Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
^ 105 75 __ 168 60 408 937 32 11 2139 15 9 9347 16 — 2297 — — 560 — — 227 16 3084 16 — 1155 834 — 1920 — — 3162 7071 — 22579 3 10 2006 36 3 — — - 901 36 — 232 — — 75 16 1209 4 — 729 32 276 16 1090 40 — 1040 3136 40 — 6791 23 9 1161 39 2 — — 1062 30 — 185 36 — 69 12 1317 30 — 751 16 — — 1270 — — 1770 _ 3791 16 — 6465 5 1 142 18 10 — — — 115 42 — 20 24 — 6 16 — 142 34 — 87 16 — — 200 16 — 178 — 465 32 — 961 26 9 209 15 5 — — — — — 6 — — 4 — — 10 — — 225 40 — — 445 32 — 621 16 — 1292 40 — 2323 30 1 4 26 7 — — — 4 — — 1 — — — 32 — 5 32 — 1 24 — — 3 — — 3 — 7 24 — 18 10 5 13 — 9 — — — — — — — — — — — —■ — 18 — — — 30 — — 5 — — 53 — - 97 24 9 450 20 4 — — — 357 13 8 40 — — 51 — — 448 13 8 — — — — — 508 — — 748 16 — 1256 16 — 2702 7 1 6 38 — — — __ _ _ __ 6 38 100 25 — — — — — — — — — — — — —■ —. — — — — — — — — — — — 1 — — 115 41 16 32 — — — — — — — — — — — — — — —- — — —< — .— — .— — — 16 32 92 29 6 127 11 4 —1 — — — — — — — — — — — — — — — — — — — 46 — — —■ 46 — — 215 6 10 184 1 11 — —- — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — 184 1 11 1 24 15 30 — 101 28 9 - oou 5 18 38 1 51 — — — — — 33 16 — 206 32 — 3 16 — 243 16 40 — — — .
— 66 32 106 32 — 643 29 7 .829 16 5 —. —. — — — — — — — — — — -V- — — — — — — — — — — — — — — 829 16 5 3 35 — — — — — — — — — — — — — — — •— — — — — — —• —- — — 3 35 — 284 40 — .— — — 57 32 — 12 — ■ 69 32 — — — — — * — 201 25 — — 1656 19 4 29602 25 9! 38978 16 25681 11 8 6178 21 7 2099 4 ■7 33958 37 10 15003 38 10 12378 16 27162 22 9 40064 24 10 94609 6 5 209610 12 3 129 36 9 69 4 2 21 ’ 358: 42. 8. 379 42 8] 230 7 8 ■ 22 745 41 4! 997 1 2555 29 3 29732|141 6j39047|20l 2! 25702 11] 8| 8626: 20. 10. GC CO CO CO 32 6ll 5233 46 6 12378 ] 1 g|27 1841221 9140810 18 4 95606 7 5 212165 41 6 Östersund i Lands-Kontorct.
Län för åren 7843—1847.
Garl II.
Ekberg, t. f. Lands-Ivamrer.
KONGL MAJsTS BEFALLNINGSMAFVÅNDES uti norrbottens
C ii n tin Korn. MAJ:T i ti tule »'ti tini gitel af giftte V E M ÅRS- II E R Ä T T E L S E för åren 18-lS, 1848, 1844 , 4845 och 1846. --■■L.JSgBt STOCKHOLM, 1850.
r Underdånig
Berättelse om tillståndet i statistiskt och ekonomiskt hänseende inom Norrbottens län för åren 1842, 1843, 1844, 1845, och 1846. §■ 4- Länets allmänna beskaffenhet.
Norrbottens län, som från äldre tider utgjort norra delen af Westerbottens, men år 1810 derifrån skiljdes och blef eget, gränsar på nordvestra sidan till Norrska fjell ryggen, på den nordöstra till Torneå och Muonio elfvar, som utgöra riksgränsen mot Ryssland, på sydöstra till Bottniska Viken och på den södra till Westerbottens län, sålunda att gränsen ungefär sträcker sig i nordostlig riktning från hafsbandet en fjerdedel mil norr om Rönskär, och efter det den söder om Lappträsk skurit Abyelf tager sin riktning till Storafvans sydliga del, hvarifrån den vidare går i ungefär rak linia söder om Hornafvan till Pjäskisjaur vid Norrska gränsen söder om Nasafjellet.
Hela länets arealvidd utgör 932,6 qvadratmil.
Det indelas i administrativt hänseende uti trenne fögderier, eller Luleå, Calix och Torneå fögderier, samt 16 länsmansdistrikt, och innesluter trenne städer, eller Piteå, Luleå och Haparanda.
I ecklesiastikt hänseende består länet af 16 pastorater, med trenne annex-och tvenne stadsförsamlingar, och uti judicielt af tvenne domsagor.
Ifrån södra lånegränsen och till Enontekis, som är den nordligaste Lappmarkssocknen, utgör allmänna vägens längd 62 mil, och bredden varierar emellan 25 och 40 mil.
Då länet i de afseenden, hvarom denna underdåniga berättelse i öfrigt skall handla, fortfar att vara nästan helt och hållet olika, ser jag mig tvungen, i likhet med hvad tillförene skett, särskildt afhandla de häraf uppkommande olika delar:
Kustlandet och Lappmarkerne. l:o Kustlandet, hvars allmänna beskaffenhet i afseende på bergsträckor, sjöar, öppna ställen, skogar och kärr samt rådande jordmån i olika trakter i föregående Femårsberättelser utförligen blifvit skildrad, utgör ensamt för sig 250| qvadratmil och bildar den landsträcka, som förekommer invid Bottniska viken, emellan länets norra och södra gränser, på ett afstånd uppåt landet af 8, 10, 12, 20 och 25 mil från hafskusten.
4 Inom denna hufvuddel, hvilken benämning kustlandet, i anseende till dess företräden i uppodling och befolkning framför Lappmarkerne, förtjenar, finnas följande pastorater:
Piteå, med derunder lydande Stads- och Elfsby Kapellförsamlingar.
Neder-Luleå med tillhörande Stadsförsamling, Öfver-Luleå, Råneå, Nejler-Calix, Öfver-Calix, Neder-Torneå,.
Carl Gustafs, Öfver-Torneå med Hietaniemi Kapellförsamling, samt Pajala.
— Man föreställer .sig vanligen, att uppå en så vidsträckt yta, som Norrbottens kustland, växtligheten, isynnerhet med afseende på orternas skiljda läge från hvarandra i breddgrader, skall vara högst olika.
Mycket större inflytande på vegetationen synes deremot orternas höjd öfver hafsytan utöfva.
Men äfven denna är ingen tillförlitlig måttstock härutinnan.
Naturen synes snarare i afseende på de olika trakterna inom detta län följa en mot vanligheten omvänd ordning.
Ty ehuru jorden uti södra delen af kustlandet erhållit en ojemförligt större uppodling, än i den norra, och jordbruket i alla afseenden i den förra står långt framför jordbruket i den sednare, utvisar ändock en jemförelse, att medelafkastningen af ortens hufvudsäde, kornet, å håda ställen är ungefärligen lika eller åttonde kornet af både råg och korn.
Så t. ex. ehuru Pajala socken har ungefär enahanda höjd öfver hafsytan som Piteå socken, men deremot är tvänne grader nordligare, gifver likväl samma qvantitet säd enahanda afkastning å båda ställen.
Detta anmärkningsvärda förhållande förklaras likväl vid betraktande deraf, att jordmånen i norra delen af länet är den fördelaktigaste, men aftager i bördighet i samma mån man nalkas den sydligaste delen.
Enär för gifvet antages, att de sydligaste delarue af länet, som nu äro mest befolkade, först blifvit odlade, så synes det således klart, att man icke alltid uppsökt de bördigaste trakter vid första bosättningarne.
Hvad klimatet i allmänhet beträffar, så tyckes erfarenheten bekräfta den uppgiften, att detsamma i sednare tider antagit en märkbart mildare karakter emot fordom.
Och ehuru anledningarne härtill till största delen torde tillhöra naturvetenskapen att förklara, har jag likväl all orsak att förmoda, det landets tillväxande odling, de stora skogarnes förminskning samt åtskilliga träsks och sjöars samt myrors aftappning dertill jemväl bidragit.
Ett särdeles verksamt medel, att genom dylika företag befordra landets uppodlande, är, genom de af Rikets Ständer beviljade och af Eders Kongl. Maj:t för sådant ändamål i Nåder anslagna bidrag af allmänna medel, beredt allmogen, hvilken 5 här så val som annorstädes vanligen blott beräknar den närvarande vinsten, och ogerna till utförande af sådana företag förenat sina krafter, hvarförutan de största och ändamålsenligaste icke varit verkställbara, har genom samma bidrag både kommit i tillfälle att åvägabringa åtskilliga aftappningar af betydenhet, och vinna erfarenhet, huru desamma lämpligast kunna verkställas.
Att hågen dertill äfven blifvit framlockad, visa de underdåniga ansökningar om statsanslag, hvilka jag tid efter annan haft nåden inför Eders Kongl.
Majit å allmogens vägnar framställa; och jag är öfvertygad att en icke ringa del af de snart sagdt otaliga tillfällen till erhållande af ängar, som genom sådana arbelsföretag kunna beredas, skola, om icke alldeles utan förväntan om bidrag af staten, dock med ett ringa understöd, hädanefter uppsökas och begagnas.
De arbeten, för sänkning eller utdikning af sjöar, som med bidrag af statsmedel äro under arbete eller blifvit de sista åren fullbordade, äro:
Arbetet
I nåder , . CO CD 1 ¥ beviljadt cr cr ^ “ Stats c: O S-S- < crq ? i’o- ansia nr 3* Cft Sa 1 ¥ 8 3. •1 Ar.
År. Tild.
(Ifrån fonden 1*20,000 R:dr till aftappningar för norra länen, anvisad 1845.) l:o Sänkning af Degerträ- sket, Notträsket och Flur- , fFörsta utgräfn. ej full- ken i Ofver-Luleå Socken 1843 1845 268 2,000 bordad.
Arbetstiden för- 2:o Utdikning af Rör- och An- ! längd till d. 1 Sept. 1848. gesträsken i samma Socken 1844 1846 122 1,400 Afsynadt såsom färdigt. 3:o Sänkning af Persöfjärden i Neder-Luleå Socken . . . 1844 1846 689 1,860 — Färdigt, ehuru ej afsynadt. 4:o Dito af Lakaviken i dito 1844 1847 54 1,000 — Ej färdigt. 5:o Utdikning af Kärrängens O o Tjern i Ofver-Luleå Socken 1846 1848 52 600 — Till stor del fullbordadt. 6:0
Dito af Lill-By- och Bredträsken inom Neder- Calix Socken 1846 1847 55 566 52 Ej färdigt. j Summa — — 1,221 7,426 32 1 6
Dessutom hafva elfvarne i Piteå, Luleå och Råneå till betydlig del under åren 1842, 43 och 44 på statens bekostnad med ett sammanräknadt anslag af 13,000 R:dr blifvit gjorda flottbara för båtar och llottor, hvilket mycket underlättat kommunikationen med öfre landsbygden, och derjemte haft det goda med sig, att några menniskolif, vid forsarnes befarande, efter elfrensningarnes fullbordan icke blifvit spillda.
Torneå eif, som är den mest strida inom länet, befares nu visserligen både med båtar och flottor; men utom det att färderna derå äro mycket äfventyrliga, i anseende till den snart sagdt otaliga mängd forsar, hvaraf denna eif är uppfylld, fordrar farten derå betydliga arbetskrafter, som åter förorsaka de trafikerande stora kostnader och ofta lägga hinder i vägen för kommunikationens obehindrade gång.
Utan tvifvel skulle derföre en rensning af Torneå eif medföra sådana fördelar, att den ersatte det arbete, som derå nedlades.
Men ehuru önskligt än ett sådant företag skulle vara, möta dock för allmogen väsendtliga hinder att detsamma utföra, dels emedan kostnaden dervid blefve ganska betydlig, dels ock emedan elfven, såsom utgörande sjelfva gränsen emellan Sverige och Ryssland, af båda rikenas undersåter gemensamt för trafiken begagnas och således synes böra med gemensamma arbetskrafter rensas.
Jag har derföre funnit mig föranlåten vidtaga förberedande anstalter för denna elfs rensning, och är sinnad, jemte en framställning om behofvet deraf, i underdånighet särskildt begära Eders Kongl.
Maj:ts nådiga förfogande, för att af Ryska kronan utverka delaktighet uti arbetets utförande, för den händelse Eders Kongl.
Majit funne för godt att frågan om detta arbetes utförande på allmän bekostnad bifalla.
Ehuru förbättrade och utvidgade kommunikationer utöfva ett så väsentligt inflytande på landets uppodling och förkofran, återstår dock oändligt mycket i detta afseende för länet.
Utom berörde elfrensningsarbeten äro väl i sådant afseende förbättringar af dels den väg invid Torneå eif, som tillförene af numera Ryska sidans undersåter underhållits, dels af vägen emellan Neder-Calix socknegräns och Korpikylä i Carl Gustafs socken under arbete, till hvars utförande allmogen erhållit ett statsanslag af tillsammans 13,912 Ridr 41 sk. biko; äfvensom väguppbrytning emellan Öfver- och Neder-Calix socknar på vestra sidan Calix eif, hvartill 7,000 Ridr b:ko under 1841 års riksdag blefvo anslagne, ännu pågår; men för att landet i någon mån skulle kunna anses vara planmässigt med vägar försedt, erfordras ännu till det allraminsta 20 å 30 mils väganläggningar.
För att förminska bebofvet af de allra nödvändigaste vägarne, äro väglinierne emellan Pajala och Öfver-Torneå och emellan Öfver- och Neder-Calix på östra sidan Calix eif, ehuru den förra för närvarande ej fullständigt, på allmän bekostnad undersökta, äfvensom plan till vägens omläggning och rättning, emellan Råneå och Neder-Calix socknar, är upprättad.
Då jag likväl härtill icke ansett mig kunna inskränka mina åtgärder, i afseende på tillkomsten af nya och för* 7 bättring af redan befintliga vägar, har jag sett mig föranlåten hos Eders Kongl. Majit göra underdånig framställning om åtskilliga andra vägundersökningar på statens bekostnad.
Till dessa underdåniga framställningar har jag ansett mig så mycket mera befogad, som allmogen, om den än förstöde att fullkomligt uppskatta den framtida nyttan af väganläggningar och förbättringar i allmänhet, och icke alltför mycket läte tillbakahålla sig af fruktan för ökadt vägunderhåll, i allt fall icke utan alltför stora uppoffringar skulle mäkta åstadkomma de nödvändigaste.
— Ett annat för detta läns uppodling och förkofran vigtigt — måhända det mest maktpåliggande — medel utgör afvittringens skyndsamma afslutande.
För sådant ändamål hafva under åren 1824, då nu gällande afvittringsstadga utkom, och 1825 trenne landtmätare varit sysselsatte, 1826 och 1827 4 dito, 1828, till och med 1841 sex dito och derifrån intill närvarande tid åtta dito.
Men huru otillräckligt detta antal sädane tjenstemän för behandlingen af ett så angeläget ärende varit, visar sig deraf, att afvittringsgöromålen, ehuru oafbrutet fortsatta sedan år 1824, ännu icke, äfven med beräkning af den afvittring, som före närvarande tid blifvit verkställd, kunna anses vara till mer än 'i slutligen afgjorde, utom det att någon afvittringsåtgärd icke sträckt sig till Lappmarkerne.
Uti Neder-Luleå, Neder-Calix, Neder-Torneå och Carl Gustafs socknar är dock afvittringen slutligen fullbordad, äfvensom afvittringsberedningarne äro till endel verkställda uti Båneå, Piteå och Ofver-Luleå socknar samt nyligen påbörjade uti Öfver-Calix socken.
Af kustlandets socknar återstå Öfver-Torneå och Pajala socknar med en arealvidd af tillsammans något öfver 75 qvadratmil, uti hvilka afvittringen icke alls är börjad.
Uti de socknar, der bristande afvittring icke lägger hinder i vägen för laga skiftens påbörjande, sökas dessa med mycken begärlighet, emedan allmogen börjat inse det ofantliga inflytande, som en laga skiftesdelning på jordbrukets förkofran medförer.
Allmogen klagar derföre högljudt öfver afvittringens långsamma gång, och dess klagomål synas vara så mycket mer befogade, som det icke heror af allmogen sjelf att fortskynda afvittringsarbetena.
För att kunna i någon mån gå allmogens önskningar till mötes, har jag, på sätt min i underdånighet derom till Eders Kongl.
Majit aflåtna skrifvelse innehåller, derföre sett mig föranlåten göra ännu tvänne afvittrings-landtmätares anställande inom länet till föremål för Eders Kongl.
Såsom jag ofvan haft nåden omnämna, beräknas kustlandets arealvidd till något öfver 230 qvadratmil.
Deraf anses ungefär hälften kunna åtgå till områden åt både redan varande och de för anläggning blott ansökta hemman och nybyggen, så att andra hälften bör betraktas såsom kronoallmänning för det närvarande.
Men äfven vid pass hälften af den sistnämnda är redan förut disponerad till stock fångst, åt sågverk och för bergverkens behof, hvarigenom endast en fjerdedel af kustlandets vidd egenV ligen utgör odisponerad kronomark, hvilken naturligtvis ligger mest aflägse från hafskusten och de större vattendragen, så vida de närmare mera åtkomliga trakterna först blifvit till hemman och stockfångst uppsökta.
De i länet befintliga jernbruk och masugnar äro grundade på skog dels från egna här ofvan inräknade hemman, sorn till större delen äga frälsenatur, dels på några emot fastställd ränta upplåtna skogstrakter.
Vidare kan man ungefärligen beräkna, att åkern utgör $ eller 14,465 geometriska tunnland, som gör på hvarje helt mantal circa 25 tunnland, ängarne 10| och skogsmarken 219 qvadratmil, samt att af den sistnämnda lyda under enskildes hemman och nybyggen samt bruken 103, under sågverken 58 samt under kronans fria disposition 58 qvadratmil, hvilka till större delen falla inom de aflägsnaste socknarne Pajala och Ofver-Torneå.
Härvid må likväl anmärkas, att af skogsmarken upptaga sjöar, mossar och berg ungefär en fjerdedel af hela vidden.
Då, såsom jag här ofvan haft nåden omnämna, afvittring ännu icke öfvergått länet i sin helhet, och andra tillförlitliga mätningar deraf icke heller ägt rum, kunna naturligtvis de af mig nu gjorda uppgifterna icke annat än vara blott approximatift rigtiga, men der afvittringsmätningarne försiggått, äro dessa och i öfrigt kännedomen om lokalen i geografiskt hänseende laggda till grund för uppgifterna.
De böra dock, hoppas jag, i någon mån tjena till vägledning för bedömmande af de förhållanden, som man från dylika uppgifter i allmänhet vill härleda. §• 2.
Vid slutet af 1846 utgjorde folkmängden i kustlandet: för Piteå stad 1,266 personer, „ Luleå d:o 1,222 d:o, „
Haparanda d:o 445 d:o, „ Luleå fögderi 20,352 d:o, „ Calix d:o 11,675 d:o, „
Torneå d:o 8,951 d:o, eller tillsammans 43,811 personer.
Lägger man nu härtill de sex Lappmarkernas folkmängd, 8,519 personer, så utgör hela länets befolkning 52,430 personer.
Fördelar man kustlandets befolkning på dess areal, så uppkommer det resultat, att icke 9 mer än 191 personer skulle finnas på hvarje qvadratmil; men då man från arealvidden, hvilket torde vara det rätta, afdrager den mark, som för närvarande anses utgöra kronoallmänning, förefinnes, att 582 personer äro på hvarje qvadratmil bosatte, en befolkning som visserligen ej kan anses vara talrik.
Vill man åter betrakta, huru många personer, i den mest bebyggda delen af länet eller Luleå fögderi, förekomma å hvarje qvadratmil, så befmnes, städernas befolkning och område oberäknad!, hvarje qvadratmil inrymma omkring 370 personer.
Kustlandets folkmängd, som vid 1816 års mantalsskrifning utgjorde 29,617 och under loppet af de nästderpåföljande fem åren ökats med 2,915 personer, en tillökning, som, under lika förhållanden fortsatt, skulle fördubbla folkstocken inom 50 år, har sedermera varit i ett oupphörligt stigande, ehuru tillväxten under de flera missväxtår, som följde efter 1850, varit mindre stark, så att, då folkökningen från sistnämnde år till och med 1856 endast utgjorde 1,502, uppsteg den under derpåföljande quinquennium till 2,009, och under de fem åren, denna underdåniga berättelse omfattar, uppgår den ända till 2,680 personer.
Tillväxten af folkstocken synes således vara mera beroende af de mer eller mindre gynnande skördar, som inträffa, än de tillfällen till bosättningar, som förefinnas, ehuru dessa sednare otvifvelaktigt utöfva ett mäktigt inflytande derpå.
Annars kunde icke förklaras huru folkökningen kunnat vara större under åren 1817 till och med 1822, än under förevarande quinquennium, helst bosättningstillfällena under den förra perioden voro långt talrikare än nu, men båda gynnade af goda skördar.
Det lider dock intet tvifvel, att flera andra omständigheter bidragit till denna ovanliga folkökning.
Litande på sina städse med flit brukade arbetskrafter och lockad af de ymniga tillfällen till goda förtjenster, som genom de sista årens förmånliga trävaru-konjunkturer tillskyndats orten, har den arbetande klassen, utan att genom årstjenst eller på annat lofligt sätt hafva beredt någon lättnad i den framtida lefnadskostnaden, ingått långt flera giftermål än den under missväxtåren kunde göra, änskönt den lifligare trafiken framkallat en dyrhet på nödvändighetsvaror i allmänhet, hvilken i mannaminne icke varit känd.
Denna plägsed är dock icke ny.
För en bosättning afser denna klass vanligen föga mer än tak öfver hufvud, icke besinnande att en missgynnande skörd, hvarmed följa höga spannmålspriser och nödvändigheten för den jordbruksägande allmogen att inskränka bruket af legda arbetskrafter, eller ett sjukdomsfall för familjefadren, på hvars fortfarande arbetsförmåga hela hjonelagets existens är beroende, äro tillräckliga orsaker att störta hela familjen i olycka.
I öfrigt indelas befolkningen uti kustlandet i tvänne till språk, vanor och bruk samt lynnen skiljda stammar, den Svenska och den Finska.
Bland dessa förekomma Berättelse öfver Norrbottens län för åren 1842—1846. 2 10 spridda der och hvar några Lappska hushåll, ursprungligen nedflyttade från Lappmarken^, och i allmänhet lättjefulla samt af svag kroppskonstitution.
Merendels utfattiga, egna de sig vanligen icke åt något bestämdt lefnadsyrke, utan komma vanligen fattigförsörjningen till last.
Ehuru få till antalet dessa äro, har nästan alltid en eller flere af dem varit bland deras antal, som månadtligen blifvit i fångförteckningarne upptagne.
Den Svenska befolkningen, allvarsam till lynnet, är merendels lång till växten, af skiljaktig ansigts-bildning inom hvarje socken, dock mera derutom, hvaremot den Finska, som är bosatt på vestra sidorna af Torneå och Muonio elfdalar, med lättretligt lynne, har en mera undersättsig växt och mera öfverensstämmande ansigts-bildning; men båda stammarne utmärkas af satt och för tyngre arbeten lämpad kroppsbyggnad.
De äro också härdade och fördraga med lätthet det hårda klimatet.
Under det att båda älska sjelfständighet och oberoende, förstår den Svenska att med klarhet uppfatta sina i lag grundade skyldigheter och rättigheter, så att den, utom i mera invecklade fall, för redandet deraf sällan har af behofvet att anlita någon utom sitt stånd, samt utvecklar i hvarje lifvets förhållande ett förstånd och urskiljning, som hos allmoge i allmänhet är sällspord.
Den Finska befolkningen deremot kan icke i lika mått tilläggas dessa egenskaper.
Men den är ock hindrad, såsom med ett och annat undantag allenast kännare af blott det finska språket, från deras förvärfvande.
Om båda kan dock med skäl anmärkas, att de stundom låta hänföra sig nog långt af sin sjelfständighetskänsla, i det de, måhända dock till en del af förkärlek till gamla vanor och bruk, förneka sig införandet af sådane anstalter, som skulle medföra intcllektuela och inateriela fördelar; och om den Finska befolkningen särskildt gäller ganska ofta, att den ogerna lider å sig några band af politi-stadganden, hvars tillvaro den betraktar såsom en öfverflödig inskränkning uti sin frihet.
Dock bör man härvid äfven taga i betraktande den svårighet, som ett för dylika stadganden främmande språk måste medföra, hvarigenom allmogen nästan blott traditionsvis blir underrättad derom.
Finska allmogen inser äfven fördelarne af att förstå Svenska språket, och önskar derföre sjelf lära, men isynnerhet bibringa sina barn kännedom af detsamma, för hvilket ändamål den ofta bekostar deras underhåll i Svenska socknar.
Tidigt från ynglingaåren vande vid yxan, utveckla männen en bland allmogen i allmänhet oväldig färdighet särdeles i husbyggnad samt likartade arbeten och äfven i handaslöjder, men tillgången på mera lönande förtjenster gör, att den sällan sträcker sin slöjdfärdighet utöfver eget behof.
Ett bland dess förnämsta sträfvanden är att bo prydligt och väl.
Gemenligen äro derföre så väl ståndspersonens som bondens hemman väl bebyggda.
Boningsrummen försedda med stora fönster, väl ombonade samt prydda med snygga, ehuru enkla möbler.
Allmogen visar ock
If synnerlig fallenhet lör granna kläder, dyrbara hästar och prydliga åkdon, och i allmänhet hafva de sednare årens ymnigare skördar och lönande biförtjenster framkallat en lyx, så väl i lefnadssätt, som i bruket af öfriga ting, hvilken för Norrbottningen hittills varit alldeles främmande.
Sederna hos folket kunna icke sägas vara förderfvade i allmänhet, ehuru de svåra missväxtåren visserligen härutinnan jemväl lemnat omisskänneliga spår efter sin härjning.
Undantagen från den hos Norrbottniska allmogen tillförene befunna trofasthet i löften och allmänna redlighet äro utom allt tvifvel talrikare, i det domstolarnes annaler icke sällan utvisa, att alla nödvändiga former för aftals giltighet måste iakttagas, sä vida man med säkerhet skall kunna påräkna uppfyllandet deraf.
De gröfre brottens antal är likväl ringa; och det torde förtjena att nämnas, det under de fem ifrågavarande åren icke mer än hvar 7,490:de person varit häktad.
Härstammande från Birkarlarne, bibehåller allmogen ännu nog mycket begär för handel och byten, hvilket mången gång urartar till vingleri.
Den Finska befolkningen isynnerhet visar en särdeles fallenhet för processer och egensinnighet i deras fullföljande, så att exemplen på rättegångar, som fortvarat under 6, 7 å 8 ting med en mängd vittnesförhör, under det värdet hvarom man tvistat knappt motsvarat lösen för ett tings expedition i saken, icke äro så sällsynta.
När man fordom räknade till bevisen på ett godt värdskap, att gästerna kunde förmås öfverskrida måttlighetens gräns i förtärandet af spirituösa drycker, anses nu deremot åtminstone bland ståndspersonsklassen ett öfverlastadt tillstånd medföra skada för ett godt anseende.
Men tyvärr! kan man ännu icke säga att detta exempel i allmänhet vunnit efterföljd hos den arbetande klassen.