Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Prot. 1865 & 1866. 3 Sami. 9 Haft. 1 2 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 10. hvaremot det af Utskottet alternativt framställda förslag om rättighet för Konungen att, efter vederbörandes hörande eller uppå deras framställning, till lärarebefattningar vid universiteterna, de tbeologiska läraretjensterna likväl undantagna, såsom ock lill lärare- och andra beställningar vid andra inrättningar för vetenskap, slöjd eller skön konst, äfvensom till läkarebefattningar, kalla och befordra äfven utländska män af utmärkt förtjenst, de der den rena evangeliska läran bekänna,, blef af samtliga Riks-Stånden förklaradt hvilande till nästföljande riksdag och då af Rikets Ständer samfäldt antaget samt af Kongl.
Maj:t den 27 November 1854 sanktioneradt.
Vid 1853—1854 årens riksdag föreslog Konstilulions-Utskottet dels, i Memorial N:o 7, ett tillägg till 28 § Regeringsformen, hvarigenom Konungen berättigades att, i den ordning och under de vilkor, sorn komme att uti särskild af Konung och Ständer gemensamt stiftad lag bestämmas, till Svensk medborgare, genom naturalisation, upptaga utländsk man, hvilken derefter skulle njuta samma rättigheter som infödd Svensk man, utom den att kunna till ledamot af Stats-Rådet utnämnas, hvilket förslag blef hvilande till följande riksdag och då af samtliga Riks-Stånden antaget samt af Kongl. Majit den 27 Februari 1858 sanktioneradt; dels 'ock, i Memorial N:o 12, en förändring af samma grundlagsparagraf derhän, att
Konungen skulle tili lärarebeställningar vid universiteterna, med undantag af de theologiska och juridiska, samt till lärare-beställningar och öfriga tjenster vid andra inrättningar för vetenskap, slöjd eller skön konst, äfvensom till läkarebefattningar kunna utnämna äfven bekännare af annan troslära än den rena evangeliska; till stöd för hvilket förslag Utskottet anförde, att frågan om infödde Svenske mäns behörighet att, utan afseende å hvilken religionsbekännelse de tillhörde, kunna bekläda vissa embeten, vore ett ämne, som borde påkalla lagstiftarens synnerliga uppmärksamhet och stöde i närmaste samband med den stora angelägenheten att vårda och befrämja allt hvad som lände till vetenskapernas och konsternas utveckling, samt således afsåge ett af samhällets högsta andeliga och materiela intressen.
Då, genom det nya momentet i 28 § Regeringsformen, utländsk man, medelst naturalisation, vunne i det närmaste lika förmåner, som infödd Svensk man, vore äfven anledning förmoda, att hindret af främmande religionsbekännelse i framtiden oftare skulle uppstå för Staten att tillegna sig personer med utmärktare förmåga uti vetenskap, konst och tekniska yrken.
Det vore således af vigt att, så tidigt som möjligt, bereda en grundlagsförändring, hvarigenom vilkoret om en viss trosläras bekännande inskränktes till de fall, der sådant af nödvändigheten påkallades.
Frågan, för hvilka embeten och tjenster det borde stadgas såsom ett oeftergifligt vilkor, att deras innehafvare bekände den rena evangeliska läran, kunde rätteligen icke bedömas efter annan grund, än afseendet å föremålen för tjenstemannens verksamhet och i hvilken mån dessa egde beröring med religionsundervisningen samt de för religionsvården nödiga anstalter, äfvensom huruvida tjenstemannen särskildt i och för sin befattning måste stå till andra personer i sådant förhållande, att det icke kunde på ett för samhället tillfredsställande sätt iakttagas, derest han hyllade en från sam - Konstitutions-Ulskottets Memorial N:o 10.
S häilets skiljaktig troslära.
I följd häraf, och då man icke egde skäl antaga, det evangeliska lärans bekännande vore ett oundgängligt vilkor, hvarförutan tjenstemännens rättrådighet och nit för sina pligters uppfyllande icke kunde ega rum, samt då några tjenstebefattningar stöde i vida aflägsnare förhållande till rehgions-angelägenheterna än andra, ansåge
Utskottet ett för alla tjenster gemensamt stadgande i afseende på vilkoret om en viss trosbekännelse hvarken lämpligt eller nyttigt, utan snarare tvärtom, helst ett sådant vilkor kunde leda derhän, att Staten någon gång nödgades försaka tillfället att i sin tjenst använda en sig erbjudande utmärkt förmåga, hvadan ett dylikt allmänt vilkor utgjorde en inskränkning i Statens rätt, som icke borde tillämpas utöfver hvad nödvändigheten fordrade.
Förslaget godkändes dock icke af samtliga Riks-Stånden, utan i stället blef till följande riksdag hvilande ett annat, hvarigenom de allmänna befattningar, hvartill konungen egde utnämna äfven bekännare af annan troslära, än den rena evangeliska, inskränktes till lärare-beställningar och öfriga tjenster vid inrättningar för slöjd eller skön konst, äfvensom läkare-befattningar; men äfven detta förslag förföll vid i 856— 1858 årens riksdag, då det af tvänne Riks-Stånd förkastades.
Det återupptogs emellertid vid 1859—1860 årens riksdag af Konstitutions-Utskottet, i Memorial N:o 15, och blef, genom omröstning i förstärkt Konstitutions-Utskott, antaget ätt hvila till följande riksdag, då det godkändes af samtliga Riks-Stånden samt af Kongl. Majit sanktionerades den 20 Januari 1863.
Jemte dessa så ofta upprepade sträfvanden, hvilka ock, såsom här ofvan är visadt, till en del lyckats, att bereda tillträde till åtskilliga allmänna befattningar äfven åt bekännare af annan troslära, än den rena evangeliska, hafva tillika framställningar egt rum om rättighet för mosaiska trosbekännare att deltaga i riksdagsmannaval.
Då genom det vid 1856—1858 årens riksdag tillkomna nya momentet i 28 § Regeringsformen sådan rättighet blifvit tillagd utländning, som til! riket inflyttat och här vunnit naturalisation, äfven om han tillhörde annan kristen troslära, än den rena evangeliska, ansåg Konstitutions-Utskottet vid 1859 —1860 årens riksdag, enligt hvad i dess Memorial N:o 16 yttrades, samma rättighet desto mindre böra förvägras infödde Svenske män, tillhörande den mosaiska trosbekännelsen, som desse, till följd af sin börd och uppfostran, måste förmodas ega både större intresse för landets välgång och mera omfattande kännedom om personer och förhållanden härstädes, än naturaliserade utländningar, hvilka möjligen endast några få år i riket vistats.
Då dessutom de här bosatte medlemmar af mosaiska trosbekännelsen redan under en längre följd af år förvärfvat sig allmänt vitsord att vara goda medborgare, utmärkande sig för redbarhet, idoghet och laglydnad, samt meddelandet åt dem af ifrågavarande rättighet innefattade ett rättvist erkännande, att de af densamma gjort sig förtjenta, och borde närmare förena deras intresse med fäderneslandets; så föreslog Utskottet en förändring i 18 § Riksdags-ordningen, hvarigenom den rätt att deltaga i riksdagsmannaval, som i denna § är kristna trosförvandter i allmänhet medgifven, äfven skulle utsträckas 4 Konstitutions-Ulskottets Memorial N:o 10. till mosaiska trosbekännare — ett förslag, hvilket, hvilande till följande riksdagen, visserligen då förföll, såsom af ett Riks-Stånd förkastadt, men af dåvarande Konstitutions-Utskott, i Memorial N:o 42, förnyades och af samtliga Riks-Stånden förklarades hvilande, samt vid innevarande riksdag blifvit af Rikets Ständer samfäldt antaget dymedelst, att i den nya Riksdags-ordningen valrätten icke gjorts beroende af någon trosbekännelse.
I nämnda hänseende har sålanda en utvidgning af politiska rättigheter blifvit mosaiska trosbekännare medgifven, och de här ofvan angifna skäl, som till stöd derför varit anförda, torde alltså få anses vara af båda statsmagterna erkända.
Men samma skäl synas ock tala för en utsträckning jemväl af de här bosatta mosaiska trosbekännarnes medborgérliga rättigheter.
Samhällsmedlemmar, som under en längre följd af år förvärfvat sig allmänt vitsord att vara goda medborgare, utmärkande sig för redbarhet, idoghet och laglydnad, synas icke skäligen böra förvägras tillträde till sådana allmänna befattningar, på hvilkas behöriga utöfning skiljaktigheten i troslära ej kan anses ega något inflytande.
I sådan syftning har ock under innevarande riksdag från ledamoten af Preste-Ståndet, Herr S.
Ribbing, till Konstitutions-Utskottet inkommit en motion, hvari Utskottet funnit sig böra hufvudsakligen instämma, då Utskottet icke kunnat underkänna vigten af de skäl, som till stöd derför blifvit anförda.
Det för hvarje samhälle mest önskvärda i afseende på dess medlemmars religiösa öfvertygelse och bekännelse vore utan tvifvel, att denna öfvertygelse och bekännelse hos dem alla vore en och samma, hvarigenom enhet och öfverensstämmelse vore inom samhället rådande i hvad som utgör innersta grunden för tanke- och handlingssättet, samt följaktligen ett starkare och mera djupgående enhetsband emellan samhällets medlemmar kunde påräknas, än under något annat förhållande.
Ur denna synpunkt är det väl ock, som samhällena sökt, genom skarpt begränsande lagar beträffande trosbekännelsen, sanktionera en sådan enbet och utestänga möjligheten af dess motsats, samt sålunda sträfvat att qvarhålla enheten åtminstone såsom formel, äfven sedan den i sak ej längre funnits till.
Men om ock ett sådant sträfvande må utan men för samhället kunna fortfara så länge antalet af olika tänkande utgör blott en obetydlighet i förhållande till samhället i dess helhet, måste likväl dess oinskränkta vidhållande medföra ett motsatt resultat mot det åsyftade, derest förhållandet mellan den sanktionerade troslärans bekännare och de öfriga samhällsmedlemmarna blifver ett annat än det nyssnämnda.
Finnas inom en stat personer, genom sitt antal eller sin samhällsställning af någon betydenhet, hvilka dock, i följd af bestämda lagar helt och hållet eller till största delen hållas utestängda från den allmänna medborgerliga verksamhet, hvari de öfriga samhällsmedlemmarne deltaga, så måste härigenom inom Staten uppstå ett främmande element, en klass af samhällsmedlemmar, hvars intressen ej så fullt sammansmälta med det helas och hvars sträfvanden derföre alltid måste blifva i viss mån rigtade åt en förändring af det bestående, hvaraf dessa samhällsmedlemmar känna sig mer eller mindre tryckta.
Statens eget välförstådda intresse Konstitutions-U (skottets Memorial N:o 10. 5 fordrar således, att, så framt icke i den afvikande trosläran dogmer och bud ingå, som för dess bekännare omöjliggöra en verklig anslutning till Staten i medborgerligt hänseende, de inskränkningar i allmän medborgerlig verksamhet, som med afseende på viss trosbekännelse blifvit stadgade, må undanrödjas för så vidt sådant kan ega rum utan åsidosättande af samhällets högsta intressen, på det åtminstone i politiskt hänseende enhet och samverkan mellan alla samhällsmedlemmarne må vinnas.
Billigheten synes ock fordra, att de, som äro lagligen tillförbundne att medverka för en del af det medborgerliga lifvets uppgifter och vara behjelpliga att bära dess materiela bördor, äfven må ega laglig möjlighet att deltaga i vården om samhällets allmänna angelägenheter och dess mera ideela intressen, samt i allmänhet åt detsamma få egna sin verksamhet på det sätt sådant, i följd af fallenhet, håg och förvärfvad skicklighet, bäst kan ske.
Häraf följer likväl icke, att alla lagliga begränsningar med afseende å och till följd af religiös bekännelse skulle anses böra upphöra, utan bör, enligt Utskottets tanke och såsom i det föregående är antydt, det ifrågasatta tilltfädet till allmänna befattningar för andra än bekännare af den rena evangeliska läran blifva beroende dels deraf, huruvida den troslära, för hvars bekännare sådant tillträde yrkas, innefattar lärosatser, som för dessa bekännare göra en verklig anslutning till Staten i medborgerligt hänseende omöjlig, dels ock af de allmänna befattningarnes egna beskaffenhet och huruvida skiljaktigheten i trosbekännelse kan å deras behöriga utöfning anses ega inflytande.
Utskottet har sålunda icke funnit någon anledning att tillstyrka medgifvandet af de rättigheter, som för mosaiska trosbekännare blifvit ifrågasatta, jemväl åt andra icke kristna trosförvandter, då åtskilliga bland dessa, t.) ex.
Mormonerne, omfattat läror, som äro oförenliga med våra medborgerliga förhållanden; men då de här i riket bosatte mosaiske trosbekännare under en längre tid i allmänhet gjort sig kända för redbarhet och laglydnad samt inom den omfattning, som varit dem medgifven, utöfvat en för det allmänna i flera hänseenden gagnande verksamhet, hvadan de ock numera blifvit berättigade att i valen tili Svenska folkets ombud deltaga, så har Utskottet trott så väl hvad här ofvan blifvit yttradt om angelägenheten för hvarje samhälle att, så vidt sådant kan ske utan äfventyrande af dess bestånd eller högsta intressen, icke låta skiljaktighet i trosbekännelse förhindra de särskilda samhällsmedlemmarnes likställighet i medborgerligt hänseende, som hvad särskildt förekommit i afseende å här bosatte mosaiske trosbekännare, utgöra tillräckliga skäl att för dem öppna tillträde till de allmänna befattningar, för hvilkas behöriga utöfvande deras religion ej kan anses utgöra hinder.
Emellertid, derest en dylik rättighet tillerkännes här infödde och bosatte mosaiske trosbekännare, synes billighet fordra, att den äfven tillägges här infödde och bosatte bekännare af annan kristen troslära, än den rena evangeliska.
Sådant har ock blifvit yrkadt i en från ledamoten af Ridderskapet och Adeln, Herr A. F.
Lilien - 6 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 10. stolpe, Utskottet tillhandakommen motion; och då äfven desse trosbekännare äro berättieade att deltaga i riksdagsmannaval samt jemväl i öfrigt i afseende å dem förekomma hufvudsakligen samma skäl, som föranledt Utskottet att för mosaiske trosbekännare föreslå utvidgadt tillträde till allmänna befattningar, synes sådant äfven böra komma de förre till godo.
För Utskottet återstår nu' att närmare angifva hvilka allmänna befattningar, enligt dess åsiet, böra uteslutande förbehållas den rena evangeliska lärans bekännare.
I af tD ' i •
• seende å Stats-Rådets ledamöter är sådant uttryckligen stadgadt i Aide §:n Regeringsformen, och Utskottet anser intet skäl vara för handen att häri föreslå någon ändring.
Tydligt är ock, att samma förbehåll rpåste ega rum beträffande alla befattningar, som ega beröring med religionsundervisningen och rehgionsvården.
Då äfven på rättsskipningens behöriga utöfvande bekännandet af en annan troslära än statskyrkans kunde anses, åtminstone i vissa fall, ega ett störande inflytande, torde nämnda förbehåll jemväl böra utsträckas till alla aomare-embeten.
Likaledes synes, i en för hela samhället så vigtig angelägenhet som barnauppfostran, nödig varsamhet påkalla, att läraretjensterna i folkskolorna och vid elementarläroverken icke må tillsättas med andra än den rena evangeliska lärans bekännare, på det hvarje farhåga för en inverkan från lärarnes sida i en från statskyrkan skiljaktig rigtmng må undanrödjas.
Vid universiteten åter, äfvensom vid öfriga läroanstalter, der åtminstone de fleste lärjungarne redan före deras inträde vid läroverket blifvit konfirmerade samt icke stå i den trägna och nära beröring med lärarne, som i folkskolorna och vid elementarläroverken, synes en sådan inverkan vara mindre att befara.
Också är redan, genom den vid sistlidna riksdag tillkomna förändring i 28:de §:n Regeringsformen, tillträde öppnadt för andra, än bekännare af den rena evangeliska läran, till lärare-beställningar och öfriga tjenster vid inrättningar för slöjd och skön konst, äfvensom till läkarebefattningar, och sådant synes äfven af samma skäl böra lemnäs till de flesta lärareplatser vid universiteten, med undantag likväl, utom för dem, som afse religionsundervisningen, jemväl för läraretjensterna i filosofi och historia, i anseende till det närmare sambandet mellan dessa läroämnen och den förra.
I öfverensstämmelse med hvad nu blifvit anfördt får Konstitutions-Utskottet vördsamt föreslå följande ändring i Regeringsformen. § 28- (Nuvarande lydelse, hvari med kursiv (Föreslagen lydelse, hvari ändringarna stil äro utmärkta de delar, som blifvit äro med kursiv stil utmärkta.) föreslagna att ändras.)
Lo) Konungen äger— — — Lo) Konungen äger — — — — — på deras börd.
Till civila Tjenster inom på deras börd.
Till domare, lill eckle - Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 10.
7 Riket och till Domare-Embeten må sådane män endast nämnas, som åro af den rena Evangeliska läran; härifrån dock undantagna lärare-beställningar och öfriga tjenster vid inrättningar för slöjd och skön konst, äfvensom läkare-befattningar, till hvilka jemväl andre, än bekännare af den rena Evangeliska läran, kunna utnämnas.
Hvarje Departements-Chef — — — — höra.
2:o) Konungen täger — utnämnas.
Stockholm den 28 Mars 1866. siastik embels- eller tjensteman, till lärare i folkskolorna eller vid elementar-läroverken, samt till lärare i religion, filosofi eller historia vid universiteterna må ingen nämnas, som ej är af den rena evangeliska läran.
Till öfriga embeten och ijenster, med det undanlag i afseende å Siats-Rådets Ledamöter, som i 4:de §:n af denna grundlag är stadgadt, må bekännare af annan kristen troslära, äfvensom af den mosaiska, kunna utnämnas.
Hvarje Departements-Chef —. — — höra. 2:o) Konungen äger — — utnämnas.
Reservationer: Af Grefve Mörner, C. G. D., som förklarat sig anse förslaget hvarken så högst nödigt eller nyttigt, att han kunde Utskottets beslut biträda.
Af Herr Ramsay, A. H., som instämt i Herr Grefve Mörners reservation.
Af Friherre Leijonhufvud, C. Af Biskop Bring: »Utskoitels i detta betänkande framlagda förslag till ändring af 28:de §:n Regeringsformen har jag med min röst icke kunnat understödja 1:o) emedan jag icke anser det stå val tillsammans med Svenska samhällets egenskap att vara och väl fortfarande vilja vara ett kristligt samhälle, om tillträde till Statens flesta vigtigare embeten öppnas för personer, som sjelfva icke ens i någon form bekänna kristendomen; 2:o) emedan jag likaledes anser det fullkomligen inkonseqvent, att personer, hvilka (såsom judar och katholiker) ännu genom sin trosbekännelse äro ovilkorligen utestängda från utöfningen af den allmännaste medborgerliga rättigheten (riksdagsmannakallet), likväl förklaras kompetente till Statens administrativa embeten; 8 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 11.
3:o) emedan jag i ingeri händelse kan anse den föreslagna förändringen vara af någon sådan brådskande nödvändighet påkallad, att den afgående representationen bort med densammas förberedande sig befatta; 4-:o) emedan jag, beträffande enskildheterna i förslaget, funnit det föga väl sammanhängande att, under det man för domare bibehållit föreskriften att vara af den rena evangeliska läran, de juridiska lärare-befattningarna vid universiteterna — ja till och med den profession, som bland annat har Svensk kyrkolag till läroämne — dock ansetts kunna och böra förses med innehafvare, utan allt hänseende till desses trosbekännelse.» Af Herr Uggla, C. G., samt Doktorerne Ljungdahl och Falck, som förklarat sig hufvudsakligen instämma i Biskop Brings reservation.
Af Doktor Rundgren.
Biskop Anjou och Doktor Lindgren hafva anmält, att de i detta ärendes handläggning icke deltagit.
Ank. till Exp.-Utsk. den 29 Mara 1866, kl. 2 e. m. Memorial till Rikets Ständer, angående en redaktionsförändring i 60:de §:n Regeringsformen.
Bland bevillningar till fyllande af hvad
Staten kan utöfver de ordinarie inkomsterna erfordra nämnas i 60:de §:n Regeringsformen Accismedlen, Chartce-Sigillatceafgi/ten och Husbehof'sbränneri-medlen, af hvilka accismedlen blifvit vid sistlidna riksdag, i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Majit i dess då afgifna nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof föreslagit, af Rikets Ständer, enligt hvad i deras underdåniga skrifvelse den 23 November 1863 omförmäles, uteslutna från beräkningen af Statsverkets inkomster, sedan saluaccis-afgiften af städerna upphört att utgå, samt chartse-sigillatae-afgiften från och med 1859—1860 årens riksdag upptagits bland Statsverkets bevillnings-inkomster under benämning af Stämpelpappersafeiften, äfvensom Husbehofsbränneri-medlen från och med 1844—1845 årens riks ö * dag under benämning af Bränvinsbrännings-afgift.
Vid sådant förhållande, och då Konstitutions-Utskottet ansett i grundlagen icke böra omförmälas statsinkomster, som ej mera finnas till eller fått förändrade benämningar, Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 11. 9 ningar, har Utskottet funnit en redaktionsförändring i berörda hänseende erforderlig, och får alltså vördsamt föreslå följande förändrade lydelse af Regeringsformen. § 60.
(Nuvarande lydelse, sådan den före- (Den föreslagna lydelsen.) kommer i de af Kongl.
Maj:t i samman hang med den nya Riksdags-ordningen föreslagna och numera af Rikets Ständer samfäldt antagna ändringar i Regeringsformen.)
Till bevillningar räknas Tull- och Accis- Till bevillningar räknas Tullmedlen, Postmedlen, Postmedlen, Charlce-SigillalcB-af- medlen, Slämpelpappers-afgiften, Bränvins giften, Husbehofsbr ånner i-medlen samt — brännings-a/giflen samt — — — — — fastställa. fastställa.
Reservationer: Af Friherre Leijonhufvud, C., som förklarat sig anse ifrågavarande förändring ej vara hvarken högst nödig eller högst nyttig och således ej böra, mot 81 :a §:n Regeringsformen, för Rikets Ständer framläggas.
Af Doktor Rundgren, som anmält sin reservation emot Konstitutions-Utskottets beslut att i sitt
Memorial icke anföra den nuvarande lydelsen af 60:de §:n Regeringsformen, utan upptaga lydelsen af samma §, sådan den finnes i den af Ständerna godkända, men ännu icke promulgerade Regeringsformen, hvilket förfarande, enligt hans tanke, så mycket mindre kunde rättfärdigas, som Utskottet har att föreslå ändringar i nuvarande, men icke i blifvande grundlagar.
Doktor Lindgren har anmält att han i Utskottets beslut icke deltagit.
Prot. 1865 & 1866. 3 Sami. 9 Haft. 2 STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1866. Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 12.
1 N:o 12, Ank. till Exp.-Utsk. den 5 April 18C6, kl. 12 midd.
Memorial till Rikets Ständer, angående ändring i 2 § 4 mom.
Tryckfrihets-För ordning en, i fråga om rättighet att af trycket utgifva vissa handlingar.
1 en af ledamoten utaf Ridderskapet och Adeln, Grefve A. G.
Oxenstjerna, till Konstitutions-Utskottet ingifven motion har blifvit föreslaget, att andra stycket i Tryckfrihets-Förordningens 2'§ 4 mom. måtte ändras till likhet med det nästföljande tredje stycket, så att det i förstnämnda stycke förekommande obegränsade förbud att, utan vederbörandes tillstånd, af trycket utgifva vissa der uppräknade handlingar måtte inskränkas till samma tiderymd af femtio år, som för utgifvande af de i nästföljande stycke omförmälda handlingar är stadgad; och då något skäl icke synes vara för handen, hvarföre, efter en så lång tidrymd som femtio år, det skall fordras särskildt tillstånd att utgifva vissa allmänna handlingar, då sådant ej erfordras för utgifvandet af andra, eller hvarföre i ena fallet forskningen skall möta större hinder än i det andra, så har Konstitutions-Utskottet ansett sig böra vördsamt föreslå följande ändringar i Tryckfrihets-För or åning en. § 2.
(Föreslagen lydelse, hvari ändringarne äro med kursiv stil utmärkta). 4:0.
I grund — — — — som helst. 4:o. 1 grund — — som helst.
Vid föregående tillåtelse skola följande
Vid föregående tillåtelse skola följande undantag ovägerligen iakttagas: undantag ovägerligen iakttagas:
Att Protokoll icke kunna Att Protokoll — icke kunna till tryckning fordras, eller, utan vederbö- före femtio år efter protokollets eller handBih. till R.
Prot. 1865 & 1866. 3 Sami. 10 Uäft. 2 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 12. rändes tillstånd, utbekommas.
Utgifvas sådana Handlingar af trycket, utan vederbörandes tillstånd — — — uppenbara.
Att ej några — — — — Femtio Riksdaler.
Att, i hvad — — — Femtio Riksdaler.
Det skall ock — — — — Sexton Skillingar.
Att Protokoll — — — Sexton Skillingar.
Att ingen — — Sexton Skil lingar.
Att sådant — — hufvudsaken.
I öfrigt — — — — stadgadt är.
Stockholm den 5 April 1866. lingens datum till tryckning fordras eller, utan vederbörandes tillstånd, utbekommas.
Utgifvas sådana handlingar af trycket före ovannämnda lid, utan vederbörandes tillstånd — — — — uppenbara.
Att ej några — — —■ — Femtio Riksdaler.
Att, i hvad — — — — Femtio Riksdaler.
Att Protokoll — — Sexton Skillingar.
O Att ingen Sexton Skillingar.
Att sådant — — — — hufvudsaken.
t Reservationer: Af Friherre Leijonhufvud, C. Af Doktor Lindgren.
Herr Lagerhjelm, G.
R„ har anmält, att han i Utskottets beslut rörande denna fråga icke deltagit.
STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1866.