Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med erinran,' att detta stadgande innebär en hvarken nödig eller nyttig uppmaning till kommunalnämnden att i stället för den upphörda utskänkningsrättigheten utbjuda ny sådan, har Doktor Sandberg i nyssomförmälda motion yrkat, att förevarande moment borde ur författningen utgå; och då blott och bart den omständigheten, att en inom socknen förut utöfvad utskänkningsrättighet upphört att vara gällande, icke synes i och för sig innebära tillräcklig anledning att afvika från den i § 14 för dylika frågors behandling bestämda ordning, enligt hvilken Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eger derom meddela beslut, samt det i allmänhet måste anses fördelaktigt, att utskänkningsställenas antal minskas, får Utskottet tillstyrka, att, med bifall till motionärens framställning, ifrågavarande moment må ur författningen uteslutas. 6 Samman*. Bevilln.-. T.ag- s. Allm. Bese.- o. Ekon.-Utskott.
Betänkande N:o 5. § 18.
Ehuru, vid behandlingen af frågan om afgiften för bränvins-tillverkning, • . . .
Utskottet, af skäl sorn i dess afgifna Betänkande N:o 1 äro anförda, icke funnit sig böra tillstyrka förhöjning i det för nämnda afgift nu bestämda belopp, har likväl Utskottet, som hyser den förhoppning att genom bränvinets fördyrande förtärandet deraf kunde i någon mån hämmas, ansett det vara ändamålsenligt, om afgiften vid utskänkning af bränvin blefve något förhöjd.
Redan vid 1853—1854 årens riksdag, då afgiften vid minuthandel med bräuvin bestämdes till det ännu derför utgående belopp, 8 sk. banko eller 25 öre riksmynt för hvarje kanna af det beräknade försäljningsbeloppet, föreslog det Utskott, som då behandlade frågan, att afgiften vid utskänkning måtte fastställas till dubbelt så myeket eller i nu gällande mynt 50 öre för kannan.
Utskänkningsafgiften blef likväl då af Rikets Ständer satt till 12 sk. banko och vid 1856—1858 årens riksdag, för beloppets jemnande, höjd till 40 öre.
Då erfarenheten torde hafva visat, att införandet af ordnade minuthandelsställen, der bränvin kan för ett jemförelsevis billigare pris erhållas, i sin mån kraftigt bidragit till kroglifvets aftagande, synes man ock kuuna ega grundade skäl till den förhoppning, att ju större skilnaden i priset å minuthandels- och utskäukningsställen blefve, desto mindre skulle allmänheten komma att anlita de sednare, hvilka obestridligen medföra de största vådorna och de svåraste frestelserna.
På grund af denna öfvertygelse har Utskottet ansett sig böra föreslå, att, med bibehållande af nu bestämda afgift vid minuthandel med bränvin, afgiften vid utskänkning deraf, efter enahanda beräkning som hittills, måtte förhöjas från 40 till 50 öre för hvarje kanna. § 20.
Emot stadgandet i denna §:s 2 inom., att om för gästgifveri å landet rättigheten till bränvinsutskänkning en gång blifvit af egaren uppsagd eller ock förverkad, den icke må kunna för gästgifveriet åter förvärfvas, har Andreas Eskilsson från Blekinge län uti en inom Bonde-Ståndet väckt motion (N:o 241), uti hvilken Per Andersson från nämnda län, Johannes Andersson från Göteborgs och Bohus län samt Carl Johan Kjellman från Jönköpings län instämt, anmärkt, att berörda stadgande innebure en obillighet mot enskilde, på samma gång det uteslöte möjligheten af en ökad inkomst för det allmänna, då man nemligen lätt kunde tänka sig att, sedan utskänkningsrättigheten blifvit af en gästgifvare, till följd af dåvarande ogynnsamma utsigter för en sådan rörelses bedrifvande, uppsagd, likväl kort derefter, antingen genom en öppnad lifiigare trafik eller andra omständigheter, förhållandena så förändrades, att det skulle vara för gästgifvaren ej blott förmånligt utan jemväl af behofvet påkalladt att kunna få utskänkningsrättigheten ånyo med gästgifveriet förenad.
På grund häraf och då derjemte kunde inträffa, att gästgifveriet egdes af en person, som enligt förordningens 5 och 6 §§ icke finge med utskänkningsrörelse sig befatta och hvilken således vore betagen den i sista punkten af förevarande moment gästgifvare medgifna utväg att för sin person vinna rättighet till utskänkning, har motionären yrkat en sådan förändring härutinnan, att egare af gästgifveri å landet, för hvilket rättighet till bränvinsutskänkning varit för ett eller flera år uppsagd, måtte vara Sammans.
BevillnLag- s. Allm. Besv.- o. Ekon.- Utskott.
Betänkande N:o 6. 7 berättigad att, efter vederbörligen skedd anmälan och mot erläggande af stadgad afgift, för ett följande år åter utöfva sådan rörelse vid gästgifveriet.
Då likväl den vissa gästgifverier jemlikt § 12 medgifna rättighet att varda vid den af dem utöfvade bränvinsutskänkning fortfarande bibehållna endast är ett undantag från den allmänna regeln om vilkoren för rättighet att idka utskänkning af bränvin å landet, samt dylika undantagsförhållanden torde böra, i den mån sådant kan ske, upphöra att vidare ega rum, har Utskottet icke af de utaf motionären andragna skäl funnit sig öfvertygadt om fördelarne af den åsyftade förändringen; hvadan Utskottet får hemställa, att ifrågavarande yrkande icke må vinna afseende. § 24.
I afseende å denna § bar blifvit yrkadt: uti en inom Bonde-Ståndet af Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län väckt motion (N:o 23), att utaf de afgifter, som inflyta för minuthandel med och utskänkning af bränvin och andra spirituösa drycker, vare sig i stad eller å landet, en femtedel fortfarande må tillfalla hushållnings-sällskaperna och att do öfrige fyra fomtedelarne må insättas i landtränteriet för landstingets räkning; dock att i Stockholm hädanefter som hittills hela afgiften må tillfalla staden; samt uti en inom Preste-Ståndet af Doktor Sandberg väckt motion (N:o 68) att, likasom för närvarande, i landtränteriet skulle insättas en femtedel för landstingets och en femtedel för hushållnings-sällskapets räkning, men att till grund för fördelningen af återstående tre femtedelar borde läggas folkmängden, så väl på landet som i alla städer, hvilka i landsting vore dermed förenade, och hela beloppet för länet till hvarje stads- och landskommun derefter utskiftas.
Till stöd för dessa yrkanden och såsom bevis på obilligheten af nu gällande fördelning har hufvudsakligen anförts, att det vore landsbygdens innevånare, sorn lemnade det största bidraget till de betydliga summor, hvilka genom bränvinsförsäljningen tillkomme städerna, under det försäljningen af denna vara å landet alltmera inskränktes; hvarjemte Riksdagsfullmägtigen Bjerkander fästat uppmärksamheten derå, att städerna med de medel, som för bränvinsförsäljningen influtit, kunnat bestrida nästan alla sina kommunalutgifter, då deremot kommunerna å landet sjelfva finge sammanskjuta medel för sådant ändamål.
Å andra sidan har Herr L. W. Henschen uti en inom Borgareståndet väckt motion (N:o 106), — med åberopande af sin vid Sammansatta Bevillnings-, Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets den 9 Juni 1863 afgifna Betänkande fogade reservation mot Utskottets förslag till 24 § i då föreslagna, nu gällande författning angående vilkoren för försäljning af bränvin m. m., uti hvilken reservation motionären sökt visa, att städerna egde häfdvunnen rätt att hvar för sig tillgodonjuta afgifterna för derstädes försålda starka drycker — erinrat, hurusom Rikets Ständer emellertid med bifall till bemälda Utskotts förslag beslutat, att, jemte den en femtedel af utgiften för bränvinsförsäljning, hvilken förut gifvits hushållnings-sällskaperna, ytterligare en femtedel af samma afgift skulle lemnäs till landstingens förfogande, samt Kongl. Majit, utan afseende derå, att BorgareStåndet uti aflåten underdånig skrifvelse, enligt motionärens åsigt, ådagalagt, att berörda beslut dels icke vore i grundlagsenlig ordning fattadt, dels ock stridande mot Borgare-Ståndets privilegier, låtit i enlighet med Rikets Ständers beslut utfärda nämnde §.
Vid sådant förhållande har motionären, i ändamål att söka 8 Sammana.
BevillnLag- s. Allm. Besv.- o. Ekon-Utskott.
Betänkande N:o 5. för framtiden förvissa städerna om åtnjutande af dem nu tillkommande tre femtedelar af ifrågavarande afgift, föreslagit: att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anhålla att, på samma sätt, som skett med tolagen, städerna klefve, genom Konungens och Ständernas gemensamma beslut, berättigade att från Statsverket erhålla en, efter medelbeloppet af hvarje stads inkomst af berörda tre femtedelar sistförflutna tre år, beräknad ersättning för stadens andel i dessa afgifter, hvaremot de tre femtedelar, städerna åtnjutit, borde ingå till Statsverket; varande uti samma motion alternativt framlagdt jemväl ett annat förslag, hvilket likväl, enligt hvad af protokollet öfver den hos Borgare-Ståndet vid motionens remitterande hållna diskussion inhemtas, på grund af Ståndets, i enlighet med motionärens medgifvande, fattade beslut, tills vidare förfallit och af sådan anledning icke ansetts böra här upptagas.
Utan att inlåta sig på frågan, huruvida den frihet, städerna af ålder åtnjutit och till en del ännu ega, att förfoga öfver de inkomster, som genom bränvinsförsäljningen i städerna inflyta, må, på sätt Herr Henschen förmenat, hafva antagit naturen af privilegier, helst Rikets Ständer genom sitt vid förra riksdagen i afseende å en femtedel af ifrågavarande afgifter fattade, här ofvan omförmälda beslut kunna anses hafva i denna fråga uttalat sitt omdöme, har likväl Utskottet funnit de af Riksdagsfullmägtigen Bjerkander och Doktor
Sandberg väckta förslag att fråntaga städerna hela eller någon del af den inkomst, de ännu genom dessa afgifter åtnjuta, åtminstone för närvarande innebära de största betänkligheter.
Afven om, på sätt Riksdagsfullmägtigen Bjerkander ifrågasatt, afiöningen till domare- och polismyndigheterna i städerna öfvertoges af Staten, återstå nemligen för städerna en mängd dryga utgifter för kommunala behof, hvilka å landsbygden antingen alldeles icke eller åtminstone endast i vida ringare grad ifrågakomma.
Man må derjemte ej förbise, att genom sednare tiders förändrade lagstiftning fattigvården i städerna blifvit alltmera tryckande; att de afgifter för bran vinsförsäljning, hvilka nu för hvarje särskild stad utgöra ett betydande och väl behöfligt bidrag till fyllande af dess kommunalbehof, skulle, om de i mån af folkmängd fördelades äfven på landtkommunerna, blifva af ganska ringa betydenhet för hvarje kommun; att genom en utvidgad näringsfrihet städerna mistat många af sina förra förmåner och inkomster, som nu i lika mån åtnjutas af landtkommunerna, samt slutligen att. opartiskt betraktadt, städernas blomstring äfven kommer landet till godo.
Vid sådant förhållande och ehuruväl
Utskottet ansett sig icke ega anledning att tillstyrka vidtagande af den utaf Herr Henschen föreslagna åtgärd, finner Utskottet, med stöd jemväl af de åsigter, som vid de sednaste riksdagarne blifvit af Sammansatta Utskottet i denna fråga uttalade och af Rikets Ständer godkända, städerna böra vid den andel af bränvinsförsäljnings-afgiften, de för närvarande åtnjuta, fortfarande bibehållas; och hemställer alltså, att de af Doktor Sandberg och Riksdagsfullmägtigen Bjerkander samt Herr Henschen uti ifrågavarande hänseende väckta särskilda förslag icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Beträffande den åt hushållnings-sällskaperna i riket anvisade andel af bränvinsförsäljnings-afgiften, hafva inom Preste-Ståndet Kontraktsprosten Palmlund (motion N:o 2), inom Borgare-Ståndet Herr B. F. Ekerot (motionen N:o 117) samt inom Bonde-Ståndet Riksdagsfullmägtigen Anders Medin från Kronobergs län Sammans. Bevilln.-, Lag- s.
Allm. Be.sv.- o. Ekon.-Utskott.
Betänkande N:o 5. 9 län (motionen N:o 304), på anmodan af kuskållnings-sällskapets i nämnda län förvaltnings-utskott, fästat uppmärksamketen derpå, att förändring i nu gällande kestämmelser rörande fördelningen af denna afgift syntes vara af både billigket ock behof högst påkallad.
Till stöd för detta påstående ock för att visa, huru ojemnt ifrågavarande, till näringarnes ock förnämligast jordbrukets utveckling beviljade bidrag under åren 1855—1861 inom de olika länen utfallit, hafva motionärerne företett bestyrkt utdrag af Chefens för Kongl. Statistiska Centralbyrån den 28 Februari 1863 afgifna underdåniga berättelse, deraf inkemtas, att sammanräknade inkomsten af nämnda medel under dessa år uppgått för hushållningssällskapet i Göteborgs ock Bobus län till 173,637 R:dr 9 öre, och i Malmöhus län till 114,436 R:dr 42 öre, men i Kronobergs län till endast 11,620 R:dr 32 öre, i Gotlands län till 8,296 R:dr 29 öre och i Jemtlands län till 4,668 R:dr 85 öre; hvarjemte motionärerne påpekat, att detta missförhållande hädanefter blefve än mera kännbart, sedan det genom ett Kongl.
Cirkulär blifvit hushållnings-sällskaperna ålagdt att årligen samla och till sammandrag bearbeta utförliga uppgifter till en jordbruksstatistik, helst genom samma Cirkulär förklarats, att deraf uppkommande utgifter borde med den hushållnings-sällskaperna tillagda andel af bränvinsförsäljnings-afgifterna bestridas.
Under åberopande af dessa förhållanden hafva motionärerne föreslagit: att den hushållnings-sällskaperna i riket tillerkända femtedel af bränvinsminuterings- och utskänkuings-afgiften måtte från samtliga länen till Statsverket ingå och derefter emellan de särskilda hushållnings-sällskaperna fördelas i förhållande till folkmängden inom hvart och ett sådant sällskaps distrikt.
Vid bedömandet af don ena eller andra fördelningens större billighet och rättvisa bör man ej förbise, att till den stora skiljaktighet, som i afseende å beloppet af bränvinsförsäljnings-afgiften inom de olika länen förefinnes, bidraga, utom en mängd särskilda omständigheter, i ganska väsendtlig mån det sätt, hvarpå bränvinsförsäljningen är inom länet ordnad, den stränghet, som iakttages vid uppskattningen af försäljningsbeloppet, och den noggrannhet, hvarmed man söker förebygga en försäljning, hvilken är antingen alls icke eller ock för lågt beskattad.
Ehuru nu ifrågavarande andol af bränvinsförsäljningsmedlen icke får användas till fattigvårdsbehof, synes det ganska rimligt, att de hushållnings-sällskapsdistrikter, hvilka såsom en oundviklig följd af ymnigare bränvinskonsumtion få vidkännas en mera tryckande fattigvård, må ega rättighet att sjelfva förfoga öfver de större tillgångar, som genom bränvinsförsäljningen i samma län influtit, för såvidt nemligen dessa medel äro för hushållnings-sällskaperna behof anvisade; och dessutom torde, om det nu väckta förslaget bifölles, sannolikt enahanda yrkande i afseende å fördelningen af landstingens andel af bränvinsförsäljnings-afgifterna icke länge uteblifva.
För sin öfvertygelse, att nu gällande bestämmelser om fördelningen af hushållnings-sällskapernas andel i meranämnda afgift är mera billig och rättvis, än den af motionärerne föreslagna, har Utskottet funnit ett ytterligare stöd i den omständigheten, att under den diskussion, som vid remissen af Anders Medins motion hos Bonde-Ståndet egde rum, det ifrågavarande förslaget inom nämnda Riks-Stånd, der de särskilda hushållnings-sällskaperna kunna anses representerade, rönt ett starkt motstånd.
På dessa skäl hemställer Utskottet, att Kontrakts-prosten Palmlunds, Herr Ekerots och Riksdagsfullmägtigen Medins yrkanden må lemnäs utan afseende.
Bih. till li. S.
Prot. 1865 & 1866. 5 Sami. 2 A/d. 6 Haft. 10 Sammans. Sevillu.-, Lag- s. Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskott.
Betänkande N:o o. Under anförande, hurusom stadgandet i 2:dra mom. af förevarande §, att hvad stad oller socken, enligt stadgad fördelning, af bränvinsförsäljnings-afgiften tillfaller, skall användas till kommunala behof inom staden eller socknen, vore alltför vidsträckt och obestämdt, hvaraf blifvit en följd, att dessa medel på olika orter blifvit på helt olika sätt begagnade, har slutligen Doktor Sandberg uti en inom Preste-Ståndet väckt motion (N:o 66), enär en ändamålsenlig folkundervisning vore det mest framstående och vigtiga bland alla kommunala behof, men, enligt hvad erfarenheten visat, mången kommun ansett åtskilliga andra behof böra först tillfredsställas, yrkat, att sista punkten i nämnda moment måtte erhålla följande lydelse: “Hvad stad eller socken sålunda tillfaller, användes allestädes, der det behöfves, först och främst till folkbildningens utveckling, således till skolelärares aflöning, till undervisningsmateriel, till skolhusbyggnader och till förökande af soekenbibliotheker samt sedermera till andra för kommunen nyttiga ändamål.
“ Ehuru det icke kan bestridas, att folkundervisning utgör ett af de vigtigaste bland alla kommunala behof, föranlåtes Utskottet emot motionärens förslag anmärka, att, utom det mindre lämpliga, som kan anses ligga uti alltför detaljerade föreskrifter i frågor, hvaröfver kommunerna förut egt sjelfva bestämma, det likväl alltid skulle ankomma på kommunen att afgöra, huruvida behof i den af motionären angifna riktning verkligen förefunnes; och då man får antaga, att, om tillvaron af ett sådant behof erkännes, kommunen också är betänkt på anskaffande af medel till detsammas afhjelpande, anser Utskottet någon egentlig fördel för folkbildningens sak icke stå att vinna genom den af motionären föreslagna utväg, hvarföre Utskottet tillstyrker, att berörda yrkande icke må till någon åtgärd föranleda. §§ 26 och 28.
Jemte omförmälande af de föreskrifter, som, i fråga om tiden hvarunder näringsställen, å hvilka spirituösa drycker afyttras, finge hållas öppna, blifvit under olika tider meddelade, äfvensom Sammansatta Utskottens vid de sednaste riksdagarne rörande detta ämne afgifna yttranden, har, uti en inom BorgareStåndet väckt motion (N:o 52), till hvilken, för undvikande af vidlyftighet, Utskottet får i öfrigt hänvisa, Herr Henschen anfört, att det i 28 § 3 mom. intagna stadgande, att i stad utskänkning al bränvin under sön- och helgedagar kan än vidare inskränkas eller helt och hållet förbjudas, derest beslut derom fattas af kommunalstyrelsen, samt beslutet af Kongl.
Majus Befallningshafvande, efter magistratens hörande, godkännes, innefattade en motsägelse emot den i 26 § 1 mom. gifna föreskrift, att, “der särskilda omständigheter föranleda behof af annan tids bestämmande11 (än den i allmänhet stadgade), vederbörande embetsmyndighet (hvilka ord enligt äldre författningar, hvaraf orden tagits, betydde magistraten i städerna) eger att derom förordna.
Denna motsägelse kunde dock undvikas på det sätt, att 3 mom. i 28 § ansåges utgöra ett undantag från l:ta mom. i 26 §, i följd hvaraf inskränkning i tiden, hvarunder utskänkning borde vara tillåten, skulle beslutas: i afseende å helgedagar af kommunalstyrelse och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, men i afseende å söcknedagar af magistraten.
Emellertid kunde det synas, som l:o), i följd af hvad under lit. a) § 75 i Kongl. Förordningen om kommunalstyrelse i stad föreskrifvits, sladsfullmägtige, om de erhålla Honungens BefälIningshaJvandes godkännande, 2:o), enligt åberopade Sammans. Bevilln.-^Lag- s.
Betänkande N:o 5. 11 1 mom. af 26 § i den sednare utfärdade författningen om bränvinsförsäljningen, magistraten ensam, och 3:o), på grund af 10 och 8 §§ i den af Kongl. Majit den 10 November 1855 för landshöfdingarne utfärdade instruktion samt äldre författningar, Konungens B ejdi!ning skaf v onde ensam, utan stadsfullmägtiges eller magistratens hörande, skulle kunna utfärda föreskrifter angående inskränkning i tiden för utskänkning; och då det vore olämpligt, att allmänt gällande föreskrifter rörande denna vigtiga fråga skulle kunna utfärdas ej blott af Kongl.
Majit utan ock af särskilda lägre myndigheter, hvarigenom lätt kunde hända, att i någon stad motsägande eller åtminstone mindro konseqventa bestämmelser i detta afseende publicerades, samt dessutom vid marknader, mönstringar eller dylika tillfällen oförmodadt kunde inträffa sådana omständigheter, att polismyndigheten nödgades påbjuda krogarnes stängande så hastigt, att hvarken stadsfullmägtiges eller ens Konungens Befallningshafvaudes beslut derom kunde afbidas; har motionären föreslagit: “att hvad nu innehålles i 26, 27 och 28 §§ af gällande förordning om bräuvinsförsäljning ordnas bättre och omredigeras så: l:o att hvad i 27:de § stadgats intages såsom ett särskildt mom. i 25 §; 2:o att i 26 § intages först hvad nu finnes i lita, 2:dra och 4 mom. af 28 §; 3:o att derefter såsom ett 4:de mom. i 26 § intages hvad i lista delen af l:ta mom. uti samma § stadgats; 4:o att såsom ett 5:te mom. af 26:te § införes hvad i sednare delen af l:ta mom. samt i 2:dra mom. af samma §, äfvensom hvad i 3:dje mom. och slutet af 4:de mom. af 28 § föreskrifvits; hvilket allt dock måste omredigeras och uppsättas så, att ifrågavarande undantagslagstiftning i allmänhet tillkommer allmän rådstufva eller stadsfullmägtige, samt å landsbygden kommunalstämma, såvidt deras beslut af Konungens Befallningshafvande, efter magistrats eller kronofogdes hörande, godkännas; men att magistrat i stad och kronofogde å landet må ega rätt att, när ovanliga omständigheter det fordra, förordna, att vissa eller alla utskänkniugsställen stängas, synnerligen under marknad, auktion, mönstring, mantalsskrifning eller dylik förrättning; 5:o att 3:dje mom. 26 § blir en särskild §, som borde placeras antingen efter 12:te § eller åtminstone annorstädes än i det sammanhang berörda mom. nu finnes i 26 §.“ Hvarjemte motionären, emedan ej blott de af honom omförmälda, i äldre tider utfärdade författningar, utan ock Rikets Ständers SammausattaJBevillnings-, Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotts åren 1854, 1860 och 1863 afgifna yttranden ådagalade, att lagstiftaren kunde och borde förbjuda, att rusgifvande drycker under helgcdagar utskänkas eller annorledes afyttras, vidare föreslagit: “6:o att brända eller distillerade spirituösa drycker ej må i stad eller å landet under sön- eller lielgedagar utskänkas eller annorledes säljas från klockan 5 förmiddagen till klockan 10 eftermiddagen,
äfvensom 7:o att krog eller annat allmänt näringsställe, å hvilket sådana drycker afyttras, ej må under sön- eller helgedag hållas öppet eller för allmänheten tillgängligt annan tid än mellan klockan 8—9 förmiddagen samt klockan 1—3 och 7—10 eftermiddagen.
“ Jemte det Utskottet funnit 28 § 3 mom. ingalunda, på sått motionären förmenat, stå i strid med 26 § 1 morn., får Utskottet erinra derom, att det af motionären antydda missförhållande, att i någon stad hvarandra motsägande be - 12 Sammans.
BevillnLag- s. Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskott.
Betänkande N'.o o. stämmelser skulle kunna af olika myndigheter utfärdas, så mycket mindre synes vara att befara, som kommunalstyrelsens beslut icke har gällande kraft, förrän det blifvit af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, efter magistratens börande, godkändt; i följd hvaraf detsamma således icke kan vara för någon af dessa myndigheter obekant.
Beträffande åter hvad motionären under mom. 6 och 7 föreslagit, synes det på goda grunder vara öfverlåtet åt kommunalstyrelse i stad att sjelf bestämma, huruvida bränvinsutskänkning under sön- och helgedagar må vidare inskränkas eller helt och hållet förbjudas.
Endast den omständigheten, att en kommun sjelf är öfvertygad om nödvändigheten af dylika bestämmelser, kan nemligen, enligt Utskottets åsigt, berättiga till vidtagande af åtgärder, hvilka i sig innebära sådana ingrepp i den personliga sjelfbestämmelsen, som icke uti någon annan gren af lagstiftningen förekomma och derföre, äfven då fråga är om utskänkning af bränvin, icke synas böra såsom allmän regel påbjudas.
Då Utskottet på sådana grunder icke kan tillstyrka, hvad motionären i sak föreslagit, saknar Utskottet jemväl anledning att förorda den ifrågasatta omflyttningen af förevarande paragrafer och momenter, äfvensom att ingå i granskning af jemväl framlagdt redaktionsförslag, i afseende å hvilket sednare Utskottet likväl må erinra, att detsamma, utom här ofvan omförmälda förslag, äfven innefattar detaljbestämmelser, som äro ännu svårare att förlika med det allmänna begreppet om hvarje medborgares rättighet att sjelf bestämma öfver sitt görande och låtande; hemställande alltså Utskottet, att Herr
Henschens ifrågavarande yrkanden må lemnäs utan afseende. § 27.