Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Borgmästaren Herr Lagman Nensén föreslog at Herr Silverstolpes yttrande genast skulle til trycket befordras; men Utskottet stadnade i det beslut, at dermed borde dröjas intil dess Utskottet öfver ämnet hunnit stadga dess mening.
Ordförande anmälde at flere Stats secreterare önskat at återfå de Protocoll som ifrån Expeditionerna til Utskottet blifvit öfverlemnade.
Utskottet beslöt at alla de protocoll af Handels och Finance, samt Eeclesiastique expeditionerna, hvarmed anmärkningar ej blifvit gjorda, skulle genast få återlemnas.
Justerades Utskottets Protocoll för den 19 sistl.
Uplästes Ecclesiastik Expeditionens protocoll för den 3 Mars 1815, om den belön[ing] klockaren Friis erhållit, hvarvid ingen anmärkning fanns äga rum.
Utskottet af trädde på Af delningar. in fidem G A Silverstolpe. 1 Stycket fr. o. m. orden Herr Biskoppen t. o. m. orden stadga dess mening återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 823.
Bilaga till protokollet den 26
Maj 1815 591 Anders Åbergs memorial.
N :o 1. den 26 Maji.
Ödmjukt Memorial.1 Ehuru öfvertygad derom, att Anders Nilsson från Jemt-land, med det Memorial han vid sista Plenum till höglofl.
Utskottet ingaf, har haft afseende på allmänt väl, af egen öfvertygelse dertill ledd; så måste jag likväl, en ledamot af samma Stånd med honom, helt och hållit bestrida de för [e] slagna 2 :ne frågor till förändring af grundlagen.
Den förra frågan var, att vid Urtima Riksdagar, blott Konn [n] gens propositioner skulle afgjöras, men all motions rätt för Riksens Ständer vara betagen, likväl, som jag af Memorialet fattade, skulle Lagtima Riksdag hvart 5 :te år ovilkorligen hållas.
Och härvid får jag anmärka att, då man för en gifven sak bör taga, det Kongl. Majs :t hitintills icke kallat Ständer till de 3 :ne nu tätt efter hvar andra Urtima Riks Möten utan nödvändighet, så kan hända att samma omständigheter hädan efter också inträffa, hvaraf skulle följa att sällan någon Lagtima Riksdag [skulle] upkomma i den ordning, som nödvändigheten fordrade, och då skulle man antingen vara från all rätt till frågors väckande, eller ock, om Urtima Riksdag på h :de året inföll, det 5 :te året då blifva ett tvång att Ständer till Lagtima Riksdag samman kalla, en kostnad utan ändamål.
Och är det på dess^ skjäl och de omständigheter dermed kunna vara förenlige, som jag anser ingen ändring af nöden; men till en särskilt sak hörande vill jag tro att Motions tiden bör inskränkas; äfven som jag anser olämpeligt oell till ingen åsyftad nytta, att Riksdag icke bör uti Stockholm hållas, och skjälen härtill vill jag bland annat hämta först från den gifna följd, att Riksdag på ett annat ställe kostar Riket mera, så länge man icke kan antaga det eljest nu-vilkorliga, att Riksdag skulle ändå komma att kosta en Summa, lika mycket hvar till den användes.2
Och går man åter till enskilt omständighet, så lärer hvar och en finna att Stockholm är en Stad, som vida öfverträffa!' andra, mera fria3 från 1 Tryckt i C. U. M. 1810—1815, sid. 1066 ff.
2 Meningen dunkel; ordet nu är efteråt tillskrivet framför ordet vilkorliga och förenat med detta genom dubbelt bindestreck. 3 LJtgivaren av C. U. M. 1810—1815 läser detta ord såsom fri, vilket onekligen ger bättre sammanhang.
I memorialet användes emellertid formen fria, vilken väl får betraktas såsom en felskrivning, framkallad av grannskapet till ordet andra.
592 Bilaga till protokollet den 26
Maj 1815 Monopolram och hyres tvång-, och erfarenhet hämtas från Örebro; hvarförutan Riksdag i huvudstaden med mera anständighet utöfvas.
För öfrigit till kommer, att Kongl: Majs :t äger, vid särskilte förefallande omständigheter, att utsätta Riksdag hvar som hälst, och dermed tror jag det vara nog.
Stockholm den 25 :te Maji 1815 And:
Aberg från Wäster bettn Den 80 Maj 1815 593 95.
Den 30 Maj 1815.
Den 30 Maji 1815.
Plenum, då alla Utskottets Ledamöter utom Herr Bergs Rådet Bothoff voro närvarande.
Hans Exc. Herr Grefven och Landmarskalken upkom innan sessionens början.
Iusterades Pleni Protocollen för den 24 och den 26 sistl.
Herr Biskopen D:r Rosenstein upläste et så lydande dictamen. (bilägges)1 Alldeles lika med Utskottets värda Ledamot Herr Kammarherren Silverstolpe, anser jag de respectiva Ståndens i fråga varande anmodan till Constitutions Utskottet endast åsyfta utredandet af några constitutionella principer, enligt hvilka Ståndens olika beslut om de beredda Grundlagsfrågornas hvilande till nästa Riksdag, eller upptagande vid denna, kunna sammanjemkas till ett bestämdt svar på Kongl. Maj :ts Nådiga proposition i detta ämne.
Med samma tillgifvenhet för våra Grundlagar och nit för deras upprätthållande, har äfven jag bemödat mig att för mig sjelf reda frågan, huru nämnde olika beslut, i enlighet med dessas esprit och öfriga stadganden, kunna bringas till något afgjordt helt.
Jag har i mina slutföljder stadnat vid ett annat resultat, än den värde Ledamoten, och jag anser det vara min pligt att för detsamma redovisa.
I alla de mål, som vid en Riksdag i Sverige kunna komma under öfverläggning, med undantag blott af dem, som angå vissa Penningeverk och Bevillnmgar, öfver hvilka Riksens Ständer ensamme besluta, erkänna våra Grundlagar blott tvänne beslutande magter, nemligen Konungen och Riksens Ständer.
Endast desse tvänne
Röster beräknas vid afgörandet.
Ehuru fyra Stånds sammanstämmande beslut fordras till afgörande af Grundlags- och Privilegiifrågor, och ehuru ett enda Stånds skiljaktighet i sådana mål fullt motväger trenne Stånds enstämmiga tanka, och derigenom ovillkorligen hindrar förändringar uti de Lagar, som nu bestämma dessa; finner jag dock ej ett enda uttryck i våra Grundlagar, som genom uppställandet af en beräkning utaf Fem Röster skulle sätta Ett 1 Rosensteins yttrande är i tryck såsom bilaga n:o 1 fogat till protokollet och ingår alltså ej i den löpande protokollstexten.
Yttrandet återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 814.
Om detta trycks tillkomst, se nedan sid. 605.
Förtås namn är tryckt under memorialet. 38 594 Den 30
Maj 1815 Stånds röst i parité med Konungens. Ett Stånds fria Veto hindrar beslutet, icke derföre, att ett Stånds Röst skulle kunna eller böra beräknas lika med Konungens, utan derföre, att detta veto, enligt Grundlagens bokstaf, tillräckligen uttrycker Riksens Ständers afslag på frågan.
Detta veto kan dock aldrig af något Stånd utsträckas till andra, än de ofvannämnda frågor, nemligen de som röra våra Grundlagar eller hvarje RiksStånds särskilta Privilegier.
Sjelfva den enkla frågan, om de beredda Förslagen till förändringar eller tillägg i Rikets Grundlagar skola ytterligare hvila, eller vid denna Riksdag till afgörande upptagas, lärer af ingen anses för Grundlagsfråga.
Konungens Nådiga Proposition härom hade i denna händelse icke vid denna Riksdag kunnat RiksStånden före dragas, och Riksens
Ständer hade icke kunnat öfver detta ämne nu öfverlägga eller något besluta.
Det erkännes af en hvar, att den, enligt sin natur, kan nu afgöras.
Härtill fordras blott Konungens och Ständers sammanstämmande beslut, beräknade såsom tvänne Röster.
Grundlagen stadgar i RegeringsFormen 81. §, att frågor om Grundlagsförändringar, som af någon Riksdagsman i laglig väg väckas, skola beredas vid den Riksdag, då de framställas, men må först vid den näst påföljande afgöras.
Jag ser ingenting, som hindrar Riksens Ständer att ensamme besluta om deras ytterligare hvilande.
— Samma § stadgar deremot, att, då några ändringar i Grundlagarne af Konungen blifvit föreslagne, och Constitutions Utskottet för dem tillstyrkt bifall, skola Riksens Ständer å nästa Riksdag beslut derom fatta.
Dessa kunna således ej af Riksens Ständer, emot Konungens vilja, längre, än stadgadt är, uppskjutas.
(Å andra sidan gifver Grundlagen icke heller åt Konungen magt att emot Riksens Ständers tanka och önskan hindra frågornas upptagande och afgörande, å den Riksdag, då de kunna företagas.)
Men om Konungen dertill samtycker och Riksens Ständer det önska, lärer hvilan blifva en följd af dessa tvänne Lagstiftande magters sammanstämmande beslut.
Så har ock vid de tvänne sist förflutne Riksdagarne händt, och ingenting constitutionsvidrigt synes mig härutaf hafva uppkommit.
Då nu Förslaget, att låta beredda Grundlagsfrågor längre hvila, i och för sig sjelft, som redan anmärkt är, icke innebär någon förändring uti, eiler något tillägg till Grundlagarna, eller någon rubbning i Riks Ståndens särskilta Privilegier, inser jag icke, huru den skall kunna räknas till dem, öfver hvilka hvarje Riksstånd äger ett veto.
Öfver denna, lika som öfver alla öfriga frågor, tror jag att tre Stånd, genom deras pluralitet, med full rätt besluta.
Att till de frenne kända slagen:
Constitxitions-, Privilcgii- och andra Lagstiftningsfrågor tillägga ett fjerde slag, och sedan man kallat närvarande öfverläggningsämne Preliminairefråga, framställa en Den 30 Maj 1815 595 särskilt, röstberäkning för dess afgörande, samt dervid tilldela hvarje
Riksstånd ett veto, likasom vid de tvänne första slagen, är föga constitutions-mässigt, och lärer ej blifva gällande förr, än ett sådant verkligt tillägg till Grundlagarna blifvit beredt och, efter vederbörlig pröfning och hvila, af alla fyra Riks Stånden beslutadt samt af Konungen i Nåder sanctionneradt.
Den grundsats, att hvarje lagligen slutberedt Riksdagsmål mätte till afgörande upptagas, erkänner jag, med anledning af 42. §.
Riksdagsordningen och 56. §.
RegeringsFormen; men kan icke binda samma begrepp vid ordet afgörande, sorn den värde Ledamoten dervid fästat.
— Ett beslut måste ovillkorligen tagas öfver hvarje Riksdagsmål; men jag finner icke ett ord i Grundlagarna, som yrkar, att detta beslut måste ovillkorligen innefatta bifall eller afslag till den väckta motionen.
Om det Utskotts Betänkande, som utreder motionen och måste bifallas eller af slås, eller få förändringar och tillägg, just skulle innehålla ett på goda grunder bygdt tillstyrkande, att Riksens Ständer måtte låta frågan till ytterligare utredande hvila; — kan ett sådant Betänkande då icke bifallas ?
Icke blott frågan om företeende af JustitifeOmbudsmannens
Diarier, utan ganska många andra Riksdagsmål hafva vid sist förflutna trenne Riksdagar blifvit uppskutna.
Åtskilliga Lagfrågor hafva af Riksens Ständer blifvit öfverlåtna åt den af Konungen tillförordnade LagComitéen, för att, af densamma beredde i sammanhang med Allmänna Lagens öfriga Stadganden, framdeles komma under Riksens Ständers granskning.
Vid väckta frågor om ny reglering af Rikets Collegier och i allmänhet af Statens Embeten, samt Embetsmännernas löner; vid motioner rörande Sala Bergslag, Adelforss Grufva, Strömsholms Stuteri, och jag tror många flera, hafva Riksens Ständer visligen önskat noggranna undersökningar, hvarigenom det ljus skulle sökas, som kunde leda till väl öfverlagda och nyttiga beslut i en framtid.
— Om hädanefter till Riksens
Ständer händelsevis något förslag blefve öfverlemnadt, som omfattade en vigtig angelägenhet, hvaröfver tillräckligt upplysande uppgifter icke kunde under Riksdagens lopp hinna insamlas, — som t. ex. om förändringar vid Indelningsverket, anläggandet af en eller flera Städer, ny fördelning af Rikets Län, eller annat dylikt; — och om förslaget befunnes förtjena uppmärksamhet, borde det då vid samma Riksdag, antingen genom ett förhastadt afslag för alltid nedgräfvas, eller genom ett förhastadt bifall omoget bringas till verkställighet?
Sådant hafva aldrig våra Grundlagar åsyftat, ännu mindre uttryckligen stadgat.
När målet ej är fullt utredt, eller allmänna tänkesättet i afseende på detsamma ännu icke hunnit stadgas, är uppskof nyttigt, samt vida bättre och mera rättvist än ett beslut.
Detta gäller om alla ämnen för Riksens Ständers öfverläggningar, men isynnerhet om Grundlagsfrågor.
I afseende på dessa är ock lyckligtvis hvilan 596 Den 30 Maj 1815 och den genom tiden mognade pröfningen just en hufvudsaklig del af våra Grundlagars esprit.
När ett eller flera Stånd önskar, att dessas afgörande måtte längre uppskjutas, än till den Riksdag, då de utan hinder af Grundlagen kunde upptagas, är detta alltid ett erkännande, antingen af behof att se öfvertygelse!! om ämnet mera stadgad, eller af vigtiga politiska skäl, som råda till uppskofvet.
När frenne
Stånd yttrat denna önskan, finner jag för min del tämligen olämpligt att vilja tillerkänna Ett Stånd rättigheten att aftruga de frenne öfriga ett i deras tanka omoget och förhastadt beslut, blott derföre, att Ett Stånd kunnat anse tänkesätten stadgade och öfvertygelsen mognad, eller icke kommit at lemna uppmärksamhet åt de politiska skäl, som verkat hos MedStänderna.
Jag förmodar mig i det anförda hafva tydligen visat, att jag icke anser ett eller annat Riksstånd, icke ens alla fyra Riks Stånden tillsamman, hafva rättighet att genom sammanstämmande beslut, emot Konungens vilja, uppskjuta de Grundlagsfrågors afgörande, genom bifall eller afslag, som i anledning af Konungens Propositioner blifvit å någon föregående Riksdag beredda.
Men jag tror, att detta uppskof kan och bör åstadkommas genom Konungens yttrade vilja å ena sidan, och genom Riksens Ständers af pluraliteten afgjorda önskan å den andra.
— Grundlagsfrågor, som af Riksdagsmän blifvit väckta och å någon föregående Riksdag beredda, anser jag kunna af frenne Riks Stånd, äfven utan Konungens samtycke, ytterligare till annan Riksdag läggas på bordet.
När i dessa frågor två Stånd stannat emot två, torde, i analogie med 81 §.
RegeringsFormen, deras mening böra blifva gällande, som beslutet uppskutit.
— I närvarande fall finner jag, just uti vår Konungs sätt att utöfva
Sin magt enligt Lagen, ett vigtigt skäl att med förtroende hvila vid den första Proposition om Grundlagsfrågornas hvilande, Kongl. Maj :t i nåder gjorde till Riksens Ständer den 28 sistlidne Mars, öfvertygad, att densamma var föranledd af sann ömhet för det Folk, hvars välfärd, enighet och sjelfbestånd äro främsta föremålen för Konungens omsorger, säkraste jordiska stödet för dess kraft och enda villkoret för Dess ära.
Då jag icke kan förmoda, att Högloft ConstitutionsUtskottet skulle nu kunna frånträda sitt förra i ämnet afgifna Betänkande, hvaröfver inga anmärkningar blifvit Utskottet från något Riksstånd meddelade; och jag i följe deraf endast fästat mig vid närvarande föremål, att utur de fyra RiksStåndens
Beslut hemta något afgjordt helt; så tycker jag mig, på ofvan anförda grunder, finna detta hela i följande punkter: 1 :o. Trenne Stånd, nemligen Ridderskapet och Adeln, Borgareståndet. och BondeStåndet, hafva beslutat upptagandet vid denna Riksdag af de Sju beredda Grundlagsfrågor, dem Höglofl.
ConstitutionsUtskottet i sitt afgifna Betänkande vidrört.
Pen 30 Maj 1815 597 Detta pluralitetens Beslut lärer böra förbinda äfven PrestStåndet att samma Frågor vid denna Riksdag afgöra. 2 :o. Då BorgareStåndet beslutat upptagandet af Fem beredda Grundlagsfrågor, utom de Sju nyssnämnda, samt Ridderskapet och Adeln, genom sitt beslut att dem allesamman företaga, tydligen bifallit upptagandet af dessa Fem, finnas bemälte tvänne Stånd i denna del förenade emot de tvänne öfriga, nemligen PrestStåndet och Bonde Ståndet, som beslutat deras ytterligare hvilande.
Härvid anser jag, i analogie med 81. §.
RegeringsFormen, deras mening böra blifva gällande, som beslutet uppskutit. 3 :o.
Trenne Stånd, nemligen Prest-, Borgare och BondeStånden, hafva beslutat alla de öfriga beredda Grundlagsfrågornas hvilande.
Vid detta pluralitetens beslut lärer Högloft.
Ridderskapet och Adeln böra låta bero, lika som PrestStåndet vid det i 1 :sta punkten omförmälta.
På detta sätt ligger uti de fyra särskilta Riks Ståndens Beslut ett bestämdt och med våra Grundlagars principer enligt svar på Konungens Nådiga Proposition om Grundlagsfrågornas hvilande.
Härvid lärer det ock böra förblifva, så framt icke ett eller flera af Riks Stånden frångå sina redan lagligen fattade beslut.
Med detta Herr Biskop Rosensteins yttrande förenade sig Herr Biskoppen Doctor TingstadiusJ Herr Silverstolpe, A. G.
Det är mig på det högsta okärt at denna gång och i en så vigtig fråga finna mig i strid med en af mina intimaste vänner, Biskopen D :r Rosenstein, med hvilken jag så ofta och merendels varit af enstämmigt tankesätt, och hoppas än vidare vara det.
Imedlertid, ehuru jag finner honom vid detta tillfälle vara min antagonist, är jag skyldig honom den rättvisa, at förklara det jag anser hans yttrande vara med mycken skicklighet författadt.
Vid et pär ställen i detta yttrande utbeder jag mig likväl at få göra erinringar.
Herr B.
Rosenstein har behagat anföra exempel på åtskilliga mål, som af Riksens Ständer blifvit upskjutne utöfver den Riksdag då de blifvit väckta.
Jag tror allenast at desse exempel här icke äro användbare, emedan Riks. Ständer alltid vid sådane uppskofsbeslut fästat vilkor, och fråga här endast varit, huruvida R:
St. kunde enl:
Grundlagen besluta något Riksdagsmåls rent af hvilande til nästa Riksdag.
Hvad åter beträffar det af Herr B.
Rosenstein nyttjade ordalag, at et RiksStånd skulle kunna aftruga de öfriga något slags beslut, tror jag, at detta ordalag icke varit det rätta, utan at det här är lagen som skulle 1 Stycket fr. o. m. orden Med detta t. o. m. orden derefter följande återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 824.
598 Den 30 Maj 1815 aftruga det samma, och jag hoppas at något Riksstånd hvarken skulle kunna hafva det i afsigt eller vara dertil berättigadt.
Sluteligen utbeder jag' mig at få upläsa följande skrifteliga yttrande, hvari jag sökt närmare utveckla de grunder jag förut haft äran framställa.1 Herr Silverstolpe upläste derefter följande: (bilägges)2 När 81. §.
Regerings formen stadgar at Riksens Ständer må icke å den Riksdag då Constitutions Utskottet föreslår någon ändring i grund lagarna, utan först å den nästföljande derom besluta; kan det då förnekas, at Regerings formen å ena. sidan tydligen berättigar till viljan at å den nästföljande derom besluta
Och å den andra ej förmenar at kunna upskjuta dem til en annan Riksdag 1 Om detta bejakas, hvilka äro de propositioner, som i anledning häraf kunna i et Riks stånd framställas?
Om någon föresloge til pluralitetens afgörande den frågan:
Kan Ståndet lagligen antaga de slutberedda Grundlags frågorna?
Nödsakas ej då en ordförande at derå vägra proposition ?
Vore ej et beslut deröfver et röstande emot lagen, som bestämdt tillåter uptagandet vid nästföljande riksdag?
Och vore ej således en proposition deröfver inconstitutionel ?
Men om någon til pluralitetens afgörande föresloge den frågan: Will Ståndet til afgörande uptaga dessa ämnen?
Månne icke en proposition deröfver är den enda lofliga, enär, i kraft af ordet först, ståndet kan efter sit fria behag', uptaga dem eller låta dem hvila?
Kail nu en proposition öfver den första frågan icke göras, är det då möjligt, at någon eller några constitutionella myndigheter kunna göra ogällande de flere, eller det särskilda Stånds vilja, som åstundar uptagandet, det är: utöfningen af en laglig rättighet?
Oell är det således något annat, än et frivilligt afstående, som kail verka deras hvilande?
Har icke också detta, vid de tvänne sista, och vid den närvarande Riksdagen varit så klart insedt, att antingen frågan rörande Grundlagsförslagen blifvit väckt ifrån något Stånd eller 1 Silverstolpes anförande fr. o. m. orden Det är mig t. o. m. orden äran framställa ingår i den av sekreteraren skrivna protokollstexten.
- I marginalen hänvisas till bilaga n:o 2.
Denna bilaga innehåller ett med G. A. Silverstolpes handstil skrivet betänkande, vilket undertecknats med A. G. Silverstolpes hand och i vilket en del mindre rättelser införts med den senares stil. A. G.
Silverstolpes yttrande återfinnes emellertid också såsom senare delen av det tryck, vilket (bilaga 1) är fogat till protokollet och där Carl von Rosensteins yttrande upptager de första sidorna (se ovan!).
Silverstolpes betänkande är tryckt i C. U. M. 1810—1815, sid. 819 ff.
Aktstycket återgives här efter den handskrivna bilagan.
Överst å första sidan är antecknat: »Till Constitutions-Utskottets Protocoll den 30 Maji 1815».
Den 30 Maj 1815 599 ifrån Konungen, har motionen eller propositionen derom alltid blifvit gjord hemställningsvis om hvila: och denna hvila, har, såsom innefattande afståendet af en individuel rättighet för hvarje Riks Stånd och Konungen, icke ansetts vara erkänd med mindre än alla fem rösternas enstämmiga samtycke.
När åter hvilan ej är enstämmigt medgifven, står icke ela saken quar i det skick, at såsom slut-beredd, afgöras?
Gör det något til saken om 4 eller 1 Stånd vägrat, hvilandet?
Är det icke Grundlagen som föreskrifvit uptagandet vid nästföljande Riksdag, sä vida ej samtelige myndigheterne begagnat sig af ordet först, för at afstå sin rätt till deras afgörande?
Det vill säga, är det icke lagen sjelf, icke någon eller några af de fem myndigheterna, som förbundit till upptagandet?
Kan då någon af dem vägra det?
Til hvad jag nu ytterligare utvecklat får jag den äran tillägga, at det vigtiga vid detta tilfälle alldeles icke är det, hvartill et tilstvrkande öfver närvarande fråga sluteligen skulle leda, nemi. om inga, vissa eller alla Grundlagsfrågor böra uptagas eller hvila.
Detta är en klokhetsfråga, som jag, i närvarande tidepunkt, anser nästan med lika goda skäl kunna på tvänne stridiga sätt besvaras.
Allenast får jag nämna, at jag ej deltager i det skälet emot deras uptagande, at det skulle störa lugnet ibland Riksens Ständer, så snart de med Frihet behandlas, ej heller i det, at de skulle orsaka någon tids-utdrägt värd at sättas i beräkning.
Det vigtiga är bestämmandet af sjelfva den nu förevarande frågan.
Det gäller, efter min öfvertygelse, nu ej mindre, än om lagen skall i en punkt stå eller falla för alltid, om Konungen och hvarje Riks Stånd skall i utöfningen behålla eller förlora en rättighet, om et rent eller et borrtblandadt begrepp om Grund lagens mening skall föranleda et beslut åtföljdt af de rättseendes och de rättsinniges i längden pålitliga medhåll, eller et beslut åtföljdt af de irrandes ögonblickliga bifall och egen för sent inträffade ånger.
Jag kan utan farhåga at stöta någon, yttra mig så, som jag nu gör, derföre, at jag tror, och nästan om hvar enda af mina Med bröder i detta Utskott vet, at han ej vill gå emot sin redliga öfvertygelse.
Det är alltså til denna redliga öfvertygelses upplysande, innan den öfvergår til beslut, som jag tager mig den friheten at upmana.
Naturligt och ursägtligt lärer det vara, at jag, med den jag yttrat, ej tvekar at gå samtiden offentligen til mötes, och, i fall af behof, vänta rättvisa af en kommande tidepunkt.
Herr Biskop Rosenstein.-1 Jag kan för min del icke se saken så mörkt som Herr Silverstolpe, i afseende på hvilken jag finner mig skyldig at göra samma förklaring, som han gjordt i afseende på mig.
Om vid detta tilfälle något bestämdt vore stadgadt, skulle 1 Biskop Rosensteins yttrande ingår i den av sekreteraren skrivna protokollstexten.
Stycket fr. o. m. orden Herr Biskop t. o. m. orden särskilt yttra följande återfinnes i C. V. M. 1810—1815. sid. 824 ff. 600 Den 30 Maj 1815 jag anse ganska vådligt at nu göra en lag in casu.
Den närvarande frågan är icke hvarken "constitutions eller privilegii fråga.
Det är endast för sådane som fyra Stånds enstämmighet fordras, och et Stånds afvikelse utgör et tilfyllestgörande veto.
För alla andra frågor gäller tre Stånds pluralitet.
Denna föreskrift anser jag tydlig och skulle jag befara någon våda för Grundlagen, vore det den at icke följa detta stadgande utan låta et Stånds beslut imponera på de öfriga Ståndens.
Ehvad beslut Riksens Ständer nu må taga, vill jag dock förklara at jag ej frugtar för någon fara.
Men nog lärer det ligga klart för alla, at om alla hvilande förslag til förändringar i Grundlagen nu skulle til afgörande uptagas, deraf en tidsutdrägt skulle upkomma, hvilken borrttoge Riksens
Ständers upmörksamhet ifrån en mängd återstående vigtiga göromål, och för våra hemmavarande ej vore behaglig.
Friherre Cederström Jaeol förenade sig til alla delar med Herr Silverstolpe.
Frågan är ej här at et Stånd skulle truga de öfriga at rätta sig efter detsamma.
Den är, at ej et
Stånds rättigheter af de öfriga skola inskränkas.
56 § i Riksdagsordningen (livilken uplästes) föreskrifver at intet Riksdagsmål i ett Stånd får nedläggas innan et beslut deröfver blifvit fattadt.
Denna föreskrift stadgar både hvart Stånds rätt oell dess skyldighet: oell ingendera kunna störas genom någon beräkning af pluralitet mellan Stånden.