Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemlikt sista punkten i 5:te §. af den för Utskottet gällande instruktion, åligger det Utskottet att, så vidt ske kan, i ett sammanhang behandla alla frågor, som angå Bankens lånerörelse.
För fullgörande af denna föreskrift har Utskottet, vid granskning al de stadganden, som innefattas i 6:te artikeln 1, 2, 3, 4 och 5 afdelningarne af Banko-regle mentet den 21 Augusti 1851, tagit i behörigt öfvervägande de från Riks-stånden till Utskottets yttrande hänvisade motioner, hvilka antingen afse ändring af ett eller annat af berörde stadganden eller upptaga förslag, som med dem stå i omedelbar beröring, och för hvilka motioner Utskottet här nedan kommer att närmare redogöra.
Genom remiss från samtlige Riks-stånden har Utskottet derjemte fått emottaga Kongl.
Maj:ts Nådiga skrifvelse till Rikets Ständer af den 16 November 1853, med öf verlemnande af det utaf särskilde kommitterade afgifna underdåniga betänkande och förslag, i fråga om ordnande af kredit-väsendet och låne-anstalterna i riket.
Ilögstberörda
Nådiga skrifvelse innehåller, att, sedan Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 28 Juni 1848, — under förmälan, hurusom de i riket inrättade enskilda Banker, uti deras närvarande skick, icke lemnade de för rättigheten till idkande af en så vidsträckt penninge-rörelse nödiga garantier, och att, i följd häraf, oktrojer för inrättande af dylika Banker icke vidare borde beviljas, men att Rikets Ständer likväl icke förbisett nödvändigheten deraf, att, till bedrifvande af den penninge-rörelse, Privatbankerna utöfvat, andra för ändamålet mer lämpliga åtgärder vidtogos, på det omförmälda Bankers verksamhet, då de för dem meddelade oktrojer löpa tillända, måtte, utan men för det allmänna, kunna upphöra, — anhållit, dels att Kongl. Maj:t täcktes låta utarbeta förslag om åtgärders vidtagande, hvarigenom penninge-rörelsen i landet på säkrare och mer bestående grunder måtte kunna så ordnas, att, vid de stadgade oktrojtidernas slut, Privat-bankerna, utan olägenhet för det allmänna, kunde upphöra, dels ock alt under tiden oktrojer för nya Privat-banker icke måtte meddelas; sä hade Kongl. Maj: t, då af Privat-bankernas oktrojtid numera endast återstode några få år, ansett ti Bih. till B.
Brot. 1853 & 1854. 6 Sami. 1 Afd. 42 Häft. 1 2 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34. den vara inne att bereda ett sådant ordnande af Rikets penninge-väsende, att allmänna rörelsens ostörda och oafbrutna gång må blifva fullt betryggad för en längre framtid; att härvid hos Kongl. Maj:t i Nådigt öfvervägande kommit, hurusom Rikets sednast församlade Ständer väl anslagit en summa af 1,500,000 R:dr banko till bildande af så kallade Filial-banker, hvilka skulle förena Riks-bankens säkerhet med de enskilde Ränkernas verksamhet, och att inom flera af Rikets provinser jemväl uppstått dylika Filialbanker, för hvilka reglementen blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder fastställde; men att, då härigenom endast vore åstadkommet, att sådane låne-anstalter inrättats på orter, der enskilda Banker ej funnos, så qvarstode oförminskadt det ofvanomförmälda behofvet af särskilda anstalter och åtgärder till förekommande af den stockning i allmänna penninge-rörelsen, samt i handel och näringar, som
Privat-bankernas upphörande ovilkorligen måste föranleda, så framt icke deras verksamhet blefve öfverflyttad på andra inrättningar, hvilka i sig innebure trygghet för de allmänna kredit-förhållandena och åt dem kunde gifva riktning, säkerhet och stadga, samt inom sig egde eller på naturlig väg åt sig beredde de af ett utvidgadt jordbruk, stigande industri och tilltagande folkmängd påkallade hjelpkällor, de der för det allmännas förkofran och ökade välstånd icke borde saknas; att jemte de åtgärder, hvilka af förenämnda behof påfordrades, uppmärksamhet jemväl måste egnas den betydliga inverkan på penninge-rörelsen, som vore en följd af hypotheks-föreningarnes operationer med utomlands upptagna lån, hvilka bringat uti rörelsen ganska ansenliga kapitaler, som småningom på bestämda tider skola återgäldas och utur Riket utgå, utan afseende på en mera eller mindre förmånlig konjunktur; samt att inverkningarne af de låne-tiilgångar, som de i Riket befintliga kassor af flerfaldiga slag hafva att erbjuda, ej eller borde förbises.
1 betraktande af dessa omständigheter, och enär Kongl. Maj:t funnit nödigt, att uti denna vigtiga och inflytelserika fråga inhemta insigtsfull och upplyste mäns på erfarenhet och sakkännedom grundade mening, hade Kongl. Maj:t uppdragit åt en kommitté, att, efter mogen pröfning af alla med detta ämne sammanhang egande förhållanden, till Kongl. Maj:t inkomma med underdånigt betänkande och förslag till sådant ordnande af kredit-förhållandena och låne-anstalterna i Riket, som, med fästadt afseende å Rikets Ständers genom grundlagarne förvarade rätt, att besluta om förvaltningen af Rikets Ständers Bank, uppgåfve de tjenligaste ulvägarne att befordra penningecirkulationen och att bidraga till näringarnes utveckling på ett med rikets närvarande ställning samt nationens lynne och verkliga behof öfverensstämmande sätt, äfvensom till framtidens betryggande emot de hvälfningar i penninge-väsendet, hvaraf riket i förra tider rönt kännbara olägenheter; och då Kongl. Maj: t nu öfverlemnade ett tryckt exemplar af kommittéens, i följd häraf, den 8 April 1853 afgifna underdåniga betänkande, ansåge Kongl. Maj:t
Sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att Rikets Ständers Banks verksamhet måtte sä ordnas, att all den lättnad för allmänna rörelsen beredes, som med dess betydliga tillgångar kunde, åstadkommas; att Kongl. Maj:t likväl nogsamt funne, att dessa tillgångar, hvilka i första rummet skola afse betryggandet och upprätthållandet af myntvärdet, icke kunde vara eller blifva tillräckliga att bemedla större förlagskapitaler för näringarne, hvilkas årliga tillvext erfordrade alltjemt ökade rörelsemcdel, och alt det vore pä enskildes samlade kapitaler och gemensamma kredit, som hufvudsakligen anstalter lör sådant ändamål måste grundas, om de skola blifva tillfyllestgörande; samt att Kongl.
Maj.t emellertid ville afvakta de beslut, som i omförmälde hänseende varda af Rikets Ständer vidtagne, innan Kongl. Maj:t till slutligt afgörande företoge dessa på rikets penningeslällning i så hög grad inverkande frågor, hvilka utgjorde föremål för Kongl.
Maj.ts ständiga omsorg och noggranna pröfning.
Banko-Utskottets Betänkande, N:o 3i.
Med anledning af denna Nådiga skrifvelse och finans-kommittéens, uti dervid fogade underdåniga betänkande, yttrade åsigter i frågan angående de åtgärder, hvilka höra vidtagas till förekommande af den stockning i allmänna penninge-rörelsen, samt i handel och näringar, som skulle uppstå i händelse nuvarande Prival-banker vid oktrojtidernas slut upphöra, har Utskottet, före upprättandet af förslag till reglering af Bankens låne- och kreditiv-rörelse intill nästa riksdag, till behandling förehaft följande i detta ämne väckta och till Utskottet öfverlemnade motioner, nemligen: af Herr Friherre C. A. Raab, som föreslagit, att Rikets Ständer måtte förkasta det Filialbanks-system, hvilket vid sistförflutna riksdag antogs och som af Kongl. Maj:t blifvit i Nåder sanktioneradt; att nämnde system måtte upphöra vid nuvarande oktrojtids utgång, men deremot Privatbanks-systemet än vidare, efter slutad oktrojtid, fortfara, med följande förpligtelser i afseende å Privat-bankernas verksamhet, nemligen : «) att småningom indraga fonderna för diskontering på namn, för att bespara dem åt verklig diskonterings-rörelse med vexlar, kreditpapper, anvisningar m. m., på det alt de må blifva förläggare för industrien; b) att äfven i viss grad och med vissa förbehåll belåna inhemska varuprodukter; c) att icke allenast inom samma Banks fdial- och hufvud-kontor, utan äfven inom olika Banker utbetala lemnade anvisningar för någon annan Privat-bank eller Filial-kontor, eller godtskrifva den person, som invisningen innehar, om han eger räkning med den Bank, der penningarne skola lyftas; (T) att utvidga depositions-rörelsen, och derpå lemna ränta med invisnings-rätt; e) att utvidga kassa-kreditiv-rörelsen; f) att låta förfärdiga på ett enda ställe alla blanketter för bank-rörelsens bedrifvande, hvilka, i mån af reqvisition, stämplas och utvexlas af en derom betrodd un der Kronans uppsigt stående auktoritet; samt g~) att förvandla sina vexlings-kassor i silfver, i stället för Riks-bankens sedlar, och att inlösa sina sedlar i silfver-species; af Herr Prosten Almqvist: att, då Rikets Ständers Bank, enligt 210 §. i Bankoreglementet, åtagit sig skyldigheten att ersätta upphörd Privat-bank, för att förekomma den stockning i allmänna rörelsen, som måste inträda när sådan Bank inställer sin verksamhet, antingen genom egna afdelnings-kontor eller vid sednaste riksdag beslutade Filialbanker, Banko-Utskottet, vid det förhållande, att flera Privat-bankers oktrojer gå till ända innan nästa riksdag,
mätte meddela Rikets Ständer, antingen Privat-bankerna, som ej fördra något förlag af Riks-banken, böra bibehållas och i detta fall föreslå de förändringar, som finnas nödige i deras reglementen, i afseende å dels deras kredit-sedlars mottagning i allmänna uppbörden, dels dessas minsta valör och sedelutgifningens begränsning, eller ock
Filialbanks-svstemet må vidhållas och i detta fall tillräckliga fonder anvisas, motsvarande Privat-bankernas sedelstock, efter afdrag af deras behållningar 1 rikets mynt, samt äfven föreslå de förändringar i Filial-bankernas reglementen, som, efter hvad erfarenheten visat, kunde finnas vara af nöden, så att icke den ena gynnas mera än den andra, hvarvid äfven torde böra föreskrifvas, att några oktrojer icke må utfärdas för andra orter, än sådana, der Privat-bank förut funnits; af Herr Professoren Agardh: d) att af Bankens låne-förlag i den så kallade diskont-rörelsen måtte indragas -fe årligen pro rata i Banko-diskonten samt Låne-kontoren i Götheborg och Malmö, dervid borde iakttagas, att kassa-kreditiv-fonden indrages i sisla rummet, samt att den sålunda indragna sedelstocken må i allmänna rörelsen åter utsläppas derigenom, att
Banken för densamma uppköpte räntebärande obligationer; och 4 Banko-Vtskotlets Betänkande, N:o 34. b) alt Kongl. Maj:t och Rikets Ständer måtte utfärda en lag för Privat-bankbolag, enligt hvilken hvarje bolag, sorn ikläder sig uppfyllandet af de i samma lag föreskrifna vilkor, erhölle rättighet att när och hvar som helst idka bankrörelse; och kunde såsom grundval för en sådan lag läggas det förslag, finans-kommittéen i berörde hänseende afgifvit; af Herr C. C. Hörnstein, som, jemte anförande af åtskilliga ibland de orsaker, hvilka, efter hans förmenande, föranleda dertill, alt Privat-bankerna böra lemna företrädet åt Filial-banker, föreslagit, att Rikets Ständer måtte icke allenast vidhålla, utan än vidare utveckla det vid sednaste Riksdag antagna Filial-banks-systemet, och dertill anslå alla de tillgångar, som för sådant ändamål kunna af Rikets Ständers Banks medel disponeras; af Herr A. O. Wallenberg, som tillstyrkt, det Rikets Ständer måtte »antingen, med frånträdande af deras underdåniga skrifvelse af år 1848, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:ts Nådiga Författning af den 9 Januari 1846, rörande enskilda banker, må såsom allmän författning få gälla till efterrättelse, och att, i följd deraf, enskilda banker må kunna upprättas å andra orter än sådane, hvarest dylika banker nu finnas, eller ock, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers tillförene uttalade åsigt om Privat-bankernas förkastlighet, i underdånighet anhålla, det hvarken nya enskilda banker med egen sedelutgifningsrält må hädanefter oklrojeras eller de nu befintliga erhålla någon förlängning ä deras innehafvande oktrojer;» af Riksdags full mäktigen Lars Larsson från Elfsborgs län: att Privat-bankerne måtte indragas och ersättas af Filial-banker; af Riksdagsfullmäktige!] Gustaf Nilsson från Kalmar län: alt några vidare oklrojer för Privat-banker ej må meddelas, utan Privat-bankerna, efter de nuvarande oktrojernas utgång, upphöra, samt Rikets Ständers Bank, genom inrättande af flere Filial-kontor, utvidgas till en mot Privat-bankernas svarande penningerörelse; af Riksdagsfullmäktigen Ola Svensson från Malmöhus län: att Rikets Ständers Bank, i den mån nuvarande oktrojer för Privat-bankerna upphöfa, måtte å sådana ställen i landsorterna ombesörja inrättandet af bank-afdelnin gar, som utgifva endast riksmynt; samt af Riksdagsfullmäktigen Anders Olofsson från Jemtlands län: att alla Privat-banker, vid nuvarande oktrojers utgång, måtte upphöra ; alt ett större antal Filial-kontor,
af Rikets Ständers Bank försedda med tillräckliga rörelse-kapital, må i de förras ställe inrättas å de orter, hvarest behofvet deraf visat sig vara mest framstående; samt att, derest icke dessa tvänne förslag ansågos kunna bifallas, vederbörande Privatbanks-direktioner matte förpligtas ej allenast att, genom inrättande af vexlings-kassor, bereda allmänheten tillfälle, att i det öfver allt gångbara riksmyntet utbyta de af dem utgifna sedlar, än ock alt hädanefter utgöra vida högre bevillning af sina behållna inkomster, än som af dem nu erlägges.
Af finans-kommittéens underdåniga betänkande, i hvad det rörer frågan om nuvarande Privat-bankers ersättande, i händelse de, vid oktrojtidernes slut, skulle upphöra, inheinlas, att kommittéen, beträffande de 3:ne olika utvägar, sorn i delta hänseende kunde ifrågakomma, nemligen: l:o alt fylla behofvet, genom motsvarande utgifning af sedlar och lån ifrån Rikets Ständers Bank, eller utvidgade eller nya afdelningar af densamma i landsorterna; 2:o att förnya nuvarande Privat-bankers oktrojer, eller meddela sådana ät andra scdclutgifvande enskilda banker, eller Banko-Vtskottels Betänkande, N:o 34.
3:o att i större skala befrämja uppkomsten af icke sedelutgifvande så kallade Filial-banker, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad vid sednaste riksdag i denna del beslöts, anfört, bland annat, följande: »Den första utvägen att ersätta upphörde sedelutgifvande banker, genom lån-afdelningar af Rikets Ständers Bank, skulle vara för allmänna rörelsen mindre förmånligt, för banken skadligt.» »Det ligger nemligen i sakens natur, att allmänna låne-inrältningar, som äro föga egnade att handhafva annan utlåning än emot real-säkerhet, och mäste förvaltas i öfverensstämmelse med bestämda reglementariska föreskrifter och af dertill ståndsvis valde ombud, med biträde af offentlige tjenstemän, ej kunna lemna samma lättnader vid försträckningar, som enskilda banker, hvilkas styrelser handla fritt och bättre förstå att bedöma de mångfaldiga förhållanden, hvaraf personlig kredit beror.
Delta hafva Rikets Ständer jemväl förut erkänt, då de, i underdånig skrifvelse af den 23 November 1823, hos Kongl. 31 aj:t anmälde deras åsigt, att förlägenheten i allmänna rörelsen skulle kunna minskas, genom upprättande af enskilda bolag, till bestridande af en sammansatt upplåning och utlåning, hvilka, oberoende af Rikets Ständers penningeverk, skulle förena de kapital-egandes och kapital-behöfvandes intressen och småningom göra den vidsträckta utlåning umbärlig, som hittills varit för allmän räkning bedrifven; hvadan Rikets Ständer ansågo diskont-rörelsen heldre böra öfverlemnas åt den enskilda omtanken, än utgöra föremål för stats-förvaltningens omsorg.
Rikets Ständer afgåfvo ock förslag till den författning om enskilda banker eller diskonter, som Kongl.
Maj:t, med gillande af deras åsigt, elen 14 Januari 1824 utfärdade och hvilken ännu tjenar till efterlefnad.
För Rikets Ständers Bank skulle utvidgade utlåningar genom afdelnin •
Do gar i de orter, der upphörda Privat-banker haft sitt säte, och en dermed förenad större utgifning af dess sedlar förorsaka, vid myntvärdets upprätthållande, svårigheter och förluster, som vida öfvervägde räntevinsten af den (illökta låne-rörelsen.
På dessa skäl afstyrker kommiltéen alt denna utväg till Privat-bankernas ersättande må vidtagas.» »Om företrädet emellan de två andra utvägarne, bibehållande af sedelutgifvande enskilda banker eller inrättning aj sådana utan egen sedelutgifning äro meningarne mycket delade.» »Oaktadt de många, lill en del välgrundade, inkast emot sedelutgifvande enskilda banker, som ofta blifvit framställda, synas de dock, i vissa hänseenden, ega företräde för enskilda eller så kallade Filial-banker, sorn röra sig med förlag af Rikets Ständers Bank och följaktligen med dess sedlar.
Härvid förutsätter kommittéen emellertid, dels alt större säkerhet och bestämdare begränsning för enskilda bankers sedelutgifning lillvägabringas, dels alt de med skäl ölverklagade olägenheter vid dessa sedlars omlopp varda undanröjda, så vidt sig göra låter.» »Enskilda banker, som utgifva egna sedlar, fordra ej något bidrag af Rikets Ständers Bank, och genom fortsatt tillåtelse att stifta sådana bank-inrättningar skulla den bekymmerfull omsorgen undvikas, att anskaffa erforderligt förlag åt Filial-banker, lill ett belopp någorlunda svarande emot det af nuvarande Privat-bankers i allmänna rörelsen spridda sedlar, efter afdrag af deras kassa-behållningar i rikets mynt.
Sistnämnde belopp har, i medeltal för de fem sistförflutna åren, utgjort 7,243,000
R:dr, och det är klart, alt en sådan utgifning af nya sedlar ifrån Rikets Ständers Bank icke borde ega rum utom i förening med särskilda åtgärder till förstärkning af dess metalliska kassa.
Då enskilda banker måste vid anfordran inlösa sina sedlar med rikets mynt, och i följd deraf ständigt i sina kassor hafva förråd af sådant, så kunna deras sedlar icke trycka på Riks-Bankens metalliska kassa i samina mån, som dess egna sedlar.» 6 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34.
»Åliggandet för enskild bank att vid anfordran nied rikets mynt infria sina sedlar, utgör för öfrigt det säkraste bandet å deras styrelser, att vid utlåningar och sedelutgifningar iakttaga all nödig varsamhet.»
Utskottet delar hufvudsakligen de åsigter finans-kommitléen, i fråga om Privatbankers ersättande genom afdelningar af Rikets Ständers Bank, yttrat.
I afseende å företrädet emellan Privat-, eller sedelutgifvande enskilde banker, och Filial-, eller icke sedelutgifvande banker, torde det deremot ännu vara för tidigt att fälla något afgörande omdöme.
Efter sednaste riksdag, då för sistnämnde slags banker grundstadgar fastställdes, har endast den erfarenhet kunnat vinnas, alt personer äro benägna för bildande af dylika banker.
Om och med hvad fördel sådana kunna ersätta Privatbankerna är en fråga, som först, efter det Filial-bankerna kommit i tillfälle att vidare utveckla sin verksamhet, kan med säkerhet besvaras.
Utskottet anser sig således, oberoende häraf, böra taga under öfvervägande det af åtskilliga motionärer framställda yrkande, att nuvarande Privat-banker måtte, vid oktroj-tidernas slut, upphöra och ersättas genom bank-inrättningar, som antingen hell och hållet, eller till större eller mindre del förläggas af Rikets Ständers Rank.
Härvid måste
Utskottet naturligtvis i främsta rummet undersöka, huruvida Rikets Ständers Bank åt sin sedel-ansvarighet kan gifva den för Privat-bankernas ersättande nödiga utsträckning.
Omförmälda bankers utelöpande sedlar, efter afdrag af inneliggande kassa i riksmynt, beräknades vid nästlidet års slut till nära 8,400,000 R:dr B:ko.
Utöfver det genom
Banko-reglementet bestämda maximun för den del af sedelstocken, som saknar motsvarighet i metallisk valuta, eller 20,000,000 R:dr, får, enligt nu gällande föreskrifter, icke användas mera än 2,500,000 R:dr, hvilken summa är för ändamålet otillräcklig.
Vidare utsträckning af Bankens ansvarighet synes ock vara ganska betänklig.
Den åsigt har blifvit yttrad, att Banken kunde genom indragning af låneoch kreditiv-förlag eller bibehållande af vinstmedel ersätta den förminskning af landets rörelse-kapital, sorn blefve en följd af Privat-bankernas upphörande; och hvad indragning af lime- och krediliv-förlagen angår, så medgifver Utskottet, att med den del af dessa förlag, hvilken icke varit upptagen och sålunda, då den utgifves, måste betraktas såsom tillökning i rörelse-kapitalet, Privat-banker kunna ersättas; men vinstmedlens användande för detta ändamål leder deremot lill förminskning af nämnde rörelse-kapital.
För Banken lärer således icke återstå annan utväg för anskaffande af det belopp, som erfordras i och för Privat-bankernas fullständiga ersättande, än alt upptaga utländskt lån — en utväg, som Utskottet ej vågar förorda.
Af dessa skäl får Utskottet afstyrka bifall å det af flere motionärer framställda förslag, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att oktrojer för Privat-banker icke vidare må af Kongl.
Emedlertid har Utskottet, vid det förhållande, att antingen en eller annan Privatbank kan finna sig föranlåten att, före eller vid nuvarande oktroj tiders slut, upphöra, eller nya oktrojer icke komma att utfärdas, ansett sig pligtigt att, i sammanhang med granskningen af de föreskrifter i 5:te ald. 6:te art. af Banko-reglementet, som angå ersättning af upphörd Privat-bank, taga i bepröfvande de i förevarande ämne väckta motioner och de åtgärder, hvilka från Bankens sida kunna och böra härutinnan vidtagas; åberopande Utskottet i sådant afseende det yttrande och förslag, som här nedan i punkten 71:o förekomma. Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34.
I sammanhang härmed får Utskottet tillkännagifva, att Utskottet, som hyser den öfvertygelse, att de uti väckta motioner anmärkta hufvudsakliga olägenheter af Privatbankerna kunna afhjelpas genom förändrad lagstiftning för dylika banker, är betänkt att, för behandling af nyssomförmälda fråga, begära sammanträde med Höglofliga Lagutskottet.
Åt de af Utskottet bär nedan uppgjorda föreskrifter har Utskottet sökt gifva den uppställning, att de, i händelse af llikets Ständers godkännande, kunna omedelbart och utan den föregående fastställelse, hvarom 8 §. i den för Utskottet gällande instruktion handlar, i blifvande Banko-reglemente införas.
Genom detta äfven vid de nästföregående två riksdagarne begagnade sätt att behandla alla frågor, som angå Bankens låne- och kreditiv-rörelse, vinnes, utom tid, jemväl den fördel, att nya eller förändrade föreskrifter kunna, der så nödigt pröfvas, genast meddelas vederbörande till efterrättelse.
Öfver de i 6:te och 7:de afd. af 6:te artikeln befintliga stadganden, angående dels Bankens grundfond eller kapilal-öfverskott och dels användandei af redan influten och vidare ingående vinst å Bankens rörelse, skall Utskottet särskildt utlåtande afgifva.
Angående förhållandet med Bankens låne- och kreditiv-rörelse den 31 December 1853 och den 29 nästlid ne April får Utskottet meddela nedanstående: (se tabellen N:o 1.)
Första afdelningen af 6:te artikeln uti Reglementet angår Bankens mllåningar till Staten och allmänna Inrättningar.»
Enär vid granskning af de uti nämnde afdelning, under §§. 146—148, upptagna föreskrifter, anledning till förändring icke förekommit samt förslag i denna syftning ej heller är vordet väckt; har Utskottet skolat hemställa, att omförmälde föreskrifter må i blifvande Reglemente bibehållas, så lydande: l:o.
Sedan de af Riksgälds-kontoret, för liqviden af Svenska Statsverkets vid 1830 års slut återstående skuld af 4,400,000
R:dr till Banken, för derifrån förskjutna medel till 1808—1809 årens krigskostnader, utfärdade 440 stycken räntebärande förbindelser blifvit, enligt Rikets Ständers vid 1840—1841 årens Riksdag fattade beslut, under den 30 September 1841, utbytta mot 968 st. nya 4-procent obligationer å 4,000 R;dr hvardera, eller å tillsammans 8 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 3 i.
3,872,000 R:dr banko, hvartill berörda skuld, genom de derå under åren 1835—1840 af Riksgälds-kontoret verkställda afbetalningar, blifvit minskad; så kommer, jemlikt berörda förbindelsers innehåll, 22 st. obligationer å tillhopa 88,000 R:dr alt årligen infrias, jemte erläggande af ränta ä 4 procent, enligt obligationerna vidfogade .räntekuponer; skolande, för den händelse Banken behöfver att afyttra berörda obligationer, den del deraf, som - icke blifvit af Riksgälds-kontoret infriad, nämnde kontor till inlösen hembjudas, förr än obligationerna varda af Banken å annan man öfverlåtna. 2:0.