Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, som af kontrollör, Magistrat eller kronobetjent sålunda i kontrollörs ställe förordnas, åtnjute, under den tid tjenstgöringen påstår, den aflöning och de öfriga förmåner, som kontrollör tillkomma. § 26.
Af den antekningsbok, som, enligt S8 g i Förordningen angående vilkoren för bränvins tillverkning, vid bränneri föras bör, skall kontrollören upprätta och, vid slutet af hvarje termin för bränvins tillverkning, till öfverkontrollören insända ett sammandrag, utvisande beloppet af det under terminen vid bränneriet tillverkade bränvin samt af de sädesslag, jordfrukter och andfa ämnen, hvilka blifvit till bränvinstillverkningen använda. § 27.
Finner kontrollör öfverträdelse af ofvannämnda förordning eller denna stadga vara begången; gifve det ofördröjligen tillkänna hos allmän åklagare. § 28.
Då kontrollörs befattning vid bränneri upphör, aflemne han sina protokoll samt mottagna graderings- och mätnings-tabeller, profvare, jemte lås och nycklar, till den, som till deras mottagande af vederbörande embetsmyndighet förordnats. § 29.
Kontrollör äge att öfver det dagtraktamente och den resekostnads-ersättning, som honom för förrättningar tillkommer, för 14 dagar i sender insända' räkning till den embetsmyndighet, som honom förordnat; och besörje denna att, sedan räkningen undergått granskning, hvad kontrollören tillkommer, till honom utbetaldt varder. § 30.
Kontrollör ställe sig i öfrigt till efterrättelse, så väl Förordningen angående vilkoren för bränvinstillverkning, som de föreskrifter, hvilka varda af öfverkontrollör honom meddelade.
Prot. 1835 & 1834. 11 Sami. 13 Haft. 2 10 Särskilda Utskottets Memorial, M 14. 3 Art.
Om Öfverkontrollörs åligganden. § 31.
Öfverkontrollör, hvilken det, enligt 56 § i ofvannämnda Förordning, åligger att hålla allmän tillsyn öfver förordningens efterlefnad, skall under tid, då bränvins tillverkning är medgifven, resa omkring i sitt distrikt och tillse, att under honom lydande kontrollörer sina åligganden fullgöra, att brännerierna äro lagligen inrättade, och att bränvinstillverkning icke idkas, utan att tillverkningsafgiften blifvit erlagd.
För alt kunna undersöka, om de af kontrollörerne begagnade profvare äro riktiga, bör han ett sådant instrument städse med sig hafva.
Öfverkontrollör bör ställa sina resor så, att han ofta kan kontrollörers graderings- och mätnings-förrätlningar öfvervara. § 32.
Finner öfverkontrollör vid besök i bränneri något att anmärka, besörje han om skyndsam rättelse.
Är öfverträdelse begången, som ansvar medföra bör, gore han derom anmälan hos allmän åklagare. § 33.
Öfverkontrollör äge att från ett till annat bränneri förflytta kontrollör eller honom från befattningen skilja, när kontrollören finner det behöfligt; gore dock derom genast anmälan hos den embetsmyndighet, som kontrollören antagit, och förordne annan tjenlig person, att kontrollörens befattning utöfva, intilldess att embetsmyndigheten i ämnet besluter.
Den, som sålunda i kontrollörs ställe förordnad är, åtnjute under tiden den aflöning och de öfriga förmåner, som kontrollör tillkomma. § 34.
Så ofta öfverkontrollör besöker Större bränneri, gore han derom, samt om hvad han lill rättelse och iakttagande anmärker och påbjuder, antekning i det protokoll, som i 12 § omförmäles. § 33.
Efter hvarje slutad besiglningsresa aflemne öfverkontrollör skriftlig rapport, om hvad derunder anmärkningsvärdt förefallit, till den embetsmyndighet, under hvars lydnad han är ställd.
Särskilda Ulskollels Memorial, JM 14. 11 Reservationer: Friherre Raab, A. C., Prosten Melén och Doctor Säve hafva begärt få anteknad^ att de icke deltagit i beslutet om de stadganden, som förekomma i 10 § 2 mom. och 21 § af förslaget till Ordnings-stadga.
Grefve Mörner, Axel K. K: § 10 mom. 2. »Utskottet har i detta moment föreslagit ett stadgande, hvarigenom den, som i Större bränneri begagnar enkel redskap, så inrättad att bränvin icke kan genom en enda kokning der åstadkommas, skulle tilläggas rättighet alt minst 2 gånger hvarje dygn af kontrollören från sprithållaren utbekomma förbrännan till omkokning, efter hvars fullbordande uppmätningen och graderingen skola verkställas.
Om den af mäsken vid första kokningen erhållna förbränna kan erfordra ytterligare omkokning, en eller flera gånger, för att klpras och blifva bränvin, är en fråga, som angår sättet för detsammas tillverkning.
Derföre hade äfven, om sådant ansetts nödigt, bordt i tillverkningslagen införas någon föreskrift, medförande för ägaren af Större bränneri, der enkel redskap begagnas, den rättighet, Utskottet nu velat medgifva honom, genom stadgandet i detta moment.
Då likvisst ingen sådan rättighet blifvit genom tillverkningslagen förunnad, erfordras ej heller i Ordningsstadgan nåaon bestämmelse om sättet, att denna icke medgifna rättighet utöfva.
Ännu mindre har Utskottet ägt att, såsom nu skett, i Ordnings-stadgan intaga föreskrifter, som göra ändring uti det i 58 § af Förordningen angående bran vinstill— verkning införda stadgande, att spriten eller bränvinety (men icke förbränna), skall i sprithållaren inledas, derom Rikets Ständer redan fattat sitt beslut.
Af dessa skäl yrkar jag, att ifrågavarande moment mätte utur Ordningsstadgan uteslutas.
Antages detta förslag, skulle äfven 21 § komma att utgå.» Friherre von Kraemer har häri instämt.
Prosten Carlander: »Särskilda Utskottet hade, efter mitt förmenande, icke bort befatta sig med uppsättande af ifrågavarande Ordnings-stadga, utan, såsom händelsen varit i Norge, öfverlemna detta åt Kongl. Majit; men då så icke skett, hade man åtminstone bordt förebygga, alt den icke råkat i strid med det af 3:ne
Stånd antagna Förslag till förordning angående vilkoret) för bränvinstiliverkning, hvilket inträffat i 2 mom.
10 <§ af ofvanstående Ordnings-stadga.
Deruti bar, med 6 röster emot 5 inom Utskottet, blifvit föreslaget, att »om i större bränneri enkel redskap begagnas, så att bränvin icke kan genom en enda kokning åstadkommas, vare kontrollören pligtig att minst 2 gånger hvarje dygn från sprithållaren utlemna förbrännan till omkokning, efter hvars fullbordande uppmätningen och graderingen skola verkställas.»
Huru rimmar sig detta med föreskriften i 58 § Tillverknings-lagen, der det heter: »att i hvarje större bränneri skall finnas en eller två sprithållare, 12 Särskilda Vlskotlets Memorial, JYt 14. uti hvilka, vid bränvinstillverkning, spriten eller bränvinet genom ett rör från imkylaren inledes», då således endast sprit eller bränvin, men icke någonting annat, får i sprithållaren inledas?!
Härigenom lättas underslef, och kontrollen försvåras och fördyras, då en särskild kontrollör blir nödvändig för hvarje sådant verk, och sålunda den i 54 § af Tillverknings—lagen förutsatta möjligheten att, under en sådans uppsigt, förena liera större brännerier, försvinner.
Då nu till denna stridighet emot här citerade §§ af Tillverknings-lagen äfven kommer, alt näppeligen någon bränvinsfabrikant lärer vara nog klen kalkulator att ens försöka drifva ett större bränneri med »enkel redskap», så vill det synas mig, som 2 mom.
10 § af ifrågavarande Ordnings-stadga icke allenast är inkonseqvent och i flere afseenden skadligt, utan äfven högst öfverflödigt.» Lektoren Sondén har häri instämt.
Hrr österberg och Rydin hafva i Grefve Mörners och Prosten Carlanders reservationer instämt.
Georg Nyqvist från Wermlands Län: »6 § föreskrifver aflöning för extra kontrollör eller ordinarie kontrollörs biträde, efter öfverkontrollörs bestämmelse, dock högst till 3 R:dr 16 sk.
Då denna kontroll ingalunda är mindre maktpåliggande eller lättare att åstadkomma än öfrig kontroll, så får jag föreslå, att aflöningen här likasom i §§ 25 och 33 bestämmes, eller lika med den ordinaries, hvarvid dock fogas det tillägg, att tillverkaren bestrider hela kostnaden för densamma.» STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1854.
Särskilda Ulsknllels Betänkande, N:o IS.
I V:o Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Augusti 1854, kl. 10 f. m.
Betänkande, i anledning af motion., om förklaring af Kongl. Maj:ls Nådiga h un gör else den / sistl.
Juni, rörande ansvaret för brunvins tillverkning pä Söndagarna, under den lid af nästkommande höst, dä bränvins-bränning är medgifven.
Hos Hedervärda Bonde-Ståndet har blifvit af Riksdags-fullmäktigen Ola Månsson den 22 sistl.
Juli väckt den motion, att då, genom Kongl. Majtts nådiga Kungörelse den 1 Juni detta år, bränvins tillverkning är under nästkom mande host tillåten från och med den 1 till och med den 15 November, men i den nådiga Kungörelsen uttryckligen föreskrifves, att Söndagarne aro undantagna, och det följaktligen kan inträffa, att en förbrytelse mot detta stadgande belägges med enahanda ansvar, som för bränvins tillverkning under förbuden tid, samt på det bränvins tillverkare må blifva förvissade om påföljden af ett i denna väg begånget lag-brott, Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla om nådig Förklaring, huruvida ansvaret för bränvins-bränning på helgdag under första hälften af nästkommande
November månad föranleder till redskapens konfiskation, eller endast till de böter, som nu gällande Förordning för sådan förbrytelse stadgar.
Motionen blef af Bonde-Ståndet remitterad till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet; men sedan bemälde Utskott förklarat sig icke tillhöra att behandla motionen, har densamma blifvit af de tre öfriga Stånden remitterad till detta Utskott, som sålunda har att sig deröfver yttra.
Det är onekligt, att tvekan hos domare verkligen skulle kunna uppstå om tillämpningen af den nu gällande Förordningen, ifall icke uttryckligen blifvcr Bih. lill II.
ISS3 A tSöi.
U Sami. ti Haft. I 2 Särskilda Utskottets Betänkande, N:o 15. bestämdt, hvilkendera paragraf deraf, den 35:te eller den 4 liste, skall gälla om bränvins tillverkning under någon af Söndagarna i första hälften af nästkommande November månad.
A ena sidan kan sägas, att enligt den gällande Förordningen, § 41, är tillverkning på Söndag under i allmänhet tillåten tid, och med vederbörligen anmäld och laglig redskap, belagd endast med böter af 3 R:dr 16 sk. till 10 R:dr, jemte ansvaret för sabbatsbrott, och att grunden för detta lindrigare ansvar ligger deruti, att oanmäld redskap dock icke blifvit begagnad eller för segling bruten, å hvilka försvårande omständigheter vigt utan tvifvel blifvit lagd vid bestämmande af det olika ansvaret i 35:te och 41:sta paragraferna; men å andra sidan hafva de i Kongl. Kungörelsen den 1 Juni d. å. tillagda orden, hvarigenom Söndagarne undantagas, icke uti föregående förbud funnits och kunna således föranleda, att, i olikhet med hvad hitintills händelsen varit, Söndagarne, äfven under den i allmänhet tillåtna tiden, kunna, enligt 35 §, betraktas såsom förbuden tid.
På dessa grunder finner sig Utskottet böra tillstyrka, att Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl.
Majit måtte utfärda Nådig Förklaring, huruvida bränvins tillverkning under helgdag med redskap, hvarmed sådan, tillverkning lagligen får under första hälften af nästkommande November månad ske, skall anses efter 35:te eller efter 41 ista g i Kongl. Kungörelsen den 10 Oktober 1851, angående vilkoren för bränvins tillverkning och försäljning.
Herr von HartmansdorffJ
Äng.: ”Om de tvänne orden, Söndagarne undantagne. icke varit tillagda i Kongl. Kungörelsen den 1 Juni 1854, så hade ingen tvekan kunnat uppstå.
För en hvar hade det varit tydligt, att Kongl.
Förordningen af den 10 Oktober 1851 skolat tillämpas så, att ehvem som under medgifven bränningstid tillverkade bränvin på någon sön- eller helgedag borde derföre böta, enligt § 41, blott med 3 Ridr 16 sk. för sabbatsbrott.
Men då förenämnde ord äro i förbudet införda, så torde det nog hända, att åtskilliga åklagare och domare tyda föreskriften så, som skulle de ifrågavarande Söndagarne höra till den förbuilna tiden, och den, som å dem tillverkade bränvin, följaktligen kännas skyldig att, enligt § 35, dessutom mista sin brännings-redskap.
Jag erkänner alltså, att en förklaring af Kungörelsens mening kan vara Särskilda Utskollels lielänkande, S:o lii. 3 behöflig, dock endast för den, som vill begå en förbrytelse genom sabbatens ohelgande.
Den åter, som, i detta hänseende, vill vara laglydig, äfventyrar inga böter, än mindre att mista sin brännings-redskap.
Det vore således endast för brottslingars räkning och bästa, som Rikets Ständer skulle begära en lagförklaring, hvars egentliga innehåll blefve, om än i förtäckta ordalag, dock en anhållan, att de, som ohelga sabbaten med bränvins tillverkning, måtte, i anseende till den korta bränningstid, sorn blifvit dem förunnad, slippa ifrån sin förbrytelse för bättre köp än brännings-redskapens mistning.
Jag finner en sådan anhållan, hvilken stöder sig på förutsatt brottslig afsigt hos dem, till hvilkas fördel framställningen göres, desto mindre vara den lagstiftande magten värdig, som enskild man förmodligen torde sky att om en sådan uttydning anhålla.
Likväl skulle ■ Rikets Ständer, den förnämsta myndighet, näst Konungen, befatta sig dermed.
Skulle någon göra det, så vore det väl de embets-myndigheter, som ega att bränvins-brännings-författningarne tillämpa.
Jag reserverar mig alltså mot Utskottets tillstyrkan.» Herr Hasselrot, Carl: -Afven jag finner den tillstyrkta åtgärden, att hos Kongl. Maj:t göra underdånig förfrågan om det pris, till hvilket ifrågasatte förbrytelse må få utöfvas, vara obehöflig och olämplig.
Då en undantagslag bör tolkas efter orden, och ifrågavarande Kongl.
Kungörelse, som till vissa dagar inskränker brännings-tiden, bestämdt innehåller, att
Söndagarne äro från den lofgifna tiden undantagne, anser jag häraf otvetydigt följa, att bränvins bränning å dessa undantagne dagar bör anses såsom bränning å förbuden tid, och straffas lika som om man med anmäld redskap bränt en dag före, eller en dag efter den lofgifna tiden; och enär jag alltså, för min del, härutinnan finnér högstberörde Kongl. Kungörelse tydlig och klar, får jag vördsamt tillstyrka: att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Skulle åter en motsatt mening göra sig gällande, vågar jag fästa Rikets Höglofi.
Ständers uppmärksamhet deruppå, att den begärda förklaringen, huruvida ifrågasatte förbrytelse skall beläggas med högre eller lägre ansvar, afser den del af bränvins-lagstiftningen, som Konung och Ständer gemensamt utöfva, och att förklaringen följaktligen bör af båda Statsmagterne beslutas för att blifva gällande.» Friherre von Kraemer, Lektoren Sonden och Lars Larsson från Elfsborgs län hafva begärt få antecknadt, att de i beslutet 0111 förestående betänkande icke deltagit.
STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, ittei.
Särskilda Utskottets Betänkande, N:o 46.
M 16.
Ankom till Exp.-Utsk. den 11 Aug. 1854, kl. 2 e. na.
Betänkande, i anledning af motion om Konsumtions-afgift för alla, som icke afsäga sig bruket af bränvin.
Hos Högvördiga Preste-Ståndet har Herr Hof-Predikanten Hasselrot föreslagit, att hvarje Svensk undersåte, som, då han, vid upphunna aderton års ålder, ingår i bevillning, icke afsäger sig bruket af destillerade in- och utländska spritdrycker, vare sig oblandade eller med andra ämnen försatta, i något annat fall än då läkare det möjligen föreskrifver, må, till dess ett sådant afsägande sker, debiteras till en årlig afgift af 32 skillingar banko till kommunens fatlig-vård; och föreslår motionären böter af 3 r:dr 16 sk. för den, som, oaktadt skedd afsägelse, bevisligen förtärt sprit-drycker.
Svenska beviilnings-lagstiftningen, likasom de flesta andra länders, har fordom innehållit konsumtions-afgifter; men här, såsom i allmänhet annorstädes, hafva de uphört i sin direkta form och blifvit ersatta af tull-, handels- och tillverkningsafgifter, genom hvilka endast indirecte skattas för varors förbrukning.
Vanligast under namn af öfverflöds-afgifter, skattades fordom för bruket af åtskilliga, mest utländska varor ; och sedan år 1809 har dylik skatt vid den ena riksdagen varit ålagd, vid den nästa uphäfd, ända tills vid 1823 års riksdag konsumtions-afgift afskaffades, Utan att sedermera åter hafva blifvit uplifvad.
Utskottet anser dessa afgifter vara i allmänhet olämpliga, ”på grund (såsom nu varande Bevillningsutskott yttrar, i sitt betänkande N:o 4) af erfarenhetens vittnesbörd derom, dels ”att den icke i någon mån inbragt, hvad man deraf väntat, dels att betänkliga ”olägenheter upstått för kontrollerna emot missbruk och underslef i de upgifter, Bih. till R.
Prot. 4835 och 4834. 4 \ Sami. 43 Häft.
4 Särskilda Utskottets Betänkande, N:o /16. ”hvarefter beviilningen skulle tillämpas;” och Särskilda Utskottet får i afseende på det i fråga varande förslaget om konsumtions-afgift å bruket af bränvin tillägga, att densamma blefve säkerligen i så måtto orättvis, att alla förbrukare af varan måste skatta lika, ehvad de använde henne i öfverflöd eller ganska måttligt.
Ändamålet att hämma rus-dryckers missbruk förfelades således; och hvad statsverkets inkomst af konsumtions-afgiften angår, så blefve densamma utan tvifvel icke så betydlig, att det vore väl beräknadt att endast för dess skull åter uplifva ett längesedan utdömdt skatte-system.
Den inkomst, samhället kan och bör draga af bränvinet, torde lämpligen böra läggas å tillverkning och försäljning.
Då dessutom frågan om konsumlions-afgilter i allmänhet redan är af Revillnings-Utskottet, i anledning af annan motion, behandlad och afstyrkt samt grundsatsen af Rikets Ständer afgjord, får Särskilda Utskottet föreslå, alt Hof-Predikanten Hasselrots i fråga varande motion ej må bifallas.
Stockholm den 11 Augusti 1854.
Särskilda Utskottets Betänkande, N:o \1.
Ankom till Eip-Utsk. den 11 Aug. 1854, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af motion om förlängd bränvins-lillverknings-tid under instundande hust.
Hos Hedervärda Bonde-Ståndet liar Riksdags-fuHmägligen Jöns Pehrsson från Blekinge län framställt det förslag, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit anhålla om en förlängning i tiden för bränvins tillverkning under näst instundande höst, utöfver hvad i Kongl.
Kungörelsen den 1 Junii della år blifvit medgifvet, på det sätt att hela November månad må dertill kunna af dem, som enligt nu gällande författning äro lill dylik tillverkning berättigade, samt under de redan föreskrifna vilkor, begagnas; för hvilket ändamål motionären ansett tiden lämpligast böra indelas i tvä terminer af femton dygn hvardera.
Motionen blef den 22 sisth Juläi till Utskottet remitterad.
Uti sitt betänkande N:o 12, med tillstyrkan af bränvins-tillverknings tillåtande under en månads tid i början af instundande år, i stället för den half-annan månad då bränningen under hösten blifvit inställd, har Utskottet framlagt sin åsigt, alt en längre lid, än den i höst tillåtna halfva månad, för bränvins-tiilverkning af 1854 års gröda kunnat vara lämplig; men då Kongl. Majit, såsom nämndt är, så nyligen beslulit bränvins-bränningens inskränkande för återstoden af detta år till en half månad, och då det förslag, som Utskottet ansåg sig böra i nämnde afseende förorda om handteringens tillåtande under någon tid af nästa års början, blifvit af samtlige Riks-Stånden afslaget, kan Utskottet icke anse förhållandet annorlunda, än att båda de lagstiftande stats-magterne redan tydligen uttalat sin vilja, att ingen ytterligare bränvins-tiilverkning af detta års skörd bör eller får äga rum, 4 Särskilda Utskottets Betänkande, N:o 47. an den, sorn uti Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse af den 1 Junii medgifves; och hemställer Utskottet således, att Jöns Pehrssons ifrågavarande motion måttfe lemnäs utan alseende.
Stockholm den 11 Augusi 1854.
Nils Svensson från Christianstads
Då ovanligt rik skörd är för det mesta inbergad, anser jag, att Utskottet intet haft skäl att, på sätt som skett, afstyrka motionen, helst den jordbrukande klassens af medborgare lagliga rätt att idka bränvins-bränningen under tillsamman en månads tid innevarande års höst synes, efter mitt sätt att se saken, vara för nära trädd.
Magnus Mänsson från Östergöthlands
Län och A. Medin från Kronobergs
Län hafva häri instämt, den sednare med tillägg, att han ansåge Utskottet hafva handlat inkonseqvent, då det tillstyrkt bränvins-bränning under nästkommande vinter, men afstyrkt sådan under nästkommande höst, och att den af motionären föreslagna förlängning i tiden för bränvins-bränningen under hösten vore desto mer behöflig, som den vanliga potates-sjukan nu redan sig inställt. STOCKHOLM, J. A. Walldén 1854.
Särskilda Utskottets Betänkande, N:o -IS. 4 M 18.
Ankom till Exp.-Utsk. den 29 Ang. 1854, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af motion, dels om användande af tillverkning s-skatten och införsel-tullen för bränvin till premier för anläggning af porter- och öl-bryggerier, dels om skyldighet för gästgifvare alt till salu hålla öl, porter och svagdricka, jemte skattfrihel för sådan försäljning, så framt han ej tillika försäljer egentligen så kallade starka drycker, dels ock om rättighet för hvarje välfrejdad person att skalte-fritt sälja öl, porter och svagdricka.
En af f. d. vice Talemannen Pehr Eriksson inom Hedervärda Bonde-Ståndet räckt och till Utskottet remitterad motion har, i fråga om sina flesta föremål, blifvit behandlad i Utskottets Betänkanden N:ris 8 och 13, men innehåller tillika för»lag i de tre här upräknade ämnena; och det åligger Utskottet att äfven derom »ig utlåta.
Frågan om premier för öl-bryggerier har, i anledning af en inom Höglofl.
Ridderskapet och Adeln vackt motion, varit af Stats-Utskottet behandlad
(Betän kandet N:o 158) och är af Rikets Ständer afgjord; hvarföre f. d. vice Talemannen Pehr Erikssons motion i denna del icke kan till någon Rikets Ständers ytterligare åtgärd föranleda.
Hvilka varor gästgifvare är skyldig att hålla gäster tillhanda, är bestämdt uti Gästgifveri-Stadgan; och då öl och svagdricka deribland äro uttryckligen uptagna, men porter endast är benämningen på ett slags öl, anser Utskottet, att motionen ej heller i denna del bör till någon åtgärd för anleda.
Motionärens förslag, att hvarje välfrejdad person må ega försälja öly porter och svagdricka, kan nu mera icke blifva föremål för pröfning, då Rikets Ständer Bih. till R.
Prof. 48S5 och 4S54. 44 Sami. 46 Haft. 4 2 Särskilda Utskottets Betänkande, A':o )S. redan bifallit Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande (N:o 25), hvaruti en inom Borgare-Ståndet väckt motion afstvrkes, som yrkar, att hvar och en välfrejdad och myndig person, efter blott anmälan hos Magistrat eller Kronofogde, samt således utan afvaktan af Magistrats eller Konungens Befallningshafvandes tillstånd, skulle äga rättighet utminutera öl, vin och mat, hvartill äfven må läggas svagdricka.
Lika med motionären erkänner Utskottet nyttan deraf, alt bränvins förtäring måtte minskas äfven derigenom, att jästa malt-drycker, såsom öl och svagdricka, i stället begagnades och för den skull blefve allestädes i riket, och ej minst i städerna, för billigt pris hållna allmänheten tillhanda.
Hittills har, så vidt Utskottet känner, serskild tillåtelse att på landet i minut försälja öl eller svagdricka icke erfordrats.
Ej heller har sådan försäljning der varit med serskild afgift belagd, om ej någon dylik ansetts innefattad under den bevillning, sorn gästgifvare bordt för sin rörelse utgöra.
I vissa städer åter, hvarest i sednare tider serskilda försäljnings-ställen för öl och svagdricka, eller s. k. ölstugor, blifvit uprättade, har utan tvifvel för dem, såsom för all annan borgerlig rörelse, hvaraf inkomst hem tats, bevillning blifvit érlagd.
Då nu den allmänna beskattnings-grunden, att en hvar skall, antingen han är Borgare eller ej, utgöra bevillning i förhållande till inkomsten af sin rörelse, blifvit, utan undantag för någon annan än s. k.
Nykterhets-värdshus, (örnyad och förtydligad genom 8 och 13 §§ i den BevillningsStadga, hvilken vid innevarande Riksdag är under utarbetning; så befarar Utskottet, att ifrågavarande skatte-frihet icke skulle i städerna komma minut-försäljningen af jästa malt-drvcker till godo, om hon ej uttryckligen innefattades under nyssnämnde undantag.
Sker åter det, så vinnes äfven den likhet både inom städerna och på landet, i viikoren lör samma rörelses bedrifvande, hvilken BevillningsFörordningen, der det sig lämpligen göra låtit, åsyftar och påbjuder.