Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett fruntimmer slog vad m e d sin man, då denne reste hemifrån, att hennes första bref skulle vara utan post- seriptum.
Brefvet var redan skrifvet o c h un- derteeknadt o c h skulle just afsändas, då hon frestades att tillägga en rad, utgörande det första postseriptum: » S o m du ser, är brefvet utau postseriptum. » Detta var emellertid icke nog, ty omedelbart derefter följde ytterligare ett P.
: » H v e m har vunnit vadet, du eller j a g?
» Tillgjord, tvungen glädtighet är allt utom rolig, och om derför ett b r e f återspeglar lyn- net för tillfället o c h uttrycker den skrif- vandes stämning, kan det icke alltid vara mun- tert.
I c k e förty är det allt annat än vänligt att förmörka vänners hjertan m e d en skugga, som torde hafva lemnat brefskrifvåren, innan brefvet k o m m i t till sin bestämmelseort.
Sen derför till, att edra bref icke innehålla fåfäng klagan, utan äro glada o c h lugna, o c h skrif- ven i c k e, då I befinnen eder i en nedstämd, sjuklig o c h sorgsen sinnesstämning.
A t t uppskjuta m e d att besvara ett bref är liksom att förgäta att återlemna en b o k eller ett paraply.
J u längre man försummar det, desto längre skall man uppskjuta det.
Många vänskapsförbindelser hafva blifvit upplösta, hemmets band hafva slappats på den frånva- randes sida, o c h personer, som älska hvar an- dra, drifvas ifrån hvar andra till följd af den maklighet, som tycker brefskrifning vara be- svärlig, o c h den ohöflighet, som icke snart besvarar ett erhållet bref.
D e t är lättare att besvara ett bref, då intrycket af dess första mottagande ännu är friskt.
Detta eger natur- ligtvis endast sin tillämpning på vanliga bref.
D e t finnes nämligen också andra b r e f af större vigt o c h betydelse, hvilka det är svårt att be- svara, o c h då är det godt o c h klokt att sofva en eller flere nätter på svaret, innan detta nedskrifves o c h anförtros ät posten.
Ett bref kan liksom ett ord aldrig återkallas, såsom också mången till sin olycka o c h förtviflan måst erfara.
D e n herre, hvilken, sedan han lagt ett friarebref till en ung dam i breflådan, några minuter efteråt m e d en trästicka sökte att åter upptaga det, befann sig i en obehag- lig belägenhet.
D å den stackars mannen miss- lyckades i sina försök, såg man honom gå rundt omkring breflådan, på nytt plågad af alla de invändningar o c h inkast m o t äktenska- pet, hvilka han kort förut lyckats argumentera bort.
Till lycka för båda parterna vägrade den unga damen antaga det gjorda anbudet!
M e n, akten eder, mina damer, för att skrifva ett bref, i hvilket I allt för hastigt afslån el- ler antagen ett giftermålsanbud!
O c h om I, då I ären uppretade eller missnöjda, boren låta solen gå ned, innan I talen eller handlen, så boren I framför allt göra detta, innan i skrif- ven ett bref.
Finnes väl något verksammare medel än ett b r e f för att trösta den bedröfvade, för att hejda vandrarens steg, då han står i begrepp att lemna den rätta vägen, för att känna den lyckliges glädje o c h skaffa en kär sjukling, som måste hålla sig ifrån all verksamhet, en liten förströelse?
O m qvinnor kunde få rätt klart for sig den makt o c h det inflytande de- ras b r e f ega, skulle de sannerligen också mera vinnlägga sig om att skrifva dem.
Hvilken tröst är i c k e en moders b r e f till en hemlängtande skolgosse eller en hustrus eller dotters till en m a k e eller fader, hvars göromål tvinga h o n o m att vara långt ifrån hemmet!
Mången bland oss minnes nog de dagar, som tyvärr icke mera finnas, då ett » ljuft samtal fördes från själ till själ » i kär- leksbref.
V i vilja icke dogmatiskt afgöra, o m en flicka någonsin b ö r skrifva hvad som kallas ett kärleksbref till en man, förrän hon är för- lofvad med h o n o m, men vi måste varna henne för oförsigtigheten att alltför förhastadt inlåta sig i en hemlig brefvexling, eller att skrifva till en person, som hennes föräldrar o c h sanna vänner betrakta m e d icke oberättigadt miss- troende.
Ingenting visar bättre den sanna, verkligt bildade oeh fina qvinnan än mekamismen i hennes bref.
H v a d sjelfva skriften beträffar, borde det vara så artistiskt som möjligt.
D e t är ohöfligfc att skrifva illa, emedan det då ser ut, som o m I tycken, att hvilka kråkfötter som helst äro goda nog för edra vänner, huru stort besvär det än fordras för att läsa d e m.
O m en qvinna icke har annat postseriptum, skrifver h o n: » F ö r l å t min brådska o c h en dålig p e n n a.
» M e n ingen bör med otillbörligt fjäsk skrifva till en vän, o c h pennor äro bil- liga att köpa.
H v e m bar icke sett en hel familjs alla hufvuden luta sig till sammans i innerligt deltagande öfver en liten bit papper, på hvilket en fyndig brefskrifvare fullkomligt lyckats dölja meningen m e d sitt tillämnade meddelande?
O c h dernäst underskriften: hvar- för skulle han ansett nödvändigt att af denna göra en blomstrande hieroglyf, till hvilken en- dast han sjelf eller några få i hemligheten in- vigda vänner ha n y c k e l.
Karaktäristisk kan den måhända vara — men för h v a d?
Be- stämdt icke för ordning oeh omtänksamhet för andra.
A l l t värre o c h värre, hvar b o r bref- skrifvaren?
Skall den privilegierade person, som mottagit hans bref, adressera svaret, så- som en gång skedde till A — B — Esq.
Oläsliga kråkfötter Shiretown?
Egendomligt nog erhöll brefskrifvaren både tillrättavisningen och brefvet.
Hellre b ö r man följa den irländska flickans föredöme, hvilken, då man såg henne skrifva ett b r e f m e d m y c k e t stora bokstäfver, på frå- gan, h v e m hon skref till, svarade: » A c k, bä- sta vän, det är till min stackars gamla mam- ma, jag skrifver!
H o n är så fasligt döf, att jag skrifver ett rigtigt högt bref till h e n n e.
» Skriften b ö r vara rund o c h tydlig, ehuru det alls icke är nödvändigt att skrifva så stora bokstäfver, att en hel rad upptages af blott två ord.
D e t är en missräkning för dem, till hvilka I sanden underrättelser, att se hvad tidningar kalla » värdefullt utrymme » bortslö- sas på detta sätt.
O m I icke kunnen stafva riktigt, rådfrågen ordboken o c h undviken så mycket I kunnen alla förkortningar.
Låten icke edra bref likna en tvätterskas eller krydikrämares räkning, i det att I skrifven årtalet m e d ett långt streck och endast de båda sista siffrorna eller sätten ett nummer i stället för månadens namn.
Und- viken lika väl i skrift som tal alla ohyfsade slagord.
Skrifven ett omsorgsfullt grammatika- liskt språk, o c h uttrycken eder mening så tyd- ligt som dagens ljus.
Många menniskor gifva sig icke tid att sätta ut skiljetecken, men be- tydelsen i en mening kan helt o c h hållet för- dunklas eller förändras, o m inga skiljetecken utsättas, eller om de utsättas på oriktigt ställe.
Dessa betraktelser torde förefalla som » bara strunt », men besinnen dock, att » sjelfva ber- gen bestå a f sandkorn och en oändlig mängd atomer. » Teater o c h musik.
Filharmoniska sällskapet gaf i tisdags sin första abonnementskonsert för säsongen.
Det synnerli- gen intressanta programmet upptog mestadels här förut ej utförda stycken dels af äldre, dels af nyare tonsättare.
Utförandet var i allo mönstergilt o c h lände såväl sällskapet som dess nitiske o c h geniale ledare hr Andreas Hallen till synnerligt beröm.
Särskildt tycktes Orland Laurs Madrigal, a-capella- körerna af Saint-Saens och de af hr Hallen 8- stämmigt bearbetade folkvisorna och folkdanserna väcka den talrika publikens intresse.
Lifliga applå- der framkallade ett omlagande af dessa nummer.
Konungen o c h prins Eugen bevistade konserten.
Vasateatern är redan färdig med en ny operett, » Den vackra tvätterskan » af Offenbach.
Fröken Anna Petterson gör i titelrollen sitt återinträde vid denna scen.
Operetten gifves hvarje dag i denna och nästa vecka.
Literatur o c h konst.
Vid hemmets härd; novelletter, sparlakanslexor och satirer af Sigurd.
(Hugo Gebers förlag; Sthlm.)
Näppeligen torde någon svensk författare för när- varande kunna glädja sig åt en så vidsträckt o c h allsidig popularitet som Sigurd; vidsträckt, då hvarje nytt alster af hans penna går ut i allt jemt vexande upplagor, i storlek vida öfverträffande det här hemma vanliga; allsidig, då hans omfat- tande begåfning räcker att tillgodose de mest skilj- aktiga fordringar o c h smakriktningar: den fina, hjertliga humorns, den uppsluppna, bullrande bur- leskens, den innerliga, sympatiska karaktärsskil- dringens o c h — till o c h med — då o c h då en smula sentimental romantiks.
Hvad som dock ej minst har föranledt detta författarskaps ovanliga framgång är helt visst den grundton af äkta svenskt, nationelt kynne, som genomgår hela dess diktning, den må nu röra sig på hvilket som helst af alla dessa områden.
Att finna en bok, der man vet, att den ena sidan skall gifva en anledning till ett riktigt friskt, hjerteuppfriskande löje, den andra kanske till en lika äkta förstulen medkänslans tår, under det hela tiden, som förf.
sjelf säger i sitt företal, » endast svenska anleten blicka mot oss från dessa blad » — det är i sanning i våra dagar ett allt för sällsynt o c h kärkommet fynd, att ej en- hvar skulle hasta att få vara med om delningen.
Detta gäller lika särskildt o m nu föreliggande ar-
bete, som om hvad förut från samma håll blifvit oss gifvet; och vi veta mer än väl, att Sigurd är tillräckligt hemmastadd vän i svenska hem för att äfven oanmäld stiga på.
Vi ha derför ej heller med dessa rader afsett, att bedja våra mångfaldiga läsarinnor öppna dörren.
V i ha endast tillsam- mans med dem i glädje velat konstatera, att nu är han åter der, och att det sällskapet är trifsamt såsom alltid.
* * * En annan sedan långt tillbaka hemvan gäst o c h allas afhållne farbror är Onkel Adam.
På Wil- helm Billes förlag har nu börjat utgifvas hans li- terära testamente till det svenska folk, som förstår honom ' så väl och älskar honom så högt — » Ur On- kel Adams portfölj »; efterlemnade skrifter.
Tvänne häften äro redan utkomna till det billiga priset af 50 öre stycket; sex ytterligare följa innan julen.
Man hör ofta nog den klagan uttalas, att man midt upp i det nu för tiden så öfversvallande jul- flödet af likt o c h olikt, godt och underhaltigt, står mer än rådvill, när det gäller att göra lämpligt val vid boklådsdisken.
Men sannerligen detta bör vara allt för svårt, när exempelvis sådana verk som det här nämda föreligga.
En renare, sundare och friskare läsning för gammal o c h ung kan ej bjudas.
* Från Jos.
Seligmanns förlag anteckna vi en bok för flickor och qvinnor 5, öfversatt från den andra engelska upplagan och benämd » Qvin- nans fem gåfvor ».
har redan förut presen- terat sig för svensk publik genom ett arbete med den långa o c h något egendomliga rubriken: » Kon- sten att vara lycklig, fastän gift. » » Qvinnans fem gåfvor », säger förf.
» äro de, som sätta henne i stånd 1) att behaga menniskor; 2) att föda dem på ett läckert sätt; 3) att kläda d e m; 4) att hålla dem ordentliga och snygga; 5) att undervisa och lära dem ».
Det ganska vidlyftiga arbetet inneslu- ter obestridligen bland åtskilligt, som är en smula pjunkande eller sökt, en stor fond af praktiska och sunda åsigter och torde böra kunna påräkna vidsträckt läsekrets.
Vi ha på annat ställe i da- gens n:r tillåtit oss som prof för våra läsarinnor aftrycka kapitlet om » Qvinnans bref ».
* * Från Abr.
Lundquisls af gammalt högt renom- merade musikförlag föreligga för närvarande flere värdefulla musikalier inom skilda brancher.
Så- som af specielt stockholmskt intresse nämna vi särskildt en vals * Douce espérance » af markisin- nan de Guell, hvilken tillegnats drottningen af Spanien, tonsättarinnans hemland.
Markisinnan de Guell är förmäld med sekreteraren vid härva- rande spanska legation, markis de Guell, hvilken står i nära slägtskapsförhållande med det spanska konungahuset.
Den unga, strålande skönheten ur vår hof- och diplomatiska societet har inom trängre kretsar redan förut varit känd för sin musikaliska begåfning, men ej förr än nu offentligt framträdt med något arbete.
Den nu föreliggande valsen är synnerligen melodiös o c h företer ganska originella pointer; lugnt kan påstås, att den som konstnär- lig prodnkt står ett godt stycke öfver, hvad ge- menligen inom denna genre plägar presteras.
Vidare ha vi mottagit från samma förlag till anmälan; för piano och två händer: Skeppsgossedans af Richard Henneberg; Abra- kadabra,, polka, och Masurka af P.
H. Pousette; Cascarinettepolka o c h Hahdpolka af Victor Holts; Minne från konstnärskarnaoalen, vals af Johan Ericsen; Hulda lilla, sångvals (med text) af Jo- hannes Pugh; Minne af Tannhäuser, fantasi af Fräs Spindler; Wien bleibt Wien!
marsch af Jo- hann Schrammel; för piano och fyra händer: Konung för en dag; potpourri af H. Cramer; för sång och piano: Vandring i skogen, barytonsolo af O. Torssell.
H v e m s var felet?
nar o c h å k a r d r o s k o r.
A l l t t y d d e p å att nå- gon, i n o m den h ö g r e handels- eller embets- v e r l d e n m ä r k l i g person skulle resa m e d natt- snälltåget.
I väntsalen är ett b r o k i g t lif.
Lysande toiletter sticka a f m o t e n k l a reskläder, m u n - tert g l a m höres från alla håll o c h irriterar den a f sina tusende o m s o r g e r u p p t a g n e resan- den samt låter h o n o m, v i d öfverräknandet a f sina ett, två, tre, fyra o c h så v i d a r e k o l l y, k ä n n a sig d u b b e l t o l y c k l i g o c h b e k l ä m d.
L å - tom oss b l a n d a oss e m e l l a n g r u p p e r n a o c h lyss till, h v a d de k u n a h a f v a att säga.
Se der en samling u n g d o m, flickorna i ljusa, luf- tiga drägter, herrarne m e d s m å myrtenkran- sar p å f r a c k u p p s l a g e n.
V i förstå således, att det är ett b r ö l l o p s f ö l j e.
» D e t b l i r väl b r a t o m t efter fru H u n t e r, då hon n u l e m n a r sina flickvänner? » » Å h, j a g vet inte det.
P å sista tiden h a vi sett så litet a f henne, att vi redan blifvit v a n a vid hennes förlust. » « H u r u l ä n g e blifva d e b o r t a?
» » S å länge det roar d e m, helt enkelt.
T ä n k så l y c k l i g a, s o m k u n n a så der g ö r a, h v a d d e vilja. » » A c k », infaller en annan u n g d a m, » d e t blir m a n snart n ö j d p å.
J a g försäkrar, » till- l ä g g e r den tjuguåriga skönheten m e d blase- rad min, » a t t j a g riktigt afundas d i g, som o r k a r att ö n s k a n å g o t.
» » Å h, » g e n m ä l e r den andra litet skarpt, » o m d u afundas m i g, har d u j u redan deri en o u p p f y l d ö n s k a n.
» » Bravo », infaller kavaljeren skrattande.
» En duell p å skarpa klingor. » O c h den l i l l a misstämningen u p p l ö s e s i ett muntert skämt.
» K a n d u s e, » h v i s k a r en tärna till en annan, » h v a d N i n a s resdrägt är a f f ö r t y g?
D e t förefaller s o m n å g o n sorts s a m m e t.
» » Ja, det är så k a l l a d t silkesplyseh.
Se, så det skiftar.
D e t är, s o m o m det fallit dagg på den. » » D e säga, att h o n har tio reskoffertar. » » Misstag.
H o n har ingenting m e d sig.
A l l t s k a l l k ö p a s nytt i Paris. » » Ä h j a, det är j u o c k s å naturligt.
Den stackars revisorn har n o g inte haft råd att skaffa henne n å g o t öfverflödigt. » » UfF, h v a d j a g är matt o c h m ä t t, » utro- p a r en n n g herre, hvars hela c h e v e l y r tyc- kes h a f v a fallit n e d p å kinder o c h h a k a.
» D e t är d å för m ä r k v ä r d i g t, att huru g a m m a l m a n än blir, k a n m a n a l d r i g h å l l a måtta, fast m a n v e t, att m a n m å r illa efteråt. » » Ja, m e n det v a r o c k s å en u t m ä r k t m i d - d a g eller dejeuuer, h v a d m a n vill k a l l a det, » g e n m ä l d e en annan.
» D e t är minsann inte värdt, att ni, herrar tjenstemän, b e k l a g a er ö f v e r s m å inkomster, när en enkel revisor kan gifva en sådan fest.
Cadier öfverträf- fade sig sjelf, o c h d å vet han n o g o c k s å att taga b e t a l d t.
» » Å h, » inföll en tredje n å g o t hånfullt, » n i b e h ö f v a inte o r o a er för v å r frikostiga värds skull.
V i k t o r får n o g p å ett eller annat sätt betala k a l a s e t.
» » O e h det g ö r han n o g g e r n a, » återtog den förste talaren.
» D e t v a r katten, h v a d han ser betagen ut i sin lilla fru. » jV_ / latsen framför centralstationen v a r full 5 af vagnar.
M a n såg der b ö r s m a g n a - » N å, det är d å det minsta m a n k a n b e - g ä r a, » g e n m ä l d e den hånfulle.
» N ä r en m a n i V i k t o r s ställning, c h e f o c h egare af ett b l a n d v å r a äldsta handelshus, gifter sig m e d en liten flicka utan ett kronans öre, b ö r han åtminstone h a f v a v a l t en sådan, s o m h a n kan tycka om. » ternas eleganta e k i p a g e r trängas m e d h y r v a g - » F ö r min d e l, » yttrade n u m m e r två, » t y c k e r Belönad med första pris vid Iduns följetongstäfiing.
t elUfr j a g, att d e n lilla frun inte k a n j e m f ö r a s m e d fröken H u n t e r.
H o n är j u en k o m p l e t t s k ö n - het, ståtlig osh gratiös — o c h så m y c k e t p e n g a r sen, » t i l l f o g a d e han m e d en h a l f suck.
» B r y d i g i c k e o m att s u c k a f ö r h e n n e, » s k ä m t a d e en annan.
» H o n har h ö g r e v y e r; det säges allmänt, att h o n s k a l l v a r a förlof- v a d m e d den der stela baronen, s o m n u står oeh g ö r sig till för henne p å sitt förnämt ö f v e r l ä g s n a sätt.
J a g k a n inte m e d d e der herrarne, s o m k n i p a bort v å r a rikaste flickor o c h ä n d o c k se ut, s o m o m d e n e d l ä t o sig aldeles o e r h ö r d t.
» Den h u f v u d g r u p p, s o m u t g j o r d e föremålet för a l l a dessa anmärkningar, stod en s m u l a isolerad från den öfriga trängseln.
I det ö g o n b l i c k vi n a l k a s, svarar b r u d g u m m e n p å en framstäld f r å g a: » J a, j a g v e t v e r k l i g e n inte, hur l ä n g e v å r resa k o m m e r att räcka, m e n troligtvis äro v i snart här i g e n.
F ö r att s ä g a sanningen, s k u l l e j a g helst uppskjutit h e l a resan n å g o n tid, t y j a g har j u s t n u lite svårt att l e m n a Stockholm. » » Å h, V i k t o r, » utbrast hans svärmor, en liten d a m m e d t y d l i g a spår a f skönhet i sitt n u a f stolthet o c h tillfredsställelse strålande anlete.
» H u r k a n d u ens t ä n k a ditåt?
T i l l ett fashionabelt giftermål h ö r j u alltid n å g o n tids vistelse p å resor, o c h det v a r v ä l ej grosshandlare Hiinters m e n i n g att gifta sig som den förste, bäste b o k h å l l a r e m e d tolf- h u n d r a kronors l ö n.
» » N å j a, » s v a r a d e m a g e n a f b ö j a n d e, » frågan har förevarit o c h är utagerad, eftersom vi j u o m några ögonblick skola anträda vår weddingtrip.
M e n n o g h a d e vi l i k a g e r n a tillbragt den första tiden i stillhet i vårt eget hem.
E l l e r hur, l i t e n?
» v ä n d e h a n sig till sin brud med ett strålande ö g o n k a s t o c h ett kärleksfullt leende, s o m u p p l y s t e hans annars allvarliga drag.
D e n tilltalade, h v i l k e n stod l u t a d m o t fa- derns arm, å t e r g a f den förtjuste m a k e n hans b l i c k o c h sade derpå sakta, m e d a n hon s m e k t e den g a m l e s h a n d: » J a g h a d e g e r n a stannat h e m m a n å g o n tid.
D e t förefaller m i g så o r o l i g t att redan nu l e m n a m i n a kära. » » P r a t, » a f bröt hennes m o r m e d en viss skärpa.
» D e t v a r ej särdeles artigt m o t din m a n, s o m j u följer m e d.
» Den u n g a hustrun såg m e d en frågande b l i c k u p p till sin m a k e, s o m svarade m e d en g l a d n i c k, under det fadern d r o g u p p sin n ä s d u k, m u m l a n d e n å g o t o m snufva o c h vär- me.
N u började folket s t r ö m m a ut p å per- r o n g e n: afsked, b l o m m o r, s o m nästan f y l d e k u p é n, viftningar — o c h så v o r o de a l l e n a.
E n känsla a f l u g n k o m ö f v e r d e m efter allt detta surr o c h b r å k.
B r u d e n lyfte de ä n n u fuktiga ö g o n e n m o t sin b r u d g u m, o c h denne s m ö g armen o m den älskades l i f o c h d r o g henne intill sitt k l a p p a n d e hjerta.
Och i virflande fart förde d e m det pustande l o k o - m o t i v e t fram p å d e n n a deras första gemen- s a m m a färd.
R o s o r doftade o m k r i n g d e m, beströdd m e d r o s o r tycktes deras v ä g vara, dessa l y c k l i g a, s o m e g d e allt, h v a d m e n n i s k a n an- ser bäst o e h afundsvärdast: u n g d o m, skönhet, r i k e d o m o c h främst b l a n d allt en v a r m, be- svarad kärlek, nyss h e l g a d g e n o m ä k t e n s k a - pets b a n d.
(Forts.) Idun bör ej saknas i något hem • den vill för alla vara en god tomte, en tillförlitlig råd- gifvare.
kängor, Våra barn.
Sysselsättning för de små.
Af otrö- skad råghalm klipper man 1 cm.
långa stycken och af kulört papper små blad 1 cm.
i qvadrat.
Af bägge dessa slag låter man de små träda kedjor, i det de omvexlande triida en stråperla och ett pappersblad på en tråd.
För att undvika, att nålen oupphörligt glider af, bör man knyta fast den samma vid träden.
Mindre barn ha stor glädje af dylika sjelftillverkade kedjor.
por, svep så in er i en filt och lägg och de tänka ej på, att resåren drager till om smalbenet och förhin- er på soffan, men tag ej för lågt under hufvudet.
Slut till ögonen och försök drar alldeles blodets omlopp, hvilket är högeligen skadligt — lika farligt som att ej tänka.
snörlif — och kan förorsaka de farli- gaste stockningar.
Om man vill ha resårkängor för beqvämlighetens skull, så måste man låta en skomakare göra Annonser.
dubbelt så vida resårer som brukligt; då går man bra i dem och då får man 25 öre pr petitrad (
Annonspris: A. O. Hushållet.
At använda apelsinskal.
Alla apel- sinskal, som förekomma i mitt hus, befrias omsorgsfullt från den invändiga, hvita huden, finhackas och blandas med socker och fylles på små flaskor, helst sådana, som ha glaspropp; de öfver- bindas med pergamentspapper.
— Ett par teskedar deraf och selters- eller vanligt vatten jemte ett litet stycke is gifva om sommaren en god, läskande dryck.
Nahoj.
Rengörning af vattenkaraffiner.
Som ett utmärkt sätt att rengöra vatten- karaffiner rekommenderar jag följande: Tag några svafveltändstickor, tänd eld på dem och sätt karaffinhalsen hastigt öfver dem, så att en hvit rök fyller kararlinen.
När den stått några mi- nuter, sköljer man den, hvarefter ka- raffinen blir så klar, som om den vore ny.
För att borttaga fläckar ur hvit siden- sarge doppar man ren hvit vadd i upp- värmd sprit och gnider dermed det nedfläckade stället.
Det är förvånande, hur hastigt fläcken försvinner.
På samma sätt kan man göra nedsmut- sade, ljusa atlasskor aldeles nya.
Fiskfärs kan man få fullkomligt lika god af vattnad, salt sik som gädda, när det är brist på sådan.
Siken vatt- nas 1 | a 2 dygn, sedan förfares som vanligt.
Följande recept är fördelaktigt.
Fisk om 4 S fläkes, skinn och ben borttagas noggrannt, och fisken torkas väl med linne, hvarefter den hackas mycket fin och uppblandas med 1 " 8 väl rensad njurtalg och | 1J smör.
Detta bultas nu med en klubba, så att det blir smidigt.
Sedan inarbetas 6 ägg, l i sender, 1 qvarler söt grädde, 1 näfve hvetemjöl, litet socker, hvitpep- par, muskotblomma och några stötta bittermandlar.
Potatispudding.
Kokt potatis arbetas fin med en bred gaffel.
Derefter upp- blandas den med äggulor, 4 a 6 sked- blad smält smör, en sked socker, en sked hvetemjöl, litet rifven muskot och så mycket grädde eller god mjölk, att massan blifver som en lös gröt.
Lägges i smord form och öfver6trös med rifvebröd.
A f kålrötter kan göras på samma sätt.
Klädedräg-t en.
En varning.
En vacker fot iir en raritet, emedan de flesta fara så illa med sina underdåniga tjenare och gifva dem ofta så trång och hård be- klädnad, att de snart bli vanskapliga och nästan odugliga till den tjenstgö- ring, som dock jemt affordras dem.
Att tala om det skadliga af höga klackar är knapt värdt, så länge våra unga damer älska att gå på tå, ty de ha ingen omsorg om sin framtid; de rusa blott blindvis framåt — eller » gona » sig i en hvilstol.
De besväras dock temligen allmänt af kalla fötter, både yngre och äldre damer och äfven barn, som bära Ögonläkare.
E t t b ä t t r e f r u n t i m m e r mellan 30 och 40 år, som är van föreläsa bra, erhåller förmånlig plats hos en finare fru, der flere tjenare finnas.
Goda småbröd.
1 skalp, smör tvättas och röres, tills det blifver hvitt och pösigt, med 1 ägg och | skalp, socker, då iröres 1 jumfru konjak, till sist väl 1 skalp, mjöl; göras i hvad form man behagar, kunna äfven göras som smör- bakelser med sylt emellan och smörjas med äggulor, annars med mandel och socker.