Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
något om nijölkliushållniiig.
Vi hafva funnit det fördelaktigast att sh ordna dessa iimnen, att inan visar de husliga arbetenas och alla an- ordningarnas inflytande på hälsan.
Så t. ex. talas först om lungorna
ocli aiidiiiiigen, därpå om städiiing ocli rengöring.
Efter skildring af hudens byggnad följer iindervisningen on1 beklädnaden (frPtii liälsovårds- synpiinkt), om bad, tvätt, in.
m; ocli efter redogörelsen för matsinalt- ningsorganen och.
deras Verksamhet komma lektionerna om födoainiien och hvad därtill Iiör. ».
Detta i korthet affattade prograni gäller, s i vidt jag vet, för alla vara kvinliga folkhögskolor.
Att, sksoin somliga iitanförst8ende nieiia, i den niivaraude kvin- liga folkliögskolaiis treinånaderskurs införa.
praktisk liandledniiig i inat- lagning, strykning in.
liar erfarenlieten visat vara omöjligt, enär undervisiiingens lielliet diirigeiioin blifvit sprängd.
De skolor, där sb- dana försök gjorts,.
liafva lidit däraf eller alldeles gbtt under.
Den teoretiska iindervisningeii sväfvar dock iiigaliinda, i liiften~, ty ele- verna koniina jii till skolan med praktiska, liiisliga föriitsättiiiiigar, på hvilka nian ined frarnghg kan bygga.
Välskrifning, räkning ocli enkel bokföring för Iiiismödrar p i lan- det inga, afven i de praktiska ainnena.
Till en börjaii trodde nian sig på folkliögskolan böra motverka, alltid funnits inom boiideklas- det begär efter s. k.
~ l y x a r b e t e n ~ soni sen och soin af de ~bildacle~ betralrtats nied en viss ringaktning, en&amp; de arbeten, niaii fick se i nyare landtinaiiiiahem, iitmärkte sig för allt annat an god sinak.
Det tillliörde en af l#rariiinans svaraste iippgif-.
ter att vägra eleven tillst.hiid att på skolan förfiirdiga de p$ förhand.
- ofta i sanirkcl nied föriilclrarne - inköpta pråliga tapisseriarbetena;.
en viss förstairining gjorde sig d&amp; vanligen giillaiicle, ej endast Iios ele- ven, utan ock Iios dennas föriildrar, livilka gama ville, att deras dot- ter skulle medföra Bein ii&amp;got riktigt ~ g ï a i i u t inime ~ från skoltiden, fi1aii Iiöl1 dock nigoii tid fast vid att inskranka slöjden till enkel sliitsöiniiad, stickiiiiig m. iii.
31en det clïöjcle icke laiige, iiiiisii man slog iii på en annan viig.
Linnesömnad af alla slag, tillklippning af linne, stoppning, lapp- ning, miirkning, strumpstickning ni.
utgöra allt fortfarande obliga- toriska delar af slöjden; hiirtill komma flera sorters lättare livitbro- deri, knyppling in.
Allt detta upptager iilinii största delen af deii till handarbete anslagna ticleii.
Deii stränga fordran p % ett prydligt, rent linnearbete skiirper otroligt elevens sinne för ordning och ren- lighet.
Det är ej betydelselöst, att Iios den arbetande klassen npp- marksainliet väckes p i vikten af iiiiderkläderiias beskaffenliet; liniie- söninadsarbetet har, kan jag saga, på sk satt rent af en uppfostrande uppgift.
Men (1 % man oniöjligen kan och ej heller därtill iiger rätt att tir odalma~iiialiemiiieii ba.iinlysa prydnadsarbeten, ingste man i stället föradla och rena den dKiiga smaken.
Man har därför på v h a kvin- liga folkhögskolor allmänt infört dels sö) nnader i gaminalsvensk stil, dels ko~zstv&amp;fnad, s~rskildt i gamla skiiiiska stilarter.
Detta liar sln- .git mycket an på befolkniiigen; mödrar ocli döttmr iiro niiniera lika intresserade af denna vackra inlieniska slöjd.
3lhlianda skulle någon med landtbefolkningeiis tänkesätt ocli.
vanor obekant vilja saga detsainnia, som yttrades af en fin hiifviid- stadsdam, livilken en dag, just som vafvarna voro i gång, besökte en kvinlig folkliögskola: l me ii a r nii detta något för allmogen?
Det ar ju alldeles inodernt!
2 Man får ej glömma, att denna konstslöjd just liaft.
sitt liein Iios bönderna, o111 icke iirsprungligen, s&amp; dock sedan lhngliga tider; att utan dein den helt visst skiille varit bortglönid; att den i vissa orter af vårt land, sarskildt i Skåne, an i dag allinäiit idkas på lan- det och att, lika litet soin forna dagars allmogekvinnor upphörde att vara praktiska ocli dugliga, för det de kunde vafva vackra, solida sa- ker, soin gingo i arf från släkt till slakt ocli annii väcka vår beiin- dran, lika litet behöfva vår tids kvinnor, för det de äro hemmastadda i vacker handaslöjd, upphöra att vara dugliga i all huslig gärning.
Folkliögskolans iippgift ar ock att lära sina elever förstå, att livarje kvinna bör vara duglig i sitt kall, landtbrukarens dotter i sitt, äm- betsnianiiens i sitt.
ngen ingen klass har iiteslutarrde rätt att kunna tillverlca sinakfalla arbeten och hemmet prydande ting.
Det vore önskligt, att personer ur herremannaklassen behjärtade detta samt vaktade sig för att, d % nya kvinliga folkhögskolor grundas, i detta stycke göra sig till förmyndare öfver en både sjalfständig och oftast välbergad allinogeklass.
Och liksoni det för den manlige eleven ar en stor glädje och stolthet att vid heinkoinsten fr %n skolan kunna göra upp ritning till bostadshiis, stall och lagård, att kunna mata upp sin åker, föra bok öfver ghrdens inkomster och utgifter eller wlijälpa far, - kommunalordföranden - med lians räkenskaper, så är det ock för den kvinliga eleven en glädje att koinnia hem med egna, vafda gar- diner, med förnl %ga att sjiilf rita iipp ett vackert riitinöiister och sedan satta vafaen i gång.
p Till slut vill jag ined nigra drag skildra en dag, en livardag i en kvinlig folkliögskola, t. ex. i den jag bast känner till, Tärna.
Bedail kl. 7,30 f. m. ringer skolklockan till sanlling; eleverna, soni alla bo p % platsen - inom skolans hägn - komma skyndsamt genoin trädgården från de dar liggande småbyggnaderna eller nedför stora trappan i själfva linfvudbyggnaden.
Inom några minuter stå alla vid sina platser i den höga, rymliga, med 10 par fönster försedda skolsa.len.
Sedan en - vanligen rytmisk - morgonsång sjungits och bön lasts, är första lektionen fysiologi.
a n t a g, att det t. ex. ar män- niskoskelettet, om livilket talet rör sig, ett ämne, so111 ingalunda tyc- kes kiiiina gifvn anledning till någon asaftigs frainstallning.
Och dock ä r det ined största intresse, eleverna följa undervisningen i alla dess olika delar, särskildt nar frigan gäller refbenens förmåga att kunna hoppressas af olämpliga kläder och hvad haraf kan följa o. s. v. Undervisningen sker i föredragsform ined tillhjälp af tillräckligt åskåd- ningsinateriel; eleverna begagna dock såsom Zdsbolc prof. Bocks läro- bok i ämnet.
Sedan konimer en tiiniiie valskrifning ocli en tiiiinie räkniiig.
På mellanstiinderiia - 10 minutersrasten - slås saleiis alla fönster upp, den friska luften från skog ocli Aker strömmar in, och flickorna springa ut på den grnsade girdsplatsen för att nied liflig nenklek~.
sätta fart i blodet.
Förmiddagens sista timme ar agnad å t historiskt eller etiskt- religiöst föredrag.
Antag det senare.
Dessa fria föredrag åhöras ej blott af eleverna, utan af liiisets hela befolkning samt ofta af frani- lingar, tillfiilliga skolbesökande ocli andra intresserade.
2- Först sjung- es t. ex. Grundtvigs sång: ~ H v a d solsken a r för den svarta mull, ar sann upplysning för .stoftets frände., Därefter talar skolans före- ståndare öfver Victor Rydbergs dikt, Snöfrid,, talar o111 de lifvets frestelser, so111 heta penningebegär, ärelystnad och siiinlighet, om liiirii dessa lockelser skola motas med att människans högre och sanna jag stärkes, ocli 1111s detta a r villkoret för människosjälens lyftning och utveckling till, gudoniligt lif.
Härefter sj unges: B J a g liar burit lär- kans vingar, jag liar sjungit högt dess sång, o. s. v. Under den två timmars rast, som nu följer, tillreda eleverna sin mat i de båda därtill afsedda kök, som finnas i elevbyggnaderna.
Det hvarje vecka frkn hemmet sända niatförrådet värmes upp, stekes och förtäras under glam och glädje, och långt iiinaii handarbetstiinmen på e. in.
ar inne, sitta eleverna åter på sina platser, syende, stickande, ritande, vanligen under sång.
E n afdelning samlas i väfsa.1en i, öfre våiiingen, där 5-6 väfstolar äro i &amp; ng, där spolniasltiiien surrar och.
liflig verksamhet råder.
Väfslagen äro: oppliämta - vafdt såväl med spjälor soin nied dragverk - rosengång, diikaghng, krabbasnår, flossa, munkabälte, inera sallaii rödlakm, samt stramalj vaf, slatvaf och band.
- I stora skolsalen pågår samtidigt linnesöninad; alla möjliga slag af linneplagg äro under arbete; somliga elever sy ännu på den obli- gatoriska, proflappen » med alla dess stoppar, knapphål, smålappar, broderier m. m.; andra bter göra i ordning sina stickningar för skvälls- tiiniiien~, då endast sådana arbeten förekomma, som kuiina skötas mera mekaniskt; de mera försigkomna däremot brodera lakan, örngått o. s. v., och timmarne g&amp; endast allt för fort.
Efter en lialf tiinines rast är åter lektion, möjligen geografi, möjligen svenska språket, möjligen ni j ölkhushållning.
Och sedan koininer den omtalade » kvällstimmeii ».
Alla stick- strimporna komma fram, och alla eleverna sitta uppmärksamina ocli väntande; i salen är alldeles tyst - nog så beaktansvardt, d % inaii har framför sig en samling af 30-40 arbetande kvinnor -, medan någon af lararne eller lärarinnorna läser högt, Björnsons ~ S y n n ö v e ~ t. ex. Nar läsningen hinner till B Synnöves sångu, sjunker stickningen ned i knät, och flickorna sjunga denna sin iilskliiigssång, alla verser igenom.
Nar Wockan slår 8, slutas dagens arbete med rytinisk psalm- sång.
Senare på kvällen går leken lifligt i den till trädgården gran- sande skogsbacken; inan » vafver vadinal » och sj iinger ringlekar; en liten afdelning spelar på den gröna planen krocket med lärarne.
Niir '
inaii tröttnat att leka, samlas nian i sinå griipper liar och dar i de gröna berskeriia eller på verandorna; arbetena komma åter fram, de ljiisa soiniiiaraftnarna äro långa, ocli skaiiit och skratt liöras från de olika arbetsgriipperna.
- Ibland iinder stilla, variiia kvällar samlas alla - lärare, gaster, elever och liiisets tjänare - på stora veraiidaii, dit orgeln flyttas ut; sång efter sång ljiider vidt ut till slättens går- dar ocli till torpen i skogsbrynet, dar man liar sitt nöje af a t t lyssna till dessa w aftoniinderliålliiiiiga.i. ».
Lördags- och söndagskvallar sainlas eleverna i förestindarens helil, livilket för öfrigt alltid star dem öppet ..
Så verka ocli arbeta Sveriges kvinliga folkliögskolor under som- iiiareiis.
korta tre inånader, den » 90 dagars varneplikt)), som landt- niannens dotter s i val beliöfver.
- En kärlekssaga af Axel Lznzc7eg&amp;nt Under de senaste areii liar det i v %rt land varit en verklig brist p&amp; niera utarbetade, psykologiska Hvarje inlieinskt arbete inom detta oiiir8de borde därför lialsas ined glädje af deii svenska allinanlieteii, som iilest får tillfredsstalla sin läslust ined utländska roinaiier och öfversättiiiiigar.
Författariie liafva i allinanliet valt iio- vell- ocli skissfornieii för sina skildringar; ofta äro dessa käckt ned- kastade på papperet, inen föga utarbetade, endast tillfalliga stainiiings- bilder eller realistiska Iivardagsstiidier.
Efter iiidignatioiislitterati~reii, soni onekligen undanröjde mycket ogräs, liar iiii fältet liksom legat i trade väntande pk de arbetare, soni skola plöja iiya fåror och bereda nya skördar.
Axel Lundegårds senaste bok Titmzia är ett arbete i flera lian seenden vardt att beakta.
Författaren liar diiri vågat sig iii på ett sh svårt psykologiskt problem soni att skildra eii kviiinokarlek af eii så oändlig iiiteiisitet, att liela personliglieten diiri iippghr och diiraf förklaras.
Föreniilet för denna hangifvenhet utan gräns är en man, som i intellektuelt &amp; h inoraliskt hiinseende ej endast är henne iiiiderlagseii; iiej, lians begåf- '
ning står rent af på den lägsta grad som ar möjlig för en civiliserad människa i nutiden.
Själfva iddeii liar författaren, såsom redan titeln » Titanias an- gifver, liemtadt ur % E n TS !iidsominarnattsdïöm », nie11 han liar omdanat Sliakspeares fantasibild samt tillämpat den p % verkligheten och nutiden.
Boken inledes ' med en skildring af och sägner on1 det gainla.
skånska herresätet Norrbyliolm, som i flera släktled innehafts af den grefliga släkten Wiede.
Den egentliga handlingen börjar i slutet af 1850 talet, två inhader före den blifvande h~ifvudpersonens, Maria Lindenow, födelse.
Hela skildringen af det gamla grefveparet Wiede och lifvet i deras hem, där en atmosfer af förfining och kärlek råder, utför författaren stäinningsfiillt och ined god lokalfärg.
Hos denna släkts adla, djupt kännande, nästan till exaltation älskande kvinnor finnas förutsättiiingariie och de ärftliga anlagen till denna förmåga af hängifveii karlek, som iiar sin.
kiilinen hos Maria Lindenow.
, Författaren öfvergår sedan till en teckning af de omständigheter, iilicler livilka Maria iippväxte.
Särskild omsorg ä r nedlagd på skil- dringen af modern och lienoes hjärtas historia.
Vid tolf $rs Alder sändes Maria till en pension i Scliweitz, där hon blir intim viininna nied Gerda Du Camp, livilkelis bariidomslieni Aspiiige i Sinåland lig- ger iiiira det stalle, där Marias minera omgifta inor och styffar äro bosatta.
a t t e n Dn Canip ar en gammal slakt, som ined hvarje generation allt iner degenererats.
De sista attlingarne liafva haft mycket klent utvecklade hjärnor och dartill varit lieinfallna A t dryckenskap.
Den vid berikttelseiis borjaii varande linfv~idinaiinen, Gustave Du Camp, a r intet undantag harifrån, tvärtoin liar ätten genom honom Bter gatt ett steg utföre.
Meii lian ar ett.
godmodigt original den gamle %Skalen, - lians öknamn allt sedan iingdoinen på grund af ett staffel, » skäl » i stället för s själ,.
Författaren tecknar Iionoin också med sann liuuior.
I ett olyckligt äktenskap 1ia.r han sonen Casimir Camp med slaktens rent och dottern Gerda.
Casimir är en äkta omöjliga läsliufvud, ineii lian blir däremot en ganska duktig landt- brukare och öfvertar skötseln af Aspinge iinder faderns tilltagande förfall.
Casimir och systern Gerda, en liflig flicka, soin mera brhddes pk inöderiiet, Bro fastade vid livarandra ined en djup syskonkärlek.
I deras ömsesidiga förliillaiide fkr läsaren en inblick genom några bref f r h Gerda till brodern, däri 11011 afveii skildrar sin beundran för väninnan 3cIaria Liiideiiow.
~o
' Marias uppfostran afslutas i Paris, ocli så återvänder hon till Sverige, till moderns och styffaderns hem i Småland.
Hon ar i sin ungdoms ocli skönhets blomstring, med ett sinne, öppet för allt godt, stort och skönt i lifvet.
Hon står också just vid den tidpunkt, då en ung, varmt och djupt kännande kvinna lik- som väntar någon soin slumpen kan föra i hennes vag, åt hvil ' seii hon kan skänka af sitt hjärtas rika skatter.
E t t förtroligt umgänge råder vid denna tid mellaii Maria Lin- denow och Gerda Du Camp, som småningom afven indrager.
brodern i förtroliglieten.
Det blir nu på Casiniir Maria koncentrerar hela den rika kärlek, Iivaraf hennes sjal ar mäktig.
Gerda ' liar i början liksom skylt öfver broderns andliga brister för Maria, som endast ser lians ridderlighet, godmodighet, kroppsliga styrka, men framför allt den kärlek han agnar lienne, ty Casimir alskm lienne med all den kärlek lians grunda iiatur kan bjuda.
Andra delen börjar nied att skildra, huru Gerda framför bro- derns frieri till Maria.
Följer så den korta förlofniiigstiden, som Maria inest tillbringar Iios släktingar i Skåne.
Därefter bröllopet och så begynner äktenskapet mellan dessa så olika begåfvade makar.
Hiifviidsakliga inneliållet af andra delen ar en intressant analys af Marias personlighet och kärlek.
Författaren gör som de moderna inhlarne, alla spridda färger samlar lian till en enda ljuseffekt eller brännpunkt - Marias kärlek.
Det förefaller soin ägde Axel Lunde- gård en för en manlig författare ovanlig förniaga a t t blicka in i ocli fint och saniit måla de skäraste nyanserna i kvinnosjälens skiftningar.
Marias kärlek hade s % djupa rötter, att, on1 dan tillintetgjordes, skulle hennes personlighet därvid g&amp; under.
Själfbevarelseinstinkten nästan tvingar henne att söka unclanskaffa, bortförklara, omdikta allt, som kunde innebara den ringaste fara för hennes kärlek.
Hon idea- liserar och idealiserar mannen, och det kan i sanning behöfvas, ty allt som &amp; ren g %, försjiinker han i slapphet och sina förläders dryckenskaps- last.
Meii författaren betonar därjämte, att i allt lians moraliska för- fall, förblir han alltid Iiustrun trogen ocli hangifven.
Maria raknar ej hvad hon gifvit ut eller tagit emot, hon gran- skar inga detaljer, utan ininnes endast helltete~z, därför förblir lion lycklig liela lifvet ocli in i döden.
Den senare delen är rik på fina iakttagelser ocli skildringar.
Bland sadana ni&amp; särskildt namnas scenen mellan niakarne på Casi- mirs födelsedag, operaaftonen, samtalet inellaii doktor Johnson och.
Eric Lindenow i kap. 10 m. fl.
Språket är alltigenom vårdaclt.
De på flere stallen förekominande poemen röja eii mindre vanlig skalde- begåfning.
E n del anmärkningar kmna naturligtvis göras, men äro j äni- förelsevis små i förliållaiide till arbetets förtjänster.
Författaren liar en viss benägenhet för mysticism.
Hans ståndpunkt til1,aiiingar och öfvertro är ej fullt klar.
Han snuddar.
stiindom vid, ja, kanske ibland öfverskrider gränsen för det fysiskt möjliga.
Ifrågasattas kan afven, Iiurii- vida ej liela skildringen vunnit i realism, om författaren låtit Maria se mannens fel, naturligtvis i ett försonande ljus, men.
ej soin nii framställt henne lilind eller seende genom idealiseringens starkt fär- gade glas.
Karaktersteckningarne iiro i alliniiiihet omsorgsfullt och konse- kvent genomförda.
Särdeles val tecknad ar Eric Lindenow, Marias kusin, en fin världsman, diplomat och skald, som sympatiserar med, ' fullt förstår och a s k a r IEaïia utan hennes vetskap.
Titmzia är af författaren kallad Beii kärlekssaga », den är val ock på samnia gkng en äktenskapshistoria, men mycket olika dem var se- naste litteratur liar att uppvisa.
Mången kommer säkert att i Maria blott se en drömbild, ett foster af författarens .fantasi utan motsvarig- het i verkligheten.
Men i kalislans värld är det mer än vanskligt a t t utstaka gränsen mellan sannolikt och icke sannolikt.
&amp; ven som ett farligt, ej gärna efterföljaiisvardt experiment inåste ett äktenskap mellan s&amp; olika individer anses, det kan lyckas, men - om ej, så a r det lyckans fdlständiga ruin.
E t t imdantagsfall är det också här skildras, ty nog ar en shdan kärlek som Marias ytterst sällsynt, och huru adel hennes persoiiligliet an är, kan nian ej vilja uppställa lienne s&amp;som något kvinnoideal för vår tid, och det torde val ej heller varit Axel Lundegårds afsikt.
Om författaren %syftat n %got annat an att framställa en intressant psykologisk analys af ett kvinnolijarta, s&amp; är det väl det: att lyckan ej vinnes genom yttre omständigheter, ej ens kan gifvas oss af andra, den finnes blott i vart eget inre och beror på, om vi kunna älska ocli lefva för andra. '
Ett damhotell i NewYork.
Medan London och Boston redan i inåiiga år ägt liemliknande hotell för ensamina damer, där dessa vid ankoinsten till staden kunde taga iii och vistas en kort tid under det de söka anställning och se sig 0111 efter varaktig bostad, led NewYork till för ett par år sedan en kännbar brist på en dylik tillflyktsort.
Visserligen lä1nna.de » Wo- men ' s Cliristiaii Associations (Kristliga Föreningen af unga Kvinnor) upplysningar o111 respektabla inackorderingsställen, men innan en stac- kars främling lyckats finna tak öfver hiifvudet efter de uppgifna sdresserna, iiiåste hon antingen taga in på ett dyrbart hotell eller vara liiisvill i deii stora världsstaden.
Stiftandet af ett tillfälligt liein för bildade damer i NewYork tycktes länge ligga inom de fromma Önskningarnas oinråde, d % på - en g å n ~ ryktet förkunnade.
att mrs Shepard, mångmillionilren Vander- bilts dotter, fått den filantropiska ingifvelsen att förverkliga iddn.
Ryktet talade sanning den gången.
Inom kort stod ~Heinmetn fär- digt, fullständigt inöbleradt fran källaren till vinden, uppvärindt af %ngvar~neapp,z~ate~i, med Iiisseii i ghng, strhlande af elektriskt ljus, doftande af drifliusblomnior, ined inatsalsbordeii skimrande af silfver och kristall.
Och sådant det stod dar skänktes det ined varm hand af stiftarinnan till r&gt;Wonienls Christian Associationn, med ändamål att vara ett heinliotell, öppet för livarje anständig kvinna, som försörjer sig sjalf genom sitt arbete, shvida Iion tillhör en protestantisk tros- bekännelse.
Vanderbiltska penningpungar äro djupa och bräddfulla, och har leddes liandeii soin öste därur af ett lika varmt so111 gifmildt lijärtelag.
B ä r ä r ej fraga om kniissel, det synes både utan och innan pk den storartade byggningen.
Allt 5ir gediget, af basta kvalitet, smakfiillt ocli prydligt som ett första klassens liotell, men utan prål.
På Föreningens enträgna begäran uppkallades byggnaden efter gifvarinnans båda dopnamn, Iivilka tillika äro hennes döttrars: Mar- ' garet Louisa Honze.
Men är ej detta, frigar nian, ett slags bättre barinliärtiglietsinl ' ltt- ning?
Ingaliiiida, eliiiru folk som ej tagit reda på saken, tyckas anse lieiiimet so111 ett slags fattigvkrdsanstalt.
Hsarje gast betalar nainligeii för sig.
Betalningen erlägges i förskott för riiin och ett Bestämdt
, pris betingas för inatbiljetter och tvätt, Se liär de gängse prisen för livarje gäst utan afseende på riiininens läge: Eiiskildt riiin pr dag $ 0: 50
2: - 3 inåltider D D a 0: 70
D % två personer dela ett ruin faller det sig nhgot billigare, och prisriedsättiiing erliålles afveii för matbiljetter, då gästen vistats en vecka eller däriitöfver i lieininet.
För riiin, inat och tvätt belöpa sig en veckas utgifter till minst 31 kr.
och för fyra veckor, den längsta tid en gast under samina år tillåtes att bo i lieiiiniet, i inedeltal till 125 kr.
Enligt svenska begrepp förefalle: således ej Margaret Louisa Hoine soni en barmliärtighetsanstalt, eller liiir?
Men d % inan tager i betraktande de ainerikanska liotellprisen, so111 isynnerhet i NewYork iiro oriinligt höga, saledes inåiigdiibbelt öfverstiga Hemmets priser, och a t t detsamina på sainma gång bjuder sina gäster pit den-förfining, det centrala läge, de ypperliga bekvämligheter soin utmärka ett första klassens hotell, s % kan inan säga, att Margczret Loiiisa Home äger en bisinak af välgöreiiliet, men dold på ett så grannlaga sätt, att.en gästs själfaktning ej i ringaste inån däraf kan såras.
Hemmets löpande litgifter betäckas i det iiärinaste af iniomstema, och då detsamma ej behöfver betala någon hyra, är detta allt soiri erfordras för att förverkliga gifvsriniians id&amp; I den mhn praktiska förbiittringar i hotellets maskineri komma att vidtagas, skall äfven Heiiiinet BBïa sig f~illkoinligt utan prisförhöj ning eller iniiiskning i komfort. '
Året om råder i och omkring Hemmet eii rörelse soni i en bi- kiipa.
På gatan skrainla Bagagevagnar från tidigt på morgonen till sent pk natten, aflieintaiide eller afläinilaiide resande dainers koffertar.
Is- och proviantvagnar liålla iitianför och leverera varor ned i kallar- vaniiigen.
Stadsbild ila till och ifrin ined telegram och paketer.
Brefbärnren bringar G-S gånger om dageii stora packor af bref och tidningar och töninier breflkdan iitaiif ör hotellet s port.
I inedeltal bebos Heininet af 75 @ ter - en ständigt skif- tande skara, - och af 30 einployds och tjänare.
Restaurationen, ined särskild i n g h g, ar tillgänglig för livilket ' frtintiininer soin helst, iitaii att någon söker koinina iiiiderfiiiid med oin man # r protestant, katolik, israelit eller liediiing.
Dagligen ser- veras liär friikost inellan Id.
7-9 för 200 dainer; 500 personer in-
taga lunclien mellan 12-2 och efter sliitadt dagsverke spisas Iiar mellan ' 12 6-l / 2 8 niiddag af vid pass 300 kvinliga arbetsmyror.
Innan porten öppnas på gifvet klockslag råder alltid stor trängsel vid ingången, i förstugan och i viintriinimet - en hygglig, tålig svärm, ehuru mycket trött och liiiiigrig.
Den dubbla matsalen är rikligt iipplyst af gas och elektriska lampor.
Stora ocli små bord lro placerade på mosaikgolfvet och ' inoni ett par minuter har första bordlaget p % 75 persoiier satt sig och ser- veras af ett tjog tjänsteandar ' i Iivita förkläden ocli hvita, spetsprydda mössor.
I köket härskar en » chef * af det manliga släktet, kommen- derande en Iiel liar af hjglpredor af alla nationaliteter, svenskor ej undantagna.
Serveringen är siirdeles fin och maten är mönstergill s % väl till kvalitet som kvantitet.