall i vidsträcktare måtto, än att han borde med tjugosex sk.
Banco ersätta hvad Kongl. Maj:t och Kronan för Fredrikssons underhåll i fyra dagar bekostat.
TJti detta Beslut hade Herrar JustitieRåden Themptanderj Bredberg, Nybla1 lis Engelhart, Nordenstolpe och Grefve Sparre sammanstämt; hvaremot Herr JustitieRådet
Stråle för sin del ansåg hvad emot t. f.
Domhafvanden blifvit åtaladt icke vara af den beskaffenhet, att något ansvar och ersättningsskyldighet i detta mål kunde honom åläggas.
Emedlertid hade af mig i lika måtto blifvit anmärkt, huruledes Edsbergs HäradsRätt, som medelst beslut den 27 Februari 1837, under åberopande af 35 Kap. 2 och 3 §§., 3 Kap. 2 och 6 §§. samt 14 Kap. 2 och g §§.
Missgerningsbalken, dömt drängen Per Eric Jonsson att, för slagsmål, svordom och sabbatsbrott, böta 5
R:dr 24 sk. och, för sin husbondes öfverfallande, undergå- sexton dagars fängelse vid vatten och bröd, derjemte, vid förvandling af dessa olika bestraffningar till den svåraste, förordnat, att den sakfällde skulle straffas med tjugofyra dagars fängelse vid vatten och bröd, i stället för blott tjugo dagars dylikt fängelse, som högst bordt äga rum, så vida icke bötessumman serskildt förvandlats, utan, jemlikt n punkten af Kongl.
Förklaringen den 23 Mars 1807 och 5 Kap. 4 §•
Straffbalken, nämde summa i6|- daler silfvermynt tagits i beräkning tillika med det emot urbota straffet högst svarande penningebelopp eller 60 daler, och kroppspliklen derefter i ena bot blifvit stadgad; Öfver hvilken anmärkning
Häradshöfdingen afgifvit infordrade utlåtande och deri, med förmälan, att han icke ville bestämdt söka försvara riktigheten af den grund, HäradsRätten för bestraffningens stadgande antagit, vidare erinrat, att 1807 års åberopade Kongl.
Författning, angående serskilda bestraffningars förvandling R.
St. ^fust.
Emb.-Ber■ den 14 jfan.
1840. till en encia, ej lemnade uttrycklig föreskrift i annat afseende, än att högsta kroppsplikt icke skulle öfverskridas; hvaremot jag icke destoinindre ansett mig höra fullfölja anmärkningen och i sådant ändamål, med ytterligare utveckling af grunderna derför, uti skrifvelse den 28 Februari 1838, anmodat AdvokalFiskalsEmbetet i Kongl. Svea HofRätt att i detta mål föra talan.
Och har, efter härom emellan bemälde Embete och Häradshöfdingen föregången skriftväxling, Kongl.
HofRätten, medelst Utslag den 12
December samma är, sig utlåtit och funnit det vara med de i Lag och Författningar gifna och allmännast följda grunder för förvandling i ena bot af serskilda straffarter öfverensstämmande, att, på sätt i detta mål anmärkt blifvit, de drängen Per Eric Jonsson ådömda serskilda ansvar af sexton dagars fängelse vid vatten och bröd samt 5 R:dr 24 sk. böter, bordt i ena bot förvandlas till tjugo dagars fängelse af nyssnämnda slag, och att HäradsRätten således, då den bestämt Per Eric Jonssons bestraffning till tjugofyra dagars sådant fängelse, icke i enlighet med nämnde förvandlingsgrundev förfarit; Men enär något uttryckligt lagstadgande derom icke funnes och något Lagbud följaktligen icke blifvit af liäradsRätten, genom anmärkta åtgärd öfverträdt, ansåge Kongl. HofRätten ansvar derför ej eller kunna för Häradshöfdingen äga rum.
I anledning af Kapitenen F. L. Rosenqvists af Åkershult hos mig skriftligen anmälda klagan deröfver, att Stockholms Stads KämnersRätt, som, efter hvad dess Protokoll utvisade, redan den 21 Mars 1807 hufvudsakligen afdömt ett af klaganden dit instämdt tvistemål, icke förr än den 10 derpåföljde Octoher domen lill parterne utgifvit; för hvilket dröjsmål, som skulle hafva vållat, att klaganden varit föranlåten börja ny rättegång, laga åtal emot KämnersRätten yrkats, jemte godtgörelse för klaganden, medelst sednare rättegången, orsakad kostnad och tidsspillan; hade bemälte Rätts Ordförande och Ledamöter, ibland hvilka äfven Notarien, uti häröfver infordrad förklaring andragit, att om något anmärkningsvärdt i afseende å öfverklagade dröjsmålet med Domens utfärdande kunde ligga Domstolen till last, Notarien ensam måste ikläda sig ansvar derför, emedan honom, i sådan egenskap, tillkom att uppsätta och expediera de af Rätten beslutna Domar och Utslag, i följd hvaraf Notarien äfven ansåg sig böra redogöra för anledningarne till dröjsmålet, hvilka bestått deri, att, då Rättens ofvannämnde dag den 21 Mars fattade beslut skulle af honom uppBih. till R.
Prot. 1840.
2 Sami. 6 4 3 R.
Ombndsm, Emb.-Ber. den 14 Jan. 1S40. sättas, åtskilliga hos honom yppade betänkligheter föranledde till ytterligare samtal om saken emellan honom och Rättens öfrige Ledamöter, utan att likväl derigenom domslutet i någon mån rubbades eller jemnkades; och att dels detta förhållande, dels den öfverhopande mängd af göromål, som under förra hälften af år 1887 upptogo Domstolens och Notariens egen tid, vållade, att domens justerande icke medhanns innan den tjenstledighet, Puiltens Ordförande under sommartiden erhållit, tog sin början, och hvilken först den 15 September upphörde; hvarefter domen nästderpåföljde sessionsdag, eller den icj i samma månad justerades och den 10 Octoher till Parterne utgafs; Uti hvilken förklaring Rättens öfriga Ledamöter instämt, dock utan att vilja vitsorda, det
Notariens lid varit så alldeles upptagen al hans visserligen många och trägna göromål, att han ju icke, förr än som skedt, syntes hafva kunnat ombesörja domens uppsättande och expedierande; men då, efter Rättens tanka, Kapitenen Rosenqvist genom öfverklagade dröjsmålet icke varit bragt i laga nödvändighet att, på sätt som skett, hörja annan rättegång angående samma sak, trodde KämnersRätten, att han icke varit särdeles befogad till sin förda klagan, och att densamma derföre, i betraktande af hvad sålunda blifvit framstäldt, kunde förfalla.
Hvaremot Kapitenen Rosenqvist, uti en ytterligare skrift, jemte åtskilliga erinringar emot KämnersRättens förklaring, förnyat sin ofvanomförmälda klagan.
Vid öfvervägande häraf och emedan, 0111 än närmaste omsorgen vid uppsättning och expedierande af Rättens domar och Utslag tillhörde P10- tokollsföranden, det likväl, enligt 14 Kap. 1 §.
Rättegångsbalken, ålåge
Domstolen att tillse, det sådant i behörig tid och ordning verkställdes, hvaraf följde, att derest försummelse eller dröjsmål derutinnan agde runi, ansvarigheten derför icke kunde inskränkas till endast den förstnämnde, utan horde drabba Domstolen, som hade både pligt och rättighet att förmå honom till uppfjdlande af sina tjensteåligganden; och nyss åberopade Lagrum jemväl innehölle, att Domare ej må slut i någon sak uppehålla, men af KämnersRättens Protokoll inhämtades, att bemälde Pvätt, den 21 Mars i83y, pröfvat och hufvudsakligen afgjort ofvanberörde tvistemål, samt redan då stadgat, att domen skulle Lill parterne utgifvas den 10 derpåföljde Oktober, eller först nära sju månader efter det beslutet fattades, utan att någon anledning till ett sådant uppskof åberopats, hvilket sakens beskaffenhet och domens lydelse lika litet synts rättfärdiga, som de dertill af Notarien enskildt föreburna, men af Rättens öfrige Ledamöter icke vitsordade orsaker, kunde godkännas; samt följaktligen uppenbart vore, det ett emot
Lag stridande och således obehörigt dröjsmål med utgifvandet af Kämners - R.
Jast.
Emb.-Ber. den 14 Jim. 2340. 43 Rättens meranämnde dom förelupit, har jag, uti skrifvelse den 27 Januari i838, åt AdvokatFiskalsEmbetet i Kongl. Svea HofRätt uppdragit, alt emot KämnersRättens Ordförande och Ledamöter, såsom gemensamt ansvarige lör den i omförmälda måtto öfverklagade försummelse, anställa talan, och dervid älven tillse, om och i hvad mån Kapitenen Rosenqvists ofvanberörde ersättningsanspråk kunde understödjas.
Inför Kongl. HofRätten är detta mål sedermera af AdvokalFiskalsEmbetet utförd t, med påstående om ansvar å vederbörande, och hemställan tillika, huruvida den al Kapitenen Rosenqvist yrkade ersättning kunde äga rum; hvaröfver, sedan vederbörandes förklaring inkommit, Kongl.
HofRälten, genom Utslag den \
Februari sistlidna år, sig utlåtit, och uppå de i min förenämnda skrifvelse anförda grunder samt med åberopad anledning al 1 Kap. 12 §.
Rättegångsbalken, funnit, det KämnersRättens Ordförande och Ledamöter icke kunde undgå att, för åtalade försummelsen i deras Embetsutöfning, gemensamt böla tjugofem daler silfvermynt med Atla R:dr 16 sk.
Banco; deremot, beträffande Kapitenen Rosenqvists vikande om godtgörelse för den, medelst en sednare rättegång, honom orsakade kostnad och tidspillan, Kongl. HofRätten, som ansett handlingarne ådagalägga, det Kapitenen vidtagit de af honom uppgifna åtgärder till början al en ny rättegång vid annan domstol, utan att vara dertill tvungen af någon laga nödvändighet, föranledd af dröjsmålet med ifrågavarande doms ulgifvande, förklarat Kapitenens yrkande i denna del lill någon ersättnings-påföljd för KämnersRättens Ordförande och Ledamöter icke föranleda.
Efter hvad i Embetsberättelsen för åren 1836 och 1837 (pag. 35, 38 och 4°) omförmäles, hade Kongl.
Svea HofRätt pröfvat af AdvokatFiskalsEmbetet derstädes serskildt anställda åtal emot Underdomare, i afseende å anmärkt oriktig tillämpning af Kongl.
Brefvet den 20 December 1737, när föi' hustjufnad kroppsplikt af fängelse vid vatten och bröd ådömes, hvilken icke finge, på sätt vid dessa tillfällen skett, beräknas till dubbelt antal dagars fängelse emot det för annan stöld till samma värde belöpande, utan rätteligen borde stadgas efter det stulnas dubbla värde.
Af berörde anmärkningsmål hade tvänne blifvit hos Kongl. Majit i Dess Högsta Domstol fullföljda; hvarvid, i det ena (pag. 4°)> AdvokatFiskalsEmbetet i underdånighet anfört besvär deröfver, att HofRätten, genom Utslag den 21 Juli 1837, ehuru Jerfsö HäradsRätts beslut af den i5 Augusti i836, enligt hvilket drängen Olof Jansson, för hustjufnad, blifvit,ålagd 44 R.
Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. och jemväl undergått kroppsplikt dubbelt svårare än vederbordt, ansågs hafva orätt förfarit, likväl förklarat tillförordnade
Domhafvanden icke kunna något ansvar derför ådömas; Öfver hvilka besvär Kongl. Maj:t, medelst Nådigt Utslag den id\
Februari sistlidne år, sig utlåtit, att enär de Olof Jansson, för hustjufnad till värde af 3 R:dr 33 sk. 7 rst.
Banco, ådötnda böter 22 R:dr 9 sk. 6 rst., hvilka, då han dertill saknade tillgång, rätteligen bordt till åtta dagars fängelse vid vatten och bröd förvandlas, deremot blifvit af HäradsRätten förvandlade till dubbelt belopp eller sexton dagars sådant fängelse, som Olof Jansson sedermera äfven undergått, pröfvade Kongl. Majit, med ändring af HofRättens Utslag, skäligt fälla tillförordnade
Domhafvanden i HäradsRätten att, jemnlikt 1 Kap. 12 §.
Rättegångsbalken, böta Femtio'daler Sillvermynt med Sexton Riksdaler 3a sk.
Banco samt godtgöra Kongl. Maj:t och Kronan kostnaden för Olot Janssons underhåll i häktet under den tid lian, i följd af nämnde beslut, blifvit der längre än vederbordt qvarhållen; men då Olof Jansson förklarat, att han för det honom tillskyndade lidande ej äskade ersättning, komme dervid att bero; Om hvilket beslut, i Högsta Domstolen Herrar Justitie Rådén Themptander, von Lindecreutz> Nyblaeus och Grefve Sparre sig förenat; hvaremot Hans Excellens Herr JustitieStatsMinistern Grefve Rosenblad och Herr JustitieRådet Stråle ej funnit skäl alt. i HofRättens Utslag göra ändring.
I det andra anmärkningsrnålet åter, (pap. 35) deri, uppå AdvokatFiskalsEmbetets åtal i anledning af Hardemo HäradsRätts den 5 Mars i835 afsagda och redan verkställda beslut, hvarmedelst Torparen Jan Hansson Björk, för första resan hustjufnad till värde af 4 R-dr och annan stöld till belopp af 11 R:dr blifvit dömd att, i saknad af böter, undergå tjugoåtta dagars fängelse vid valten och bröd, i stället för sexton dagars dylikt fängelse, som rätteligen bordt stadgas, Kongl. HofRätten, genom Utslag deni 3 Mars 1837, med bifall till hvad AdvokatFiskalsEmbetet anmärkt och påstått, samt under åberopande af 1 Kap. 12 §.
Rättegångsbalken och Kongl. Brefvet den 11 December 1766, fällt Häradshöfdingen, som med HäradsRätten fattat omförmälda orätta dom, att derför böta Femtio daler Silfvermynt med Sexton R:dr 32 sk.
Banco och ersätta Kongl. Maj:t och Kronan kostnaden för Björks fångförtäring under den tid af tolf dagar, han, utöfver hvad vederbordt, varit i häkte hållen, för hvilket lidande han, enligt företedt bevis, äfven blifvit fullt förnöjd; hade
Häradshöfdingen i underdånighet öfverklagat detta Utslag, med anhållan, det Kongl.
Maj:t i Nåder täcktes förklara, att Kongl.
Brefvet den 20 December 1737, angående för - R.
Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. dtibbling af kroppsplikten vid förvandling af för hustjufnad ådömda böter, jemväl borde äga tillämpning vid sådana böters förvandling till fängelse vid vatten och bröd; men Kongl. Majit har, såsom Dess med Högsta Domstolen beslutna Utslag af den 9 Oktober sistlidne år visar, funnit omförmälda klagan icke förtjena afseende; I hvilket beslut Herrar JustitieRäclen Themptanderj Isberg, von Lindecreutz j Nyblaeus„ Backmanj Grefve Snoilsky och Grefve Sparre deltagit.
Till följd af min den i3 November 1837 till AdvokatFiskalsEmbetet i Kongl. Svea liofRätt allåtna skrifvelse, innefattande anmärkning dervid, att BergsTingsRätten i Södermanlands och Östergöthlands Bergmästaredöme, som genom Utslag den 20 nästförutgångne Mars, under åberopande af 4 §• i Kongl.
Förordningen den i5 Maj 1739, 4° Kap. i §. och 42 Kap. 1 §.
Missgerningsbalken samt 5 Kap. 4 §•
Straffbalken, ålagt arbetarne vid Ölands Alunbruk Lars Nilsson och Andreas Lenartsson, såsom förvunne alt hafva gemensamt stulit af Brukets tillhörigheter till värde af 1 o
R:dr 3a sk.
Banco, att derför, vid bristande tillgång till ådömda dubbla tjufvaböter 64 R:dr 6 sk., hvardera straffas med tjugofyra dagars fängelse vid vatten och bröd, sålunda beräknat kroppsplikten till dubbelt antal dagar fängelse emot det, som för annan stöld till lika belopp skolat ådömas, hvartill åberopade Kongl. Förordningen af år 1739, angående stölders afstraffande vid Bergverken, lika litet gufve anledning, som Kongl. Brefvet den 20 December 1737, om beräkning af kroppsplikt för hustjufnad, hälst bägge dessa författningar, rörande stöld i tveböte, egentligen omtalade straff af spö eller ris, men icke det af fängelse vid vatten och bröd, hvilket, i förevarande mål tillämpadt, rätteligen bordt, efter det stulnas dubbla värde, stadgas till tjugo dagar för hvardera af de sakfällde; har AdvokatFiskalsEmbetet inför Kongl.
HofRätlen anställt åtal emot tillförordnade Domhafvande!! i BergsTingsRätten , med påstående örn ansvar och ersättnings-skyldighet för beinälde Rätts i anmärkta del origtiga beslut, som redan gått i verkställighet; hvaröfver, sedan
Domliafvanden med förklaring inkommit, och ofvannämnde sakfällde personer jemväl blifvit hörde, Kongl. HofRätten, medelst Utslag den 19 Mars sistlidna år, sig yttrat, att, då de sakfällde, i händelse deras ansvar för ifrågakomna tjufnadsbrolt, vid bristande tillgång till böter, blifvit i spöstraff bestämdt, skolat, jemlikt de af BergsTingsRätten åberopade Lagstadganden, hvardera straffas med tjugotvå pär spö, hvilket åter svarade mot tjugo dagars fängelse vid vatten och bröd, samt med Lagens 46 R St.
Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. mening måste instämma, att, i hvilkendera af dessa straffarter kroppspiikten ock kunnat utsättas, bestraffningen skulle i båda fallen vara af lika och motsvarig beskaffenhet; ansåge väl Kongl. HofRätten, på detta och öfriga af AdvokatFiskalsEmbetet anförda skäl, de sakfälkle i omförmälda mål hafva rätteligen bordt, i saknad af böter, dömas till fängelse vid vatten och bröd uti allenast tjugo dagar, eller fyra dagar mindre, än hvartill fängelsestraffet är vordet af BergsTingsRätten beräknadt; men enär, efter hvad kändt vore, i fråga om grunderna för uträkning al fängelsestraff för tjufnad, som ligger i tveböte, serskilda meningar ej blott vid lägre och högre domstolar, utan äfven inom lagstiftningen sökt göras gällande samt, vid sådant förhållande och med afseende å ordalydelsen af 1739 års Kongl. Förordning och 1707 års Kongl. Bref, tvifvelsmål om Lagens rätta förstånd i denna omständighet kunnat, icke utan anledning, äga rum; funne Kongl. IJofRätten, det BergsTingsRättens anmärkta beslut icke borde anses hafva af uppenbar vårdslöshet eller oförstånd tillkommit, och att t. f.
Domhafvande!] ej heller derföre kunde till ansvar eller ersättningsskyldighet dömas.
Ehuru jag nu, lika litet som tillförene uti ett på enahanda sätt afgjordt mål, kunnat för gällande antaga de omständigheter, Kongl.
HofRätten i sednare delen af dess Utslag åberopat såsom anledning till
Domhafvandens befrielse ifrån all ansvarighet, har likväl, då i förevarande mål den sakfälldes bestraffning föga skillt sig ifrån den, sorn lagligen bordt äga rum, vid Kongl. HofRättens Utslag fått bero, sedan denna fråga, enligt hvad här ofvan är förmäldt, redan blifvit, i följd af anförda underdåniga besvär ej mindre i förstnämnda mål, än i ett annat af molsalt utgång, till Kongl. Majtts
Nådiga pröfning hemställd.
I anledning af Siende HäradsRätts beslut den 29 September 1837, enligt hvilket Pigan Lotta Andersdotter, för hustjufnad till värde af 5 R:dr 16 sk., undergått den henne, i brist af böter, ådömda bestraffning af sexton dagars fängelse vid vatten och bröd, i stället för tolf dagars dylikt fängelse, hvarvid bestraffningen rätteligen, beräknad efter det stulnas dubbla värde, bordt stanna, har Kongl. Svea HofRätt, uppå AdvokalFiskalsEmbelets derstädes, efter af mig under den 20 December 1838 aflåten Remiss, utförda talan emot Häradshöfdingen , sora med HäradsRätten fattat omförmälda oriktiga beslut, genom Utslag den 29 Maj sistlidna år, förklarat, att emedan, vid öfvervägande af de i r och 4 §• §• 6 Kap.
Straffbalken, för förvandling af böter till spö eller ris, eller fängelse vid vatten och R.
Emb-Ber. den 14 Jan. 1S40. 47 broel, bestämda olika grunder, uppenbart sig visade, det någon tillämpning at‘ stadgandet i Kongl. Brefvet den 20 December 1787 att, dä för hustjufnad böterna äro dubbla, kroppsstraffet äfven bör fördubblas, icke i fråga om böters förvandling till fängelse vid vatten och bröd egde runi annorledes, än att antingen efter det stulnas dubbla värde, eller det deremot svarande fördubblade kroppsstraffet af spö eller ris, borde bestämmas den bestraffning, hvartill den brottslige gjort sig skyldig; med iakttagande hvaraf Lotta Andersdotter, sorn föröfvat hustjufnad till värde af 5 R:dr 16 sk., bordt, i brist af böter, undergå åtta par ris eller, vid förvandling deraf, tolf dagars fängelse vid vatten och bröd, men HäradsRälten dömt henne till sexton dagars sådant fängelse, eller dubbelt emot hvad för stöl» dens enkla värde belupit, hvilket Häradshöfdingen, i dess afgifna förklaring, äfven erkänt vara ett misstag vid tydningen af omförmälda Kongl. Bref; funne Kongl.
HofRätlen, det HäradsRälten genom anmärkta bötesförvandlingen oriktigt förfarit; men då AdvokatFiskalsEinbetets talan, dermed hufvudsakligen åsyftades, alt i framtiden förekomma dylika misstag i Lagskipningen, blifvit inskränkt, till framkallande endast af det yttrande Kongl. IlofRätten på nyssberörda sätt meddelat, finge dervid bero.
Emot sednare delen af detta Utslag har, i anseende till AdvokatFiskalsEmbetets nyssnämnda förklarande, någon erinran icke kunnat äga rum.
Genom FTtslag den 21 Juni 1837 Sunnerbo HäradsRält, som dömt förre soldaten Lars Trast att, för stöld af säd ute på marken, skattad till 3 R:dr 21 sk., enligt 43 Kap. 1 §.