Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Yidkommande Herr Lallerstedts förslag, att Kongl. Maj:ts pröfnings-rätt af Bank-reglementen endast bör sträcka sig till undersökning af deras öfverensstämmelse med gällande lagar och författningar och Herr Grefve Frölichs enahanda yrkande, att Bank-rörelsen icke såsom nu måtte göras till föremål för oktroj, får Utskottet erinra om, hurusom de förenade Banko- och Lag-Utskotten vid sista Riksdag delat denna åsigt så till vida, att de uti sitt betänkande i ämnet föreslagit, att enskilda Bank-bolag endast skulle anmäla sig hos Kongl. Maj:t, som, derest de af dem företedda Bolags-reglor och Utlånings-reglementen befunnos öfvensstämma med lag och författningar, skulle meddela tillåtelse till Bank-rörelsens bedrifvande under en tid af högst tio år; men detta förslag blef icke af Rikets Ständer godkändt, utan vidhöllo de den förut rådande principen, att Bank-bolagen skulle »om Konungens Nådiga tillstånd sig anmäla.» Utskottet, som betviflar, alt de då öfvervägande åsigterna i denna fråga, på den korta tid, som sedermera förflutit, förändrat sig, kan dessutom icke eiler underkänna den stora vigten af Konungens pröfnings-rätt i fråga om Bankers nytta för de orter, der de föreslås; och då härtill kommer, att Rikets Ständer redan, med gillande af Banko-Utskottets förslag, beslutat, det Filial-banker skola söka oktrojer, har Utskottet icke ansett sig böra tillstyrka någon förändring af hvad nu uti ifrågavarande afseende gäller.
Sammansatta Banlco- och Lag-Vlsk.
Betänkande M 4. 7 Det af Herr Lallerstedt väckta förslag, att Bolags-männens i sedel-utgifvande
Banker ansvarighet bör upphöra att vara solidarisk kan icke eller godkännas af Utskottet, sorn anser att solidarisk ansvarighet hör ega rum för Bolngs-männen så val uti de Banker, hvilka icke äro berättigade utgifva hank-sedlar, sorn de, hvilka hafva en sådan rättighet.
Motionären har uti inledningen till förslaget framställt en historisk skildring, som gått ut på att visa, bland annat, hurusom man i vårt Iand oaflåtligen sträfvat att få ansvarigheten för alla enskilda Bank-bolag solidarisk, och att man slutligen uppnått detta mål.
Detta är emellertid ett förhållande, som borde göra lagstiftningen betänksam vid en så hastig öfvergång från en princip till annan, som den motionären förordat, äfven orri en bestämd konstaterad erfarenhet från andra länder dertill manade.
Någon sådan erfarenhet förefinnes likväl icke; ty hvad motionären i sådant afseende åberopat, talar snarare mot än för förändringen.
Uti Förenta Staterna t. ex., hvarest i allt fall Bank-delägarens ansvarighet icke inskränker sig till bans aktiers enkla belopp, utan till någon viss bestämd multipel deraf, höra, efter hvad kändt är, inställningar af betalningar i Bankerna för ingen del till sällsynta företeelser, då deremot sådant hos oss hittills icke inträffat, och i andra länder, der solidarisk ansvarighet för Bankerna ar föreskrifven, endast undantagsvis under tider af en genomgripande penning-kris.
Den garanti för allmänhetens rätt och säkerhet, den solidariska ansvarigheten medför, är icke så mycket att söka uti den större massa materiel förmögenhet, hvarmed ett solidariskt Bank-bolag ansvarar för sina förbindelser, som fast hellre uti den redbarhet vid rörelsens bedrifvande, den framtvingar, sålunda, att män, som i en bank-rörelse riskera hela sin förmögenhet, häraf manas att åt rörelsen egna all den ständiga vaksamhet, uppmärksamhet och försigtighet, som en dylik rörelse ovilkorligen kräfver.
Sistnämnde sida af den solidariska ansvarigheten har motionären, såsom det synes, antingen icke tagit i betraktande, eller ock ej tillerkänt den stora betydelse och vigt, den eger, då motionären förmenat en ansvarighet efter bank-lotts belopp vara lika betryggande som den solidariska.
Det är också ulan tvifvel den solidariska ansvarigheten, som grund lagt det förtroende hos allmänheten, hvilket gjort våra enskilda Bankers rörels-e möjlig tili och med under den tid, då de, enligt motionärens skildring, voro utsatta för en alvoghet och förföljelse, som numera åtminstone i betydlig mån lyckligtvis försvunnit.
Förtroendet är den lifgifvande anden i Bankernes, likasom i all affärs-verk sambet; och det skulle utan tvifvel om ej alldeles upphöra, likväl betydligt lida på den solidariska ansvarighetens upphäfvande.
Det är derföre lika mycket för Bankernes egen, som för allmänhetens skull, Utskottet anser den solidariska ansvarigheten böra hi behållas; men att, på sätt Herr Grefve Frölich föreslagit, uti nu ifrågavarande special-lag bestämma, huru solidarisk ansvarighet i lagskipningen bör 8 Sammansatta Banko- och Lag-Utsk.
Betänkande M 4. förstås ock tillämpas, anser Utskottet icke erforderligt eller lämpligt, enär i allmänna lagen bör sökas de föreskrifter, som böra tjena domaren till ledning i alla de speciela fall, der tillämpningen af ansvarigheten i fråga k om na er.
En fördel deraf, att delaktighet i B ao k-bobi g med ansvarighet, inskränkt till akties belopp, medgifves, har blifvit af Herr Lallerstedt påpekad, hvilken icke kan förnekas, nemligen den, att en del mindre kapitaler derigenom kunde inledas i Bank-rörelsen, hvilka eljest skulle ligga för affärslifvet ofruktbara.
Men denna fördel anser Utskottet kunna vinnas, utan alt den solidariska ansvarigheten rubbas, om nemligen lagen medgifver de solidariska bolags-männen rättighet att, sedan de tillskjutit sin grundfond, med sig förena lott-egare, hvilkas ansvarighet begränsas af deras lotters fulla belopp, eller så kallade kouimandit-delegare; och har Utskottet, för vinnande af nämnde fördel, tillstyrkt kommandit-delegares, eller, såsom Utskottet i förslaget benämnt dem, lott-cgares, inrymmande i Bank-bolagen.
Bankernas soliditet ej lider ringaste mehn deraf, att lott-egare i dem ingå, är tydligt, enär det solidariska bolaget redan mäste vara stiftadt innan ens fråga kan uppstå om intagande i bolaget af lott-egare; och desse äro i sjelfva verket icke annorlunda alt anse, än såsom deponenter, hvilka manas till inträde såsom lott-egare genom den högre vinst de i sådan egenskap kunna erhålla, än den som tillfölle dem genom förut vanlig deposition på tid, eller på upp- och afskrifningsräkning.
De solidariske bolags-männen, hvilka, lika som hitintills, stifta bolaget och hvilka i sin hand hafva afgörandet af frågan, örn ock på hvad vilkor lott-egare må i bolaget intagas, lära icke underlåta att vid Bolags-reglornas uppgörande gifva nämnde vilkor den beskaffenhet, alt hvarken de solidariske bolagsmännens eller allmänhetens säkerhet äfventyras.
Snarare torde kunna befaras, att dessa vilkor någon gång gjordes för lott-egarne så stränga, att några sådana icke funno sig vid att i bolaget ingå — men i detta fall inträffade icke något värre, än att Banken bildades efter de mönster vi nu ega.
Utskottet vill dock tro, att fördelen af grund fondens förstärkning, och det nit för samt behof af ett väl ordnadt penninge-väsende i landet, som, i förening med den egna nyttan, bör utgöra drif-fjädern för bolagens bildande, skall mana dem, som bildat bolagen, att icke göra lott-egares ingående deruti omöjligt.
Det försigtighetsmått har Utskottet likväl ansett böra i sjelfva lagen inrymmas, att lott-egarnes antal i förhållande till de solidariske bolagsmännens icke må blifva för stort, på det att lott-egarne, hvilka, enär de i rörelsen riskera sin insats, böra hafva rättighet att i Bolagsslämmo-besluten deltaga, icke må kunna dervid tillvälla sig en afgörande öfvervigt, ens i det fall, att en eller annan af de solidariske bolagsmännen skulle vara nog likgiltige om sitt väl, alt icke infinna sig vid bolagsstämma.
Utskottet, Sammansatta Banko- och Lag-Ulsk.
Betänkande Jtf 4. 9 Utskottet, som icke funnit skäl att, i enlighet med Herr Grefve Frölichs yrkande, nedsätta grundfondens minimi-belopp till en half million R:dr R:mt, utan i detta fall bibehållit nu gällande stadgande om en million såsom minimum, enär, om Banken är alltför liten, förvaltnings-omkostnaderne kunna uppsluka vinsten, har föreslagit ett maximi-belopp för grundfonden af 4,000,000 Riksdaler Riksmynt af det skäl, att man bör förekomma bildandet af stora, monopoliserande penninge-kompagnier, hvilka, dels, i anseende till svårigheten att placera sina grundfonder, skulle kasta sig på lane- och diskont-rörelse, i stället för de för landet vida fördelaktigare deposit- och kreditiv— rörelserna, dels ock finna sig föranlåtne att inom hvar sina vidsträckta territorier inrätta afdelnings-kontor, hvarigenom allmänhetens affärs-förhållanden till Bankerne komme att blifva med mera omgångar och mera äfventyr förenade, än om Bankerne vore mindre och hvar inom sitt mindre territorium för allmänheten lätt tillgängliga.
Det är ojemförligt fördelaktigare för ett land att hafva många Banker, som hvar för sig med litet penningar drifva stor rörelse, än få, som med mycket penningar drifva liten rörelse.
Det föreslagna maximi-beloppet, 4,000,000 R:dr, hvilket, om kommandit-dclägare ingå i bolaget, kan ökas ända till 6,000,000 Riksdaler Riksmynt, är i allt fall så högt, att Banker med högre grundfond för vårt land icke gerna kunna anses ändamålsenliga eller behölliga.
Ehuru meningen med nu gällande stadgande angående beståndsdelarne af enskild Banks grundfond icke torde vara, att den kan bestå uteslutande af kontanta medel, ligger härför likväl icke något hinder i stadgandets ordalag; och då Ban kernes egentliga ändamål är att göra fasta valutor rörliga, men icke att fästa eller skrinlägga det väsendtligaste bytesmedlet, penningen, har Utskottet i detta fall föreslagit den förändring, som § 6 mom. b. utvisar.
Enligt hvad 13 § af Utskottets förslag visar, har Utskottet afvikit från nu gällande stadganden i fråga om de prestanda, Bank bör fullgöra, innan den får träda i verksamhet.
Utskottet anser nemligen i detta afseende icke lika stränga prestanda erfordras för rättigheten att öppna Banken, som för rättigheten att utgifva Banksedlar.
Hvad Utskottet i det ena och andra fallet föreslagit, anser Utskottet vara ändamålsenligt, då man afser, å ena sidan underlättandet af Bank-stiftelser och å den andra allmänhetens fullkomliga betryggande såväl i det afseendet, att ifrågaställd Bank verkligen kommer till stånd, som i det, att allmänheten ulan risk kan inlåta sig i affärer med Banken.
Prot. 1836 & 1837. 6 Sami. 2 Afä. 3 Haft. 2 10 Sammansalla Banko- och Lag-Olsk.
Betänkande Jtä 4.
Den af Utskotlet i 14 föreslagna grunden för sedel-emissionens omfång, anser Utskottet vara den enda rigtiga, hvilket tydligast inses, om jemförelse anställes med det stadgande, som i detta afseende nu gäller.
Behållningen i Bankens kassa, som, enligt 1 mom. i 11 § af 1846 års Kongl.
Förordning, berättigar till sedelutgifning, bör det destomindre, som den endast är alt anse såsom ett lån af Bikets Ständers Bank, för hvilket den enskilda Banken utgifvit förbindelse till Riks-banken, och om sedel-utgifning skulle för beloppet medgifvas, kunde således dubbla förskrifning o r utgifvas för samma valuta.
Kassa ar dessutom i och för sig till beloppet så hastigt fluktuerande, att sedel-utgifning och sedel-indragning omöjligt kan hålla jemna steg med kassans stigande och fallande, i följd hvaraf det ock är omöjligt att kontrollera, huruvida sedel—utgifnings-rätten, grundad på kassa-behållning, öfverskrides.
Återstoden af depositioner i Rikets Ständers Bank, som, enligt 2 mom. 11 <§ i 1846 års Förordning, berättigar lill sedel-emission, bör icke eiler föranleda till en sådan rätt, utan endast berättiga till utgifvande af invisningar på Riks-banken, af enahanda skäl, eller att dubbla förskrifningar ej böra kunna utgifvas för samma valuta.
Deremot finner Utskottet rigtigt alt bibehålla rättigheten till sedel-utgifning på grund af innehafvande säkerhets-handlingar för beviljade kassa-kreditiver, i den mån de anlitas, enär Banken uti dessa handlingar verkligen har sedel-beloppet motsvarande valutor, och delta hvilket ögonblick som heldst kan kontrolleras: och då Utskottet föreslagit, att, såsom hitintills, sedel-emissionen för kassa-kreditiver må vara inskränkt till högst SO procent af grund-fonden, torde
Utskottets förslag i denna del befinnas icke blott leda till lättare kontroll, utan äfven vara vida strängare mot Bankerne och mera betryggande för allmänheten än hvad förut gällt, och således i dubbelt afseende innefatta en väsendtlig förbättring.
I följd af hvad Utskottet i denna del tillstyrkt, förfaller den af Herr Falhem väckta fråga om förklaring af 11 § i Kongl.
Kungörelsen af den 9 Januari 1846.
Det i 10 § af nyssnämnde Kongl. Kungörelse innefattade stadgande att Banks afdelnings-kontor ej må utgifva andra egna förbindelser än invisningar å hufvudkontoret, med hvilket stadgande man utan tvifvel endast afsett att Bankernes bela magt skulle koncentreras hos hufvud-kontoren, bar, efter hvad erfarenheten visat, varit omöjligt att efterkomma, hvilket utgjort tillräckligt skäl för Utskottet att i sitt förslag icke införa något motsvarande stadgande.
Sammansatta Banko- och LagUlsk.
Belänkandcn M 4. 11 Uti lagens ovilkorliga fordran, att bank-sedel, i hvilket ögonblick sorn beldst den varder hos Banken lill inlösen företedd, skall med mynt eller riks-bankens sed lar inlösas, utlryckes den grundväsendtliga karakteren af bank-sedel, såsom myntrepresentativ.
Sjelf saknande inre värde, har bank-sedeln tillkommit endast derföre att den är af lättare transportabelt ämne, än det klingande myntet, och endast den fastaste öfvertygelse bos allmänheten alt klingande mynt, eller sedlar, som för mynt erkännas, när som beldst kunna i stället för bank-sedeln erhållas, gör bank-sedelns kredit och cirkulation fullt försäkrad.
Då en Bank tillätes utgifva bank-sedlar, måste alltså tillses, att nämnde öfvertygelse kan förefinuas, och i de föreskrifter, hvilka reglera Bankens verksamhet, stadgas sådana garantier, att öfvertygelsen icke i något fall kan varda besviken.
Erkännes detta såsom en nödvändighet, så kan vid lagstiftning i ämnet icke ens den tanken uppstå, att innehafvare af en bank-sedel skulle kunna komma att i Bankens konkurs brista mark om mark med innehafvare af annat utaf Banken utfärdadt fordrings-bevis.
Blotta möjligheten häraf skulle nedsätta bank-sedeln till likhet med andra kredit-papper, hvarigenom den förlorade ornförmälde grund-karakter af mynt-representativ.
Lagstiftningen kau omöjligen tillåta en Bank träda i verksamhet med så svaga garantier, eller en regering låta en dålig förvaltning af en sådan stiftelse fortgå så länge, att ju icke Banken eger förmåga att infria alla sina bank-sedlar.
Allmänheten, som emottager sedlarne, har härpå en ovilkorlig fordran och lagstiftningen en pligt all uppfylla denna fordran.
1 öfverensstämmelse härmed, bör det stadgas, alt, äfven om Banken råkar i konkurs-tillstånd, invexlingen af bank-sedlarne skall fortgå jemväl under konkurs-tiden.
Häremot invändes, utan tvifvel, att innehafvarne af Bankens sedlar derigenom skulle gynnas på Bankens andre borgenärers bekostnad; men likasom bank-sedlar aldrig kunna sättas i samma kategori, sorn andra kredit-papper, så kunna aldrig bank-sedlarnes innehafvare betraktas såsom Bankens borganärer i den mening som innehafvare af andra fordrings-bevis.
Desse sistnämndes förhållande till Banken är nemligen grundadt på ett af dem sjelfve direkte med Banken ingånget kontrakt, vid hvars afslutande de sjelfve varit i tillfälle bedöma möjligheten af vinst eller förlust till följd af aftalet.
För sedelinnehafvaren, som icke stått i någon sådan underhandling med Banken, måste förlust alltid anses såsom en omöjlighet.
Oberoende häraf är stadgandet af en viss praescriptions-tid, inom hvilken, dä Bank upplöses, dess sedlar böra till inlösen företes, för att betalnings-rätten skall qvarstå.
I detta fall får Bank-sedelhafvaren skylla sig sjelf, om han försummar att begagna sig af praescriptions-tiden, om hvilken han genom flere gånger upprepadt kungörande fåll kännedom och erinran. 12 Sammansatta Banko- och Lag-Ulsk.
Betänkande JY; A.
Af det nu anförda inses, hvarför § 21 af Utskottets förslag innehåller stadganden, sorn afvika från nu gällande lagstiftning.
Riksdags-fullmägtigen Nils Svenssons yrkande, alt enskilde Banker må åläggas att i samtlige Länens residens-städer i hela Riket hålla ombud för invexling af sina Bank-sedlar mot Rikets Ständers mynt har Utskottet ej ansett böra bifallas, enär, då det står hvar och en fritt att vägra mottaga enskilda Bankernes sedlar, det vöre obilligt att genom lagstadgande tvinga desse Banker, att hålla ombud för invexling af sedlarne på ställen, der desse när som heldst, till följd af bristande förtroende, kunde upphöra att cirkulera.
Samme motionärs yrkande, att enskilda Bankernes sedlar böra emottagas vid insättningar i Rikets Ständers Bank och landtränterierna, anser Utskottet icke kunna bifallas, af det skäl, att allmänna verk lika litet som enskilda personer kunna af lag tvingas att emottaga Bank-sedlar, som till sin natur icke äro annat eller böra vara annat än skuldsedlar af den beskaffenhet, att de vid uppvisandet hos Banken genast skola infrias, men åt hvilka myntets tvångs-omlopp aldrig kan i lag medgifvas.
Frågan om meranämnde
Bank-sedlars emottagande i allmänna krono-uppbörden anser Utskottet sig ej tillkomma att handlägga.
På grund af hvad nu blifvit anfördt, får Utskottet med hemställan, att ofvanberörde motioner icke må till annan åtgärd föranleda, vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer dels för sin det besluta, dels ock hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att med upphäfvande af Kongl. Kungörelsen, angående inrättande af enskilda Banker eller Diskonter, af den 14 Januari 1824; Kongl. Kungörelsen, angående enskilda Banker, hvilka utgifva egna kredit-sedlar, af den 9 Januari 1846; Kongl.
Förordningen, angående vissa lag-bestämmelser, med afseende på enskilda Banker, af den 6 Oktober 1848, och Kongl.
Kungörelsen om vissa ändringar och tillägg vid Kongl. Kungörelsen den 9 Januari 1846, angående enskilda Banker, som utgifva egna kreditsedlar, af den 10 November 1855, må utfärdas en så lydande Sammansatta Banko- och Lag-Utsk.
Betänkande M -i. 13 Förordning, angående enskilda Hanker: S 1- Enskilde, som vilja förena sig i bolag i ändamål att drifva bank-rörelse, skola hos Kongl. Majestät om Nådig tillåtelse dertill sig anmäla och dervid inlemna de af bolaget uppgjorda bolagsreglor samt reglemente för bankens förvaltning. lie finnas dessa öfverensstämma med denna lag samt lag och förordningar i öfrigt, och finner Kongl.
Majestät den bank-inrättning vara för landel nyttig, meddelas tillåtelse till bank-rörelsens drifvande under en tid af högst tio är, räknade från bankens öppnande.
Önskar banlc-bolaget förlängning af oktroyen erhålla; gore derom i den ordning, som nu är sagd, ansökan aderton månader innan den löpande oktroyen tilländagår. § 2.
Antalet af dem, sorn om bank-bolags stiftande sig förena, bör vara minst tjugu, och svaren de, en för alla och alla för en, för uppfyllandet af alla bank-bolagets förbindelser.
< Vill bank-bolag berättigas att i sin rörelse egna, tryckta eller graverade, banksedlar, efter hvad derom i 14 och 15 §§ sägs, utgifva; då skall antalet af de solidariska bolagsmännen vara minst tretio. § 5- De solidariska bolagsmännen stånde öppet, att till förstärkande af bankens grundfond med sig förena lott-egare, hvilkas ansvarighet för bolagets förbindelser begränsas af deras lotters fulla belopp; dock må sådana lott-egare icke uti bolaget inrymmas för mer, än högst hälften af det belopp, de solidariska bolagsmännen ali grund - fonden insatt.
Sammansatta Banka- och Lag-Utsk.
Betänkande M 4, § 4. 1.
Bank-bolags af de solidariska bolagsmännen insalta grundfond må ej understiga en million Riksdaler Riksmynt, motsvarande 250,000 Riksdaler silfverspecie, och ej öfverstiga fyra millioner Riksdaler Riksmynt, motsvarande en million Riksdaler silfverspecie. 2.
Denna grundfond skall inom ett år, räknadt från den dag, Kongl.
Majestäts oktroy för banken blifvit utfärdad, varda till fulla beloppet dels i kontant, dels i goda hypotheker insatt i enlighet med hvad denna lag och bolagets reglor i öfrigt derom närmare bestämma.
Har ej den grundfond blifvit inom nu stadgade tid på vederbörligt sätt insatt; vare oktroy en förfallen. 3.
Hafva lill förstärkande af grundfonden lott-egare blifvit, efter hvad i 3 § sägs, uti bolaget inrymde; varde likaledes det belopp, hvarmed den ursprungliga grundfonden sålunda förstärkes, enligt de i nästföregående moment bestämda grunder insatt inom ett är, räknadt från den dag, den dertill öppnade teckning blifvit afslutad. 4.
Lottbref skall alltid ställas pä namngifven person och må ej utfärdas förr, än hvad till grundfonden hörer är vordet insatt, såsom derom för hvarldera af de i 2 och 3 mom. särskildt berörda fall stadgas. 5.
Insatt grundfond må ej genom utdelning minskas så länge bank-rörelsen fortfar, och icke heller vid dennas upphör ande i vidsträcktare män, än att återstoden fullt motsvarar beloppet af bolagets utelöpande och gällande förbindelser af alla slag. § 5. 1.
Af grundfonden skola minst tjugufem procent kontant insättas. 2- Såsom grundfonds-hypothek, eller säkerhet för den del af grund-fonden, som ej i kontant inbetalas skall, må antagas och godkännas myntadt eller kontrolleradt guld eller silfver, uti fast egendom intecknade skuldebref, aktier, eller allmänna verks och inrättningars räntebärande obligationer, hvilka af bolaget för sådant ändamål godkännas efter pröfning, som Kongl.
Majestäts Befallningshafvande, eller den, han i sitt ställe dertill förordnar, bör öfvervara med rättighet, att dervid göra anmärkning, om skäl dertill förekomma.
Sammansatta Banko- och Lag-Ulsk.
Betänkande J\s 4. 13
Vid utbyte af handlingar, tillhörande grundfonds-hypothek, förfares pä enahanda sätt, som vid den första pröfningen. 3.
Grundfonds-hypothek skall uti Landt-ränleriet, eller annat allmänt förvaringsrum, nedläggas uti kassakista med särskilda las, hvartill
Direktionen samt ett af Kongl. Majestäts
Befallningshafvande ulsedt allmänt Ombud hafva hvar sin nyckel. 4.
Enskild banks lottbref må ej uti sudan bank såsom grundfonds- hypothe/c antagas, och ej heller belånas. § 6.
Bolags-reglorna böra innefatta bestämmelser i följande hufvudsakliga ämnen: a) om beloppet af grundfonden; b) om sättet för grundfondens bildande, hvarvid iakttagas skall, alt i alla händelser minst tretio, och, der bolaget vill egna banksedlar utgifva, minst sextio procent skola bestå af, eller genom
Direktionens försorg förvandlas till, sä beskaffade grundfonds-hypotheker, som enligt denna lag skola i allmänt förvar nedläggas; c) huruvida lott-egare med begränsad ansvarighet må inrymmas, och på hvad vilkor; d) om rösträttighets utöfvande vid bolagsstämma, hvilken rättighet tillkomme hvarje solidarisk bolagsman och lott-egare i förhållande till innehafvande lotter; e) om antalet af Direktionens ledamöter, hvilka vid hufvudkontoret böra vara minst fem; f) om antalet af revisorer och om tiden för revisionen, som ärligen bör förrättas; g) om bankens rörelsegrenar, samt bland dessa särskildt om de— posit- och kreditiv-rörelsen; h) om sältet för vinnande af ändring i bolags-reglorne; i) om tiden för ordinarie bolagsstämma, som minst en gäng ärligen bör hållas, och om vilkoren för sammankallande af extra bolagsstämma:
Sammansatta Banko- och Lag-Vlsk.
Betänkande JYI i. k) om den högre andel i vinsten, som framför lott-egare förbehälles solidarisk bolagsman, der sådan förmån honom skall tillkomma; l) om reserv-fonden, och den andel af årliga vinsten, som till densamma skall öfver för as; m) om de grunder, efter hvilka de intecknade skuldebref, räntebärande obligationer och aktier, hvilka såsom grundfonds-hypothek få antagas, skola uppskattas. § T 1.
Solidarisk bolagsman, dess arfvinge eller sterbhus-delegare, vare ej berättigad att under den för bolagets bestånd i stadgarne bestämda tid ifrån bank-bolaget afgå, eller någon af sina lotter å annan person öfverlåta, med mindre bolaget dertill samtyckt. 2.
Solidarisk bolagsman, som önskar från bolaget afgå, anmäle det skrifteligen hos bolaget, och varde den begäran pröfvad å den ordinarie bolagsstämma, som hålles under nästföljande räkenskaps-år.
På denna bolagsstämma ankomme alt den begäran bifalla, och vare då den afgående bolagsmannen frikallad från allt vidare ansvar för bolagets förbindelser, än för den del, som vid afgången på hans lott, enligt räkenskaperna, enskildt kunde sig belöpa. 3.