Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förvnriiigsnfgift: 50 öre för hr pi: 1,000 kronor af deposi- tionens varde,.
dock ej under t v i kronor.
specialaffär för Sybehör,.
Billiga och bestamda priser.
Smedman den äldres H AN DE L S-SKOL A Stockholm, Stortorget 16 .. Allm.
Nya elever mottagas alla ticler på Aret.
- Anmälningstid 9-1.
Dugliga, bitraden erhållas frin skolan.
Revisioner och bokföringar iitföras till moderat pris.
Å bref anhiilles om fiillstiindig adress.
Magnusson (etablerad 1860) -.
Försaljnine; slokaler: ne&amp;ra botten,.
era, tvd och tpe tr. upp STOCKHOLM.
Största l.ager i Norden Kulörta o, Svarta Y lleldadningstyger Kulörta och Svarta Sidentyger Bomulls-Tvattlrladningstyger Schalar och Kapptyger m, m, L Obser~era!
Genom direkta förbindelser med in- och utlandets förnämsta fabrikanter kan jag erbjuda ofvanniimda artiklar bättre och billigare än niigon an- nan och torde en hvar genom besök i mina lokaler eller genom reqvisition af profver och ' varor lätt blif va öf ver- tygad om fördelen att hos mig fylla sina behof af dessa artiklar.
Vigselformuläret i den nya kyrko- handboken.
Nar för snart .ett år sedan det då församlade kyrko- mötet hade vigselformulalret under behandling, var det .icke många punkter i ' komitterades förslag, som blefvo före- m i l för en s i M i g diskussion som den om den ifrågasatta förandriagen, att uttrycket: » de t u skola vara.
e t t », skulle utbytas emot: L) de t u skola vara ett Lött 8.
Med stor rna- joritet förkastades just denna punkt, hvari föreslogs att åter- upptaga de orddag, som funnos i formularet före 1811, hvarest just detta ordet kött förekommer.
Enligt - hvad - som sports från de föregående öfverlaggningarna inom lcyrkomö- tets presterliga afdelning, hade afven dar allvarliga prote- ster höjts emot en sådan andring.
Emellertid föll förslaget i fråga om hela detta kapitel och darmed ansåg m m vigselförmularet riiddadt.
Nu före- ligger dock fiirdig i tryck den nya handboken, som redan vid det nya kyrkohretg begynnelse nastkommsnde adventsöndag skall börja begagnas vid alla kyrkligs förriittniiigar, och med häpnad finner .man att det omtvistade och förkastade uttryc- ket &amp; r insatt.
Den första tanke man fkr iir naturligtvis att detta måste vara olagligt, måste kunna öfverklagas, men så ar icke fallet.
Förklaringen ligger däri, att komitterade för det nya handbol~sförslaget bemyndigats att vidtaga jamk- ningm i afseende p i ordstallningar, språkliga uttryck, bibel- språks anförande efter den nya bibelöfversiittningen, .m.
m., och det egendomligs har intriiffat, att den sålunda revide- rade texten, som i sjalfva verket innefattar en andrin ' g, ja, ett upphafvan.de af kIryromötets beslut, af K.
M: t har blifvit gillad och stadfastad.
Det ar för Degnys lastwe icke obelcant huru kvinnorna sjSllfva, hvillca så ofta förebrås för likgiltighet i egen sak, för denna fraga om vigselform.uliiret ådagalagt ett lifliigt in- tresse och darom vittnar den serie artiklar, som i denna tid.- I,
skrift varit införda och i sartryck blifvit p&amp; flera h d 1 utdelade.
Den med stor spänning ' afvaktade utgången af kyrkomötets debatt väckte därför en berättigad tillfredsställelse hos de många man och kvinnor, som med ospard möda mbetat för bibehållaildet af det nuvarande formularet och emot in- förandet däri af det bibelspråk, som särsbildt betonar hustruns underdånighetsplikt.
I c7etfct afseeudc har ocksä ingen iin- dring skett, här kunde inga jämkningar företagas, och vi kunna iiiinu med stolthet siiga, att Sveriges kvinnor vid aktenskapets ingiiende möta en make, som cle lofva att a l s h, icke en herre som de lofva att lyda.
Denna punkt utgjorde för oss visserligen debattens medelpunkt, men därförutom knöts intresset luifvudsalrligen till striden om de ofvan anförda i sjalfva ritualen förekom- mande orden, och man lyss~iade med varm tnedkaiisla till kyrkans män, rika på kr och erfarenhet, livilka framhöllo huru motbjud.ande det skulle förefalla dem att begagna ett ord, som i iiärvmande tid ' måste viieka anstöt och a t t just vid vigseln och två, gå,nger efter hvaraiidia upprepa ordet kött.
En biskop fann det till och med revolterande, att man .satt till ett ord, som man tvekar att inför blygsamma människor namna vid ett vigseltillfälle r.
Äfven yttrades, att detta ord borde borttagas, emedan .det kan se ut s&amp; som om enheten vore en sinlig allena., samt att det vore särdeles olainpligt att råter införa detta krassa uttryck, c % det icke i nu giil- lande handbok är upptaget.
a När dessa och dylika omdömen fällas af dem, livilki å kyrkans och ämbetets vagnar äro kallade att uttala ett sadant ord, med hvilka kallslor skall då menigheten lyssna därtill?
Skall icke ett ungt brudpar ännu mera 8 revolteras D. en bruds blyge finkanslighet äniiu mera såras daraf, och detta på en d lifvets skönaste högtidsdagar?
Bi kunna blott instiiimma i hvad den kulida signaturen Esselde här förut yttrat, och som äfven nu iuom dagspresseii blifvit framhkllet, att reaktionära strafvanden sidana som detta atergående till gammaltestamentliga ord, bilder och begrepp, blott påskynda införandet af ci14iikteiiskapet, orni icke det obligatoriska s&amp; det fakiil@tiva, för d a svenska medborgare.
» Det går nog darhan ändå&gt;), siiger Eseelde, ' l
- 187 » och behöfver ej innebiim nigon olycka, om det sker i lugn och under godvilligt tillmötesgtiende.
Men om lagen skulle framtvingas genom ett missgrepp af kyrkan och under for-.
men af en fientlighet mot henne, så vore det i sanning.
illa och skulle kunna göra klyftan mellan v i r kyrka och vått folk iiilnu större och mera hotande an den redan ar,.
Vi tillägga, att; efter detta önskvärdheten och behöfligheten af ratten att afsluta iiktenslrap inför borgerlig myndighet blifvit &amp; nnn mera, en sak att beifra, dess vikt för vårt folks nutida bildaingsstånclpnnlrt iianii mera belysande.
En resenär.
.Den trettonåriga dottern kom springande uppför backen, som ledde bakvägen till prestgården.
Hon störtade med a n.
a n i halsen in i salen, clär modern och hiisniamselle,n slitto och arbetade.
~B~animaw, ropade hon flämtande, » nu är pastor Viselius liar.
J a g såg honoin komma hkande på BrogBrds iiijölkkärra.
De stannade ' utanför boden.
B kara Berta », sade prostinnan till hjälpredan, som vistades i prost- garden för a t t inöfvas a t t styra ett eget hem, * g i då genast upp i iiygeln och gör i ordning i gästrummet - nej,, afbröt hon sig, * det gr ju saiint, dar kunna vi inte låta lionom bo *.
» Nej, för all del », ropade Eninia skrattande, » då krypa mö- blerna ut genom fönstret efterit.
* » Tyst Emma », sade modern med en tillrattavisande blick, » vi fk göra i ordning inellalikamiiiarii.
h g en af pigorna med dig och flytta ut ullknytena och väfskedar och allt skrap.
Det kan k g g a s på gästruinmet sk lange.
Lagg en lialmmadrass i botten på sängen, och så taga vi det rödrandika bolstret.
Mjiikt skall, han val ligga ändå, den stackars gubben.))
Hon reste sig ocli gick fram till linneskåpet.
&gt;Se liar ar lakan, öïogott och lianclduk, ocli hlr ar tvål. » w Som alclrig koniiner a t t begagnasa, inföll Enlma.
» Tyst flicka,, sade modern än en g h g.
* Se här har Berta ett par ljns och tändsticksask.
L å t det nu g å kvickt.
Ni kan gärna s l t t a p % en brasa i spiseln, så blir luften litet friskare.))
» J a, det kan då behöfvas~, inuttrade Emma, medan Berta-gick ut för a t t ställa i ordning åt pastorn.
Modern satte sig åter ned vid sitt arbete.
Man var i slntet af april, och luften var kall och blåsig.
Salen låg på sidan om förstu- gan med utsikt åt ghrden.
B J a g kommer ihåg, att den stackars gubben brukas skrifra bref, nar han sitter i ensamheten^, sade prostinnan efter en stund; » Spring upp på Victors rum och tag ned hans bläckhorn och gör rent det och fyll p&amp; bläck ur pappas flaska.
Tag iiagra ark papper inne i expe- ditionen och en penna.
J a, när jag tiinker pil saken, s5 kan du gärna be Lovisa bara h d a Victors skrifbord upp i inellankammasen, s % f å r han det litet trefligt, stackare. » » Det är närapå som om kungen skulle komma&gt;, sade Ernina, i det Iion tämligen motvilligt lade ifrån sig sin bok.
, Det kanske ocksh ä r en kung », sade prostinnan niildt.
» Kom- mer du inte ihåg: ' hvad I hafven gjort en af dessa ininsta, det liaf- ven I gjort mig1? » » Vänta Emma », sade Iion, d&amp; flickan redan var i dörren.
&gt;Vi akola taga ep af pappas skjortor och lagga på sängen., .D, Den vet mainina val, att han aldrig tar p % sig.
Tycker nggoii att lian ' skulle nännas det. » » J a g skall nog försöka att få honom till det.
den har g %ngeiis, sade prostinnan småleende.
» Vi ska lagga an p % Iionom bhde dn och jag, s % kanske det lyck as.^ » Var säker på a t t han stoppar den i sitt knyte och behåller den gamla trasan på sig,, sade Emma och försvann.
Prostinnan tog upp sitt arbete med en suck.
Hon hörde snart sin inans, raska och hurtiga steg på ghgvagen nedanför.
Hon reste sig och öppnade fönstret på glant.
» Vi få främmande,, sade hon.
Det var ingenting inarkvärdigt i blicken, intet vänligt småleende, allting alldeles hvardagligt, begge hade tan- karne på sitt arbete och sina plikter för dagen, men man kande and&amp; se, när deras ögon möttes, att mellan dem var allting klart, varmt och godt .. » Hvem ' dån, sade han.
, Det syns inga hjiilsphr i sanden? % » Det är pastorn », sade hon.
J a, kara du, vi fii.
» * Jaså, ' liar han kommit hit p i trakten nn.
väl ' göra ett rum i ordning då. » » Det liar jag redan ställt om », sade hon.
Han stod några ögonblick och såg öfver gården, som var krat- tad för första gången den våren.
Solen var i nedgående och kastade en bred ljnsrand in niellan visthusboden ocli.kbkstrappan.
Den snnd- dade vid trädens stammar och lyste som guld mot flygelbyggnadens fönster.
Plötsligt klärhtade .det tre slag för solnedgingen.
Det kom en stark känsla af hem och trefnad öfver prostens sinne i den stilla våraftoiien, ett erkännande .af allt det goda lian ägde i ett gagnande arbete, ett godt liein, liiistïu och barn, en känsla af rikedom, som ej så ofta låter förnimma sig mellan Iivardagslifvets srnk förtretligheter.
.- H a n.
såg framme vid vägens krökning en lang gestalt, rak och, ensam.
Den syntes så tydligt emot den ljusa aftonhimmelen, där den.
skred fram med jämna, nästan niilitariskt taktmässiga steg, och pro- sten vande sig om .mot sin lmstru.
2 % ska ' försöka att ha tålamod ined honom i det langsta; Anna, och att vara riktigt vanliga af lij.artat2, sade han.
» Ja, det vill jag, Verner)), var hennes svar.
Prosten satte sig p % gungbrädet nedanför fönstret, medan lian vantade på sin gast.
Emma kom just ut lir flygeln.
, Koin hit min flicka,, ropade lian.
» Ä r det du, som 1iar.ställt i ordning daruppe?
~ g bara tagit upp sNe-ej », sade Emma litet dröjande, ~ j liar bläckhornet.
w » Nå,.
kan c111 inte hitta pfi ilagot iner till hans trefnad~?
sade prosten med ett leende.
B E n ask iilsektpiilver D, fölyslog Erniiia.
Prostens panna mörknade.
, Jag vill inte höra nhgot skämt öfver olyckan,, sade lian. '
, Med det dar enda ordet, har du jagat bort af tonens fridsamina, harmoniska stämning.
Koni ihåg det till en aniian gång, Eininas, och i det hans ansikte återtog sitt viinliga iittryclq.
tillade Iian, wförsök nu att hitta p&amp; ilagot, so111 jag ar saker om att det fattas. » Enima, som blifvit röd alida iit i örsiiibbarne af tillrattavisiiin- geii, funderade ett ögonblick.
&gt;) Jag vet, pappa », sade lion darpå och sprang in i huset.
Hon kom Plter med .en 1Bng pipa och tobaksasken, och p i vapen till flygeln vande hon sig om, sträckte pipan i luften, viftade ined den och målog.
Prosten skg upp mot siii liiistru.
Hon inötte lians blick och d,e fö~stodo Bvarandra.
*: i:.
: i:
Nu kom den underliga gestalten in p&amp; gården.
Emma och Berta kommo tillbaka från sina bestyr, och alla voro samlade vid trappan för att taga emot honom.
Det klämtade på nytt tre slag i kyrkt.or- net, solen sjönk, och det drog en kall kåre in mellan iitliusbyggnaderna.
, ' Valkoinnien, pastor Viselius~, ropade prosten emot honom, » pa- storn koininer med våren i liälarne.
Det är litet kyligt i afton i alla fall.
Det är bäst vi gå in.
Har dn eii kopp tt!
&amp; t pastorii, Aniia ' ?~ Pastor Viselius, som nu följde familjen in, var lång.
och mager.
Håret skidle varit.
Iivitt, om det icke haft en srag anstrykning af grönt, liksom ett lätt mögel.
Näsan var skarp och krokig, ögonen, som siitto tätt tillsaminans, hade en slug blick under de buskiga bry.
' hen, läppaïne vor0 tunna och bestämda; hela lians sirliga li&amp;lliiiiig ocli lians satt att bära hiifviidet tydde snarare på militären än presteii, han kunde ganska val ha tagits för en grefve hvad utseeudet betriif- fade, en grefve från förra seklet, ty lians dräkt yar af iir8ldrigt snitt.
Han var åttiofein år.
Det visade sig i hela lims yasen, oaktadt halis ödmjiika och iitpräntadt artiga tal, en viss olmflig stolthet och sjllf- k#iisla, soin hindrade, att han någoiistiides blef behandlad soiii en tiggare.
Han hade haft goda kunskaper ocli hade som ung stiiderit vurit inforimtor i högförnäm a hus, där han möjligen blifvit behandlad på ett liögförnaint sätt.
E t t par ar efter sedan lian blifvit prestvigd, blef han missiverad från en församling till eii aniian, iiieii lian reste icke.
Vid pAminnelser f r h koiisistoriuin svarade lian helt enkelt:, Jag.
skall möjligen resa, såvida domkapitlet skickar] nig respengar.
Själf har jag ingenting att resa för.^ Då till dessa flerfaldiga ganger upprepade oliörsainheter Pfseii kom en historia af allvarsammare art, blef han slutligeii afsatt, och sedan dess hade han i sextio år ansett som sin speciella ratt.ighet att fara och gästa i stiftets prestgårdar.
Utan hem, iitan kvinlig om- vardnad, ensam ocli reserverad med afseeiide pk sina lränslor, var han, oaktadt lian veckotal var en årligen återkoinmande gäst, för alla okiiud.
Hans ungdoinsbekanta, vänner ägde han inga, hade dött iiiidan; ett nytt släkte hade växt upp omkying Iionoin, men soiii haii aldrig sys- selsatte sig ined barn eller ungdoin, var detta slakte hoiioni på satt och vis alldeles främinande.
Han hade under sin lifstid rest iner iiii de flesta människor, men han hade aldrig varit utom stiftets gränser, om man undantager de år han legat vid akademien.
Det var, liksoin genom en tyst öfverenskommelse, sed bland presterskapet, att man aldrig gjorde någon antydan om hans kringflackande, lien~lösa lif.
Han mottogs naturligtvis olika efter viiidfolkets olika åsikter om gäst- frihetens plikter, och ofta raknades ' lian nog soin ett af de onera, iivilka hörde till bostallet, och som inan måste finna sig i, men i all- mänhet visades lian val så pass mycken välvilja, som maii kunde be- gära för en person, hvilkeii själf stallde sig fiillkoinligt utom familjernas angelagenhetel * och intressen.
Emellertid hade tdet.
blifvit fraindukitdt; pastorn fick sin vanliga plats vid det lilla bordet vid fönstret, dit prostinnail från stora bordet.
ined vanlig omtanke förde livad soin var nödigt för hans supd.
Prosten gjorde en ' ocli nililan anmärkning.
o111 väderleken ocli en och annan frbga om ' den försainling, Iivarifråii, han senast koin, men pastorn svarade fkorcligt.
Han satt och åt ' ined god aptit, rak och stel som vanligt.
Nar iniltiden var slut, blef han mera meddelsain.
» H a r min nhdiga prostinna sett s i kallade pramaputtra-höns 3 » fragade han.
, Nej, jag liar aldrig sett dem, men jag liar Iiört a t t prosten Löfvdns liar sidana.
s ' » Prostinnan J~öfvBn skicltade med mig en liten korg med sådana ägg, ifall iniri nidiga prostinna skulle vilja lagga på en kull darutaf.
Den star kvar nere i boden., 8 % snällt af Iieiine », sade prostinnan.
» Den korgen kan du springs ned och hemta, Einma.
»; oskulle min iikdiga prostirma misstycka, om jag också fick upp mitt bagage?
Det ligger afveiiledes kvar därnere - ett nkgot större lalyte.
&gt;&gt; Eiriina kastade en olycklig blick på modern, och prostinnan sade: * Det kan Erikpojken lieinta och bara upp på pastorns ruin.
8iig till om det Emma. » Och Einnia försvann.
&gt;&gt;Har vördige herr prosten hört, a t t det skall byggas e t t så kalladt bönehus i Gottsanda? » frågade pastorn %ter, i det han vande sig till prosten.
» Nej, det har jag inte, inen sidana börja resa sig litet liar och livar.
J a g hoppas de skola blifva till samling ocli icke till skingrings, sade.
prosten ined en slick.
, Ja, det sker underliga ting », sade pastorn, » så mycket som ' börjar med böiie, och som ' man aldrig vetat af förr i varlden - böne- sainmankomster, bönemöten, bönelius, men om det alltsaininans slutar ined inera bön, det ar fragaii.
Men ar slutet godt s i är ju all- ting g o d t.
~ &gt; J a g kan inte gå in p&amp; den satsen)), sade prosten.
, Det a r.
bättre, om det är en god början, en god fortsättning och ett godt slut, an om det är bara det sista. » Pastorn kastade en hastig och hvass blick på honom.
%Högvördige herr prosten har utan tvifvel riitt », sade lian.
B Ordspråken ljuga ofta, förmodar jag.
s Nu kom bud till prosten, att en bondgumma ville tala ined lio- nom.
Prostinnan hade redan gått ut i köket.
Pastorn blef ensam.
Han satt och trummade med fingrarne på bordet en marsch, som blef allt hårdare och högljuddare ju längre han höll på.
alhmma, här är äggkorgen&gt;, sade Emma, i det hon kom in.
genom salsdörren, inen då hon märkte att ingen fanns i rummet mer an pastorn, stannade hon förlagen.
Nar hon såg honom sitta dar ensam och stirra ut på garden, medan han fortfarande trummade på bordet, tänkte hon pk faderns ord .on1 olyckan, och hennes hjärta blef helt vekt och ångerfullt.
Hon tog af sig hatten och gick fram och satte sig midt emot honom.
Uen, som han icke tycktes märka henne, anskg hon sig böra börja samtalet.
# Hur länge var pastorn på gotts anda ?^ sade hon.
Han såg p&amp; henne med en af sina hvassa blickar och teg.
, Så tråkigt det måtte vara att resa jämt %, fortsatte hon.
, Att resa litet, det vore nog roligt - men jämt. » Han trummade fortfarande och teg,, Är det rnhnga hr ?&gt; sade hon med litet lägre röst.
%Kan hoii rakna till fyra gånger femton? % sade lian och pii- rade på heiine.
~ O c l i inte lefvir väl pastorns mamma och pappa förstås, och inte har ya1 pastorn ' någon syster eller bror, och ingen fru eller barn - usch, jag tycker så rysligt synd om pastorn sk. » Han teg alltjämt.
&gt;Om pastorn ändå Ilade en egen byggning)), fortsatte hon, uoch en triidgård och en liniid och några höns.
Det finns inga djur, som äro så trefliga som höns., Pastorn reste sig upp lång och rak framför henne.
sOch det finns inga människor, som äro s % grymma som små flickon, sade lian.
» Tank en sådan liten klen tunga, och en s % stor eld den kan tanda! » Hon såg upp på hononi med en förskräckt blick.
Hennes hjärta mognade ininst tvk år i det ögonblicket.
ISfodern kom in i detsainina.
» Nu skall jag följa pastorn upp på sitt rums, sade hon, » kny- tet ar ' redan kommet.
När de kommo ut i förstun, mötte dem prosten.
.Har har pa- storn några nummer af Vaktaren)), sade han.
» God natt, sof g o d t.
~ Prostinnan och pastorn gingo tillsaminans öfver gården och upp i flygelbyggnaden.
D e stego uppfor en kort trätrappa med nötta ateg och in i niellankammaren.
» J a g tände en brasa i spiselnr, sade hon, » men jag ser a t t den redan falnat ut.
H a r ligger litet ved upptrafvad mellan skåpet och väggen, ifall pastorn skulle klnna det ruskigt.
Nii har pastorn hvad han beliöfver, tanker jag.
Om pastorn a r snäll och tar den har natt- skjortan, s&amp; ska vi tvätta den andra och om d e t eljest ar något.
.&gt;, » Nej, det a r .ingenting, min allra nådigaste prostinna, allting a r bra, mycket mycket bra. » » N&amp;, godnatt d&amp;, pastor Viseliusw, sade hon med mild röst ocli räckte fralii lianden emot Iionoin.
H a n vande sig niot fönstret utan a t t t a hennes franirackta hand: $Den.
liar pr.estgården ser ut soin ett litet slott », sade han med ett kort skratt.
rNå, ja, flygeln ä r också bra, och min allraiötaste prostinna a r allra bast, och så flickan seJn. » ' Det var en underlig kontrast mellan hans stolta upprätta håll- ning, hans örnnäsa, hans skarpa ögon och ironien i hans ödmjuka ord.
Den slog prostinnaii för första gången.
Det var ju just det, gom var.
det underliga med.
honom, och som hon aldrig förr kunnat utfundera.
H a n stod dar som en gammal kung framför henne i vår- skyinningen.
» Skall jag tiinda ljuset åt pastorn? » sade Iion helt ' ödmjukt.
)) Min nådiga prostinna!
Ni öfverhopnr mig med godhet; Nej, jag ber, min nådiga ' prostinna, intet ljus annii. » d a, godnatt då », sade Iion med en suck.
Hon visste icke h r a r.
för, men hon kände sig sorgsen, nar hon gick ned för trappan igen.
: i: ' Han stod kvar i fönstret och så&amp; henne gå öfver gården.
D i höjde han sin knutna Iland, mager, tunn med tjocka blå ådror, skrumpen och knotig - med en kraft som kunde förfara.
, Ve&gt;, ropade haii, i det han hötte efter henne.
» I Iiuggoriiiars afföda.
Jag hatar, jag förbannar er: Ondt öfaer er allesamtnoiis, elaride öfver gamla och unga!
Må maten bränna er, ina taket falla öfver er, in&amp; traden krossa e n - Ban pustade lit ocli liemtade andan nied vidgadt ' bröst som om det varit den största .njutning a t t tala ut; och ' med ett ursinne, som ökades ined hvarje sekiind, lyfte haii också '
den andra lianden ucli skakade den liotande i Iiifteii, s m i - må - må elden falna ut p&amp; härden och det bli tomt - toiiit ocli svart och slockiiadt allting.
» .Han tystnade och lugnade sig sm&amp;iiingom.
Kfter en stund gick lian fram till skrifbordet.
» En gång,, iniiinlade lian, aslir också niiii timme, oc !i jag skall visa er hvad jag d; ' g er. » Han knöt ined stort besvär npp segelgarnet, livarined liaiis knyte var omlindadt, sökte bland en hop skriip, som var s,ainladt i en cigam- låda, fram en ljnsknekt a f.
bleck och en liten ljusbit.
Sedan lian val fått den fast p % knekten, tiinde han den, tog varsamt de bida ljusen ur stakame och lade dem i en större papplåda, som redaii förut innehöll några ljiis, och som tycktes afsedd till ett förrariugsmn för sådana.
Han lade alltsammans tillbaka i knytet itföljdt af prostens rena skjorta.
Därefter knöt lian ihop det p % samma konstinassiga sätt soni föriit.
Allt detta stök tycktes dock trötta lioiioni.
Han satt en stiiiiii framför skrifbordet, innan lian började skrifva ett bref.
Sliitligen skref han dock med liög redig ehuru något darrande stil: Jiingfrii Lovisa Tenstedt.
J a g ar mycket förviinad öfver din begäran.
Du säger att jag iir din morfar.
Det är ganska besynnerligt att du kan påsta det, eftersom di1 val vet, att jag aldrig varit gift.
Kan di1 tro att jag kunde hjälpa dig att satta iipp en ordent- lig strykinrattning, d % det i hela stiftet är viil bekant liiirnledes jag liar det?
Man skall akta sig för inrättningar, inin klbra jungfru Ten- stedt - det kan bli till en buse, soin fö~följer en miriniska liela lifvet.
J a, ja, jag inenar inte precis strykinrättningar, men niitt räd är, att Iion slir de dar tankarne ur hågen.
Oiii, sorn hoii säger, hon har hört, att jag blifvit afsatt från prestambetet för lieiilies mormors skull, så tyckes det mig att jag skulle lia haft nog omak för den personen, ifall det skulle vara sannt, ocli icke vidare behöfva Iia mo- lest af andra och tredje led.
Men slå hon döförat till för sådant eländigt tal, det är det råd jag kan ge.
Onda tiingor finnas godt om, men pengai.
äro tunnsådda liar i v#rlden.
Stryk hon fortfarande ensam med sina sm % järn, man bör akta sig att ha för många, s %- dana i elden.
Pastor Tina Vise1.i~~.
~Tiiii - - hm., Utan att lian vetat det hade ett minne dykt upp hos honom, miiiiiet af ett smelmamii, som han icke hört p i sext.io &amp; r.
Han nästan ryste, under det lian skref öfrer nied smi
bokstäfver iuotlieiis~.
Men det dar Tim stod dar andock ined sina tre Iiöga bokst2fve.r som en blek vålnad från en försvniinen tid.
Han lade skyndsamt ihop brefvet och förseglade det.
I detsanima kom tjHnstflickan upp ined vattenbrickan.
Det var seden dar i 1-set, att vattnet skulle lienitas frin kiillan i sista stun- den, s % att karaffineriia skiille imina, nar de bnros in i sofriinimen.
, G&amp;r posten i iiatt » 3 sade pastorn.
» Ja, inan far lämna bref till klockan tio nere i boden.w %Har prosten postbok 3 », Ja vars, det liar lian.&gt;, Var snäll och läiiina ner det Mir.
De kiiiins skrifva iipp det i boken.
Meii glöm det bara inte.
» Nej, för all del.
J a g springer strax., Nar pastorn blef ensam vek han npp en af tidningarne ocli ögnade i den.
Meii liaii lade den snart i f r h sig.