Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Län, hade densamma uti andra minskats och i några, nemligen Malmöhus, Göteborgs och Bohus samt Wermlands
Län helt och hållet upphört.
Sedan derefter tillverkningen varit nästan årligen uti fallande, helst om med åren 1833 och 1836 jemföres den senast förflutna tiden, hade näringen ungefär oförändrad bibehållit sig i Westerbottens och dernäst i Norrbottens län samt fortfarit, ehuru med betydligen minskadt belopp, i Upsala, Stockholms, Kalmar, Kronobergs, Christianstads, Westmanlands och Gefleborgs Län, samt i de öfriga numera alldeles afstannat; hvilka, så väl som öfriga förut anförda förhållanden med salpetertillverkuingen inhemtades af ett
Komiténs betänkande bifogadt sammandrag öfver den i riket tillverkade och af Kronan inlösta salpeter från och med år 1816 till och med år 1864.
Orsaken till salpeternäringens sålunda omförmälda aftagande eller upphörande i de flesta länen hade, enligt hvad de årligen till Komitdn inkomna berättelser nogsamt gåfvo vid handen, varit de nedsättningar i inlösningspriset, hvilka år 1835 och derefter vid flera tillfällen blifvit beslutade, i följd hvaraf den påräknade vinsten af denna binäring minskats, om ej alldeles uteblifvit samt till och med medfört förlust, synnerligast sedan aflöning för arbetsbiträde vid sjudningen och pris å bränsle dertill under sednare tiden betydligt stegrats, äfvensom att i allmänhet hågen för salpeternäringens bedrifvande aftagit i samma mån som jordbruksnäringen utvecklat sig och det befunnits förmånligare att dertill begagna den arbetskraft och de materialier, som hittills användts till salpetersjuderi-handteringen.
Beträffande åter Westerbottens län hade uti den af salpetersjuderi-direktören i Usta distriktet afgifna, till Komitén af Kongl.
Majrts Befallningshafvande i berörda län utan erinran insända berättelse, angående salpeternäringen i länet under sistlidna år, bland annat blifvit, hufvudsakligen i likhet med hvad under en följd af fir derom yttrats, anfördt: att allmogen i länet, som med fortfarande flit och omtanke egnar sig åt denna binäring, hvars nytta mer och mer inses, påräknar deraf sin förnämsta hjelpkälla vid de ofta nog påkommande och nu senast under tre på hvarandra följande år inträffade missväxter; att det ock visat sig under denna bekymmersamma tid, att nöden ej framstått i den skepnad, som, derest ej en så betydlig inkomst kunnat hemtas af denna binäring, otvifvelaktigt varit händelsen; att det för staten alltid bör blifva en fördel, om ej en nödvändighet att fortfarande omhulda salpeternäringen i de två nordligaste länen, samt för allmogen Bil.
N:o 1, om Statsverket 1865.] 79 en lycka och ett behof att idka densamma såsom hittills, eller att staten vid bestämda uppbördsstämmor inlöser varan mot pris, hvilka ej undersga de nu gällande; men att, om från statens sida stödet för denna näring minskas eller undandrages, densamma snart skall helt och hållet upphöra och i följd deraf statens mellankomst med undsättning otvifvelaktigt under de täta missväxt-åren betydligt mer tagas i anspråk, utan att, såsom nu är händelsen, dit och omtanke belönas och, på samma gång staten erhåller något vederlag för sina utbetalta penningar, nöd och elände afvärjes; hvarförutan det syntes vara vida bättre för befolkningens moraliska utveckling, att den beredes utväg förtjena sitt uppehälle, än att den brist, som genom felslagna skördar uppkommer, ersättes med lån eller allmosor. 1 bemälda
Direktörs t8nke vore det således nödvändigt, att tillingarne för salpeter-uppköp ej minskades utan om möjligt förökades, så att, på det näringen åtminstone inom de nordligast belägna två länen måtte kunna fortfarande uppehållas vid det belopp, hvartill den nu uppginge, någon nedsättning uti inlösningspriset ej må ifrågakomma; och hade han ansett ett medel till att ej obetydligt öka salpetertillverkningen vara: att höja lösen för den rena salpetern till 50 rdr ceatnern; i hvilken händelse otvifvelaktigt Wester- och Norrbottens län skulle inom ganska få år komma att tillverka omkring 2000 centner tillsammans, eller dén qvantitet, hvartill statens behof under vanliga förhållanden beräknades, samt inga medel för utländske salpeter skulle behöfva dragas ur landet.
Då således, enligt hvad här ofvan vore visadt, salpeterhandteringen inom de först uppräknade länen helt och hållet förlorat sin betydelse såsom binäring, med undantag möjligen för ett högst inskränkt antal af befolkningen derstädes, syntes hädanefter till dess återupphjelpaude några uppoffringar från statens sida icke vara lämpliga eller böra komma i fråga; hvaremot, i öfverensstämmelse med hvad som blifvit anfördt med hänsigt till Westerbottens län, staten torde fortfarande böra understödja denna binäring, hvaraf fördelen och vigten vore derstädes allmänt insedd och erkänd af allmogen, som deraf hemtade en under alla förhållanden påräknad inkomst, hvilken, dels i lösen för salpeter, dels i transportkostnad för densamma, under de senast förflutna 10 åren i medeltal utgjort för Westerbottens län 69.472 rdr och för Norrbottens län 21,424 rdr.
För staten kunde det icke heller vara annat än fullt ut lika maktpåliggande, att, om äfven vid alla möjligen inträffande händelser hela dess årsbehof af salpeter icke kunde af inhemsk tillverkning fyllas, likväl under vanliga förhållanden till största delen vara för anskaffningen af detta för kruttillverkningen hufvudsakliga råämne oberoende af utländsk tillförsel.
Härtill komme ock, att i händelse salpeternäringen, i följd af bristande understöd från statens sida, helt och hållet inom landet upphörde, men det derefter likväl JSO Bil.
N:o 5 a. till Kongl. Maj:ts Nåd.
Prop. N:o i, om Statsverket 1865. af nyssnämnda anledning skulle befinnas blifva af öfvervägande vigt och fördel för staten att densamma återupplifva, blefve sådant, med ledning af hittills vunnen erfarenhet, förenadt bade med stora kostnader och betydlig tidsutdrägt, ej mindre i betraktande af dertill behöfliga laduanläggningar och ett omsorgsfullt skötande af salpeterjorden, än äfven med hänsigt till den insigt och öfning, som för salpeterhandteringens riktiga och ändamålsenliga utöfvande erfordras.
Af dessa maktpåliggande skäl, som, ehuru förr i betydligt vidsträcktare omfattning, gjort sig gällande alltsedan salpeternäringen i landet införts och befrämjats, hyste Komitén ock den öfvertygelse, att denna handtering borde äfven hädanefter inom Wester- och Norrbottens län bibehållas och staten förbinda sig att inlösa all den salpeter, som derstädes tillverkas, till de pris, hvilka Kongl. Maj:t kunde finna skäl att, på sätt hittills egt rum, efter sig företeende omständigheter bestämma, men hvilka pris Komitén för närvarande icke ansåge böra i någon mån nedsättas, på det näringens bestånd inom desea orter icke må åtminstone för den närmaste framtiden äfventyras, men deremot funne sig Komitén nu icke böra i vidsträcktare mån understödja den af Direktören i Ira sjuderi-distriktet ofvan yttrade åsigt om förhöjning till 50 rdr för centner, än att nämnda förslag till Kongl. Majrts
Nådiga pröfning hänskjuta.
Ehuru med bestämmandet af två iulösningspris afsetts, att salpeteruäringen skulle inom kort tid upphöra i alla landets delar med undantag endast af de båda nordligaste länen, syntes likväl, med stöd af den derefter vunna erfarenhet, detta icke komma att ega rum så snart, som man föreställt sig, och ett verksammare medel för vinnande af nämnda resultat torde derföre böra anlitas, och hvilket, i öfverensstämmelse med ofvan uttalade åsigt, enligt Komiténs tanke vore, att hädanefter all inlösen af inhemsk salpeter för statens räkning komme att upphöra, med undantag endast för Wester- och Norrbottens län, der statens åtagande i nämnda afseende skulle hädanefter pä lika sätt, som nu eger rum, orubbadt fortfara.
Enligt Komiténs förmenande mötte ej heller något hinder för statens rätt att frångå denna förbindelse, då, Komitén veterligen, något annat stadgande i nämnda syftning ej förefunnes, än det ofvan åberopade Kongl.
Brefvet af den 7 April 1830, hvaruti vore föreskrifvet, att inlösen för statens räkning al inom riket bevisligen tillverkad salpeter komme att derefter än vidare ega rum, visserligen på del salpetersjuderi-egarne icke deraf mätte hemta anledning befara bristande afsättning på denna vara, men ock på det salpeternäringens förfall såmedelst icke måtte äfventyras påtagligen derföre, att statens behof skulle kunna af inhemsk tillverkning fyllas.
Genom en sådan inskränkning i den hittills å statens sida iakttagna inlösningsskyldigheten skulle samtidigt dermed i första rummet tillskyndas salpeterfonden en ganska betydlig besparing, motsvarande det för inlösen af salpeter i de ännu salpeter pro - Bil.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. 8i producerande af rikets mellersta och södra län efter de tvenne inlösningsprisens fastställande årligen utgifna belopp, hvilket utgjort för år 1863 rdr 35,514: 99. och för fir 1864 28,584: 50, eller i medeltal rdr 32,049: 75.
Vidare skulle minskning i He årliga utgifterna beredas derigenom, att, sedan inlösen af salpeter i nämnda delar a! landel upphört, någon uppbörd och leverering af salpeter icke vidare ifrågakomme, och hvarför under de sednast förflutna 2:ne åren kostnaden årligen uppgått till 4,377 rdr 3 öre, eller i medeltal till rdr 2.188: 51. tillsammans rdr 34,238: 26.
Slutligen skulle de åi liga omkostnaderna Sfven nedsättas genom indragning af Salpetersjuderi-staterna uti ifrågavarande län och de nuvarande tjenstemännens förflyttning på indragningssstat; och ansåge sig Komitén, i sammanhang med underdånigt förslag i nämnda afseende, böra i korthet redogöra för Salpeter sjuderi statens sammansättning och aflöning samt de förändringar, som deri hittills egt rum.
Vid första regleringen af denna stat efter år 1810 indelades riket i 13 distrikter, och inom hvarje distrikt tillsattes en styresman eller direktör med arvode af 300 rdr och i resepenningar 240 rdr, samt en understyresman med 100 rdr såsom arvode och 66 rdr 32 sk. allt banko, tili resepenningar.
Dessutom anställdes i hvarje distrikt tillräckligt antal vaktmästare och lärlingar.
Då likväl, på sätt ofvan är nämndt, salpeter-näringen derefter i några län aftagit och i andra upphört, anbefallde Kongl. Maj:t gonom Nådigt Bref dels af den 22 Oktober 1828, att inom dessa län. nemligen Malmöhus, Göteborgs och Bohus, Wermlands, Kopparbergs, Gotlands, Elfsborgs och Hallands län, Salpeter-sjuderistaterna skulle upplösas och tjenstemänneu på indragniugsstat uppföras med bibehållande tillsvidare af sina arvoden, hvaremot deras resepenningar skulle till salpeterfonden genast ingå, och dels af den 17 Mars 1832, att de öfriga salpeter-tillverkande länen skulle i fyra distrikter indelas, hvilka distrikter likväl, i följd af näringens ytterligare aftagande i flera län, genom Kongl. Brelvet den 25 Januari 1842 inskränktes till det nuvarande antalet af tre, bestående det lista af Wester- och Norrbottens, Jemtlands och Wester-Norrlands län, det 2:dra af Upsala, Stockholms, Gefleborgs och Westmanlands län samt det 3:dje af Östergötlands, Jönköpings, Kalmar, Christianstads och Blekinge län, hvarmed framdeles Kronobergs län, der då ännu efter gamla staten funnos anställda både styresman och understyresman, skulle inlörlifvas, då bemälda tjenstemän afgingo; och blefvo i sammanhang med denna regering tillsatte en direktör, med station i det först omnämnda län i hvarje distrikt, samt i hvart och ett af de öfriga länen en understyresman.
Genom ofvanberörda Nådiga Bref af den 20 Oktober 1832 fastställdes aflöningen för direktör till i 600 rdr i arvode och 400 rdr i resepenningar, samt för understyresman till 150 rdr i arvode pcb 100 rdr i resepenningar, allt banko; och dessutom uppbures, på grund af Kongl, reglementet den 17 Mars 1832, en provision för Bih. till R.
Prot. 1865 & 1866, 1 Sami. 1 Å/d. 4 Baft. 11 88 Bil.
N:o 5 a. (Hl Kongl. Maj:ts Nåd.
Prop. N:o 1, om Slasverkel 18(65. hvarje
Lfl salpeter med 4 sk banko af direktörer belt och hållet i de län, der de hafva sin bufvudstation, och till hälften för öfriga distriktet tillhörande län; hvaremot andra hälften utginge till vederbörande anderstyresmän, I sammanhang med den genom förberörda Kongl.
Bref den 25 Januari 1842 förändrade distriktfördelningen, blefvo äfven understyresmanstjensterna i Södermanlands, Nerikes och Skaiaborgs län indragne och innehafvarne, lika som enligt Kongl Brefvet den 22 Oktober 1828, på indragningsstat förflyttade.
Likaså har till följd af Kongl. Brefvet den 25 Maj 1858 egt rum i Wester-Norrlands, Ostergötlands, Jönköpings och Kalmar samt af den gamla staten i Kronobergs län i hvilket sistnämnda län, som då förenades med 3:dje distriktet, i stället tillförordnades en Direktör för samma distrikt.
Genom Nådigt Bref af samma dag förhöjdes sistnämnda löneförmåner till de nuvarande beloppen lör Direktör till 1,200 rdr i arvode och 800 rdr resepenningar samt för Understyresman till 300 rdr arvode och i resepenningar 200 rdr, allt riksmynt, med undantag endast för direktören i 3:dje distriktet, som enligt Kongl. Brefvet den 18 Januari 1859 uppburit blott hälften af det lör denna befattning anslagna arvode, men resepenningarnes hela belopp.
Vidare hade indragning skett af understyresmanstjensterna genom Kongl.
Brefvet den 29 Januari 1861 i Jemtlands län, der bemälda tjensteman på indragningsstat fortfarande uppbar arvodet, och genom Kongl. Brefvet den 17 Februari 1863 i Gefleborgs län, hvarest understyresmannen nyss dessförinnan aflidit.
Slutligen hade Kongl.
Majit uti Nådigt Bref den 22 Mars 1864 bemyndigat Komitén alt, till följd af dåvarande Direktörens i 2:dra Sjuderi-distriktet, som haft sin hufvudslation i Upsala län, kort förut inträffade dödliga frånfälle, mot ett arvode af högst 500 rdr uppdraga åt lämplig person att verkställa de göromål, som tillhörde nämnda direktörstjenst, hvilken Kongl.
Majit i sammanhang dermed beslöt att icke vidare tillsätta.
Verkmästarne både i de indragna laneu och i dem, som ännu höra till distrikten, så enar dessa betjente icke konstituerats på behaglig tid med arvoden, utan enligt så väl förut gällande som det år 1832 faatstälida Nådiga Reglementet för Salpeterärendenas förvaltning, antagits med löner, från hvilka de icke utan föregången försummelse i uppfyllandet af sina åligganden kunde skiljas, hade de berättigats att intill deras afgång genom afsked eiler dödsfall åtnjuta sin aflöning, 3 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, alt af Salpeterfonden efter markegång utbetalas.
Den besparing i årliga utgifterna, som genom indragning af Salpeter-sjuderistaterna i de ännu till 2:dra och 3:dje Sjuderi-distrikterna hörande län skulle, samtidigt med Nådigt besluts fattande derom, beredas, utgjorde: inom Kronobergs län: det t. f. Direktören i 3:dje distriktet anslagna halfva
Direktörsarvodet rdr 600 Bil. X:o 5 a. till Kongl. Maj:ts Nåd.
8.3 »arnt hela resepenningarne 800: — äfvensom det f. d Understyresmannen i nämnda län på mdragningsstat tillagda arvode . ISO; — hvilket sammanlagda belopp redan nu blifvit disponibelt, sedan innebafvaren deraf, f d.
Understyresmannen och t. f. Direktören D.
Koraen den 29 sistlidna April aflidit, enligt hvad Landsböfdinge-Emhetet i Kronobergs län ho* Komitén anmält: inom Christianstads län: de Understyresmannee anslagna resepermingar 200: — inom Stockholms län: dito dito ..... 200: — inom Westmanlands län: dito dito 200: —— samt det genom högstberörda Nådiga Bref af den 22 Mars 1864 anvisade belopp för direktörsgöromålens skötande i 2:dra distriktet, årligen 500: — äfvensom den för inom 2:dra och 3:dje distrikten tillverkade salpeter uti ofvanåberopade Nådiga Reglemente bestämda provision, utgörande för nätslidet år i det närmaste . 300: — 2 950* —- om dertill lägges förenämnda förslagsvis beräknade besparing af sammanlagdt 34,238: 26. skulle således på det bela genom ofvanomförmälda åtgärders vidtagande samtidigt dermed de årliga utgifterna minskas med rdr 37,188: 26- och i den mån nuvarande innehafvare af de tjenster, som blifvit ifrågasatta att indragas, afgå samt deras å indragningsstat. uppförda arvoden försvinna, nemligen för:
Understyresmannen i Westmanlands län B. V.
Ljungdahl 300: — dito i Stockholms län F. T. Edman . 300: — dito i Christianstads län N. M. Retzius. 300: — samt Verkmästarne i nämnda län med årlig aflöning tillsammans t,781: 34. a ggi- 34 Salpeterfondens utgifter på det hela med .... rdr 39,839: 60. blifva mindre än hittills, hvartill borde läggas nuvarande men småningom försvinnande expektans- och pensionsstater till belopp af . , . , . 4,748: 14.
Summa rdr 44,887: 74, 84 Bil.
N:o 3 a. till KongI.
Under sådana förhållanden skulle de årliga utgifterna komma att med beräkning af förstnämnda besparingsbelopp 37,188:26 utkora 101,163 rdr 36 dre, och efter upphörande af alla pä expektans- och peusionsstat uppförda belopp, utgå med tillsammans rdr 93,736:82, på sätt al en Komiténs betänkande böogad, till de särskilda titlarna specificerad kalkyl inbemtas, varande i denna sistnämnda summa inberäknad de enligt Kongl Brefvet den 17 Mais 1832 bestämda löneförmåner, lör Sekreteraren och Kamererare!! hos Komitén. med 1,030 rdr, for hvardera, samt för Komiténs vaktbetjent 130 rdr, eller tillsammans 2,230 rdr, men hvilka belopp, i händelse Komitén» verksamhet skulle komma att upphöra, Komitén ansett böra för tjensternas innehafvare under deras återstående lifstid å indi agniugsstut uppför as.
I afseende pä de lör närvarande befintliga tillgångarna till dessa utgifters be stridande har Komitén meddelat följande: l:o angående Salpeterfonden.
Denna fond, grundlagd och tillökad genom besparingar ä anslaget lill betalande af tillverkningskostnaden för salpetergärden och genom lösen al de skattskyldiga för den gärd salpeter, som icke kunde in natura uttagas, uppgick är 1823 till 683,102 rdr 10 sk. bko; och sedan vid samma ars riksdag 300,000 rdr samma mynt blifvit af Rikets Ständer lill andra utgifter anvisade, öfverlemnades återstoden lill Kongl. Maj:ts disposition, att användas till salpelernaringens beliam jande m. m.
Genom räntor och andra inkomster af ofvanantydda beskaffenhet tillväxte fonden åter, så att den år 1848 utgjorde 390,334 rdr 33 sk. 2 rst. bko, oaktadt, enligt Rikets Ständers beslut vid samma års riksmöte och Kongl.
Brefvet den 3 September 1848, ett från fonden till Serafimer-Ordens-Gillet utlemnadt lån af 48,000 rdr samma år blef afskrifvet och till andra nödiga statsutgifter, enligt Kongl. Brefvet den 7 November samma år, föranledt af Rikets Ständers derom fattade beslut, det derpå följande året auvändts 200,000 rdr, allt banko, hvarefter af fonden återstod ett belopp af 661,300 rdr imt Efter ytterligare förkofran uppgick densamma vid 1863 års slut, till 899,643 rdr 16 öre, hvaraf, på grund af Roug!
Brefvet den 29 Januari 1861, rdr 800.000 borde hållas räntebärande.
Sedan likväl, jemlikt Kongl. Maj:ts
Nådiga bref af den 23 Febnuari 1864, ett belopp af 200,000 rdr blifvit anvisadt att, för upphandling af 6,000 ceutner utländsk salpeter, tillhandahållas Krigskollegium, och hvilken föreskrift blifvit af Komitén före sistlidet års slut fullgjord, återstod vid samma tid endast af föndens räntebärande tillgångar 636,500 rdr utlånade, hvaraf likväl, till oundgängliga utgifters bestri dande, ytterligare måst under innevarande år anlitas 40,000 rdr.
2:o angående det d Riksstaten uppförda anslag till salpeter-uppköp.
Allt ifrån den tid, då salpetergärden blef påbjuden att utgå in natura, hade å Riksstalens dåvarande 3:e Hufvud-Titel af de till samma gärds inlösen m. m., anvisade medel, årligen varit afsa t te 38,000 rdr bko, som likväl med 1828 års riksdag indrogos.
Prop. N-'o 1, om Statsverket 1865. 85 I sammanhang med salpetergardens borttagande vid 1828—30 årens riksdag beviljade Rikets Ständer ett årligt anslag till salpeternäi ingens upphjelpande
. rdr 70,000 samt ersättning för den utaf hemmanen i riket förut utgångna, men ifrån och med år 1851 upphörda salpetergärden ...... 124,000
Summa 194.000 men anslagets total-belopp blef vid Riksdagen ar 1848 minskadt med 14,000 till Bco Rdr 180,000 eiler 270,000 rmt, sorn derefter oafbrutet utgick till 1860 års slut, dä detsamma vid 1859—60 årens riksdag nedsattes till 110,000 rdr rmt, hvarefter samma anslag vid riksmötet 1862—63, för nu gällande statsregleringsperiod, ytterligare minskades till 60,000 rdr.
Pä sätt af ett bifogadt utdrag af salpeterfondeus för år 1864 afslutade Hufvudbok inhemtas, förslogo numera inkomsterna icke att betacka de årliga utgifterna, oaktadt största möjliga sparsamhet iakttagits, och ännu mindre tillgång skulle de lemna dertill, om stateus åtagande, att inlösa all inom landet tillverkad salpeter, fortfarande komme att tillämpas, så vida ej lörhöjdt anslag vid kommande riksdag beviljas, hvilket likväl med salpeterväsendets nuvarande organisation ej torde vara att emotse.
Men äfven om, såsom ofvan, blifvit ifrågasatt, statens förbindelse att inlösa salpeter af inhemsk tillverkning komme att inskränkas till Wester- och Norrbottens län, hvarigenom enligt redan meddelad uppgift framdeles en årlig besparing af omkring 45,000 rdr vunnes, och således de årliga utgifterna nedsattes till en i jeront tal beräknad summa ai 100,000 rdr, skulle det nuvarande årsanslaget och fondens nu påräkneliga ränteinkomst ej blifva derför tillräckliga, och någon annan utväg att betacka den sålunda årligen uppkommande bristen lärer ej återstå, än att dertill använda erforderliga belopp af salpeterfonden, hvilken brist för hvarje år måste blifva allt större i samina män som årliga ränteinkomsterna minskas, intilldess slutligen det nuvarande kapitalet blefve helt och hållet medtaget, hvartill likväl under sådana förhållanden skulle åtgå en tidrymd af mångå år.
Att sålunda använda salpeterfonden, berodde i Komiténs tanke, helt och hållet pä Kongl. Maj:ts eget Nådiga godtfinnande, enär Rikets Ständer redan vid 1823 års riksdag till Kongl.
Majit öfverlemnat den dåvarande behållningen al fonden för att dermed låta besörja de erforderliga utgifterna lör gärdens uppbörd och transport samt salpetertillverkningens bibehållande och befordran medelst inlösen lör statens räkning af hvad salpeter utöfver skattskyldigheten kunde produceras, och någon förändring uti denna öfverlåtelse hade, Komitén veterligen, derefter icke inträffat.
Men härvid ansåge Komitén det böra komma i nådigt öfvervägande, huruvida det kunde befinnas förmånligare att. enligt hvad Rikets Ständer i sin ofvanomförmälda skrifvelse ifrågasatt, salpeterfonden blefve till Rikets Ständers Riks - 80 Bil.
N:o 3 a. till Kongl. Maj:ts Nåd Prop. N:o i, om Statsverket 1865 gäldskontor öfverlemnad, och i stället uppfördes § Riksstaten det anslagsb elopp som för anskaffande af erforderlig salpeter funnes behölligt.
I allmänhet syntes det Komitén vara af stor vigt, att bestyret med förräntande af allmänna medel och fonder inskränktes till så få myndigheter som möjligt, och särskildt i förevarande fall skulle det för Komitén, hvars ledamöter icke uppbära några arvoden och som till biträde endast har en sekreterare och tillika ombudsman samt en kamererare, i väsendtlig mån minska ansvaret och besväret vid fullgörandet af dess åligganden, om derifrån skildes salpeterfondens lånerörelse.
Huruvida emellertid en sådan öfverlåtelse till Riksgäldskontoret af nämnda fonds räntebärande tillgångar bör ega rum, ansåge Komitén det icke tillkomma sig att bedöma; dock hyste Komitén den åsigt, att, i händelse det kommer att ske, det förbehåll dervid borde göras, att i stället ett förslagsanslag, som, efter ofvan antydda förhållanden, skulle kunna beräknas till 100,000 rdr årligen, å Riksstatens 4:o Hufvudtitel, bland de ordinarie anslagen uppföres, på det Kongl.
Maj:t måtte ega nödig tillgång å medel för anskaffande åtminstone af största delen utaf statens salpeterbehof inom landet, så länge Kongl. Majit kan Anna sådant lämpligt.