Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lyckligtvis står denna lära i strid med hvad Sveriges Rikets Ständer vid ffera tillfällen beslutat, hvarå såsom exempel endast må anföras, att de är 1810 beviljade Götha Kanalbolag en i a5 år fortfarande diskonträtt i Banken, och år /835 autoriserade deras Fullmäktige i Riksgäldskontoret att för en tidrymd af till och med 38 år meddela garanti för lån, upptagna af hypotheksföreningar.
Besynnerligt vore, om Rikets Ständer skulle, i afseende på medel, sorn. af dem disponeras, hafva vidsträcktare rätt än Konungen, för de medel, som stå under dess disposition.
Hvad den anmärkta anvisningen å handels och sjöfartsfonden beträffar, så har Kongl. Maj:t, sedan längre tid tillbaka och äfven efter antagandet af 1809 års Regeringsform, egt fri dispositionsrätt öfver denna, under de i 3 §.
Ansvarighetslagen uppräknade afgifter inbegripna, fond, eller Konvojkassan, såsom den förut kallades, och denna dispositionsrätt har vid flere tillfällen blifvit af Kongl. Maj:t utöfvad, utan att någon anmärkning deremot från Rikets Ständers sida skett.
Då Kongl. Maj:t, i sammanhang med en den 27 Februari 1830 utfärdad Instruktion för Rikets Ständers Revisorer, medgaf att, jemte andra förut endast i KammarRätten granskade kassor, äfven Konvoykassans räkenskaper ifrån och med dem för år 1829 må af Rikets Ständers Statsutskott och deras Revisorer granskas, förbehöll sig Kongl. Maj:t, på sätt Dess den 22 Januari 1829 till Rikets Ständer af - 142 låtna nådiga skrifvelse utvisar, samma dispositionsrätt som tillförne öfver denna kassa, hvilken Ar 1835 fick benämning af handels och sjöfartsfond.
Maj:ts dispositionsrätt är jemväl uttryckligen erkänd af Rikets Ständer, så väl i deras underdåniga skrifvelse af den 13 Februari 1835, angående det för deras del fattade beslut i afseende på handels och sjöfartsfonden, som ock uti deras den 23 Februari samma år} härvid i bestyrkt afskrift bilagda, underdåniga skrifvelse om bidrag af Staten för att bringa Trollhätte kanal och slussverk till lika dimensioner med dem Götha kanal eger; hvarvid Rikets Ständer, som ansågo delta företag företrädesvis vigtigt för handelns och sjöfartens befrämjande inom Riket, till Kongl. Majit öfverlemnade att, utom den Kongl. Maj:t i allmänhet medgifna dispositionsrätt af öfver skotten på af giften till handels och sjöfartsfonden, å dessa öfverskott anvisa medel för befrämjandet af Trollhätte kanal och slussverks bringande till lika dimensioner med Götha kanal.
Någon inskränkning till belopp eller tid är i denna underdåniga skrifvelse icke ifrågasatt, ehuru det var klart äfven för den lösligaste uppmärksamhet, att handels och sjöfartsfondens öfverskott under den korta tiden lill nästa Riksdag ej kunde lemna tillgång för så stort bidrag, som erfordrades för ombyggnaden af Trollhätte kanal och slussverk, helst Rikets Ständer sjelfve, äfven med förutsättning af fördubbladt bidrag ifrån Norrige, beräknade nämnde öfverskott till endast 100,000 a 120,000 R:dr årligen; men den till Rikets
Ständer i afseende på ombyggnaden gjorde framställning utvisade behof af 1 million Riksdalers räntefritt lån, jemte bidrag från Götha Kanalbolag och tillskott af obetalda 45 procent å Gamla Trollhätte Bolags Aktier.
Bidraget mäste alltså på flera Ar fördelas; ty hvarken gamla Trollhätte Kanalbolag, eller ett för ändamålet bildad t nytt bolag hade velat eller kunnat åtaga sig ombyggnadsarbetet uppå löfte om tillgängligt bidrag endast till nästa Riksdag.
Ett likartadt anslag, som det för sistnämnde arbete, beviljades å handels och sjöfartsfonden genom Kongl.
Brefven af den g
December 1836 och 2.8 yl pr il t83y för ombyggnad af Södersluss i Stockholm hvartill 20j000 R:dr ärligen i to år anvistes: och denna disposition har ej blifvit föremål för serskild anmärkning af Konstitutionsutskottet, som ej heller riktat någon sådan emot den rådgifvande åtgärd, då genom Kongl. Kungörelsen af den g
December i836 första löftet gafs om ett i längre tid förfarande anslag å handels och sjöfartsfonden åt det nya. bolag, som för utvidgning och ombyggnad af Trollhätte kanal och slussar skulle bildas, sedan gamla bolaget bestämdt vägrat att åtaga sig detta arbqtes utförande.
Jemväl å de under RiksStatens liufvudtitlar upp - 143 förda Statsmedel hafva, under den förflutna tiden, flera en längre tid fortj'arande anslag blifvit, af Kongl. Majit beviljade, och upplåningar ä dem grundade , utan att sådant föranledt till åtal af föregående Konstitutionsutskott.
Såsom exempel härpå må anföras de genom Kongl. Brefven af den 14 Oktober i83o och den 1g Januari i833 anvista anslag å 9:de hufvudtileln för hamnbyggnaderna i Helsingborg och Halmstad_, samt de genom Kongl. Brefven af den 10 Mars 1824 och den 23 Mpril i83i gjorda anvisningar på byggnadsanslaget för Stockholms Slott och på extra utgiftsmedlen för kostnaderne vid Lejonbackens ombyggnad.
I alla dessa fall blefvo de för arbelsföretagens skyndsammare och i följd deraf mindre kostsamma bedrifvande erforderlige medel anskaffade genom upplåning emot successiv återbetalning med de beviljade anslagen, och Statskontoret anbefalltes att meddela accepter å de anvisningar, som af Direktionerna för hamnbyggnaderna i nämnde Städer utfärdades på de för dessa företag anvista summor.
KonstitutionsUtskottets vid denna Riksdag om ifrågavarande disposition å handels och sjöfartsfonden gjorda anmärkning är alltså i strid med.
Rikets Ständers och KonstitulionsUtskottens vid föregående
Riksdagar hysta och ännu icke jäfvade åsigt af saken: och det är svårt att fatta, huru det, som under en längre tidrymd ansetts för rätt, kan på en gång blifva orätt.
Hr Justitieombudsmannen har fästat serskild uppmärksamhet vid den rådgifvande åtgärd, enligt hvilken det nya Trollhätte
Kanalbolag gifna löfte om ett årligt bidrag af handels och sjöfartsfonden i 25 års tid blifvit så stäldt, att anspråk på dess uppfyllande kunde öfverlåtas utan samband med eganderätten till kanalenoch att dylika öfverlåtelser jemväl blifvit befordrade genom de å bolagets anvisningar uppå alla årens anslag, till meddelande af KonvoyKommissariatet, tillstyrkta accepter, som icke innehöllo annat vilkor, än att bolaget skulle sina åtagna förbindelser i afseende på kanalens ombyggnad behörigen fullgöra•
På sätt till StatsRådets protokoll för den 23 Mars 1838 blifvit utförligen yttradt, kunde meddelandet af accepter å anvisningar uppå ett eller flera års anslag af det för ombyggnad af Trollhätte kanal och slussar utlofvade bidrag icke medföra bättre rätt för innehafvaren af sådana anvisningar, eller. annan eller större betalningsskyldighet för handels och sjöfartsfonden, än som följde af Kongl. Maj:ts den 2 förutgående Februari fattade beslut om sättet och vilkoren för anslagets utbetalande, enligt 12 §. i det under samma dag för nya Trollhätte Kanalbolag utfärdade nådiga privilegium, och hvarvid det väsendtliga vilkor var fästadt, att bolaget 144 skulle noggrant uppfylla sina i berörde privilegium uttryckta åligganden och förbindelser, ett vilkor, som enligt Föredragandens och StatsRådets underdåniga tillstyrkanden äfven skulle i accepterna inflyta.
— För hela beloppet af anslaget under de 7 första åren, eller byggnadstiden, egde Staten full säkerhet uti gamla Trollhätte kanal och slussverk, som det nya bolaget hade inlöst med kontant utgifna 419,375 R:dr B:ko, och efter ombyggnadens fullbordan var ju hufvudändamålet med anslaget vunnet, så att det för Staten blef alldeles likgiltigt, om derefter detsamma, på de årligen bestämda terminer, utbetaltes till bolaget eller till den eller dem, som vore innehafvare af dess rätt, helst kanalens framtida underhåll var genom föreskrifterna i 8 §. af privilegium belryggadt.
På det egentliga föremålet för anmärkning och åtal, nemligen anvisandet af ett anslag för längre tid än till nästa Riksdag, har anslagets lyftning af sjelfva bolaget, eller af dess rätts innehafvare, icke något inflytande.
Såsom en aggraverande omständighet har Hr Justitieombudsmannen anfört, att Föredragandens och StatsRådets öfrige, den 25 Augusli 1837 närvarande Ledamöters inför Kongl. Maj:t gjorda uppgift, att Handelshuset Schöns &
C:s anbud icke 'väsendtligen afvek från de i Kongl.
Kungörelsen den 9 December 1836 fastställda åligganden och ullofvade förmåner, varit mot -verkliga förhållandet stridande i så måtto, att elt bidrag från Statens sida utfästes i ena juliet af endast 5o,ooo Riksdaler, men i det andra af 6ö,ooo R:dr årligen i 25 års tid.
Denna Hr JustitieOmbudsmannens uppgift är icke med -verkliga förhållandet enlig; ty högstberörde Kongl. Kungörelse utlofvar i 5:te punkten af de ett blifvande nytt bolag erbjudna förmåner ”att från och med det år, då arbetet börjas, årligen al handels och sjöfartsfonden erhålla ett bidrag af 5o,ooo Riksdaler Banko, som kommer att fortfara intilldess allt hvad bolaget inom ett maximum af en million Riksdaler jör jöretaget successive tillskjutit eller upplånat utöfver 700,000 Riksdaler och de tillgångar, som öfverskott å inkomsten lemnade, blifvit till kapital och med 5 procents ränta till fullo återbetaldt.
— Anslaget af 50,000 Riksdaler är således icke beviljadt för bestämda 25 år, såsom Hr Justitieombudsmannen i anmärkningsmemorialet Lit.
F. anfört, utan för den obestämda tiden, under hvilken en för ändamålet upplånad eller tillskjuten summa blifvit återbetald med 5 procents ränta.
Uti ett sednare afgifvet memorial har Hr Justitieombudsmannen sökt utveckla, att den i memorialet Lit.
F framställda anmärkning om skiljaktighet emellan innehållet af Kongl. Kungörelsen den 9 December 1836 och Handelshuset Schöns &
C:s anbud grundade sig på den förutsättning, att 145 den i Kungörelsen till upplåning raedgifna summan af högst en million Riksdaler hade kunnat med belöpande räntor till fullo återgäldas på 25 års tidj hvilket berodde på liden, då tillskott gjordes eller lån upptoges, samt på vilkoren för deras återgäldande; hvarförutan det hade kunnat inträffa, att hela det påräknade beloppet icke för arbetets utförande blifvit af nöden, samt att sålunda, då enligt Schöns &
C:s anbud ett bidrag af 60,000 R:dr årligen i 25 år erfordrades, en eventuel skillnad uti beloppet af Statens bidrag i förra fallet emot det sednare kunnat uppstå.
Det kan ej annat än förekomma oväntadt, alt Herr Justitieombudsmannen grundat en bestämd tillvitelse emot Konungens Rådgifvare på så obestämda förutsättningarhvilka kunnat inträffa eller icke inträffa, och på åtskilliga sätt mångfaldigas.
— Måhända var det just osäkerheten om det blifvande bidragets verkliga belopp, i förening med farhåga för kostnadsförslagets otillförlitlighet, som vållade, att den genom Kongl. Kungörelsen af den 9 December 1836 erbjudna aktieteckning endast forén, i jemförelse till den erforderliga kostnaden, högst ringa summa antogs.
— För öfrigt må härvid upplysningsvis nämnas, att enligt de beräkningar, som uppgjordes af en bland de serskilda Kommitterade, som Kongl. Maj:t hade förordnat till förberedande af åtgärderna för Trollhätte kanal och slussverks ombyggnad, och hvilka beräkningar åtföljde Kommitterades underdåniga betänkande af den 6 Augusti i835, det utaf Kommitterade föreslagna Statsbidrag af 50,000 R:dr årligen hade behöft utgå i 30 år, för att amortera en million R:dr.
— Utbetalning af 50,000 R:dr i 30 år utgör eltsammanräknadt belopp af 1,500,000 R:dr eller lika med den summa, hvartill 60,000 R.drs utbetalning i 25 år sig bestiger.
Hr Justitieombudsmannen har äfven egnat serskild uppmärksamhet åt den omständigheten, att, enligt hvad undertecknad, Skogman, såsom föredragande, den 28 Mars 1838 synes hafva velat antyda, det förhållande, att anslaget kunde vara o vilkorlig t endast för tiden till nästa Riksdag, hvarken borde eller kunde vara nya Trollhätte Kanalbolag obekant.
De uttryck i Föredragandens då afgifna yttrande, som tilläfventyrs föranledt denna Hr JustitieOmbudsmannens förmodan, äro följande: ”1 öfrigt borde i betraktande tagas, att nya Trollhätte Kanalbolag ”komme alt under en lid af 6 å 7 år vidkännas utgifter till ett samman”räknadt belopp af öfver 2 millioner R:dr B:ko, hvaremot bidraget af han”dels och sjöfartsfonden endast successive i 25 år finge uppbäras, en tidrymd, hvarunder dessutom flere förändringar med nämnde fond möjligen ”kunde inträffa; att bolaget, som, med fästadt förtroende till Regeringens 146 ”beslut, icke låtit afskräcka sig från företaget genom föreställningar, att i en ”framtid handels och sjöfartsfondens tillgångar kunde för det beviljade anklaget blifva otillräcklige, jemväl underkastat sig äfventyret af den beräk”nade kostnadssummans möjliga öfverskridande; tnen att deremot Staten ”icke äfventyrade annat, än att möjligen kanal och slussverkets ombyggnad ”komme att tills vidare inställas.”
Det är svårt att inse, huru dessa ord kunnat gifva anledning till den af Hr Justitieombudsmannen här ofvan yttrade förmodan, eller huru densamma, om den vore grundad, inverkar på hufvudfrågan, enär det anmärkta yttrandet endast innefattar de enkla satser, att utgiften af mera än 2 millioner R:dr öfverstiger bidraget 1J million; att denna utgift komme att utgå på en vida kortare tidrymd, än det successiva, icke räntebärande, bidraget; att handels och sjöfartsfondens inkomster äro föränderlige, såsom bärflytande från en förändringar underkastad källa; samt att bolaget, i händelse de blefvo otillräcklige, äfventyrade åtminstone dröjsmål med bidragets afbetalning.
Till slutligt bemötande af Hr JustiteOmbudsmannens påstående, att, genom de i denna punkt anmärkta rådgifvande åtgärder, öfverträdelse af 76 §.
Regeringsformen blifvit begången, få Förklaranderne samfäldt anföra, att det i alla afseenden är origtigt att betrakta beviljandet af ett fortfarande anslag på en fortfarande tillgång såsom en upplåning, belastande Riket med gäld.
Efter denna åsigt skulle hvarje Konungens utnämning till en tjenst, hvars innehafvare icke utan ransakning och dom kan derifrån skiljas och således för en längre tid förvärfvar rätt till lönens åtnjutande, innebära en skuldsättning för Riket, enär utgiften kan komma att fortfara långt efter nästpåföljande Riksdag.
Konungens grundlagsenliga utnämningsåtgärd innefattar visserligen en förbindelse för
Riket att tillhandahålla de för lönen erforderliga medel, men icke kan denna förbindelse rimligen anses såsom en skuldsättning i den bemärkelse, hvarom 76 §.
Regeringsformen handlar; ty så väl Rikets ordinarie inkomster, som de anslag, hvilka derutöfver erfordras och genom bevillningar fyllas, lemna framgent tillgång för utgiften: och enahanda förhållande är med de anvista utgifterna å handels och sjöfartsfonden, som har sin serskilda inkomst, den der, så länge nu gällande stadganden äro oförändrade, icke kan utan Konungens samtycke upphöra.
Gf 11 en ha al. Skogman. 147 2:dra punkten, angående upptagande af lån för Tlieaterkassan och anslag dertill af extra ut giftsm,edlen.
Efter en sammandragen framställning af hvad StatsRådsprotokollerna för den 4 Oktober 1834, den 13 Augusti 1835, den 20 Juni 1837, den 13 December sistnämnde år samt den 10 Augusti 1838 och 28 September 1839 i denna fråga innehålla, har Hr Justitieombudsmannen deraf bemtat anledning till följande anmärkningar: l:o Alt så vida Kongl. Majrts autorisation till låns upptagande af Tlieaterkassan, i förening med anordnande af medel till deras betalning, måste åsyfta en borgensförbindelse för Riket, Konungens Rådgifvares, vid serskilda tillfällen, yttrade tillstyrkanden till meddelande af sådan autorisation för TheaterDirektionen, äfven synes innebära en öfverträdelse af y6 §.
Regeringsformen, som icke tillåter, att Riket må, ulan Ständernes samtycke, med gäld belastas; och 2:o att, då ändamålet med de af Rikets Ständer vid hvarje Riksdag beviljade, så kallade extra utgiftsmedel endast kan vara att betäcka utgifter, hvilka mellan Riksdagarne tillkomma, icke tåla uppskof, och således ej kunna af Rikets Ständer pröfvas; men sådane omständigheter ej torde med skäl kunna åberopas i afseende på Theatern, hvars skuldsatta belägenhet dessutom för längre tid tillbaka varit kunnig, Konungens Rådgifvares förslag om flera års fortfarande anordningar ifrån nämnda medel, till betalning af de utaf TheaterDirektionen upptagande lån, likaledes afvikit ifrån uttryckliga föreskriften i Regeringsformens 64 att alla Statsmedel skola till de af Rikets Ständer pröfvade behof och efter den upprättade Staten anordnas.
Under åberopande af hvad vid nästföregående anmärkningspunkt blifvit anfördt till ådagaläggande deraf, att anvisning af anslag för längre tid än till nästföljande
Riksdag hittills ej varit ansedt och icke rimligen bör kunna anses såsom upplåning och således icke innebär öfverträdelse af Regeringsformens 76 §., torde vi serskildt i afseende på denna anmärknings föremål få anföra följande:
Hvarken af Grundlagarnes mening och bokstaf, eller af det vanliga hittills godkända begreppet om skuldsättning, lärer det kunna förstås, huruledes Riket skuldsättes derigenom, att Kongl. Maj:t, till liqviderande af Kongl. Thealerns skuld, använder tillgångar, som, enligt Rikets
Ständers ännu ej förändrade eller återkallade beslut, uti underdånig skrifvelse af den 148 10 April 1810 Kongl.
Majit meddeladt, blifvit till Kongl. Maj:ts egen nådiga disposition anslagnej nemligen de å RiksStatens 8:de hufvudtitel uppförde så kallade extra utgiftsmedlen.
Till detta negativa bevis på anmärkningens obefogenhet, få vi tillägga det positiva, att uti alla de, Kongl. Tlieaterförvaltningen lemnade, uti Herr JustitieOmbudsmannens anförande omförmälde tillåtelserna att upptaga lån för att reglera Kongl. Theaterns varande skulder, denna inrättning varit och är ensam låntagare, och att medgifvandet af dessa upplåningar ursprungligen hvilat på den grund, att samma inrättnings materiel, jemte inkomsten af dess lokals uthyrande, skulle användas till skuldens godtgörande i händelse Theatern upphörde, och ändamålet, att lemna densamma bidrag af Statsmedel, ej mera förefunnes; — att uti de under en sednare tid fortsatte enahanda lånetillåtelserne, denna grund ingalunda borttages, och att, uti Kongl. Theaterns sista organisation, dess tillvaro bestämmes endast för fem år i sender, vid hvilken periods slut det kommer att bero af Theaterns ekonomiska tillstånd, om den utan skuldsättning kan forlfara, eller om dess upplösning blifver nödig, då primitiva utvägen, att genom realiserande af dess materiel och användande af dess lokals afkastning sätta densamma i tillfälle att uppfylla dess återstående förbindelser, står öppen att begagna.
— För den väl icke länkbara händelsen, att extra utgiftstiteln skulle indragas, och Sverige utgöra det undantag bland Stater, alt på sin RiksStat ej ega någon tillgång för bestridande af extra utgifter, eller att nämnde anslag så nedsattes, att ifrågavarande bidrag derifrån ej mera kunde utgå, förfaller dess anlitande af sig sjelft, utan någon långifvares rätt, att af Staten fordra bidragets fortsättning, hvilket äfven måste bevisa, att Staten derför ej blifvit skuldsatt, samt att alltså Regeringsformens 76 §. ej synes kunna med någon rimlig grund tillämpas på ifrågavarande dispositioner af Statsmedel.
För öfrigt torde härvid ej böra lemnäs oanmäldt, att från 1821 intill den tidpunkt, då nuvarande KonstitutionsUtskotts granskningsrätt vidtog, flere anordningar å extra utgiftsanslaget lill betäckande af Kongl. Theaterns brist och skulder blifvit beslutade att utgå under loppet af flere år, och hvarken af Rikets Ständer, eller något deras Utskott, har under denna 12:åriga period anmärkning dervid skett.
— Då, enligt Riksdagsordningens 76 §. oanmärkte rådgifvande åtgärder gälla såsom godkände, och någon till ansvarighet förbindande granskning deraf ej mera kan ske, synes väl ett förhållande, som det här åberopade, hvilket vittnar om en från Rikets Ständers sida fortfarande, lika uppfattning af Grundlagarnes mening, så mycket hellre böra 149 böra gälla de ansvarige Rådgifvarne till ledning och rättelse vid tillämpningen, till skydd vid granskningen, som motsatsen skulle ställa Grundlagarnes tolkning under godtyckets makt, så i rådslagen som i rättigheten att anställa åtal mot de Rådgifvande.
De af Hr Justitieombudsmannen uppgifna föremål för extra utgiftsmedels användande tillhöra rätteligen den ena af de summor, sorn, enligt Regeringsformens 63 §., böra vid hvarje Riksdag, för oförutsedde händelserj till Kongl. Maj:ts disposition anslås, eller det så kallade mindre kreditivet, och en synbar motsägelse inträffar, då Hr Justitieombudsmannen först yttrar, att extra utgiftsmedlen afse behof, som ej kunnat af Rikets Ständer pröfvas, och sedermera för anvisningar å samma medel vill tillämpa slutmeningen i Regeringsformens 64 §., att alla Statsmedel skola till de af Rikets Ständer pröfvade behof anordnas.
— Jemte Hr JustitieOmbudsmannens förklarande, att ändamålet med de af Rikets Ständer vid hvarje Riksdag beviljade så kallade extra utgiftsmedel endast kan vara att betäcka utgifter, hvilka mellan Riksdagarne tillkomma, ej tåla uppskof och således icke kunna af Rikets Ständer pröfvas, har Hr Justitieombudsmannen tillagt, att Theaterns skuldsatta belägenhet, såsom för längre tid tillbaka kunnig, ej skäligen synts utgöra ett sådant utgifts fö re mål, och att Konungens Rådgifvares förslag om flere års fortfarande anordningar från nämnde medel till godtgörande af de utaf TheaterDirektionen upptagande lån således afvikit ifrån uttryckliga föreskriften i Regeringsformens 64 §., ”ali alla Statsmedel skola till de af Rikets Ständer pröfvade behof och ef”ter den upprättade Staten anordnas.”
Denna lära om en villkorlig dispositionsrätt öfver extra utgiftsmedlen finner intet stöd i Grundlagarne, hvilka icke förneka Kongl.
Majit att under, likasom mellan Riksdagar, använda de till dess disposition ställda Statsmedel i allmänhet, enär behof inträffar och dess fyllande pröfvas nödvändigt och behörigt, och i synnerhet måste detta gälla i afseende på de ifrågavarande, för hvilkas anordnande Rikets Ständer icke utöfva någon pröfningsrält, hvarken till föremål j tid eller behof.
Regeringsformen Rikets Ständer förbehållna pröfning kan också rimligen ej afse andra behof och föremål än dem , som vid Riksdag äro uppgitna och kända, och Kongl. Majit är af Grundlagarne icke förbunden att underställa Rikets Ständers pröfning några utgiftsföremål, som ej röra Statsverkets tillstånd och behof, eller icke kräfva medel, öfver hvilka Kongl. Majit ej har rätt alt disponera.
Någon afvikelse från den af Hr Justitieombudsmannen 20 150 i detta afseende åberopade, i Ansvarighetslagen för StatsRådets
Ledamöter icke ens omnämnde, Regeringsformens 64> §. lärer således ej i något afseende stå att finna uti ifrågavarande anordningar.
Lika med Hr Justitieombudsmannen erkännes, att
Theaterns skuldsatta belägenhet varit länge känd, då de nu anmärkta anordningarne tillstyrktes; men deremot befanns, såsom handlingarne i målet visa, Theaterns ställning sådan, att om dess skuldsatta belägenhet ej vid den tidpunkten och på sätt som då skedde, blifvit definitivt reglerad, hade dess upplösning varit oundviklig.
Förlusten af en skådeplats, som i långa tiderymder utgjort en för publiken värdig sinnesförströelse, och svårigheten om ej omöjligheten, att under hvilken form som helst ersätta denna förlust, hade utan tvifvel väckt samma allmänna, högt uttryckta saknad, som hufvudstadens innevånare erforo, när de Kongl. Theatrarne år 1818 upphörde.
Detta sednare fallet föranledde då deras snara återupprättande, sedan deras ersättande genom försöket af en privat
Theaterinrättning ej velat lyckas, och det var till undvikande af dessa påföljder, som Konungens Rådgifvare föranleddes att tillstyrka de beslutade bidragen från extra utgiftsfonden, hvilka bidrag dessutom ej lära kunna förnekas naturen af att icke hafva tält uppskof.
Undertecknad, Skogman, anhåller vördsamt att få vid denna punkt serskildt anföra: att Hr Justitieombudsmannen uti sitt anmärkningsmemorial icke omnämnt det förhållande, att jag, som redan den y December 1833j då frågan oin Kongl.
Theaterns förändrade organisation af Kongl.
Maj:t afgjordes, hade afgifvit ett förslag, åsyftande att för framtiden förebygga brist å lillgångarne för Theaterns underhåll och deraf föranledda utgifter för Statsverket, sedermera den 20 Juni i83y_, betraktande saken endast ur den financiella synpunkten , tillstyrkte Kongl. Theaterns upphörande, hvarigenom utvägar till skuldernes skyndsamma betalning utan ytterligare utgift för Statsverket hade vunnits.
Löwenhjelm. åkerhjelm.
Lagerbielke, von Schulzenheim.