Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Collegium någon skrifvelse ifrån Konungens Befallningshafvande i detta ärende icke inkommit, genom skrifvelse den i5 i samma månad infordrat Konungens Befallningshafvandes förklaring, angående det sålunda anmärkta förhållandet; i anledning hvaraf LandshöfdingeEmbetet, uti derå aflåtet svar, förmält, att, ehuru den rörande Greiffe beslutade skrifvelse till Kongl. Kammar Collegium skall blifvit på vanligt sätt expedierad, för att med tillhörande handlingar afgå, och den LandsCanzlist, som haft befattning med bref-expeditionen, först påstått, att han ordentligen ombesörjt skrifvelsens afsändning med posten någon dag i slutet af Juni eller början af Juli månad 1834, hade likväl, vid företagen undersökning, blifvit utröndt, att de handlingar, som skulle skrifvelsen åtfölja, voro qvarliggande, samt tillika af PostContorets FribrefsProtocoll inhämtats, att från LandsCanzliet till Kongl. KammarCollegium efter den 27 Juni till den a5 Juli afgått endast ett bref, som varit recommenderadt och, efter hvad brefboken utvisade, angått ett annat ärende, så att, genom bemälde LandsCanzlists vårdslöshet, Greiffe ett helt år kommit att, för sitt underhåll, obehörigen ligga Staten till last, hvarunder han dock ägt frihet, att om dagarne uppehålla sig i staden, för att, såsom besvärad af en svårare åkomma, besöka Läkare och anskaffa sig tjenlig föda för det förhöjda tractamente, han, i anseende till sin sjuklighet, uppburit; deremot, enligt LandshöfdingeEmbetets förmenande, något lidande destomindre kunde anses hafva drabbat Greiffe, som, ehvad fattigförsörjnings-anstalt kändes skyldig att honom emottaga, Greiffe aldrig kunnat erhålla ett understöd, motsvarande fångtractamentet, eller den tillsyn, han dittills åtnjutit; hvarförutan LandshöfdingeEmbetet, med tillkännagifvande, att handlingarne i målet rörande Greiffe, jemte förnyad skrifvelse, öfverlemnats till Kongl. KammarCollegium, tillika andragit, att det ej undgått uppmärksamhet vid månadtliga 7 •
3 C 5o ) granskningen af fånglistorna, att Greiffe, af deri uppgifven anledning, så länge funnits i fångboken antecknad, men att LandsliöfdingeEmbetet dock, i förmodan, att någon vidlyftigare skriftvexling emellan Kongl. KammarCollegium och Konungens Befallningshafvande i Götheborg föranledi tidsutdrägt med målets afgörande, icke ansett sig tillständigt, att i ämnet göra erinran; hvarför och enär LandsSecreteraren, som äfven af anteckningarne i Diarierna bordt vara förvissad, att ifrågakomma skrifvelse blifvit behörigen expedierad, icke möjligen sjelf kunde lägga hand vid förseglingen af Embetsbrefven och deras afsändande till PoslContoret, LandshöfdingeEmbetet förmodade, att det finge bero dervid, att den kostnad, Kongl. Maj:t och Kronan i förevarande fall fått vidkännas, blefve ersatt, dertill förrbemälde LandsCanzlist vore beredd, och om verkställigheten hvaraf LandshöfdingeEmbetet, genom innehållning af bans lön, skulle draga försorg.
•Oaktadt dessa af LandshöfdingeEmbelet anförda omständigheter, har jag ansett mig ej kunna undgå, att fullfölja den i ofvanberörde målto väckta anmärkning.
Enligt hvad LandsliöfdingeEmbetet medgifvit, hade, genom försummelsen att afsända dess skrifvelse till Kongl. Kammar-Collegium, Greiffe kommit att ett helt års tid i häckte qvarstanna; Kongl. Maj:ts och Kronans rätt till ersättning för hans underhåll under denna tid, var likaledes erkänd; frågan, huruvida Greiffe må anses lidande och äga rätt till godtgörelse derför, tillhörde icke min, utan Domarens pröfning; LandshöfdingeEmbetets försök, att hvälfva hela skulden och ansvarigheten i detta mål på den LandsCanzlist, som underlåtit afsända handlingarne, kunde, enligt min tanke, destomindre förtjena afseende, som, enligt Landsböfdingelnstructionen, LandsSecreterare vore ansvarig för behörig expedition af de ifrån LandsCanzliet utgående skrifvelse!1, och det följaktligen måste bero af hans egen omtanka, huruledes den å biträdande personer eller underhafvande nödiga tillsyn i detta afseende kunde utöfvas, hvarvid, i förevarande fall, otvifvelaktigt vore, att uteblifvande af svar å den beslutade skrifvelsen, långt innan årets förlopp gifvit skälig anledning, antingen att hos Kongl. KammarCollegium göra påminnelse om slut i saken, hvilket icke kunnat anses otillständigt, i synnerhet då fråga varit om häcktad person, eller åtminstone att å LandsCanzliet undersöka förhållandet med expedition af skrifvelsen; på hvilka grunder och då det,iLands - ( 5r ) höfdinges frånvaro, egenteligen ålåge LandsSecreterare, att hafva inseende öfver Länshäcktet, jag funnit skäligt, alt emot LandsSecreteraren i Örebro Län, lör hvad i detta mål blifvit anmärkt, förordna åtal, som, enligt min derom, under den 3o Januari i836, aflåtna skrifvelse, AdvocalFiscalsEmbetet i Kongl. Svea HofRält ägde, att laglikmätigt utföra.
Under tiden hade anmärkning äfven förekommit dervid, att Pigan Stina Cajsa Gustafsdotter, i Mars månad år i835 insatt uti Örebro Länshäckte, derstädes undergått sex veckors fängelse, vid saknad tillgång till henne af Sköllersta HäradsRätt, vid HösteTingen åren i83a, 1833 och i834, ådöinda böter för oloflig bränvinsförsäljning, vid hvarje tillfälle 20 R:dr, eller tillhopa 60 R:dr Banco; hvaraf syntes, att, ehuru vid omförmälda tillfälle, särskilda lagakraftvunna Utslag angående Stina Cajsa Gustafsdotter skolat på en gång till verkställighet befordras, föreskriften uti Kongl. Brefvet den 26 Juni 1827 likväl icke blifvit iakttagen, utan hon fått vidkännas svårare ansvar, än som öfverensstämde med den i 66 § af Kongl. Förordningen angående bränvinsbrännings-rätligheten m. m. af den a5 Juni i83o stadgade förvandlingsgrund, i enlighet hvarmed böter från 5o till 100
R:dr borde aftjenas med en månads fängelse; Öfver hvilken anmärkning, genom min skrifvelse den 7 October förstnämnda år meddelad, samma LandshöfdingeEmbete afgifvit dess utlåtande och derjemte insändt vederbörande Länsmans, angående Stina Cajsa Gustafsdotter, utfärdade förpassning och deri åberopade Utdrag af Saköreslängderna för Sköllersta Härads HösteTing åren i832, i833 och i834, enligt hvilka Stina Cajsa Gustafsdotter, vid hvartdera Tinget, blifvit dömd att, för oloflig bränvinsförsäljning, böta 20 R:dr Banco, eller., i brist af tillgång dertill, straffas med två veckors fängelse; Andragande LandsliöfdingeEmbetet till svar å anmärkningen, att genom Länsmannens oförstånd, att i förpassningen sammanräknade särskildt bestämda fängelsetiderna, och Fångvaktmästarens förgätenhet, att, på sätt honom ålegat, före verkställigheten af bestraffningen, för LandsSecreteraren uppvisa berörda handlingar, det förhållande inträffat, att Stina Cajsa Gustafsdotter kommit att i häckte qvarhållas fjorton dagar längre än vederbordt, derför både Länsmannen och Fångjvaktmäslaren nu hade erhållit allvarliga föreställningar; hvaremot 7° • ( 52 ) Landshöfdinge-Embetet icke kunde tillräkna sig en händelse, som ej, utan tillfällig granskning af fånglistorna vid en tid, då sådant vanligen ej skedde, eller midt i månaden, kunnat kännas eller förekommas.
Vid öfvervägande häraf och om än, på sätt LandshöfdingeEmbetet uppgifvit, det otillbörliga förhållande skulle hafva ägt rum, att Stina Cajsa Gustafsdotter, till fängelsestraff1 dömd och med förpassning till Konungens Befallningshafvande insänd, verkligen blifvit, utan anmälan derom hos LandsSecreteraren, samt följakteligen utan LandshöfdingeEmbetets vetskap och förordnande, i häcktet emottagen och till bestraffnings undergående befordrad blott genom Fångvaktmästarens åtgärd, hvilket redan i sig innefattade ett så eftertänkligt missbruk af dennes underordnade befattning, att detta bordt fästa LandshöfdingeEmbetets uppmärksamhet och föranleda till ej allenast allvarliga föreställningar, utan äfven åtal och ansvar, kunde likväl, enligt min tanka, den olagliga bestraffningen af sex veckors, i stället för en månads fängelse, hvilken Stina Cajsa Gustafsdotter kommit att undergå, destomindre tillräknas Fångvaktmästaren, som, utom det att LandshöfdingeEmbetet, ända lill dess jag förhållandet anmärkt, lemnat hans förfarande utan anmärkning, LandshöfdingeEmbetets uppgift i delta afseende i hufvudsaklig måtto funnes vederlagd genom hvad ibland dess egna anteckningar i fånglistan för Mars månad 1835 förekomme, angående den bestraffning, Stina Cajsa Gustafsdotter skulle undergå, hvilket nogsamt utmärkte, att LandshöfdingeEmbetet, om ej förr, åtminstone den 8 derpåföljde April, då anteckningarne afslutades, ägt kännedom om hennes bestraffning och således ännu, medan tid varit, kunnat vidtaga sådan laga åtgärd, att rättelse i straffet icke uteblifvit; Och emedan häraf vore uppenbart, att
LandshöfdingeEmbetet förbisett hvad ofvanåberopade Kongl. Bref af den 26
Maj 1827 till iakttagande föreskrefve, samt derigenom inträffat, att den sakfällda blifvit tvänne veckor längre än vederbordt i häcktet qvarhållen; är äfven detta mål, medelst skrifvelse af den 26 Februari i836, öfverlemnadt till AdvocatFiscalsEmbetet, för att, i afseende å anmärkta förseelsen, som LandsSecreteraren och dåmera aflidne Lands■Kamereraren, i utöfning af LandshöfdingeEmbetet, låtit komma sig till last, anställa ansvars- och ersättningstalan emot LandsSecreteraren, hvars embetsbefattning ifrågavarande ärendet dessutom tillhört.
( P3 ) Till följd af hvad sålunda är vordet förordnadt, har AdvocatFiscalsEmbetet inför Kongl.
HofRätten utfört bägge dessa anmärkningsmål, hvarvid förrbemälde LandsSecreterare blifvit hörd och till Kongl. HofRätten ingifvit ej allenast vederbörligt bevis, att den Kongl. Maj:t och Kronan obehörigen tillskyndade kostnad för Greiffes och Stina Cajsa Gustafsdotters underhåll i häcktet, utgörande för Greiffe 67 R:dr 46 sk. 5^ r:st. och för Stina Cajsa Gustafsdotter 1 R:dr 3y sk. 6^ r:st., blifvit, genom dessa medels nedsättning i LandtRänteriet, Kongl. Maj:t och Kronan godtgjord, än äfven skriftliga förklaranden af Greiffe och Stina Cajsa Gustafsdotter, att de fått nöjaktig ersättning för det lidande, som dem i förrberörda måtto förorsakats; Och har Kongl. HofRätten deruppå, genom Utslag den 10 sistlidne Juli, sig utlåtit: att som, jemlikt Kongl. Brefvet den 27 Maj 1827, LandshöfdingeEmbetet, såsom Exsecutor, ålegat att, då den bestraffning af fängelse, hvartill Stina Cajsa Gustafsdotter blifvit, för oloflig bränvinsförsäljning, af Sköllesta HäradsRätt genom tre serskilda Utslag, i brist af tillgång till böter, hvardera gången 20 R:dr, dömd, skolat till verkställighet befordras, hos Kongl.
HofRätten göra anmälan derom, att bötesbeloppen varit hvart för sig förvandlade, på det att, i öfverensstämmelse med hvad omförmälda Kongl.
Bref vidare innehölle, bestraffningen kunde blifva sådan, som bade den genom ett Utslag varit bestämd; men detta icke iakttagits, hvaraf handt, att Stina Cajsa Gustafsdotter, som, enligt den i 66 § i ofvanåberopade Kongl. Förordning den 25 Juni 183o stadgade förvandlingsgrund,' bordt sina förbrytelser försona med en månads fängelse, kommit att sex veckors fängelse undergå, och de omständigheter LandsSecreteraren, hvilkens. tjenstebefattning detta ärende egentligen tillhört, såsom anledning härtill uppgifvit, eller att Fångvaktmästaren i häcktet emöttagit Stina Cajsa Gustafsdotter, utan att sådant för LandsSecreteraren tillkännagifva, samt att LandsSecreteraren icke eller af Fånglistan, under Stina Cajsa Gustafsdotters fängelsetid, erfarit förhållandet, emedan fånglistan icke skulle blifvit af LandsSecreteraren sjelf granskad, i stället att urskulda denne sednare, deremot utmärkte, dels som skulle LandsSecreteraren ägna så ringa tillsyn åt häcktet och huru Fångvaktmästaren sin tjenst fullgjorde, att denne deraf kunnat tilltro sig ett så eftertänkligt missbruk af sin befattning, som omförmäldt vore, dels ock att LandsSecreteraren åt annan, (
H ) mindre uppmärksam person öfverlemnat det LandsSecreteraren tillhörande vigtiga åliggandet, att fånglistorna genomse och glanska; alltså och då det mäste LandsSecreteraren, hvilken, enligt Instructionen, vore ansvarig för behörig expedition af Konungens Befallningshafvandes å LandsCanzliet beslutade skrifvelser, såsom fel tilhäknas, att Konungens Befaiiningshafvandes skrifvelse den 27 Juni 1834 till Kongl.
KammarCollegium, angående förre FortificationsCasseuren Greiffe, icke blifvit afsänd, och att LandsSecreteraren, då svar från Kongl. KammarCollegium ej ankommit, ej eller föranstaltat derom, att förfrågan i ämnet blifvit hos bemälda Kongl. Collegium gjord; funne Kongl. HofRätten skäligt att, för hvad LandsSecreteraren sålunda till last låge, med anledning af 9 Kap. 5 § UtsökningsBalken och 1 Kap. 12 § RättegångsBalken, fälla LandsSecreteraren att böta 100 Daler silfvermynt, med 33 R:dr 16 sk.
B:co; men då Kongl. Maj:t och Kronan blifvit för Greiffes och Stina Cajsa Gustafsdotters underhåll godtgjord, och desse jemväl voro för deras lidande förnöjde; ansåge Kongl. HofRätten något yttrande i dessa delar icke erfordras.
Bråbo
HäradsRätt hade, genom Utslag den 5 Oct. i835, dömt Hemmansbrukaren Anders Kullander, för åverkan å fridlyst allmänning, att, likmätigt Kongl.
Förordningen om Skogarne i Riket den 1 Augusti i8o5, jemförd med Kongl.
Förordningen den 18 December 1813, böta 80 Riksdaler eller, i brist af tillgång, undergå högsta kroppsplickt af tjuguålta dagars fängelse vid vatten och bröd, samt att derjemte, enligt Konungens Befallningshafvandes i länet kungjorda förbud den 3 Maj 1819, utgifva ett vite af 25 R:dr, eller hållas tre veckor i fängelse; hvilka serskilda bestraffningar, när Kullander icke ägt tillgång alt böter och vite gälda, kommit till verkställighet; i anseende hvartill af mig blifvit anmärkt, att, då, i stället för åverkans-böterna, högsta kroppsplickt rätteligen är vorden den sakfällde ålagd, HäradsRätten, som förvandlat vites-boten till serskildt fängelsestraff, dervid förfarit i uppenbar strid emot hvad 11 punkten i Kongl.
Förklaringen den a3 Mars 1807 stadgar, att nemligen, vid tillfäl - ( 55 ) len, då den, som är förfallen till ensaks- och vitesböter, tillika, för begånget brött, är dömd till högsta kroppsplickt, dessa böter, ehvad de äro större eller mindre, skola begripas under det svårare straffet, och all vidare fråga om deras förvandling eller aftjenande med arbete komma att förfalla, hvilket sålunda, emot Lagens bestämda stadgande ådömda och af den sakfällde äfven undergångna,, fängelsestraff tillskyndat honom otillbörligt lidande, medelst Irenne veckors häckte, och Kongl. Majit och Kronan onödig kostnad, i och för hans underhåll under nämnda tid.
Och ehuru tillförordnade Domhafvanden vid HäradsRätten, efter erhållen del af denna anmärkning, i afgifvet utlåtande deröfver, erkännt HäradsRättens i omförmälda måtto origtiga förfarande, såsom ett förbiseende af åberopade stadgandet i 1807 års Kongl.
Förklaring, men af tillika anförda orsaker hemställt, om någon ytterligare påföljd derför borde äga rum; dock som HäradsRättens beslut i anmärkta delen inneburit öfverträdelse af tydlig Lag, hvilken, såsom angående en hos Domare ofta förekommande fråga, icke bordt falla i glömska, eller kunnat förbises, utan att vårdslöshet ägt rum, och, vid sådant förhållande, mig ej var tillständigt, att göra afseende å hvad tillförordnade
Domhafvanden i öfrigt anfört och hemställt, har jag, med fullföljd af anmärkningen, genom Remiss den 28 December i836, uppdragit åt AdvocatFiscalsEmbetet i Kongl.
Götha HofRält, att emot bemälde
Domhafvande anställa talan örn ansvar för HäradsRättens meranämnda beslut, så ock om ersättning till vederbörande, i den mån anspråk derå gjordfes och lagligen kunde understödjas; uti hvilket mål, af AdvocatFiscalsEmbetet i laga ordning utfördt, Kongl..
HofRätten, sedan dit inkommit ej mindre ett skriftligt yttrande af Kullander, det han, för sitt lidande, blifvit fullkomligt förnöjd, så att upprättelse å hans sida icke äskades, än äfven uppgift på Kongl. Majit och Kronans kostnad för Kullanders underhåll i häcktet tre veckor, genom Utslag den 10 Novemb. 1837 sig utlåtit och funnit HäradsRättens omförmälda för— vandlingsbeslut stridande mot tydliga stadgandet i 1 1 punkten af Kongl.
Förklaringen den 23 Mars 1807, hvarför och då afseende icke kunde ' fästas å hvad tillförordnade
Domhafvanden till sin ursäkt uppgifvit, Kongh HofRätten, med stöd af 1 Kap. 12 § RättegångsBalken, dömt honom att. böta 6 Ridr 32 sk., samt att derjemte utgifva 2 Ridr 41 sk. 8 rist. i er— ( 56 ) sättning för det fångtractamente, Kullander erhållit under de 21 dagar, som han obehörigen varit häcktad.
På enahanda sätt, som i nästförestående mål blifvit anmärkt, hade Nordmarks HäradsRätt, genom Utslag den 20 October 1834 dömt Jonas Ericsson och Petter Ericsson från Risstakan, att, vid bristande tillgång till böter 148 R:dr och vite 20 R:dr B:co, dem ådömda för oloflig försäljning af timmer och kol från ett militice-boslälles skog, hvardera straffas med 28 dagars fängelse vid vatten och bröd samt hållas tre veckor i fängelse; för hvilket domslut, som gått i verkställighet vid slutet af år x835, men, oaktadt derom gjorda påminnelser, ej förr än i Maji månad år 1837 mig tillhandakommit, AdvocatFiscalsEmbetet i Kongl. Svea HofRätt, till följd af min derom den 3i i sistnämnda månad aflålna skrifvelse, emot Häradshöfdingen anställt laga åtal inför Kongl. HofRätten, som, efter det Häradshöfdingen blifvit hörd i anledning af AdvocatFiscalsEmbetets framställda påstående samt Jonas och Petter Ericssöners tillkännagifna anspråk på godtgörelse för deras lidande, den 2 5 sistlidne April meddelat dess Utslag, och deri förklarat, att som, vid det förhållande, att Jonas Ericsson och Petter Ericsson blifvit, genom HäradsRättens ifrågavarande beslut, dömde att, om tillgång hos dem saknades till böter för föröfvad skogsåverkan, desamma umgälla med högsta kroppsplikt af 28 dagars fängelse vid vatten och bröd, de af HäradsRätten bemälde personer tillika ålagda vitesböter, emot stadgandet i 1 1 punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, icke bordt, på sätt som skett, serskildt förvandlas, utan begripas under det svårare straffet af högsta kroppsplikt, derutöfver, i sådan händelse, någon serskild påföljd icke lagligen finge äga rum; alltså och enär, till följd af HäradsRättens anmärkta beslut, hvilket icke kunde anses hafva annorlunda, än genom vårdslöshet tillkommit, otillbörligt lidande blifvit Jonas Ericsson och Peter Ericsson tillskyndadt i så måtto, som de kommit att, jemte högsta kroppsplickt, tillika undergå tre veckors fängelse, funne Kongl. HofRätten, jemlikt 1 Kap. 12 § RättegångsBalken, alt Härads - ( 57 ) Häradshöfdingen, för den af honom sålunda fällda orätta dom, derför han ock i förklaringen underkastat sig laga ansvar, skulle böta Etthundra daler silfvermynt med 33 R:dr 16 sk.
B:co samt derjemte ej blott, efter det inom Wermlands län för år 1835 gällande markegångspris, godtgöra Kongl. Maj:t och Kronan Jonas Ericssons och Peter Ericssons fångtractamente under den tid af tre veckor, de emot Lag sutit bäcktade, utan äfven, såsom ersättning derför, gälda de sistnämnde 16 sk. för hvarje dag, eller för 21 dagar, hvardera 7 R:dr B:co, hvartill deras anspråk skäligen nedsattes.
Under den 27 Maj 1836 hade Landshöfdingen i Jönköpings län låtit utfärda allmän kungörelse, åsyftande inskränkning i försäljningen i minut af bränvin och andra starka drycker, samt ett noga handhafvande af Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning den ig Juni i835, angående grunderna för bränvinsbränningen och afgifterna derför, så ock om hvad vid försäljning af bränvin och beskattning derå iakttagas borde; varande sålunda, genom kungörelsen, bland annat, stadgadt: i 5:te punkten: att, då tillstånd söktes för spisqvarters idkande vid vanliga auctioner, sorn endast räckte en dag, sådant tillstånd väl komme att vanligen lemnäs, men med undantag af försäljning af bränvin; i 6:te punkten: att, vid större auctioner, eller sådana, som räckte utöfver en dag, tillstånd att, jemte spisqvarters idkande, tillhandahålla bränvin vid måltiderna, kunde erhållas hos Konungens Befallningshafvande; och i 7:de punkten: att, vid marknader å landet, tillstånd att hålla spisqvarter, jemte rättighet att vid måltider utminutera bränvin, ej komme af Konungens Befallningshafvande att leranäs åt flera, än en enda person för hvarje ställe; emot hvilken kungörelse LandsSecreteraren sig reserverat, hufvudsakligen på de skäl: att det vore betänkligt öka de af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer nödiga funna samt i åberopade Kongl. Förordning innefattade inskränkningar i bränvinsförsäljningsrörelsen; att spisqvartersrörelse vid auctioner icke vore förbjuden; att Konungens Befallningsliafvandes tillstånd måhända icke erfordrades, hvarken dertill, eller att å auctioner vid måltider utdela bränvin åt spisande gäster; att, i 8 ( 58 )' följd af Kongl. CommerceCollegii kungörelse den 29 Juni 1813, angående Traktörers och Spisqvartersidkares förpassande till Rikels marknader, det redan år 1814 blifvit af Konungens Befallningshafvande faststäldt, att länets större marknader skulle få besökas af tre till fyra och de mindre af blott två Traktörer, samt att skäl nu icke vore för band, att inskränka berörde antal, då folkmängd och rörelse under tiden tillväxt.
Vid granskning af Konungens Befallningshafvandes omförmälda, enligt Kongl. Circulärbrefvet den 16 September 183o,. till mig insända kungörelse, och då jag trodde mig finna, det Konungens Befallningshafvande derigenom trädt utöfver gränsorna för dess lagenliga verksamhet, kunde jag ej undgå, att i sådant afseende anmärka: att någon egentligen lagstiftande myndighet Konungens Befallningshafvande i intet fall tillkomme; att den, medelst författningarne', Konungens Befallningshafvande medgifna rättighet,, att,, i ekonomie och politie mål, fastställa vitén, vore med vissa, serskildt bestämda undantag, inskränkt till de fall, då i Lag och författningar förbudna handlingar icke funnos med ansvar belaggda, men, med nämnda undantag, icke finge utsträckas till förhöjning i en behörigen stadgad ansvarspåföljd, eller inskränkning i medborgares lagliga rättigheter; . att, då Kongl. Maj:ts högstberörde Nåd.
Förordning innefattade de föreskrifter i afseende å försäljningen af bränvin, dem Konung och Rikels Ständer funnit af behofvet påkallade, Konungens Befallningshafvandes åtgärd, att i samma ämne utfärda kungörelse, måtte vara öfverflödig, så vidt denna sednaie öfverensstämde med allmänna författningen, och. obehörig,, i hvad den> sträckte sig derutöfver; till hvilken sistnämnda del kunde hänföras de uti 5 och 6 punkterna förekommande inskränkningar i rättigheten att vid auetioner utöfva spisqvartersrörelse; äfvensom det allmänna förklarandet 1 7:de punkten, att,, vid marknader å landet, tillstånd att hålla spisqvaiter ej komme att lemnäs; åt flere än en person å hvarje ställe, icke syntes förenligt med< nödig omtänksamhet i.afseende å ett ärende, derom olika förhållanden och behof å serskilda tider och ställen ofta måste gällande göras; uppå hvilka, med de flere af LandsSecreteraren, i dess reservation, åberopade, enligt min tanke, lagligen grundade skäl, jag, medelst skrifvelse af den 20 derpåföljde Juli, uppdrog åt AdvocatFiscalsEmbetet i Kongl.
Götha HofRätt, att derstädes yrka, icke allenast upphäfvande af ( 59 ).
Konungens Befallningshafvandes merberörda kungörelse, utan ock ätt Konungens Befallningshafvande måtte, likmätigt Kongl. Förklaringen den a3 Mars 1807, låta serskild kungörelse derom utgå.
Sedan, uti afgifven förklaring öfver AdvocatFiscalsEmbetels i enlighet härmed väckta talan, Konungens Befallningshafvande andragit: att, då stadgandet i 7:de punkten af nyssnämnda Kongl. Förklaring endast hade afseende å sådana Konungens Befallningshafvandes författningar i ekonomie- och politie-mål, hvarigenom vite blifvit en menighet förelagdt och kungjordt, och deröfver klagan af vederbörande fördes, det icke skulle tillkomma Kongl. HofRätten, att meddela någon pröfning angående Konungens Befallningshafvandes ifrågavarande kungörelse; att 1734 års Landshöfdinge-Instruction anbefallde