Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Fru A n n a Boberg, kanske den blondaste af alla » b l o n d a S c h o l a n d r a r », är s o m b e k a n t d o t t e r till F.
S c h o l a n d e r, d e n g e n i a l i s k e arkitekten, målaren, tonsättaren o c h skalden, o c h d e n n e s ä n n u l e f v a n d e m a k a, fru C a r i n Scholander, född Nyström.
S j ä l f s ä g e r fru B o b e r g, att h e n n e s k o n s t n ä r s b e g å f n i n g e g e n t - ligen icke röjdes under uppväxttiden i hem- m e t, d ä r d e n ej h e l l e r t o g s i g j u s t a n d r a uttryck än färgläggandet af modejournaler, ett n ö j e s o m ofta ö f v a d e s i s y s k o n k r e t s e n.
Däremot studerade hon musik och sändes v i d u n g a år till P a r i s f ö r att y t t e r l i g a r e ut- bilda sina anlag på detta o m r å d e.
Vid t j u g u t r e års å l d e r i n g i c k h o n ä k t e n s k a p m e d d e n n u så f r a m s t å e n d e a r k i t e k t e n F e r d i - nand Boberg.
D e t v a r f ö r s t efter sitt gif- t e r m å l h o n b ö r j a d e sin k o n s t n ä r s b a n a.
H e n - n e s p o e t i s k a b e g å f n i n g har e j f ö r r ä n n u b r u t i t f r a m o c h hittills e j g i f v i t s i g till känna annat än g e n o m åstadkommandet af — julklappsverser.
G e n o m täta utrikes r e s o r h a r h o n v i d g a t s i n a v y e r o c h ska ' ffat s i g n y a, friska i n t r y c k.
» D e i n t r e s s a n t a s t e r e s o r j a g g j o r t, » s a d e m i g fru B o b e r g, » h a v a r i t till A l g i e r o c h S a m s ö.
Erbjödes det m i g att få å t e r s e b l o t t e n d e r a a f d e s s a plat- ser, så v a l d e j a g o v i l l k o r l i g e n S a m s ö » — denna härliga stamort för nordisk sång o c h saga.
M a n behöfver ej mer än några minuter i a k t t a g a fru B o b e r g s a n l e t s d r a g f ö r att b l i ö f v e r t y g a d o m, att h o n är i b e s i t t n i n g a f en okuflig energi.
D e mål hon sätter sig är h o n i s t å n d att fullfölja till d e t y t t e r - sta.
H o n äger en » s p r u d l a n d e » helsa o c h en kroppskonstitution, som — härdad ge- n o m mångahanda idrottsöfningar —, när d e t g ä l l e r, tillåtar h e n n e a t t stå v i d sitt ar- b e t e från m o r g o n till k v ä l l.
M a n t o r d e m e d s ä k e r h e t k u n n a f ö r e s p å, att fru B o b e r g m e d d e s s a f ö r u t s ä t t n i n g a r g å r till m ö t e s e n v a c - ker framtid p å de olika b a n o r h o n, l e d d af sin m å n g s i d i g a begåfning, redan beträdt eller k o m m e r att b e t r ä d a.
N a m n e t Scholander har länge varit kärt för v ä n n e r af s v e n s k k o n s t o c h s v e n s k p o e s i.
S c h o l a n d e r s s a m t i d a f r ö j d a d e s åt d e v a c k r a m i n n e s m ä r k e n h a n reste sig i kon- stens o c h vitterhetens tempelgårdar.
Vi y n g r e l y s s n a m e d j u b e l till S v e n S c h o l a n - ders v i s o r o c h luta.
O c h v i d operan Tir- fings sagostrofer k n y t e r sig n u A n n a B o - berg-Scholanders namn.
H e d e r åt m i n n e t af L u i s e l l a s d i k t a r e, D e n b l ö d a n d e r o s e n s s k a p a r e, o c h ett hjärt- l i g t l y c k a till åt d e u n g a, s o m n u f ö r a h a n s n a m n s runor m e d den äran!
* - förspelet till Tir / ing ".
Mytisk sagodikt af Anna Boberg.
Scenen föreställer Samsö med de tolf Amgrinis- sönernas grafkullar.
Till vänster i förgrunden Angantyrs kulle; de andras perspektiviskt bortåt.
I fonden Kattegat.
Stilla sommarafton.
En herde blåser vall-låtar i en lur.
Herden reser sig, går långsamt bortåt, och man hör vall-låtarna förtona sig mer och mer aftägset.
Under tiden kommer HER VOR, mansklädd, in från höger fond och stannar, då hon varseblifver gr af varna.
H E R VOR.
Mitt mål jag nått!
R e d a n länge mig lyste Att hälsa den jord, där min fader ljöt d ö d e n I tväkamp med Hjalmar; där öfrige elfva Af Arngrims söner o c k stupade mangrant M o t Oddur den vilde, af trollbrynja värnad.
(Går sökande kring grafoarna ned mot rampen.)
Jag kommit till Samsö i sunnan skär, Där högarna tolf tälja blodiga striden.
Jag kommit att lysa den eviga friden Öfver min faders jordiska stoft.
Väl sinnet har hårdnat och tårkällan sinat I mitt vilda, bragdrika vikingalif, Och vekare känslor i glömska förtvinat: Här vaknar dock saknadens sargande kval, Här ville jag sörja den störste bland kämpar, Som dådlös hvilar i stensatt sal!
Här kunde jag bida i cagnlös kvidan Och rostande slagsvärd förgäta i slidan Och gråta, fast tåren mitt öga flyr, Begråta dig fader, dig A n g a n t y r!
Men framåt till handling!
Ej ovärdig klagan Må fjättra det nedärfda.
pröfvade m o d.
Nej, sorgen skall tvagas i rykande b l o d — Dä först är hon väntig din enfödde ättling.
Som ende telning på blixtspliltrad stam V ä x e r s k y h ö g i obändig kraft, Så vill jag i världen gå segrande fram Och nämnas bland vikingar störst.
Därför må jaä taga / n i n arfslott ut: Det flammande dvärtjsmiddä svärd Som jonlats med fader.
När T i r f i n g jag äger, Jag trotsande går m o t en värld, Ty då nämns min v a p e n b r o r: S e g e r.
(Går sökande omkring bland grafvarna, tills hon blir varse herden utanför scenen och ropar:) HERVOR.
HERDEN (inkommande).
Hvad äskar du, herre?
HERVOR.
Min v ä n!
Jag är främling på ön dess värre Och ä-kar af dig, gamle man, det besked, Hvar Angantyr lades i j o r d e n ned — Vet d u det?
IDUN 1898 HERDEN.
Bland grafkamrar tolf väl att skilja jag v e t Och kan dig o c k visa hvar Å D g a n t y r hvilar.
Men vakta dig, herre: m o t Västersalt ilar R e n solguden hän att släcka sin glöd.
Sen v e!
sjufaldt v e I o m i osaligt mörker V i dröja vid dödsrikets förgårdar än.
Förvisso, förrn svekfyllda natten förrunnit, Vi jordlifvet lämnat o c h Helporten hunnit!
K o m, herre, det hastar!
(Solen sjunker mot horisonten och himmel och haf glöda.)
Du gammal är vorden o c h g l ö m s k a n har spunnit Sitt nät öfver minnets fullskrifna blad.
Du glömt, hur u n g d o m s m o d eggas af hinder: Låt räddhågan fara, s o m tungan binder, Och gif på min fråga det äskade svar.
HERDEN.
Mig hör, o yngling!
Ej hugstörre kämpe Jag såg, så härlig i m a n d o m e n s vår!
Men Oden dig hjälpe, o m trotsigt du går Mot osynlig fiendes falska snaror.
(Med ängslan seende sig omkring, hviskande:) Rundt dödsstäden vimla otaliga skaror A f tjutande varulfvar, gastar o c h troll.
Och lockeldar tändas i snärjande ringar, Och Vanvettet k o m m e r på pilsnabba vingar Att dräpa ditt tredskande öfvermod, Om vettlös du ratar gubbens varning.
HERVOR (otåligt).
Så skynda, gif svaret, förrn solguden släcker I Västersalts purpur sin värnande g l ö d: Sen månde du l ö p a!
(Solen dalar, och i det skymning faller på, går ett starkt dån fram öfver ön.)
HERDEN (förfärad).
Där, herre, är grafven!
Dig frälse Oden från Nifelhems död.
(Herden störtar ut; Hervor står med ett språng uppe på den angifna grafven.)
HERVOR (knäböjande; efter en stunds stillatigande, hög- tidligt).
Angantyr!
Fad er!
Ättling af A r n g r i m: V a k n a ur dödsdvalans Dådlösa d r ö m.
Hervor, din dotter, Djärfves dig kalla.
Viljekrafts välde Väeke dig u p p!
Ättling af A r n g r i m!
Nornorna nekat Njuggt dig en son.
P l e r v o r har vuxit Hugstor och hildsäll.
Barnet du bortdref, Byttes till man.
(Lägger hufvudet lyss- nande ned mot marken; vidtager, höjande rösten.)
Vakna, o fader!
Följe dig Fylgian Dädan från skuggors Saliga strand!
Vidtfrejdad ättling Äskar nu ärfva Skimrande, dvärgsmidt Sköldungasvärd!
(Lyssnar åter mot mar- ken och bidar vänians- fxdlt på svar.
Då detta uteblifver, reser hon sig och gentager häftigare.)
A n g a n t y r!
Afvogt min arfslott G ö m m e r du, gamle — Gefion mig hjälp!
Fimbulsångs runor Främje till framgång!
Urd unne Hels-lejd!
Fader; vak upp!
(Ur grafven svarar AN- GANTYRS röst, dofoch klagande.)
Osläckbar glöd.
Troll ristat t e c k n e n: Thy kräf ver T i r f i n g H v a r gång han blot- tas Banesårs blod.
ANGANTYR (stegradt).
Ve dig!
s o m vantror Varnande varsler, Hjärtkvalens Heiptor Gisslet ren höjt.
Jublet dör bort i Jormundgrunds jäm- mer, Brådbarie bäddar B l y g d i din graf.
HERVOR (lidelsefullt hotande).
Dig drabbe d o m m e d Lid-död i djupet!
K u m m e l b r o t t skände Skymfligt ditt stoft!
Evigt i etters Eldström du brinne, G ö m m e r du längre Galdervigd glaf!
Fridstörde fader!
Fåfängt du klagar.
Härsklystna Hervor Hinder ej tål.
Bifall gif brådsamt Billiga bönen, Eller vid Vegtam Brukar jag våld!
ANGANTYR.
Hervor, min dotter!
Hotelsen hejda!
Svårligt den sargar Stenbundet stoft.
Visste du väga Siar-ords värde, Manliga modet Mjuknade visst.
Söner af Mimer Slagsvärdet smidde.
Surt göt i glaf ven Ske då din vilje!
Segersäll skall d u Svinga, fast kvinna, ' Sköldungens svärd!
Brynjomös manskraft Mäkte o c k mätta Tväegsjad Tirfings Törst efter blod.
Först d o c k vid själens Sällhet du svärje: A t t ej f ö r n å g o n Nämna ditt namn!
Att aldrig mäla Mänskor din mö- börd, D ö l j a till d ö d s d a g, Dotter, ditt kön.
Sviker du — Tirfings Trollkraft dig tvingar Genast mig gälda Gåfvan igen.
Sedan du tvinsjuk Tråne i tårar.
HERVOR (böjande sitt hufvud mot jorden och sträckande upp sina händer mot Angantyr).
Fader, vid själens Sällhet jag svär!
(Angantyr sticker Tirfing i slidan, lägger honom i Hervors uppräckta händer, gör en signande åtbörd och försvinner åter i grafven.
Hervor förblir en stund i samma ställning; lyfter så upp hufvudet och betraktar svärdet med hänryckning.)
M i n!
Min är du Tirfing!
Jag, Hervor, dig äger, Dig jublande trycker till brynjoklädd barm!
Du Gudsborne gör misr till Gudars like!
H v e m kan väl betvinga d e n invigda arm, Som du för från seger till seger!
Hell dråplige!
M i n är du v o r d e n!
Du, s o m ej äger din like på jorden, Som renad i bottenlös visdomsbrunn Och smidd vid heliga lågor Lägger vishetens mäktiga o r d i min mun, Lär mig svar på de dunklaste frågor!
Du, som ej äger din like på j o r d e n, M i n!
(Kysser (häftigt).
Fegt du med fruktan Söker mig fjättra, Fruktan ej hyser Hililhungrig bug.
Purpurröd sårsaft Sällan skall sina, Svingar jag kraftigt Kostbar klenod.
H e r v o r!
min dotter!
Dragé du dädan.
Griftlägg i glömska Gnistrande glaf.
Disernas dolda Domslut du v ö r d e: K o r a d till kvinna, Kvinna förblif.
HERVOR (Grafven remnar med stort brak; därur reser sig väldig ANGANTYR, hallande högt den flam- mande Tirfinq.
HER- VOR faller bländad på knä.)
HERVOR (med häftigt trots).
Högljudt du hylar.
Våldkräktar vettlös Värnande frid, Flammande Tirfing Tors-styrka tarfvar, Kan ej af s k ö l d m ö Svingas i strid.
387 svärdet med lidelsefull häftighet och går.)
" Fullt upp att taga vara pa Några funderingar m e d anledning af uppsatsen » Hemmadottern &gt; i Idun n:r 47 af Fanny Chrysander.
K v a d förf.
till d e n lilla s k i l d r i n g e n Hem- madottern d ä r m e d haft för afsikt, v e t j a g e j, m e n är d e t m e n i n g e n att m e d d e n - s a m m a ytterligare hos döttrarna inskärpa n ö d v ä n d i g h e t e n af, att d e, s å f o r t m ö j l i g t är, m å s t e k o m m a i f r å n h e m m e t, d e s s in- flytande och den » beroende ställning », de d ä r i n t a g a, k a n j a g f ö r m i n d e l ej finna a n n a t, ä n att e n s å d a n u p p s a t s är a l l d e l e s obehöflig.
I vår tid tyckes det j u redan vara en riktig mani hos de u n g a flickorna a t t » k o m m a n t », att s ö k a s i t t v e r k s a m - h e t s f ä l t ö f v e r allt a n n o r s t ä d e s ä n i h e m - m e t, ä f v e n o m a l d r i g så g o d t tillfälle d ä r g i f v e s att t. e x.
l ä r a o c h u t b i l d a s i g » i alla i n o m ett hus förefallande g ö r o m å l ».
Det ser m å n g a g å n g e r ut, s o m o m e n flicka m y c k e t hellre g i n g e » f r u n t i l l h a n d a », än sin moder.
J a g t r o r d ä r f ö r, att d e t v o r e v i d a m e r a f b e h o f v e t p å k a l l a d t, att f ö r d e u n g a framhålla hemmets stora goda och ovärdeiiga betydelse.
M e d en s k i l d r i n g s å s o m d e n o f v a n n ä m n d a, d ä r h e m m e t f r a m s t ä l l e s s å s o m ett f ä n g e l s e, där b å d e a n d e o c h k r o p p i brist p å syssel- sättning, näring o c h förståelse måste förtvina, uppväcker m a n j u blott missnöje m e d, miss- t r o e n d e, j a, f ö r a k t till h e m o c h f ö r ä l d r a r.
D e t k a n j u h ä n d a att E l i n e B r a n d h a r sin m o t s v a r i g h e t i verkligheten, m e n n å g o n allmänt gällande t y p för en nutidsflicka, h v a r s l o t t d e t är a t t v i s t a s h e m m a, är h o n v ä l d o c k e j, lika litet s o m d e n t r å n g b r ö s t a d e o c h e n f a l d i g a fru B r a n d k a n g ö r a a n s p r å k p å att v a r a e n t y p i s k m a m m a.
Så fattiga p å s å v ä l a l l m ä n n a s o m i d e e l l a i n t r e s s e n, så litet v a k n a inför tidens frågor o c h stämnin- gar, s o m dessa b å d a fruntimmer t y c k a s vara, ä r o v ä l få k v i n n o r n u f ö r t i d e n.
M e n att e n m o d e r i g o d a e k o n o m i s k a o m s t ä n d i g h e t e r b e h å l l e r sin d o t t e r, sitt e n d a barn, i h e m m e t o c h ej vill låta h e n n e vara m e d o c h t r ä n g a s i d e n k r e t s af u n g a flickor, s o m f ö r b l o t t a n ö j e t att » k o m m a u t l i t e t » ej fästa något afseende på lön o c h s å g e n o m en d y l i k o s u n d k o n k u r r e n s ställa sig i v ä - g e n eller n e d b r i n g a a r b e t s l ö n e n f ö r d e m, s o m verkligen b e h ö f v a a r b e t a f ö r sitt u p p e - h ä l l e, k a n v ä l d o c k ej a n s e s v a r a k l a n d e r - v ä r d t eller n å g o t a t t g i s s l a o c h s a t i r i s e r a.
O c h en dotter i dylika g o d a förhållanden behöfver sannerligen icke i våra dagar bara s i t t a » i s i n m a m m a s lilla f ö r m a k o c h s y korsstyng ».
Först o c h främst borde hon väl kunna, t y c k e s det, o m det funnes det m i n s t a » r u t e r » i h e n n e, ö f v e r t y g a sin m a m - m a d ä r o m, att t v å f r u n t i m m e r, m o r o c h d o t t e r, i c k e b e h ö f d e b e t j ä n a s af t v å j u n g - frur, u t a n att h o n, d o t t e r n, s o m är u n g o c h frisk, m y c k e t v ä l k u n d e h j ä l p a till m e d d e h u s l i g a s y s s l o r n a i d e n e n a s ställe.
Hon skulle d ä r i g e n o m u n d v i k a den s ö m n a k t i g a sysselsättningen att l ä g g a t r å d ä n d a r eller händerna i kors.
O c h f u n n e s d e t för ö f r i g t h o s h e n n e d e n m i n s t a lilla v i l j a att v a r a n y t t i g, att g ö r a n å g o t för a n d r a, h v a r i - g e n o m h e n n e s lif s k u l l e få i n n e h å l l o c h f ä r g, b o r d e h o n v ä l k u n n a f ö r m å sin m o r, ä f v e n o m d e n n a till e n b ö r j a n e n s i d i g t o c h t r å n g t håller p å, h v a d s o m brukades i hen- n e s u n g d o m, a t t få s ö k a u p p n å g o t v e r k - samhetsfält, där h o n k u n d e a n v ä n d a sin öfverflödiga tid, sina o b r u k a d e krafter s a m t d e g å f v o r h o n fått.
D e m å n g a o l i k a s l a g a f filantropiska före- t a g, s o m n u f ö r t i d e n t a g a så m å n g a b å d e m a n l i g a o c h k v i n n l i g a krafter i a n s p r å k, o c h s o m v ä l i n g e n k a n u n d g å att m e r eller m i n d r e p å v e r k a s af, ä g a o c k s å, m e r ä n nå- g o t a n n a t, f ö r m å g a att r y c k a u p p o c h d r a g a m e d s i g ä f v e n d e m, h v i l k a hittills i själf- v i s k d å d l ö s h e t f r a m l e f v a t sin t i d.
E x e m p e l v i s m å blott här n ä m n a s.
Den frivilliga fattigvården e l l e r Föreningen för väl- görenhetens ordnande, som m e d glädje och t a c k s a m h e t i sin m y c k n a s ä d m o t t a g a fri- v i l l i g a a r b e t a r e b l.
a. s å s o m » f a t t i g v å r d a r e » e l l e r » b e s ö k a r e », s a m t De kristliga föreningar- na af unga kvinnor m e d alla d e r a s o l i k a ar- b e t s o m r å d e n, där d e t för en g o d, bildad, af tid o c h medel oberoende u n g kvinna gifves så m å n g a tillfällen att h j ä l p a, s t ö d j a o c h taga sig an mindre lyckligt lottade med- systrar.
388 IDUN » K.
» vill d o c k i c k e p å n å g o t sätt l o c k a eller d r a g a s k u l l e t. på d e n n g a från h e m m e t, o c h e x.
h e m m a d o t t e r n icke f å v a r a m e d arbetsmöten och samkväm, kan hon dock vis af » herrns — och och rum » pläga jämt knappt en lämna smal passage o m - s å s o m m e d l e m af K.
K: s » B l o m s t e r - kring de väldiga » en- mission » gelska sprida mycken signelse g e n o m blomma, hugna I glädje och väl- b e s ö k a o c h m e d en liten ett v ä n l i g t o c h u p p m u n t r a n d e o r d de sjuka att å lasarett o c h sjukhus och samma dottern » järnsängar », s o m äro oeftergifliga i ett liggande elända.
nutida sofrum.
Visserligen borde egentligen detta r u m nummer skildras, af I d u n, d ä r » H e m m a - gifves genom endast och allenast den lilla ett upp- tens hvila s l a g till m ä n n i s k o v ä n l i g o c h n y t t i g v e r k s a m - häri gifva het, nämligen g e n o m praktiska engelsmän- uppsatsen » Nyttiga julbref » att ännu vara med o m och följa — m e n blifva ett ven såväl hvarje till n å g o t h å r d t o c h f ö r - uppmjukande.
för kvinna, f ö r s å v i d t h o n b l o t t är v a - däröfver, finns och alltid finnes eller syster d e t fullt upp af arbete, det n å g o n stackars » att taga vara broder de exempel så är » h e m m a d o t t e r n » s o m för ken ett och oss litet j u l g l ä d j e o c h j u l s t ä m n i n g nen nat- — fångcellerna o c h möjligen därigenom Ja, de för dystra medel i användas sprida h ä r d a d t hjärtas 1898 kunde ett att om äf- ske, alltför in- s k r ä n k t u t r y m m e re- dan af bekvämlig- hetsskäl otillfreds- ställande, f ö r att ej tala o m huru ohälso- på ».
s a m t ett måste En som så ETT HEAS i " ' BLE1RING.
| L sådant rum vara.
annan sak, p å sitt s ä t t o c k - är a f s a n i t ä r be- t y d e l s e, är t a p e t e r n a.
Och jag menar med ej här- deras » gift- frihet », hvilken i vår tid faller af s i g s j ä l f eller å t m i n s t o n e bor- F ö r Idun af E. Q. Folcker.
d e g ö r a så, u t a n d e - ras f ä r g s t ä m n i n g o c h VI.
y Sofrummet.
Huru och den enklare tande som återstår endast meningen af v å n i n g v i n u tagit i betrak- äro ä g n a d e att ska, D å h ä r i c k e är studera den hygieniska sidan hvilken då den viktigaste, d e t g ä l l e r sof- utan den esteti- så k o m m e r n o g s ä n g k a m m a r e n a t t er- bjuda är d e t eller d e r u m, åt h v i l a n.
bostadsfrågan, rummet åtskilliga vanskligheter.
Sängkammaren rum vara Hit bannlysas plägar af alla hemmets gärna alla de s. k.
hvilkas skönhet mindre tvifvelaktig, utförda af m e r a f l i t i g a ä n k o n s t e r f a r n a der, under till alla ej vill med.
par gravyrer de udda som man ändå af d e taflor, Jag har hört ningspresent »: » den väl lugnet fritt en så än Det vara skäl foto- men sig nygift dock a f s i t t lif, o c h af n å g o t för borde åt varit slag.
att är ett sofrum rymlighet, d e t s a n i t ä r a m e r a än e s t e - s o m stifta våningar på sitt lag.
här i de enfärgad flesta andra rummen Sängkammaren fall m i n d r e — är än n å g o t af d e m e d undantag så är d e t t a s å naturligt- vi göra g ä till h v i l a, v i l j a v i j u oss mödor dom från En till framträdande.
än Ljusa färger eller nu alla o r n a m e n t för tiden smak, Våra ännu vara kunna ö f v e r l ä m n a d åt m e r hvilkas vi ju få v a c k r a n o g o c h i v å r e g e n m e n t a k e n s d e k o r e r i n g är jämt ett ä n n u allt- eller m i n d r e o b i l - godtycke.
af s ä n g k a m m a r e n s man gärna, affektionsvärde s o m sagdt, är större väggar föremål, än » E t t helt, morgonen öppnar e g e n tid, som att mina föremål studier. » o c h hans sofrum var illusorisk likhet L u d v i g X V: s dagar.
sofrum efter en så estetiskt är emellertid sybaritisk en till tyckas som o m sängen, mål där för På nog vår ett samma finna på konstnärlighet endast o c h allenast ömhet såsom o c h kärlek och — de före- hafva » raison d ' e t r e », alldeles för sig.
väggar plägar man o c k s å ofta Att och det rum, som mer än de andra är beskaffenhet makt det härvidlag är h ä r är den moderna spänstiga på Och högre makt: resårmadrass i dunbolstrens mo- järnsän- lika väl s o m mjuka Placeringen och anordningen har vanans s o m i så m y c k e t ofta ännu V i trifvas fäder ocb den enda bestämmande.
dets.
gens i dess egen därför skulle vara föremål för n o g b e r o e n d e af en våra inne s o m är vanans e n eller a n n a n r e l i g i ö s b i l d ä f v e n p å sin plats här- an- A t t s å i c k e, är v e t a v i j u e m e l l e r - alla, u t a n a t t makt i sin o c h det skulle o c h ens egna personliga studier omtanke.
tid » hvilar bäst alla, dess anordning hvars i h e m a f g a n s k a » v ä r l d s l i g » art, d e s s a b i l d e r äro o c k s å visserligen bäst n o g alla v i l l e hvila likaväl s o m kroppens.
särkildt helst anspråk drifven sofrum till: själens o c h tankens det som ha exemplet det yttersta vi s o m är s ä n g k a m m a r e n s hänga smak: det att ordna våra hvad Men fotografiporträtten af » d e men af tion Dessa hafva j u dock icke något från konsekvens vi o c h d e t är anordnadt sådant sin e g e n s m a k, alltid hållen ett är l y c k l i g t v i s e j h e l l e r a l l o m g i f v e t veta förbe- och D e t är i c k e a l l o m g i f v e t att sä arrangera sitt deras dekora- också med man väggar mig f ö r all m i n k ä r l e k säng », s l a g af ger D e t är r o c o c o t i d e n h a n m e - s o m t o t a l t s a k n a allt s å d a n t.
ett ögon, jag uppvaknar icke i min konstvärde, ja, finns som då s o m j a g e j älskar, u t a n i d e n t i d, varit mina vare sig i gips tapeter illustration v i i d e n beskrif- sin h a f v a d e t e n f ä r g a d t h v i t t eller målning.
finna jag nar, hvitgult utan sagt E d m o n d de G o n c o u r t ger oss p å till ö n s k e m å l att oss sängkammare: föredraga; det stun- bereda ning taket bör f ö r att egen a f g r ö n t t. e x.
e l l e r l u g n a b l å t o n e r.
beträffar verklighetens all- som möjligt att fri- veder- synner- äro här i de andra r u m m e n dagens e g e n d o m l i g o c h intressant det j a g nu det intrycket, så litet stunder.
gärna s ö m n e n s ro o c h v e d e r k v i c k e l s e.
om figurer från på erfarenheter bör hafva dess tankarna och bestyr, härda för och t a p e t i e n l u g n t o n är i sofrummet i n v i g d t åt l u g n e t s o c h e f t e r t a n k e n s Då ligen väl, en tapet m e d upprepningsmönster därför e t t af d e allra s t ö r s t a f e l e n syndaregister.
andra m e d sofrummets, vacker o c h passar närmaste ».
M e n i d e t t a fall h a f v a d e m o d e r n a stads- husens En Till p r y d a n d e villkoret är fallet säng- tillfredsställande och härvidlag tiska mera färger.
de d e t s o m h ä r är v a c k e r t är d e t s o m är l u g n a s t.
få v i sätta in i s o m d e t är, att Hvad något annat, invigdt » horrors » första skall mycket dade yrkesmålares del eller s k r i k a n d e tapeter äro v a c k r a, » lys- stor och hvilan från rummens använder mer råa kärkommen » c h a m b e r of horrors » det rum, där m a n som dess d e t af v i k t f ö r t r e f n a d e n eller nyanser småsa- ett af figurer hän- d e t t a s ä t t f ö r v a n d l a r m a n till e t t s l a g s tillbringar Är har gåfvor kammaren.
» På räknat och räknat tapetmönstrets pinats hvar i c k e b j ä r t a v ä l till f ö r s t å e n d e s, u t a n n e u t r a l a eller g ö r a mer än yttra o m en mindre är k ä n n e r vid sjukbädden som, icke vill visa för folk, » ställa u n d a n » det kapitlet fjättrad mer eller och omaka som eller s o m i c k e m e r a v i l j a p a s s a i sal eller » salong », ker, handarbeten årens l o p p k o m m i t s o m hemmet, grafier, de » pryd- är m e r viktigt en, tid det i prydlighet mest vanlottade.
nadsföremål », Typisk; s v e n s k s a n g f l t f ä T r i m e t r e.
af en säng också växlat p å mångfaldiga sätt under
I DU N 189b 38 !&lt; en dekoration, l å t vara e n rätt v a c k e r o c h prydlig dekoration.
D e n n a a n o r d n i n g är ännu synnerligen o m t y c k t i hem, d ä r man s ä t t e r v ä r d e p å p r y d l i g h e t o c h stil.
D e n m o d e r n a h y g i e n e n s lagar h a emeller- t i d s o m b e k a n t b a n n l y s t alla s l a g s o n i h ä n - g e n från v å r a s ä n g a r.