Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom ettdera sättet synes emedlertid, som skulle långsamheten förekommas och skyndsamheten befordras; hvartill Utskoftet äfven tror det skulle bidraga om den föreskrift meddelas att hvarje ledamot bör, då han föredrager mål, vara försedd med skriftligt författadt betänkande deri.
Samma föreskrift är gifven ledamöterne i Kammarrätten uti den af Kongl. Maj:t år 1830 för detta verk utfärdade instruetion; äfvensom föredraganderne i Högsta Domstolen.
Författandet af ett dylikt betänkande lemnar dessutom visshet om ett Lag-Utskottets Betänkande, N:o 25. 47 moget begrundande af målet, och för den händelse att detsamma vinner bifall, är beslutet redan uppsatt.
En annan brist i arbetssättet är den, att det för tjenstemännen och de unga män, som, efter slutade studier, inställa sig i Hofrätterne lemnar föga tillfälle att der vinna den öfning och erfarenhet, som för deras utbildning är nödig.
Sedan, till följd af Kongl, brefvet den 6 Februari 1799, ej allenast alla vädjade saker och instämda mål, hvilka, jemlikt 27 kapitlet 9 8 Rättegångsbalken, skola af ledamölerne föredragas, utan äfven alla till Hofrätt inkommande skrifter, ansökningar och. besvär öfver Underrätters och exsekutorers beslut, hvilka blifvit till kommunikation utställde och hvaruti förklaring inkommit, jemte Fiskaliska aktioner, numera likaledes föredragas af ledamöterne, hvilka, enär motivering af beslut lämpligast anses kunna ske af den, på hvars föredragning det blifvit fatladt och derigenom närmast inträngt i målets alla omständigheter, jemväl ofta, om ej i allmänhet, uppsätta besluten, så återstå ej andra mål, vid hvilka tjenstemännen få sjelfständigt lägga hand, än Hoirätternes pröfning understälda brottmål, som beredas och föredragas af Hofrätternes Fiskaler, hvilka jemväl uppsätta besluten i samma mål; och derföre mäste alla de öfriges och således största antalets sysselsättning inskränkas till ett arbete af mera underordnad vigt.
Den sätter den unge i tillfälle att pröfva sina krafter; — den tvingar honom att tänka och handla utan ledning; — den gifver dymedelst fasthet åt karakteren på samma gång den utbildar förstånd och insigter; —■ den väcker håg och lust, ty den bär gagnet i spåren; hvaremot man hos den, som länge måst liksom machinmessigt handla, sällan finnér det lefvande intresse för saken, hvarförutan någon verklig duglighet på embetsmannabanan ej står att förvärfva.
Han blir van att gå i ledband; han behöfver icke den tankens ansträngning, som fordras af den sjelfständigt verkande, och han utbildas ej eller.
Man har derföre ej kunnat undgå att spåra dessa följder af verksamhetens beskaffenhet ibland dem, som egnat sig åt det juridiska yrket.
Derföre, om man vänder sig till Svea Hofrätt, finnér man, hurusom derstädes de, hvilka varit använde till föredragning af underställda brottmål, företrädesvis och nästan uteslutande ansetts lämplige att inträda bland ledainöternes antal, att utöfva domarekallet.
Det tillfälle till utbildning, sorn fåtalet såmedelst egt, synes derföre böra utvidgas; och sådant torde kunna ske genom en förändrad fördelning af arbetet och således utgöra föremål för arbetsordningen. 48 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 25.
Något bestämdt förslag i denna del har ej Utskottet att uppgifva; men Utskottet bar föreställt sig att af de mål, som nu bero på ledamöternes föredragning, kriminella besvärsmål kunde i sådant afseende öfverlemnas åt tjenstemän.
Flere kunde då få en lika sjelfständig verksamhet, som Fiskalerne och tillfället till utbildning blefve dermed större.
Då omförmälde mål ej äro af den vigt, som underställde brottmål, hvilka ofta angå lifvet och friheten, samt dessa sednare, efter hvad sig visat, i allmänhet blifvit inom Hofrätten väl behandlade, synes någon betänklighet ej böra möta emot den nu antydda förändringen i arbetssättet.
Sådant skulle ock leda till minskning i ledamöternes göromål, hvilket, med afseende å den tilltagande mängden deraf, jemväl är en omständighet som bör tagas i betraktande.
Hufvudsaken är emedlertid att arbetsordningen så inrättas att Hofrätterne kunna uppfylla deras bestämmelse äfven såsom bildningsanstalter; och det hinder, som efter Utskottets åsigt dervid nu möter, har Utskottet sökt att ofvan angifva.
Utskottet har härmed anlydt ett par af de väsendtligaste brister i de arbetsmethoder, som följas inom Hofrätterne, och hvilkas afhjelpande i synnerhet torde böra komma under öfvervägande vid utarbetande af en arbetsordning för dessa domstolar.
Då, på sätt Utskottet yttrat, det icke ingår i Utskottets plan att lemna någon fullständig framställning af grunderne för ordningen, torde således vidare påpekande af bristerne i närvarande arbetssätt vara öfverflödig.
En ytterligare omständighet har dock Utskottet ansett icke kunna förbigås, nemligen sättet för uppställningen af Hofrälternes domar och utslag.
De börja, såsom allmänt bekant är, alltid med en så kallad rubrik, som upptager icke allenast käromålet, utan äfven det öfverklagade beslutet nära nog ordagrant, allt sammanhängande i en enda punkt.
Att fatta denna, ofta flera ark långa mening, fordrar ansträngning.
Den är svårfattlig för hvar och en, som icke är van vid ett så beskaffadt skrifsätt; och den ökar å ena sidan rättsökandes kostnader, och, å den andra, i hög grad tyngden af Hofrätternes arbete, utan alt något verkligt behof deraf synes vara för handen.
Vilja parterne se huru Underrätter dömt, så finna de den säkraste upplysning i dess bebeslut.
Ett så vidlyftigt och arbetssamt expeditionssätt är ej eller brukligt i Norige, som dock har en lika beskaffad domstolsinrättning, som Sverige; och Utskottet hyser derföre den öfvertygelse att en förändring härutinnan kan ega rum, hvilket jemväl måste åstadkommas medelst föreskrift i arbetsordningen.
Dess Lag- Utskottets Betänkande, N:o 25. 49
Dess behof i flere andra afseenden har, på sätt nämndt är, länge varit erkändt: och det är med anledning häraf, som Utskottet, inseende nödvändigheten att behofvet skyndsamt afhjelpes, vördsamt föreslår att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anhålla, att sorn, för befordrande af skyndsamhet och enhet i Hofrätternes arbetssätt, samt, på det större tillfälle, än för närvarande finnes för Hofrätternes tjenstemän att vinna utbildning och insigter under arbetet derstädes, måtte beredas, behof vöre af dels förändrade, dels ock nu saknade föreskrifter angående ordningen för arbetets bedrifvande, Kongl. Maj:t alltså täcktes låta utarbeta samt utfärda en för ändamålet lämplig och för alla Hofrätterne gemensamt gällande arbetsordning.
De förslag, Utskottet nu framställt hafva, likasom de motioner, som dertill gifvit anledning, hufvudsakligen till föremål att bereda skyndsamhet i Hofrätternes lagskipning, så vidt den beror på rättegångsordning och arbetssätt, på det att icke blott olägenheterne af Lagmans- och Kämnersrätternes indragning må afhjelpas, utan äfven afsigten med samma indragning åtminstone i någon mån kunna vinnas.
Olägenheterne äro af Utskottet till en början redan antydda.
Efter indragningen har nemligen en sådan mängd vademål inströmmat i Hofrätterne, att motsvarande antal på långt när icke kunnat afgöras, hvilket åter medfört en oupphörlig tillvext på oafgjorde mål.
Om man ser på förhållandet åren näst före indragningen och tiden derefter, får man i omförmälde hänseende den säkraste ledning.
Efter hvad Justitie-Statsministerns för år 1840 afgifne underdåniga Berättelse angående civile rättegångsärenden och brottmålen i riket utvisar, uppgick Hofrätternes från 1839 ingående balans af instämde och vädjade mål till 271 för Svea Hofrätt, 361 för Oötha Hofrätt och 127 för Hofrätten öfver Skåne och Blekinge, och enligt dels sistnämnde, dels sedermera för tiden till och med 1848 utgifne Berättelser, inkommo af dylika mål till Bih. till R.
Prot. 1850—51. 7 Sami. 1 Afd. 14 Haft. 7 50 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 25. 1840 1841 1842 1843 1844 1845 1846 1847 1848 Svea Hofrätt 473 561 514 601 508 567 616 776 594 Götha Hofrätt ....
532 547 482 467 322 449 525 523 539 Hofrätten öfver Skåne och Blekinge . . . 166 308 326 353 312 334 349 341 471 eller i medeltal till Svea Hofrätt 568, till Götha Hofrätt 486 och till Hofrätten öfver Skåne och Blekinge 328 årligen.
Omförmälde berättelser för åren 1849 och 1850 äro väl ännu icke utkomne, men efter hvad Utskottet dels af Justitie-Kanslerens underdåniga memorial, angående Hofrätternes arbetsredogörelser för 1849, dels af serskilde utaf vederbörande tjenstemän i Hofrätterne, Utskottet meddelade uppgifter inhemtat, utgjorde antalet af instämde och vädjade mål, som under loppet af år 1849, vid slutet af hvilket år Lagmans- och Kämnersrätterne upphörde, till Hofrätterne inkoinmo, för Svea Hofrätt 815, för Götha Hofrätt 773 och för Hofrätten öfver Skåne och Blekinge 346; hvaremot de som fullföljdes året derefter eller år 1850, uppgingo, i Svea Hofrätt till 1,148, i Götha Hofrätt till 1,213 och i Hofrätten öfver Skåne och Blekinge till 851, eller till omkring dubbelt mer, än förut var fallet.
Deraf följde ock att oafgjorda målens antal, som vid 1848 års slut steg i Svea Hofrätt till 221, i Götha Hofrätt till 539 och i Hofrätten öfver Skåne och Blekinge till 276, vid slutet af nästlidne år hade ökats i Svea Hofrätt till 915, i Götha Hofrätt till 992 och i Hofrätten öfver Skåne och Blekinge till 353.
På sätt redan är vordet anmärkt, kan emedlertid målens hastiga och stora tiilvext år 1850 i någon mån härledas derifrån att i början af detta år till Hofrätterne inkommo vademål så väl från de indragne Lagmansrätterne som ock omedelbarligen från Häradsrätterne, men som sagdt är skedde detta blott till en början af året, eller under de första månaderne.
Förhållandet derefter kan deremot icke betraktas såsom tillfälligt eller öfvergående.
Det har ock visat sig temligen stadigvarande; och det torde derföre kunna tjena såsom tillförlitligt bevis om den fortfarande tillökning i Hofrätternes göromål, som varit en följd af domstolsindragningen.
Följande tabell, utvisande antalet af de under Lay-Utskottets Betänkande, N:o 25. 51 hvarje manad al de 4 sista åren samt innevarande år till Svea Hofrätt inkomne mål af ifrågavarande art, torde åskådliggöra förhållandet.
1847 1848 1849 1850 1851 Januari 04 105 120 121 102 Februari 44 37 40 162 94 Mars •24 33 57 122 71 April 34 24 36 78 61 Maj 28 41 29 112 Juni 33 32 42 90 Juli 83 49 59 99 Augusti 29 63 69 75 September 223 •50 69 76 Oktober 65 75 100 61 November 73 57 112 68 December 66 28 82 94 Vidare bevis om verkningarne af domstolsindragningen i omförmälde hänseende, än dem Utskottet nu framlagt, lära vara öfverflödiga.
Men ehuru betydligt Hofrätternes göromål således blifvit ökade, är det likväl
Utskottets öfvertygelse att för arbetets fortgång hufvudsakligen endast tarfvas förbättringar i rättegångsordning och arbetssätt.
I förra hänseendet hafva rikets Ständer redan fattat ett beslut af vigt nemligen det, hvarigenom domfört antal i Hofrätt blifvit så bestämdt att Hofrätterna kunna fördelas:
Svea och Götha hvardera på 5 och den Skånska på två divisioner, utan att nya ledamöter erfordras i mer än den sistnämnde, sorn, för berörde händelse, skulle behöfva två.
Genom en dylik fördelning sättas Hofrätterne genast i tillfälle att afgöra dubbelt så många vädjade saker som de hittills medhunnit, hvilket, enär, enligt hvad ofvanupptagne tabell utvisar, antalet af till Hofrätterne inkommande vädjade saker nu mera ungefärligen fördubblats, skulle vara tillfyllestgörande för behofvets afhjelpande; och om de väsendtligaste hinder emot skyndsamhet i Hofrätternes arbete, som förefinnas i rättegångsordningen och antagne arbetssätt, derjemte undanrödjas, i enlighet med hvad Utskottet ofvan tillstyrkt, så egde 52 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 25.. man än mera visshet derom, att det med Lagmans- och Kämnersrätternes indragning åsyftade mål skulle vinnas.
Reservationer: af Hr Cederschiöld, 11. Th.l
Uti den del af Lag-Utskottets ifrågavarande utlåtande, som rörer frågan om Domstolarnes ombildning, har jag ej instämt, icke derföre att jag ansett
Utskottet nu hafva bort tillstyrka antagandet af det utaf Rikets Ständers Justitie-ombudsman i berörde afseende framställda och af Herr Ribbing, medelst derom väckt motion, Rikets Ständers pröfning underställda förslag.
Men lika litet som Utskottet för närvarande kunnat tillstyrka förslagets antagande, lika litet hade Utskottet, efter min åsigt, bort öfver förslaget i sin helhet uttala sin förkastelsedom.
Med afseende på detta förslags utomordentligt vigtiga beskaffenhet, och i betraktande deraf att
Lagberedningen ej haft tillfälle att deröfver sig yttra, har jag ansett tiden för Lag-Utskottet att om detsamma uttala sitt hufvudsakliga omdöme ej vara inne förr än Rikets Hofrätter, efter samtelige underlydande
Domares hörande i ämnet, deröfver utlåtande afgifvit.
På grund häraf hade derföre Lag-Utskottet, efter min åsigt, för närvarande bordt inskränka sin åtgärd till att föreslå en underdånig skrifvelse, hvaruti Rikets Ständer uttryckte den underdåniga anhållan, att Kongl. Maj:t, efter det Rikets Hofrätter och samtlige dem underlydande
Domstolar i ämnet blifvit hörde, måtte till Rikets Ständer aflåta
Nådig proposition om den förändring i Domstolarnes organisation, som finnes vara mest ändamålsenlig.
Häraf finnér jag mig dock icke förhindrad att instämma så väl i Utskottets utlåtande i fråga om Hofrätternes utflyttning, som äfven uti de framställda förslagen till förändringar i rättegången och arbetssättet hos Hofrätterne, hvilka förändringar, äfven efter mitt omdöme, äro af behofvet högeligen påkallade. af Hr Rudling, som instämt i förestående reservation, i afseende å frågan om domstolarnes ombildning. af Hr Wetterberg: I Lag-Utskottets tillstyrkande, att Rikets Ständer måtte förklara det Herr Ribbings motion om domstolarnes organisation i enlighet med den plan, som Justitie-Ombudsmannen framställt, icke kan bifallas, har jag ej kunnat instämma.
Tiden emellan betänkandets justerande och dess aflemnande till trycket har varit alldeles för kort för en fullständigare reservation, men jag får likväl som hastigast säga mina tankar i ämnet.
”Upphörde icke — heter det—•Häradsrätten att vara en sjelfständig domstol, om Justitie - Lag-Utskottets Betänkande, N:o 25. 53 Justitie-Ombudsmannens förslag genomfördes? upphörde icke folkets delaktighet i lagskipningen, om Häradsrättens domsrätt öfverilyttades till en kollegial domstol, och dess verksamhet i afseende på rättsfrågor inskränktes till blott en förberedande handläggning deraf?”
Dessa frågor kunna lämpligast besvaras med nya sådane och svaren å dem.
Vitsordar icke erfarenheten att nämnden sällan eller aldrig inlåter sig i undersökning och vederläggning af den ensamme domarens Utslag i verkliga tvistemål?
I hvilka mål, utom något enstaka brottmål, är det som Nämnden gör sin röst gällande?
Uti enklare tvister oell synnerligast i syne-rätts-mål.
.Månne således, enär, enligt Justitie-Ombudsmannens förslag.
Nämndens rösträtt bibehålles i så väl alla syne-rätts-mål som de, i hvilka parterna samtyckt att låta bero vid domstolens pröfning, man kan med fullt skäl påstå, att förslagets genomförande uteslöte folkets delaktighet i lagskipningen i så väsendtlig mån, att dervid bör läggas mera vigt, än vid fördelar af rättsfrågornes mångsidigare skärskådande och deraf härflytande mognare pröfning?
Vidare frågar Utskottet: ”vöre en minskning till två instanser välbetänkt?
Skulle den gillas af folket, kunde den ens ur rationell synpunkt försvaras?” — Om den skicklighet, som finnes i våra Underrätter och 'Hofrätter, sammanslås, såsom förslaget vill, kan man härtill skäligen svara ja; ty i fråga om instanser är det, liksom i allt annat, fullkomligt ratienelt, att fästa mer afseende på qualitet än quantitet.
Utskottet har funnit förslaget mindre försigtigt deruti, att Häradsrätt skulle ega att å tinget afgöra de mål, som parterne till rättens pröfning frivilligt hänskjuta.
Förtroende eller misstroende till domaren skulle såmedelst uppenbara sig, hvilket åter skulle hafva menligt inflytande på domaren sjelf.
Detta sednare befarar jag ej.
Den sanna dugligheten skulle visserligen tillvinna sig förtroende, och detta uteblifva der den saknades; men är icke detta alldeles som sig bör?
Någon bättre sporre för domarens vinläggande om skicklighet i förening med moraliskt värde kan, uti en institution, knappast upptänkas.
Vidare yttras att den lefvande taflan är nyttig i brottmål, men behöfves ej för bedömande af rättsfrågor; i allt fall skulle syftemålet ej vinnas: ”den lefvande fallan vore aldrig upprullad för mer än en af Landstingsrättens ledamöter.”
Här synes Utskottet icke hafva nog vidsträckt uppfattat Justitie-Ombudsmannens mening.
Han har sannolikt äfven haft för ögonen det nu existerande förhållandet, att ledamöter i Öfverrätt finnas, som litet eller intet praktiserat vid Underrätt, och således varit stängde från utsigten till de lefBili. till lt.
Prot. 1850—51. 7 Sami. 1 Afd. 14 Haft. 8 51 Imij- Utskottets Betänkande, iV’:o 2ö. vande taflonie i processen i allmänhet.
Att emedlertid vanan att se sådane tatlor är af inflytelse, äfven då de icke ses, d. v. s. då endast protocollen läses, torde vara lika odisputabelt, som att konstdomaren bättre fattar beskrifningen om ett konstverk, än den i konsten obevandrade.
1 afseende å syftemålet med förslaget att äfven bereda medel för utbildning af det juridiska vetandet och för danandet af ämnen till domare, erindrar Utskottet att yngre jurister äfven nu kunna vinna öfning i både enmans- och kollegial-domstolarnes göromål: men detta är likväl ingen nödvändig följd af nu varande domstols-organisation, såsom det skulle blifva efter förslaget, utom det att jemväl de äldre juristerne på sina ständige domare-platser nödvändigt måste lida af den med ensidighet oskiljaktiga isolering, hvaröfver Justitie-ombudsmannen klagat.
Så vidt jag kunnat erindra mig, äro
Utskottets anmärkningar emot förslagets moraliska sida nu vidrörde.
Hvad angår verkställbarheten och den befarade tillökningen i antalet af Högsta domstolens ledamöter, tror jag, att den förra icke kan så noga bedömas af ett Utskott, och att den sednare blefve mycket beroende på möjligheten af Högsta domstolens omorganisation så, att den arbetade på divisioner med skilda verkningskretsar.
Af dessa refleklioner kommer jag till det slut, att Utskottet icke bordt anse sitt omdöme rörande vigten af Justitie-ombudsmannens förslag så afgörande, att det icke förtjente tagas i skärskådande af äfven andra vederbörande, helst Utskottet haft sig bekant, att förslaget utgjort en reservation till Lagberedningens förslag om domstols-organisationen, utan att likväl beredningen deröfver yttrat sig; hvarföre, och då Utskottet icke kun nät vara i tillfälle att med visshet bedöma verkstälbarheten, än mindre att bestämdt afgöra, det icke planen, med några jemnkningar i det reglementariska, kan låta realisera sig, jag hade önskat att Utskottet tillstyrkt Rikets Ständer att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om beredande af tillfälle lör ämnets närmare utredande genom Ofver- och Underdomarnes utlåtanden och det sätt i öfrigt Kongl, Majit kunde finna tjenligt, samt att Kongl.
Majit sedermera, efter omständigheterna, måtte till Rikets Ständer aflåta nådig proposition om den domstolarnes omorganisation, som funnes lämplig.
Deremot biträder jag betänkandet i öfrige punkterne, inseende att föreslagne rättegången ock arbetssättet i Hofrätterne icke kan uppskjutas i afbidan på utgången af den första frågan, i fall den skulle komma vidare å bane.
Rättelser i Lag-Utskottets Betänkande, N:o 25.
Ank. till Eip.-Utsk. den 21 Maj 1851, kl. 11 f. m.
Sidan 7 raden 13 uppifrån står: ■ fem läs.
: färre 7 11 7 5 n ii saken n saker n 15 7 5 71 n bevisningars 70 bevisningens 7 24 7 13 11 ii iakttagelsen 11 iakttagelser 7 . 28 7 3 nedifrån ii klagoskrifter 11 klagoskriften 7 34 7 1 uppifrån v hvarefter
V hvart efter 7 40 7 12 v V föreskrifter 71 föreskriften 7 4.3 7 1 71 11 bristande säkerhet n säkerhet 7 7) 7 1 71
V lämpligen ii bör lämpligen 7 46 7 8 71 11 Hofrätten v Hofra tterne 7 7 7 14 nedifrån 70 dervid likväl v såvida 7 7 7 13 ii 11 bör saknas v saknades 7 48 7 7 uppifrån 11 rätten 7) rätterne 7 7 7 5 nedifrån 71 Underrätter 7) Underrätten 7 51 7 12 uppifrån n 223 71 23 y) 53 7 12 ii n fördelar 11 fördelen 7 54 7 2 70 n läses 7.1 läsas 7 7 7 10 11 v med 71 från 7 7 7 29 n ii ock 71 och Bill. till B.
Brot. 1850—51. 7 Sami. t Afd. 15 Haft.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS H. MARCUS, 1851. Lag-Utskottels Betänkande, M 26. 1 M 26.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 22 Maj 1881, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om inrättande af särskilda domstolar får behandling af brottmål rörande häk tade personer.
Det förslag, som i berörde fråga blifvit öfverlemnadt till Lag-Utskottets prölning, är väckt inom vällofl.
Borgare-ståndet af Herr 5. G. Wetterberg.
Detsamma går derpå ut att riket må, utan afseende å länens och häradernes nu va rande gränser, iördelas å vissa distrikter, af hvilka hvarje bör utgöra domskretsen för en brottmåls-domslol, utan att likväl antalet af dylika domstolar och följaktligen äfven distrikter torde behöfva öfverstiga 48; samt att domstolarne, bestående af en lagfaren domare med två, bland fastighetsegare i stad eller på landet utsedde ledamöter, böra, så vidt ske kan, alltid förläggas uti residens- eller andra städer, hvarest distrikternes ransakningshäkten äro belägne; och skulle ett genomförande af denna plan, efter motionärens åsigt, lända ej allena till fördel för lagskipningen, utan äfven till besparing för det allmänna.
Att Utskottet anser en förändring i lagstiftningen för nu ifrågaställde ändamål behöflig, har Utskottet i nästföregående betänkande redan antydt.
Utskottet, som skulle man derförutan svårligen, åtminstone förr, än i en obestämd framtid, kunna få erfara de välgörande verkningar, som i första rummet varit afsedda med den här i landet påbörjade fängelse-reformen.
Redan 1840 års
Ständer uttalade den åsigt, att cell-fängelset egde, såsom ransaknings-häkte, ett ostridigt företräde framför våra gamla häkten; och de anSlogo jemväl betydliga medel för att användas till uppförande af nya Säns-, häradsoch stads-fängelser, inrättade efter cellsystemet, eller m. a. o. nya ransakningshäkten, ehuru samma medel ej på långt när voro tillräckliga för åsyftade ändamålet.
Byggnadsföretagen hafva ock hittills hufvudsakligen blifvit inskränkte till länshäkten, af hvilka 10 äro fullbordade och det 11 :te under arbete.
Sedan det, genom Kongl. Förordningen den 20 Nov. 1845, emedlertid blifvit stadgadt att, utan hinder af domsagornes nu varande indelning, må, efter thv som Konungen derom förordnar, särskilde härader hafva gemensamt häkte, inrättade för de häk - Bih. Ull R.
Prof. 1830 <Sc 18$1. 7 Sami., 1 Afd., 16 Haft. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande, JV§ 26. tades förvarande i enrum, så ock i närheten af det häkte gemensam tingstad, hvarest ransakas och dömas må i brottmål, der häktad person tilltalas för gerning, den han begått inom något af de härader, för hvilka häktet gemensamt är; men att ransakning och dom i sådant mål tillhörer den häradsrätt, inom hvars dom värjo gerningen, som åtalas, är begången; dock så, att Nämnd äfven får tagas från annat af de till samma domsaga hörande härader, för hvilket häktet gemensamt är, har Justitiae-stats-ministern, under den 17 Februari 1847, afgilvit förslag till reglering af rikets så väl läns-, härads- och stads-fängelser, som domsagor, enligt hvilket det skulle komma att, utom 24 länsfängelser och ett fängelse för Stockholms stad, erfordras 106 särskilda stads- och härads-fängelser såsom ransakningshäktet
Det bör visserligen medgifvas att detta förslag, så vidt det innefattar plan för fängelserna, ej afviker från de åsigter, Rikets Ständer tillförene i ämnet utta lat; men det synes lika ostridigt, å ena sidan, att planens genomförande på föreslagna sätt skulle blifva för staten så betungande, att fara är det sådant ej kunde ske, och, å den andra, att, om än samhället ville vidkännas derför nödiga oerhörda uppoffringar, det afsedda ändamålet knappast kunde vinnas.
Hindret deremot ligger, efter Utskottets omdöme, synnerligast deruti, attjurisdiktionerne, likasom fängelserne, komma att blifva alltför många och inskränkte.