Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var p&amp; s&amp; satt M: me de Barrau, p&amp; det naturligaste vis i varlden, blef en af de mest afgjorda anhangare af kvinnans rättigheter.
Själf str8ng pligtmanniska begiirde hon aldrig en rlttighet annat an förbunden med ansvar.
För henne sammansmllte rättighet och skyldigbet.
Vi bevara ett kart minne fr&amp;n denna tid af studier och verksamhet i det arbete, som hon &amp; r 1870 utgaf under titeln: Kvinnan ock Vppf ostran.
a Man kanner snart, vid genomlasandet af denna utmarkta bok, att den genomlefvats, innan den nedskrifvits; och det ä r detta, som skanker den ett alldeles sarskildt varde.
Jag uppmanar alla mödrar att begrunda densamma; de skola der finna anvisningar af en hög moralisk och social vigt, en upphöjd lifsiskadning och en hög tanke om kvinnans värde och den uppgift, till hvilkeu hon ar kallad, ehuru visserligen jag nödgas erkanna, det religionsbegreppet förefaller mig nilgot oklart.
Tvungen att lemna landet, med anledning af sina barns uppfo- stran, besatte sig M: me de Barrau i Paris nAgra ininader efter kriget.
Vilr stad, mötesplatsen för s&amp; mycket eliiride och s&amp; mycket hjalternod, erbjöd för detta varma hjtirta ett verksamhetsf&amp;lt som det beböfde.
KvinnofrAgan bar i Paris en i hög grad smartsam karaktar.
Bröd- frägan och uppfostringsfrAgan sammanhiinga.
Det moraliska spörsmti- let invecklas ytterligare af det ekonomiska.
E n kvinna med ett sil ljust förstind som den, hvarom har &amp; r friga, kunde icke nöja sig med .de vanliga tillfalliga medlen.
Hennes verksamma intelligens sökte att f r h verkningarna sluta sig till orsakerna.
Alltför klarsynt för att ensamt af samhallsinstitutionernas förandring vanta manniskornas förbikttring, var hon dock upprilrtig nog att erkanna de hinder af alla slag, som daliga lagar och orattvisa institutioner uppresa mot individens höjande.
Den anmärkningsv&amp;rda och afven mycket bemarkta artikel, som hota utgaf rörande AJlöningen föi- det kuiitlign arbetet i Paw ' s ar helt och h %llet besjalad af kanslan för den socials rattvisan.
Hon pspekar med en sallsynt sakkannedom den arbetande kvin- nans stallning i Paris och sätter shlunda omedelbart fingret p i den mest s h b a r a punkten inom satuhallet.
Omsorgsfullt studerande de statistiska uppgifterna rarande de olika slagen af arbeterskor, fram- staller hon med utomordentlig klarhet det vaxande elände, hvilket hotar de flesta af dem.
Hon undersöker orsakerna, och angifver p i hvad hiil1 botemedlen stii att finna.
Jag har last mycket om detta sorgliga amne, lcvinnans arbete; jag har aldrig funnit n@ot p % samma gang sal sammantrangdt och s i uttömmande.
Jag önskar innerligt, att denna artikel blefve tryckt sarskildt.
I sammanhang harmed vill jag omnsmna den skrift som bar titeln: Landsortens kvinnor i Paris.
Fragan, om de unga flickor- nas utvandring fr %n landsorten, behandlas der med m5Sstarehand.
Lemnande anyo det teoretiska för det praktiska, blef 3kme de Barrau först medlem och sedan föresti8ndtarinna i arbetet för de fri- gifne friin Saiut-Lazare.
Det &amp; r allmant kändt.
att denn8 utmlrkts verksamhet har till sin uppgift att skaffa de olyckligts varelser, som komma ut frAn Saint-Lazare ' s andeliga dy, ett lefvebröd, som hjalper dem att icke dit &amp; ng0 Atervanda; men hvad flertalet af mina lasare utan tvifvel sakna kannedom om, det &amp; r de otaliga bemödanden, raid och arbete, det stora tilamod, den bestamdhet och mildhet, samt det förtroende och den vaksamhet som fordras för nggrikttandet af en enda af dessa stackars kvinnor.
Det finnes uselheter sh fruktansvardra, att den s&amp; kallade heder- lige mannen undviker dem med afsky, men de af Gud helgade upp- söka dem.
M: me de Barrau tillbringade de senare &amp; ren af sitt lif i dessa civilisationens lsgsta lager, der dessa förlorade och olyckliga varelser röra sig.
Hon arbetade för kvinnorna och hon slutade med a t t arbeta för barnen, desse martyrer far samhtlllets laster.
Hennes sista verk var bildandet af den F~ansyska Fcreningen för skydd och uppfostran af öfvergifna, vilsekomna och misshandlade barn.
Vi hafva alla last det nödrop, som hon &amp; r 1887 gaf uttryck &amp; t, sch som tidningarne meddelade under titeln: Barnens raddning.
Uppropet vann anklang: varmhjlrtade m&amp;n och kvinnor bildade en komité.
Det var under organiserandet af detta stora verk af karlek och rättvisa som hon tömde sina sista krafter.
Hon dog den 18: de Dec.
Hennes starka vilja hade till sitt verktyg eu, sedan lAng tid tillbaka, försvagad kropp.
Under vAra olyckor &amp; r 1870, nöjde sig icke M: me de Barrau med att p&amp; sin egendom, Montagnet, ordna en ambulans, utan uppsökte själf pA slagfaltet de shrade; hon fick betala sin hängifvenhet med en allvarsam sjukdom, frAn hvilken hon tillfrisk- nade, men af bvars följder hon led under det Aterstilende af sitt lif.
Jag kallade henne: ett " lekmanna-helgon. "
Ja, i sanning, det ä r ett nytt ideal som hon sökt förverkliga; ett ideal innefattande det rent mänskliga; med samma hanförelse för sanning, rattvisa och karlek; ett ideal, som kan upplysa vagen för hvarje mor och för hvarje kvinna med pligtkansla; men detta ideal, huru nytt det kan synas, tir helt enkelt Nya Testamentets ideal, uppenbarande sig i all sin slrönhet.
Jag genomgick haromdagen i minnet de itta saligheter, hvarmed Bergspredikan inleddes, och jag blef rord af att se, huru denna bild af en trogen och fullkomlig larjunge, tecknad med Mastarens egen hand, drag för drag kunde tillampas p i vilr nu afsomnade van.
Om den ena eller andra religiösa gruppen skulle saga att jag öfverdrifver, skall jag pihinna om liknelsen om den barmhertige Sa- mariten och med Jesu egna ord saga: " Gack du och gör samma- ledes. "
P. Pallot.
(Ur Revue Chrétienne 1889.)
" Usch, hvad jag vardt radd.
Hvarför star du s i der utanför dörren 3 " " Jag har inte tid att g&amp; in för moster pratar.&amp; vAdligtn, sva- rade en munter röst, som hastigt tystnade.
Egaren tycktes icke vara besvarad af mörkret och.
den triinga trappafsatsen, han .tog sig helt ogeneradt en bastig kyss.
" ab, IAt blin svarade flickan - " jag har inte heller tid.
Jag ar and&amp; sent ute - fröken blir s&amp; ond om jag inte passar p&amp; tiden, jag fAr lof att g&amp; nu. "
" Hör du Olgan, sade ynglingen, " nu skall jag beratta dig nigot rigtigt storstyft.
F a r bar filtt biljetter till Maskinistföreningens soaré - och bau bjuder oss du - bilda tv&amp;. "
" Nej, aldrig p&amp; tiden har jag hört p&amp; maken - a r det rig- tigt sannt. "
" Jo du, jag har biljetten i västfickan - -.
" Men hur skall jag bara mig &amp; t med min svarta kladniag - lifvet är bara halfftirdigt och kjolen ar inte draperad.
Kom ner, jag far lof att g&amp;. "
De trefvade sig ned utfor trapporna tillsammans.
" Den har le- gat ett halft &amp; r och jag har inte varit manniska att f A s&amp; mycken tid att.
" Ja, det fAr du stalla med hur du sill - med skall du.
Jag till inte att du en g&amp;ng till gör pA samma satt som nar jag skaffade biljetter till Petermans flickor.
Litet ruter fAr man sal ha har i varlden. "
" Det var ju före jul, nar s i fick sitta till elfva, tolf hvareada kvtill.
Jag kunde val inte riskera min plats heller för Fetermans flickor ' aldrig s&amp; mycket. "
" Ja, och se ' n orkade du inte gapa en g h g p&amp; hela helgen. '
Har kysste han henne i farstun, innan de gingo ut genom porten.
" Om jag bara hade maskin SA skulle det nog g %. "
" Det ar VM battre att du har masbiilist. "
" bh, tyst nu.
Om jag tordes ta lifvet med p&amp; ateliern i morgon, SA kunde jag val.
fA tjufsnörpa ihop sömmarne medan fröken vore ute och profvade.
Men d&amp; kanske jag inte fir nigot roligt i det. "
" Ja, det der falr dn val tanka öfver.
Jag kommer och hiimtar dig i morgon kvall?
" Om bara inte den der gamla korgen Fredrika satt nast intill ", sade Olgra fullföljande sin tankeghg, " s % kunde jag nog f % ihop lifvet i eftermiddag, men hon har ögon biide fram och bak. "
" Tjenis, nu schappar jag genaste vagen till verksta ' n. "
" Nej, stanna, bara ett par ord.
Tror da att man ffkr lof att hr handskar 3 " " Du har s&amp; fina hander, SA di kan godt passera utann " Jag har d&amp; en och femtio raflagda för mintaden for Enighet och Styrka, men jag törs rakt inte ta dbm. "
" Jag ger fan Enighet och Styrks.
Du 4r jis frisk, set jag.
Hvisrför skall du göda den der föreningen med dina fattiga styfrar. "
" Om jag blir sjukn, sade hon och sig upp pä honom med en förskr4ckt blick.
Hon stod der i gat.hörnets bleke morgondager med sitt unga: ansigte under den lilla tarfliga hatten, p&amp; hvilket syntes ett uttryck af fruktande förtanksamhet och förstand, som ngstan hemskt svor mot hennes &amp; r och de barnsliga konturerna af hennes drag.
" Om ja - hvarfor skall man alltid tanka det viir~ta?
' ~ " Ab, nar man bar sytt se ' n mnn sar fjorton Pr SA - - Ja, vet du, ibland darrar benen p&amp; mig, nar jag f&amp;r sitta p&amp; (Ifverarbete.
147 .till elfva om kvlllarne, s i att jag inte orkar äta en gAng nilr jag kommer hem.
Jag rigtigt skalfver i hela kroppen.
D8 tanker jag .ibland att det vore rigtigt skönt att bli sjuk, för .d&amp; fick jag and8 i t t a skronor i veckan i tio veckor, och d i kunde jag f8 ligga mig rigtigt - matt.
Men det ä r alltihop di der unga fröknarnes skull.
Jag rigtigt hatar dAm, när jag möter d8m pA gatan. "
" Ja, det gör jag med, det kan jag dA Brligt bekanna.
Nej - nu fAr jag lof att springa, jag f i r nog hundsnus and&amp;, det &amp; r .sakert det. "
De skiljdes och gingo &amp; t olika hi11.
Olga halfsprang för att hinna till ateliern; hennes hjarta var fullt af gliidje och förvantan.
Det var nästan omöjligt att htilla inne med det.
Hon hade fyra kamrater, tre flickor suto vid fönstret litet afsides och sh var det Fredrika, " rödluf- svan " som de kallade henne, som ngstan aldrig t.alade.
Hennes göra var att drapera kjolar p8 dockan; hon fick alltid sy sthende, utom nar hon - 1Bg p8 knä, och d&amp; hade hon s i sv8rt att komma upp igen.
Hon hade, gikt i eua sidan; hon hade i 14 i r sytt vid ett dragigt fönster, derför aföredrog hon nu att sy sthende langre in i rummet.
Gammal började hon ocksa att bli, s i det var inte s i underligt att hon var vresig och .tvär.
Det tankte Olga itminstone denna förmiddag i sin milnniskoviin-: liga stämning.
" Fredrika var inte bjuden p&amp; soaré hon - stackare. "
Ja, hon miste tala om det, och Fredrika var narmast.
" Vet Fredrika, att jag ä r bortbjuden i morgon Iivall ", hvi- - skade hon.
Men Fredrika rörde sig inte.
" Jag &amp; r s&amp; fasligt tingslig hur jag skall kunna hinna min svarta iklädning ", fortsatte Olga halfhögt., medan hon satte rullen i spolen.
" Tror inte Fredrika att jag skulle kunna f i g i klockan 8 i kviill.
' Vi äro ju inte skyldiga att sitta lgngre. "
" Eller att st8 langren, mumlade Fredrika genom sina hoppres- - sade lhppar, emellan hvilka hon hade en hel rad nAlar.
i kval1 8tminstone.
.n " Ja, &amp; r det inte nedrigt " Sidan ftlfänglighet kan man undvara ", sade Fredrika med kärf röst.
Hon hade nu fast n8larne i draperiet.
- " Det leder bara till synd och elande. "
" S&amp; Fredrika sagor.
Del; ar en rigtigt hederlig soaré svlrfar .och svärmor ska ' med. "
Vasi &amp; r Olga gift?
det var en nyhetn, sade Fredrika och dunsade ned p&amp; golfvet för att liggande p&amp; kna betrakta om kjolen Evar jamn nedomkring.
- - I
" Fredrika .&amp;r elak som vanligt ", sade Olga och blef röd som en tupp.
" Ja ja, en sP ' n natur en har fatt, SA liar en ', det hjalps inte med mindre ", sade Fredrika gackande.
" Olga f&amp;r sal vara glad att hon har blifvit s&amp; godsint af sig.
Vi far viil se hur det stlc till med hu- möret efter en tjugu Ar vid maskinen. "
" Jag tlnker visst inte att sitta i tjugu Ar sid maskinen.
Det tir väl nog att man sliter ut sin ungdom ..
Nu ringde det, Olga hoppade till.
O Gud, l i t det inte vara nAgon som kommer och bestaller.
Ah det var den v1r- Jo - det var Konsulinnan Frideback sta som kunde komma.
Bon hade tvA döttrar; det var en af de alldra basta kunderna.
Dörren till det inre rummet stod p&amp; glsnt.
Olga spande alla nerver för att lyssna.
" Vi far] of att ha en kliidning &amp; t Edith, lilla fröken Still.
Hon skall tas in pil Innocensen ", sade Konsulinnan, i det hon pustande satte sig i soffan.
" Vi sago ut tyg i farbifarten - det, kommer genast uppskickande till pilseende frAn Löfvings. "
" Gode Konsulinnan ", sade fröken Stail, ridet, a r bara en och en half dag - jag har tre kladningar förut till Innocensen, och sb har jag tv8 sorgkladningar som m8ste vara fardigs till om Sandag, för d&amp;.
blir begrafningen. "
" Ah, lilla fröken är ju alltid SA tillrnotesg8ende: sade konsul- innan, " fröken a r s&amp; snäll, det vet man nog. "
" Med biista vilja, goda Konsulinnan.
. " '
" S&amp; syr fröken Editbs klädning, ja det vet jag nog .. " Nej goda.
" Hvar har fröken sista Bazaren ", sade froken Editb.
' Se s&amp;, nu ringer det, nu kommer tyget. "
" Snillla fröken Edith, den här gAngen ar det verkligen alldeles omöjligt.
Fröken skulle ha tilnkt p&amp; det litet förr. "
%er mamma det är det jag alltid har 3agt9 vi skulle sy hos Eundins.
Der behöfver man aldrig riskera att bli strandsatt. "
" Meii, snllla Editb, du kunde ju verkligen ha tanke p % det litet förrnq sade modern bekymrad.
" Kunde jag tanka p&amp; det innan sista Buaren kom?
- Det blir nog gammalmodigt andå. "
" Men fraken har ju den hvita som vi sydde till jul .. " Och som jag har haft tvA g h g e r redan " Bu kunde kanske stoffera upp den hvita taftk !tkdningen, som de. "
hade p&amp; brölloppet ..
* föreslog modern, som tankte p&amp; pappa derhemma ' och räkningarue som annu voro obetalta.
" Nej, vet mamma, det ä r nastan starkt.
Men jag kan mycket val!
1Ata bli hela Innocensen.
fiycket mycket gärna.
Vi kunna ju ge till.
skäl, att jag inte har nAgon kladning. "
Och fröken Edith skrattade krystadt.
" Ja, fröken StAl, vi fAr val tänka p&amp; Lundin hadanefter.
kan val inte hj8lpas.
Det ä r ledsamt, lilla fröken känner oss och har sytt s&amp; lange &amp; t oss, men om man inte kan f i sydt när man ' be- höfver ssn, konsulinnan sAg upphettad och ledsen ut.
" Jag vet inte hur jag skall bära mig Atn, sade frökeu StAl.
" Jag har inte mer an fem arbeterskor, d e t ' ä r alltid s i svArt att .hinna il brsdaste sasongen. "
" Ah, de kunna ju sitta uppe en liten smulan, sade fröken Edith; som börjat bladdra i bazaren och som genast uppfattade en viss liten obeslutsamhet i fröken StAls rOst.
" Jag sitter uppe till elfva, tolf hvar-.
enda kvall, och det mAr jag inte det ringaste illa af. "
Vid dessa ord knöts en liten hand i rummet utanför och höjdes- med en hotande Atbörd mot dörren.
" O!
om jag hade dig ensam i en skog, " mumlade Olga.
Hon brydde sig icke om att lyssna l h g r e, hon började att surra ursinnigt- med maskinen, hon visste nu hur det skulle g&amp;.
Äfven hon hade upp- fattat förtindringen i fröken Stals röst.
Men det samlade sig bittra.
tArar under hennes ögonlock; ett par af dem droppade p i det bl&amp;.
" Jag bryr mig inte om det - jag skulle vilja gr8t.a smalt bly p&amp; det, och branna upp hvarenda trasa som skall p&amp; Innocensen ", sade hon i sitt af harm sjudande sinne.
Konferensen derinne var slut, damerna hade afl8gsnat sig och frö- .ken Stil kom in.
" Vi f&amp;r lof att ha en klädning till färdig i morgon kvall ",.
sade hon.
" Det kunde inte hjälpas.
Hur mycket fattas det p i Olgas.
lif? "
" Det är bara hoptrAckladtn, svarade Olga, som fördjupat sig i: tanken p&amp; det svarta derhemma i dragkistlAdan.
" Bara trAckladt1 " utropade fröken Stal och röck haftigt det blA.
lifvet till sig.
' Det var niistan fardigt, men de tv8 tirarne hade lem- nat spAr efter.
sig p&amp; det ljusa tyget.
" Hvad vill det har saga - 3 " Den stackars förestAnderskan, y r i hufvudet och uttröttad hade dock kraft att ställa till en ordentlig af- straffning, s&amp; vidt som ord kunna ivagabringa den.
" Jag ä r bjuden p8 soaré i morgon kvalln, sade Olga, som tyckte: -
a t t hetare än det nu var kunde det icke ghrnzr bli, ' och jag skulle be fröken att fA g&amp; hem klockan half Atta. "
" Skams inte Olga att komma med siidana upptag i den har brad- skan.
Hörde inte Olga, att vi ha fatt en kladning till, som skall vara fardig i morgon kval13 SAdana der pahitt fik man tanka p&amp;, nar det blir tid. "
" Soarén lar inte vanta tills jag far tid, den ", mumlade Olga med gr8t.en i halsen.
" Akta lifvet! "
ropade fröken Stal till - " akta det bl&amp; lifvet o " Nar flickorna p&amp; eftermiddagen Blerkommo, hade Olga ett paket, som hon lade under stolen der hon satt.
Skulle fröken Kronsköld komma och profva?
det var fiagan.
Hon pratade och klandrade och var aldrig nöjd, henne slapp inte fröken sk] %tt bara hon nu ville komma!
Det dröjde tv&amp; timmar.
Olga sydde p&amp; sidendraperierna till den b l i kladningen.
Nu ringde det.
Ack, det var bara cokespojken.
- - Men nu: " Kgra Stal, siidana infama trappor.
?au hoppas jag d l a t t.
Olga draperade sidenet öfver stolskarmen for att dölja maskinen för flickorna vid andra fönstret.
Fredrika var s&amp; ifrig bakom sin docka, hon sig nog ingenting.
Kvickt fram med paketet under stolen.
Blitt silke - ja det fick inte hjiilpa fast lifvet var svart - hon VA- ~gade inte byta om.
Hon satte stygnregulatorn till tat söm, rigtigt tät., SA syntes det Iranske inte.
Och s&amp; - sur-r-r för brinnande lif- 2 5 - nu Aterstod bara bröstvecken.
Hon vet söm efter söm markte icke att dörren öppnades, men hon miirkte att dockan ram- lade - just emellan henne och dörren och restes genast upp igen - ~ c h att frökens röst ropade: " Hvad &amp; r det för rtisen?
Ge mig sista bazaren " - hon strackte sig in genom dörren med Iialtra kroppen.
Fredrika gaf henne bazaren - Olga trodde att hon skulle kväfvas.
Dörren stangdes.
Surrr - igen - nu vor0 bröstvecken fiirdiga - fort in i tidningen och under stolen - och just med detsamma flyttade Rödlufvan dockan p&amp; sin plats igen.
Flamtande och röd i ansigtet kastade Olga en blick p&amp; henne.
Det syntes icke en min i hennes klrfva ansigte, der nilarne suto i en tat rad mellan lapparne.
Ah nej, det der med dockan var nog bara.
en handelse, men den kom d&amp; i grefvens tid.
Inta förr än klockan slagit elha fingo de g&amp; den kviillen - och icke en slant eller s&amp; mycket som ett glas mjölk fingo de.
Olga niaste springa hela kvarteret omkring, innan hon vagade stanna vid porten, t y det sar tvt " hérrnr " som följde henne i hack och hal.
Lyckligtvis -.
vor0 de icke rigtigt stlkra p&amp; benen.
Klockan half tolf störtade hon med andan i halsen uppför de fyra trapporna och in i den lilla vinds- kupan.
" Moster ", tvatterskan, sof redan.
Olga tande den lilla gas- lampan - nu skulle lifvet kantas nedomkring, kragen sys fast och armarne sys in.
De vor0 lyckligtvis fhrdiga.
- Hon satt till half tu - niilen flög upp och ned - men s&amp; kom sömnen, oaktadt alla tan- kar och glada förestallningar kom den, obetvingelig, oemotst8ndlig.
Moster vaknade och.
s@ henne sitta nied hufvudet mot bröstet och ar- betet halft nedglidet ur hennes kn8.
" Olga, vakna ", ' ropade hon.
" Du f&amp;r partu inte sitta langre, kom och lagg dig.
Tank p&amp; att du ska opp i morgon. "
" Det fattas en Irm ", sade Olga, strackte p&amp; sig och giispade.
" Jag lofvar dig att den skall bli.
isydd i morgon ", sade moster.
" Kom nu bara. "
" Tanker moster sy i den? "
sade Olga, i det hon knappte af sig kladningen.
" Bekymra dig inte om det du.
I ska den. "
" För om du syr i den, dii &amp; r jag saker o~ att ringningen kom- mer opp och pöset kommer ned.
Och d&amp; f&amp;r jag st&amp; s&amp; har med ar- men i vadret hela tiden som en byst ", sade Olga och strackte upp sin bara arm i luften.
Och vid den förestallningen brast hon i ett muntert skratt, och derefter kröp hon ner till moster i utdragssoffan.
Hvad moster fick skaka henne den morgonen innan hon fick lif i henne, fast det fick hon d&amp; alltid göra.
Ungdomen protesterade mot att g&amp; i sang vid tolftiden och upp klockan half sju, liksom den gjorde mot att sitta lutad bfver maskinen stundom i fjorton timmar och trampa.
nAck, om det and&amp; vore slut klockan sju om aftnarne, eller om det nu andteligen skulle vara till Atta - men öfverarbetet - öfverarbetet till tio - elfva! "
Att se tvatterskan med glasögon p&amp; nasan och syring p&amp; det styfva, svullna fingret hur hon sydde ut och in, hela fbrmiddagen det .kunde ha varit vardt niigonting.
Men nar Oiga kom hem p&amp; middagen var emellertid iirmen der, och ett litet kr&amp;s kring halsen dessutom.
Men det hade fröken i magasinet sytt fast.
" Men kjolen - ja den hinner jag d&amp; drapera p&amp; en halftimma - och fAr jag inte g&amp;, s&amp; rymmer jag. "
" Kan du inte ha den odraperad ", föreslog moster i det hon slog upp potatisen.
" Och g&amp; med tyg fram och foder bak.
Nej, nej du gumma lilla!
Har du ingenting annat an potatis? ' '
" Jo, jag har kaffe.
Jag tankte köpa ett par sillbullar i boden,
men kommisarien kom och tog af mig hvart enda öre för resterandes p&amp; hyran.
Jag far visst lof att ta en inneboare. "
" Tanker du lagga den p&amp; skapetn, sade Olga, som var vid stirdeles godt lynne.
" Jag tanker sjalf ligga p$ golfvet, om vi kunde f&amp; en fiicka i soffan. "
" Har ingen sökt mig ?m " Nej, inte en katt. "
" Det var besynnerligt .. Fina Lindberg lofvade s&amp; säkert att komma npp ett ryck pk middagen.
Hon som ar hos Fahlstedtens, moster vetn.
J o rigtigt - der var Fina, rödblommig och lifvad.
" Ner med Iikret ", ropade hon redan i dörren.
* Jag har bara tio minuter pil ' mig, men det skall nog g&amp; som att nyss det.
- Tand p&amp; gaslampan, malla jungfrun.
Ursakta att jag befaller, men man &amp; r lof att rappa p k n Och hon plockade upp hirniilar, tanger och allt annat tillbehör ur sin ficks.
Det ljusa h %ret kammades, borstades och vreds, brandes och bubblades.
Ja, var ingenting annat stiligt, s&amp; nog var baret.
" Sa der ja, lycks till mycket nöje och adjö med dig.
Du hjiilger mig val att andra min gamla bruna för besväret.
Knyt om en hals- duk, s s du inte rufsar det under hatten.
- Adjö, adjö. '
Halsduk ja - hvad skullo kamraterna saga?
Bon miste ha halsduk - eller kauske en nasduk ja, far g i tiden var ute - men bara en enda blick i den spruckna spegeln!
Ansigtet satt med ena halften uppe i högra hörnet och den nedre i det venstrw och sar alldeles af p&amp; midten, men det var Olga van sid. Bufvudsraken var Mret, och det satt alldeles helt i venstra hornet uppiit.
Ah - - aldrig hade hon trott!
hon skrattade till, men d&amp; blef munnen s&amp; förfilr- ligt sned midt för den krossade biten, att hon blef rigtigt förskrackt.
Men vackert var det, bubblorna, krusorna, de s m i lockarne kring örat och allt det der - och s&amp; knöt hon niisduken, satte p i hatten och sprang.
SA de faktade!
Sj8lfvs fröken sydde allt hvad hon formaldde.
Hnnocensen!!
Betjanten som skulle hamta fröken Fridebacks kliidning stod och vantade.
Fredrika trihklade p&amp; draperierna, att sy ordentligt var ej att tanka pk.
h d t l i g e n 1Bg den i asken, och nia voro bara sorgkltidningarna kvar.
Men SA var klockan ocksh sex.
" Har Olga tandvark ", ropade en af flickorna friin fönstret.
" Nagot ", svarade Olga.
Fastan henues förhoppningar för hvarje kvart började sjunka, m&amp;ste hon meddela sig med nagon.
Hon begrep inte sjalf hvarför hon viinde sig till Rödlufvan.
163 Hon kröp bakom dockan, knöt, upp niisduken, lyfte p&amp; den och sade sakta: " Titta hit, Fredrika.
* Rödlufvan vande p&amp; sitt stela hufvud med s&amp; mycken otAlighet i rörelsen, som hennes gikt.
tillät henne.
Hon s&amp;g det granna, guldgula h&amp;ret och de cm&amp; lockarne kring nacken, och hennes minspel blef s&amp; besynnerligt, att Olga blef r8dd och knöt hastigt p&amp; sig nasduken igen.
I en hel kvart .funderade hon öfver Fredrika och hur besynnerlig hon var.
Hon kunde inte begripa det * Hur skulle hon o c k d kunna begripa hvad ingen människa visste - och hvad alla skulle skratta At ifall de vetat det?
För nar man blir narrad p&amp; gamla dagar, d&amp; är man bara vard Atlöje, det ä r all- deles rätt At en och derfor tiger man.
Men det fanns nigra smA gula lockar bortackorderade p&amp; landsbygden, p&amp; ett stalle, dit Rödlufvan i tysthet begaf sig en g&amp;ng om Aret, och för de lockarne slet hon och svalt.
Och s&amp; blef klockan Atta och s&amp; blef klockan nio.
Det var all- deles tyst pA ateliern.
Lamporna brunno sömnigt i den tjocka luften.
Ingen talade, maskinerna bara surrade.
DA ringde det haftigt p&amp; dörren.