Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Försäkringstagaren eger nemligen på stället, der haveriutredningen verkställes, ett ombud, fartygsbelalhafvaren, hvars skyldighet det är, att icke lemna godset ifrån sig förr, än de vid detsamma häftande haveribidragen blifvit betalde, Skulle man nu tillåta försäkringstagaren att för de haveribidrag, som skola lill honom utgöras, genast vända sig till sin försäkringsgifvare, så blef denne sannolikt aldrig, när haveriet dispacherades på en något aflägsnare ort, i stånd till att af de ersättningsskyldige utfå deras bidrag till ersättningen af det gemensamma haveriet, emedan befälhafvare!) då icke egde något intresse att taga ut denna ersättning af godset, och den fördel försäkringsgifvaren egde deri, att försäkringstagaren vore skyldig att till honom afstå sin rätt till haveribidragen, blef i de flesta fall fullkomligt illusorisk.
Alt försäkringsgifvaren skulle kunna göra denna rätt, genast vid haveriutredningen, gällande genom ombud på alla platser, der haverier kunna komma att utredas, är kanske för engelska och hamburgska, men knappast för svenska försäkringsbolag antagligt.
På grund således af försäkringsgifvarens så högst betydligt ogynnsammare ställning att i detta fall bevaka sin rätt, har jag ansett förslagets stadgande i denna punkt böra bibehållas.
Åtskilliga anmärkningar hafva blifvit riktade dels emot behöfligheten, dels emot lämpligheten af de definitioner på åtskilliga slag af skador, som i § 254 innehållas.
Dessa definitioner hafva, på uttryckligt yrkande af sakkunnige män, blifvit i förslaget intagne, såsom nödvändige till förekommande af de tvister, som annars alltid uppkomma emellan försäkringsgifvare och försäkringstagare, angående såväl tillvaron som omfånget af skadan i dessa fall.
Också innehålla främmande länders försäkringslagar i detta ämne utförliga bestämmelser, hvilka äfven legat til 136 grund för de i förslaget intagna, hvarföre jag ansett att stadganden härom i en svensk försäkringslag ej borde saknas och att dessa stadganden borde stå i öfverensstämmelse med hvad det europeiska bruket i dessa punkter infört.
Ehuru Rikets sednast församlade Ständer, i deras till Eders Kongl. Maj:t i förevarande ämne aflätna skrifvelse, anhöllo att få emottaga förslag ej blott till ny Sjölag utan äfven till Stadgar i dermed sammanhang egande ämnen, åtföljes närvarande Förslag till Sjölag icke af något Reglemente för handelssjöfarten.
Skälet dertill är att, efter de grunder som vid utarbetandet af förevarande Förslag blifvit följda, allt hvad som i de äldre Reglementena finnes angående sjömäns förhållande till redare och befälhafvare, blifvit i Lagen upptaget, så att af dessa Reglementens innehåll återstår endast hvad som rörer Sjömanshusen, i hvilkas organisation och förvaltning Eders Kongl. Maj:t eger, enligt den i Grundlagen Eders Kongl. Maj:t tillagda lagstiftningsrätt, att vidtaga de förändringar, som kunna finnas nödiga.
Jag hemställer i underdånighet att Eders Kongl.
Maj:t täckes godkänna ifrågavarande lagförslag, sådant det nu blifvit Eders Kongl. Maj:ts nådiga pröfning understäldt och besluta att medelst proposition framställa detsamma till Rikets Ständers antagande.
Cramér åberopade hvad han vid förslagets granskning i Högste
Domstolen yttrat i de delar, hvari det reviderade förslaget afvek från de af Justitierådet uttalade åsigter.
På Stats-Rådets öfrige ledamöters tillstyrkande täcktes Kongl. Majit gilla det af Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern nu framställda förslag och bifalla, att proposition i ämnet, sådan den finnes detta protokoll bilagd, skulle till Rikets Ständer aflåtas.
Ex protocollo Oscar David Egge. t STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1863.
Maj: tu Nåd.
Proposition j\it 82. 1 JW Ank. till Exp.-Utsk. flen 2 Mara 1863, kl. 10 f. ni.
Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående aflöningsoch ulgifts-anslagen för Teknologiska institutet; Gifven Stockholms Slott den 20 Februari 1863.
Maj:ts vid 1856-1858 ars riksdag aflåtna nådiga framställning att, då, för befrämjandet af landets materiela intressen, det vore af utomordentlig vigt, att
Teknologiska institutet vunne den utvidgning och fullständighet, som af industriens utveckling och läijungarnes vexande antal påkallades, Rikets Ständer måtte dels bevilja ett särskildt anslag för anskaffande af ny lokal för institutet, dels ock, i öfverensstämmelse med ett af institutets Styrelse uppgjord t förslag till aflönings- och utgiftsstat, förhöja det å sjette Hufvudtiteln för nämnda institut mod 21,150 Riksdaler uppförda ärliga anslag till 49.500 Riksdaler, eller med 28,350 Riksdaler, anmälde Rikets Ständer, uti skrifvelse den 6 Februari 1858, det Rikets Ständer, vid granskning af den föreslagna aflönings- och utgiftsstaten, icke funnit något, att anmärka emot de derutinnan upptagna belopp, hvadan den äskade anslagstillökningen af Rikets
Ständer beviljades att utgå intilldess nästföljande statsreglering vidtoge, dock med förklarande, att af den ät Föreståndaren till 6,000 Riksdaler och ät Kemie-professoi n till 4,500 Riksdaler bestämda aflöning, 5,000 Riksdaler för den förre och 4,000 Riksdaler för den sednare borde utgöra lön och återstoden utgå såsom hyresersättning, intilldess den nya byggnaden för institutet blefve färdig och beniälde tjenstemän dä derstädes erhöllo boställsrum.
Vid föredragningen af Rikets Ständers ofvanberörda skrifvelse, länn Kongl. Maj:t godt att, i öfverensstämmelse med det framlagda förslaget samt med iakttagande af det utaf Rikets Ständer vid anslagsförhöjningen fästade förbehåll derom, att en del af Föreståndarens och Kemie-professorns löner skulle betraktas såsom hyresersättning, för institutet fastställda interimsstat, att gälla intilldess detsamma kunde i den nya lokalen inrymmas.
Uti sin den 24 Oktober 1860 till Kongl. Majit aflätna underdåniga skrifvelse, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens sjette Hufvudtitel, anförde Rikets Ständer, att vid behandlingen af frågan om den för Teknologiska institutet vid föregående riksdagen provisoriskt beviljade förhöjda anslagssummans definitiva uppförande på Riksstaten, hos Rikets Ständer kommit Bih. till R.
Prot 1862 & 1863. 1 Sami 1 Afd. 2 Band 15 Baft. 1 2 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition J\fs 82. linder Öfvervägande huruvida delta för industrien* och näringarnes utveckling vigtiga läroverk nu befunne sig i sädant skick, att icke något hinder kunde anses möta för aflöningsstatens definitiva fastställande, samt att Rikets Ständer, för bedömande af denna fråga, dels tagit kännedom af de förnyade nådiga stadgar som under den 19 November 1858 blifvit för institutet utfärdade, dels i öfrigt förskaffat sig upplysning om beskaffenheten af den i viss mån förändrade organisation, som läroverket undergått.
Härvid hade hos Rikets Ständer betänkligheter uppstått rörande ändamålsenligheten af vissa utaf de i berörda stadgar meddelade föreskrifter, i hvilket afseende Rikets Ständer, beträffande först det förhållande, att den uti de äldre stadgarne intagna bestämmelse, det en af Professorerne vid läroverket tillika skulle vara Föreståndare, icke blifvit i de nya stadgarne bibehållen, i underdånighet anmärkte, att det syntes mindre lämpligt, att innehafvaren af den vigtiga föreståndarebefattningen icke genom att sjelf deltaga uti lärarnes åligganden erhölle det tillfälle till närmare beröring med dem och med eleverne, hvarförutan han svårligen kunde vinna noggrann kännedom om undervisningens gång och beskaffenhet eller tillförlitligen bedöma läroverkets ställning och behof, hvilket dock vore desto mera angeläget som Styrelsens öfrige ledamöter, enligt § 34 i stadgarne, kunna stå helt och hållet utom läroverket, och institutets lärare följaktligen, om Föreståndaren icke deltoge i undervisningen, saknade tillfälle till beröring med Styrelsen, hvarigenom denna äter mäste i viss män blifva främmande för allt hvad som afsåge sjelfva undervisningen.
Denna grundsats vore äfven, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, vid tekniska läroanstalter i utlandet så allmänt tillämpad, att, der ett motsatt förhållande egde rum, sådant måste anses såsom ett sällsynt, af tillfälliga orsaker loranledt undantag, och, om äfven ett dylikt undantag varit af särskilda omständigheter päkalladt för den förre innehafvaren af föreståndarebefattningen, så kunde dock detta förhållande, enligt Pikets Ständers åsigt, icke utan verklig skada för läroverket göras till allmän regel, pä sätt genom den i stadgarne vidtagna^ förändring egt rum.
De Föreståndaren tillhörande åligganden vore ej Heller, så vidt Rikets Ständer kunnat finna, af don omfattning, att de borde kunna förhindra honom frän att verksamt deltaga i undervisningen.
Väl åläge det Föreståndaren att besvara från embetsverken aflåtna remisser, äfvensom förfrågningar af enskilde näringsidkare; men dä stadgarne medgåfve Föreståndaren att antingen sjelf besvara eller till vederbörande lärare öfverlemna sådana förfrågningar och dä det sednare förfarandet i de flesta tall desto heldre mäste iakttagas, som det skube innefatta allt för öfverdrifna anspråk på en person, att ega specialkännedom i alla tekniska ämnen, kunde donna omständighet icke utgöra hinder för tillämpningen af den vigtiga grundsatsen, att föreståndarebefattningen borde inneha fvas af någon bland institutets lärare.
Dä härtill komme, att för denna befattning intill 1856 -1858 års riksdag var anslaget ett arfvode af ondast 2,500 Riksdaler, syntes den för samma befattning beviljade aflöning af 6,000
Riksdaler utgöra en alltför betydlig godtgörelse för dermed förenade åligganden, såvida icke dessa äfven innefattade skyldighet att i undervisningen deltaga.
Vidare anförde Rikets Ständer, hurusom af såväl de uti stadgarne intagna lärokursers omfång och beskaffenhet, som äfven don omständigheten, att Rikets sednast församlade Ständer åt institutets Professorer och Adjunkter anslagit enahanda aflöningsförmäner, som bestämdes för motsvarande befattningar vid rikets universiteter, tydligen framstode, att innehafvarne af dessa lärareplatser, sä framt institutet skulle motsvara anspråken på ett högre tekniskt läroverk, hvilket det Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition J\$ 82. 3 vöre afsedt att vara, måste ega grundlig och omfattande vetenskaplig bildning; hvadan ock lärarne borde hafva den sjelfständig» ställning och af reglementarisk» stadganden ej alltför mycket inskränkta verksamhet, som den vetenskapliga undervisningen påkallade.
1 detta hänseende ansägo Rikets Ständer mindre lämpligt, att institutets Styrelse, jemlikt § 7 i stadgarne, egde att vid sig företeende omständigheter och, såsom det ville synas, utan lärarnes eget medgifvande, emellan deni ”fördela läroämnena annorlunda”, än de uti samma § blifvit bestämda, i följd hvaraf Styrelsen kunde ålägga en Professor att, icke blott tillfälligtvis, utan för längre tid öfvertaga hvilket ämne som helst, endast med iakttagande af föreskriften i nämnda § att. när fråga kunde uppstå om söndersfyc.kning af någon professorsbefattning. framställning i ämnet borde till Kongl. Majit »flatas.
Denna vidsträckta rättighet, syntes dock böra i så måtto inskränkas, att det finge ankomma pä hvar och en vid institutet anställd Professor att, när något läroämne behöfde från hans befattning hålla undervisningen.
Bibehållandet af det nuvarande stadgandet skulle, förutom dess olämplighet i öfrigt, otvifvelaktig!, för institutet försvåra möjligheten att förvärfva och vid läroverket fortfarande fästa skicklige lärare; och ansägo Rikets Ständer lärarebefattningarnes uppförande på ordinarie stat vara alldeles oförenligt med den osäkra ställning, lärarne måste komma att innehafva, så länge omförmälda stadgande vore gällande.
Beträffande derefter institutets verksamhet efter dess förändrade organisation, hvarom Rikets
Ständer jemväl ansett sig böra taga kännedom, hade Rikets Ständers uppmärksamhet fästats dervid, att i fördelningen af läroämnen och lektioner emellan lärarne en så betydlig ojemnhet egde rum, att några lärare syntes vara, i jemförelse med andra, särdeles betungade, såsom exempel hvarå åberopats, att med profcssorstjensten i matematik och mekanik vore förenad undervisningsskyldighet i ej mindre än tre af de vid ett tekniskt läroverk vigtigaste läroämnen, hvarjemte innehafvaren af berörda professorstjenst haft betydligt större antal lektionstimmar än hvai' och en af Professorerne i fysik och mekanisk teknologi; och ehuru Rikets Ständer icke kunde, bedöma i hvad mån en sådan anordning af undervisningen varit nödvändig samt huruvida orsaken dertill vore att söka uti lärarekrafternas otillräcklighet, men någon jemkning i afseende på läroämnenas fördelning emellertid syntes vara af behofvet påkallad, hade Rikets Ständer för det då närvarande ansett sig icke böra medgifva ifrågavarande löneanslags uppförande på ordinarie stat.
Med afseende å de i ofvanberörda hänseenden förekomna betänkligheter emot definitivt fastställande af institutets stat blef anslaget för institutet endast provisoriskt uppfördt för innevarande statsregleringsperiod; hvarjemte Rikets Ständer anhöllo, det Kongl. Majit täcktes taga i nådigt öfvervägande pä hvad sätt de af Rikets Ständer åsyftade förändringar i afseende på läroverkets organisation lämpligast kunde bringas till verkställighet, derest Kongl. Majit icke ansåge hinder derför möta.
Häröfver hörd har Styrelsen för Teknologiska institutet, jemte åberopande deraf att vid åtskilliga större Teknologiska läroverk i utlandet föreståndarebefattningen icke vore med undervisningsskyldighet förenad, hufvudsakligen erinrat att Föreståndaren, om han deltoge i undervisningen, visserligen kunde fä närmare personlig kännedom om de elever, hvilka studerade hans läroämne, men derigenom likväl ej komtne i tillfälle att bättre lära känna hvarken de elever, som icke af honom undervisades, eller elevernas framsteg i andra läroämnen, och ej heller kom - 4 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition ,/W 82. me i närmare beröring meri öfrige lärarne, eller desse med Styrelsen, än för närvarande egde ruin; — att Föreståndaren endast genom att emellanåt, bevista lärarncs lektioner i de särskilda läroämnena och göra sig noga underrättad om beskaffenheten af institutets samlingar och öfriga undervisningsmateriel, samt genom att följa utvecklingen af andra likartade undervisningsanstalter, äfvensom de praktiska vetenskapernas och industriens framsteg i allmänhet, kunde vinna behörig kännedom om så väl lärare som lärjungar, samt insigt huru undervisningen borde ändamålscnligast ordnas och befrämjas; att, derest.
Teknologiska institutet fortfarande skulle vara en rådgifvande anstalt åt sä väl embetsmyndigheter som enskilde personer, Föreståndaren, hvilken för detta ändamål mäste ega en mångsidig naturvetenskaplig och teknisk bildning samt tid till fortsatta studier, icke utan alltför stora ansträngningar kunde medhinna att på ett verksamt sätt i undervisningen deltaga; att den tolkning Rikets Ständer gifvit åt. föreskriften angående Styrelsens befogenhet, att, under vissa omständigheter, fördela läroämnena annorlunda och emelian flere lärare, än de i stadgarne uppräknade, aldrig blifvit, ifrågasatt och icke eller syntes vara förenlig med ordalydelsen i den anmärkte §: samt att Styrelsen väl ansäge en Professor vid institutet icke böra kunna åläggas undervisning i andra ämnen än dem, som enligt stadgarne tillhörde hans befattning, men att Styrelsen dock icke kunde finna förenligt med läroverkets fördel, att, när fördelning af de lill en professorsbefattning hörande läroämnen behöfde ske.
Professorn i alla händelser skulle ega att bestämma, i hvilket eller hvilka ämnen li n skulle blifva befriad från den honom åliggande undervisningsskyldigheten.
Till följd af sedermera erhållen nådig befallning att afgifva underdånigt utlåtande i ämnet, hvarvid jemväl borde tagas under öfvervägande en af fyra bland institutets lärare till Kongl. Majit ingifven skrift, innefattande påminnelser vid Styrelsens ofvanberörda yttrande, jemte förslag rörande verkställigheten af de utaf Rikets
Ständer ifrågaställa ändringar i läroverkets organisation, har Kommerskollegium, efter det Styrelsen för institutet lemnats tillfälle att bemöta omförmälda påminnelser, under den 12 November sistlidet är till Kongl. Majit inkommit med det sålunda infordrade utlåtandet, dervid Kollegium, pä anförde grunder, förklarat sig anse öfvervägande skäl förefinnas för fortfarandet af den Föreståndaren nu medgifna befrielse frän skyldighet att. vid institutet meddela undervisning, hvaremot Kollegium, beträffande Irågan om den, enligt såväl 1846 års som nu gällande stadgar, Styrelsen tillagde rätt att om läroämnenas fördelning emellan lärarne förordna, ansett någon inskränkning i denna rätt, vara af behofvet påkallad, samt att det torde böra uttryckligen föreskrifva-;, att icke någon Professor eller annan lärare vid institutet må kunna, emot sitt bestridande, underkastas annan eller vidsträcktare undervisningsskyldighet. än som vid erhållandet af fullmagt eller förordnande ä tjensten blifvit honom ålagd, äfvensom att, när Styrelsen ansåge nödigt eller lämpligt, att något till en professors-befattning hörande läroämne blefve derifrån skiljdt, men innehafvare]! af samma befattning icke lunnes villig att. sådan förändring medgifva, frågan borde af Styrelsen underställas Kongl. Majits nådiga pröfning.
Med förmälan hurusom Teknologiska institutets nya byggnad, enligt de om dess utförande afslutade entreprenadkontrakt, år 1863 borde blifva så färdig, att institutet åtminstone inom samma års slut kunde i densamma inflytta, och de hin - Kongl Majda Nåd.
Proposition ,.,\N 82. 5 der för utvidgning af institutets verksamhet, sorn förorsakades af deli nuvarande lokalens otillräcklighet, da kommc att försvinna, har Styrelsen för nämnda institut, uti en den 16 sistlidne September till Kongl.
Maj:t• ingifven skrift, gjort framställning om den tillökning i institutets årsanslag, sorn, i följd deraf, från och med början af nästa statsregleringsperiod vore af behofvet påkallad.
Som likväl storleken af denna tillökning hufvudsakligen vore beroende på omfattningen af den undervisning, som komme att meddelas och sättet, hvarpa denna ordnades, funne
Styrelsen sig böra först derom framställa sin åsigt.
I sådant hänseende hade Styrelsen hufvudsakligen anfört: att ehuru den ifrågasatta förändringen att, pä sätt vid några af utlandets berömdaste polytekniska skolor egde rum, för dem som ville egna sig åt praktisk mekanik och mekanisk teknologi eller åt väg- och vattenbyggnadskonst, till en tid af fyra är utsträcka lärokursen vid Teknologiska.institutet samt derjemte för sådana elever föreskrifva en viss tids praktisk verksamhet, såsom vilkor för att upptagas i institutets två högsta årsafdelningar, af uppgifna skäl icke ansåges för närvarande lämplig, syntes deremot undervisningen för mekanici, på det desse måtte kunna erhålla mera tid till sitt hufvudämne, böra, i den mån lärarekrafterna sådant medgäfve, mera skiljas från den för väg- och vattenbyggnads-ingeniörer, sä att de förre icke kommc att studera väg- och vattenbyggnadskonst, samt de sednare icke heller att i hela dess vidd följa undervisningen i de mekaniska ämnena; att, på det likväl undervisningen i praktisk mekanik mätte kunna erhålla en af behofvet högeligen påkallad utvidgning, hvartill tid på förenämnda sätt skulle beredas, en förstärkning af lärarekrafterna i de matematiska och mekaniska ämnena vore nödig, hvadan, med hänsigt till dessa ämnens stora vigt.
Styrelsen ansäge sig böra i underdånighet hemställa, att nuvarande professionen i desamma mätte delas i två särskilda professioner, en för matematik och teoretisk mekanik och en för tillämpad mekanik eller så kallad machinlära, samt att aflöningen för hvardera af dessa professioner måtte bestämmas till 4,500 Riksdaler, eller samma belopp, som institutets öfrige Professorer åfnjöte; — att, oaktadt nuvarande stat upptoge blott en lärare i allmän byggnadskonst samt väg- och vattenbyggnadskonst, med en aflöning af 2,500 Riksdaler, hade likväl är 1859, på grund af medgifvandet i § 7 af de för institutet gällande stadgar, denna befattning blifvit delad i två, en för allmän byggnadskonst och en för väg- och vattenbyggnadskonst, hvardera med ett årligt arfvode af 1,250 R:dr, i öfverensstämmelse hvarmed aflöningen till dessa lärare jemväl upptagits uti det af Styrelsen nu till Kongl. Maj:t i underdånighet, öfverlemnade förslag till ny stat för institutet; — att, hvad beträffade undervisningen i väg- och vattenbyggnadskonst, Styrelsen icke nu, för åstadkommandet af en större utsträckning deraf ansett sig böra begära något ökadt anslag, enär undervisning i samma ämne äfven meddelades vid Artilleri-läroverket å Marieberg, och genomgåendet af lärokursen derstädes just vore föreskrifvet såsom vilkor för inträde såväl i Väg-och Vattenbyggnads-korpsen som i Flottans mekaniska korps; —att under sednaste tvä år hade vid institutet varit anställda tre extra lärare, hvilkas sammanlagda aflöning år 1861 uppgått till 1,900 R:dr; och ansåge Styrelsen att äfven framgent, för undervisningens ändamålsenliga bestridande, klefve behöflige en lärare i machinkonstruktioner och en i ritning saint, en Assistent å laboratorium, hvadan och dä desses aflöning icke syntes böra till bestämda belopp i staten fastställas, bland annat, af det skäl, att den tid, under hvilken de komme att blifva af sina befattningar upptagne, till en viss grad vore beroende af elevernas antal, Styrelsen, pä det desse lärare måtte kunna erhålla en mot beskaffenheten af sin tjenstgöring svarande aflöning, i underdånighet hemställt, att, i stället, 6 Kongl. Maj:(s Nåd- Proposition J\f@ 82. för nuvarande anslag till repetitörer, 1,000 Riksdaler måtte till arfvoden åt de extra lärare och repetitörer, som Styrelsen i öfverensstämmelse med § 8 af förberörda stadgar, egde vid institutet anställa, anvisas ett belopp af 2,000 R:dr; — saint att,
enär för öfrigt kostnaderna ej mindre för laboratorium än för bränsle in. m. i den nya lokalen mäste blifva större än nuvarande enahanda utgifter, och de i nu gällande stat uppförda anslag till omförmälda behof under de sednaste åren visat sig nog knappa, Styrelsen funne sig böra anhålla, att anslaget till laboratorium måtte förhöjas Irån 1,500 Ridr till 2.000
R:dr och de till diverse utgifter, såsom ved m. m., från 3,000 till 4,500 R:dr, till hvilka belopp ifrågavarande utgifter kunde antagas komma att stiga; förmälande Styrelsen slutligen, att de nya anslag, sorn Styrelsen ansett vara frän och med början af nästa statsregleringsperiod för Teknologiska institutet erforderliga, alltså sammanlagd t uppginge till 7,500 R:dr, men att då, enligt Kongl. Majits nådiga beslut den 23 Februari 1858, de nu till Föreståndaren och Kemie-professorn utgående hyresersättningar, utgörande för den förre 1,000 och för den sednare 500 R:dr, komme att försvinna frän den tid, då nämnde tjenstemän finge tillträda de för dem i institutets nya byggnad afsedda boställslägenhetor, skulle, på sätt det nu afgifna nya statsförslaget utvisade, hela årsanslaget till institutet komma att med endast 6,000 Riksdaler öfverstiga det nuvarande.
Uti de i sammanhang med Teknologiska institutets inrättande år 1826 al Kongl. Majit fastställda allmänna stadgar föreskrcfs, bland andra åligganden för institutets Föreståndare, att han borde meddela råd och upplysningar åt de enskilde slöjdidkare, som honom derom anlitade, draga försorg om lärarnes bildning och sjelf undervisa uti de allmänna grunderna af industrien samt biträda vid undervisningen uti enskilda slöjders utöfning, äfvensom utgifva alhandlingar och underrättelser rörande slöjderna.
Dessa flerfaldiga åligganden, i förening med skyldigheten att handhafva ledningen af och närmaste inseendet öfver göromålens gang kunde icke annat än splittra Föreståndarens krafter i allt för mänga rigtningar och menligt inverka på institutets ändamålsenliga utveckling, hvadan ock anmärkningar mot detsamma^ styrelse och förvaltning snart läto sig förnimma, hvilka anmärkningar slutligen vid 1844 års riksdag föranledde Rikets Ständer att hos Kongl. Majit anhålla om nedsättning af en kommitté af sakkunnige män för utrönande af tillståndet inom berörda undervisningsanstalt.