Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Pral. 1862 å 1863. 8 Sami. 30 Iläft. 1 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 116. ett hundra fyrkar; så bade, för det första, i följd af bestämmelsen om uträkning af medelbevillningen ett orättvist förhållande i skattskyldigheten emellan hemman inbördes uppstått, enär fyrktalet för ett bättre hemman nedsattes på bekostnad af ett annat lägre uppskattad t hemman, hvilket i följd häraf erhölle högre fy rklal.
Ett annat missförhållande mellan hemmansegare, å ena, samt löntagare och rörelseidkare, å andra sidan, vore genom de antagna taxeringsgrunderna framkalladt deraf, att hemmanet betalade sina kommunal-utskylder endast efter den del af sina onera, sorn utgjordes genom bevillning, under det att öfrige skattskyldige, som utgjorde alla sina onera till Staten genom bevillning och derigenom finge sig påförd högre bevillningstaxering, således komme att deltaga i kommunal-utskyiderna till ett ojemförligt högre belopp än hemmansegare.
Så vidt en rättvis jemkning emellan hemmanens kommunal-utskylder skall kunna åstadkommas, bör derför, efter rnotioniirernes förmenande, mantalet ej såsom taxeringsgrund bibehållas, likasom äfven medelbevillningen inom hvarje socken bör frånträdas och i stället medelbevillningen af hemmantalet öfver hela riket läggas till grund för beräknande af fyrkens värde.
Då emellertid emellan löntagare och rörelseidkare, å ena sidan, samt hemmansinnehafvare, å den andra, missförhållandet qvarstår, för så vidt uti de förres inkomster icke ingår afkastning af jord, så föreslås, alt man, för att söka jemna förhållandet emellan desse skattskyldige, bör taga i betraktande de grunder, som föranledt stadgandena i Sockenstämmo-förordningen den 29 Augusti 1843 och Kongl. Kungörelsen den 24 November 1857, i enlighet hvarmed bevillningen, såsom antagen grund för rösträtt och deraf beroende skyldighet att utgifva kommunala bidrag, var för löntagare och rörelseidkare sålunda bestämd i förhållande till hemmansegare, att deu sednare för samma bevillning hade dubbelt så stora kommunal-utskylder, som de förre.
Denna bestämmelse ansåges hafva billighet och rättvisa för sig, både derför att hemmansegarens skatt till Staten blott till ringa del utginge efter bevillning, hvadan hans utskylder till kommunen borde till en del beräknas efter hans andra onera, och derföre att han, såsom egare af den fasta jorden och således mera intresserad för kommunens angelägenheter, borde vidkännas en högre andel i kommunalskatterna, äfvensom ega högre rösträtt vid kommunalfrågornas behandling.
Det i författningen upptagna stadgandet om medel-bevillningen, hvarigenom man i afseende på bidragsskyldighet och röstvärde sökt till ungefärlig motsvarighet jemka förhållandet emellan innehafvarne af den i mantal satta jorden och kommunens öfriga medlemmar, hade således hvarken för hemmansegare eller öfrige skattskyldige visat sig befrämja det åsyftade ändamålet; och flera exempel hafva blifvit framställda för ådagaläggande af de missförhållanden, hvartill de för kommunal-utskyldernas uttaxering bestämda grunder föranleda.
Jemte det tillika i allmänhet uttalats den åsigt, att mantalet icke vore någon rättvis och lämplig grund för bestämmandet af kommunal-bidragen, samt yrkande framställts, att Utskottet måtte Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 116. 3 föreslå antagliga, med rättvisa och billighet öfverensstämmande grunder för kommunal-utskvldernas utgörande, hafva molionärerne, i ändamål alt afhjelpa de anmärkta olägenheterna, hvar för sig framställt följande förslag: l:o.
Kyrkoherden Wennerström (motionen JM 42) att, i afseende på fastighet, taxeringsvärdet lägges till grund för kommunal-beskattningen, på så sätt, att sex procent deraf anses såsom behållen inkomst; samt alt, sedan hvarje skattskyldigs inkomst, vare sig af jord eller annat beskatt— ningsföremål, sålunda blifvit med ledning af taxeringslängderna funnen, hvar och en i förhållande dertill skall i sin mån bidraga lill bestridande af kommunens gemensamma utgifter. 2:o.
Doktor Rundgren (motionen JM 47) alt 58 § malte erhålla följand lydel se (då den i mantal icke satta jorden, äfvensom annan fastighet och frälseränta komme att räknas till samma kategori, som löntagare och rörelseidkare): § 58.
De i nästföregående § omförmälda bidrag skola, såsom komrnunalutskylder, utgöras i förhållande lill särskilda de skattskyldiga efter nedanstående grunder påförda fyrktal: A) För jordbruksfastighet, som är i mantal satt, beräknas hvarje fyrk till 10 öre riksmynt.
B) För jordbruksfastighet, som är i mantal satt, äfvensom för annan fastighet, frälseränta och hvarje annat beskattningsföremål inom kommunen, beräknas fyrken lill 20 öre riksmynt. C) Fyrktalel för hvarldera af de i i mom.
A. och B. uppräknade föremål bestämmes efter beloppet af bevillningen, hvilken i förra fallet delas med 10 och i sednaro med 20, kommande qvoten att utvisa det antal fyrkar hvartdera tillkommer. — — — — — — — — — — — — — — (o, s. v. lika med paragrafens nuvarande lydelse.)
Under förutsättning att detta förslag lill sin hufvudgrund antages, har Doktor Rundgren, på det att stadgandet om rösträttigheten måtte bringas i jemförligt förhållande till röstvärdet, föreslagit att bestämmelsen i 9 § om tio fyrkar såsom det minsta antal, som för den i mantal icke satta jorden samt för inkomst af kapital eller arbete berättigar till rösträtt på kommunalstämma, måtte förändras sålunda, att fem fyrkar stadgas såsom minimum i berörda hänseende. 3:o.
Doktor Runsten: (motionen JM 62) att all skattlagd jord mätte till enahanda belopp åsättas fyrktal såväl för egendomens grundskatt, som för den å jorden belöpande statsbevillning; samt att för sådant ändamål i 58 § vid mom.
A. måtto göras följande eller dermed likartadt tillägg: »Och skall sådant fyrktal hvarje större eller mindre hemmansdel åsättas, jemte det, som till enahanda belopp densamma tillkommer, efter derå sig belöpande statsbevillning.» 4:o. Josef Smedberg från Elfsborgs län (motionen JM 47), att, med ändring af 58 §, kommunal-utskyldernas utgörande måtte bestämmas i förhållande till den 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande J\i 116. bevillning, som enligt Årt. 2 i Bevilinings-stadgan, jemlikt sednast fastställda taxeringslängder, till Staten erlägges, för så väl jordbruks- som annan faslighet, frälseränta, kapital eller arbete och hvarje annat beskattningsföremål; börande deli samma g bestämda fyrk tal reduceras sålunda, att för hvarje öres bevillning påföres en fyrk; dock så att, der bevillning för fast egendom ej utgöres, fyrktalet bestämmeä på grund af egendomens taxeringsvärde.
I sammanhang härmed och under antagande, att afseende måtte fästas å yrkandet om ändring af den nu gällande bestämmelsen om kommunal-ulskyldernas utgörande efter hemmantalet, har motionären tillika fästat uppmärksamheten derpå, att det i Fatligvårds-förordningen förekommande stadgande, att förmedlade hemmantalet skulle ligga till grund för utgörande af fattigvårdsbidrag, borde upphöra att vara gällande. 5:o. Olof Olsson från Wermlands län (motionen 338), i hvilken!) Anders Jonsson från samma län instämt, att alla kommunal-utskylder skola, derest församiingarne så nödigt anse, beräknas och utgöras efter sammanlagda beloppet af den bevillning, som enligt Art. 2 i Bevilinings-stadgan, jemlikt sednast fastställda taxeringslängder, af den skattskyldige till Staten erlägges. 6:o.
Jonas Christoffersson från Wermland (motionen JV2 372), att fyrkräk ningen, såsom den grund, hvarefter kommunal-utskylder å landet skola utgå, mätte på det sätt ändras, att en fyrk beräknas för hvarje Ett hundra Riksdaler i taxeringsvärde.
Med anförande hurusom kommunai-lagarnes syfte vore att bereda alla medlemmar tillfälle att, hvar i sin mån, deltaga i kommunens angelägenheter, och att i kommunal-lagstiftningen för landet, likaväl som uti den för städerna, påkallades någon bestämmelse om ett röstmaximun, på det att medlemmarne ej måtte göras beroende af en enda med hög rösträtt försedd persons möjligen ensidiga åsigter, hafva dessutom nedannämnde två motionärer föreslagit: 7:o.
Johan Gustaf Odelberg (motionen JVs 86), i hvilken Lars Olsson från Stora Kopparbergs län instämt, att vid stadgandet i 12 §: »Röstvärdet skall beräknas efter det en hvar röstegande åsätta fyrktal,» måtte fogas följande tillägg: »Ej må någon vid allmän kommunalstämma utöfva rösträtt för större antal röster, än som svarar mot en tiondedel af kommunens hela röstetal efter röstlängden ; och gälle detta äfven för det särskilda fall, som i nästföregående § afses.» och 8:o. Robert Fredrik Gross från Calmar län (motionen JVs 217), att hem mansegare, fabrikant eller handtverkare, som efter 2:dra Art. i Bevillningsförordningen i skatt erlägger till och med 5 R:dr, må vid sockenstämma tillerkännas
En röst derutöfver till och med 13 R:dr Två röster » » » » 50 » Tre » Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 116.
S derntöfver lill och med 100 R:dr Fyra röster; öfver 100 R:dr Fem » och alt ingen inom en och samma församling må ega rösträtt för mer än fem röster.
Utfinnandet af en för kommunalskatternas uttaxering fullt rättvis grund är utan tvifvel förenadt med ganska stora svårigheter.
Att man i den nya författningen om kommunalstyrelse å landet ej träffat det rätta, torde blifva för en hvar klart genom nedan anförda exempel; ty dessa äro i och för sig af den beskaffenhet, att de icke allenast ådagalägga omöjligheten att bibehålla bestämmelser, som medföra så uppenbar orättvisa — vore det än endast ett ringa fåtal, denna orättvisa drabbade — utan äfven (ill följd af sakens natur och det kända faktum, tt den gamla mantalssättningen står i det ojemnaste förhållande till jordfastigheternas verkliga värde, medföra vissheten att, om än de anförda exemplen anses representera ytterligheterna, enahanda missförhållande, ehuru i jemförelsevis ringare grad, eger rum vid fördelningen af ifrågavarande utskylder emellan de olikartade beskattningsföremål, som falla inom dessa ytterligheter.
Genom tillämpningen af den i kommunalförordningen för landet valda utväg att genom uträknande af medelbevillningen söka jemna förhållandet i afseende å skattebidragens utgörande emellan i mantal salt jord, å ena, samt emellan dels icke i mantal salt jord och dels löntagare och rörelseidkare, å andra sidan, inträffar, att inom en och samma kommun hemman beskattas lika, af hvilka, ehuru satta till lika mantal, en del har har mångdubbelt högre taxeringsvärde än andra, såsom exempel hvarpå blifvit särskildt anförda egendomar inora Södertörn, nemligen 1 mantal Riksten, uppskattad t till 120,000 R dr, och hvarest personalen uppgår till ett antal af mer än 200, samt 1 mantal Brunna, skattadt till 7,000 R:dr, med 11 der bosatte personer; hvarjemte en motionär inom Hedervärda Bonde-Ståndet upplyst, att inom en församling af Wermlands län äro uppskattade, enligt 1862 års taxering, 1 mantal Björnö till 270,000 R:dr, och 1 mantal Wittensten till 7,200 R:dr.
Ett annat af stadgandet om medelbevillningen härflytande missförhållande uppstår vid jemförelse af den i mantal satta jorden med annan, icke i mantal satt, fastighet; och i ännu högre grad vid jemförelse af i mantal satt jord med öfriga beskattningsföremål.
Flera exempel härpå, hemtade från tillämpningen, hafva blifvit anförda, hvaribland ett och annat torde böra upplysningsvis omnämnas.
Inom en kommun i Wermland finnes ett mantal, taxeradt till 200,000 R:dr, som bebos af omkring 300 personer.
På samma egendom är boende såsom hyresgäst en löntagare, hvars inkomst af lön utgör 2,500 R:dr.
De inom kommunen varande hemmanens medelbevillning utgör lä
B:dr 10 öre och nämnde löntagares bevillning 23 R:dr.
Tillämpningen af författningen föranleder nu dertill, att till en G Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 116. kommunal-utskyld, hvilken anses såsom den mest betungande, nemligen fattig skatten, berörda hemman skall bidraga med omkring 100 R.dr, men löntagaren med 150 R:dr; då deremot enligt Bevillnings-förordningen skatt till Staten skall utgöras af egendomsegaren med 60 R:dr och af löntagaren med 23 R:dr.
Äfven med antagande, att jordegendom icke lemnar i behållen afkastning mer än 3 procent, och att afkastningen utaf ifrågavarande egendom efter denna beräkning utgör 6,000 R:dr, kommer således löntagaren att för sin löneinkomst af 2,300 R:dr betala uti fattigbidrag 50 procent mera än egendomsegaren.
Den omförmälda kommunen utgöres af 33% hemman roed omkring 3,200 innevånare eller i medeltal på hvarje hemman 96 personer, af hvilka en stor del i mer eller mindre mån kan komma att betunga fattigförsörjningen; och således skall nämnde löntagare, som betalar fattigskatt lika med lV2 hemman, i förevarande hänseende representera 144 personer.
Uti Själevads socken af Wester-Norrlands län förekomma, enligt den Utskottet förevisade fyrktalslängden, flera missförhållanden i afseende å den beskattning, som författningen ålägger näringsidkare, i jemförelse med hemmansegare.
Sålunda är i byn Svedjeholmen en fiskare, hvilken är beroende af sin näring, uppförd till skatt för 40 fyrkar, och skall således uti do kommunala utskylderna deltaga i lika förhållande med egaren till % förmedladt mantal, som i denna ort utgör en ganska betydlig fastighet.
Inom Wermlands län uppgår 1862 års bevillning för fastighet å landet till 34,241 R:dr och bevillning af inkomst, likaledes å landet, till 57,868 R:dr.
Enär numera fattigafgifterna utgå efter erlagd bevillning, så kommer denna afgift att i nämnda län endast med något mer än V3 utgå af fastighet, som deremot, enligt förra förordningen, betungades med nästan hela det belopp, som uti ifrågavarande fall erfordrades, hvadan således nära
V3 af detta onus blifvit öfverflyttade på dem af kommunernas innevånare, hvilka förut i ringa mån dertill bidragit.
För att icke bördan af kommunalskatterna må i en alltför betungande proportion drabba löntagare och näringsidkare inom en kommun, lärer derföre stadgandet om medelbevillningen inom kommunen icke kunna bibehållas.
Att, på sätt en utaf motionärerne föreslagit, lägga medelbevillningen för hemman öfver hela riket till grund för beräknandet af fvrkens värde, skulle väl till en del, men i Utskottets tanke ej på ett verksammare sätt, undanrödja alla missförhållanden, enär inom samma kommun kunna finnas hemman af en så betydande olikhet i taxeringsvärde.
Vid sådant förhållande och med antagande såsom grundsats, att jemnlik beskattning af all inkomst måste vara det mål, som bör sokas, har Utskottet ansett att, med frånträdande af mantalet och medelbevillningen såsom uppskattningsgrunder, man skulle komma rattvisa och billighet närmare i afseende på fördelning af skattebidragen, om såsom måttstock derför bestämmes bevillningstaxeringen; och då fyrktalet bibehålies såsom den enhet, hvarefter de olika beskattningskategorierna Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande 116. 7 skola mätas, bör en sådan beskattningsraethod lika väl kunna tillämpas, ehvad den allmänna bevillningen utgår efter högre eller lägre tarif.
Med afseende derå, att egaren af den fasta jorden måste anses ega mera intresse för kommunens framtid, än egare af annan fastighet, löntagare eller rörelseidkare, bör äfven den förre i förhållande till de sednare vidkännas en större andel i kommunalskatterna äfvensom ega högre rösträtt vid kommunalfrågornas behandling; och enligt Utskottets förmenande skulle förhållandet af 6 till 10 närmast motsvara hvad billighet och rättvisa i detta fall kräfde; så att jordbruksfastighet, utan afseende å mantalssättning, kommo att påföras 1 fyrk för 6 öre bevillning och derunder, samt annan faslighet, frälseränta och hvarje annat beskatlningsföremål 1 fyrk för 10 öre bevillning och derunder.
Då äfven finnes sådan jordbruksfastighet, hvarföre bevillning ej erlägges, såsom kungsgårdar och kungsladugårdar, har Utskottet ansett stadgande äfven böra inrymmas angående sådan fastighets fyrksättning, äfvensom befunnits nödigt att, enär dylik fastighet sålunda får sig fyrktal pälördt, meddela en med stadgandet rörande boställshafvare öfverensstämmande föreskrift, att inkomst af arrende för dylik fastighet ej skall i fyrktal sättas.
På grund häraf tillstyrker Utskottet, att § 58 måtte erhålla följande förändrade lydelse:
De i nästföregående § omförmälda bidrag skola, såsom kommunalutskylder, utgöras i förhållande till särskilda, de skattskyldige eTter nedanstående grunder påförda Fyrktal.
Till beräkningsgrund för fyrktalssättningen tjenar den bevillning enligt Art. II.
Bevillnings-stadgan, som de skattskyldige, jemlikt sednast fastställda taxeringslängder, till Staten erlägga, sålunda att A) för jordbruksfastighet, ehvad den är i mantal satt eller ej, påföres en fyrk för bevillning till belopp af 1 till och med 6 öre; två fyrk för bevillning utöfver 6 till och med 12 öre; tre fyrk för bevillning utöfver 12 till och med 18 öre o. s. v.; samt B) för annan faslighet, frälseränta och hvarje annat beskattningsförernål påföres en fyrk för bevillning till belopp af 1 till och med 10 öre; två fyrk lör bevillning utöfver 10 till och med 20 öre o. s. v. För sådan jordbruksfastighet, för hvilken bevillning ej erlägges, påföres fyrktal efter det belopp, som, derest bevillning för densamma enligt Art. II.
Bevillningsstadgan utgå skulle, på grund of taxeringsvärdet mot sådan bevillning svarar; hvaremot inkomst af arrende för sådan fastighet ej skall i fyrktal sättas.
I fråga om löntagare, som tillika innehar boställe, skall bevillningen för inkomst från bostället, hvilket enligt ofvan stadgade 8 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 116. grunder särskildt till fyrktal sättas bör, icke vid fyrksättningen för den öfriga lönen i beräkning tagas.
Inom de delar af Stora Kopparbergs län etc. etc.
Jemte det genom bifall till Utskottets ofvanberörda förslag till redaktion af 58 § mäste föranledas förändring uti de i Fattigvärds-förordningen samt andra för fattningar förekommande bestämmelser om fattigafgifters och andra kommunala bidrags utgörande efter hemmantalet, skulle derigenom äfven erfordras förändrad redaktion af 59 och 64 §§ af nu ifrågavarande författning samt de uti samma §§ åberopade formulärer; och Utskottet får för sådant fall föreslå följande förändrade lydelse af § 59:
Kommunalnämnden skall verkställa fyrktalssättningen och deröfver upprätta en längd, upptagande, särskildt för hvarje skattskyldig och i särskilda kolumner: för jordbruksfastighet debiterad bevillning enligt Art. II.
Bevillningsstadgan (eller, der bevillning ej utgår, det belopp, som, uträknadt efter taxeringsvärdet, mot sådan bevillning svarar); för öfriga beskattningsföremål debiterad enahanda bevillning; det åsätta fyrktalet för i mantal satt jord; fyrktalet för annan jordbruksfastighet; fyrktalet för alla öfriga beskattningsföremål; summan af den skattskyldiges fyrktal; och slutligen det fyrktal, hvarför, jemlikt bestämmelserna i §§ 9 och 12, rösträtt verkligen utöfvas, allt på sätt det under Litt.
A bifogade formulär till fyrktalslängd närmare utvisar.
Denna längd, som ligger till grund för koinmunalulskyldernas debitering och, med iakttagande af de bestämmelser och undantag §§ 8, 9, 10 och 12 innehålla, tillika utgör kommunens röstlängd, upprättas i två exemplar, af hvilka det ena i sockenstugan anslås, och det andra hos kommunalnämnden förvaras.
Såsom följd häraf torde § 64 böra erhålla följande lydelse:
Debiterings- och uppbördslängden, uppgjord efter bifogade formulär Litt. B, skall innehålla hänvisning till de beslut, på hvilka årets utdebitering sig grundar, med uppgift å det belopp, som skall utgå för hvarje fyrk i de olika klasserna, äfvensom å beloppet af de efter annan grund beslutade afgifter, samt upptaga: hvarje skattskyldig lill bostad och namn; de honom enligt § 58 åsätta fyrktal, särskildt för i mantal satt jord, särskildt för annan jordbruksfastighet och särskildt för öfriga beskattningsföremål; antalet af de hos honom skattskrifna personer; och de honom särskildt för hvarje af ofvannärande klasser eller efter annan grund påförda kommunalutskylder.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotlels Betänkande JM 116.
9 Till bestyrkande af uppbörden, skall längden slutligen innehålla särskilda kolumner för anteckning om inbetalningar och restantier.
Stadgandet angående röstminimum vid kommunalstämma, hvarom i 9 § omförmäles, torde jemväl i sammanhang med föreslagen förändrad lydelse af 58 § böra undergå någon jemkning.
Genom bestämmelsen i sistnämnda §, på sätt den är vorden föreslagen, kan i allmänhet antagas, att fyrkens värde blifvit fördubbladt; i följd hvaraf det nu stadgade röstminimum af tio fyrkar lärer böra nedsättas till fem.
Minimum, bestämdt till fem fyrkar, kommer således, enligt nu gällande Bevillningsförordning, att så väl beträffande jordbruksfastighet som annan fastighet motsvara ett taxeringsvärde af 1,000 R:dr.
Derest röstminimum bör finnas, torde det ej kunna sältas lägre, då det i Kongl Förordningen om kommunalstyrelse i stad stadgade röstminimum af En R:dr bevillning enligt 2 art. förutsätter ett fastighetsvärde af 2,000 R:dr.
Hvad angår löntagare och näringsidkare, för hvilka det föreslagna minimum af 5 fyrkar motsvarar 50 öre bevillning, så är väl deras rösträtt oberoende af detta minimibelopp till följd deraf att Bevillningsförordningen bestämmer En R:dr såsom minsta bevillningsafgift för icke fastighetsegare; men denna omständighet synes dock ej böra föranleda till särskild eller förändrad bestämmelse för inkomst af kapital eller arbete.
Utskottet hemställer alltså, att § 9 måtte erhålla följande förändrade lydelse:
Den, som är uppförd till mindre än fern sådana fyrkar, som i § 58 omförmälas, eger ej rösträtt vid kommunalstämma; egare af i mantal salt jord likväl undantagne.
Hvad slutligen angår yrkandet, att i förordningen måtte inrymmas stadgande om ett maximum för utöfvande af rösträtt i kommunalstämma; så utgjorde frågan härom under sistlidne riksdag föremål för en flersidig pröfning så väl hos dåvarande Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, som inom samtliga Riks-Stånden.
Utskottet hade då tillstyrkt, att, med undantag för jordegare, ett maximum af V2o:del af kommunens hela röstetal efter röstlängden borde i detta afseende bestämmas; men Rikets Ständer stadnade i det beslut, som sedermera gifvit anledning lill Förfaltningens bestämmelser i ämnet, och i enlighet hvarmed, på sätt komiterade för kommunalväsendets ordnande jemväl föreslagit, någon begränsning för rösträttens utöfvande ej blifvit stadgad.
Utskottet är dock fortfarande af den åsigt att, i likhet med det för stad i detta afseende gällande stadgande, ett röstmaximum jemväl uti kommunalförfattningen för landet bör bestämmas, enär erfarenheten redan gifvit vid handen, att underlåtenhet af en sådan begränsning kan inom flera kommuner genom sammanförandet af ett stort röstetal i en enda kapitalists eller till och med i en löntagares hand på ett betänkligt sätt undertrycka jordegarnes rätt att besluta om Bih. till R.
Prot. 1862 & 1863. 8 Sami. 30 Häft. 2 10 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskollels Betänkande M 116. kommunens angelägenheter.
En person, hvilken för inkomst af kapital eller arbete fått sig påförd hög bevillning och i följd deraf är innehafvare af ett öfvervägande fyrktal, skulle t. ex. kunna tvinga jordegarne inom kommunen att utföra anläggningar och arbeten endast till förmån för denne ende kapitalist eller näringsidkare, men utan ringaste nytta för dem, som bekosta utgiften för arbetet.
Om än på sådant sätt tillkomna beslut kunde komma alt medföra gagnande resultat för kommunen såsom sådan, skulle likväl en lag, som kunde föranleda till dylika inkonseqvenser, alldeles motverka utvecklingen af kommunalandan och tillintetgöra eller förlama individens intresse för kommunens framtida förkofran.
Utskottet kan dock för sin del icke biträda det af sisllidne riksdagens Utskott framställda förslag, att bestämmelsen af röstmaximum icke borde gölla innehafvare af jord.
Till stöd för det förmenande, att någon öfverdrifven röslöfvervigt å de stora jordegarnes sida icke vore att befara, har val åberopats författningens stadgande derom, att de ej kunna rösta för mer jord än den, de hafva under bruk; men Utskottet tror dock, att ej lå kommuner finnas, der i allt fall en sådan röstöfvervigt, derest rösträtten lemnäs obegränsad, skulle kunna göra flertalet af skattskyldige beroende af en eller annan mögligare jordegares godtycke.