Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Besvärs- neli Ekonomi-Ulskoltets Hclänkande N:o 17. 13 de friare grundsatser, som i sednare tider blifvit följda ej mindre i vår handelslagstiftning i allmänhet, än äfven i fråga om den reciprocitet, som egde ruin mellan Sverige och andra nationer beträffande skeppsfarten ; men att hos Rikets Ständer i betraktande kommit, huruledes åstadkommandet af den ifrågasatta förändringen vore beledsagad af åtskilliga svårigheter, härledande sig frän nödvändigheten att dervid hafva hänsyn till vissa med vårt samfunds-väsende förknippade omständigheter, de der icke kunde alldeles förbises, med mindre infödda medborgare skulle tillskyndas ett obilligt intrång eller erhålla sämre vilkor än utländningar, såsom exempel hvarpå påmindes om gällande lagar angående burskap, vilkoren för dess erhållande och de förbindelser, detsamma medförer, ibland hvilka inginge ej allenast sådana, som skulle kunna till sitt värde i penningar uppskattas och dermed inlösas, utan ock personliga skyldigheter, hvilka icke skulle kunna af en utländning fullgöras, om de ens borde honom uppdragas; i anseende hvartill dessa lagar med de flera, som berörde utländningar* handelsfriheter och som utgjordes af äfven andra än de, hvilkas upphäfvande af Herr Hierta påyrkats, otvifvelaktig! borde i sammanhang med den föreslagna reformen öfverses och bringas i öfverensstämmelse med den nya lag, som kunde ifrågakomma att stiftas: och anhöllo Rikets Ständer i följd häraf, att Kongl. Majit täcktes tillse, i hvad mån utvidgade rättigheter för utländningar att härstädes idka handel och annan näring kunde genom en förändrad lagstiftning beredas, samt att Kongl. Majit måtte derom till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition.
Väl har icke i anledning af denna underdåniga skrifvelse nådig
Proposition i ämnet blifvit till innevarande riksdag afgifven; men, enligt hvad Utskottet inhemtat, har Kongl. Majit öfver den underdåniga skrifvelsen infordrat Kommerskollegii utlåtande; i följd hvaraf och dä Utskottet tillika, erfarit, att Kongl. Majit dels sistlidet år i särskildt fall sålunda bifallit af utländsk man gjord underdånig ansökning om tillåtelse att för handels idkande vinna borgarerätt i Svensk stapelstad, att Kongl. Majit, som funnit sökandens anhållan att i Svensk stad vinna borgarerätt icke kunna bifallas, sådant oaktadt förklarat honom behörig att, utan hinder af bestämmelsen om burskaps förvärfvande, i Svensk stad vinna rättighet till handels idkande, dels ock i nåder anbefallt Kommers-kollegium att till Kongl.
Majit inkomma med underdånigt utlåtande, huruvida för rättighet att i stad idka handelsrörelse det fortfarande må vara nödigt att bibehålla föreskrift 0111 ovilkorlig skyldighet att hafva vunnit burskap å handel, hvilken omständighet hittills utgjort det väsendtligaste hindret för meddelande åt utländningar af den äskade handelsrättigheten, Utskottet anser det med visshet kunna förväntas, att Kongl.
Majit, vid pröfningen af Rikets Ständers vid innevarande riksdag beslutade underdåniga skrifvelse om förändringar i närings-lagstiftningen, icke skall underlåta att på samma gång fästa nådigt afseende å 14 Sammans.
Besvärs- neli Ekonomi Utskottets Betänkande jV.-o 17.
Rikets Ständers vid sistförflutna riksdag yttrade önskan ora utvidgad handelsoch näringsrätt för utländningar, och att till följd deraf förnyad framställning i detta ämne från Rikets Ständers sida icke är erforderlig.
Beträffande åter Herr von Köchs förslag, att utländsk man, som i stad vunnit burskap, skulle ega att reda i skepp likasom Svenska undersåter, så enär motionären icke närmare utvecklat, under hvilka vilkor sådan rättighet skulle kunna utländningar medgifvas, än att, enligt motionärens förslag, burskap skulle dertill erfordras, hvilket åter strider emot Rikets Ständers vid innevarande riksdag fattade beslut, att burskap ej vidare bör utgöra vilkor för närings utöfvande, samt det icke torde kunna ifrågasättas, att utländske män, som med Sverige ej ega annat gemensamt, än att de efter uppgift härstädes sig bosatt, skulle vara berättigade att för sina egande fartyg begagna Svensk flagga och åtnjuta Svenskt skydd saint öfriga dermed förenade rättigheter, hvarigenom förvecklingar med främmande makter otvifvelaktigt skulle uppstå, lärer icke motionärens i detta hänseende framställda förslag förtjena något afseende.
På nu anförda skäl anser sig Utskottet böra tillstyrka: att Herr von Hachs motion, såviilt den afser att åt ut ländningar må beredas en vidsträcktare rätt till 'öfvande inom riket af handel, näringar och skeppsrederi, samt Herr
Hiertas ifrågavarande motion icke för närvarande må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Jemte ofvanberörda framställningar om förändrade grunder för närings-lagstiftningen och dermed sammanhängande förändringar i de dertill hörande författningar, har Herr von Koch föreslagit upphäfvande af 2, 3, 4, 5, 6 och 7 Kapitlen Flandels-balken och öfverflyttande till den speciela ekonomiska lagstiftningen af de stadganden, dessa kapitel innehålla.
Utskottet, som lika med motionären anser det vara af synnerlig vigt, att genom införandet af den nya lagstiftning för näringarne, hvarom Rikets Ständer beslutat att hos Kongl. Majit anhålla, tillika må vinnas all möjlig reda och lätthet för näringsidkaren att igenfinna de föreskrifter, han har att iakttaga, finnér det vara till sådant ändamål tjenligt, att de stadganden i nämnde kapitel, hvilka blifvit genom sednare ekonomiska författningar ändrade, uttryckligen förklaras upphäfda.
Afven de ämnen, som afhandlas i ännu gällande delar af nämnda kapitel äro af beskaffenhet, att, med undantag allenast för stadgandena om burskap, hvarom här nedan, de allmänneligen anses tillhöra den ekonomiska lagstiftningen ; och då Kongl. Majit följaktligen icke är af grundlagarne förhindrad att i dessa ämnen utgifva särskilda förändrade författningar, samt konseqvenserna af Rikets Ständers vid denna riksdag fattade beslut i näringsrätten utan tvifvel just komma att framkalla sådana, gälla ofvan anförda skäl äfven för uteslutande ur allmänna lagen al föreskrifter hörande till denna sednare klass.
Lag sami Allm.
Ilesvärs- och Ekonomi-Utskottets lleldnkande N:o 17. 15 2:dra Kap. Handels-balken om stapelstäders och uppstäders handel har förlorat all praktisk betydelse, sedan 2, 13 och 14 §§ i 1846 års Handelsordning bestämt rättigheten att handla och att reda i skepp utan allt afseende å någon skilnad mellan stapelstads- och uppstadsborgare.
Om burskap ej vidare blir vilkor för närings utöfvande, stå de §§ af 3:dje Kapitlet, hvilka handla om. huru burskap vinnas må, och huru befrielse derifrån kan erhållas, foke i det sammanhang med närings-lagstiftningen, att de kunna utgöra hinder för densamma.
Burskapet, såsom särskild institution, lärer emellertid behöfva tills vidare qvarstå, i anseende till dess betydelse såväl för vissa eganderätts-förhållanden, som i politiskt hänseende.
Städernas burskapsegande innevånare, såsom korporation betraktade, eller borgerskapet icke, allenast är af Staten tillförsäkradt nyttjanderätten till betydliga åt städerna anslagna donationsjordar, utan områder äfven med full eganderätt af enskilda personer skänkta, eller af korporationen eljest förvärfvade, såväl fastigheter som kapitaler.
Inrättgar, sådana som gubbhus, enkehus m. m., äro med bidrag af enskilda personer stiftade uteslutande till de burskapsegande stads-innevånarnes begagnande eller förmån.
Burskapets förvärfvande är vilkoret för att komma i åtnjutande af de fördelar, som härflyta af ofvanbcrörda egendom och inrättningar, likasom befrielsen från burskapet är för den, som en gång sådant förvärfvat, enda sättet att blifva fri från den tunga, som kan vara en följd af de uteslutande borgerliga institutionernas uppehållande.
Med hänsyn till dessa förhållanden är också genom Kongl. Förordningen om kominunal-styrelse i stad den 21 Mars 1862, § 5 mom. 2 föreskrifvet, att den egendom, som särskildt tillhör det burskapsegande borgerskapet, skall förvaltas och användas i enlighet med de föreskrifter, hvilka deruti gällande äro; således oberoende af kommunens förvaltning i öfrigt.
Vidare i konstitutionelt hänseende medför, enligt 14 § Riksdags-ordningen, egenskapen af borgare valrätt inom Borgare-Ståndet.
Vid sådana förhållanden har Utskottet ansett, att 1 och 2 §§, 3 § mom. 1 och 5 § af 3 Kap.
Ilandelsbalken, innefattande hvad som hör till lagstiftningen om burskap, oberoende af dess nuvarande förhållande till näringsrätten; böra i oförändradt skick bibehållas.
Beträffande 1 § af 4:de Kapitlet, som handlar om skilnaden mellan grossoc/t minuthandel, anser sig Utskottet allenast behöfva anmärka, att enligt 1846 års Handels-ordning en ovilkorlig sådan skilnad bibehå lies allenast för Stockholm med afseende på de vid Handels-ordningens utfärdande befintliga föreskrifterna i 14 § Riksdags-ordningen om riksdagsmannaval derstädes, men att, sedan nämnda grundlags-paragraf numera undergått en förändring, hvarigenom denna skilnad blir öfverflödig, stadgandet synes utan hinder kunna alldeles utgå.
— Samma Kapitels 2 § gäller för närvarande endast i fråga om den straffbestämmelse af varans förlust och 40 dalers böter för olofligt idkande af handtverk eller handel i stad, som deri innehåiles och till hvilken hänvisas i 30 § 1 morn. 16 Sammans Lag- sami Alim.
Besvärs- och Ekonomi-Uiskotiets Betänkande TV.o 17.
Handels-ordningen samt 43 § 1 mom.
Fabriks- och Handtverks-ordningen.
Som emellertid denna ansvarsbestämmelse icke lämpligen kan bibehållas, om Kongl. Maj:t gillar Rikets Ständers genom godkännande af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 119 uttalade åsigt, att beslag ej vidare må ega rum vid beifrande af förseelser mot närings-författningarne, samt Kongl. Majit torde vid sådant förhållande komma att bestämma annat lämpligare ansvar för förseelser af ifrågavarande slag; torde i följd deraf denna § böra i alla fail ur lagen bortgå.
— De stadganden, som innehållas i 3 § om hand tv erkar es och f a b rik sidkar c s samt förläggares rätt att sälja i öppen bod i städerna, i 4 § om stadskällare och i 5 § om torghandeln äro dels genom särskilda författningar förändrade, dels icke öfverensstämmande med de nu gällande grundsatser.
Handels-balkens 5 Kap. handlar om huru utländsk man köpenskap drifva må, och får Utskottet, såsom särskildt skäl för sitt tillstyrkande att upphäfva detta kapitel, åberopa hvad ofvan är anfördt i fråga om förändring af de till detta ämne hörande föreskrifter.
Af Gite Kapitlet om landsköp gäller för närvarande endast ansvars-bestämmelsen i § 1, till hvilken hänvisas i 30 § 1 mom.
Handels-ordningen; och får Utskottet i afseende härpå hänföra sig till hvad ofvan är yttradt i fråga om 4 Kap. 1 §.
Det Tide Kapitlet om marknader har otvifvelaktigt sin rätta plats inom den speciela lagstiftningen; och lära Rikets Ständer kunna tillförse sig, att Kongl.
Majit, efter ärendets utredning, skall taga i nådigt öfvervägande, huruvida de antagna allmänna grunderna för en friare närings-Iagstiftning, särskildt derigenom att de bereda tillfälle till en mera omfattande permanent landthandel, böra föranleda förändringar i föreskrifterna äfven om detta speciela ämne.
Af skäl, som här ofvan blifvit anförda och då, för vinnande af det högst önskvärda mål, att den af Rikets Ständer äskade förbättrade närings-lagstiftningen snart måtte erhållas, det är af vigt, att Rikets Ständer, som, i fullt förtroende till Kongl Majits visa omvårdnad om landets stora interessen i denna fråga, hos Kongl. Majit anhållit om utfärdande' af särskilda författningar i ämnet, tillika måtte genom ett uttryckligt förklarande från sin sida på förhand undanrödja alla betänkligheter, som kunna uppresa sig mot upphäfvande af de i 17 34 års lag intagna till ämnet hörande stadganden, får Utskottet vördsamt tillstyrka: att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, i sammanhang med den af Rikets Ständer beslutade underdåniga anhållan om utfärdande af särskilda förordningar angående vilkoren för idkande af handel samt fabriks- och handtverksrörelse, tillika måtte begära, att Sarnmans.
Besvärs- och Ekonomi-UishoUels Betänkande N:o 18. 17 alf, Kongl.
Maj:t täcktes vid utfärdande af de äskade förordning arne i nåder förklara, att °2:dra Kap., 3\dje Kap. 3 § sisla momentet, samt 4: de, 5:te, 6:te ock 7:de Kapitlen i Handels-Balken äro upphäfda.
Stockholm den II Augusti 1863, JM: o 1H.
Ank. till Exp.-Utsk. den 12 Augusti 186 3, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af vackt motion om ändring af 6 Kap. 3 § Byggninga-Balken.
Riksdagsfullmägtigen Gustaf Bjerkander hån Skaraborgs län har uti en hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion (N:o 152), hvilken, efter remiss tili Lag-Utskottet, jemlikt 43 § Riksdagsordningen behandlats af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, föreslagit, att 6 Kap. 3 § Byggninga-balken måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Lägger man dike igenom sina egor och möter annan bys eller hemmans egor, der må den by eller hemman ej hindra vattnets aflopp.
Kan det ej föras af utan dike och åsämjer dem ej hvilken dika skall, elier fordras ersättning för den mark, som till diket åtgår, kalle då hvardera en god man biand sina grannar, hvilka båda tillsamman välja den tredje.
Dessa tre tillsamman hålle syn på stället och förordne eftersom det dike pröfvas för endera eller begge nyttigt vara.
Sådant dike hålle han ensam, som det upptaga vill, så länge den andre ej finnes nytta deraf hafva; får denne sedan, genom förändradt bruk af jorden, af detsamma sjelf gagn, varde underhålls-skyldigheten för framtiden i samma mån jemkad.»
Bih till II.
Prot. 1862 & 1863. 7 Sami. 2 Afd. 41 Haft. 3 18 Sammans, Lag- tamt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 1$.
Enär Rikets Ständer, med bifall till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 55, beslutat att i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla, att Kongl. Majit täcktes åt sakkunnige män uppdraga att utarbeta förslag till en ny lag för såväl afledande som tilledande af vatten, och hvaruti bestämmas jordegares rättigheter i förhållande till hvarandra och till egare af vattenverk, samt, hvad motionären framställt, tillhör samma ämne, sorn utaf nyssnämnde sakkunnige män skulle komma att behandlas; förty och då, enligt hvad kändt är, Kongl.
Majit redan i nåder tillsatt den af Rikets Ständer sålunda äskade komité, hemställer Utskottet, att
Bjerk anders förslag för närvarande icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Besv. och Ekon.-Utskottets Betänkande M 19. 1 N:o 19.
Ank. till Exp-Utsk. deu 1 Sept. 1863, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändring af föreskrifterna angående uppläsande från predikslolarne af Kongl. Förordnin gar, kungörelser m. m.
Vid innevarande riksdag hafva motioner i denna syftning blifvit väckta hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln af Herr Ehrenborg, Richard (motionen ^2 69), hos Vällofliga Borgare-Ståndet af Herr Will (motionen JV2 14). med hvilken Herr Bohmansson instämt, samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen J. G. Odelberg från Westmanlands län (motionen %\s 51).
Sistnämnde motionär, hvilken andrager, hurusom uppläsandet af kungörelserna tager den till gudstjensten anslagna tid alltför mycket i anspråk, både för presten och församlmgsboerne, hvilket blir kännbart, isynnerhet då presten måste på samma söndag predika i två kyrkor, belägna på betydligt afstånd från hvarandra, och på begge ställena uppläsa samma kungöranden, hvartill komme, att presten, uttröttad af långvarigt talande, ofta icke kunde uppläsa kungörelserna med den tydlighet, att allmän kännedom om dem derigenom vunnes, föreslår, till afhjelpande af berörda olägenheter: »att den skyldighet måtte upphöra, som hittills ålegat presterskapet, att uppläsa författningar, kungörelser och pålysningar m. m., hvilka med gudstjensten icke hafva något gemensamt, samt att sådana författningar m. m. hädanefter måtte genom pastors försorg, från någon tjenlig plats i hvarje kyrka, genom annan utsedd Bih. till R.
Prot. 1862 <5i 1863. 7 Sami. 2 Afd. 12 Höft. i 2 Sammans.
Besv. och Ekon.-Utskottets Betänkande M 19. lämplig person uppläsas, hvilken person, om den ej kunde på annat sätt utväljas och erhålla godtgörelse för sitt bestyr, det borde vara pastor raedgifvet att utse och förordna; dock på pastors eget ansvar, att uppläsningen ordentligen fullgjordes; hvarjemte borde bestämmas, att de kungörelser, som under en föregående söndag blifvit upplästa, skulle derpå följande söndag, genom klockarens försorg, hållas uppspikade eller på annat lämpligt sätt finnas tillgängliga uti kyrkans vapenhus eller församlingens sockenstuga.» Herr Wilt, som anser det vara opassande, att efter en uppbygglig predikan och när orgelns sista toner förklingat, under det församlingen ännu är försjunken i andakt, predikanten på samma heliga rum förkunnar om åtskilliga verldsliga bestyr af den mest hvardagliga beskaffenhet, äfvensom obehöfligt att derom anlita predikanten och dertill ändamålslöst, då dels predikantens stämma vanligen är af talandet uttröttad, dels nutidens författningar ej kunna genom ett hastigt uppläsande inpräglas i åhörarnes minne, föreslår: »att Rikets Ständer måtte i underdånighet framställa den önskan, att Kongl. Maj:t täcktes förordna, att all uppläsning från predikstolarne af författningar, kungörelser och tillkännagifvanden rörande verldsliga angelägenheter förbjudes, att sådana handlingar en fjerdedel.
? timme efter gudstjenstens slut uppläsas af klockaren, placerad på gången nedanför koret, samt derefter uppfästas i kyrkans vapenhus, i sockenstuga eller på annat tjenligt ställe, der de hållas tillgängliga vissa tider för dem af församlingen, som vilja läsa dem; till hvilket ändamål det vore nödigt, att tvänne exemplar af Svensk författningssamling och andra officiela kungörelser lemnades hvarje församling, det ena att, likasom nu sker, förvaras i kyrkans arkiv, det andra att på förenämnda sätt användas.» Herr Bohmansson, som instämt med Herr Witt, har tillika föreslagit, att viss tid af en vecka, eller från den ena söndagen till den andra, borde bestämmas, hvarunder de kungjorda handlingarne skulle vara för allmänheten å tjenlig plats anslagna.
Herr Ehrenborg, som grundar sin framställning hufvudsakligen derpå, att Staten, hvars åliggande det är att tillse, det sabbatens helgd och den religiösa kulten icke störas af verldsliga sysslor och förrättningar, aldraminst bör för sina ändamål begagna sig af rum och tid, som äro till gudstjensten egnade, samt andrager, att, ehuru genom Kongl.
Förordningen den 8 Maj 1849 är föreskrifvet, att kungörelserna skola först ejter gudstjenstens slut uppläsas, det samband, som, äfven efter nämnda förordnings utfärdande, vid statskyrkans gudstjenst synes ega rum mellan densamma och de verldsliga bestyren, elfver separatisterna från kyrkan en ytterligare anledning, att mot henne rigta sina anfall, föreslår: Samman.*.
Be.*v. och Ekon.-Utskottets Betänkande JV2 19. 3 »att Rikets Ständer må för sin del besluta, att, med upphäfvande oell ändring af Kongl.
Förordningen den 8
Maj 1849 samt alla de lagar och författningar, hvilka innehålla bestämmelser om kungörelsers och andra verldsliga akters uppläsande i kyrkorna på söndagar, stadgas måtte, att, med undantag dels af Riksdagskallelsen, hvilken ännu, enligt grundlagarne, måste från predikstolarne meddelas, och dels af Kongl.
Maj:ts Plakat om bönedagar, så länge särskilda sådana påbjudas, alla de tiilkännagifvanden och promulgationer, hvilka hittills lagligen i kyrkorna skett, hädanefter skola verkställas genom anslag vid ingången till det rum, der kommunens gemensamma sammanträden hållas, samt att i de fall, då författningars eller andra publikationers format eller vidlyftighet icke medgifva, att deras innehåll på sådant sätt inhemtas, desamma då må, enligt den anvisning, som jemte rubrikens utsättande anslås, hållas för allmänheten tillgängliga å det rum och under de personers vård, som dertill inom kommunen utsetts; äfvensom slutligen, att viss tid måtte stadgas, under hvil ken hvarje utkommande författning bör lör allmänheten på ofvanberörda sätt hållas tillgänglig och hvarefter den anses lagligen promulgerad.» Öfver ifrågavarande motioner, hvilka blifvit dels till Lag-, dels till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterade, får, jemlikt 43 § Riksdagsordningen, Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet härmed afgifva yttrande.
Enligt °2 Kap. 5 § Kyrkolagen skall från predikstoiarne afkunnas hvad Kongl. Majit och Dess Befallningshafvande å Kongl.
Majlis vägnar kunna hafva alt bjuda och tillkännagifva, hvarjemte genom särskilda författningar är stadgadt, att stämningar, utslag och kommunikationsresolutioner, hvilka röra en hel menighet, äfvensom kallelser till landtmäteriförrättnmgar skola vederbörande, genom uppläsande från predikstoiarne, delgifvas, samt att auktioner skola på samma sätt kunniga göras, och är genom Kongl. Förordningen den 8 Maj 1849 föresknfvet, att, med undantag af bönedagsplakat, hvilka, såsom varande af religiös egenskap, efter predikan och näst efter bönen »Fader vår» må uppläsas, alla andra Kongl Förordningar och auktonteters samt enskilda personers kungörelser skola omedelbart efter gudst]ens/ens sint från predikstolen af presten uppläsas; men tillika gäller i afseende på publikationer af sistnämnda slag Kyrkolagens föreskrift i nyssnämnda §, att alla andra verldsliga saker, än de, hvilka, på sätt förmäldt är, af kyrkolagen omnämnas, skola på kyrkovallen eller i socknestugan afkunnas, dock att lysas må efter det, som borttappadt eller stulet är, som tjenligen kan nämnas af predikstolen.
Besv. och Ekon.-Utskottets Betänkande M 19.
Utskottet kan icke, lika med de båda sistnämnda motionärerne, finna, att ofvanomförroälda stadganden om kungörelsers uppläsande från predikstolarne med skäl gifva anledning till klagomål öfver en otillbörlig sammanblandning af andliga och verldsiiga ting vid den offentliga gudstjensten, eller att predikoembetets värdighet derigenom i någon mån nedsättes; och att det icke heller i allmänhet så ansetts, be visas bäst deraf, att den, på sätt ofvan anförts, i Kyrkolagen blott såsom ett undantag för ett enda slag af enskilda publikationer medgifna lysningen från predikstolen likväl blifvit småningom öfverallt antagen såsom det enda sätt, hvarpå alla, jemväl enskilda, tillkännagifvanden delgifvas allmänheten.
Vid betraktande åter af samma föreskrifters lämplighet och behöflighet för det med dem afsedda ändamål, har det icke undgått Utskottets uppmärksamhet, att i de större städer, der tidningar dagligen eller flera gånger i veckan utgifvas, tillkännagifvanden af ifrågavarande beskaffenhet genom dem både skyndsammare och säkrare delgifvas allmänheten, till följd hvaraf kungörandet från predikstolarne derstädes synes gagnlöst och icke kan tilldraga sig åhörarnes uppmärksamhet, äfvensom att en del vidlyftigare författningar icke kunde behöfva in exlenso uppläsas, utan att det vore tillräckligt, om, på sätt i vissa orter lärer ske och af en motionär blifvit förordadt, endast rubriken af desamma upplästes med tilikännagifvande, hvarest författningen vore till genomläsande tillgänglig; men, enär i de mindre städerna och på landet, hvarest, till följd af en långvarig vana hos befolkningen att, vid dess sammankomster till firande af gemensam gudstjenst, tillika erhålla behöfliga underrättelser om de allmänna angelagenheterna, det nuvarande publikationssättet fortfarande visar si» verksamt för ändamålet, detsamma icke, innan kommunikalionsanstalterna och spridningen af tryckta skrifter vunnit en vida större utveckling, än den närvarande, kan på ett tillfredsställande sätt af andra anordningar ersättas, samt det lärer vara med god ordning öfverensstämmande, att det lagbestämda pubhkationssätlet är för hela riket och för ofiiciela tillkännagifvanden af alla slag lika och gemensamt, anser Utskottet, att ofvanberörda särskilda förhållanden icke böra föranleda till några nya allmänna stadganden.
Ej heller finner Utskottet de af motionärerne framställda särskilda förslag utmärka sig genom någon större ändamålsenlighet framför de gällande bestämmelserna.
Att låta klockaren eller annan af presten utsedd person från gången nedanför koret uppläsa kungörelserna kan i ingen mån ega företräde framför det nuvarande sättet, att sådant verkställes af presten från predikstolen.