Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Gud bevare mig från att säga, att någon skulle gifta sig för att komma att bekläda detta ämbete, liksom det i alla förhållanden är en skam och vanära för en människa att efter- sträfva en plats för platsens skull, när förhål- landena för öfrigt äro henne motbjudande eller stridande mot hennes öfvertygelse.
Jag vill blott påminna kvinnorna, i synner- het husmödrarna om, att det icke finns något ämbete så mänskligt, så rikt och så utvecklande som just det att vara husmoder.
Ingenting behöfver därför bedrifvas dilletant- mässigt d. v. s. på fusk.
I att lära ett språk, instudera en musikkom- position, skrifva en uppsats eller en bok kan en husmor inlägga lika mycket allvar och grund- lighet som någon person, som lefver uteslutande för dessa saker.
I gengäld göres det » cow amore », och detta är i allt arbete en ofantligt viktig faktor.
Utan att hon själf vet af det, glider hon öfver i den nya generationens förhoppningar, önskningar och föreställningar, och är hon själf en personlighet, kan hon också ganska kraftigt inverka på detta nya släkte i sina egna barn.
En klok man har en gång sagt, att » barn äro alltid äldre än sina föräldrar », och det är ju sannt, i det de unga alltid ha en generation mer att räkna på, men sä har åter denna förra generation med en del mindre erfarenhet kanske mer af ungdomens friskhet och förhoppningar, och så kan man ömsesidigt hjälpa hvarandra.
— När barnen börja fråga, börjar ofta hela ens tankearbete från början, och för att hjälpa dem att^lära allt på ett lätt och lefvande sätt, måste man ofta själf uppfinna nya sätt att arbeta på, och göra klart för sig hvad man hittills blott har haft ganska dimmiga föreställningar om.
— Det är en stor fråga, hvem som lär mest vid en undervisning, den som undervisas eller den som undervisar.
631 Iduns julklappsbazar.
(Forts.) XLV.
Vacker tobakspung.
Mörkbrun plysch till yttertyg o c h foder i terrakottafärgad atlas.
En tjock silkesfrans nederst i brunt.
Ett applikations- arbete rundt o m påsen af terrakottafärgad plysch, påsydt med silke.
Eller ock ett broderi i platt- söm, sydt med en vacker brun silkesschattering.
Ett tredje sätt är att på en smal bit terrakotta- färgad ylleduk sy ett fornnordiskt mönster för att sätta kring påsen.
Några tum från öfverkanten sättes en dragsko, o c h en brun silkessnodd dras igenom, slutande i två tjocka, bruna silkestofsar.
* XLVI.
Lysduk i venezianskt broderi.
Arbetet utföres på crémegul angola.
Mönstret i ornament- stil, närmast liknande mönster för löfsågning.
Man syr i cremegult silke medels languette-söm längs mönstrets konturer.
Därefter utklippas alla mönst- rets innerdelar (liksom vid löfsågning de inre träd- delarne bortfalla), så att mönstret blir utbrutet.
Fint o c h ovanligt arbete, särdeles effektfullt under en elegant lampa på en mörk snilj- eller plysch- duk.
* XLVII.
Ostronservietter.
Formen göres efter ett ostronskal, men cirka 5 tum långa o c h något bredare.
Materialet hvit angola.
Broderas med tvättäkta kulört garn o c h dito silke.
Kanten lan- guetteras.
Denna kant blir genom formen taggig.
Från hvarje tagg sys en rand nedåt, imiterande fårorna i ostronskalet.
Så sys ett litet broderi, en blomma med en fjäril flygande öfverst, eller några grässtrån, ax eller dyl.
Förgätmigej, blåklint, blomman för dagen, äro särdeles lämpliga.
Man gör / dussin dylika servietter o c h broderar olika på hvarje.
Kunna ock användas s o m fruktser- vietter.
den öfre o c h nedre kanten s o m målas svart.
A f vanligt svart karamellpapper klipper man ut figu- rer, såsom t. ex. harlekins, fjärilar, ödlor, ormar och kvistar samt limmar fast dessa på den röda delen af röret.
Torrt fernissas det hela med ljus copalfernissa.
* LI.
Telefonpropp.
Proppen är afsedd att skydda telefonhålet för damm.
Den göres något i samma stil s o m en kaffepumpspropp.
Jag ämnar taga bruna o c h gula klädesbitar och klippa dem i smala remsor såsom lister, samt fästa dessa vid hvaran- dra till önskad tjocklek erhålles, hvarefter den till själfva hålet afsedda delen hårdt omlindas o c h klädes med slätt tyg, så långt, s o m proppen är afsedd att föras in i telefonhålet.
Den andra delen hålles yfvig, får därigenom utseendet af en tofs o c h tjenar till handtag.
Ds.
* LII.
Prydnadsljus.
Vanliga stearinljus kan man få rätt trefliga genom att dekorera dem med af- trycksbilder, som fås i bokhandeln.
Bilderna fuktas med sprit, få ligga några minuter, lindas kring ljuset med den kulörta sidan inåt, fuktas med vatten tills bilden fastnat o c h papperet kan afdragas.
Bli mycket billigare än de i handeln förekom- mande prydnadsljusen.
(Forts.) ÄRADE LÄSARINNOR!
SKULLE NÅGON af EDER ÄNNU EJ HQFOA BORTLEMNAT DET PROFNUMMER, SOM MED- FÖLJDE FÖRRA VECKANS IDUN, ANHÅLLA VI VÖRDSAMMAST, ATT NI QFÖRTÖFVADT MÅTT GÖRA DET.
I ANNAT FALL BLIFVA DE STOR KOSTNADERNA FÖR DETTA PROFNUMMER TIL INGEN NYTTA.
VÅR TACKSAMHET FÖR DET I TILLMÖTESGÅN DENNA VÅR ANHÅLLAN VILJA VI VISA DÄRIGENOM, ATT VI OUPPHÖRLIGT GÖRA IDUNS INNEHÅLL BÄTTRE OCH RIKHAL TIGARE.
PÅ SAMMA GÅNG BEDJA VI VÅRA ÄRADE LÄSARINNOR HAFVA ÖFVERSEENDE MED, AT TEXTEN I DETTA N:R MÅSTE NÅGOT INKNAPPA PÅ GRUND AF DE OFTA SÅ HÄR FÖRE JUL I SISTA STUND TILLSTRÖMMANDE ANNONSERN VI SKOLA NOG FRAMDELES HÅLLA EDER SKADESLÖSA DÄRFÖR, BLAND ANNAT GENOM E INTRESSANT JULNUMMER MED OMKRING 24 SIDOR TEXT SOM ILLUSTRATIONER.
MEÄAKTIONEN.
1 2 Man skall förmodligen invända, att jag i hela denna framställning blott har visat den ljusa sidan af saken och ignorerat alla de besvär- ligheter, som medfölja det husmoderliga ämbe- tet, och det är ju sannt, att ju mera mångfald d. v. s. ju mera rikedom, dess flere möjlighe- ter till godt och ondt.
En kombinerad tillvaro måste alltid bli både svårare oeh innehållsrikare, därför också mera utvecklande, än en enkel.
Den hufvudsakliga ansträngningen vid att vara husmor kan för resten uttryckas i en sats: att icke låta sig förvirra af det mycket olik- artade.
När man ofta afbrytes, beständigt måste flyga med sina tankar från det ena till det andra, och det likväl fordras, att man genast skall vara fullt närvarande, då kräfves en inre jämnvikt, en öfversikt öfver alla dessa olika intressen, för att den person som styr må kunna skapa enhet i mångfalden.
Men hvad annat är väl lifvets uppgift egent- ligen för oss alla?
Jag påminner om, att jag icke talar om äk- # XLVIII.
Ovanlig nattygsväska.
Den göres af fin javaduk eller angola.
På sned från ena hörnet till det andra infälles en rätt bred mellanspets, dock ytterst noga, så att spetsen å klaffen o c h nedandelen löpa alldeles jämnt.
Själfva denna mellanspets sys på bredaste s. k. virkband.
Bro- deras med glans- o c h brodérgarn o c h med stora hål, gående helst på sned i mönstret, så att det hela blir mycket utbrutet.
Fodras med ljusgrön atlas.
En ljusgrön snodd rundt omkring o c h en enda ljusgrön atlasrosett i venstra öfre hörnet, då spetsen går från högra öfre hörnet.
Kan tvättas, då blott foder, snodd o c h rosett frånsprättas.
Ebon Hoi * XLIX.
Äggvärmare.
En billig o c h treflig sådan erhålles på följande sätt: man klipper tvänne cir.
kelrunda stycken vadd af 20 centim.
diameter, öf- verktäder hvart för sig på båda sidor med ylletyg helst i en vacker röd färg, Bägge delarne sys till- sammans utom på ett stycke stort nog att fä han- den in o c h kantas rundt omkring med sidenband i samma färg som tyget.
På en liten fyrkant (14 centim.)
af hvit piqué sys en ranka eller bård och midt på ordet » Ä g g »; Jcanten languetteras i taggar och en smal spets sättes däromkring.
Öfverkastet fästes ofvanpå äggvärmaren.
* L. Vattenledningsrör som paraplyställ.
Ett van- ligt vattenledningsrör, ungefär 75 cm.
i höjd o c h 50 cm.
i omkrets, målas i lackröd oljefärg utom Själf hjälp, bästa hjälp.
Från innehafvarinnan af nedanstående lätt genomskinliga signatur hafva vi mottagit föl- jande uppsats, så att säga för dagen, som vi med nöje införa.
ikupan, försäljningslokal för svenska fruntimmers- arbeten, Klarabergsgatan 21, har i höst inträdt i sitt 21:sta år.
Man kan med skäl säga, att den följt naturens egen ordning för tillväxt och ut- veckling, i thy att den i det första stadiet af sin tillvaro var obetydlig och i behof af mycken hjälp, men under årens lopp har den gradvis tilltagit så väl i verksamhet som i förmåga af själfhjälp, till dess den nu, då den närmar sig myndighetsåldern, befinner sig i ett blomstrande tillstånd.
Den afsågs ifrån början att blifva en förmedlande länk mellan köpare samt arbetsgifvare å ena sidan och sådana arbeterskor, hvilka ej egde någon afsätt- ningsplats för sina arbeten, å den andra.
Bland dessa befunno sig medellösa fruntimmer af snart sagdt alla åldrar, af hvilka många fordom sett bättre dagar, men nu ej egde annat försörjningsraedel än nålen.
Bristande färdighet och öfning gjorde dock, att de visst icke kunde täfla med vana sömmerskor.
För att afsätta sina arbeten, som ofta voro af ganska un- derhaltig beskaffenhet, måste de endera själfva eller genom ombud gå från dörr till dörr för att bjuda ut dem; stundom sökte de ock realisera dem genom lotterier.
Några kvinnor i lyckligare ställning öm- made för detta beklagansvärda förhållande och, efter
åtskilliga förslag till dess afhjälpande, beslöto de att genom öppnandet af en försäljningslokal för arbeten af denna kategori bereda dem tillträde till den all- männa marknaden.
Den kornité, som bildades för att genomfora denna plan, bestod af 12 damer, och genom enskilda bidrag ordnades till en början och uppehölls under de första åren den nya försäljningslokalen, som man kallade BIKUPAN.
Det märktes strax, att den fyllde ett länge kändt behof, ty arbeten tillströmmade genast.
All- mänheten visade sig ock gynsamt stämd för företaget, så att omsättningen blef större än man vågat hoppas, nnder första året uppgående till en summa af kr.
11,831: 49.
Som denna anstalt hade till uppgift att underlätta själfhjälp, hoppades man, att äfven den med tiden skulle hjälpa sig själf och fördenskull bestämdes en försäljningsprovision för att betäcka omkostnader- na.
Denna sattes att börja med så lågt som till 6 %, men måste efter någon tids förlopp höjas till 8 % och slutligen till 1 0 %.
Men denna inkomst förslog dock ej till bestridande af utgifterna, oaktadt Bikupans ekonomi sköttes med synnerlig omsorg och sparsamhet.
Också smälte små- ningom det lilla, från början insamlade organisations- kapitalet tillsammans, och, i anseende till ombyte af lokal och andra ogynsamma omständigheter, var Bi- kupans existens allvarsamt hotad under åren 1883 — 85.
Men dess beskyddarinnor, som nu klart in- sågo Bikupans stora betydelse för de många kvinnor, hvilka genom den erhållit en god förvärfskälla, ville ej låta den falla, utan lemnade frikostigt de bidrag, som voro af nöden för dess fortvaro.
Bikupan hade dessutom alltsedan 1875 åtnjutit ett årligt tillskott af 300 kronor från » Sällskapet till arbetsfiitens be- främjande », hvars höga ordförande, enkedrottning Josephine, städse intresserade sig för dess ändamål, som hon dessutom understödde genom att där per- sonligen göra frikostiga uppköp.
För dem, som mest nitälskade för Bikupans fort- bestånd, var det af högsta vikt att kunna bereda den garanti för att ej stå eller falla med de beskyddarin nor, hvilka hittills omhuldat den.
En sådan trodde man sig finna i dess sammanslutning med » Sällska- pet till arbetsfiitens befrämjande », en förening med liknande ändamål, emedan den för en viss summa årligen uppköper arbeten af meddellösa fruntimmer.
* Den stiftades redan 1839 af drottning Desideria och torde derför städse kunna påräkna fördelen af högt beskydd.
k. h. kronprinsessan, som år 1883 trädde i spetsen för denna förening, understödde kraftigt nämn- da förslag och har upprepade gånger genom gåfvor, beställningar och uppköp, samt äfven genom att lem- na mönster och modeller, gifvit bevis på sitt varma intresse för Bikupans syfte.
Sedan 1887 arbetar ock- så Bikupan tillsammans med » Sällskapet till arbets- fiitens befrämjande », som nu i sina stadgar förbundit sig att bidraga till dess underhåll.
En ytterligare belysning af Bikupans verksamhet lemna följande sifferuppgifter: för de förflutna 20 åren uppgår omsättningssumman till kr.
381,247:11; be- tydenheten af denna summa blir så mycket större, som med skäl kan framhållas, att den TILL ALLRA STÖR- STA DELEN kommit VERKLIGEN BEHÖFVANDE arbeterskor till godo.
Störst var den 1889, då den besteg sig till kr.
30,969:41.
Till Bikupans uppehållande hafva un- der de förflutna 20 åren enskilda personer lemnat bidrag till ett belopp af kr.
5,198 och » Sällskapet till arbetsfiitens befrämjande » tillskjutit kr.
5,900.
Om således redan det DIREKTA resultatet af Biku- pans verksamhet är ganska tillfredsställande, kan äf- ven påvisas ett INDIREKT af knappt mindre betyden- het.
Det är nämligen en ofantligt stor skillnad e- mellan beskaffenheten af de arbeten, som nu inlem- nas till försäljning, och af dem, som förekommo un- der de första åren af Bikupans tillvaro.
Konkurren- sen har för arbeterskorna varit en sporre, som hos dem utvecklat smak, färdighet och uppfinningsför- måga.
Det är också nu verkligen ett nöje att besöka Bikupan och beskåda de mångfaldiga och olikartade alster af kvinlig slöjdskicklighet * * som där hembjudas åt allmänheten.
En annan glädjande företeelse är, att den i många hänseenden står framom de liknan- de anstalter i utlandet, hvarom vi haft tillfälle att taga kännedom.
utom utförda på ett mönstergillt sätt, ty beställningar lemnas endast åt fullt kompetenta arbeterskor.
Dessa hafva här den stora fördelen att själfva kunna be- stämma prisen, då däremot sådana, som arbeta åt bodar, vanligen få sina arbetslöner nedtryckta till ett bedröfligt minimum.
Af förekommen anledning hafva uppgifter blifvit begärda på de summor, som genom Bikupan kom- mit åtskilliga BEHÖFVANDE arbeterskor till godo, och dessa hafva visat ganska glädjande resultat.
Så har t. ex. under de sista 5 åren en fått sälja arbeten till ett belopp af kr.
1500, en annan för kr.
1760, en tredje för kr.
2559, en fjärde för kr.
1360, en femte för kr 1715 o.
s. v. Deras arbeten hafva bestått af hvad man skulle vilja kalla mer obetydliga artiklar, såsom: förkläden, arbetsväskor, dockor, leksaksdjur äggpåsar, fruktserveter o. d., hvilka hvar för sig be- tinga ett ringa pris.
Nämnda summor förefalla en vanlig betraktare san- nolikt ej stora, då de fördelas på 5 år, men den, som känner, under hvilket högtryck fattiga sömmer- skor arbeta, kan bättre uppskatta deras betydenhet.
Ingen klass af behöfvande är på en gång mer be- klagans- och aktningsvärd än de fruntimmer, som äro hänvisade att genom diverse mindre arbeten för- värfva medel till sitt uppehälle.
Deras existensmini- mum är nedtryckt till den grad, att man ej kan för- stå, hur de mäkta hålla kropp och själ tillsammans.
För många tillkomma, som råga på den bittra kalken, dessutom egen eller nära anhörigas sjuklighet, åider- domsbräcklighet och vanförhet.
Genom den större och fördelaktigare lokal Bikupan nu erhållit, komma ock där befintliga vackra arbeten mer till heders, och den nitiska och skickliga före- ståndarinnan skyr ingen möda för att tillmötesgå alla billiga fordringar.
Under sådana förhållanden är det att hoppas, det allmänheten också allt framgent skall understödja ett företag, som redan uträttat så mycket godt och välsignas af många.
Berättelse från Lappland.
Karakteristik för Idun af ffss.
» Dina blå ögon ha talat till hågen, Växten den fina har lockat mitt sinn.
Kan jag väl slita de starka tågen, Som sä ha bundit kär vännen din? » let är tidigt en sommarmorgon i det inre Lappland.
Snabbt ila regndigra skyar öfver Hangalas fjäll, bådande storm oeh regn frampå dagen, men ännu är det lugnt i dalen nedanför fjället.
Där har den rike lappen Jolma sina trenne kåtor uppslagna, och rundt omkring och på fjället betar hans talrika hjord.
Jolmas egen familj, som bebor ett af tälten, består af honom själf: en liten bister och skrynklig gubbe, hans ännu nästan ståtliga hustru Maggi oeh en rödblommig, blåögd nittonårig dotter Saila.
Dess- utom har Jolma många pigor och drängar, hvilka samtliga utom tvänne af pigorna äro gifta och bebo de två andra kåtorna.
När Jolma märker regnets annalkande, skyn- dar han på sin hustru och dem af tjänarena, som den natten ieke vallat, att göra sig i ord- ning för att möta hjorden och drifva honom i hägnaden, där mjölkningen sedan försiggår.
Själf är han först på väg, och honom följer hans trogna, lurfviga » Topi ».
Modern ber Saila stanna i kåtan och laga i ordning mat och kaffe, tills de komma åter, hvarefter hon tar mjölkflaskorna och följer sin man till hjorden.
Saila börjar med att öka på elden, så stäl- ler hon i ordning granriset, som är utbredt på marken i kåtan, och ordnar däröfver renhu- darna, så att allt ser så snyggt och trefligt ut för henne, som sett så litet af verklig bekväm- lighet och trefnad.
Ett verksamhetsområde, som under de sista åren blifvit betydligt utvidgadt, omfattar beställningar på alla slags i Bikupan förekommande arbeten, äfvensom på utstyrslar för brudar och späda barn, samt märk- ning med broderi och bläck.
De arbeten, som så- I detsamma hör hon ett muntert » puoris! » * lunda tillkomma, äro alla gjorda af fruntimmer, hvil- ka bero af sitt arbete för uppehället.
De äro dess- i tältöppningen, hvarpå hon vänder sig om och svarar: » puoris, puoris, Panni! » * Den hjälp, som sålunda lemnas, skattas högt, och önskligt vore, att detta sällskap kunde erhålla större tillslutning.
* * Se annonsafdelningen!
Det var en medelålders lappman med ener- giska och tilltalande drag, som helsade Saila.
* Lapparnas helsning, motsvarande: god dag!
Hon kände honom väl, ty Panni var Jolmas granne så att säga.
Han hade sitt tält två mil från Jolmas, och två mil äro för lapparne ett kort vägstycke.
Panni kastar sig ner på en af renhudarna och börjar vira upp tobakspungen för att stoppa i pipan.
Härunder ser han belåtet på Saila.
Men hon, den glädtiga, pratsamma Saila, tiger nu envist, under det hon torkar kaffekoppen af bleck.
» Är Panni.
» Ja, du de ensam öfriga hemma? » frågar slutligen äro alla ute hos hjorden. » » Jag helsar dig från Autaris, Jolmas dotter!
Han har bedt mig först höra efter med dig, om du ännu minnes ditt löfte att hålla barn- domsvännen kär, honom AUTARIS, med hvilken du lekt och brottats så ofta på Hangalas fjäll oeh i dess skogar, och om du ej i ditt hjärta återkallat ditt löfte, så är mitt ärende tillika att vara böneman * för Autaris hos din far oeh mor. » Saila stod, då Panni talade, med nedsänkta ögon.
När hon åter lyfte dem, trillade två tårar ned efter hennes friska kinder, under det hon log genom tårarna mot Autaris ' böneman.
» Jag har väntat dig, Panni, ty jag har för- stått, att Autaris anmodar dig, när han vill hos far tala uti det ärende du nu har, och jag har vetat, att han minnes mig likasom jag honom.
Men hvad skall väl far säga — han som tänkt mig åt Skiddi, du vet! » Saila satte sig på en annan af hudarna och torkade med afvigsidan af de små bruna hän- derna sina vackra mörkblå ögon, som dock icke ville blifva kvitt de förargliga tårarne.
» H m », mumlade Panni, » det kommer nog att visa sig nu, hvad far säger. » — Tjutande skakar en stormby de mörka, kno- tiga tallarna vid kåtan, hvilka stå där, en stum och allvarlig hedersvakt, och sä börja regn- dropparne falla en i sänder och slutligen i massa genom rökfånget och rakt ner i elden, som därvid fräser af ilska.
» Par kommer snart.
Jag måste hafva i ordning kaffet och maten, till dess de komma, far och mor », säger Saila, som alltid respek- terat sina föräldrars vilja och ordning.
O, Panni, hjärta bultar seendet lugn pipa — om står under de om du visste, hur Sailas unga af bäfvan, under det du, till ut- och liknöjd, rökar din norska ler- du visste, hvilka kval Autaris ut- mörka aningarnas hviskningar.
Men äfven Saila synes lugn, då hon nu ut- rättar, det hon skall.
Såväl hjärtats bittraste som dess gladaste känslor ha svårt att rubba det lugna uttrycket i lapparnes ansikte; och ändock är detta för odlingens skull mot sin undergång och död bortdragande folk ingalunda ULAN de känslor människohjärtat hos bildadt folk erfar, fast mången, som saknar ömmande och reflekterande sinne, vill tro ditåt, när det är fråga om dessa litet kända oeh mycket för- aktade individer.
Men vi återvända dit, där vi afbröto berät- telsens gång.
Saila hade just hunnit få kaffet och maten färdig, då Topis nos gör en öppning på ett ställe under kåtan bakom Panni, och ett lätt morrande kommer denne att vända sig om.
I detsamma komma äfven Jolma och Maggi in, blötta och frusna af regnet och blåsten.
De märka strax sitt främmande, och helsningen försiggår med lapparnes sedvanliga » puoris! » utan handslag.
* Lapparne ha för sed att ofta vid frieri begagna sig af en » böneman », s o m har att föra friarens talan hos brudens föräldrar.
IDUN 1890 Ödemarkens son, sträf och inbunden, i syn- nerhet sedan han skridit in i medelåldern och däröfver, känner, att handslag och andra hels- ningsceremonier, om jag så må säga, äro för honom i hans hem öfverflödiga.
— » Hvilka nyheter har du, Panni? » frågar Jolma.
» Just inga att tala om », svarar Panui.
» Jag ämnar, med detsamma jag återvänder, samla de vajor (honrenar) jag kan finna, emedan jag ännu ej fått alla mjölkvajor tillsammans.
— Huru, går mjölkningen bra vid Hangala? » » Mera klent, emedan regnet och den kalla blåaten hindrat oss mycket hittills * », genmäler Jolma.
Nu räcker Maggi en till råga fylld kopp starkt kaffe åt sin gäst, och sedan hau tömt ännu en kopp, hälften kaffe, hälften renost, ren- osten ersättande grädde, och Jolma tillika druckit sina tvänne fyllda koppar, bjuder Maggi Panni att taga för sig af köttet och buljongen, som Saila kokat.
Gästen och hans värdfolk hafva snart sitt beliof af mat och dryck fylldt, hvarefter de knäppa sina händer och tyst tacka alla goda gåfvors gifvare, ty de känna sig tacksamma mot honom för och välsigna den enkla kost de njuta af.
» Tack för maten!
Och nu vill jag uträtta mitt viktiga ärende », säger Panni.
Blek skyndar Saila ut, men ingen märker henne.
» Jag är böneman för Autaris hos eder.
Han helsar eder frid och begär af eder Saila till hustru. » » Huru!
Begär Autaris Saila! » ryter Jolma, och hans hustru sjunker ner på en af hudarna och stirrar på Panni liksom den, som seren syn.
» Autaris är ju hvarken lapp eller svensk.
Han har ju gått i skola oeh lärt sig förakta oss lappar.
Hvarmed vill han förresten för- sörja en hustru, han, som är hvarken dräng eller husbonde.
Saila är ämnad åt en annan, helsa Autaris detta! » Sedan Jolma sålunda sagt sin mening, går han ut, tydligt i afsikt att icke mera behöfva vidröra denna sak.
Panni tiger.
Han har sagt, hvad han till en början tänkte säga, och har svårt att under denna vändning af saken finna vidare ord.
Då kallar modern på Saila, och hon kommer in gråtande och faller modern om halsen, utau att till en början få fram ett enda ord.
Modern skjuter henne mildt, men bestämdt ifrån sig och säger: » Dotter min, du är blötbjärtad som en svensk.
Jag må ju ej känna igen den hur- tiga Saila mera.
Gå ut efter mera ved på elden och lugna dig.
Du vet, att vi ämnat dig åt Skiddi, och för hans skull behöfver du ej gråta ».
Men Saila, då hon hör detta för henne så obehagliga namn, fattar om moderus händer och snyftar: » Skiddi tar jag aldrig, du vet det.
låt mig få Aularis och gör mig l y c k l i g.
» Panni bolmar ur sin pipa förtvifladt, men yttrar ännu intet.
Han stiger upp och säger sig skola gå för Saila efter mera ved, men då förekommes han af denna och sätter sig igen.
Han ser på Maggi med hälft skumma ögon och säger med både ironisk och hård ton: » Om jag under mitt äktenskap blifvit välsig- nad med barn och därtill med en sådan dotter, som du har, ej skulle jag kunna vara orättvis och hjärtlös mot henne.
Jag har hört edra skäl mot Autaris, men dessa väga intet i san- ningens vågskål.
Autaris hvarken kan eller * Under kylig och regnig väderlek om somma- ren har man svårt att hålla i hop renhjorden.
633 vill förakta lapparne, då han ju själf, ehuru om hjärtat — och stoppar i pipan.
Därefter han gått i skola, är en äkta lapp.
Han hvarken kallar han på tvänne af sina yngre drängar och vill eller behöfver tjäna, så länge ban är hos ber dem skynda sig till Panni och helsa honom mig, ty i mig lefver alltid tacksamheten mot och Autaris att komma till Hangala: » Jolma honom, som frälste mig från björnens klor, du vill rätta ett misstag. » Tidigt följande morgon kommo drängarne till- minns.