Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta sednare är åter blott ett förberedande steg för protestantismen i ett land, der så mycket nit råder hos de olika grenarne af det evangeliskt protestantiska samhället, af hvilka hvar och en utför sina egne planer för sin utvidgning genom att lill sin hjord insamla alltflera isynnerhet ifrån indifferentismens, fritänkeriets och papismens område.
Sålunda har jag, mine Herrar, i korthet sökt besvara den fråga J haft den godheten till mig framställa.
J kunnen derpå fullt förlita Eder, att man har intet att frukta ifrån Rom i något land, der den protestantiska kyrkan gör sin pligt — nemligen använder sanningens vapen (det enda vapen som Kristendomen fordrar eller gillar i strider mot all slags villfarelse) — icke förtryck eller ofördragsamhet.
Med alla de fördelar, som en ofantlig emigration ifrån papistiska länder gifver Rom i de Förenta Staterna, hyser jag icke den ringaste fruktan för protestantismens sak i detta land, så länge protestanterna der göra sin pligt genom predikstolen, genom pressen, genom Biblen och den katekeliska undervisningen, genom söndagsskolan.
Hvad angår Sverige och de andra Skandinaviska länderna, så hafva de minst att befara från papismen al hela den protestantiska verlden, om blott dessa länders protestantiska befolkning vill troget uppfylla sin pligt.
Romersk-katolska elementet i dessa länder är så ringa, att det ej ens förtjenar nämnas, och någon betydligare emigration till dem af katoliker, kan icke komma i fråga.
Hvad fara ligger då uti antagandet af religionsfrihetens princip, som i sig sjelf är så ädel och som upprinner ifrån sjelfva protestantismens natur?
All den religiösa trihet, som finnes i verlden, ja äfven all borgerlig och politisk frihet leder sitt ursprung ifrån den herrliga läran om rättfärdiggörelsen genom tron, hvilken den store Luther framförde i ljuset ifrån medeltidens mörker, och så kraftigt försvarade.
Jag är fullt öfvertygad, att det Christiiga lifvet i England och Amerika, näst Gud, hufvudsakligen bör tillskiifvås det faktum, att religionsfrihetens princip uti dessa båda länder tili en så hög grad gjort sig gällande.
Den siste Presidenten i Förenta Staterna förklarade uti sitt första budskap till Kongressen (år 1853), det vara sin öfvertygelse, att Förenta Staterna hade hufvudsakligen att tacka denna princip för sitt välstånd.»
Ett sådant vittnesbörd är ej lätt att jäfva.
På alla dessa skäl tillstyrker jag vördsamt införande af religionsfrihet med de begränsningar Kongl.
I Utskottets beslut rörande konventikelfrågan kan jag icke heller instämma. 40 Lag-Utskottets Betänkande JK 46.
Då Utskottet tillstyrkt uppbäfvande af konventikelplakalet, utan att i stället antaga de i 6 §. af lagförslaget intagne sladganden angående ej mindre rättigheten för Svenska kyrkans medlemmar att utom den allmänna Gudstjensten sammankomma till gemensama andaktsölningar, än älven vilkoret) derför, har Utskottet, efter min uppfattning, handlat mindre klokt.
Fältet skulle då komma att stå oordnadt och Presterskapet skulle beröfvas möjligheten att låta afstyra oordningar, der sådana kunna äga rum.
De bestämmelser Kongl. Majit föreslagit, voro: l:o att tillträdg till dylika sammankomster ej skulle förvägras Presterskapet eller den offentliga myndigheten; f2:o att denna sistnämnda, i händelse af inträffad olaglighet eller oordning, skulle äga ali sammankomsten upplösa, och 3:o att sådana sammankomster ej utan serskild tillåtelse finge hållas å tid, då allmän Gudstjenst förrättas.
Alla dessa bestämmelser finner jag för min del både nyttiga och nödiga och anser Utskottet hafva saknat all anledning att dem förkasta.
Och då jag emot lagförslagets öfrige delar ej heller haft något att anmärka, vågar jag alltså härigenom vördsamt föreslå att Rikets Ständer mätte för deras del besluta antagandet af den utaf Kongl. Maj:t i Nåder föreslagna författning angående religionsfrihet samt vissa dermed gemenskap ägande ämnen.
1 fråga om Sakramentallagen instämmer jag i Herr Adlercreutz’ reservation, af Herr Kistner, hvilken tillstyrkt bifall å Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, med förklarande att han hvad Sakramentallagen angår instämmer med Herr Adlercreutz. af Herr Wennerström. af öiksdagsfullmäktigen Johan Johansson från Nerike: »Emot Höglofl.
LagUtskottets beslut att ej antaga Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående religionsfrihet får jag anmäla min reservation och antaga 1 §. i denna Proposition, som lyder: »Vill någon, sorn till Svenska kyrkan hörer, derifrån öfvergå till annat kristet religionssamfund, som i riket redan finnes eller framdeles med Konungens tillstånd bildas, och låter han sig icke genom sin själasörjares förmaningar och undervisning derifrån afrådas, må det honom ej vägras; gore dock om sitt utträdande ur Svenska kyrkans gemenskap anmälan hos Pastor i den församling, han tillhör, för anteckning i kyrkoboken, och vare, intilldess sådan anmälan skett, pligtig att i kyrkligt hän seende ställa sig till efterrättelse de för Svenska kyrkans medlemmar gifna föreskrifter.
Ej må öfvergång från Svenska kyrkan till ajinan trosbekännelse tillåtas den, som yngre är än 48 år, der ej Konuugen, i serskilda fall, det vid tidigare ålder mejgifver.»
Emoi Lag-Utskollcls Betänkande JVs 48. 41 Emot afslng af 6 §. i samma Nådiga Proposition får jag mig äfven reservera och yrka antagande af samma §, så lydande: »Rättigheten för Svenska kyrkans medlemmar, att äfven utom den allmänna Gudstjensten sammankomma till gemensamma andaktsöfningar, skall vara fri och obehindrad, så vidt ej vid sådan sammankomst företages något, som mot lag eller sedlighet stridande är, eller eljest allmän ordning störer.
Ej må dock vid religions öfning, som sker under annan, än vederbörande Presterskaps omedelbara ledning, och icke är att hänföra till enskild husandakt, tillträde vägras Presterskapet i församlingen eller den offentliga myndigheten i orten, hvilken sistnämnde myndighet i händelse af inträffad olaglighet eller oordning, äger alt, der så nödigt anses, sammankomsten upplösa.
Icke heller må så beskaffad sammankomst, hvarom nu sagdt är, utan serskildt tillstånd hållas å tid, då allmän Gudstjenst i församlingen förrättas, vid påföljd af böter från och med Femtio till och med Etthundra Riksdaler för den eller dem, som föranstaltat sammankomsten eller dertill upplåtit bus, och till högst Tio
Riksdaler för annan deltagare»; och jag grundar min reservation i sistnämnde hänseende hufvudsakligen derpå, alt ett väsendtligt hinder för enskilda andaktsöfningar skulle kunna läggas genom tolkning af 22 Kapitlet 4 §.
Kyrkolagen, som lyder: »Ho, som fördristar sig att bruka Preste-embetet, och är dertill hvarken korad eller kallad, eller efter detta föreskrifna sätt, af Biskopen ordinerad; den samme skall af Consistorio straffad varda; med mindre han af Biskopen, för serdeles orsaker skull, fått lof att predika uti någon viss församling.
Om någon Prest dessutan och af egen godtycko tillåter någon att predika hos sig eller i sin församling, så skall han af Consistorio hårdt tilltalas, och med arbitralt straff beläggas.» Emot Utskottets beslut att bibehålla den så kallade Sakramentallagen får jag mig äfven reservera.
Herr Friherre Wrede, C., har ej deltagit i behandlingen af de ämnen, som i förevarande betänkande upptagas.
Prot. 1838 Å 1837. 7 Sami. 1 Afd. 24 Haft. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1837. Lag-Utskottets Betänkande N:o 47.
I N:o 47.
Ank. till Exp-Utsk. den 15 Okt. 1857, kl. 12 m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om stiftande af lag, angående allmänt kyrkomöte.
I näst föregående Betänkande har Utskottet antydt den betydelse, som det allmänna kyrkomötet, efter Utskottets åsigt, skulle komma att intaga i den Svenska kyrkans författning.
En kyrklig representation, dervid folket lemnäs tillfälle att uttala sina önskningar och åsigter i frågor, som röra dess andliga lif, är ej eller främmande för den kristna kyrkan.
Redan i andra århundradet af vår tideräkning förekomma nemligen Synoder för biläggande af stridiga meningar, angående tros-begreppen och kyrkliga bruk inom denna kyrka; och de tramsta omsider såsom en medlande länk emellan de enskilda församlingarne, hvilka dervid uttala sin tros medvetande och bestämma sitt kyrkliga lifs ordning.
Hos de första lidehvarfvens kristne rådde jemväl den åsigt, att, enär församlingarne utgjorde kyrkan, egde ej allenast prester, ulan äfven lekmän, deltaga i Synoderna.
I samma mån, som biskoparnes makt tillvexte, utbildades likväl den läran, att biskoparne voro kyrkans, öfver församlingarne stående, omedelbara styresmän; och dermed upphörde så väl det lägre presterskapets, som lekmännens rättighet att taga del i Synoderna, vid hvilka biskopar och prelater följaktligen derefter ensamme förordnade i alla kyrkans angelägenheter, med vilkor likväl af regenternes sanktion, intill dess att biskopens af Rom primat vunnit stadga och hans rätt öfver kyrkan blifvit erkänd.
Brot. i856 i857. 7 Sami. i Åfd. 25 Häft. I 2 Lag-Xfåköttets 'Bétänkande :N!o 47.
Reformationen förändrade emellertid förhållandet härutinnan.
Den sökte vid ordnandet af kyrkans författning företrädesvis stöd i de kristna församlingarnes hruk under de första århundradena; och således blefvo åter i den evangeliska kyrkan allmänna synoder för hela församlingen erkända såsom hehöriga.
Det var ock på synöder, som reformationen genomfördes och fastställdes i de protestantiska staterna; och hos oss hafva äfven tillförene kyrkans lära, liturgi och ordning blifvit reglerade vid allmänna kyrkomöten.
Flera höllos nemligen i 16 :de seklet, och på Upsala möte år 1593 utgjordes ledamöterna af så väl biskopar och presterskap, som fullmäktige för de verdsliga Stånden.
Omförmälda kyrkliga representation erkändes likväl icke genom 1686 års kyrkolag, som ordnade och stadfästade vår kyrkas ännu gällande författning.
Kyrkans angelägenheter hafva jemväl sedermera hufvudsakligen blifvit behandlade vid riksdagarne af Preste-Ståndet, under benämning Clerus comitialis, så att allmänna kyrkomöten inom riket ej vidare förekommit.
Den omkastning i förhållanden, som således egt rum, har emellertid sin förklaringsgrund i statsförfattningen, som åt Konungen, såsom den Svenska kyrkans öfverhufvud, öfverlemnat att ensam besluta i en stor del af de ämnen, om hvilka man fordom öfverenskommit på allmänna kyrkomöten.
Behofvet af en kyrklig representation har emellertid allt mer och mer börjat uppfattas och erkännas.
Hvar och en, som gifvit akt på vår tids rörelser inom kyrkan, de stridigheter i afseénde på religiöns-bégrepp och kyrkliga bruk, som städse förekomma, uppenbarande inom församlingen étt alltjemt vexände andligt behof, han inser äfven nödvändigheten att étt tillfälle beredes församlingen att uttala sina åsigter och bilägga menings-stridigheter i omförmälda ämnen; och det var på grund häraf, som sista riksdagens Lag-Utskott, med anledning itf derom gjord framställning, till Rikets
Ständers pröfning öfverlemnade ett förslag till förordning, angående allmänt kyrkomöte.
Derigenom sökte Utskottet att vinna ändamålet med iakttagande af den magt, som enligt grundlagen tillkommer Konungen.
Således föféslog Utsköttet, bland annat, att allmänt kyrkomöte, sorn borde utgöras af lika mångå lekmän, söm préster, skulle hållas då Konungen förordnade; att dervid blott fick upptagas de ärenden, söm Konungen till mötet öfverlemnade; samt att mötet endast hade att i dessa ärenden afgifva underdåniga utlåtanden.
Detta förslag, hvilket af två Riks-Ståfid, neföligén Höglofliga Ridderskapet och Adeln och Högvördfga Preste-Ståndet godkändes, blef deremot äf de två öfriga afslaget.
Herr Biskopen Thomander har emellertid uti en af Högvördiga PrestéStåndet till Lag-Ufskoltets behandling öfverlemnsd motion ånyo upptagit ämfiét.
Enligt hans förmenande skulle de förhållanden, som vid sista riksdagen voro för handen, icke förändrat sig i den riktning, att én sammänkönist *af Sveilska kyrkans Lag-U,tskottets Betänkande N:o 47. 5 medlemmar, för uteslutande rådplägning om församlingens angelägenheter, nu vore mindre behöflig.
Snarare har behofvet vuxit; och det är i följd häraf, sopi He?f Biskopen gjort framställning örn antagande af en så lydande ”Lag om kyrkomöten: § Å hvarje sådan tjugonde Juni, sorn följer närmast efter afslutad Riksdag, sammanträda på Konungens kallelse svenska kyrkans ombud i Stockholm till allmänt kyrkomöte.
Inträffar dag, som nu är sagdt, så nära riksdags utgång, att val, som här nedan sägs, ej hinna anställas, uppskjutes mötet till nästföljande år. § 2.
Konungens föredragande i Ecklesiastik-ärenden, erke-biskopen i Upsala, de öfriga stiftens biskopar, så ock pastor primarius i Stockholm vare kvrko-mötets sjelfskrifne ledamöter.
Öfriga ledamöter utses genom val. § 3. l:o.) 1 hvart stift, så ock i Stockholms stad, skall presterskapet till kyrko mötet välja ledamöter till det antal och i den ordning, som är för kyrkoherdarnes riksdagsmannaval stadgad och vedertagen, dock att hvar prestman är röst-berättigad och valbar. 2:o.) Lärarne vid de theologiska fakulteterna välja inom sig från Upsala två och från Lund två ledamöter. 3:o.) Jemväl skola i hvart stift, så ock i Stockholms stad, lekmän till kyrkomötet ombud välja sålunda: i hvart gäll i ett prosteri utses å sockenstämma af dess närvarande ledamöter, alla med lika rösträtt, en valman, som genom protokolls-utdrag förordnas att på samma ort, dag och sätt, sorn prosteriets presterskap, röst till val af en lekman afgifva, åliggande prosten att vid valet föra anteckning och derefter val-handlingarne, så fort ske kan, till domkapitlet insända, hvaruppå förhålles som med riksdagsmanua-val för stiftet; i Stockholm skall ock hvar församling utse en valman, som ofvan är sagdt, och de valmän inför stadens konsistorium sina röster afgifva, och skall i öfrigt dermed tillgå såsom med kyrkoherdars riksdagsmannaval. § 4.
Ä kyrkomöte skall erke-biskopen föra ordet.
Är ej erke-biskop till elley är 4 Lag-Utskottets Betänkande N:o 47. han hindrad, träde då i stället den biskop, som efter stiftens ordning honom närmast är i emhetet. § 5.
Å första samlingsdagen skola de valde omhudens fullmakter granskas af mötets ordförande och Stockholms valde ombud.
Vid denna granskning skola de af Stockholms församlingar utsedde valmännen närvara.
Anmäle ock ordföranden hvad honom om ledamöters inträffade förfall veterligt är.
Varder sålunda utrönt att antalet af prester och af lekmän är i kyrkomötet olika, då skall hvad å endera sidan brister, fyllas genom val som ordföranden genast anställer och vare dervid röstande de Stockholms stads valmän, som när äro.
Det val skall af ordföranden och Stockholms förut valde ombud genast pröfvas, och ege mot deras beslut klagan ej rum.
Är genom valet bristen fylld, underskrifve ordföranden med någre valmän protokollet, och galle detta protokoll lika med fullmagt, som pröfvad och godkänd är.
Annat fyllnadsval än här är sagdt må under kyrkomötets tid ej hållas. S 6.
När kyrkomöte varat i sju dagar, skall ordföranden göra framställning om dess upplösning.
Förr må det ock ske, om göromål det medgifva.
Beslut om mölets förlängning gälle för en vecka i sender. § 7.
Kyrkomötet eger att besluta utlåtanden och framställningar i kyrkliga angelägenheter.
Förslag derom må af mötets ledamot väckas: det kan genast afgöras eller ock till särskild beredning liänskjutas.
Äskar Konungen kyrkomötets yttrande: det yttrande skall afgifvas innan mötet åtskiljes.
I annat ärende må på kyrkomötet ankomma att beslut uppskjuta till nästa mötes sammankomst; välje ock, der nödigt pröfvas, utskott att under eller efter mötestiden vigtigare ärende bereda.
Ej må mötet beslutande rätt åt annan uppdraga.
I S B.
Företages till större eller mindre del granskning af psalmbok, evangeliibok, kyrkohandbok eller offentlig lärobok i kristendomen, då skall derom först gemensamt rådplägas, och varde så frågan till de ledamöters handläggning öfverlemnad, hvilka prestembetet bekläda.
Förslag, som sålunda är beredt, eger kyrkomötet å allmän sammankomst att såsom sitt utlåtande oförändradt antaga eller ock förkasta. Lag-Utskottets Betänkande N:u 47. 5 §• 9-
Är i yppad fråga underdånig hemställan till Konungen beslutad; hafva skiljaktiga meningar uppstått; då skall berättelse derom handlingen medfölja.
S Vid beslut ege hvar ledamot lika röst.
Äskas omröstning, då skall den öppen anställas, och gälle den mening, som de fleste biträdde.
Har högsta röstetal tillfallit flera meningar, gälle den, hvilken Ordföranden gifver företräde, och skall ordföranden företräde åt endera gifva, ändå att han röst nedlagt eller ock yttrat mening, som högsta röstetal ej vann. § 11.
Om hvad vid kyrkomötet afgjordt är, skall Ordföranden till Konungen ingifva berättelse. § 12.
Kyrkomötets ledamot ege ej rätt till arfvode eller annan vedergällning.
Till bestridande af mötenas nödiga kostnad skall i alla Svenska evangeliskt-lutherska församlingar inom riket en årlig kollekt uppbäras i den ordning -och det ansvar förfaltniugarne rörande allmänna kollekter stadga.
Domkapitlen skola dessa medel insända till Stockholms stads konsistorium, som dem för kyrkomötet redovisar och tillhandahåller.”
I afseende på behofvet af en kyrklig representation i den syftning, som den nu föreslagna, har Utskottet redan uttalat sin åsigt.
Om än den icke, i strid med vår statsförfattning, kan tillerkännas annan makt, än den att uttala omdömen, så kan likväl vigten deraf ej förnekas, utan att den moraliska maktens inflytelse underkännes.
Den lemnar församlingen ett tillfälle att höja sin röst i en af dess dyrbaraste och ömtåligaste angelägenheter; den gifver betydelse åt denna röst; och den tillfredsställer och lugnar sinnena.
Vid granskning af motionärens och det af sista riksdagens Lag-Utskott utarbetade förslag, tvekar emellertid icke Utskottet att i allmänhet gifva det sednare företrädet.
De hufvudsakligaste omständigheter, hvari detta skiljer sig från det förra, är att detsamma ej bestämmer vissa tider för kyrkomötets återkomst, och ej eller åt mötets ledamöter inrymmer motionsrätt; utan, på sätt ofvan är förmäldt, gör mötet beröende af Konungens kallelse och inskränker dess arbeten till de ämnen Konungen till detsamma öfverlemnar; Och, på sätt antydt blifvit, äro motsatta bestämmelser ej eller fullt förenliga med statsförfattningen. 6 Lag-UtskottetI* Betänkande N:o 47.
Grundlagen omtalar nemligen icke ifrågaställda kyrkliga representation och den ställer följaktligen [Konungens beslutande-rätt i kyrkliga’ frågor icke i beroende af någon dylik.
Det stadgas väl i Regeringsformens 10 §, att innan ärenden hos Konungen i Stats-rådet föredragas, skola de, genom nödiga upplysningars inbemtande från vederbörande embetsverk, af de föredragande beredas; men under de embetsverk, som här afses, faller ej det föreslagna kyrkomötet, hvars befogenhet alltså komme att ytterst bero af Konungen.
Med aktgilvande på den anda, som således genomgår statsförfattningen, synes detsamma följaktligen böra underordnas den makt som berörde författning erkänner.
Det måste derföre ankomma på denna makt att bestämma när och i hvilka angelägenheter församlingen på omförmälte sätt må uttala sin opinion.
Ifrån den ståndpunkt denna makt intager är den ock bäst i tillfälle att bedöma när omständigheterna dertill äro bjudande; Och hufvudsakliga ändamålet är, att genom lag beredas tillfälle ej allenast för församlingen att uttala sin mening i ämnen af nu ifrågavarande beskaffenhet, utan äfven för Konungen alt med visshet få erfara denna mening.
Vid sådant förhållande och då författningen i öfrigt ej synes böra hafva till föremål vidare än att angifva reglorna för mötets organisation och sammansättning, i hvilket afseende de grundsatser, som vid sista riksdagen Utskottet antog, hufvudsakligen blifvit följde; samt mötets allmänna vigt, efter Utskottets åsigt, innefattar tillfyllestgörande motiv till stadgandet i 7 § af nedanstående förslag, får Utskottet vördsamt tillstyrka,- det måtte Rikets Ständer, för sin del, besluta en så lydande.
Förordning, angående allmänt kyrkomöte.
S i Till allmänt kyrkomöte sammanträda Svenska kyrkans ombud, då Konungen nödigt pröfvar, å tid och ort, som Han utsätter. § 2.
Svenska kyrkans ombud vare samtlige Biskopar i stiften, eller, der någon af dem har förfall, den af domkapitlets ledamöter, som kapitlet i hans ställe väljer; Pastor primarius i Stockholm, eller, derest han är hindrad, annan ledamot af Stockholms konsistorium, den konsistorium utser; fyra bland theolo - Lag-Utskottets Betänkande
N:o 47. 7 giska fakulteternas professorer eller ordinarie adjunkter, två frän hvar (dera af Rikets unwersileter; en vald ordinarie prestman frän hvarje stift samt en från Stockholm; så ock trettio af lekmän valde ombud, ett frän Stockholm och tvä från hvarje stift, samt de öfrige fern från det eller de valdistrikt, hvarifrån Konungen, med afseende ä för handen varande förhållanden, finnér ett större antal af ombud behöfligt.
Chefen för Ecklesiastik-departementet må ock vid mötet närvara och deltaga i öfverläggningarne, men ej i de beslut, som mötet, efter ty här nedan sägs, eger fatta.
Vid mötet föres ordet af Erkebiskopen, eller den bland öfrige biskopar, som Konungen, för den händelse att Erkebiskopen har förfall', dertill i Nåder förordnar.
Vid hvartdera af Rikets universiteter välja förenämnde till theologiska fakulteten hörande lärare inom sig de ombud, som för samma fakultet skola vid allmänt kyrkomöte lillstädesvara.
Val af prestman till ledamot vid mötet sker i den ordning, sorn för val af Riksdagsman inom Preste-Sländet stadgad är; dock utan att någon skillnad dervid göres emellan kyrkoherdar och öfrige 'Ordinarie pnestmän.
Lekmännens ombud skola så väljas, att hvarje gäll i prosteriei uppdrager åt en å sockenstämma utsedd valman att pä samma ort, dag och sätt, sorn prosteriets presterskap, röst till val af ombud afgifva.
Handling arne för begge valen skola insändas till Domkapitlet, sorn, efter de fleste afgifne rösterne, för ombuden utfärdar fullmakter. $ 4.
•Allmänt kyrkomöte tillkommer endast att upptaga sådana kyrkliga mål, som Konungen till detsamma öfverlemnar.
'Ej ege dock mötet i dessa mål någon beslutande rätt; utan håfve det allena att utlåtanden deri till Konungen <afgifva. t5.
>Har Konungen infordrat <allmänt kyrkomötes utlåtande -i fråga om antagande af ny Psalm-, Evangelii- eller Kyrkohandbok 8 Lag-Utskottets Betänkande N:o Vt. eller Katekes, böra de af mötets medlemmar, som till PresleSländet höra, öfver frågan betänkande afgifva, innan utlåtande beslutes. g 6.
Vid beslut till utlåtande ege hvarje mötets röstberättigade ledamot en röst.
Äskas omröstning, då skall den sluten anställas. § 7. Arfvode till mötets valde ledamöter så ock öfrige kostnader derför skola af allmänna medel gäldas.
Reservationers Af Herr Adlercreutz, som, för att genast gifva institutionen större betydelse, önskade alt åt dess ledamöter inrymma motionsrätt samt bestämma viss tid för kyrkomötets sammankallande, såsom t. ex. hvart femte år.
Af Herr Domprosten Bring: ”Med Utskottets pluralitet har jag visserligen varit ense derom, att endast ett sådant kyrkomöte kan stå tillsammans med arten och andan af svenska samhällets så väl kyrkliga sorn borgerliga ordning, hvilket icke på bestämda tider återkommer, utan af kyrko-styrelsen vid inträffande utomordentliga anledningar sammankallas och då allenast har att befatta sig med sådana ärenden, som af Styrelsen mötet föreläggas.
Men från, dessa gemensamma premisser har jag för min del, nu, liksom vid förra Riksdagen, kommit till ett helt annat resultat, än Utskottet.
Stödd på kyrkohistoriens vittnesbörd, har jag nemligen trott, att så naturlig och nödvändig en synodal-lagstiftning är för den kyrka, till hvars reguliera organisation kyrkomöten höra, så opåkalladt, betydelselöst och derföre olämpligt måste stiftandet af en detaljerad synodal-lag vara, då, såsom för Utskottet, fråga blott är om så Lag-Utskottets Betänkande N:o 47. 9 om så beskaffade möten, hvilka af utomordentliga anledningar förekomma och hvilka just derföre för hvarje fall fordra i viss mån utomordentliga och varierande former.
För att visa vigten af den lag, sorn nu till Rikets Ständers godkännande framlägges, säger Lag-Utskottet, att svenska församligen för närvarande, efter Utskottets förmenande, saknar tillfälle att öfver kyrkliga ämnen ''uttala sina åsigter,” och att Utskottet derföre genom den föreslagna lagen önskar bereda ett sådant till— fälle.