Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Ådeln den 14 Nov. 1840.
Preste-Ståndet den 14 — — Borgare-Ståndet den 18 — — Bonde-Ståndet den 18 — — Rikets Ständers underdåniga Skrif velse, angående närmare lagbestämmelsej huru förfaras börj då, vid lagfarts sökande3 fullständiga åtkomst-handlingar saknas.
Med fästad uppmärksamhet på olägenheten deraf, att stadgande saknas, huru förfaras bör, då, vid lagfart af köp om fast egendom, säljarens åtkomsthandlingar, såsom förlorade, ej kunna för Domstolen uppvisas, hafva Rikets Ständer väl funnit föreskriften i Kongl.
Förklaringen den 14 Maj 1805, att, när lagfart sökes, de handlingar, som styrka förre egarens åtkomst, böra uppvisas samt innehållet deraf i lagfarts-protocollet antecknas, innefatta ett säkerhetsmått, som ansetts nödigt till förekommande deraf, att uppbud uppå olaga åtkomst må meddelas; men, om vigten af det ändamål, lagsliftaren sålunda velat befordra, ej bör misskännas, lärer ej eller den omständighet få förbises, att, då, såsom det understundom inträffar, eganderätts-handlingar, genom vanvård, försummelse eller olyckshändelser, förkommit och köparen vid detta förhållande, emot omförmälde ovilkorliga stadgande, ej kan å köpet erhålla lagfart, stora olägenheter måste för honom uppstå, hvaribland äfven må räknas, att han ej kan pantsätta egendomen eller blifver betryggad emot börds-anspråk, förr änden i omförmälde Kongl. Förklaring utsatta häfd mellankommit.
Någon utväg synes derföre höra köpare af fäst egendom beredas alt, oagtadt säljarens åtkomsthandlingar saknas, kunna å köpet undfå lagfait, desto heldre som, i händelse sedermera det klander anföres, att jord blifvit rätter egare afhänd utan dennes öppna bref och fullmagt dertill, Domaren, jemlikt 10 Gap. 1 §.
Jorda-fkdken och Kongl.
Förklaringen den 17 December 1818, icke är af uppbud och fasta hindrad att sådan talan efter lag och förekommande omständigheter pröfva; och sorn Rikets Ständer funnit, alt, i berörde afseende, den tillförne af Domstolarne brukade, ehuru ej af lagen godkända, åtgärd lämpligen skulle kunna föreskrifva^, att Domaren eger genom offentlig stämning göra köpet allmänt kunnigt och förelägga en 254 Expeditions-Utskoltels Förslag till und.
Skrifvelse, IV.-o 146, 14l' hvar, som häfver något att emot sökt lagfart erinra, att sin talan inom viss lid instämma, vid påföljd, att lagfarten eljest beviljas, alltså hafva Rikets Ständer, för deras del, beslutat, att slutet af Kongl. Förklaringen den 14 Maj 1805, som lyder sålunda: ”att, enär lagfart hädanefter sökes, de handlingar, ”sorn styrka förre egarens åtkomst, ovilkorligen böra uppvisas, saint innehål”let deraf kortligen i lagfarts-protocollet antecknas/- må erhålla följande lydelse:
Att, enär lagfart sökes, de handlingar, som styrka förre egarens åtkomst, böra uppvisas, samt innehållet deraf i lagfarts-protocollet antecknas.
Kunna icke sådane handlingar företes, då må Domaren, genom anslag å Rättens dörr samt Kungörelse, som skall från predikstolarne i Länets kyrkor uppläsas och i allmänna lidningarne tre gånger införas, förelägga den eller dem, hvilka hafva något alt emot den sökta lagfarten erinra, att, inom natt och år, genom stämning till vederbörlig
Domstol, göra sin talan gällande, vid äfventyr, att lagfarten eljest beviljas.
M. härigenom i underdånighet an-> mäla.
Uppläst och återremitteradt af Ridd. och Adeln den 21 Nov. 1840.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den <8 Nov. 1840.
Preste-Ståndet den 21 — — återremitteradt af Borgare-Ståndet den 23 — — (Se Expeditions-Utskottets Memorial N:o 31, samt här nedanföre upptagne förslag lill underdånig Skrifvelse N:o 236.) Expeditions-Utskottets Forslag till lind.
Skrifvelse, N:o i4$j 149• ^55 N:o 148.
Uppläst och återremitterad! af Ridd. och Adeln den 23 Nov. 1840.
(Se Expeditions-Utskottets memorial N:o 25, samt här nedanföre upptagne förslag lill underdånig Skrifvelse N:o 186.)
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 28 Nov. 1840.
Preste-Ståndet den 28 — — Borgare-Ståndet den 1 Dec. — Bonde-Ståndet den 1 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse , angående verkställighet af flärads-Rätters och Kämners-Rätters beslut, samt om förändring af tiden för Lagmans-Rätternes sammanträden.
(Lag-ULsk.
.Bet.
Nsris 57 och 121.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer, uti skrifvelse af den 10 sistlidne October, hos E. K. M. i underdånighet framställt förslag om Kämners- och Lagmans-Rätternes upphörande, samt dervid, i fråga om correctiv emot rättegångars dragande under högre Rätts pröfning i oträngdt mål, trott ändamålet kunna vinnas på det sätt, att, jemte bestämmande af skyldighet för den, som ville fullfölja talan emot Under-Rätts utslag, alt ställa borgen för kostnad och skada, den vinnande len nndes öppet att, i vissa fall, erhålla verkställighet å det motvädjade beslutet, så framt ej vederpartens ändrings-sökande derigenom hl ef ve onyttigt; så hafva Rikets Ständer, uppå gjorda framställningar, huruledes i berörde hänseenden förfaras borde, för den händelse, Kämners- och Lagmans-Rälterne komme att bibehållas, funnit nyssnämnde grundsatser böra äfven i sådant fall vinna tillämpning; hvarjemte och enär det uppehåll i lagskipuingens gång, som genom Laginans-Rätlcrne förorsakas, Lill stor del area 256 Expcdilions-UIsko!tels Förslag till wiel.
Skri frelsej N:0 149‘ följd deraf, alt dessa Domstolar sammanträda blott en gång otn året, hvadan stundom ett helt år kan förflyta, innan ett från Härads-Rätt vädjadt mål varder af Lagmans-Rätten pröfvadt, Rikets Ständer ansett lämpligast, att Lagmans-Ting förrättades två gånger under året i hvarje Lagsaga; dock att en sådan förändring, den der ej skulle medföra någon fördel i orter, hvarest endast är elt Härads-Ting årligen, bör inskränkas till de Lagsagor, der flera Härads-Ting under året hållas.
På grund häraf, och för den händelse, att Kämners- och Lagmans-Rätlerne komma att fortfara, hafva Rikets Ständer för deras del beslutat och få hos E. K.
M. underdånigst anhålla om utfärdandet af en Författning, hvari .
° O ' genom stadgas: l:o Nedannämnde lagrum ändras på sätt, som följer: Rättegångs-BaZken.
3 Cap. 1 Denna §. skall erhålla följande lydelse:
Lagman skall
Ting hålla i sin Lagsaga hvart år, en gång, i orter, der endast ett Härads-Ting årligen är, samt två gånger, derest flere Häradsting under året inom Lagsagan förrättas.
Lagmans-Rätten sammanträde, i förra fallet, emellan den 1 Augusti och den 1 November, och i det senare emellan den 1 Februari och den 1 Maj, samt emellan den 1 Augusli och den 1 November, der landsorten ej annat klafver.
Lagman kungöre Konungens Befallningshafvande dagen; late ock sedan det lysa tre månader förut.
° 25 Cap. 1 Femte punkten af denna §., sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 12 Mars 1830, förändras sålunda:
Hålles Lagmans-Ting närmare än tre veckor efter Härads-Ting, och säger den, som vädjat, att han ej kan saken så brått fullfölja, då skall den å andra Lagmans-Tinget derefter fortsättas; skrifve ock Häradshöfding &c. 26 Cap.
Öfverskriften till detta Capitel förändras till denna lydelse:
Huru borgen skall sättas och det, som dömdt är, utgifvas, innan laga vad fullföljes.
Följande §§. af samma Capitel ändras sålunda: 1 s. Expeditions-Utskottets Förslag lill und.
Skrifvelsej N.-ö l40' i §. 1 punkten.
Hvar, som från Uuder-Rålt vädjar, ställe för sig två löftesmän, som borga, begge för en och en för begge, för kostnad och skada, den han kan skyldig kännas att gälda; tage deras skrift derå och lagge den vid sin inlaga i Rådstufvu-Rätten, Lagmans-Rälten eller Hof-Rätten in.
Nu kan så etc. till §:ns slut. 2 §.
Förste Under-Rätts dom, deremot vädjadt är, gånge i verkställighet, såsom i 3 Cap. 5 §:n Utsöknings-Balken, och med vilkor, som i 4 §:n här nedan sägs, der den, som vunnit, sådan verkställighet äskar.
Häfver den, som vädjat, i båda Under-Rätterne tappat; eller i växel- och sjörälts-sak i Häradseller Rådstufvu-Rätt; eller i Rå dstufvu-Rätt i den stad, der Kämners-Rätt är, men saken ändå till Rådstufvu-Rätten, såsom första Domstol, hört; då gifve han omant ut hvad dömdt är, och sätte det hos Konungens Befallningshafvande, eller i taka händer.
Äro Under-Rätternes domar i något skiljagtige; gifve ej mer ut, än det, som de äro ense i.
Utsöknings-Balken. 3 Cap. 5 §:n.
Häfver någor vunnit hos första Under-Rätt; går saken ej öfver Trehunde daler, eller dess värde; eller är den tappande, enligt 12 Cap. 3 §:n Rättegångs-Balken, tredskovis dömd; eller har han utan jäf och invändning hos Rätten, vederpartens anspråk godkänt; och varder emot Under-Rättens dom vädjadt; njute ändå den vinnande utmätning, och ställe borgen för det han om händer får, eller låte godset sättas i cjvarslad.
Lag samma vare, der man vunnit hos två Under-Rätter, eller häfver för sig en Under-Rätts dom, derå utmätning följa bör, efter som i Rättegångs-Balken skiljs.
När gods så utmätet är, må det sedan ej skingras, eller utom egarens vilja föryttras, förr än saken i Hof-Rätten afdömd varder.
Tappar han der; gånge det, som utmätet eller i qvarstad satt är, åter, med dess ränta och afgäld.
Prot. 1S40. to Sami. 1 dfd. 55 358 F.rped idons-Vt skottets FÖtslag till lind.
Skrifvelse, N-o t So. 2:o
Det härigenom stadgade åliggandet att ställa borgen för kostnad och skada, bör uti vade-bevisen upptagas utförligt och fullständigt, på sätt i Kongl. Brefvet den 6 December 1739 är föreskrifvet; och 3:o Denna Författning skall tillämpas ä de mål, deri första Under-Rättens dom eller Utslag meddelas, efter det Författningen blifvit kungjord.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 2 December 1840.
Uppläst och gotlkändt hos Ridd. och Adeln den L Dec. l84o.
Pi este-Ståndet den 3 — — Borgare-Ståndet den 4 — Bonde-Ståndet den 8 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse_, angående tractamenten för Städernes Magistr ats-persöner och Borgare vid syner och andra förrättningar för Kronans räkning. (Stats-Flsk.
Under den 4 Augusti innevarande år har E. K.
M. behagat lill Rikets Ständer aflåta en Nådig skrifvelse, med framställning derom, att, som nödi ga medel saknades för utgifvandet af tractamenten till Magistrat -personer och Borgare, hvilka inom släderne, utöfver en dag hvarje gång, biträda vid syner, värderingar, inventeringar, m. m. för Kronans räkning, E. K.
M. fann
Sig förhindrad att i Nåder låta utfärda den af Rikets Ständer i sådant afseende i underdånighet begärda Kungörelse, tilldess E. K.
M. af den nya stats-regleringen fått inhemta, huruvida Rikets Ständer antingen, med bifall till E. K. M:s derom aflåtna Nådiga Proposition , förslagsvis upptaga de till rese- och tractaments-penningar å Tredje Hufvud-Titeln hittills anvisade, men för behofvet otillräcklige befunna 6,666 R:dr 32 sk., eller ock ser - Expedit iöns-V Iskot Icls Förslag lill und.
Skrifvelsej N:0 l5o, skildt, för nu ifrågavarande utgift, likaledes förslagsvis å Stat uppföra 8 å 900 R:dr årligen.
Vid öfvervägande häraf och då, enligt hvad E. K. M:s Nådiga Proposition utvisar, den enda anledning, hvarföre Rikets Ständers vid 2:ne på hvarandra följande Riksdagar fattade beslut, att Magistrats-personer och Borgare, hvilkas biträde för Kronans räkning fordras vid syner, värderingar, inventeringar, m. ra. (brandsyner å Kronans hus likväl undantagne) må, då förrättningen varar längre än en dag, undfå lika tractamente, som är dera tillagdt, då besigtning eller värdering sker utom stad, eller 1 R:dr Banco om dagen, icke kunnat af E. K. M., genom i Nåder utfärdad Kungörelse, till verkställighet befordras, varit den, att nödiga medel för bestridande af de dermed förenade kostnader icke tillika blifvit af Rikets Ständer anvisade; så hafva Rikets Ständer, på det hinder för verkställigheten af Rikets Ständers ofvannämnde beslut icke vidare må möta, samt med afseende derpå, att, då ifrågavarande tractaments-ersättning uti E. K. M:s Nådiga Skrifvelse blifvit beräknad alt utgöra circa 810 R:dr, den af E. K. M. ifrågaställa högsta summa af 900 R:dr årligen synes blifva för ändamålet tillräcklig, och således anvisande af förslags-anslag kunna undvikas, funnit skäligt att lill tractamenten för städernes Magistrats-personer och Borgare i om förmälde afseende å Stat uppföra ett bestämdt årligt anslag af 900 R:dr.
Hvilket, till svar å Högstberörde Nådiga Skrifvelse, Rikets Ständer få hos E. K.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 8 December 1840. aöo Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o tSi.
Uppläst och godkandt hos Ridd. och Adeln den i Dec. 1840, Preste-Slåndet den 2 — — Borgare-Ståndet den 4 — — Bonde-Ståndet den 8 — — Rikets Ständers underdåniga Skrif velse _, angående den uppenbara kjrkopliktens anskaffande.
N:ris 26 och '70 samt Mera.
Nrris 120 och 146.) S. A. K. Hos Riksets Ständer har framställning blifvit gjord derom, att uppenbar kyrkoplikt, ehvad dermed afsåges försoningsmedel eller bestraffning, måtte, såsom olämplig, afskaffas; vid öfvervägande hvaraf Rikets Ständer väl funnit, alt uppenbar skrift och kyrkoplikt, enligt sin natur och bestämmelse, icke utgör ett verldsligt straff, utan är, jemlikt 1 §. 9 Gap. af 1686 års Kyrkoordning, ”den syndabekännelse, som en syndare, lagvunnen och sa k falter, gör 'inför församlingen, då han tillstår sig vara uti den sak brottslig, för hvilken ”lian uppenbart skriftas, och betygar sin ånger öfver bemälte synd, beder ”Gud och församlingen om förlåtelse, samt utlofvar bot och bättring”; dock som ovedersägligt är, att den uppenbara kyrkoplikten, såsom numera i allmänna omdömet ansedd för ett skamstraff, dels helt och hullet motverkar sitt egentliga ändamål, eller brottslingens försoning och återföring med samhället, hvilken består icke i det offentligen aflagda, stundom aftvungna, löftet om förbättring, utan i ett förbältradt uppförande, som småningom kunde återslälla det förtroende, han förverkat, hvaremot den offentliga förödmjukelsen icke bidrager att stärka de goda föresatser lill bättring, förbrytaren kan hafva fattat, dels ock alltid, men i synnerhet när den felande, såsom icke sällan händer, vägrar att brottet erkänna, är störande för den Lill Gudstjenst församlade menighetens andagt; hafva Rikets Ständer ansett, det bör uppenbar kyrkoplikt alldeles upphöra, samt alt i stället må dömas till enskild skrift, som, jemlikt Kongl. Förordningen den 18 November 1741, sker i sacristian, eller i Kyrkan före eller efter Gudstjensten, i närvaro af tre till fyra utaf presten valde personer bland församlingens äldste, och hvarigenom den brottslige åter upptages i församlingen, ulan att någon af de i förenämnde afseende öfverklagade olägenheter derigenom inträffar.
Ständer hafva alltså och med ytterligare stöd från Lag-Goiniteens förslag tili allmän Criminal - Expeditions-Utskottets Förslag, till und.
Skrifvelse> N.'0 l5l'.
261 lag, eler kyrkoplikt icke blifvit bibehållen, för deras del, beslutat, att genom utfärdande allmän författning må, med upphäfvande af hvad genom lag oell serskilde föifattningar är vordet stadgadt, angående uppenbar kyrkoplikt och om ansvar för den, som vägrar att densamma undergå, i stället varda förordnadt, att, i alla de händelser, der uppenbar kyrkoplikt, i förening med annat straff, såsom påföljd för brott, hittills egt rum, skall hädanefter till enskildt skriftermål dömas, såsom då någon obetänkt och af hastighet lastat Gud, Hans heliga ord och Sacramenter; då någon efter lag gjort sig skyldig till dödsstraff, men njuter förskoning derifrån; då någon begått stöld eller dömes att stå tjufsrätt; då någon gjort sig skyldig till tvägiftesbrott; då någon föröfvat blodskam eller lägersmål i förbjudna leder, derå dödsstraff är utsaLt, men af nåd blifvit eftergifvet; då någon varit drucken eller eljest gjort oljud i Kyrka under Gudstjenst; då någon drucken eller oskriftad gått till Nattvarden, eller gjort det, oagladl han af Preslen blifvit varnad att afhålla sig derifrån; då någon i Kyrka, under Gudstjenst, öfverfalla annan med hugg och slag; då någon skuffat eller stött annan eller kifvat eller trätit med honom i vredesmode i kyrka under Gudstjenst eller annorstädes, der Gudstjenst hålles; då någon slagit eller smädat sina föräldrar; då kona för vållande till sitt fosters död blifvit dömd tdl straff efter senare momentet i 16 Cap. 1 §.
Missgernings-Balken; då någon är vorden dömd till hel mansbot; och då Apothekare i annan, än tillåten ordning, utlemnat arsenik samt såmedelst vållat någons död.
Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. IM. i underdånighet anmäla.
Rikets Ständer framhärda &e. Stockholm den 8 December 18-10.
2Ö2 Expeditions-Vtilxottcts Förslås, till und.
Skrifvelse > N.o 1S2.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 1 Dec, 1840.
Pieste-Slåndet den 2 — — Borgare-Ståndet den 4 — “ Bonde-Ståndet den 8 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse j i fråga om stockstraff fets upphörande. g-Utsk.
JN:ris 38 och 69.) S. A. K. Rikets Ständer hafva under Öfvervägande förehaft väckt fråga om lämpligheten af stockstrafl'els bibehållande, i afseende hvarpå upplyst blifvit, att delta bestraffningssätt numera qvarstår endast:
För öfvermage, som oftare svär: 3 Cap. 2 §.
Missgernings-Balken; för snatteri i fiskehamn, då den brottslige saknar tillgång till derför ådömde böter: 4 Cap. 1 §. i Kongl.
Hamn-Ordningen den 24 Januari 1771; i förening med böter, för den, som hugger neder eller med vilja fördei fvar ai nans lill prydnad och lugn planterade träd, eller ock annan skogsplantering:
Förordningen om skogarne i Riket den 1 Augusti 1805, §. 64; samt i stället för uppenbar kyrkoplikt, för fremmande religions-förvandt, som begått brott, hvarå sådan kyrkoplikt eljest bordt följa: 43 punkten 3 mom. i Kongl.
Och hafva Rikets Ständer härvid ansett den felagtiges sedliga förbättring befordras lika litet genom stockstraffet, som andras afskräckande från fel eller förbrytelser deraf är att förvänta, samt att, enär ändamålet med detta skymfliga straff således ej vinnes, detsamma bör helt och hållet upphöra, dock med iagtagande, i stället, dels att, vid saknad tillgång till gäldande af böter, ådömda för snatteri i fiskehamn, den i allmänna lagen utsatta grund för sådane böters förvandling jemväl bör i detta serskilda fall tjena till efterrättelse, dels att den i 64 §. af Kongl. Förordningen om skogarne i Riket af den 1 Augusti 1805 samt i 20 Cap. 11 §.
Missgernings-Balken, i fråga om nedhuggande eller förderfvande af annans till nytta eller prydnad planterade träd eller ock annan skogsplantering, jemte stockstraff utsatta bestraffning af 3 R:dr 16 sk. böter för våldsverkan å hvarje träd, erhåller sådan lämplig förhöjning, som brottet, i anseende till dess nesliga beskaffenhet och deraf härflytande, stundom icke ersätlliga skada, förtjenar, dels ock att underrättelse om personens namn Expeditions-Utskottets Furalag till and.
Skrifvelse, N:o 1S2.
263 och förbrytelsens beskaffenhet meddelas från predikstolen, i de fall, då fremmande religions-förvandt begått brott, hvarå stockstraff, såsom motsvarande kyrkoplikt, eljest bordt följa; i öfverensstämmelse hvarmed Rikets Ständer alltså pröfvat skäligt för deras del besluta: l:o vidtagandet af en författning, hvarigenom, med upphäfvande af alia angående stockstraff utfärdade föreskrifter, förordnas, att sådant straff icke vidare skall ega rum, och alt, dels i det fall, då böter, i brist af tillgång bos den sakfällde, bordt dertill förvandlas, samma böter skola, pu sätt lag och författningar i allmänhet innehålla, med fängelse aftjenas, dels ock i elen händelse, att fremmande religions-förvandt bordt undergå stockstraff i stället för uppenbar kyrkoplikt, underrättelse från predikstolen i kyrkan, vid hvilken stockstraffet skolat verkställas, bör meddelas om den felandes namn och brottets beskaffenhet; och 2:o att en Kungörelse må utfärdas, hvarigenom 20 Cap. 11 § Missgernings-Balken upphäfves samt 64 §. 1 mom. af Kongl. Förordningen om skogarne i Riket den 1 Augusti 1805, erhåller följande förändrade lydelse:
Hugger någon neder eller med vilja förderfvar annans till prydnad eller lugn planterade träd, eller ock annan skogs-plantering, den skall, utom skade-ersältning efter mätismanna ordom, samt de böter, hvartill han antingen efter serskildta laga kraftvunna vitesföl bud, eller för åverkan å fruktbärande träd, kan hafva sig skyldig gjort, straffas med böter, beräknade för hvarje träd, till 6 R:dr 32 sk., eller med fängelse vid vatten och bröd, efter omständigheterne; och kommer, i händelse böter ådömas, men tillgång till dem saknas, deras fulla belopp att enligt lag förvandlas.
264 Expeditions-Ut skottets Förslag till und.
Skrifvelsej N.o iS3.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 1 Dec. 1840.
Preste-Ståndet den 1 — — Borgare-Ståndet den 4 — — Bonde-Ståndet den 8 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej angående ändring i 6 Cap. 5 Rättegångs-Balken samt Kongl. Förordningen om Stockholms stads styrelse af den 12 December 1672.
Bet. N:o 58.) S. A. K.
Vid det förhållande, att i Stockholm, tvärt emot hvad i Rikets öfrige städer eger rum, en mängd så väl ekonomiska som judiciella mål behandlas af två under-instantier i stället för en, nemligen först vid det af stadens Collegier, till hvilket målen, i följd af deras beskaffenhet, höra, hvarefter de fullföljas i besvärsväg hos Magistraten eller Rådstufvu-Rätten, har, jemte anmärkning om olämpligheten i detta rättegångssätt, hvarigenom tidsutdrägt och ökad kostnad onödigtvis tillskyndades rättsökande parter, rättelse härutinnan, blifvit hos Rikets Ständer yrkad såmedelst, att stadens Collegiers domsrätt skulle upphöra och öfverflyttas på Magistraten och Rådstufvu-Rätten, eller Afdelningar deraf.
Under förehafvande af detta ärende är vordet upplyst, att, enligt Stadslagen, i Stockholm funnos från början endast två instantier, nemligen ”Rätten tile å torgen,” der Fogaten med två Rådmän dömde, samt ”Rätten inne i Rådstufvorne, ” som bestod af 4 Borgmästare och 24 Rådmän, deraf dock blott hälften hvarje år skulle tjenstgöra.
Ifrån den förra
Domstolen vädjades till den senare, hvarefter ändring ytterligare kunde hos Konungen sökas.
Rätten ute å torget antog sedermera namn af Kämners-Rätt, och uti Öfver-Ståthållarens samt Borgmästares och Råds i Stockholm Ordning år 1636 stadgades, att hvarje Borgmästare skulle tilldelas sina vissa sysslor, dem han, biträdd af tre ledamöter af Rådet, hade att verkställa, samt att hvarje Borgmästare skulle en viss dag i veckan, då hela Rådet kom tillsammans, till dess pröfning framställa sitt och sina Colleganters beslut i de förekommande vigtigare sakerna.
Förordningen den 27 April 1667 inrättades derefter i hufvudstaden en Alf-och Förmyndare-Kammare, men först uti Kongl.
Förordningen om stadens styrelse år 1672 bestämdes hufvudsakligen Borgmästares och Råds indel - Expeditions-ZJtskottels Förslag till lind.
Skrifvelse> N.o l53.
265 indelning i Collegier, hvilka nu äro tre, nemligen Justi tiae-Collegium och Förmyndare-Kammaren, som år 1764 erhöll dess nu gällande Instruction, samt ej mindre dömer uti alla frågor, angående arf, testamente och förmynderskap, än ock vårdar omyndiges och frånvarande arfvingars egendom, med skyldighet alt derföre redovisa:
Politie-, Embets- och Bj'ggnings-Collegium, som eger tillsynen öfver stadens politie, kyrkor, hospital, fattighus, handtverks-embetena och byggnings-väsendet: samt Handels-Collegium, hvartill hörer inseendet öfver handeln och köpenskapen, jemte stadens uppbörd och intrader; öfver hvilka Collegiers beslut klagan må, inom stadgad tid, föras, genom besvär antingen hos Rådslufvu-Rätten eller hos Magistraten, allt efter målens olika beskaffenhet.
Rikets Ständer anse det häraf vara uppenbart, att de äldre Författningarne åsyftat att göra Stockholms stads Collegier till afdelningar af RådstufvuRälten och Magistraten, men icke till derunder lydande instantier, såsom de sedermera kommit att betraktas.
Utom den oformlighet, alt Rådslufvu-Rättens och Magistratens ledamöter ömsom äro hvarandras öfverdomare, medför Collegiernas sistnämnde egenskap hvarjehanda stora., här ofvan antydda, olägenheter, hvilka, efter Rikets Ständers tanka, böra undanrödjas genom stadgande!), som återföra Collegierne till deras omförmälda ursprungliga bestämmelse.
I enlighet härmed, hafva Rikets Ständer ock uti underdånig skrifvelse af den 10 sisth October, angående Kämners- och Llgmans-Rätternes upphörande, hos E. K.
M. dels föreslagit, att 6 Cap.