Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att för dessa nödgas räkna på utländsk tillförsel, vore att underkasta sig ett lika nesligt som vådligt beroende.
Vill man af historien hemta ledning för sitt omdöme i denna sak, så skall man deruti finna de kraftigaste bevis för skyddande handelslagars nödvändighet.
Den visar i allmänhet, hurusom Stater stigit i magt och rikdom, eller sjunkit i fattigdom och beroende, allt efter som industrien inomlands varit skyddad, eller lemnad lill pris för andra länders öfvermakt.
Frankrikes utomordentliga stigande under Colberts förvaltning och ända intill 1786— samt efter samma systems återinförande de sista tvänne decennierne; Preussens och de öfriga Tyska Staternes sedan Tullföreningens stiftelse, äro i detta fall talande exempel.
England har allt sedan Elisabets tid följt samma system, icke allenast att skydda näringarne mot utländsk medtäflan inom landet, utan att bereda utvägar till afsättning på utländska marknader för den utomordentligt stora produclion — ja den verkliga öfverproduction, hvartill Englands industri, gynnad och skyddad genom medvetandet af intressenas gemensamhet, i våra dagar stigit.
Under det i England mycket talas om fördelen för andra nationer att antaga liberala handelsförfattningar, går England sjelf sin gamle prohibitiva väg, på hvilken det kommit till sin öfverlägsna magt och rikedom.
De eftergifvanden, som vi tid efter annan gjort, i afseende på deras manufacturvaror sedan 1823, hafva icke i England medfört den ringaste lättnad i afsättningen af vårt jern eller våra skogseffecter, utan, hvad de senare angår, snarare motsatsen.
I de länder, hvarest det friare eller oinskränkta handelssystemet blifvit infördt i hela sin vidd, eller ock en reglerad smuglingsrörelse fått inrota sig, finnér man deremot, huru industrien gått under, myntet försämrats, och hela landet försjunkit i fattigdom och beroende, såsom uti Portugal och Spanien.
Att hos oss handel och handtverk lida, att osäkerhet och stagnation sedan några år tilltagit inom vårt land, dertill ligger orsaken förnämligast i det dåragtiga begäret efter producter af utländskt glitter och flärd, hvilkas införande, dels våra illa beräknade Tull-lagar medgifvit, dels lama tullbevakningsanstalter icke kunnat förhindra.
För en del af våra redbara exportartiklar hafva vi tagit i utbyte leksaker och lyxartiklar af alla slag, som nu fylla krambodar och marknadsstånd, och i sin mon bidraga til! undergräfvande af mångas välstånd.
Bil. till Bevillnings-Utskotlets BetänkandeJV.-o 2/. 23 Någon nytta har denne import icke medfört, hvarken för consumenter eller ens för importörerne, hvilket senare häst bevisas af den mängd concurser, som inträffat de senare åren, och af den ökade oredan i landels creditförhållanden.
Endast genom säkerhet i gällande lagars bestånd och lönande afsättning kunna industriella företag befrämjas, så att capital deri blifva nedlagde; men fyllas behofven med utländska tillverkningar, så är det klart att afsättningen försvåras för den inhemska näringsfliten, och i stället för utveckling är aftynande och förfall en gifven följd.
I motsats med såväl Tull-Comiteens betänkande, som åtskilliga talares yttranden inom Resp. Riksstånden, tror jag det kunna påstås, att endast de slöjdegrenar, som varit hägnade med förbudsskyddet, gjort några betydande framsteg i tillverkningens mängd och varans fulländning, såsom sockerraffinering, släta bomullsväfnader, kläden, sidenväfnader, och lärftstillverkning — med flere, — bränvinsfabricationen icke alt förtiga.
Hade blott detta beskydd, som lofvats i orden, också existerat i verkligheten, så är det säkert, att klädestillverkningen skulle betinna sig på en ännu högre ståndpunkt, än hvartill den hunnit, ty ali fabrication grundar sig, som sagdt är på afsättning, och rättar sig derefter.
Det motsatta exemplet, eller utveckling under utländsk medtäflan kan endast lämpas på papper, men om man vill vara rättvis, bör man vidgå, att rudimaterien lump hos oss kostat obetydligt, emot hvad denna vara gäller i andra länder, hvartill kommer den goda tillgången på vattenkraft och på vatten, hvilket allt i andra länder fordrar större omkostnad; och då torde lättligen inses, att delta undantag icke är något bevis för hvad, som skulle bevisas.
Nästan på samma sätt förhåller sig med lädertillverkningen, ty garfningsämnet bark kostar obetydligt hos oss, emot i många andra länder.
En ännu betänkligare våda medför det fria handelssystemet för vårt myntväsende och capitalförmögcnheten.
Detta system skall otvifvelagtigt i längden undergräfva grundvalen för vår så lyckligt tillvägabragta realisation.
Väl har ännu Banken förmått upprätthålla sin silfverfond, men om man tager i betragtande den lyckliga conjunctur för export och skeppsrörelse, som sedan sista Riksdag egt rum, samt indragningar af vissa betydliga hypolheks-cassc- m. fl. lån de senare åren, så skall man lätt finna och inse, att förhållandet icke är alldeles så lugnande i verkligheten, som det synes i det yttre.
Skulle nu den inträffade förlägenheten i handeln en längre tid fortfara, eller ett och annat missvextår inträffa, så fruktar jag, att vårt silfver icke 24 Bil. till Bevillnings-Vtskottets BetänkandeIV.-o 21. länge förslår till betäckande af vår, till circa 16 millioner utgående import.
I samma nion silfret utvexlas från Banken ti!! export, förminskas äfven rörelsecapitalet inom landet; den förlägenhet och de stora svårigheter, dylika criser medföra, skulle otvifvelagtigt äfven nu blifva för landet och den enskilde, af lika betänklig art, som de olyckor, hvilka Rikets Ständers tillgöranden vid 1^65 års Riksdag medförde.
Jag anser äfven af detta skäl, att försigtighet i en för landets bestånd och oberoende så vigtig fråga bör i strängaste bemärkelse ega rum, ty uragtlåter man detta, så kunde man snart tvingas förnya operationen att genom ny bankrutt eller realisation reducera den enskildes förmögenhet: om i ett sådant olyckligt fall, den förespeglade fördelen af individens "naturliga, rält'% att få köpa sina behof, der de kunna fås för bästa priset, blefve verklig, eller blott skenbar, må en livar med sig sjelf afgöra.
Slutligen ber jag få reservera mig mot Högloft.
Utskottets obenägenhet till mitt förslag, att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det de tullbestämmelser, som nu fastställas i afseende på sådana varor, som i betydligare mängd tillverkas inom landet, samt hvad vidare derom beslutas, må blifva gällande och tjena till efterrättelse för någon längre tid eller minst a5 år.
Ingenting verkar menligare på näringarne, och ingenting afskräcker mera från industriella förelag, än osäkerheten i de lagars bestånd, som i afseende på dem äro gifne, ty den regeln är ofelbar, att enhet, stadga och conseqvence uti lagstiftningen är lifsprincipen för all näringsflit.
I andra länder anser individen sig säker och tryggad, då han i industriella företag nedlägger ett förvärfvadt capital, hvaraf barn och efterkommande kunna påräkna bergning, och landet nytta.
— Hos oss våga ganska få försöket, utan föredraga helldre att nedlägga sin förmögenhet i jordegendom, hvaraf föga inkomst är att vänta, då yrket är fremmande, ofta likgiltigt för den nye idkaren.
Osäkerheten i våra lagars bestånd, och de häftiga anfall, våra näringar vid hvarje Riksdag hafva att utstå, äro enda orsaken till detta för landet olyckliga förhållande och hvilket jag välment trott skulle kunna genom mitt ofvannämnde förslag undanrödjas.
Utskottets tillstyrkanden i åtskilliga detailler hade jag väl skäl reservera mig, såsom till exempel tullafgiften å rullgardiner, målade på bomullsväfnad, till 10 sk. skålp., då duken omålad drager 1 R:dr tull, med flere bestämmelser, som synas mig innefatta inconsecjvenser, men jag skulle då blifva alltför vidlöftig, hvarföre jag inskränker mig till blotta erinran, alt sådane misstag förefinnas på mera än ett ställe, och att ja?
till de samma icke tror mig hafva medverkat.
Efter Bil. lill Bevillnings-Vtskoltets Betänkande, N.-o 21. 25 Efter öfvervägande af hvad jag haft äran anföra, anser jag, att bestämmelserne i 183 r års Tull-taxa, i afseende på tillåtelse alt införa utländske handtverks- och manufactur-varor, äro mera öfverensstämmande med landets välförstådda fördel och bevarade trygghet, än de systemer, som derefter, dels verkligen blifvit, dels sökt göra sig här i landet gällande.’-’
Uti denna reservation, så vidt den angår förbudens borttagande, förenade sig Herr C. M. Höök.
Af Herr H. Brunnius: ”Emot Utskottets nu justerade förslag till ny Tull-Taxa, med underrättelser om hvad vid dess verkställighet iagttagas hör, tariff för credit-upplaget &c., anhåller jag alt få reservera mig, af det skäl, att, enligt min tanka, Utskottet icke bordt frångå de principer, som på Afdelningen nära nog blifvit följde, utan att för sig föreskrifva någon annan eller hällre, att vid tullbestämmelserna följa än den enda, att förbuden skulle utgå ur den nya Tull-Taxan.
Genom den latitud, som sålunda blifvit vissa intressen lemnad, att göra sine prohibitiva äsigter gällande, oell hvilken de ganska planmässigt följt, måste det hela lida och alt så skedt, derom är jag öfvertygad, att Utskottets samtlige ledamöter äro ense.
Planmässigt må det lill exempel vara att med ena handen borttaga förbuden, och med den andra bidraga till, alt de qvarstå värre än förut, men principenligt är det icke.
— Att genomdrifva 1:0 att den nya lagstiftningen icke skulle träda i verksamhet, förr än om 4 l”,r> 2,'o att de genom i835 års taxa förbudne varor icke skulle få införas till mera än 3:ne städer; 3:o att värdet å dessa varor blifvit vida högre än det verkliga — ja ända till dubbelt; 4:o att, efter detta orimliga värde beräknadt, sådane varor ännu ytterligare skulle besväras med en tull från 33| till 5o procent af värdet, kallar jag icke att hafva tagit bort förbuden, men principlöst, ty hvad derigenom dessa intressen vunnit, (om jag icke som vinst vill beräkna, att inhemska näringarne icke på så sätt skyddas, att dermed hyende blifvit lagdt under lurendrejaren, tullförsnillaren och all slags dermed förenlig demoralisation) det vet jag sannerligen icke — att det lurendrejeri, som, nu nära upphört, i hopp om friare institutioner, med ny kraft och i förening med mord och brott af alla slag, kommer att fortfara i vida större scala än förut, det kommer erfarenheten att besanna — men jag hoppas Bilu till R.
Prot. 184.0. S Sami. 1 A/d. i3 Häftet. 4 26 Bil. till Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 21. ännu, alt Hoglofl.
Utskottets majoritets beslut icke kommer att blifva Rikets Ständers, och det fägnar mig således redan i förhand, att denna majoritet sålunda blir befriad från de samvetsagg, som eljest blefve dess säkra lott.
Enligt det af mig antydda intressets plan, skulle i förband inga principer stadgas, ty detta hade varit att binda händerne på sig.
Följden af denna principlöshet vill jag i korthet visa.
Med hvad skäl icke alla näringar äro lika berättigade till skydd, kan jag icke veta, men att de genom majoriteten icke blifvit det, derom vittna: att då t. ex.
Perukmakarearbeten kunna införas emot en tull af 20 procent af värdet, skyddas Sadelmakarearbeten med 25 proc.
Skrifpennor, som också i landet tillverkas med blott 16?, solfjedrar med i5, smink med blott 10 proc., silkesfärgaren med 10, mursten med 331, takpannor med 3^1, sågblad med 3o, saltpeter med 5o procent och så vidare hela taxan igenom, utan all ordning; monne det derföre för consequencens skull och på det
Utskottet icke måtte ådraga sig beskyllning för allt för mycken brådska, vore skäl uti att, innan förslaget till Riksstånden aflemnas, låta det undergå en liten ytterligare granskning?
Denna torde så mycket hellre behöfvas, som för att anföra ett ytterligare exempel: skeppsinventarier betala 10 proc., men segel 3o och tågvirke 33| proc.
Segel och tågvirke är det hufvudsakliga, som förslås med skeppsinventarier, och ingen lärer under annat namn numera förtulla sådane, om närmare bestämmelse icke eger rum.
I sådant fall ville jag föreslå något icke nytt, men nyttigt, som vore, att tullen icke, som nu är föreslaget, utfördes uti Riksd., skilling och runst., ulan procentvis, hvilket både för Tull-tjenstemannen och de trafikerande blefve vida beqvämligare, derjemte för framliden gjorde tullbestämmelserna lättare.
Det tyckes väl vara likgiltigt, om till exempel för agat oarbetad, (divarmed taxan börjar) och hvarå värdet är 4° sk. per skålp., betalas i tull 2 sk. eller 5 proc., som är detsamma, men om vi gå vidare, blir det vid mångfaldiga artiklar icke likgiltigt: Balsam, Mecca med tull 1: 12 sk. betalar således io~ proc, Peruviansk i5 sk.
„ Ekbark 6 sk. 61 „
Meningen är väl, att de tvänne första skulle betala 10 proc., men hvad ekbark vidkommer, så, då denna anses behöflig, åtminstone är det mera än agat, som betalar 5 proc., så var väl 5 proc. meningen, och då är skillnaden icke obetydlig.
Denna anmärkning gäller hela taxan igenom mer och mindre, och Tull-tjenstemännen skulle bli mera än belåtne med en sådan förändring, som icke blottställde dem för så många missräkningar och anmärkningar som hitintills.
Ytterligare ville jag föreslå, att Afdelningens Bil. till Bevillnings-V t skottets Betänkande, N:o 21. 27 tullbestämmelser efter vigt utan undantag blifvit följde.
Så bar icke varit fallet med coeffurer &c. Det är likväl medgifvet, att förtullning efter värde, som mindre tillförlitlig, bör, så mycket som möjligt, undvikas och jag fruktar nog, att de, som handla med coeffurer, till exempel, fått friare bänder, än den, de haft, om Afdelningens förslag att betala ia|
R:dr per spålp., gillats; detta är lämpligt till de mesta sådane förändringar, ty Afdelningen hade med mycken omhugsnas, också i detta fall, gått till väga.
Då väfnader af alla slag, så väl som handtverkeri- och slöjde-varor af Svensk tillverkning, blifvit vid utförsel befriade ifrån ali tull, är det hvarken conseqvent eller billigt, att sådane deribland, som äro föremål för vårt lands hufvudsakliga export, icke äfven äro det; på den grund yrkar jag, alt också Alun, Beck, Cobolt, Linfrö, Rödfärg, Färgmossa, Stång- och Band-Jern, Kalk, Kimrök, Koppar, gårad, smält och valsad, Kummin, Stål alla slag, Svafvel, Tjära, Virke af furu och gran, vare sig bräder eller plankor, bjelkar eller sparrar, stäf m. m., så väl som Ekstäf ~ och derunder, jemte ännu flera artiklar, som mera än till eget behof produceras i landet, också böra från all tull befrias, ty jag vet icke, hvarföre Stats-Intraden skall komma i fråga mera för våra vigtigaste, än mindre vigtiga export-artiklar; jag går ännu längre, så att, då nu å införseln å spirituosa blifvit lagd en tull, som å bränvin Öfverstiger varans värde och å Ruhm motsvarar dess inköpspris, både klokhet och rättvisa fordra, att bränvin, såsom inhemsk product, bör hugnas väl icke med en Drawbach, som Socker, Tobak m. m., men med en export-premie af i sk, per grad af styrka per kanna, hvilket, om premie kommer i fråga, är rätta grunden, ty då utföres blott så stark vara, som genom minskad fragt lönar sig bättre, än den svaga.
Om införselstullen vore mera än mycket att säga, om jag icke förutsåg, att min reservation, för att uttömma ämnet, blefve lika så lång, som sjelfva förslaget till Taxa; men då jag, vid den återremiss, som jag förutser, blifver i tillfälle att derom orda med mera utförlighet, inskränker jag mig nu blott till att nämna de artiklar, jag finnér på ett eller annat sätt vara mesta anmärkning underkastade.
Om dels tullbestämmelserna ske procentvis, dels en classification får föregå, blir en möjlighet att ordna det hela på ett sätt, att också för framtiden ändringar och rättelser blifva lätt verkställbara och sådana inconsequenser omöjliga, som jag antydt vid Perukmakare- och Sadelmakare-arbeten, och som fortgå hela Taxan igenom.
Med denna förutsättning nämner jag blott, såsom på ett eller annat sätt, origtiga, artiklarne; Bark, Ek-:
Värdet för högt, och följaglligen tullen. 28 Bil. lill Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 21 Ben,, andra slag, oarbetade: alt derå sätta tullen utg. öfver 3 sk., deraf lida de fattiga, för hvilka bensamling för export endast lönar sig.
Blodiglar:
Värdet för högt och följagtligen tullen; de voro förut fria till utförsel.
Blår, Hamp-:
Böra ej betala mera än Hampa, eller 1 K:dr; äro ibland annat nödvändiga till spånad vid fattiganstalter.
Borde vara tullfri; men, om någon åsättes, hör det hellre vara 6 än 4 runst. per skålp. Bränvin:
Medelpriset hör vara 1 R:clr 24 sk. och tullen å spirituosa högst 24 sk. per kanna.
— Sprit:
Då tullen å Luktvatten icke är höjd, hör för dessa fabriker denna bli som förut, 8 sk. per kanna.
Böcker, på Svenska tryckte:
Utländningen kan icke täfla med våra tryckerier; all tull bör således försvinna. — inbundna:
Borde snarare betala lull till skydd och uppmuntran för Bokbindare.
Caffe:
Uppsatt till 4 sk.
Det är väl att gynna lurendrejaren; till 3 sk. har det lemnat en vacker Statsinkomst, men emot 4 sk. minskas den lill hälften, derom är jag säker.
Cider:
Som denna vara på fat införes endast för att förfalska vin, hör den minst betala vin-tull.
Fläsk:
Inkommer väl icke oftare, än brist är i landet, och då är tullen för hög.
Garn, Bomulls-, hvilt] Öfvertygad, att den å dessa articlar af Tull-Comiunder N:o 26
I teen något nedsalta tullen eller hvitt under !N:o öfver N:o 26 [ 26 7 sk., N:o 26 och deröfver 4 s^> färgadt Turfärg.
Turk. rödt, l kiskt rödt 7 sk., allt annat 10 sk. är rigtigare, allt annat:; ' kan jag ej underlåta anmärka det.
— Kardulls, ofärgadt &c.:
Alt detta är högre beskattadt, än färgadt &c. af samma slag, är väl ett misstag.
Tuli-Comite^n föreslår 12 sk. — Linne-, ofärgadt,!
Att detta är högre beskattadt, än Tull-Comiteen färgadt j föreslagit, förvånar mig mindre, än att det är det utöfver hvad 1835 års Taxa bestämmer.
Glas, bout.
&c. till och!
Jag tror, att Tull-Comiteens förslag för I kanna med i kanna ( 100 st. 24 sk., öfver I till \ 100 st.
1 R:dr öfver I till it 36 sk., större 100 st, 3 R:dr 24 sk., eller 25 större ) proc. af värdet af allt Glas är rigtigare.
— Fenster-, hvitt:
Då Bouteiller anses böra betala 33| proc., vet jag Bil. till Bevillnings-Utskottels Betänkande> N.-o 21. 29 ej, hvarföre detta betalar blott 28 proc.; det borde väl då betala mera.
Hagel, alla slag: Tull-Comiteen föreslog 20 proc. eller 2 sk. per skålp., och dermed är denna artikel nog skyddad.
Jern, gjutet Tack- och i Genom tillägget af Sjö- och Myrmalms-tackjern, Ballast, f sorn emot 16 sk. får utföras, är i min tanka af Sjö- och Myr-/ ett mera än vidt fält lemnadt åt speculationen malm j på Tackjerns utförsel.
Knifvar, alla slag:
Med afseende på lättheten af insmuggling, tror jag TullComiteens förslag:
Knifvar, rak- 12 sk., penn- 6 sk., andra slag 25 proc. af värdet, rigtigare.
Koppar, bleck och spik:
Bör nedsättas till 8^ R:dr, om ändamålet, som är, att våra fartyg icke utom Riket skola förhydas, skall kunna vinnas.
Kreatur: Hästar, Oxar) Hvarföre tullen så betydligen skulle ökas emot i835 och Tjurar ) års Taxa, inser jag icke, och andra lefvande i noten bör utgå, ty med döda förbättras icke racer.
Luktvatten:
Då Sprit blifvit uppsatt ifrån 8 sk. till 2 R;dr 32 sk., är det inconseqvent att icke i förhållande höja tullen å Luktvatten.
Malm, rå och osmält: ^5 proc. tull är väl högst likgiltig, men stöter ögat; också till a5 proc. tror jag speculanter felas.
Då så mycken af sämre slag i Stockholm måste införskrifvas, beklagar jag fattigt folk; Tull-Comiteen föreslår per lisp.
Det pris, Afdelningen föreslagit, var på tillstyrkan af en betydlig Pappers-fabrikant.
Han får nu mera skydd, än han önskat.'
Afdelningen förslag var: Cardus, Omslag- och Tobakspapper 1 sk.
Grått maculatur och förhydnings , q rst.
Tryckpapper, limmadt och olimmadt, Concept-och Tapet 1: 6 Imp.
Regal Med, Olif. skrif-, och alla andra slags hvitt 3: — Postpapper och färgadt /•
Press . . 2 Porcellaine:
Se Afdelningens förslag, som är: för oägta hvitt &c. Tallrikar 2 sk. andra piecer 4 sk måladt eller tryckt, Tallrikar 4 sk. andra piecer .... 8 sk. all tull derutöfver är orimlig.
Potatis:
Denna vara införes endast, då derå brist är i landet, och då tyckes 10 sk. tull vara mera lämplig, än 16 sk. 30 Bil. till Bevilliiings-Utskottets Betänkandej IY:o 21.
Då å denna vara allmänna priset länge varit högst 6? sk. per skålp,, är väl 4 sk* tull mera än orimlig.
Då priset för raffinerad vara är 16 sk. och tullen 8 sk., måste det väl vara öfver all höfva. 7 sk. är mera än tillräckligt skydd, då tolag, convoy, afg.
10 proc. och fragt tillkommer, om varan skall förskrifvas.
Då det är afgjordt, att landet ingen behöfver, utom vid missväxt, tyckes det mig vara straff på straff, att tullen då skall vara det af Kongl. Maj:t föreslagna maximum; jag anser minimi-tullen vara det rätta.
Utskottet har också alldeles förbigått den rättelse i vigt å Mjöl och Gryn, som Afdelningen föreslagit, och det var för Mjöl, att Hafre 8 lisp., Hvete t) lisp., Råg 12 lisp., Korn 10 lisp., Ärter 12 lisp., Gryn, Hafre 4 lisp., Korn &c. 6 lisp. svara mot en tunna, och att tullen höjes med 10 proc. emot sädesslaget, detta är ett mera än stort fel, ty sålunda kunde Mjölet och Gryn införas mot lägre tull än spanmålen, men bör vara tvertom.
Stenkol:
Afdelningen hade för Stenkolsstybb föreslagit 8 sk. tull till skydd för vårt Stenkolsverk; derpå borde dock nödigt afseende blifvit fästadt.
Deremot böra Stenkol och Cokes icke betala mera än 4 sk., som högst behöfliga i landet.
Strumpor och Stärkelse tror jag rigtigare bordt blifva vid hvad Tull-Comiteen föreslagit.
De enda, som införskrifvas, äro Hand- eller Balk-sågblad, som icke kunna göras i landet på långt när så goda, och då de således äro ett behof, hade Tull-Comiteen föreslagit 5 proc. af värdet; nu 3o proc. är högst origtigt.
Såpa:
Värdet är origtigt, bör vara högst 2: 24 sk., och då är tullen i alla afseenden för hög.
Mursten och Takpannor behöfva ej högre skydd, än Tull-Comiteen föreslagit; den höga fragten är redan mera än skydd.
Om det är orimligt, att andra slag än Marylands betala 6 sk., då värdet är 8 sk., är det ännu mera, att höja tullen å Stjelk från 2 till 3 sk.; deremot hade den å karfvad och malen bordt höjas, såsom på Negrohead; deremot sänkas å Knaster, såsom å Stänger och Carotter.
Borde betala 1 R:dr per lisp., derutöfver är orimligt.
Anmärkningen vid Inventarier åberopar jag derjemte.
Bil. till Bevillnings-Utskottets Betänkande> N.-o 21. 3i Ull:
Då nu fabrikerna så väl förskansat sig, bör väl behofvet af utländsk
Ull ökas; och på den grund inser jag icke skäl att öka tullen, så länge inom landet productionen icke motsvarar behofvet.
Vagnar oell Åkdon:
Monne ej den af Afdelningen föreslagne redaction, Rese-, Kongl.
Personers samt Diplomaters utgår; det hela blefve då:
Resandes, af dem sjelfve medförde, synbart brukade — fria — var, tyckes mig, vida bättre.
Väfnader, af alla slag, förbigår jag.
Afdelningen hade åt dessa egnat den största uppmärksamhet, och med all omtanka, i afseende på ett billigt skydd för inhemska näringarne, gått med den största opartiskhet till väga.
Så är icke nu förhållandet; det är partiskheten, som redigerat det nu föreslagne, och det är emot denna jag reserverar mig, med anhållan, att Afdelningens redaction må få åtfölja Betänkandet.
Vid Tariffen för Credit-upplaget och Transito-afgiften har jag intet annat att anmärka, än att jemte Korn också andra spannmåls-slag, så väl som Mjöl och Gryn, må få på Credit-upplag uppläggas och derutöfver alla sådane i Tariffen icke specificerade varor, som icke äro föremål för Svensk slöjd.
Vid underrättelserna om hvad vid Taxans verkställighet iagttagas bör, har jag några anmärkningar att göra.
Vid §. 6, att lastpenningar för Svenska fartyg böra belt och hållet försvinna, helst rederierna mer än väl behöfva denna lindring, men då detta mitt förslag inom Utskottet genom votering förlorade, tror jag billigheten fordra, om icke mera, så att Svenska fartyg böra vid inkommande vara från afgiften befriade, då de inkomma i ballast eller utan last.
Vid 7 §:s redaction, sådan den nu föreslås, vore ännu mycket att erinra, men jag inskränker mig blott till att fordra mera än \ dagars besinningstid, för alt bestämma mig till varas inlösen.
Denna vara bör af mig dels kunna beses, dels är måhända penningebeloppet betydligt, och det kan uti en mindre stad icke så hastigt anskaffas; jag föreslår alltså ro dagar, helst Statens fördel är dermed förenad.