Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det inkastet kan göras, att en annan grund följes då kostnaden skall liq videras för ett ego-skifte, ehuru den enä delegaren äfven dertill kan tvinga den andre, utan afseende på lotternas storlek, och ehuru skiftet också här till ändamål att skilja ego-områden åt; men det måste märkas, att skifteskostnaden verkligen heror af hvarje lottegares jordrymd, erne-, dan det är just genom de serskilda lotternas afmätning och taxering, samt genom de deraf följande uträkningar och fördelningar, som denna kostnad uppkommer; det synes då vara ratt, att den drabbar lotterne, allt efter deras storlek.
Deremot är och blir kostnaden att hålla hägnad i en skillnads»tråcka alldeles densamma, om egoine på 4«n ena sidan äro större, ån på den andra, Bi!. t. K. M. Hildiga Propos.
N:o 43. 57 eller icke.
Det skäl, sora i förra fallet föranledde till kostnadens olika beräkning på t egö lotterna, gäller således icke här.
Ett exempel, som synes vara hit mera lämpligt, är det, att vid Rågångs utstakningar i skog, lika stor del af Rågatan tages på hvardera sidan, ehvad egolotten är större eller mindre.
Efter enahanda grund säger ock Lagen om dike, sora skall läggas emellan grannars'-åkrar: håfve halft hvar der a, alm att någon skillnad göres på den större eller mindre egorymd, för hvilken diket anlägges.
Lika så litet, sorn någon, vid en råsträckas uppgående, bör kunna fordra egornes uppmätning på ömse sidor, för att derefter fördela lasten, lika litet bör man, vid samma egors ytterligare afskiljande genom hägnad , hafva rätt att äska undersökning om jordrymden.
Man må för öfrigt icke glömma, att, om en mindre egorymd har på en sida lika lång skillnadssträcka att inhägna, som en större , den deremot måste just derföre, att den är mindre, hafva så mycket kortare råskillnad på en annan sida.
I tillämpningen har den Lag, att dela stängseln till hälften, ett obestridligt företräde för den, att dela efter hemmantal siler egorymd.
Den är så lätt och enkel, 58 Bil. t. K. M. Nådiga Protos. N:o 43. att elen kan af hvar bonde verkställas, utan minsta. kostnad, då deremot den andra gör biträde af Landtmätare, eller annan lika kunnig person, nödigt, och således medför icke obetydliga utgifter.
Den förra är icke underkastad tillfälliga förändringar: den senare åter beror helt och hållet af ombytliga förhållanden.
Om man ock toge för gifvet, alt hemmantalen alldrig ändrades, eller att de icke i en framtid, genom ett nytt skattsystem, möjligen kunde komma att aldeles upphöra, oeh det således vore ©tvifvelaktigt, att den nu gällande stängselgrunden, byar och enstaka hemman emellan , alltid egde bestånd; är likväl den händelse ganska tänkbar, att, innom ett bylag, en hemmansegare först låter genom enskifte utbryta sina egor: att vid denna utbrytning, han får till granne en stor lottegare, med hvilken lian då delar stängselskyldigheten; men att sedermera vid nästa enskifte för öfriga bylaget, en vida mindre lott lägges intill hans gräns.
Härigenom blir hans förra stängselskyldighet betydligen ökad, och det af ren tillfällighet, utan att hans egen jordrymd undergår minsta förändring.
Fordom, så länge man lät egorne ligga i sitt gamla bruk, utan synnerlig omvexling, och följaktligen sällan äskade nå - Bil. t. K, M. Nådiga Propos. N:o 43.
59 gon ny stängsel, kändes föga olägenhet af denna grund för hägnadsskyldigheten; men nu för tiden, där man allt mer och mer vill hafva sina egor afstängda för nya odlingssätt, hafva oräkneliga stridigheter och oredor uppstått.
Mångå hafva förorsakat långsamma rättegångar, och skulle en noggran pröfning ske af alla hägnadsdelningar, som ej blifvit klandrade, torde ganska få finnas alldeles rigtiga.
Om svårigheten att rätt tillämpa nu gällande Stängsellag, vittna nogsamt de flere frågor om ändringar och förklaringar, som vid sista Riksdagarne varit väckte.
Riksdag uppgafs ock i Bondeståndet döt förslag, att hägnad skulle efter gamla grunden, delas till hälften*
I Danmark äro håda principerne i senare tider försökte.
För det fall, då någon var pligtig att taga del med en annan i mellanhägnad, föreskref Christian den 5:tes lag i 3 Boken i3 Cap. 36 Art., att de skulle uppsätta hvar sin hälft.
Dermed instämde Kongl. Förordningen af den 28 Julii 1769, men genom en författning af den l3 Maj 177Ö påböds, att hvar oc en skulle hägna i förhållande till sitt hart korn, (svarande mot våra beräkningar efter jordtaxering af skattlägguingsgrund) ”emedan Go Bil., t. K. M, NrUigä Trepsr, N:s 43, det vöre," sorn orden lyda, ' naturligt och billigt, samt de flestas önskan, att enhvar hägnade allt efter som han hade hartkorn till i marken."
Denna författning tillämpades likväl ej längre än till d*n ^3 April 1781, innan en ny förordning utkom, af innehåll, att, som erfarenheten hade lärt, att hägnadslördelning efterlottegarmthart* horn, änskönt denna delningsgrund i goda lränsigter genom förra författningen varit anbefalld, dock medförde många vanskligheter och myehen tunga, förnämligast?
för stora byar, hvilka dessutom, i afseende till deras: egors aflägsenhet voro belastade med andre betydliga svårigheter, och samma delningsgrund tillika gaf anledning till oafhrutna tvister och oordningar; sä befalldes det, som regel för framtiden, atff hvar och en skulle taga halfhägnad med den andre.”
Detta är genom Kongl, förordningen den 39 October 1794» hvilken för närvarande gäller såsom allmän stängsellag, ytterligare stadgadt.
Efter ett sådant prof från ett närbeläget land, bor man ej kunna tvifla, att ja stängselgrunden efter mantal eller egorymd verkligen är behäftad med rätt stora olägenheter.
Ått den i ganska många fall för - Bil: t. K. M. Nidigm Propås.
N:o 43, 61 felar det ändamål, som dermed varit åsyftadt, är ofvanföre visad t, Comiten har alltså gått ifrån denna grund och i Förslaget upptagit den, som efter de gamla Lagarne varit gällande, att nemligen hvar och en för sina egor stänger mot sin granne till hälft enka grannarne uppföra hvar sin halfva hägnad i egoskillnaden , blir allmänna regeln: men tillfällen gifvas, då detta ej låter sig göra: för dem meddelar förslaget serskilda bestämmelser.
Man har dessutom funnit nödigt, att något närmare förklara, huru den nu antagna stängselgrund skall tillämpas i ett och annat fall, som stundom inträffar i byalag.
Så länge, för exempel, som flere hemman innom en hy ligga afstängda sig emellan, hör det ej kunna komma i fråga, att blott det, som har sina egor invid gränsen mot nästa hy, skulle hålla hägnaden med denna senare.
Alla hemmanens skyldighet måste då vara gemensam och mätas dem emellan efter deras inbördes förhållande i egorna, som de hafva Öppna, och för hvilka allmänna byskillnadshägnaden begagnas.
Deremot, så snart yttersta hem - 6i BiL t. K. M. Nådiga Propos. N:o 43. manet stängt sig ifrån de andra, inträder dess enskilda skyldighet att ansvara för hägnaden mot tillstötande byn, emedan * grannelaget i denna del sedan fortvarar endast dem emellan.
Men här har man måst förutse en annan händelse, som också kan ega rum, nemligen att icke blott ett, utan flere hemman gränsa intill den främmande byn.
Fråga uppstår dä, om denna senare må vara skyldig att taga half hägnad mot hvart hemman serskildt, och att sålunda stycka sin hägnad, hvilken eljest gått i sammanhängande sträckning.
Det vore att göra den ena byn beroende af de egodelningar, som inom den andra anställas, och hvilka ej böra verka till förändring i byarnes rättigheter och skyldigheter sig emellan.
Comiten har derföre antagit, att hvardera byn erhåller sitt hägnadsstycke på ett ställe, och att de serskildta hemman, sorn å ena eller andra sidan ligga intill gränsen, skola sig emellan dela samma sidas hälft i hägnaden, efter allmänna stängselgrunden, det vill säga: på det sätt, att hvart hemman får så mycket, som svarar mot hälften af rågången för dess egen jord.
Således om Byarne A och B sammanstöta i en råskillnad af 2000 alnars längd, håller hvardera byn sina 1000 alnar af hägnaden i en sträcka; men om på B:s sida tillgränsa hemmanen JNT:o j med 700* Bil. t. K. M.
NMga Propos. N:o 43. 63 N:o 2 med 5oo, och N:o 3 med 800 alnars egolängd, skola dessa 3:ne dela B:s 1000 alnar i stängseln sålunda, att 35o aln. falla på N:o 1, 25opåN:o 2, och /\oo på N:o 3.
Den enda olägenheten härvid är, att hvarje hemman icke får sin hägnad just intill sin egen jord; men detta kan omöjligen hjelpas och mcdförer i allt fall långt mindre svårighet, än om en främmande hy skulle stycka sin hägnadssträcka.
Ofta skall det likväl hända, när serskildte hemman på hvardera sidan möta, att en sadan styckning af hägnaden dem emellan kan ske utan olägenhet.
De hafva då tillfälle att genom öfverenskommelser afgöra, huru dermed skall förhållas.
Ett annat fall är det, om ett hemman i by får sina egor så utskiftade, att på yttre gränsen ingen möter, som tager del i stängsel, Utanföre kan t. ex. vara en sjö, som ej gör fred utan hägnad , eller en allmän plats, som ej har någon viss egare.
T detta fall bör man ej fordra, att det enskildta hemmanet skall ensamt hålla hägnaden, ty dess läge är en tillfällighet, som det sjelf ej vållat.
Hela byn, detta hemman inbegripet, måste således svara för den halfva stängsel, som eljest skulle falla på tillgränsande jordegare.
Resultatet blir lika, om 64 Bil. t. K.
Nådiga Prepoc. Nx 434 ' ett enskildt hemman slöter intill en ega, sorn hela b}rn samfällt begagnar, ty, äfven då är hyn pligtig att taga hälften i hägnaden j - men grunden är e) densamma, emedan byn Sr bär verklig jordegare för samfällighetem
För denna händelse synes hvad förslaget om stängselskyldighet jordegare emellan i allmänhet innefattar, göra tillfyllest, utan att någon serskildt föreskrift till förklarande der-' af tarfvas.
Ehuru man ej kunnat göra nyttan till allmän stängselgrund, har man likväl ej bordt förgäta, att tillfällen gifvas, då afseende derå måste fästas, och undantag således ega rum, från den i allmänhet gällande regeln.
Ett sådant undantag förekommer i 4 §• a'- 1802 års stängsel-lag, der det stadgas, att "vid de händelser, då uti frågor om hägnadsskjddighet för skog, utmark och beteshage, skillnadslinien, hvarefter stängas skall; utgör en sträckning af 3ooö famnar, eller derutöfver, och derjemte inträffar, att den by, hvars deltagande äskas5 icke kan anses draga serdeles nytta af markens frånskiljande, skall det, så vida tvist uppstår, få ankomma på Domarens bepröfvande, om och hvad lindring uti ett mindre deltagande, än som mot hemmantalet svarar, m sådan BiL ti K, M- Nddig* tropoSi N:e 4.3 * 65 sådan by erhålla skall."
I öfverensstämmelse med den sålunda antagna grundsatts, men utan att låta tillämpningen deraf bero på visst längdmått för skillnadslinien f har Comiten föreslagit, att, om någon, som 3ned skog, utmark elier beteshage möter annan , skulle af hägnaden märkeligen betungas , utan motsvarig nytta, stängselskyldigheten derefter må jemkas.
Att han är pligtig deltaga i hägnadshållningen, finnes förut bestämdt: huruvida han må njuta lindring i det allmänna åliggandet att svara för full hälft i hägnaden, är hvad som efter delta stadgande får bedömas.
Och emedan det äfven händer, att skog eller mark, för hvilken hägnad skall upprättas, ligger så aflägse, att egaren ej, utan stor svårighet $ kan sin stängselsky idighet sjelf fullgöra, har man tillåtit honom att, i slikt fall, afbörda sig denna skyldighet dermed, att han i stället erlägger en viss afgift till den, spm med egor möter och stängsel fordrar.
Pröfningen af båda fallen har Comiten funnit lämpligast att åt serskild Nämnd öfverlemna* Då hägnad skall delas, bör fett slags gradering föregå, ty det är ej lika besvärligt eller lika kostsamt att hägna på den Bih. t. St.
Prot. > irsta Saini, a Band $ 8;<Je Häft,; 66 Sil. t. K. M. Nådiga Pr apot.
N:o 43. ena marken som på den andra.
Förslaget innehåller det stadgande, som härom kan vara af nöden.
I enlighet med 5 Cap. 4 §•
ByggningaBalken, har man föreskrifvit, att sädesåker hör vara fredad, så snart marken är bar, och kälen gått ur jorden; äfvensom det stadgandet i Förslaget är intaget, att åkergärde skall vara hägnadt, när såningstid är inne, vare sig höst eller vår.
Deremot har man ansett tiden till stängselns iståndsättande omkring andra egor böra bestämdt utstakas, dock olika för Rikets Norra och Södra Landskap.
Åkerjordens vårbruk och besående på rätta och tjenliga tiden fordrar ett så skyndsamt och oafbrutet arbete, alltifrån källossningen, att gärdesgårdarnes upprättande derunder ej kan medhinnas på alla Ställen, och det är ej eller nödvändigt att hafva sådane hägnader i fullt stånd, förr än kreaturen på bete utsläppas.
För den händelse, då någon underlåter att fullgöra sitt hägnads-åliggande, anvisar Förslaget åt den, som deraf kan lida, en utväg att komma till sin rätt, hvilken både suart och säkert skall leda till ändamålet.
Om Comiténs förslag, i afseende på sjelfva stängselgrunden, en gång antagestill Bii. t. M. K. Nådiga Protos. N:o 43. 67 lag, blir det nödigt att stadga, det alla äldre hägnadsdelningar skola rättas efter denna grund, emedan den likhet i rättigheter och skyldigheter, som med Förslaget åsyftas, eljest skulle för de flesta fall gå förlorad; men för att göra denna rubbning så litet kännbar, som möjligt, kan det tillika föreskrifvas, att hägnaderne, i det skick de då befinnas , skola delas till underhållning, efter den nya grunden , och att den, sorn förut haft mera att hålla, ej må borttaga ett sådant öfverloppsstycke.
Detta är en jemkning, som ej har oskäl med sig och som ganska mycket skall lätta verkställigheten af lagen; men stadgandet härom har ej bordt i sjelfva Lagförslaget intagas , utan hörer, såsom egande blott en temporair verkan, till den författning, hvarigenom Lagen sättes i utöfning. £>8 Bil. t- K. M. Nådiga Propus. A':-» 43.
Vtdrag af Protosollet öfver Karn* viar- Ärenden, hullet inför Hans Majit Konungen uti Stats-Rådet på Stockholms Slott den 51 December 1828* Närvarande:; Justitia Stais-Ministern H. E. Herr Grefve Gyllenborg. Siats-Ministern för Utrikes Ärendena H. E, Herr Grefve af Wetterstedt. Stats-Råden: H. E. Herr Grefve Rosenblad. H. E. Herr Grefve Mörner. H. E. Herr Grefve Löwenhjelm.
Friherre af Nordin Schwan Grefve af Ugglas.
Stats - Secreterare!!
Danckwardt. 8 tats-Secreteraren föredrog i underdånig - Högste
Domstolens afgifna underdåniga utlåtande, i anledning af Kongl.
Maj:ts Re - Bil. t. K, M. Nådiga Propos.
N:o 43. gp miss den 22 sistl.
October, uppå det af Stats-Seereteraren till Kongl.
Maj:ts Nådiga pröfning aflemnade förslag till en förnyad Förordning angående Stängsel-skyldigheten.
I afseende på Högste
Domstolens underdåniga framställning, om icke rättighet att fordra Stängsel borde, i likhet med hvad, i 1 Cap. 5 §. af Kongl.
Maj:ts Nådiga Stadga om Skiftes-verket, för rättigheten att söka laga Skifte föreskrifves, endast tilläggas besuten Åbo, yttrade Stats-Seereteraren i underdånighet, att en sådan föreskrift icke i hittills utfärdade Stängsel-författningar fun .
O nits och. icke eller i Stats - Secreterarens tanka borde meddelas.
Rättigheten att erhålla laga Skifte i ett Skifteslag, och den att kunna tillförbinda angränsande jordegare till deltagande i stängsel för att erhålla fred för inneliafvande egor, vöre icke jemförlige.
Då skifte sker, uppkommer rubbning af hela Ego-indelningen i Skifteslaget och en ny egornes fördelning skall upprättas.
Obesuten Åbo, hvilken när som helst kan utlösas, har derföre icke ansetts emot de andre delegarnes önskan böra en sådan rubbning kunna åstadkomma.
Upprättandet af Stängsel medför icke sådana olägenheter och kostnader som Skifte, och den besutne åboen är i allt fall skyldig deltaga i Stäng - Bil. t. K. M. Hildiga Propås.
N:o 43. sein mot en annan angränsande granne, om Iran icke vore det emot den obesutne.
Om rättigheten att erhålla stängsel för inne- ' hafvande egor gjordes beroende af frågan, huruvida den, sorn stängsel yrkade, vore besuten eller icke, och besutenhets-frågan således först borde afgöras, skulle otvifvelaktigt tvister om fullgörandet af en eljest ostridig stängsel-skyldighet uppkomma, och denna skyldighet, till skada och olägenhet för jordegare, en längre tid kunna uppehållas, Hvad angick det af arne Högste Domstolens Ledamöter framställdta förslag, att skillnad skulle göras emellan beteshagar och planteringar samt skog och utmark, i fråga om Stängsel mot Inegor, så att endast beteshage och plantering skulle i stängseln deltaga, ansåg sig Stats-Secreteraren böra i underdånighet anmärka, att någon skillnad icke kunde lämpligen uppdragas emellan skog och utmark samt beteshagar, emedan på mångfaldiga, troligen de flesta ställen, skogs- och utmarken gagnades som betesmark, och deruti på vissa ställen mer eller mindre stånd-skog funnes, men det öfriga utgjorde Hemmanens ofta enda betestillgång.
Plantering åter, vore i Stats-Secr eter ar ens tanka en benämning å egor så , Bil. t. K. M. Nådiga Propos. N:o 43.
71 obestämd till begreppet, att den icke borde begagnas.
Efter granskningen af ifrågavarande förslag till ny Stängsel-förordning samt hvad dervid af Högste
Domstolen i underdånighet yttradt blifvit och i öfrigt förekommit, fann Kongl. Maj:t, enligt Stats-Secreterarens och Stats-Rådets Ledamöters underd. tillstyrkande, i Nåder godt förordna, att förslag till förnyad Förordning om Stängselskyldigheten, sådant det finnes Protocollet bilagdt, skulle till Rikets Ständer öfverlemnas genom en Nådig Proposition, i enlighet med det förslag dertill, som nu uppläst och Protocollet jemväl bifogadt, Kongl.
Maj:t i Nåder täcktes gilla.
Ex Protocollo C. G.
Ulfsparre. STOCKHOLM 1829, tryckt hos Jon Ad. Walldon.
Maj: t s Nådiga Skri frelse till Rikets Ständer, angående ytterligare åtgärder till Fårskötselns oell Ullproduetionens befrämjande i Riket; Gifven Sto ekholms Slott den 16 Januarii 1829.
Elter erhållen
Nådig befallning att i underdånighet föreslå nödiga ändringar och jemkningar i förvaltningen af den lill lån åt ylle-fabrikanter, för upphandling af inhemsk
Ull, anslagne såkallade Ull-DiscontFonden, äfvensom att yttra sig i fråga om Ullproduetionens befrämjande medelst befordrad afsättning lill de inhemske Fabrikerne, har till Kongl. Majit Dess och Rikets CommerceCollegium inkommit roed ett fullständigt underdånigt Betänkande, rörande Fårskötselns närvarande tillstånd, och medleu till denna näringsgrens ytterligare förkofran.
Bilt. t, R, St. Prot, I.
Sami. a. Band.
Haji, y. s K, M. Nåd.
Skrifvetsi.
N:o 44, Detta Betänkande, som Kongl. Maj:t låtit till trycket befordra, i afsigt att bland Riks-Ståndens Ledamöter utdelas, visar, att de redan från längre tider tillbaka vidtagne åtgärder till införande af en förbättrad Fårafvel, och dess kringspridande inom Landet, ehuru förenade med betydliga uppoffringar af allmänna medel till inköp af utländska
Får, och till prtemier för deras införskafFande och fortplantning m. m. »likväl icke medfört sådana verkningar, som kunnat förväntas, samt att, i denna del, ännu mycket återstod att önska.
Orsakerne till detta förhållande har Collegium trott sig igenfinna liufvudsakligast deruti, att de utsatta införsels-prtemierna föranledt alltför isolerade åtgärder, för att kunna grundlägga någon varaktig allmännare förbättring, hvartill fordrats, antingen alt dessa prasmier en längre tid fortfarit, eller ock att ett Stamschäferi af ädla djur en gång för alla blifvit inrättadt, der den landtbrukande allmänheten ständigt haft tillfälle att förse sig med passande
Får; hvarförutan den finare Ullproductionen äfven tillbakahållits af bristande kännedom om Ullens serskilda egenskaper, och den häraf uppkomna villfarelse, att benämningen Spansk Ull utgjorde ett tillräckligt bevis på Ullens finhet, hvilket slutligen verkat derhän, att medelfin Ull, sedan de finaste Ullsorterne blifvit i han - K. M. Nåd, Skrifvelse.
N:o 44. 3 deln kända, fallit nästan till vanvärde, medan en allt starkare efterfrågan år från år uppjagat priserna på sistnämnda Ullsorter till en höjd, hvarpå förut aldrig varit exempel.
Genom det i senare tider på allmän bekostnad vid Flyinge Kongsgård anlagda, och numera till Näs Säteri i Jönköpings
Län förflyttade Schäferi för finulliga Får, hade väl, i Collegii tanka, ett vigtigt steg blifvit gjordt till införande i Riket af en finare Får-race; men några hastiga och märkbara resultater, i afseende på en allmännare förädling af de inhemska hjordarna, har Colligium ansett icke kunna häraf påräknas, i anseende lill stam-hjordens ringa antal, och många Provincers aflägsenhet llän Schäferiet.
För öfrigt har Collegium i underdånighet yttrat den, på egen erfarenhet och samtliga Kongl.
Maj:ls Befallningshafvandes infordrade yttranden grundade, allmänna öfvertygelse: att Fårskötseln i Sverige ännu icke hunnit lill den ståndpunkt, hvarken i afseende på myckenheten af Ull eller dess beskaffenhet, som Landets naturliga förhållande eller oeconomiska ställning medgifva; att Landets behofafUll antyder, alt såväl den fina sorn den grofva Ullens pro - 4 K. M. Nåd.
N:o 44. duetion påkallar omsorger till deras förökande och förädling; alt förädlingen af de gröfre
Landtfåren bör hafva till hufvudsakligt föremål, Ullens förökande, och att riktningen af den finare Fårskötseln deremot bör ställas på ernående af Ullens högre finhet; att tillgång inom Landet ännu i allmänhet saknas på sådane Får-racer, hvarigenom förenämnde 2:ne ändamål kunna vinnas; att den ull rik het, som utmärker flere af de inhemska hjordarne af medelfina
Får, lemnar lika lefvande utsigter för en starkare production af grof Ull, som den finlietsgrad, Ullen redan eger vid åtskilliga Possessionaters Schäferier i flere
Län lemnar förhoppningar om en hastigare öfvergång till finare Ullproduction, än i allmänhet förmodas; att, om en gräns för den gröfre Ullproductionen gåfves inom Landets egna behof, någon öfverproduction af den finare Ullen så mycket mindre beböfde befaras, som andra Länders, och isynnerhet Englands och Frankrikes behof deraf, hvilka, efler alla anledningar, måste ännu för många år fortfara i ständigt tilltagande, lernnade producenten en säker utväg till afsättning; att den brist på afsättning å inom Landet fallen finare
Ull och dess vanpris, hvaröfver klagan föres, härleder sig förnämligast från bristande kunskaper hos Schäferiegarei productioneu af Ull osli dess tvättning, K. M. Nåd.
S sortering, med flere operationer, börande lill dess beredning till handelsvara, likasom hos Fabrikanter i bedömande af Ullens rätta användande efter dess olika egenskaper; att, ehuru inrättning af ordentliga Ull-marknader ännu är en förtidig åtgärd i de flesta Rikets Landskaper, anstalter likväl redan syntes kunna, för lättande af Ullens afsättning, vidtagas i de Provincer, der antingen Yllefabriker nu finnas, eller en utväg till export utan svårighet kan beredas; samt att, örn afseende fästes på Landthushållningens framsteg i allmänhet, och åkerbrukets i synnerhet, hvaraf ökad tillgång och lägre pris på spanmål äro naturliga följder, och om man tillika öfverväger
Landets ännu ouppfyllda Uilbehof af inhemsk afvel, Yllernanufacturens ständiga framsteg, och den vidsträcktare utsigt verldshandel öppnar för Ull ens afsättning, — alla omständigheter gemensamt förenade sig till lofvande förhoppningar om framgången af de anstalter, som för närvarande kunde till den inhemska Fårskötselns befrämjande vidtagas, hvartill äfven väsendtligen bidroge den håg och den täflan, hvarmed densamma blifvit af upplyste Landtbrukare i flere orter af Riket idkad.
Med afseende å den ledning förenämnde åsigler lemna för bedömandet af den ih - 6 K. M, Nåd.
Skrifvelse, N.o 44, hemska Schäferi-näringens nuvarande tillstånd och dess behof af understöd till vidare förkofran, har Cornrnerce-Collegium i underdånighet ansett, att fullföljandet af den väg, hvartill början redan är gjord medelst anläggning af Stam-Schäferier af passande Får-racer, utan tvifvel utgjorde den första och säkra grundvalen för all ändamålsenlig förädling, men att den nuvarande UU-Discontfondens användande till detta ändamål vore af flere skäl olämpligt, helst denna fond, med några jemkningar, ännu kunde blifva i samma väg sorn förut af verklig nytta för den inhemska Ullproductionen, och svårighet icke borde möta att uppfinna andra medel till Stam-Schäleriers anläggande, i den mon de pröfvades nytlige, hvarvid dessutom endast det första ullägget för inköpet borde komma i fråga, enär anledning gafs till den förmodan, att dessa Slam-Sehäferiers underhållande skulle af den enskilde med fördel kunna öfvertagas.