Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I anseende till dessa förhållanden och enär det synes vara en ej obetydlig fördel för låntagarne att få återbetala sina lån in natura, tror Utskottet också beräknandet af en högre ränta än nämndt är, ej blott vara öfverensstämmande med billighet, utan äfven påkallas af nödig omtanka för Sockenmagasiners bestånd; och som dessa inrättningar äro af särskild beskaffenhet, och deras förvaltande äfven för såvidt det angår bestämmandet af ränta å derifrån utgifne lån, således bör ankomma på kommunerne sjelfve, men det, å andra sidan, icke heller må åt dem öfverlemnas att bestämma berörde ränta till så högt belopp, att densamma blir för låntagarne mera betungande, än som nödigt är, och för magasinens bestånd kan erfordras, får Utskottet, på de sålunda uttalade grunder, vördsamt tillstyrka : att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes öfver Högstberörde Nådiga Bref af den 6 April 1842 meddela den förklaring, att lagens stadgande om räntas beräknande ej må ligga i vägen för fastställandet af förslag till Reglementen för Sockenmagasiner, då den ränta, som. i sådant för« slag blifvit bestämd, ej öfverskrider fyra kappar på tunnan.
Stockholm den 16 Januari 1851. 14 Allm.
Utlåtande N:o 8. o 8.
Ank. till Exp.-Ulsk. d. 17 Jan. kl. 1 e. m.
Utlåtande i anledning af väckt motion om föreskrifter mot gifte hus mäns och inhyseshjons utvandringar från Skåne till Danmark.
Till Utskottets åtgärd har från Hedervärda Bondeståndet blifvit öfverlemnad en af Riksdagsfullmäktigen från Malmöhus län Jöns Månsson väckt motion, hvari anförts: att i motionärens hemort Skåne, under sednare åren inträffat, att 'en mängd gifta husmän och sådane manspersoner, som bo inhyses, om våren öfverresa till Danmark, i uppgifvet ändamål att söka arbetsförtjenst, ehuru sådan för dem ingalunda saknades i hemorten, och egentliga afsigten med dessa utvandringar vore, att under bortovaron öfverlemna hustru och barn till Fattigvårdens försorg.
Af nämnde utvandringar, hvartill Landshöfdinge-embetets resepass erhötles, såvida blott Pastors betyg för sådant ändamål företeddes, hade följden blifvit, att jordbrukaren i hemlandet gått miste om ifrågavarande personers biträde, under det dessas arbetskraft blifvit använd i utlandet och förtjensten af dem sjelfve förskingrats, så att hustru och barn, som de öfvergifvit, varit i saknad af dagligt bröd; vid hvilket förhållarde Fattigvården blifvit anlitad och måst draga försorg om hustrurnas och barnens uppehälle.
För att i någon mån hämma detta oskick och tillse, att Fattigvården icke onödigtvis betungas, har motionären anhållit, det stadgas måtte, dels att inom socknen boende och mantalsskrifven husman eller inhyseshjon, som för ofvansagde ändamål ville öfverresa till Danmark och qvarlemnade hustru och barn, måtte göra sin begäran anhängig inför sockenstämma, som skulle pröfva, om personen vore i den oberoende ställning, att en dylik utfärd icke medförde olägenhet för Fattigvården, dels ock att resepass för honom icke finge utfärdas utan på grund af bifall dertill genom sockenstämmobeslut.
Utskottet har tagit detta ämne i öfvervägande; och som det föreslagna vilkoret för Allm.
Utlåtande N:o 8. !
•’> meranämnde personers utvandring till Danmark, i ändamål att förskaffa sig arbetsförtjenst, skulle komma att utgöra ett undantag från den i Fattigvårds—lagstiftningen gällande grundsats, att en hvar må ega att, för vinnande af sin utkomst, välja den viselseort han för sådant ändamål anser tjenligast, samt dertill kommer att, enligt hvad för Utskottet blifvit uppgifvet, de öfverklagade utvandringarne, om de äfven i ett eller annat fall medföra den olägenhet för fattigvården, som motionären omförmält, likväl i allmänhet varit för ifrågavarande samhällsklass ekonomiskt fördelaktiga, anser utskottet sig böra tillstyrka, att Rikets Ständer icke mätte vidtaga någon åtgärd på grund af ifrågavarande motion.
Stockholm den 16 Januari 1851. \ 0 9.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Jan. kl. 1 e. m.
Utlåtande i anledning af väckta motioner om upphörande af förhöjd Presterlig tjenstårs-beräkning, m. m.
Uti tvänne från Högvördiga Presteståndet till Utskottets handläggning öfverlemnade motioner, har dels Herr Prosten Setterblad och dels Herr Kontraktsprosten J. C
Söderberg föreslagit upphörande af förhöjd presterlig tjenstårs-beräkning der sådan ännu egde rum, med hemställan tillika af den förre motionären, att undersökning måtte anställas till utrönande deraf, hvilka presterliga tjenstemän voro i åtnjutande af ifrågavarande förmån samt huru stor lön dessa uppburo, på det att densamma, derest den ansåges för ringa, måtte varda ökad till det belopp, som billigheten fordrade; och har Herr Kontraktsprosten Söderberg, som grundat sitt förenämnde förslag på den åsigt, att sedan förhöjd presterlig tjenstårs-beräkning för Skollärare genom Kongl. Maj:ts nådiga Cirkulärbref den 6 Juli 1849 blifvit upphäfven, sådan förmån icke eller vidare borde af andre ecclesiastike tjenstemän tillgodonjutas af samma skäl ansett enkel presterlig tjenstårsberäkning böra försvinna vid 16 Allm.
Utlåtande No 9. de af presterlig tjenstgöring icke åtföljde befattningar, med hvilka nämnde förmån vore förenad, men för hvilka den numera icke kunde anses erforderlig, såsom vid en del folkskolor; hvadan Herr Kontraktsprosten, med inskränkning af sin framställning till hvad Carlstads stift angick, tillstyrkt, att den, genom meddelade Kongl. Resolutioner beviljade, enkla presterliga tjenstårsberäkning vid lörarebefattningarne i Amål, Carlskoga och Nysund måtte komma att upphöra.
Hvad nu först angår motionärens förslag i afseende på den förhöjda presterliga tjenstårsberäkningen, så förekommer i afseende härå, att Kongl. Majit genom ett den 26 sitslidne Oktober till samtlige Konsistorierne utfärdat
Cirkulär förordnat, att all förhöjd presterlig tjenstårsberäkning, som, på grund af allmänna författningar eller särskilda nådiga resolutioner, ännu då var med vissa tjenster förenad, skulle, vid dåvarande innehafvares afgång från dessa tjenster, utan undantag, upphöra, samt att Kongl.
Majit derjemte förklarat sin nådiga afsigt vara att framdeles meddela särskildt beslut i afseende på den ersättning, som för nämnde förmån kunde anses böra genom ökade löne-vilkor beredas; och får Utskottet vid sådant förhållande tillstyrka, att motionärernes framställningar i detta afseende må anses hafva förfallit.
Beträffande derefter Kontratsprosten Söderbergs hemställan angående upphörande af enkel presterlig tjenstårsberäkning för Lärarne vid folkskolorna i Åmål, Carlskoga och Nysund; så, enär något skål för nämnde förmåns afskaffande särskildt för berörde Irenne tjenster icke förekommit, anser Utskottet sig böra föreslå, att ifrågavarande hemstälan icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Häremot anmäldes följande Reservation af Herr Kontraktsprosten J.
Söderberg:
"Emot
Utskottets förevarande betänkande får jag reservera mig såtillvida, som jag anser Utskottet icke hafva fullständigt upptagit de af mig anförda skäl för upphörande a{ presterlig tjenstårsberäkning vid Skollärarebefattningarne i Amål, Carlskoga och Nysund.
Hessa skäl, af mig i motionen utsatta, voroi att då till följe af Kongl.
Stadgan för Folk*- Allm.
Bestars• och Ekon.-Utsk.
Utlåtande N:o 10, 17 Folkundervisningen i Riket af den 18 Juni 1842, seminarier för bildande af skicklige Folkskolelärare äro inrättade, hvarifrån sådane lärare kunna erhållas, hvilket ej förr var hände!- sen, och då Staten anslagit betydliga medel för Folkskolelärares a Hörling, någon förmån af enkel presterlig tjenstårsberäkning för desse hvarken vore behöflig eller billig, särdeles sedan den förhöjda årsberäkningen för så många högre befattningar blifvit afskafiad, men dessa ändock skulle qvarstå, lika lottade med de öfrige, ehuru icke derjemte innehafvande någon ordinarie presterlig befattning; hvartill komme att dvlike blott såsom Folkskolelärare anställde Prestman svårligen för Kyrkans tjenst kunde umbäras, men såsom ordinarie tjenstemän icke finge af Domkapitlet vid inträffande piestbrist nissiveras.
I%:0 <39.
Ank. till Exp.-Utsk, d. 1T Jari. 1851 kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om förändradt befordringssätt till regala pastorater.
I Till alin änny Besvärs- och Ekonomi-Utskottets handläggning har Hedervärda Bondeståndet öfverlemna! ett af Riksdagsfullmäktige» Pehr Bengtsson från Calmar län afgifvet memorial, hvaruti han anförl, det vid återbesättande af regala pastorater inträffar, att. af de på förslaget varande, mången, för att aflägga det föreskrifna profvet, måste tillryggalägga 40 — 60 mil och att församlingsboerne nödgas resa åtskilliga mil fram och tillbaka för upprättande och justerande af vallängden, samt för afgifvande af sina röster, äfvensom alt, ehurn församlingen ofia, genom alt gifva en af prof-predikanterne sin gemensamma röst, uttryckt en liflig önskan att erhålla denne till sin själasörjare, pastoratet likafullt bortgifvits åt en extra sökande, hvilken af församlingen ej varit känd; och har motionären derföre hemställt, att Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet ville anhålla, ”att till regala pastorater måtte, utan alla omgångar, genast utnämnes den, Sorn Kongl. Majit fimner godt hugna med en slik nådegåfva.” Bih. till B.
Prot. 1850 f 1851. 8 Sami. 1 Häft. 3 18 Allm.
Besvärs- och Ekon.- Visit.
Utlåtande N:o IB.
Då det af motionären åsyftade ändamål, efter Utskottets åsigt, icke kan vinnas utan genom förändring af 28 och 30 §§ Regeringsformen, och den väckta frågan alltså ligger utom kretsen för Utskottets verksamhet, har Utskottet ansett sig icke böra ingå i närmare pröfning af densamma.
Häremot anmälde Riksdagsfullmäktige!) Pehr Bengtsson följande Reservation.
Mot det beslut Ulskoltet i ofvanskrifne fall fattat får jag mig på det högsla reservera.
Utskottet har sagt, att det ligger utom gränsen för dess verksamhet, och i sådant afseende, till stöd derför, åberopat 28 och 30 §§. af Regeringsformen.
Hvarföre icke då i första rummet och vid frågans första behandling åberopa, 44 §. Riksdags-Ordningen.
Då hade hvarken siiin eller liktänkandes rätt varit betagen att få motionen remitterad till det Utskott, deri den kunnat i grundlagsenlig väg behandlas.
Men sorn Utskottet nu tagit motionen under pröfning, så har beslutet, efter mitt förmenande, bordt blifva annorlunda.
Likväl åsyftar min motion ingen ändring i de af Utskottet åberopade §§. utan har till syfte endast och allenast, att genom Utskottets beslut kunna få folkets önskan till konungatronen framburen, att det hädanefter varder befriadt ifrån den, från urgamla tider vidhängande löjliga traditionen, att allmogen skäll vara en regeringens lekboll.
Då Kongl. Maj.-ts, enligt åberopade §§ har sin rätt bevarad att, vid yppad ledighet af regala pastorater tillsätta desamma, så frågas, hvarföre skall folket tvingas och gäckas med att afhöra och rösta på en prest, som det vanligtvis aldrig mera får höra eller se, då det i stället, allt efter pastoratets godhet, undfår en höglärd herre, som vid skolan utnött sin bästa tid, ovan vid kyrkan och det presterliga lifvet, äfvensom alla andra för församlingarne högst vigliga och angeläg na kommunala bestyr.
Maj:t som med all faderlig omvårdnad hugnar sina undersåtar. skulle visst icke hafva underlåtit att derå fästa sin höga uppmärksamhet.
STOCKHOLM Östlund &
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-l]Iskottets Utlåtande, N:o 11. 1 N:o 11.
Ank. till Exp. Utsk. d. 17 Jan. 1851, kl 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af vackt fråga om Landsf 'skals-tjenstemes indragande.
Lii en af Båksdagsfullmäktigen Erik Eriksson frän Gefleborgs län inom Hedervärda Bonde-ståndet väckt, till Utskottet remitterad, motion, har blifvit föreslaget, att landsfiskals-tjensterne matte indragas och benämningen landsfiskal således ur den för Justitie-kansleren gällande instruktion utgå; till stöd för hvilket förslag motionären åberopat: att, då desse tjenstemän icke af staten åtnjöte någon lön, utan deras inkomster endast utgjordes af andelar i böter och beslag, samt ersättning för rese- och traktamentskostnad i och för de serskildta mål, hvilkas utförande åt dem anförtroddes, de sålunda vöre beroende af den kommun, inom hvilken hvar och en af dem hade sitt tjenstgörings-distrikt; att hvarken staten eller den enskilde kunde al dem vänta det nit, den oväld, eller den insigt, hvarpå tidebvarfvet gjorde anspråk; att ofta till utförande af viktigare åtal serskilde personer förordnades; att, jemte landsfiskalerne, kronofogdar och länsmän voro beifrare af brott och lagöfverträdelser, och att, om desse sednare tjenstemän fullgjorde sina åligganden, så skulle för landsfiskalerne icke återstå något att uträtta; att uti hvarje län, som hade en kraftfull och duglig Landshöfding, vederbörande kronofogdar och länsmän egde en ”tillräcklig äggelse till sina skyldigheters noggranna uppfyllande,” samt att, då för kompetens lill omförmälde tjenster erfordrades genomgångna examina, Justitie-kansleren icke saknade skicklige personer att vid förekommande behof anlita.
Vid motionens föredragning till remiss hos Hedervärda Bonde-ståndet hade Petter Gabrielsson och Anders Medin från Kronobergs län, Jonas Petter Sandstedt från Jönköpings, Jåns Månsson från Malmöhus och Per Nilsson från Christianstads län med motionären sig förenat.
Kih. till It.
St:s Prot. 1850 & 1851 8 Sami. 2 Höft 1 "2 Allmänna Besaärs- och Ekonomi--Ulskottels Utlåtande, N:o 11.
Vid flera förflutna riksdagar har denna af motionären nu framställda fråga redan utgjort föremål för Rikets Ständers åtgärd.
På sätt allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet vid sistlidne riksdag i sitt betänkande N:o 86 anfört, anhöl 10 Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 31 Januari 1841, hos Kongl. Majit att landsfiskals-tjensterne måtte indragas, men Kongl. Majit behagade, under den 11 derpåföljde Mars, i nåder förklara
Sig icke kunna Rikets Ständers berörde begäran bifalla, hufvudsakligen på den grund, att för bevakandet af Kronans talan vid Underdomstolar, så väl i tvistemål som i brottmål af mera invecklad beskaffenhet, ombud med större insigter, än som i allmänhet hos kronobetjeningen kunde påräknas borde vara att tillgå, samt att biträde af skicklige personer jemväl vore erforderligt vid de fall, då emot kronobetjente sådana klagomål förekomma, som ledde till åtals anställande vid domstol.
Derefter hade Justitie-kansleren i underdånig skrifvelse den 22 December 1846, efter framställning af de olägenheter, som vore förbundne med Iandsfiskalstjensterne, föreslagit, att dessa tjenster vid innehafvarnes afgång icke mätte vidare tillsättas, men att Justitie-kansleren skulle i stället ega att, med den rättighet, som honom i afseende på lands- oell stads-fiskal tillkomme, inom hvarje rikets län förordna en Ombudsman, hvilken det skulle åligga ej mindre att utföra de mål, som af Justitie-kansleren, Rikets Ständers Justitie-Ombudsman, eller Kongl. Majlis Befallningshafvande blefve en sådan tjensteman anförtrodde, än äfven alt, i öfverensstämmelse med de föreskrifter, Justitie-kansleren funne nödigt att i allmänhet eller för vissa fall meddela, hvar och en inom sitt distrikt tillse, att lagar och författningar blefve behörigen iakttagne; i hvilket afseende och då, för verkställighet af en sådan förändring, erfordrades bestämd lön eller arfvode för desse tjenstemän, hvilka efter Justitie-kanslerens åsigt, icke borde åtnjuta andel i böter eller i värdet af förverkadt gods, Justitie-kansleren i underdånighet hemställt, alt Kongl. Majit ville aflåta nådig Proposition till Rikets Ständer om nödigt anslag för ändamålet.
I anledning häraf hade Kongl. Majit, under den 9 November 1847, förklarat
Sig väl hafva funnit Justitie-kanslerens omförmäldte förslag ändamålsenligt, men att, då Statsverkets påräkneliga, flir mera magtpåliggande ändamål behöfliga, tillgångar icke lemnade tillfälle alt betacka den utgift, som erfordrades för verkställighet af samma förslag, detsamma icke kunde bifallas och nådig Proposition i ämnet till Rikets Ständer således icke heller under då pågående riksmöte afgifvas.
I sakens då varande skick väcktes vid sistförflutne riksdag åtskillige motioner om landsfiskals-tjensternes indragning,' som remitterades till allmänna Be - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 11. 3 svärs- och Ekonomi-Utskottet, hvilket i härofvan omförmäldte betänkande tillstyrkte, att samma motioner icke måtte föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd, under åberopande såsom skäl dertill, att det vore af yttersta vigt, att Justitise-kansleren, Rikets Ständers Justitie-ombudsman och Kongl. Maj:ts befallningshafvande icke saknade utvägar att, för bevakande och utförande af Kongl. Maj:ts och Kronans talan eller enskildes rätt, vid Under-domstolarne inom rikets län, anlita landsfiskalcrnes biträde, intilldess den af Justitie-kansleren föreslagna och af Kongl.
Maj:t ändamålsenlig ansedda åtgärd med tillförordnandet af ombudsmän kunde i verket sättas 5 — och ldef detta utlåtande af samtlige Riks-stånden bifallet.
Sedermera har Justitie-kansleren ånyo fästat Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet på denna fråga, uti underdånigt memorial den 15 Maj 1849, hvaruti blifvit anfördt, det han kommit till öfvertygelse derom, att
Kronans rätt och allmänna säkerheten icke på ett fullt betryggande sätt kunde bevakas med en sådan åklagaremaktens organisation och serdeles med ett så beskaffadt aflöningssätt för de allmänna åklagarne, som nu egde rum, hvarföre han i underdånighet föreslagit, att alla böter och allt förbrutet gods skulle tillfalla Kronan; att hvad, som af böter efter tio års medeltal verkligen tillfallit Statsverket, de fattige, barnhus, postkassan med flera allmänna inrättningar, mätte utgå med ett derefter en gång för alla bestämdt belopp, samt att återstoden, utgörande egentligen hvad, som förut tillfallit målsegare, angifvare och åklagare, för hvarje år skulle fördelas så, att | användes till förbättring af vissa advokatfiskalers samt krono-åklagares vid Under-rätterna löner, och den öfriga -{- af Kongl Maj:t, såsom ersättning och uppmuntran, tilläggas sådane åklagare, som vid upptäckt och åtal af brott haft större kostnader eller ådagalagt serdeles nit; och har Kongl. Maj:t, med anledning dels häraf och dels af hvad Justitie-kansleren för öfrigt i ämnet anfört, genom nådigt Rref den 27 Februari sisllidne år förklarat, att då, uti det förslag till ny strafflag, som Kongl. Majit vid sistlidne riksdag låtit för Rikets Ständer framlägga, det vore antaget, alt alla böter skulle tillfalla Kronan, samt den uti lagen för vissa brott stadgade påföljd att hafva förverkat sitt gods, jemväl skulle upphöra, Kongl.
Majit icke funne skäl att, innan ytterligare grundlagsenliga åtgärder i anledning af nyssnämnde förslag blefve vidtagne, i nåder besluta något serskildt förfogande till följd af Justitie-kanslerens underdåniga framställning i berörda frågor; hvaremot och enär för pröfning, huruvida medelst bidrag af böter och gods, som dömdes förbrutet, löner och löneförbättringar kunde beredas allmänna åklagare, nödigt vöre att få utredt, till hvad belopp under sistförflutna tiden vederbörande åklagare och myndigheter tillgodonjutit andelar i dylika böter och förverkadt gods, Kongl.
Majit 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 11. bemyndigat Justitie-kansleren att hos vederbörande söka och erhålla de upplysningar, som för ämnets utredning funnes vara behöfliga.
Till följd häraf har från Kongl. Majrts och Rikets Kammar-rätt infordrats och under den 31 Oktober 1850 afgifvits ett general-sammandrag öfver influtne bötesmedel under loppet af 10 år, (]839—1848), upprättadt på grund af landsböckerna, hvilket utvisar, att, utom hvad myndigheter deraf tillkommit, målsegares och åklagares bötesandelar per medium för hvarje år utgjort en summa af 87,337 R:dr 13 sk. 11 rst. banko; Och lärer Justitie-kansleren, enligt hvad Utskottet inhemtat, redan vara betänkt uppå anskaffandet af de upplysningar, som i öfrigt för ärendets utredning af honom ansetts nödiga.
Sedan Utskottet redogjort för de åtgärder, som i afseende å förevarande ämne blifvit vidtagne, får Utskottet vördsamt anföra, att, då den väckta frågan om landsfiskals-tjensternas indragande sålunda, på sätt visadt är, redan utgör föremål för Kongl. Majrts nådiga pröfning och omsorg, Utskottet anser sig icke böra för närvarande tillstyrka någon Rikets Ständers åtgärd, i anledning af Eric Ericssons förevarande motion.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 12. 5 N:o 12.
Ank. till Exp. Utsk. den 17 Jan. 1851, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af vackt fråga om utfärdande af fullmakter för länsmän.
Från Hedervärda Bonde-Ståndet har till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet blifvit remitterad en af Riksdags-fullmäktigen D. Danielsson från Jönköpings
Län väckt motion af innehåll, att, då det icke kan nekas, att vården om ordning och skick inom landsorten, på flera ställen, är i hög grad beroende på länsmännen, det äfven vore af största vigt, att länsmans-tjensterne icke innehades af andra än oberoende personer, kände lör skicklighet och rättrådighet, egenskaper, hvarpå vår samtid har stegrade anspråk, men att dessa tjenster dock sällan så äro besatte, emedan personer med antydde egenskaper samt med någon utsigt till bättre och mindre besvärlig sysselsättning icke funne skäl att söka ifrågavarande befattningar, vid hvilkas tillsättande det i allmänhet så tillgår, att Konungens Befallningshafvande å dem utfärdar konstitutorialer, med uttryckligt vilkor, att innehafvaren vid tjensten bibehålles endast tills vidare och så länge han dertill af Konungens Befallningshafvande anses tjenlig; ett förfarande, hvarigenom, i motionärens tanka, aktningen för egen person och innehafvande tjenst nedsättes.
På dessa skäl har motionären föreslagit: ”Att de hitintills vanliga, på egen makt beroende, konstitutorialerna må varda afskaffade och beslut utfärdas, i följd hvaraf det må vara Landshöfdingarne ålagdt att vid länsmans-tillsättningar utfärda ordentliga fullmakter.”
Utskottet får, med anledning häraf, vördsamt upplysa, att en motion af enahanda syftning med den nu ifrågavarande vid 1847 och 1848 årens riksdag blifvit väckt, samt att Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet uti ett den 23 Maj 1848 afgifvet, af samtlige Riks-stånden bifallet, betänkande N:o 95, afstyrkt densamma, hufvudsakligen på följande skäl: ”att då länsmännen ej behöfva förvärfva sig samma kunskapsmått, som för öfrige kronans så kallade oafsättlige embetsoch tjenstemän är föreskrifvet, och derföre ej heller kunna hafva anspråk att med 6 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskoltets Betänkande N:o 12. desse ega lika rättigheter, samt länsmännens egentliga åligganden äro så beskaffade, att de hufvudsakligast bero på personligt omdöme, nit och verksamhet, hvilka egenskaper icke kunna förr än efter föregången pröfning under tjensteutöfning bedömas, så torde häraf finnas vara en följd, att Landshöfdingarne, som stå i ansvar för ordentliga handhafvandet af de mångfaldiga ärenden, hvilka inom länen på deras tillsyn bero, oell derföre ofta nödgas att, enär de icke kunna medhinna att sträcka sin egen och omedelbara uppmärksamhet till alla dessa, med fullt förtroende tillita länsmännens biträde härvid, ock må hafva rättighet att pröfva, huruvida de besitta nyssberörde egenskaper och om de hafva tillräckliga insigter och urskiljning, att på ett tillfredsställande sätt verkställa de dem meddelade föreskrifter.
Att söka bereda en förändring uti detta förhållande genom utfärdande af fullmakter för länsmännen, i stället för konstitutorialer, ansåg Utskottet ej lämpligt; och hvad beträffar den händelsen, att någon länsman varder af Landshöfdingen förklarad sin tjenst förlustig, utan att bevisligen hafva sig förbrutit, så vore det honom obetaget att å laga väg göra sina anspråk gällande.’*
Ehuru de i ofvannämnde betänkande sålunda anförda skäl synas mer än tillräckliga för afslåendet af motionärens förslag, saknas likväl icke ytterligare sådane, bland hvilka Utskottet endast vill anföra ett enda, nemligen det obehagliga förhållande, hvaruti kronofogdarne, som i första hand måste erfara följderna af länsmännens bristande nit och beredvillighet i uppfyllandet af erhållna uppdrag, skulle komma att befinna sig, i händelse en oafsättlig länsman, så ofta ett allvarligare juridiskt ansvar för försummelse icke vore att förvänta, undandroge sig att, såsom sig borde, dem tillhandagå.