Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dock reserverade sig Majoren Wolffelt deremot, att Fullmäktige vid denna justering ur protokollet uteslöto en del af Herr Stats-rådet Gripenstedts till protokollet antecknade yttrande.
Vidare fortsattes vid denna sammankomst justeringen af de för den 18 och 2.” Februari samt 3 Mars öfver låneärenden förda protokoll.
Revisorerne torde här böra upplysa, att, sedan Herr Stats-rådet Gripenstedt erhållit kännedom derom, att hans anförande icke blifvit i protokollet fullständigt återgifvet, han till Fullmäktige aflät en i protokollet för den 16 Juni intagen skrifvelse, deri han nedlade sin reservation mot det sätt, på hvilket hans yttranden blifvit upptagna i det, utan hans vetskap, justerade protokollet för den 13 Februari.
Under förklarande, att Herr Stats-rådet icke ville ingå i något bedömande af de skäl, som kunnat förmå Fullmäktige att, honom oåtspord, ur protokollet utesluta ej mindre åtskilligt, som af honom vid detta tillfälle anförts, än ock hvad flere ledamöter med anledning deraf yttrade, tillkännagaf Herr Stats-rådet, att den i protokollet intagna sammanfattningen af hans yttrande, såsom allt för ofullständig och i vissa delar saknande det sammanhang, som han gifvit sin mening, icke kunde af honom såsom nöjaktig erkännas.
Herr Stats-rådet anhöll derföre fa del af det vid tillfället förda memorialprotokollet, för att, med ledning deraf, sjelf sammanfatta sina yttranden, såsom de i sjelfva verket blifvit afgifna.
Sedan denna anhållan af Fullmäktige beviljats, ingaf Herr Stats-rådet ett i Fullmäktiges protokoll för deu 7 Juli intaget anförande, innefattande de ur protokollet för den 13 Februari uteslutna framställningarne.
Ur detta anförande anse sig Revisorerne här böra återgifva följande; — 65 — »Beträffande sättet för sjelfva lånets upptagande, ansåg Herr Stats-rådet, —- som trodde det svårligen kunna förväntas, att sådana hus, sorn t. ex. Rothschild med flere, med hvilka det emellertid otvifvelaktigt vore en förmån för Sverige att kunna anknyta förbindelser, skola hit inkomma med några anbud, äfven om de i sjelfva verket äro för saken benägna, — att det i sådant afseende skulle vara af synnerlig vigt, om dylika underhandlingar härifrån direkt inleddes, och att för detta ändamål det syntes Herr Stats-rådet tjenligast, om någon lämplig person utsågs, som borde ställa sig i beröring med nyssnämnde hus eller andra större ansedda Bankirhus.
Herr Stats-rådet tillkännagaf, att skälet, hvarföre han särskildt anförde huset Rothschild, vore det, att chefen för detta hus i Frankfurt ani Main, enligt hvad Herr Stats-rådet hade sig bekant, till en framstående Svensk diplomat yttrat sin önskan och beredvillighet att, vid upptagandet af det nya Svenska jern vägslånet, tillhandagå.
Likaledes hade Rothschild i Paris, enligt uppgift från dervarande Svenska legation, förklarat sig benägen, att inträda i underhandling om detta läns öfvertagande».
»För den händelse Riksgälds-kontoret i sådant afseende, såsom äfven Rikets Ständer ifrågasatt, önskade erhålla någon medverkan af Regeringen, skulle sådant otvifvelaktigt med största beredvillighet lemnäs och anvisning gifvas på någcn person, hvars ställning och egenskaper gjorde honom fullt lämplig, att vid en dylik underhandling biträda».
Då Fullmäktige den 17 Mars äter sammanträdde, anmäldes, att Generalkonsul Heinemann frän Bankirhuset Erlangen fått emottaga en skrifvelse, deri Erlangen, under åberopande af sitt förut meddelade godkännande af det afslutade låneaftalet. tillkännagifvit, att Nord-Tyska Banken och Bankirhuset Salomon Heine numera vägrat deltaga uti ifrågavarande län samt att, i följd deraf, uti kontraktet såsom låneöfvertagare endast borde upptagas följande namn, nemligen: J //. Schröder &
Comp. i London, Emil Erlander i Paris, H. .7. Merck &■ Comp. i Hamburg, Bröderna Bethmann och Raphael Erlanger i Frankfurt arn Main.
Derjemte innehöll denna skrifvelse, bland andra framställningar om mindre väsendtliga förändringar i afseende på de bestämmelser, sorn i kontraktet borde inflyta, det förslag att, fastän låueöfvertagarnes afsigt väl varit att utgifva lånet i Preussiskt Kurant, [detsamma dock måtte få afslutas i Pounds Sterling, i hvilket fall likväl den vid alla i England upptagna län vanliga fördel måste tillerkännas subskribenterne, att fä beräkna sig till godo så kallad »jouissance».
Enligt detta förslag skulle, jemte det inbetalningstiderna för långifvarne eller allmänheten bestämdes till den 1 April, den 1 Maj, den I Juni, den 1 Juli och den 1 Augusti med 20 procent vid hvarje af dessa tider, vederbörande erhålla hela den ränta, som löpte på första halfårets räntekupon.
Mot Erlaugers yrkande att få tillgodoberäkna en så beskaffad jouissance, ifall lånet ställdes i £ Sterling, anmärktes, att e j mindre i det af Heinemann först ingifna 9 t36 anbudet »Engelsk valuta» var uttryckligen nämnd, än jemväl i hans den 13 uästlidne Februari gjorda ytterligare anbud lånet uppgifvits utgöra två millioner »£ Sterling».
Ehuru derefter i det sista, af Fullmäktige antagna, låueanbudet myntsorten icke blifvit uttryckligen angifven, hade alltså Fullmäktige trott sig äga anledning till det antagande, att sistnämnde anbud afsåg enahanda myntsort eller Engelsk valuta.
Då likväl lineöfvertagarne icke desstniudre ansett sig kunna framställa ett så beskaffadt anspråk, funno Fullmäktige, i betraktande af de väsendtliga fördelar, i både financielt och merkantilt hänseende, som det nya jernvägslånets upptagande i England samt indragning och återbetalande i Engelskt mynt komme att medföra för Sverige, samt då erfarenheten vid indragningen af föregående lån nogsamt ådagalade de kostnader och förluster, som voro förenade med det Preussiska kurant-myntets förvandlande i annan, för Svenska handeln och vexelröreisen mera användbar myntsort, sig vid sådant förhållande föranlåtne medgifva den, såsom vilkor för lånets anskaffande i Engelskt mynt, under benämning jouissance fordrade särskilda ränteberäkning.
Sedan sålunda blifvit bestämdt afgjordt, att lånet komme att upptagas i England, och då kändt vore. att inlösningen af der utgifna och gångbara statsobligationer vanligen skedde genom inköp för utgifvarnes räkning och icke genom utlottning, erinrade Kaptenen Hierta om den fördel, som för Riksgälds-kontoret såsom låntagare skulle komma att beredas, ifall lånets årliga amorteringar jemväl kunde verkställas utan att hvarje för detsamma utfärdad obligation behöfde efter föregången utlottning inlösas med hela sitt nominella belopp, samt hemställde derföre, huruvida icke Riksgälds-kontoret i lånekontraktet borde förbehålla sig rättigheten att få underhand inköpa de obligationer, som, enligt amorteringsplanen, borde hvarje år inlösas och amorteras.
Denna åsigt delades äfven af de fleste bland Fullmäktige, hvilka dock ansågo sig ej böra genom framställandet af något bestämdt vilkor eller förbehåll i berörde hänseende föranleda ytterligare tidsödande underhandlingar innan lånekontraktet kunde afslutas, utan blott ville låta meddela låneöfvertagarne sin önskan, att lånets amortering måtte kunna få verkställas ej allenast genom utlottning utan äfven medelst obligationsinköp för låntagarens räkning samt att i sådan syftning uppgjorda stadganden angående amorteringens verkställande måtte i kontraktet införas.
I denna fråga var Riksarkivarien Nordström af skiljaktig tanka samt ansåg, på flere anförde skäl, att det vore bäst oin det framställda förslaget finge förfalla, helst under hela den följd af underhandlingar, sorn angående lånet ägt rum, det alltid varit förutsatt, att amorteringen borde genom utlottning verkställas, hvadan det vore för sent att i sista stunden till låneöfvertagarne framställa förslag om en så väsendtlig förändring, som det om amortering genom uppköp i stället för genom utlottning.
Vidare biet' vid detta sammanträde det beslut af Fullmäktige fattadt, att Riksgä ldskontoret borde för sin räkning öfvertaga och tillsvidare behålla 250,000 £ Sterling utaf det afslutade lånets belopp, hvilken summa komme att afräknas från den del af lånet, som icke behöfde af låneöfvertagarne mot bestämdt pris aflemnas.
Uti det dernäst, den 21 Mars hållna sammanträdet blef ändtligeu lånekontraktet, som uti en särskild kodicill upptog bestämmelserna rörande de af Riksgälds-kontoret öfvertagna 250,000 £ Sterling, inför Fullmäktige justeradt, sedan uti det dertill, på Fullmäktiges anmodan, af Riksarkivarien Nordström uppsatta förslaget åtskilliga ändringar vidtagits och deribland, på låneöfvertagarnes yrkande, äfven den, att någon försäljning af de obligationer till belopp af 250,000 £ Sterling, som Fullmäktige be - — 67 — slutat öfvertaga, icke finge ske till någon annan än Rikets Ständers Bank förr än efter två års tid och att, om Riksgälds-kontoret eller Banken skulle under något af näst derefter följande 8 åren försälja dessa obligationer, borde en procent af försäljningspriset tillkomma låneöfvertagarne, åt hvilka bestyret med försäljningen, derest den komme att ske utrikes, också skulle uppdragas, Sedan kontraktet sålunda blifvit justeradt, anmäldes, att den person, som af låneö!vertagarne fått i uppdrag att afresa till Sverige för att å deras vägnar afsluta och underteckna lånekontraktet, under hitresan insjuknat och måst qvarstadna i Hamburg, med anledning hvaraf låneöfvertagarne anhöllo, att Fullmäktige måtte, så skyndsamt sorn ske kunde, utsända ett ombud till Frankfurt arn Main med förslag till kontrakt och med fullmakt att afsluta uppgörelsen om lånet.
I betraktande af vigten deraf att detta ärende blefve, så fort sig göra lät, slutligen och med ömsesidigt förbindande kraft afgjordt, beslöto Fullmäktige att bifalla den ifrågavarande framställningen; och blef, vid den sammankomst, som Fullmäktige höllö påföljande dag den 23 Mars, Riksarkivarien Nordström af Fullmäktige utsedd att såsom Fullmäktiges ombud afresa till Tyskland, i hvilket afseende fullmakt och instruktion för honom utfärdades samt det med Fullmäktiges namnunderskrifter försedda kontraktsexemplaret till honom öfverlemnades.
Frän Riksarkivarien Nordström, sorn den 24 Mars från Stockholm afrest, hade under dagarne näst före Fullmäktiges sammankomst den 6 April ankommit 3 särskilda telegramtner af innehåll, att lånenegociationerna, dä Frankfurter-tidningarne derom innehållit menliga artiklar, måst flyttas från Frankfurt am Main och fortsättas i Paris.
Under de pä sednare stället hållna öfverläggningarne hade yrkats, att de vexlar, som för lånemedlens indragning af Riksgälds-kontoret utfärdades, ehuru de komme att genast accepteras, dock först 3 månader efter hvarje i lånekontraktet bestämd inbetalningstermin skulle förfalla till inlösen, hvilket medgifvande Riksarkivarien enträget tillstyrkte, med dervid fogad underrättelse, att Norska Storthingets hållning i Schlesvig-Hclsteinska frågan vållat så alfvarliga betänkligheter, att hela låneaflären stöde på spel.
I anledning af denna framställning förklarade Fullmäktige, att, oaktadt den, kursskillnaden mellan 90 dagars och ä vista vexlar motsvarande förlust, som för Riksgäldskontoret härigenom skulle uppkomma och oaktadt fråga om ett dylikt förbehåll icke förekommit under de långvariga låneunderhandlingarne, Fullmäktige likväl, i betraktande af tidsförhållandena och med afseende å de i och för lånets afslutande redan vidtagne åtgärder, funno sig föranlåtne ingå på det framställda förslaget, dock endast för de 500,000 £ Sterling, som blifvit fixt öfvertagna, hvarom Riksarkivarien Nordström genom telegram underrättades.
Låneöfvertagarne, som icke voro nöjde med denna inskränkning, yrkade, att deras förslag om vexlarne måtte utsträckas till alla de lånéinbetalningar, som anmäldes inom den i kontraktet utsatta tiden af 14 dagar, men Fullmäktiges pluralitet förklarade, att de icke ville i denna del ändra sitt redan fattade beslut.
Efter åtskilliga framställningar med afseende på den vid kontraktet fogade kodicillen, hvilken slutligen fick förfalla, blef det tillägg, som innehöll ändringarne i det af Fullmäktige underskrifna kontraktet, af Riksarkivarien Nordström den 10 April undertecknadt, sedan den öfverenskommelse blifvit träffad, att i det exemplar af kontraktet, som komme att uppsättas på Tyska språket, endast Bankirhuset J. H.
Comp. i London skulle upptagas såsom låneöfvertagare, hvaremot de öfrige deltagarne skulle afgifva en särskild förbindelse, som borde tillsvidare hemlighållas, uti hvilken förbindelse de skulle förklara, att, ehuru förhanden varande omständigheter ej tilläte dem att med — 68 — sina namn inträda i låneaffärer de likväl ville, hvar för sig, öfvertaga de förbindelser, som för låneöfvertagarne i kontraktet bestämdes.
Uti en af Raphael Erlanger den 10 April till Riksarkivarien Nordström afläten skrifvelse har Erlanger, för egen del samt på Gebrilder Bethmanns, Fl. J.
Merck & Comp:s samt Emil Erlanger &
Comp:s vägnar, - dock utan att dertill hafva företett någon fullmakt — afgifvit en sådan förbindelse, hvilken blifvit lånekontraktet bilagd.
Sedan kontraktet under den il
April blifvit undertecknadt jemväl af J.
Henry Schröder <fe Comp., blef länet samma dag framlagdt till subskription pa Londons fondbörs, sedan det dagen förut blifvit i nio särskilda Engelska tidningar anmäldt och förordadt; och hade Riksarkivarien Nordström, till ledning för detta förord, meddelat en uppsats om hufvudmomenterna af Sveriges finansiella ställning, handel, skeppsfart, industri, statsinkomster, koinmunikationsanstalter m. m.
Den berättelse Riksarkivarien Nordström efter sin återkomst afgaf örn sitt fullgjorda uppdrag för länets afslutande finnes bifogad Fullmäktiges protokoll för den 12 Maj.
Vid samma tillfälle återleinnade Riksarkivarien det ena kontraktsexemplaret, försedt med J.
Henry Schröder & Comp:s, af Notarius Publicus bevittnade, namnunderskrift samt kompletteradt. med den additionella artikel, som innehöll de ömsesidigt antagna tilläggen och ändringarne i lånekontraktets ursprungliga bestämmelser.
Likaledes fingo
Fullmäktige mottaga ej mindre ett exemplar af meranämnde kontrakt, sadant detsamma, med uteslutande af namnen på öfrige låneöfvertagarne, utom J.
Comp,, blifvit på Tyska språket affattadt, än jemväl här ofvan omförmälda, den 10 April frän Raphael Erlanger till Riksarkivarien Nordström aflåtna bref angående såväl Raphael Erlangers sora bröderna Bethmanns, H. J. Merck &
Comp-.s saint Emil Erlanger <fc Comp:s deltagande i lånet.
Jemte det Revisorerne, i fraga om lånekontraktets och de för länet utfärdade obligationers innehall och lydelse, få hänvisa till de aftryck af dessa handlingar, som finnas revisions-berättelsen bilagde, hafva Revisorerne här i korthet skolat redogöra för de hufvudsakligaste bland de i oftanämnde kontrakt intagna bestämmelser.
Dessa bestämmelser voro följande: 1» Låneöfvertagarne förbundo sig: a) att af det till 2,000,000 £ Sterling beräknade lånebeloppet ovilkorligen öfvertaga en fjerdedel eller 500,000 £ Sterling med förbehåll, att 14 dagar efter kon traktets slutliga underskrifvande för Riksgälds-kontoret tillkännagifva huru stor del af lånet de ytterligare ovilkorligt ville öfvertaga; b) att af hvad sålunda blefve ovilkorligt öfvertaget ställa till
Riksgälds-kontorets disposition en femtedel den 15 April detta är samt vidare en femtedel den 15 i hvar och en af derpåföljande fyra månader, med rättighet likväl till större eller tidigare inbetalningar. 2:o Beträffande den del af lånesumman, som icke blefve ovilkorligen öfvertagen, skulle låneöfvertagarne äga att inom nedan uppgifna tider anmäla, om de ville öfvertaga större eller mindre del deraf, dock icke under i5,000 £ Sterling, med vilkor att utöfver det till inbetalning anmälda beloppet erlägga: 89 - a) för hvad som sednast den 1 September innevarande år blifvit anmäldt att öfvertagas, en procent b) för hvad som efter den I September till den I December blef till öfvertagande anmäldt, två procent; och c) för hvad som efter den 1 December detta år till den I Maj 1865 blifvit till öfvertagande anmäldt, tre procent af det sålunda i option tagna beloppet. 3:o Derest icke, utöfver den oviikorligt öfvertagna andelen af lånet, minst ett belopp af 500,000 £ Sterling till den 1 December blifvit anmäldt att öfvertagas, skall ttiksgälds-kontoret vara berättigadt att efter godtfinnande förfoga öfver hela det återstående obligationsbeloppet; börande hvad den 1 Maj 1865 till inbetalning anmäles, vid enahanda påföljd, omfatta hela den återstående låneandelen; 4:o inbetalningarne af hvad som öfverstiger första tjerdedelen af lånet bör, såvida an - mälan om öfvertalning i behörig tid skett, verkställas sednast den l April 1865 med £ 170,0(10: — » den 1 Juni » » » 170,000: — » den 1 Augusti » » » 160,000: — » den l
December » » » '250,000: — » den 1 Maj 1866 » » 250,000: - » den 1 September» » » 250,000: — » den l
December » » » 250,000: — tillhopa £ Sterling 1,500,000: — dock med rättighet för läneöfvertagarne att verkställa inbetalningarne tidigare eller med större belopp. 5:o
För lånet utfärdar Riksgälds-kontoret till innehafvaren ställda och från hans sida icke uppsägbara. den 15 April detta är daterade obligationer, åtföljda af halfårsräntekuponer, som förfalla till betalning den 15 April och den 15 Oktober. 6:o Läneöfvertagarne skola godtgöra Riksgälds-kontoret den icke förfallna ränta, som a obligationerna upplupit vid den tid inbetalningen sker; dock eger sådan godtgörelse ej rum för första halfårets räntekuponer, tillhörande de obligationer, som motsvara den fixt öfvertagna andelen. 7:o Till ränta och amortering anslås under 54 år, räknadt från den 15 April detta ar, en annuitet af 5 £ procent utaf länesumman, att utgå med i 10,000 £ Sterling, hvarigenom länet så till kapital som ränta inom nämnde tid blir till fullo betaldt.
Denna annuitet bör halfårsvis på Riksgälds-kontorets kostnad och risk i London hållas Bankirhuset J. H.
Comp. tillhanda, 14 dagar före förfallotiden, dock endast för så stor del af lånet, som af dem blifvit öfvertaget.
Efter 15 års förlopp har Riksgälds-kontoret rättighet att öka de årliga afbetalningarne äfvensom al pari återbetala lånets dä återstående hela belopp; 8:o Annuitetens fördelning mellan ränta och amortering äga låneöfvertagarne att bestämma, dock får räntan i obligationerna icke förskrifvas högre än 4 \ procent, och skall berörde fördelning i öfrigt vara så ställd, att lånet inom 54 år varder till fullo araorteradt. — 70 — 9;c De för lånets successiva amortering erforderliga utlottniugar verkställas i Stockholm första söcknedagen i Januari månad hvarje år.
Genom utlottningarne, som omfatta alla de obligationer, hvilka för lånet blifvit utfärdade, bestämmes hvilka obligationer skola inlösas den 15 April och den 15 Oktober samma år.
De obligations-innebafvare, som sådant önska och sednast inom en månad före förfallodagen derom göra anmälan hos Riksgälds-kontoret. ega att derstädes lyfta förfallen hufvudstol eller ränta. 10:o
För bestyret med inlösen af obligationer och kuponer betalar
Riksgälds-kontoret 1 procent af de utlottade elier förfallna och utom Sverige inlösta obligationernas och räntekuponernas belopp. ll:o Obligationer, som icke inom femton och kuponer, som icke inom 1(1 år från deras förfallodag företes till inlösen, ega ingen vidare betalningsrätt, utan hemfalla deras inlösningsbelopp till Riksgälds-kontoret. 12:0
För indragningen af de till inbetalning förfallna lånesummor eger Riksgälds-kontoret utställa vexlar, hvilka genast böra accepteras af Bankirhuset J. H. Schröder (fe Comp. i London; dock komma vexlarnes förfallodagar, hvad angår den fixt öfvertagna andelen af lånet, icke att inträffa förr än 90 dagar från den dag, som i kontraktet är utsatt såsom inbetalningsdag.
I öfrigt innehåller kontraktet åtskilliga detaljbestämmelser, som af den vid denna berättelse fogade kontraktsafskrift kunna närmare inhemtas.
Med iakttagande af hvad lånekontraktet derom stadgar, hafva låneöfvertagarne bestämt räntan å de för lånet utfärdade obligationerna till 41 procent.
Obligationerna äro fördelade i fyra serier, kommande följande antal obligationer att utaf hvarje serie utgifvas, nemligen: af serien A, 223 obligationer å 1,000 £ hvardera, eller å tillsammans....
£ 223,000. af serien B, 500 obligationer å 500 £ hvardera, eller å tillsammans » 250,000. af serien C, 2,500 obligationer å 200 £ hvardera, eller å tillsammans ... » 500,000. af serien D, 12,500 obligationer a 100 £ hvardera, eller ä tillsammans » 1,250,000.
Summa 15,723 obligationer, å tillsammans £ 2,223,000.
Till hvarje obligation höra 108 stycken hallars räntekuponer, af hvilka den första förfaller till betalning den 15 Oktober detta år och den sista den 15 April 1918.
Enligt hvad Revisorerne dels af Fullmäktiges berättelse, dels under hand inhemtat, har hela den fixt öfvertagna andelen af låuesumman, eller 500,000 £ Sterling, på de i kontraktet bestämda tider stått till Fullmäktiges förfogande; och hafva derå blifvit utställda vexlar till sammanräknadt belopp af £ St. 485,100: — hvadan deraf ännu återstå att indraga .... ....
» 14,900: — £ St, 500.000: — 71 - Genom berörde vexeldragning bar influtil under sistlidne April månad för £ St. 100,000 H:dr R:mt 1,750,000:
— Maj » » » 100,000 » 1,757,044: 76.
Juni » » »> 100,000 » 1,757,192: 24.
Juli » » » 100,000 b 1,760,372: 83.
Augusti » » ....
» 15,000 » 265,234: 50.
September» » » 70,100 » 1,235,772: 22.
Högsta kursen har varit 17
R:dr 70 öre och lägsta 17 R:dr 50 öre tör 1 £ Sterling, och har medelkursen för hela det indragua beloppet utgjort 17 R:dr 58 öre.
Efter sålunda meddelad redogörelse för den behandling jemvägslånefrågan hos Fullmäktige lått röna, hafva Revisorerne i det följande skolat sammanfatta de hufvudsakliga åsigter och omdömen, hvartill Fullmäktiges åtgöranden i detta vigtiga mål synts Revisorerne gifva anledning.
Vid jemförelse mellan vilkoret', för det nu afslutade jernvägslånejt samt de båda äldre, åren 1858 och 1860 af Riksgälds-koutoret upptagna utländska lån. befinnes det, att den uti partialobligationerna för alla tre lånen förskrifna ränta är lika. eller 4^ procent; — att den annuitet, som till liqviderande af ränta och amortering erfordras, uppgår för 1858 års lån till 5f procent samt för 1860 och 1864 års lån till 5£ procent af det i obligationerna förskrifna lånebeloppet; — att, genom dessa annuiteter, 1858 års lån blir amorteradt inom 40 år, 1860 års lån inom 38* (rätteligen 38,3079) år och 1864 års lån inom 54 år; — att kapitalrabatten å det i obligationerna förskrifna belopp utgjorde för 1860 års lån 6 procent (premielånet deri ej inbegripet), under det att för 1858 och 1864 års lån blifvit beviljade sådane ränte- och provisionsfördelar, som motsvarade en kapitalrabatt för 1858 å,rs lån af 9,2794 procent samt för 1864 års lån, efter tvenne olika ränte-beräkningsgrunder, antingen 10,1898 procent eller 9,8790 procent; — samt att den effektiva ränta, som utgår för det influtna kapitalet, utgör för 1858 års lån 5,2700 procent, för 1860 års lån 5,0022 procent och för 1864 års Jån antingen 5,3190 procent under vissa, men 5,3187 procent under andra förutsättningar; åberopande Revisorerne, i afseende å dessa sifferuppgifter, de uträkningar, sorn, på anmodan af Revisorerne, blifvit uppställda af Professoren vid Teknologiska Institutet Hjalmar Holmgren och såsom bilaga finnas vid denna berättelse fogade.
I afseende å dessa beräkningar böra likväl
Revisorerne erinra, att deruti icke blifvit inbegripen den £ procent stämpelafgift, sorn vid försäljning af utländska obligationer i England erlägges, hvilken afgift, om den af Riksgäids-kontoret komme att utgöras, hvarom låoekontraktet icke upplyser, ytterligare fördyrar 1864 års lån.
Ehuru således sistnämnde lån är dyrare än någotdera af de båda föregående, anse Revisorerne, att denna omständighet i och för sig icke utgör anledning tili klander, epär tiden för lånets negocierande avedersägligen varit särdeles ogynnsam.
Men vid betrak - — 72 — tande derjemte af det sätt, hvarpå Fullmäktige tillvägagått för att fullgöra Rikets Ständers i detta hänseende dem lemnade vigtiga och ansvarsfulla uppdrag, har hos Revisorerne stadgat sig den Öfvertygelsen, att
Fullmäktige ingalunda ådagalagt ali den sakkännedom och omtänksamhet, som Rikets Ständer kunnat förvänta af en delegation, hvilken, utan att vara bunden af några utaf Rikets Ständer pä förhand gifna inskränkande föreskrifter, fått förtroendet att besörja ifrågavarande upplåning på det sätt, densamma funne vara »lämpligast och ändamålsenligast för beredande af de för staten mest fördelaktiga vilkor».