Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Varder betalning å förfallodagen ej fullgjord, eller bar den person ej anträffas kunnat, hos hvilken penningarne uppbäras skulle, eller vill eller förmår ej denne erlägga mer än en del af vexelns belopp; då skall innehafvare», derest han rätt till återgångstalan förvara vill, protestera, uti stad senast å första dagen och på landet å andra dagen, efter rätta betalningsdagen, och förfare i öfrigt, på sätt i 7 kap. sägs.
Vill han söka godkännaren; gälle hvad bär nedan stadgas. 40 §.
"Brister godkännaren å förfallodagen i betalning antingen för hela beloppet eller någon del deraf; vare skyldig gälda innehafvaren ränta efter en för hundrade i månaden; så ock all åbragt kostnad eller skada.
Och skall vid Expeditions-Vtshottets Förslag lill und.
Skrifvelse, IV:o 213.
541 betalningen den kurs beräknas, som å förfallodagen gällde, om kursen derefter fallit.
Har den deremot stigit, då räknas den kurs, som gäller den tid, betalningen sker.
Erbjuder godkännaren betalning förr än vestein för anställande af återgångstalan blifvit afsänd; må innehafvaren ej vägra att betalning emottaga, då ränta och protestomkostnader, der de egt rum, jemväl erläggas. 41 §.
Försummar vexelinnehafvare att vexeln å förfallodagen till betalning förete ; ege ej rätt till ränta förr än från den dag, då han derefter fordrar, nien ej får betalning.
Är vexeln ställd att betalas i utländskt mynt; ege'ej heller rätt till betalning efter högre kurs, än den, sorn å förfallodagen noterad var, derest kursen derefter stigit Ilar den fallit: då skall han åtnöjas med betalning efter noterad kurs för den dag, hvarå han sig till batalnings erhållande anmäler. 42 §.
Anmäler sig ej vexelinnehafvare till erhållande af betalning inom trettio dagar från förfallodagen, den dock oräknad; bafve sin vexelrätt emot godkännaren försutit, och vare vexeln ej annorledes ansedd än såsom förskrifning utan ränta.
Faller ej betalning ut inom nu sagd tid; tage vexelinnehafvaren inom åttonde dagen derefter å godkännaren stämning.
Försummar han det; vare om vexelrätt och ränta lag, sorn nu sagdt är. 43 §.
Äro flera exemplar af en vexel utgifna, och inlöses ettdera; varén de öfriga kraftlösa.
Dock må, der vexel blifvit godkänd, betalning för densamma af godkännaren ej erläggas utan emot återbekommande af det exemplar, hvarå godkännandet finnes tecknadt.
Gör han annorledes; vare ej fri från betalning till tredje man, som samma exemplar innehafver. 44 §.
Förkommer godkänd vexel; åligge dock godkännaren, der lian skulden vidgår, eller derom öfvertygas, att densamma efter vexelrätt å förfallodagen betala till den, som styrker sin rätt att betalningen uppbära, der han ställer sådan säkerhet, hvarmed godkännaren åtnöjes, eller företer ett af vexelgifvaren och öfverlåtarne utgifvet laggiltigt bevis, som den bortkomna vexeln dödar. 542 Expeditions-Utskoltets Forslas, till und.
Skrifvelse, N.o si3. 6 kap.
Om vexels godkännande eller betalning af annan man än den, på hvilken den är dragen 45 §.
Finnes å vexel tecknad serskild anvisning till annan man, hos hvilken innehafvaren sig anmäla bör, derest vexeln icke godkännes eller betalas af den, på hvilken densamma i första rummet ställd är, och vägrar den, å hvilken sådan anvisning lyder, att vexeln godkänna eller betala; vare då innnehafvare pligtig att jemväl emot honom protestera, på sätt förut stadgadt är, rörande protest för vägradt godkännande eller vägrad betalning. 46 §.
Varder vexel ej godkänd eller icke betald af den eller dem, på hvilka den är ställd; stånde annan man fritt, sedan behörig protest upptagen är, att densamma tili godkännande eller betalning antaga, till heder, antingen för vexelgifvaren elier för någon af öfverlåta.rne; och varde den. till hvars heder sådant skett., så väl i accept eller betalnings-beviset å sjelfva vexeln som i protesten uttryckligen nämnd; vexelinnehafvaren likväl obetaget att, der han sådant godkännande ej antaga vill, sin rätt och talan emot vexelgifvare eller öfverlåtare utföra.
Den sålunda mellankommer godtgöre innehafvaren protestomkostnaderna. 47 §.
Finnes å vexel anvisning till någon att den i nödfall godkänna eller betala; vare han dertill berättigad framför andre, som sig erbjuda kunna, att densamma godkänna eller betala till heder för vexelgifvare eller öfverlåtare. 48 §.
Är é] sådan serskild anvisning å vexeln tecknad; ege då den som, vexelgifvaren till heder, vexeln godkänna eller betala vill, företräde framför dem som, öfverlåtare till heder, sig dertill erbjuda.
Vill den som vägrat att godkänna vexel, som å honom dragen är, densamma sedermera Expeditions-Utskottets Förslag till und.
SkrifvelseN.o 2)3.
543 godkänna, till heder, antingen för vexelgifvare eller öfverlåtare,- vare det ock niedgifvet. 49 §.
Hvar sora, annan lill heder, vexel godkänt, eller för bristande betalning inlöst, underrätte derom med först afgående post den, Lill hvars heder sådant skett, och vare berättigad att af honom erhålla ersättning för hufvudstol och ränta, jemte protest-om kostnad och postporto.
Håfve ock emot vexelgifvare, öfverlåtare och godkännare samma rätt, som vexelns förre innehafvare. 7 kap.
Om ätergångstalan. 50 §.
Är vexel återkommen för uteblifven accept eller bristande betalning, eller för det godkännaren innan förfallodagen uti konkurstillstånd råkat; då ege vexelinnehafvare att, derest protest i behörig ordning skett, med återgångstalan vända sig antingen mot vexelgifvaren eller öfverlåtarne, såsom till honom ansvarige en för alla och alla för en.
Är den, till hvilken underrättelse skall lemnäs, boende å annan ort; då bör underrättelsen sändas med den post, som efter nämnde tids förlopp först afgår. 51 §.
Yexelinnehafvare, som ätergångstalan väcker, ege, i det fall, sorn i 32 § sägs, rätt alt, der betalningstiden ej är inne, af den, mot hvilken han sin talan vänder, straxt, då han honom derom underrättar, fordra såväl nöjaktig säkerhet för vexelns riktiga betalning vid förfallotid en, som godtgörelse för protest-omkostnader och postporto.
Är betallningstiden redan inne, eller är vexel återkommen för uteblifven accept eller bristande betalning, då skall innehafvare!! straxt fordra betalning af sin man.
Är vexel ej återkommen utan endast protesten inskickad; ställe utgifvare eller öfverlåtare, om och när sådant äskas, säkerhet eller godkänd borgen för den protesterade vexelns belopp.
Gifves ej fullgiltig säkerhet eller följer ej betalning; då skall innehafva ren deremot protest upptaga låta. 544 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 213. 52 §.
Nu är i laga ordning proteste rad t; då bör vexelinnehafvare å utgifvare eller öfverlåtare, som i Sverige bor, uttaga stämning lill dea i 61 § omförmälda domstol inom följande tid, nemligen: inom sex månader från rälta betalningstiden, derest vexelns betalningsort är inom Europa; inom ett år från nyssnämnde tid, om sådan ort är utom Europa, med undantag af de å andra sidan Godahoppsudden eller Kaphorn belägna orter; samt inom aderton månader, om betalningsorten är någon af de sistnämnda. 53 §.
Försummar innehafvare af vexel hvad honom, enligt 50, 51 och 52 §§ åligger; bafve sin vexelrätt emot utgifvare eller öfverlåtare försuttit. 54 §•
Innehafvare af återgången vexel vare berättigad, att af vexelgifvare eller öfverlåtare fordra ersättning, antingen genom ny vexel, eller i penningar efter kurs, hvilketdera innehafvaren helst åstundar, för: hufvudstol; ränta efter en för hundrade i månaden ifrån den dag vexeln är utgifveu; mäklare-arfvode; provision till en half för hundrade; protest-omkostnad er och postporto, samt hvad han i öfrigt varit nödgad, att å saken kosta. 55 §.
Enär återgången vexel med penningar betalas, då skall den kurs beräknas. sorn vid vexelns utgifvande gälde, derest densamma derefter fallit.
Har den sedermera stigit; då räknas den kurs, som gäller den tid betalningen sker. 56 §.
Anställes återgångstalan för godkänd vexel; vare godkännaren ansvarig lill vexelgifvaren lör all den skada, som honom derigenom tillskyndas, der den förre, efter hvad i 31 § sägs, till godkännande vaiit förbunden. 57 §.
Öfverlåtare, som återgången vexel inlöser, ege emot föregående öfverlåtare och utgifvare samma rätt, som innehafvaren. 8 kap.
Expeditions-Utskotlels Förslag till urul.
Skrifvelsej N.-o 2i3. 545 8 kap.
Om protest. 58 §.
Protest skall, i närvaro af minst ett vittne, verkställas genom notarius publikus, eller den i hans ställe satt är.
Å landet må protest ock kunna ske genom kronofogde. 59 §.
Öfver protest skall skriftlig handling upprättas, innehållande: fullständig afskrift af vexeln med hvad derå finnes tecknadt; den sökandes påstående; det svar derå afgifves; det förbehåll som för sökanden af förrättningsmannen göres; orten hvarest och tiden när protesten sker, samt förrattningsmannens och vittnets eller vittnenas egenhändiga underskrifter. 60 §.
Anträffas ej den, emot hvilken protesteras skall; bör protesten verkställas vid hans bostad.
Kan upplysning derom ej erhållas; bör protesten anmälas hos Konungens befallningshafvande eller närmaste Rådstufvurätt. 9 kap.
Om laga domstol och om rättegången i vexelmål. 61 §.
Rätter domstol för vexelmål vare Rådstufvurätt i den stad, der svaranden bor eller anträffas; men om han å landet bor eller anträffas, Rådstugurätten i närmaste stad derintill. 62 §.
Stämning i vexelmål skall, när sökanden så äskar, meddelas till samma dag, om Rätten då sitter och svaranden är så till hands, att han kan sig före rättegångstimmans slut infinna.
Prof var då Rätten sökandens talan osta dig; tillhålle straxt svaranden antingen att sätta penningar i Rätten in, eller att ställa motsvarande pant eller full och nöjaktig borgen.
Vill eller förmår Bih. till R.
Prot. 184? 1848 j 10 Sami. 1 A/d. 69 t 546 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skri/velse j N.-o 2/4. hail icke något deraf; blifve då sjelf borgen med sin person, till dess afdömdt och utsökt blifvit.
Sedan sökanden sålunda förmedelst summans nedsättning eller borgen eller pant eller svarandens egen person försäkrad är; då bör Rätten sjelfva saken företaga, och den genast eller så fort ske fean genom dom afhjelpa.
Hvad då dömdt eller alsagdt blifver, det skall af den sakfällde straxt efterkommas och fullgöras, eller i vidrigt fall af exsekutor ofÖrdröjligen utsökas.
Dock staude den sakfällde fritt att under Hofrätten vädja, som lag säger, örn han förmenar sig ega skäl dertill, men sökanden tag# icke dess mindre, emot borgen, hvad honom tilldömdt blifvit. 63 §.
Der någon, efter denna lag, sin vexelrätt försuttit, ege dock rätt att sin fordran utsöka såsom i vanligt skuldfordringsmål.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 5 Oktober 1848.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 1 Okt. 1848.
Preste-ståndet den 2 — — Borgare-ståndet den 3 — — Bonde-ståndet den 3 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående viss besvärstid j att iakttagas vid klander emot sjnj som af enskild person hålles med dess landtbo.
(Lag-utsk. Bet., N:o 73.) S. A. K.
Uti 27 kap.
Byggmngabalken, hvilket utstakar landtboers skyldigheter 1 afseende på hemmans underhåll och häfd och derjemte föreskrifver, hurusom husesyn bör förrättas vid landtbo’s så väl tili- som afträde, stadgas att Häradsrätten skall pröfva dylika syner, derest vederbörande ej dermed äro nöjde, men all föreskrift saknas, inom hvilken tiden, dylikt missnöje bör fullföljas.
Expeditions-Vtshottets
Skrifvelse, N.o ii5i 547
Då likväl en bestämmelse i nyssnämnda hänseende skulle leda till ordning och säkerhet emellan jordegare och landtboer, hälst, hvad serskildt angår tillträdes-husesyn, denna förrättning skall, enligt 7 § i ofvanåberopade kapitel, utgöra ett grund-dokument vid bestämmandet af landthoers ansvarighet vid afträdandet, hafva Rikets Ständer funnit det vara af vigt att lagen ej allenast angifver då en dylik handling varder gällande, utan ock anvisar den, hvars rätt och skyldighet deraf kommer att bero, att deri söka den rättelse, hvartill han kan anse sig befogad; och Rikets Ständer hafva alltså för sin del beslutat utfärdande af en författning, så lydande:
Byggningabalken, till- eller afträdes-husesyn blifvit emellan enskild jordegare och landtbo af två nämndemän i behörig ordning förrättad, åligge den, som med förrättningen är missnöjd, att inom tre månader, sedan han af syne-instrumentet erhållit del, stämma vederparten till rätten in.
Försummas det; vare synen gällande; dock skall i syne-instrumentet tydlig hänvisning lemnäs om hvad den missnöjde sålunda har att iakttaga för klander-talans anställande.
Uppläst och godkandt hos Ridd. och Adeln den 2 Okt. 1848.
Preste-ståndet den 2 — — Borgare-ståndet den 3 — — Bonde-ståndet den 3 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående förklaring af S<dje mom. i Kongl, kungörelsen den 18 December i8a3, (Lag-utsk.
Bet., N:o 74.) S. A. K, Enär olika meningar skola vara bland domare rådande derom, huruvida 3:dje mom. i Kongl, kungörelsen den 18 December 1823, hvilket innehåller, ”att den, som för olika brott vid flera domstolar undergått ransakning, skall 548 Expedit iöns-Utskottets Förslag till und.
SkrifvelseN.o itS. ”dömas af den rätt, der Iian sist lagföres,” utan afseende a brottens mer eller mindre grofva beskaffenhet, jemväl eger tillämpning i det fall, att någon person, jemte det han begått förbrytelse, hörande till allmän domstol, blifvit ställd under tilltal för brott, som bör af Krigs-domstol upptagas, bar bos Rikets nu församlade Ständer blifvit föreslaget, det måtte, genom utfärdande förklaring, stadgas att en sådan vidsträcktare tillämpning, såsom med författningens mening öfverensstämmande, bör ega rum.
Med sålunda fästad uppmärksamhet å förevarande ämne hafva Rikets Ständer trott, det berörda olika åsigter hos domare liemtat sin grund från det förhållande att, fastän föreskrifterne i 10 kap. 21 § Rättegångs-balken och 16 § af 14 kap. i Kongl, krigs-artiklarne den 31 Mars 1798, sådan sistnämnde § blifvit förklarad genom Kongl, brefvet den 19
December samma år, med hvarandra öfverensstämma, högstberörda Kongl, kungörelse af den 18 December 1823, likväl, enligt dess ordalag, endast afser ändring i förstomförmäldte lagrum, eller 10 kap. 21 § Rättegångsbalken; i enlighet hvarmed E. K.
M. också, medelst nådigt bref till Krigs-Hofrätten den 16 Juni 1846, uti serskildt mål förklarat, alt, som 1823 års Kongl, kungörelse icke innehåller, att ändring derigenom blifvit gjord uti hvad genom 14 kap. 16 § Krigs-artiklarne och Kongl, brefvet den 19 December 1798 är vordet påbjudet i afseende på behandlingen af brottmål, hvilka tillhöra dels allmän dels ock Krigs-domslols handläggning, deraf följde, att någon tillämpning i sådant hänseende af omförmälda kungörelse ej borde ega rum, utan dervid förhållas på sätt Krigsartiklarne och samma Kongl, bref förordna.
Denna författningens tydning instämmer visserligen med orlydelsen i densamma.
Enligt Rikets Ständers tanke är likväl den serskilda, ifrån den allmänt antagna Rättegångsordningen afvikande behandling, som således bör ega rum, derest en person begått förbrytelser, som böra till både allmän och Kri gsdomstols upptagande, icke af nödvändigheten påkallad.
Den leder fast häldre till kostnader och tidsutdrägt samt störer den enhet och det sammanhang i lagskipningen, som man i allmänhet bör eftersträfva; och då således enahanda förhållande, som föranledde lagstiftaren att år 1798 bringa Krigslagarnes föreskrift i förevarande hänseende till öfverensstämmelse med allmänna lagens bud, jemväl påkallar den ytterligare sammanjemkning, hvarom nu är frågas hafva Rikets Ständer, för sin del, beslutat utfärdandet af en författning, hvarigenom, med ändring af 16 § i 14 kap.
Krigs-artiklarne den 31 Mars 1798 och Kongl, brefvet den 19 December samma år, förordnas, att stadgandet i 3:dje momentet af Kongl, kungörelsen den 18 December 1823, att den, som för olika brott vid flera domstolar undergått Expeditions-Utskottels Förslag till wid.
Skrifvelse, IV.-o s fi. 549 ransakning, må slutligen dömas af den Rätt, der lian sist lagföres, utan afseende å brottens mer eller mindre grofva beskaffenhet, äfven skall tillämpas i det fall att en person, jemte det lian begått förbrytelse, hörande till allmän domstol, tillika blifvit ställd under tilltal för brott, sorn bör vid Krigsdomstol upptagas.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i Okt. 1848.
Preste-ståndet den 2 — — Borgare-ståndet den 3 — — Bonde-ståndet den 3 — — Rikets Ständers underdåniga skrijvelse> angående förändring af nu föreskrifna borgenärsed.
(Lag-utsk. Bet., N:o 75). S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit yrkadt, att den i Kongl, förordningen den 22 Oktober 1818 föreskrifna borgenärsed, såsom till sitt innehåll oredig, invecklad samt alltför vidlyftig, måtte förenklas, samt att densamma måtte inläggas i Konkurslagens 75 §, hvarest föreskrifves, att lordringar, som i konkursmål bevakas, skola med ed fästas.
Och som borgenärseden, likasom eder i allmänhet, bör vara enkel, tydlig och lättfattlig samt ej innehålla mera, än som fordras för dermed afsedt ändamål, nemligen att vinna öfvertygelse derom, att borgenärens anmälda fordringsanspråk ej är falskt och origtigt eller på underslef och olagliga åtgärder grundadt, samt det följaktligen synes öfverflödigt, att borgenär försäkrar det gäldenär fått tillgodonjuta de af bouoin qvitterade bevillnings-afdrag och att lian ej beräknat eller i fordringen inbegripit mer än laglig ränta, enär borgenären ej kan, derest qvittenset å b e v i 11 n ings-a fd ra ge t vore falskt, eller högre än laglig ränta blifvit beräknad, betyga alt hans bevakade fordran är rigtig och med uppgiften enlig, hvarförutan fall förekomma, då hvarken bevill - 550 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, IV.’o 2/7. nings-afdrag hör ega rum eller ränta beräknas, men det likväl är ålagdt alla borgenärer att förenämnde försäkran afgifva; så hafva Rikets Ständer, för sin del, beslutat, alt med upphäfvande af Kongl, förordningen den 22 Oktober 1818, 75 § i Konkurslagen den 12 Mars 1830, skall erhålla följande lydelse:
Sedan alla inlagor ingifna blifvit, skola de tillstädesvarande borgenärer med hand å bok denna ed svärja: ”Jag N. N. svär vid Gud och Hans Heliga Evangelium, att jag, innan ansökningen 0111 N. N:s egendoms afträdande mig kunnig bl ef, på god tro varit innehafvare af den fordran jag nu anmält, och att den icke af svek eller bedrägeri tillkommit, utan rigtig är, efter thyson! den af mig uppgifven blifvit; så sant mig Gud hjelpe tili lif och själ.” Bevakas fordran af arfvinge, af ombud för kronan, allmänt verk eller af förmyndare eller målsman för omyndig eller den under målsmanskap slår; varde eden derefter lämpad.
Hvilket Rikets Ständer fa i underdånighet anmäla.
Preste-ståndet den 2 ■— — Borgare-ståndet den 3 —- — Bonde-ståndet den 3 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående ändringar i Kongl, taxan på arfvode för Landtmäteri-förrättningar den 18 Oktober t834.
Besv-. och Ekon.-ulsk. Bet, N.-o 51.) S. A. K.
Ehuru stadgandet uti 22 § af E. K. M:S den 18 Oktober 1834 i nåder utfärdade taxa på arfvode för landtmäteri-förrättningar, hvarigenom landtmätare fått sig tillagd rättighet att, der dylik förrättning är af den vidlyftiga beskaffenhet, att densamma första året icke kan medhinnas, eller utan Landtmätares vållande varder uppskjuten, efter afgifven räkning uppbära J af arf - Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 2/7.
551 vodet för det af honom verkställda arbete, visserligen synes på billighet grundadt, hafva Rikets Ständer likväl funnit detta stadgande föranleda till den anmärkning, att jordegaren derigenom fått sig ålagd en betalningsskyldighet, hvilken hvarken af honom sjelf i allmänhet kan till riktigheten undersökas eller för hvars kontrollerande honom anvisats rättighet att anlita biträde af vederbörande emhetsmyndigheter.
Häraf måste uppkomma en betänklig olägenhet, hvilken blifver än mera känbar, om åt ifrågavarande stadgande gifves den tolkning, som skulle jordegare icke ega rätt att klandra afgifna förskottsräkningar, utan denna rätt först inträda, då skiftesmannen, efter slutad förrättning, tillställt delegame fullständig räkning för hela kostnaden, i hvilket fall en skiftesman tillätes att under en flerårig förrättning, utan all kontroll, uppbära betalning efter förskottsräkningar, endast med hänvisning till den rätt att klandra påföringarne, hvilken vid skiftets slut delegarne tillkommer.
Till rättelse härutinnan, hafva Rikets Ständer ansett en föreskrift vara af nöden, hvarigenom jordegare dels berättigades att, för granskning af erhållen förskottsräkning, för hvilken betalning äskas, anlita förste landtmätarens i länet biträde, dels ock fritoges från skyldighet att till förrättningsmannen utgifva större del af det belopp, denne för det verkställda arbetet eger att såsom förskott uppbära, än soin vid en så beskaffad granskning blifvit godkändt.
En dylik föreskrift skulle, jemte det densamma vore i hög grad billig, såsom endast åsyftande att för jordegare bereda tillfälle att kontrollera det påförda arfvodesbeloppet, efter Rikets Ständers tanka, tillika förebygga de tvister och rättegångar, som under loppet af förrättningen nu ofta uppkomma, samt äfven göra det för lagstiftaren möjligt att, utan olägenhet för jordegaren, genom ett uttryckligt stadgande uppskjuta dennes klanderrätt i afseende å erhållen arfvodsräkning intilldess, vid förrättningens slut, sådant klander öfver den afgifvande sluträkningen i ett sammanhang finge anställas.
För den tjensteman, hvilken får sig ålagd skyldigheten att, uppå anfordran af jordegare, nämnda granskning verkställa, uppstår visserligen, till följd häraf, en tillökning i tjenstegöromålen; men då vederbörande jordegare, for erhållande af denna kontroll, gerna lära underkasta sig att härför utgifva en skälig ersättning, hvilken, i händelse räkningen befnmes oriktig, i allt fall torde, genom afdrag å landtmätames arfvode, böra dem ersättas, hafva Rikets Ständer föreställt sig, att för den ifrågavarande tjenste mannen sålunda kan beredas en vedergällning, hvilken motsvarar det förökade arbetet.
Utgående frän dessa åsigter, få Rikets Ständer i underd. anhålla, det H. K. M. täcktes, genom utfärdande författning, i nåder stadga: dels att det skall åligga förste landtmätaren i hvarje län att, uppå an - 552 Expeditions-Utskollcts Förslag till lind.
SkrifvelseNo 2<7. fordran af jordegare, emot ersättning oell inom viss tid, sorn af E. K. M., efter vederbörandes hörande, jemväl torde i nåder bestämmas, verkställa granskning af de arfvodes-räkningar, landtmätare för utbekommande af sådant förskott som omnämnes uti 22 § af E. K.
M:s förnyade nådiga taxa på arfvode för landtmäteri-förrättningar den 18 Oktober 1834, under pågående förrättning, tili jordegare aflemnar, samt deröfver meddela bevis, innehållande intyg om räkningens riktighet, eller, i motsatt fall, anmärkning om det belopp, hvilket såsom felaktigt, derifrån bör utgå; hvarefter och derest visas kan, att förste landtmätaren vid granskning af förskottsräkning, derför skiftesmannen redan fått uppbära arfvode, i något fall orätt förfarit, sådant skall anses såsom annat tjenstefel, derföre så jordegare, som skiftesman, ega rätt att honom vid laga domstol tilltala; dels ock att efterföljande §§ uti högstberörda nådiga taxa måtte erhålla följande förändrade lydelse, nemligen: § 22.
Är landtmäteri-förrättning af den vidlyftiga beskaffenhet, att den första året icke medhinnas kan, eller varder den utan landtmätares vållande uppskjuten; då må landtmätare, elter till jordegare afgifven räkning, under vilkor, som i nästföljande § sägs, uppbära trefjerdedelar af nämnda räknings belopp. § 23.
Tredskas jordegare att landtmäteriarfvode betala, njute landtmätare bos Konungens befallningshafvande skyndsam handräkning till dess utbekommande; och vare den, som vid förrättningens slut jorden innehafver, alltid skyldig att, utan afseende å eganderätts-, börds- eller konkurstvister, landtmäteriarfvode gälda.