Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle man göra en sammansättning af det engelska, praktiska sinnet, den franska elegansen och den italienska plastiska nobles- sen, skulle man dock endast uppnå, att det utmärkande för hvarje nations egendomlighe- ter försvann, och intet helt uppnåddes; unge- fär som om man ville sammansätta ett an- sikte af de vackraste ögon, den mest regel- bundna näsa och den behagligaste mun, man hade sett.
Sådana kompositioner blifva all- tid misslyckade.
Man bör hvarken försöka likna den ena eller den andra, utan man måste försöka att, bland allt som bjudes, välja det, som bäst passar ens utseende, figur, ålder, stånd och penningpung.
Emellertid kan jag icke underlåta att ut- trycka den tanken, att de damer, som — af alla jag sett — motsvara hvad jag tycker, medelklassens damer böra sträfva efter, just äro sådana svenska damer, som icke preten- dera att uppträda i toalett.
Därtill höra hufvudsakligen de svenska damer, som äro bosatta på landet, alla dessa fruar och unga flickor från herregårdar, hvilka man ser un- der sommarresor på järnvägar och ångbåtar, eller i deras hem på landet.
De äro för det mesta mycket enkelt klädda; bomullsklädningar och halmhattar och någon liten tröja eller krage, men jag har aldrig hos några andra unga damer funnit en sådan förmåga att se intagande ut med litet eller att gifva ett sådant intryck af genomgå- ende renlighet, ordning och behag.
Jag erinrar mig, då jag en gång kom sö- der ifrån och hade passerat Köbenhavn, att jag riktigt blef smått kär i två unga svenska flickor, som kommo in vid en station i Söder- manland.
Det var en sann tillfredsställelse att igen se en klädning, som satt så bra och var så bländande ren, så fina små fötter i passande skor, så nätta handskar, så väl kam- madt hår, och allt utan den minsta preten- tion på att vara vare sig särskildt modernt eller » stiligt ».
Man såg först på dem själfva, sedan med en förnöjd blick på deras dräkt, där allt passade tillsamman, och där ingenting störde.
När jag tänker mig typen for en svensk dam, ser jag den icke i de eleganta damer, som slafviskt följa modets nycker, utan i dessa två unga sörmlandsflickor, som sågo lika rena och friska ut som en svensk som- mardag, icke för fina för att kunna företaga sig hvilket arbete som helst och icke för tarfliga för att kunna visa sig för hvem som helst.
D e förstodo tydligen att uppfatta sin
IDUN 1890 egen personlighet och samhällsställning.
Det är just, hvad vi allesamman borde lära oss göra, och en dams toalett bevisar alltid, hur långt hon är kommen i att lösa denna upp- gift.
Sirap, 4 &lt;S å IS öre Kryddor, torkad frukt o. d.
Ost och smörgåsmat Ol &amp; svagdricka Fotogen Såpa, tvål och stärkelse Hjälp med strykning Diverse 149 kr.
» » _.
» » » » » —: —: 1: —: 1: —: —: 1: 72 75 50 90 — 90 75 58 Kronor 50: • — ärade läsarinnor, kvartalsskiftet. '
I, som ej hafven prenumererat på mera än första kvar- talet, skynden med förnyandet af prenumera- tionen!
Sen äfven till, att edra bekanta, som hittills ej haft tidningen, icke försumma att pre- numerera från och med andra kvartalet!
Ny- tillträdande abonnenter erhålla gratis början af den pågående intressanta följetongen » Striden om hjärtan », af Johan Nordling.
Idun med Modetidningen kostar från 1 april till årets slut endast 4 kr.
90 öre, pr kvartal 1 kr.
Huru få 1,500 k r o n o r s å r s i n k o m s t att p å Ibästa s ä t t r ä c k a t i l l f ö r e n f a m i l j på 4 personer?
(Prisbelönadt svar å prisfrågan X.)
Utgifterna for ett hushåll på 4 personer med 1,500 kr.
årlig inkomst torde lämpligen kunna fördelas sålunda: Hyra 250 kr.
Skatter: 100 » Kläder 150 » Hushållet 600 » Bränsle 75 » Lön til) tjänsteflicka 50 » Diverse 75 » S:ma 1300 kr. '
Enkla vanor och en förståndig sparsamhet förut- sättas råda inom en familj med så begränsade till- gångar som de ifrågavarande.
Naturligtvis blir det alltid någon skillnad i lefnadskostnaderna, om famil- jen är bosatt i stor eller mindre stad, då ju utgifterna både för hyra, mat och ved kunna vara ganska olika.
I allmänhet torde dock 50 kr.
i månaden vara väl drygt tilltagna som hushållspengar åt en af blott 4 personer bestående familj — i så fall kan något däraf läggas till posten för kläder, i synnerhet om däri inbegripes underhåll af sängkläder och linne.
Under » diverse » komma, då så behöfves, läkare och medi- cin, prenumeration på tidningar eller någon tidskrift, anskaffande af något husgeråd och öfriga små extra utgifter.
Att på ett rätt och klokt sätt fördela hushålls- pengarna blir husmoderns sak; att noga tänka sig för och undvika alla onödiga utgifter är ett af de första vilkoren, för att hon skall kunna väl förvalta, hvad mannen med tillit till hennes förstånd och om- tanke lemnar i hennes vård.
Så bör hon ock för- söka att utan främmande hjälp uträtta de husliga göromålen, — hvad som sparas in på att undvara lejd hjälp kommer nog väl till pass på annat håll — detta naturligtvis under förutsättning, att hon själf är frisk och har en duglig tjänarinna.
Det kan möjligen vara af något intresse för yngre husmödrar (de äldres erfarenhet i husliga saker står säkert vida öfver min egen) — att se, huru jag för några år sedan, själf då en ung husmor och boende i en landsortstad, fördelade mina hushållspengar.
Kött och fläsk pr månad kr.
12: — Fisk » 3: — Mjölk, 1 k:a skummad a 12 öre och / zY „ k:a osknmmad å 15 pr dag J Smör, 5 © a- ' 70 öre » 3: 50 Ägg ..... » —: 80 Bröd eller mjöl till bröd » 7: 50 Gryn och mjöl till kokning » 1: 75 Ärter och bönor » 1: 10 Potatis » 1: — Kafie » 1; 50 Socker, 5 &lt;8 å 33 ö r e.
&gt; » 1: 65 l 8 Denna uppgift är för en af vintermånaderna, då mera varm mat användes än om sommaren.
Bar- nen fingo ofta till frukost mjölkvälling eller kokt mjölk med bröd; hade vi till middag någon kraftig kötträtt, kunde det hända att soppan någon gång uteblef och ersattes af svagdricka, hvilket jag fick hem färskt och tappade på buteljer, och som, efter att hafva stått väl korkadt ett par dagar, var mycket godt.
Summan till bröd tyckes ej vara stor, men jag köpte mjöl och bakade själf, både hvete- och råg- bröd, i en vanlig liten besparingsspis och det blef bättre och billigare än det köpta brödet.
Endast hårdt bröd köpte jag ungefär 15 pr månad.
Under sommaren, då fotogenen gick bort, använde jag i stället mera ägg och mjölk, grönsaker kommo i stället för ärter, o. s. v. Tvätten verkställde vi hemma utan ^främmande hjälp, vatten och torkvind funnos i huset.
Endast vid strykningen lejde jag, men ej i hvar månad, då det ej hann blifva så mycket kläder, utan hvarannan månad, då jag i hyra för strykugn och hjälp för en dag betalade 1: 50, men då voro vi två som ströko.
Eljes använde jag ej främmande hjälp, — den vanliga skurningen verk- ställde tjänsteflickan ensam, och vid grundligare ren- göring fingo vi hjälpas åt.
Under » diverse » kommo tråd, synålar och dylikt smått, postporto och papper för min egen del, m. m.
Det hände dessutom, att jag då och då kunde spara in till ' någon småsak åt barnen, någon liten öfver- raskning på födelse- eller namnsdagar, hvilket gladde mig lika mycket som dem.
Äterstår nu » skolgång för en fullvuxen dotter ».
Men i regeln torde skolgången redan vara afslutad, då en flicka blifvit fullvuxen.
Skall däremot en ung flicka efter sin skoltid utbildas för något särskildt yrke, torde det ej vara många föräldrar med 1500 kr.
årlig inkomst, som anse sig vara i tillfälle att bekosta en kanske långvarig och dyrbar lärokurs.
På vår förteckning öfver de olika utgiftsposterna har summan uppgått till 1300 kronor, då således 200 kr.
återstå, hvilken summa då skulle kunna an- slås till det nämnda ändamålet, såvida ej oförutsedda omständigheter inträffa, som kunna nödga föräldrarne att af sina tillgångar använda mera för andra behof.
Verna.
Annonspriset i Idun höjes den 1 april på grund af tidnin- gens nära fördubblade spridning mot i fjor, från 25 öre till 3 5 Ö r e pr petilrad, undan- tagandes för annonser under rubrikerna » Le- diga platser » och » Platssökande », hvilka fort- farande som hittills beräknas efter 25 öre pr rad (
Upplagan utgör nu 19,000 exemplar mot 10- å 11.000 i fjor.
Fröken Gina Oselio uppträdde i lördags i » Faust » samt skördade lifligt och välförtjänt bifall, särskildt efter kyrkscenen och fängelsescenen.
På onsdagen i denna vecka sjunger hon Carmens parti i operan af samma namn.
Under inöfning att under den närmaste framtiden uppföras äro operorna » Figaros bröllop » och » L o - hengrin ».
1 den senare kommer måhända Elsas parti att uppbäras af Gina Oselio.
Dramatiska teatern gifver fortfarande för goda hus » Mäster Olof ».
I titelrollen alternera hrr Skån- berg och Ortengren, båda med god framgång.
Nästa nyhet b l i r E.
Werners 5-aktsskådespel » Guld- korn », hvilket är ämnadt att uppföras första gången om måndag.
Vasateatern gifver torsdagen den 27 dennes för första gången Herman Berens ' nykomponerade bufla- operett » Prinsessa för en dag ».
Libretton är en fri bearbetning från franskan af Ernst Wallmark.
De förnämsta rollerna innehafvas af fröknarna Anna Pettersson, Ekström och Johnsson, samt hrr Ström- berg, Lundin, Lundahl och Klinger.
Operetten an- föres af kompositören.
Hr Hamrins matiné å Dramatiska teatern Mariabe- bådelsedag gafs för alldeles fylld salong och under det mest stormande bifall.
Särskildt blefvo fru Hart- man i bagatellen » Småflickor » och hr Knut Almlöf i » Sparlakanslexor » föremål för publikens hyllning.
Matinégifvaren kunde ock med all rätt taga åt sig en god del af applåderna.
Filharmoniska sällskapst gifver sin tredje abonne- mentskonsert såsom matiné den 20 april.
Programmet upptager Griegs » Olof Trygvason » för soli, kör och orkester samt Hallens » Styrbjörn Starke » för mans- kör och orkester.
Den 26 mars.
En anekdot om Rossini, kompositören till » Barbe- raren i Sevilla », torde med nöje läsas just nu, då nämnda opera ånyo upptagits å k. operan härstädes.
Den lyder som följer: Eossini var en gång tvungen att några dagar uppe- hålla sig i en liten italiensk stad.
Den ryktbare maestrons närvaro satte hela befolkningen i icke ringa hänförelse.
Framför hotellet, där han tagit in, vimlade alltjämt en hop entusiaster och nyfikna, och så snart han visade sig på gatan, hade han hela sta- den efter sig.
Äfven ärebetygelser fattades ej.
Första aftonen han var där, trakterades han med en serenad, och kvällen därpå egde en föreställning af hans Barberaren i Sevilla rum, till hvilken han på det högtidligaste inbjöds och naturligtvis också bevistade.
Från sin festligt smyckade loge följde han leende föreställningen, som absolverades med ifver och god vilja, men med skäligen liten succés.
Icke för ty applåderade han lifligt.
Orkestern bestod till största delen af dilettanter, som inte alltid kommo så väl öfverens.
Särskildt lade maestron märke till en lång yngling med en trumpet, som han ofta, mycket för ofta förde till munnen, utan att man likväl någonsin hörde en ton.
När Kossini under mellanakten frågade kapellmä- staren, hur detta kom till, svarade denne, icke utan en förlägen rodnad: » Ser ni, ärade maestro, då vi ville uppföra ert mästerverk, kunde vi inte i hela staden finna en trumpetare.
V i visste oss då ingen annan råd, än att taga den förste bäste, och om han än icke kan blåsa trumpet, så håller han den ändå för munnen, och det gör alltid god ejfekt. » Smånotiser från kvinnovärlden.
Dräktreformförening ens styrelse hade måndagen den 17 dennes kl. 8 e. m. i folkskolan vid Plemming- gatan n:r 71 sammankallat ett möte för arbetskvin- nor.
Salen var till trängsel fylld af en skara mödrar och barn, hvilka med spändt intresse åhörde före- draget.
En liflig diskussion uppstod därefter, hvil- ken varade en timme.
Under densamma förevisades en riklig samling af Dräktreformföreningens färdig- sydda modeller och upplystes, att sådana, äfvensom mönster, alltid finnas på lager hos fröken Ohlson, 14 Blasieholmstorg.
I föredraget påpekades, att kvinnan, som alltmer blir nödsakad att träda fram och arbeta sig till en själfständig och aktad ställning inom samhället, där- till behöfver goda krafter för att ej gå under, men att krafterna genom vår vanliga dräkt löpa stor fara att undergräfvas, hvarför en genomgripande reform, synnerligast beträffande underkläderna är nödvändig, för att hon skall blifva en arbetsduglig samhälls- medlem.
I » laboratoriet ».
(Forts.) Trädgårdsdirektörens bostad eller som den ge- menligen kallades: » Trädgårdspaviljongen », låg nedanför parkterrassen alldeles invid sjöstranden, så tätt ombäddad af rik vegetation, att man, när högsommaren gaf löfvens murverk sin frodigaste yppighet, först i sista stund öfverraskades af den kokett sirliga lilla byggnaden i schweitserslil.
Den gamla syrenhäcken nedanför verandan stod redan
klädd i blekgrön skrud af späda blad, och de violetta blomklasarnas knoppar svällde i solljuset, som vore de i hvarje ögonblick färdiga att brista och sända ut sin narkotiska ånga — den unga sommarens berusande a n d e d r ä k t.
Sonja skyndade med snabba steg uppför den träsnidade trappan, som under takets långa skärm- utsprång på snedden efter ena gafvelsidan ledde upp till den öfre våningen.
1 den lilla förstusvalen knackade hon lätt på en af dörrarna o c h steg in, utan att ens vänta på svar, som en gammal och kär gäst på stället.
En genomträngande ljum doft af kryddor slog henne till mötes genast i dörrgläntan, och när hon hastigt stängt dörren bakom sig, att icke ens en pust af drag skulle hinna smyga sig in om hennes kjortelfåll, stannade hon ett ögonblick på tröskeln för att hinna vänja sina ögon, bländade af det klara solljuset där utanför, vid skymningen i det lilla rummet.
Det var en egendomlig interiör, som öppnade sig här inne, o c h väl egnad att första gången väcka den besökandes förundran.
För Sonja var nu allt gammalt och välbekant se ' n späda barndomsdagar, då gumman Bergs » laboratorium », som den gamla själf älskade att kalla det, utgjorde ett ständigt mål för hennes barnsliga intresse och lifliga fan- tasi.
Men likafullt, för hvarje gång hon på nytt steg öfver dess tröskel, genomträngdes hon af samma egendomliga känsla af mystisk andakt som inför det hälft öfvernaturliga och obekanta; och nu, när hennes ögon så småningom började ge- nomtränga den gröna skymning, som orsakades af de evigt tillskjutna täta persiennerna för fönst- ret, stego alla de gamla märkvärdiga möblerna och tingen, hvaraf det lilla rummet var belamradt, fram för henne som de kära figurerna i någon ofta hörd, men likväl alltid ny saga af Hauff.
Rundt om väggarna reste sig svartnande höga hyllor o c h fack, belamrade med burkar i alla storlekar och färger, glasretorter, mortlar nf sten och malm, väl tillbundna linnepåsar, ordnade i rader, o c h staplar af små kasetter af träd, alla föremål försedda med ordentligt numrerade eti- ketter i olika kulörer.
Längs efter taklisten stodo på en smal hylla en mängd uppstoppade fåglar, tydligen af utländsk extraklion, hvilkas ursprung- lgien lysande färger nu endast svagt glimmade fram under lager af dam.
Jättestora torkade pum por o c h främmande frukter af egendomlig form gåfvo här o c h hvar omvexling, och sväfvande på järntrådar under taket grinade tre stora fjälliga ödlor med tjocka bukar och taggiga svansar mellan tvänne sköldpaddsharnesk, å hvilka voro insnida- de inskriptioner i kinesisk skrift.
Nu hördes en svag, melodisk kvinnoröst från det bortersta hörnet af rummet fråga: » Hvem där?
Är det du, Sven? » » Ack nej, fru Berg: det är Sonja — Sonja Stjärne.
Jag sökte just er son, direktörn.
Och så ville jag naturligtvis helsa på er också o c h höra, huru det står^ till.
Vi k o m m o i går kväll, pappa o c h jag. » » Ah, är det Sonja — förlåt mig, fröken Sonja får jag väl nu säga.
Hur vänligt att komma ihåg den gamla gumman!
K o m närmare och sätt er här, att jag riktigt får se mig mätt på er.
Jag ser ej tvärs öfver rummet nu ens mera; mina ögon bli allt svagare o c h svagare. » Sonja gick öfver den tysta mattan, och den gamla hvithåriga damen sträckte sina magra, af ifver darrande händer emot henne ur hörnet af den stora skinnsoffan o c h drog henne ned bred- vid sig.
Det var ett själfullt, blek ansikte, som nu vände sina svarta, nästan hemskt svarta ögon emot Son- j a; o c h ur de tusentals fina rynkor, som fårade det, vittnade ännu omisskännliga spår om en skönhet, som en gång fordom måste ha varit mindre vanlig.
Det berättades bland folket å det stora godset, att den gamla fru Berg hade bakom sig ett lif fullt af sällsamma äfventyr o c h djupa sorger, men hvari dessa nu egentligen skulle ha bestått, därom visste ingen något med säkerhet, och ryktena o c h gissningarna voro de mest vex- lande.
Att hennes man, som varit sjökapten, re- dan sedan ett tjugutal af år varit borta och antogs förlist vid ett skeppsbrott i Kinesiska sjön, då den gamla med sin ende son, trädgårdsdirektören, för ett tiotal år sedan från ett af de Stjärneska god- sen i Skåne kommit till Stjärneholm, hade man sig dock bekant.
Den gamla fru Berg hade ett tillbakadraget o c h inåtvändt väsen, s o m förhindrade hvarje när- mande från den n y a omgifningen bland grann- kvinnorna vid Stjärneholm, o c h efter några nyfikna och föga finkänsliga attacker, s o m gingo ut på att genomtränga hennes hemlighetsfullhet, men kallt mottogos o c h illa aflöpte, nöjde man sig med att skvallra sins emellan och hålla sig på ett visst, hälft fruktande afstånd.
Det var endast vid ett slags tillfällen, den gamla frun närmade sig människorna i den yttre världen kring sig, när nämligen något allvarsammare sjuk- domsfall inträffade.
Då kom hon genast till hjälp, så snart hon försport ryktet därom; och man för- täljde om de underbaraste saker, som uträttats med de salfvor, dekokter o c h plåster, som hon själf tillredt af de år från år hopsamlade och tor- kade växterna och kryddorna i sitt » laboratorium ».
Visst är, att hennes anseende som rent af mäktig att göra underverk af omständigheternas spel styrkts i flere fall, där redan läkaren gifvit allt hopp ute.
Den enda människa, som, utom sonen, kunde berömma sig af att ha vunnit en plats i den gamla undergörerskans hjärta, var Sonja.
Redan vid hennes första besök s o m barn i den nye träd- gårdsmästarens hem, hade hon dragits till den lilla gumman med de mörka, sorgsna ögonen och de hvita ringlande lockarne under tyllmössans veck.
Sonja hade då nyss förlorat sin mor.
Det var en barnahjärtats oemotståndliga instinkt, som genast fann det varmaste gensvar i den sjuttio- årigas.
Och den vänskap, som då stiftades, för- svagades ej af flyende år.
Otaliga gånger hade sedan vid hvarje besök a Stjärneholm den unga flickan följt den gamla åt på hennes årliga botaniseringsturer om somrarne; och sedan hade de hjälpts åt att uppe på » labora- toriet » ordna och sortera dessa läkegifvande ört- blad, rötter o c h frön, med hvilka fru Berg vid makthöll sina starkt anlitade förråd.
Om hvarje särskild blomma, o m hvarje liten vissen stängel hade hon något intressant att förtälja, en sägeu, historien om en mystisk undergörande kraft.
Och när de slutat sitt arbete för dagen, kunde hon taga Sonjas lilla hand i sin, draga henne ned bredvid sig på den kära platsen i soffan o c h till belöning för hennes hjälp berätta en af dessa underbara sagor, dem hon berättade som ingen, tyckte Sonja, hvilka hon aldrig, aldrig kunde tröttna att åter höra, o c h hvilka fyllde hennes barnsliga fantasi med trolskt ljufva bilder af out- sägligt rik o c h skiftande skönhet.
Grefven hade från början ingalunda vant någon vän af den varma intimitet, som så hastigt upp- stod mellan dottern o c h trädgårdsmästarens mor.
Han till o c h med rent af sökte förbjuda hennes besök.
» Den gamla fjollan tokar bort dig med sina galenskaper, sina spökhistorier o c h öfvertro.
Jag vet, hon tror på dem själf.
Sån ' t där är inte helsosamt vid unga år. » Men ack — Sonja bad o c h bad, Sonja gråt; fadershjärtat är svagt, o c h det fick bli vid det gamla.
Han kunde för öfrigt verkligen trösta sig där- med, att det låg så mycken naturlig friskhet o c h käckhet i den unga flickans lynne, att hon ej tycktes taga något sjukligt intryck af denna egen- domliga vänskap, som beredde henne ett sådant nöje.
Tvärtom — när han sökte vända hennes sinne utåt till friska förströelser o c h sunda lefvande intressen, var hon äfven då med, vig, spänstig och stark, glad och öppen, alltid beredd till ung- domliga dåd och yr leksamhet.
På de senaste åren hade den gamla fru Berg drabbats af ett hårdt ö d e: hennes ben hade slagits af lamhet, och hon kunde numera ej själf lemna sin plats.
Dessutom började hennes ögon bli allt svagare.
Nu var det den ömt kärleksfulle sonen och Sonja, som o m höstarne fingo styra o m, att hon fick sina kryddpåsar, sina burkar och retorter fyllda; hon hade då dock något att syssla med under de långa, ensliga vinterdagarne, när Sonja var långt borta i hufvudstaden, o c h sonen upp- tagen af sitt ämbetes sysslor.
Och nu sutto de på nytt vid hvarandras sida, och den gamla smekte i återseendets förtjusning åter o c h åter Sonjas händer med sina.
» Ack, inte får ni säga fröken till mig, fru Berg », invände Sonja förebrående.
» Sonja, säg Sonja som förr — jag kan inte höra det annorledes. » » Nej, nej, nej, » sade den gamla o c h skakade sitt gråa hufvud; » det passar sig inte, det passar sig inte.
Ni fyller sjutton år i dag, och er gamla vän ber Gud välsigna ert rika hjärta, välsigna det tusenfaldt.
Hur glad är jag inte, att ni kom just i dag!
Jag har något, som jag just på denna dag hade be- slutit säga er; jag har tvekat mycket, mycket, men nu har jag beslutit mig, ser ni, fröken Sonja.
Ja, jag tror att det är det rätta, det enda rätta. » Så satt ^ hon tyst en stund och vaggade sakta fram och åter med hufvudet som i djupa tankar, allt under det hon ideligen smekte öfver Sonjas händer i sitt knä.
Det kom en egendomligt hög- tidlig stämning äfven öfver Sonja, o c h hon kunde ej förmå sig att bryta tystnaden.
Den gamla schwarz- walderklockans knäppningar från skuggan i vrån mätte upp tiden till flere oändligt långa minuter, innan åter ett ord från den gamla kom Sonja att spritta till.
» Och så har jag en gåfva jag skulle vilja gifva er, » sade hon sakta, » en anspråkslös liten gåfva utan värde, men den är dock ett stycke af mitt eget hjärta. » » Se där, » fortsatte hon, » vill ni hjälpa mig, min kära fröken!
Där — bakom den stora korallen på min chiffonier — ja, ni vet väl — där står mitt recepstchatull, vill ni gifva mig det. » Sonja reste sig o c h efterkom hennes önskan.
Det var ett vackert gammalt schatull af päronträ med prydliga inläggningar o c h beslag, s o m Sonja från första stunden af deras bekantskap betraktat med en helig vördnad, då hon hört den gamla antyda, att hon därinom förvarade de mystiska källskrif- terna till sin läkevisdom.
Men aldrig hade det tillstadts henne att ens med den flyktigaste blick tränga in bland hemligheterna under dess sirade lock.
Med darrande händer satte hon nu från sig det dyrbara klenodiet i gummans knä; ett enda tryck från den rätta lilla nyckeln på hennes skramlande nyckelring, och med en knäppning sprang konst- låset u p p!
Locket lyftes.
I andlös spänning böjer sig Sonja fram för att se; hennes stora bruna ögon brinna af en bäfvan- de nyfikenhets eld.
Men a c k; hon kände sig helt besviken!
Hon hade väntat sig att få se ja, hoad, det visste hon icke rätt själf, men något aldrig förr sedt, något obeskrifligt, mystiskt.
Och så endast detta!
Några tunna häften med tätskrifna blad, af ålder bleknade o c h gula, ett par buntar bref, väl ombundna med skära sidenband, några pressade blommor, som föllo ur ett öppet kuvert mellan gummans darrande fingrar, där hon plockade upp allt detta,.
packe för packe o c h lade det bredvid sig på soffan.
Till sist hade hon kommit till det lilla skrinets botten, utan att något synnerligen märkvärdigt kommit i dagen, tyckte Sonja; och nu fanns intet åter.
Jo, ännu — ett hopvikt litet papper i ett af dess hörn!
När den gamla frun söker veckla upp dess slitna veck, skälfva hennes händer så starkt af rörelse, att det glider ned ur hennes knä o c h på golfvet.
Sonja tar upp det.
Ett föremål faller därur o c h glimmar i hennes hand.
Det är ett helt tunnt, starkt nött litet kors af silfver, hängande på en smal svart snodd; ett smycke, knappast ett smycke mera, hvars värde en guldsmed nätt upp skulle gitta beräkna.
Men den gamla damen griper efter det med girig ifver och pressar det mot sina torra läppar, medan varma tårar stilla rinna ned öfver hennes kinder från de halfblinda stackars ögonen.