Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Drätselkammaren vid hvarje års slut verkställas; dock må, derest denna inbetalnings belopp före den 16 Januari nästpåföljande år till Riksgälds-kontoret inkommer, samma inbetalning anses vara inom behörig tid verkställd; hvadan, i sådant fall, den sedan nyssnämnda månads början å kapital-afbetalningsbeloppet ytterligare upplupna ränta eftergifves. 6:o.
Före den 1 Juli näst efter den bestämda yttersta tidpunktén för lånemedlens utlemnande, bör Drätselkammaren, medelst insända handlingar, inför Riksgäldskontoret styrka, att de byggnader, för hvilkas uppförande understöd af ifrågavarande lån meddelats, blifvit inom föreskrifven tid fullbordade och bos städernas allmänna brandslods-bolag eller annan i stadgad ordning bildad och med vederbörligen låststäldt reglemente försedd brandlörsäkrings-inrättning emot brandskada försäkrade. 7:o.
Från Riksgälds-kontoret utbekomna lånemedel, hvilkas behöriga användande icke styrkes på det i nästföregående punkt stadgade sätt, böra inom den der bestämda tid vara till Kontoret återställda; hvarjemte
Drätselkammaren för det belopp, som skall af nyssberörda anledning återbetalas, bör godtgöra Riksgälds-kontoret fem procent årlig ränta från slutet af året näst efter det, derunder samma belopp blifvit af Kontoret utbetaldl.
Hvilket allt, med anledning af högstberörda Nådiga Proposition, Rikets Ständer få hos E. K.
Stockholm don 1 Juli 1854. 104 Expedilions-Utskoltets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 67.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 8 Juli 1854.
Presle-Ständet den 8 — — Borgare-Ståndet den 12 — — Bonde-Ståndet den 12 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af år 1851 verkställd revision af Statsverkets rn. fl. fonders förvaltning.
(Stats-Utskottets Utlåtande, N:is 21 och 139.) S. A. K. 1 anledning af hvad Rikets Ständers år 1851 församlade Revisorer, rörande då verkställd granskning af Statsverkets, samt andra af allmänna medel bestående fonders, tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1848 och 1849, i afgifven berättelse, anmält, samt vederbörande förvaltande embetsverk och myndigheter, såsom förklaringar deröfver, hos E. K. M:t underdånigst andragit, få Rikets Ständer, i nedannämnde ämnen, hvilka blifvit upptagne särskildt för hvarje dermed befattning egande embetsverk och myndighet, följande i underdånighet anföra:
Kongl. Siats-Kontoret.
Revisorerhe hafva anmält, att, utöfver det å Riks-Statens Andra Hufvudtitel med 6,270 R:dr 16 sk. uppförda anslag för Kongl. Krigs-Hof-rätten, hade, under hvartdera af de båda år, revisionen omfattade, anordnats ett belopp af 3 R:dr 24 sk. såsom lönefyllnad åt Yäbeln vid Hof-rätten, C. E. Fröléen, hvilken utgift blifvit af nämnde Hufvudtitels besparingar godtgjord; och som, enligt hvad upplyst blifvit, sagda förhållande härrört deraf, att lönen för Väbeln, uppförd uti den för Hof-rätten upprättade nya stat till 219 R:dr, varit uti den förra staten bestämd till 222 R:dr 24 sk., samt Fröléen, hvilken undfått fullmagt på tjensten under den tid, den äldre staten varit gällande, egde under sin tjenstetid uppbära den förra lönen, eller 3 R:dr 24 sk. mera, än den nya staten för tjensten anslår, hafva Rikets Ständer beslutat, att ifrågavarande belopp, 3 R:dr 24 sk., må å Allmänna Indragnings-staten uppföras. 1 anledning af Revisorernas anmärkning, att, ehuru, i sammanhang med det beslut, som Rikets Ständer vid 1840—1841 årens Riksdag fattade och i underdånig skrifvelse - Expeditions-Ulskotlets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 67. 105 velse den 5 Juni sistnämnde år hos K.
M:t anmälde, att det å Riks-Statens Åttonde Hufvudtitel med 100,000 R:dr uppförda, men vid samma Riksdag till 50,000 R:dr nedsatta, anslag för extra utgifter skulle med uppgifna belopp fördelas på Andra, Sjette, Sjunde och Åttonde Hufvudtitlarne, meddelats den bestämmelse, hvilken Rikets Ständer vid följande Riksdagar vidblifvit, att hvad af berörde anslag något år kunde å en eller annan titel besparas, borde till påföljande år å samma titel reserveras, hade likväl dessa anslag icke, såsom öfriga anslags-titlar af samma natur, blifvit i Riks-Staterne benämnde Reservations-anslag, hafva Rikets Ständer beslutat, att ifrågavarande anslag må i den upprättande Riks-Staten erhålla benämningen Reservations-anslag.
Kongl. Kontroll-Verket.
Med förmälan, hurusom, vid granskning af kontrollstämpelmedel-uppbörden i Stockholm, Revisorerne, hvilka från vederbörande infordrat de i 13 och 14 §§. af K.
M.ts den 30 April 1836 utfärdade Nådiga Instruktion för Kongl. Kontroll-Verket omnämnde protokoll och journal, som borde vid detta verk förås, dervid fått sig tillställd en handling, kallad »kontrollstämplings-prolokoll», som syntes skola motsvara berörde journal, hafva Revisorerne anmärkt, att följande afvikelser från författningens föreskrifter egt rum, nemligen: att den s. k. journalen icke funnes genomdragen med Öfverdirektörens sigill och ej heller paginerad, hvarigenom all visshet saknades derom, att icke defekter i journalen förefunnos; att stadgandet om vederbörandes skyldighet att med sin underskrift för hvarje dag bestyrka journalens riktighet, ofta icke blifvit följdt, och att den föreskrifna numereringen af hvarje inlemnad post, jemte inlemnarens förteckningar, hvarmed påtagligen afsåges, att dessa förteckningar, af hvilka den ena borde protokollet biläggas, skulle erhålla samma nummer, 'Sorn den i journalen antecknade posten, icke blifvit iakttagen; äfvensom att i öfrigt förekomme, dels att, ehuru instruktionen bestämde i 7 §., att »kontrollören skall å de vanliga stämpeldagarne samt eljest, så ofta som göromålen det fordra, vara vid kontroll-kontoret tillstädes' samt derjemte för de verkställda profvens riktighet ansvara», och i 15 §., att »han eiler den amanuens, som proberings-journalen för dagen fört, bör, så snart ske kan, sedan profven blifvit verkställda, uträkna och i journalen anteckna den kontroll-afgift, som för hvarje inkommen post skall erläggas» — kontrollören likväl, så vidt af den erhållna journalen kunnat inheintas, icke någon enda gång under ifrågavarande båda åi; öfvervarit proberingen och stämplingen; dels ock att, då, enligt 10 §., Ofver-direktören vore pligtig att sjelf besöka kontoret och vaka deröfver, att kontorets tjenstemän behörigen uppfyllde sina åligganden, dylika afvikelser frän gifna föreskrifter ändock kunnat ega rum; på grund af hvilket allt Revisorerne trott sig ega full anledning anmärka, alt, i följd af vederbörandes underlåtenhet alt ställa sig förfaltningarnes föreskrifter till efterrättelse, all verklig kontroll för närvarande saknades å kontrollstämpelmedels-uppbörden i Stockholm; och som uti de af vederbörande embets- och tjenstemän vid kontrollverket afgifna förklaringar icke är vordet bestridt, att ju de af Revisorerne, i afseende å ofvanomförmälde journals förande, anmärkte underlåtenheter egt rum, utan förklaranderne endast sökt visa, att derigenom möjligheten af nödig kontroll icke förminskades,
få Rikets Ständer, som väl icke, lika med Revisorerne, linna all kontroll å uppbörden af kontrollslämplings-medlen i Stockholm för närvarande saknas, dock i underdånighet anhålla, det E. K.
M:t täcktes i Nåder förständiga vederbörande embets- och tjenstemän vid kontrollverket alt för framtiden ställa sig de för nämnde verk meddelade föreskrifter till noggrann efterrättelse.
Prot. 1853 & 1854. 10 Sami. 1 Afd. 14 106 Expeditions-Vtskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, A’.-o 67.
Ko ng l. Krigs- Ko llegiu m.
Revisorerne hafva fiistal Rikets Sländers uppmärksamhet derå, alt äldre till krigsbruk odugligt krut eller, då sådant icke i närmaste förråd funnits, bergskrut blifvit till enskilda arbetsföretag utan betalning utlemnadt, såsom t. ex., på grund af E. K. M:ts Nådiga Förordnanden, till
Direktionen öfver Götha kanal-verk för bergssprängning vid ombyggnad af Forssviks sluss, till E. K. M:ts Befallningshafvande i Östergöthlands
Län för vägförbättringar emellan Linköping och Kumla gästgifvaregård, till intressenteme uti två större vattenaftappnings-företag i Upsala och Gefleborgs Län, samt till Direktionen för brobyggnaden öfver Mellansundet i Mälaren emellan Nyckelön och fasta landet; och ehuru Rikets Ständer lulli erkänna vigten deraf, att arbeteu, hvilka, i likhet med de nu omförmälda, kunna anses medföra allmän nylla, icke sakna behöfligt understöd, finna dock, med afseende dels å svårigheten alt kontrollera verkliga behofvet af den qvantitet krut, som för dylika arbeten i hvarje särskildt fall kan vara erforderlig, dels ock derå, alt vid arbeten, som med understöd af Statsmedel utaf enskilde utföras, ett ytterligare bidrag af krut utan betalning skulle medföra en fördel utöfver redan förut betingade vilkor, som vid dessas uppgörande icke varit afsedd, Rikets Ständer, utan att vilja i någon mån klandra de hittills i sådant afseende efter E. K. M:ts Nådiga Förordnanden vidtagna åtgärder, sig böra underdånigst anhålla, att, derest E. K.
M:t framdeles skulle finna lämpligt, att, till underlättande af arbetsföretag utaf allmän beskaffenhet, äldre, till krigsbruk odugligt, krut finge användas, E. K.
M:t täcktes dervid föreskrifva, att betalning för samma krut skall till Kronan erläggas till ett efter krutets verkliga värde lämpadt pris.
Revisorerne hafva anmärkt, att fortifikalions-redogöraren vid Carlsborgs fästning år 1849 försålt det 'å fästningsvallarne skördade hö, hvaröfver fortifikations-befälet och tjenstemännen ega fri dispositionsrätt, och uppburit för 3,637 lispund 12 skålpund, efter 12 sk. 10 rst. lispundet, 972 Rtdr 22 sk. 6 rst., utan att entreprenad för upphandling af del för fästningen nämnde år erforderliga hö egt rum, och under det att, enligt hvad Revisorerne af Styrelsens öfver ekplanleringarne räkenskaper för år 1849 rnhemtat, 880 skeppund å Wisingsö skördadt hö samma år blifvit för Kronans räkning, å auktion i Grenna, försåld för 2 Rtdr 25 sk. skeppundet, eller 6 sk. 1 rst. lispundet, och således för mindre än hälften af hvad Kronan fått betala ; och som det anmärkta förhållan det, att för upphandling år 1849 af hö för Carlsborgs fästnings behof entreprenad-auktion icke egt rum, är vordet i den underdåniga förklaringen medgifvet, men Rikets Ständer anse af vigt, att, vid sådana tillfällen, det må lemnäs rum för en allmännare täflan, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K.
M:t läcktes föreskrifva Krigs-Kollegiuin, alt, då upphandling af hö för Carlsborgs fästning skall ske, entreprenad-auktion i sådant afseende i behörig ordning förrättas; hemställande Rikets Ständer tillika, om icke lämpligt må synas, alt Styrelsen öfver ekplanteringarne om dagen för auktionen, i god tid derförinnan, genom bemälda Kollegii försorg, erhåller underrättelse, Salpcler-fonden.
Revisorerne hafva fästat Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att
Salpeter-fonden för ett lån å 11,500 R:dr icke egde annan säkerhet, än en uti ett Engelskt Assuranskompani å gäldenärens lif lagen assurans-polis å 1000 Pund sterling, jemte gäldenärens skrifteliga öfverlåtelse af så stor del utaf hans å allmänna indragnings-staten egande årliga pension, 3,786 R:dr, som åtginge till Assurans-premier och ränta på skulden, för Expedilions-Utskottels Förslag till underd.
107 fullgörande hvaraf införsel blifvit i nämnde pension af Öfverståthållare-Einbelets kansli meddelad; varande för öfrigt upplyst, att otnförmälda lån med borgen af två personer blifvit utlemnadt innan E. K. M:t, genom Nådigt
Bref den 9 Januari 1849, föreskref, att utlåning från Salpeter-fonden skulle ske mot säkerhet af antingen inteckning i fast egendom, eller i sådan egendom intecknade skuldsedlar, eller ock räntebärande, i det Kongl. Brefvet uppgifne, obligationer, hvarefter och sedan i afseende på de båda löftesmännen, hvilka vid lånets meddelande ansågos vederhäftige, år 1848 ett annat förhållande inträffat.
Kommittéen för Salpeter-iirendena till säkerhet för lånet, som då icke kunnat af gäldenären eller borgesmännen ulbekommas, emnttagit ofvanberörde handlingar, vid hvilket förhållande Rikets Ständer visserligen finna Kongl. Kommittéen hafva, genom vidtagande af nyss omförmäida åtgärd, iakttagit hvad på Kongl. Kommittéen ankommit för att försäkra fonden emot förlust; men enär sådana säkerhelshandlingar, som de ifrågavarande, icke lämpligen böra af allmänna kassor emottagas, få Rikets Ständer underdånigst anhålla, det E. K. M:t täcktes meddela Kongl. Kommittéen Nådig föreskrift att, så vidt möjligt vore, genom realisering af den till säkerhet för meranämnde från Salpeter-fonden ullemnade lån emottagna assurans-polis och öfverlåtelse-handling, åter till fonden införskaffa låne-beloppet och derefter i föreskrifven ordning göra detsamma fruktbärande.
Norrbottens Luns Arbetshus-fond.
I afseende å denna för grundande af en arbets-inrättning för Norrbottens Län af K. M. den 9 Mars 1814, utaf dåvarande 9:de Hufvudtitelns medel anslagna fond, som vid revisions-årens slut utgjorde 1,358 ll:dr 4 sk. 9 rst., hafva Revisorerne hemställt, att, enär fonden från och med år 1845 icke varit annorlunda begagnad, än såsom lånebidrag åt sådana personer, för hvilka den ifrågakomna arbets-inrättningen icke varit afsedd, fondens behållning måtte till Riksgälds-kontoret öfverlemnas; och som Rikets Ständer derjemte af Revisorernes berättelse inhemtat, att berörde fond, som ursprungligen utgjort 2,000 R:dr, allt ifrån de första åren af sin tillvaro icke blifvit till det dermed afsedda ändamålet använd, utan endast varit vid några få tillfällen anlitad för beredande af arbetsförtjenst åt Länets, efter inträffade missvexter nödlidande, invånare, så och då ej mindre för undsättnings lemnande åt behöfvande inom Länet, än äfven för nyttiga binäringars uppmuntran, andra tillgångar äro för E. K. M:t disponibla, få Rikets Ständer, med afseende tillika å beloppets obetydlighet, underdånigst anhålla, det E. K. M:t täcktes meddela Nådig föreskrift derom, att arbetshus-fondens behållning må blifva till Kongl. Stats-kontoret insänd, för att genom dess försorg lill Riksgälds-kontoret öfverlemnas.
Af Revisorerne är vordet anmärkt, att, sedan vid 1840 och 1841 årens Riksdag Rikets Ständer, med vilkor, att vid så väl Upsala som Lunds Universiteter föreläsningar skulle hållas öfver Rikets grundlagar och konstitutionela institutioner, beslutat uppförande å Stat vid hvarldera Universitetet af nya löner, å 1,600 R:dr, för två Professorer, af hvilka åtminstone den ene borde tillhöra den juridiska fakulteten, men en af dessa professioner i Lund ännu, vid slutet af den lid revisionen omfattade, stått ledig, den besparda lönen, i likhet med öfriga löne-besparingar, blifvit tillförd Universitetets reserv-fond, i stället att, såsom, enligt Revisorernes tanke, bort ske, besparas Stats-verkel intill dess tjensten hunnit tillsättas; emot hvilken anmärkning väl blifvit i den underdåniga förklaringen erinradt, att, då i afseende å förenämnda löne-anslag något sär - 108 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 68. skildt vilkor rörande tiden för anslagets utgående icke blifvit bestämdt, berörde anslag ifrån början underkastats enahanda bestämmelser, som redan gällde för alla på Universitetets stat uppförda löner, och hvilka bestämmelser innefattades i K.
M:ts lör Universitetet utfärdade Nådiga afiönings-slat den 30 December 1837, som uti 18 mom. stadgade, att uppkommande besparingar på andra anslag, än till materialen, skulle användas till den reserv- elier besparings-fond, som blifvit ställd till II.
Ii. H.
Kanslerns disposition för vetenskapliga och ekonomiska behof, samt uti E. Ii.
M:ts Nådiga Bref rörande ny utgifls-stat för Lunds Universitet af den 19 December 1848, som i 7 mom. jemväl föreskref, alt besparingar på lönings-stalen skulle till nämnde fond ingå; dock som, å ena sidan, ostridigt är, alt ifrågavarande löne-anslag under en längre lid icke blifvit användt till det af Rikets Ständer vid dess beviljande afsedda ändamål, men, å andra sidan, Rikets Ständer anse de af Akademiska konsistorium åberopade stadgande!) skäligen kunna hafva gifvit auledning till en sådan tillämpning i afseende å medlens användande, som den anmärkta, få Rikets Ständer, för att undanrödja all anledning till förnyande af sådan tillämpning i framtiden, underdänigst anhålla, sitt, då Rikets Ständer för Universiteten bevilja anslag lill andra ändamål än malerielen, sådant anslag icke må på Universitetets löne-stat uppföras förr, än del ändamål, hvarför anslaget blifvit gifvet, är vunnet.
N:o G8.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 8 Juli 18H4.
Preste-Ståndet den 8 — — Borgare-Ståndet den 12 — — Bonde-Ståndet den 12 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ändring af gällande sladganden i fråga om skyldighet atl bygga och underhålla Vägar och Broar.
Besv. och Ekon.-Ulsk:ns Bet:de N:o 1.) S. A. K. Hos Rikets Ständer hafva så väl under nuvarande som föregående Riksdagar förekommit åtskilliga framställningar, alt egare af bruk, bergverk, sågar och qvarnar måtte förpligtas alt deltaga i underhållet af allmänna vägar och broar, i hvilket afseende blifvit anfördt att, om det än varit rättsenligt, det skyldigheten att underhålla vägar och broar till en början ensamt fördelals på jorden, kunde det dock icke bestridas att, sedan Expeditions-Ulskoltets Förslag till underd.
Skrifvelse, A!:o 68.
109 med en framskridande odling andra näringar uppkommit, för hvilka en lätt och beqväm transport vore af lika mycken vigt som för jordbruket, äfven dessa borde deltaga uti en dylik underhålls-skvldigbet, helst det måste medgifvas, alt den, som hade behofvet och njöte lördelarne al en inrättning, jemväl borde vidkännas den kostnad och tunga, som dermed åtföljde.
Af denna anledning, och då bruken och bergverken i Riket, för transporterande af ej mindre de för tillverkningarne erforderliga råämnen, än ock af sjelfva de tillverkade effekterna, på mångå orter begagnade oell nötte vägarne vida mera, än de hemman, hvilka underhållsskyldigheten lör närvarande åligger, samt delta förhållande i mer och mindre mån eger rum jemväl med såg- och mjölqvarnar, bonde dylika verk och inrättningar äfven åläggas en skälig andel uti ifrågavarande onus.
Häremot har visserligen blifvit erinradt, att ifrågavarande inrättningar äro af en så obeständig natur, att de till följd af förändrade konjunkturer kunna till och med alldeles upphöra; att af sådan anledning vägdelningar, för det fäll att ett stadgande af påyrkad syftning utfärdades, ofta, i den mån dylika inrättningar anlades, utvidgades eller nedlades, skulle blifva af behofvet påkallade samt medföra stora olägenheter och kostnader; alt omförmälda verk jiorde betraktas såsom för orlernes eget behof och lill allmänhetens gagn anlagda inrättningar, hvilka för jordbrukaren beredde en större lätthet till afsättning af alla slags iandtrnannavaror, än eljest, samt att skyldigheten alt deltaga i vägunderhållet skulle dels förminska värdet af meranämnde verk, dels ock förhindra anläggandet af sådane; men vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit hafva, hvad först angår invändningen derom, att jernverks, qvarnars, sågars och dylika inrättningars tillvaro, såsom beroende af konjunkturer, är tillfällig, samt alt till följd deraf ny vägdelning, i händelse dem ålades direkt deltagande i vägunderhållet, skulle blifva nödvändig hvarje gång ett sådant verk anlades, nedlades eller förändrades, Rikets Ständer funnit gilligbeten af denna invändning bero af den grund, som kan varda fastställd för sagde verks deltagande i väghållningsbesväret, hvarvid den utväg skulle kunna förefinnas, att sådane verk, hvilkas bestånd må anses osäkert, skulle medelst erläggande af ett visst penningebelopp bidraga till de betydliga kostnader t. ex. till brobyggnad ni. m., som medfölja vägunderhållet, hvilken utväg i flera orter är desto mera lämplig, sorn, enligt hvad Rikets Ständer inhemlat, en så kallad vägbvggnads-kassa flerestädes skall af de vägbyggnads-skyldige vara för nämnda ändamål bildad, och hvarigenom den betänklighet försvunne, som kunde uppslå till följd af farhågan för oftare påkommande vägdelningar.
Då, hvad qvarnar angår, desse såsom särskilde lägenheter äro i jorde-boken intagne och grundränta dem åsatt, samt bruken jemväl bära grundränta, torde större delen af berörde verk vara att anse af den beskaffenhet, att någon fruktan för deras bestånd icke bör kunna uppgifvas såsom skäl emot deras ingående i vägdelningen, och om på vederbörandes pröfning finge ankomma att på det ena eller andra sättet bestämma deras deltagande deri, vore nödig försigtighet iakttagen.
Det skäl för oftanämnde verks befrielse från väghållnings-skyldighelen, man velat hemta af det förmenande, att desse verk vöre för orternes eget behof och till allmänhetens gagn inrättade, torde förfalla vid betraktandet deraf, alt sådane verk aldrig lära blifvit anlagde för kommunens, utan med hufvudsakligt afseende på egarnes fördel.
Att emedlertid inrättningar på sådan grund blifvit befriade från kommunala besvär, torde vara utan exempel; och man lärer väl i allmänhet kunna antaga, att, om det än är fördelaktigt för en ort, att bruk, hytta, grufva, qvarn, såg eller fabrik finnes i dess närhet, är det fullt ut lika, om ej mera, fördelaktigt för egaren af bruket, hyttan, grufvan elier fabriken alt ega tillgång på landtmannavaror samt få sina produkter af allmogen transporterade, och för qvarn- eller såg-egaren att erhålla säd lill förmälning eller timmer till försågning; så att nyttan och fördelarne måste anses ömsesidiga.
Beträffande ändtligen den invändning, att en skyldighet af ifrå - 110 Eacpeditions-Vtskottels Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 68. gakomna beskaffenhet skulle komma att medföra den påföljd, att anläggning af bruk, fabriker och dylika verk förhindrades och desse folio i värde, finna Rikets Ständer det vara föga sannolikt, att deltagandet i detta onus skulle förhindra sådane anläggningar, äfvensom tillika bör anmärkas, att nämnde verk och inrättningar aldrig lära blifvit genom privilegier tillförsäkrade befrielse frän väghållnings-skyldigheten, utan att tvärtom, enligt den grundsats, att kommunala besvär böra drabba kommunens alla medlemmar, samma skyldighet otvifvelaktig! efter en rätt lagtolkning bör åläggas åtminstone all derifrån icke fritagen, synlig förmögenhet inom kommunen, och alt den omständighet, att en annan tolkning hittills blifvit följd, icke kan utgöra hinder för lagstiftaren att meddela ett sådant stadgande eller en sådan förklaring, hvarigenom grundsatsen gifves sin fulla utsträckning i tillämpningen.
Det vore utan tvifvel mest rättsenlig!, att vägarnes underhåll bekostades genom bidrag af de vägfarande och besörjdes af Staten.
Då emellertid uti ett så glest befölkadt land som Sverige, hvarest, jemförelsevis med andra länder, der vägarne på sådant sätt vidmagthållag, trafiken kan anses obetydlig, detta icke skulle kunna ske, utan att afgifterne för de trafikerande uppginge till så stora belopp, att de blefve för kommunikationerne hinderlige, helst mängden af erforderlige bommar och dervid anställd' betjening skulle medtaga en stor del af dessa bidrag, så återstår, enligt Rikets Ständers åsigt, endast den utväg, hvilken angående väghållnings-skyldigheten inom delta land hittills blifvit följd, nemligen att densamma ålägges kommunen, hvars medlemmar anses mest begagna vägarne, och för hvilka deras vidmaglhållande i farbart skick således mäste vara af vigt.
Den från urminnes lider bibehållna grundsats, att vägarne böra Underhållas af häradet, äldre tiders benämning af kommunen, torde alltså icke böra öfvergifvas.
Häradets röstegande och följaktligen äfven i dess onera deltagande medlemmar benämndes i dessa lider de, som derstädes »byggde och bodde» eller »besutne voro,» hvilket på en tid, då industriela anläggningar å landet icke funnos eller åtminstone ej växte lill den mängd och betydenhet, som nu, var liktydigt med hemmansinnehafvare.
Häraf förklaras stadgandet i 25 Kap. 8 §.
Byggni-Balken : »alla sorn å landet hemman ega eller bruka, skola vägar rödja och broar bygga;» vid meddelandet af hvilket stadgande man så noga iakttog regeln, att kommunens alla besutne medlemmar borde uti väghållningen deltaga, att icke den från så mångå bördor befriade privilegierade jorden, icke ens Konungens gårdar och ladugårdar undantogos.