Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Domare då väl må på Succumbentens bekostnad förordnas, dock att sådan kostnad ingalunda, så framt ej högsta nödvändighet det fordrar, af Kronan förskjutes, utan af angifvaren eller sökanden, som sedan för ersättningar får bålla sig till Sueeumbenten; samt det sednare: att alla rese- och dagtractamenten, som af Kongl. Maj:t och Kronan förskjutas vid Domstolar, SyneFörrättningar, m. m. i mål emellan Kongl. Maj:t och Kronan samt enskilde personer, såsom uti ego- eller gränse- tvister, eller till undersökningar om förbrytelser emot allmänna säkerheten, Tjenstemäns förseelser m. m. böra hos den tappande enskilda Parten utsökas; hvarförutan Utskottet anser den följd af allmänna Lagens stadgande angående rättegångskostnad och skadestånd vara klar och ostridig, att den, som för brott och förseelser af hvad beskaffenhet som hälst till ansvar fälles, jemväl skall gälda all den kostnad som i och för målets utredande kan hafva åtgått; ty finnér LagUtskottet något ytterligare stadgande härom icke erfordras.
Dock hemställes detta allt Riksens Höglofl.
Ständers vidare profning vördsam* ligen.
Stockholm den 4 Sept. 1823. 1308 LagUtskottui Bctittlteden, N:o 1894 Ankom den 10 Oct. i8a3* Utlåtande öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 159, ofver väckt fråga o??i befrielse för Riksens Ständers Bank, från skyldigheten att i Concurser och års Proclama bevaka sine mot Lös pant egande Jordringar.
Vid föredragning af detta Betänkande hos Högv.
PresteStåndet, har blifvit anmärkt af Herr DomProsten Doctor "Wijkman: att Utskottet ej skall haft det billiga afseende som Utskottet bordt hafva å Bankens säkerhet i afseende på bevakningen i Concourser af fordringar emot Löspant, heldst Pantsedlarne i Banken på Silfver och Guld hafva ofta blott ett motto af vissa bokstäfver, eller ock äro diktade namn vid belåningen uppgifne då egaren vill vara okänd, och det således är omöjligt för Banken att veta om vid den eller den Concourssen Panten dithörer.
Då enligt ConcoursLagen äfven Pantegare bora bevaka deras rätt i Concourser och det är ConcoursMassans rättighet att inlösa Pant som tilläfventyrs ej är belänt till mer än en fjerdedel eller half - LagUtikottett BetHitkandut.
1309 va värdet, samt tillgodonjuta öfverskottet; så skulle, om det blefve bekant att sådan Cessionantens Pant funnes i Banken, sorn icke blifvit bevakad, Panten kunna af Curatorer eller Creditorer, utan erläggande af pantsumman, återfordras, och Banken inledas i en Rättegång, för hvilken den bör vara frikallad; och som dylike händelser inträffat för. enskilde Pantegare samt
Banken ej i detta fall eger annan rättighet än den enskilde; så har Herr DomProsten ansett nödigt att en Författning stadgades till tryggande af Bankens säkerhet och frihet att ej indragas i flerfalda Rättegångar.
Herr Doctor Hedren har yttrat: att då många PantSedlar utgifvas på diktade namn eller chiffer, det är för Banken omöjligt, att, vid uppkommen Concours, hos Låntagaren sin Pant bevaka; att, äfven då Låntagaren är känd, Revers är nödig för en Laglig bevakning, och ehuru en sådan handling ännu icke är föreskrifven vid BancoLån på Löspant, skall likvälenligt nu gällande lagar, hvar och en ConcoursMassa ega rätt till allt, håde löst och fast, intecknadt och ointecknadt, som Cessionanten tillhörer; och då icke ens Inteckning i fast Egendom befriar från bevakningsskyldighet, kan detta förhållande icke vara annorlunda vid Löspant.
Enär nu Banken utfärdar Pantsedel, som i Cessionantens hand bevisar egande rätt, samt, i händelse af försummad bevakning, Panten måste återgå till sin egare, och Ban» 12io Lagutskottet!
BttilnkanLttt. ken gå miste om sin icke Lagligen bejakade fordran; så har Herr Doctorn, för att förekomma detta, i händelse Utskottets Betänkande biföiles, ansett BancoUtskottet blifva nödsak ad t gifva sådane förnyade föreskrifter, för lån på lösa panter, att de alla kunna lagligen bevakas; men att, när detta betydligen försvårade dessa Lån, eller gjorde dem nästan omöjliga, det vöre tjenligare att bifalla Motionen.
I anledning af dessa anmärkningar, deremot erinringar af andra Högv.
PresteStåndets Ledamöter blifvit gjorde, har Betänkandet blifvit till Lagutskottet återrejnitteradt.
Då Utskottet funnit ofvanberörde anmärkningar endast innefatta ett återupprepande af de omständigheter hvilka uti BanCoFisealsÄmbetets Memorial, till grund för dess gjorde hemställan blifvit anförde, och hvilka uti det återremitterade Betänkandet ■äro upptagne och besvarade, så har Utskottet icke funnit skäl att förändra dess förra Yttrande, destomiudre, som detsamma .enligt ankomne ProtocollsUtdrag blifvit af de öfrige ,3me RiksStånden godkändt; hvilket Utskottet får vördsamligen tillkännagifva.
Stockholm den 26 September i8a3.
LugVtskeiteti Betdnkandtn. ij\i N:o 190, Ankom den 10 Oct. 1823.
Utlåtande öjver anmärkningar vid Utskottets Betänkande Nio 141, ofver Kongl.
Maj\ts Nådiga Proposition angående jork!ar in g ofver 5 §. uti 15 Cap.
RåttegångsBalken, samt 4 §. uti 3 Cap.
Då ifrågavarande Betänkande, deruii Lagutskottet tillstyrkt, att med bifall till Kongl. Majrts Nådiga Proposition, genom utfärdande förklaring öfver 5:te §. uti 25:te Cap.
RättegångsBålken och 4 §• uli 3 Cap.
MissgerningsBalken måtte stadgas, dels att mål rörande den förbrytelse, att någon kommer drucken i Kyrka eller gör der oljud och förargelse, icke böra HofRätts pröfning underställas, dels ock, att för dylike förbrytelser begångne å Helgedag, utom det i Lag för förbrytelsen stadgade ansvar, Sabbatsbrott?
Böter jemväl böra tillämpas, blifvit hos Hederv.
BondeSlåndet föredraget, har RiksdagsFullmägtigen Anders Danielsson åberopat den af 3:ne Ledamöter yttrade, Utskottets Betänkande bifogade särskilda mening, att någon så beskaffad till - Ijts LttgUt skottets Ettdnkanden. ökning i ansvaret icke bör eg a rom; och som många af nämnde Stånds Ledamöter deruti instämt; så har Betänkandet blifvit till Utskottet återremitteradl.
Enär de af Utskottets Ledamöter, hvilkas Pluralitet bestämt den i Betänkandet yttrade mening, dervid oförändradt förblifvit, och Betänkandet dessutom af de 3:ne öfrige Respeetive RiksStånden, enligt ankomne ProtocollsUtdrag, vore det bifallet; har
Utskottet ansett sig icke ega vidare att tillgöra, än att detta förhållande vördsamligen anmäla.
Stockholm den a6 September i833, ■■■ ■y —■ 3N':o 191 Ankom d. 10 Oct. i8a3* Utlåtande i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 114, öfver väckt fråga om mildring i Straffet för Vackt karf som af försummelse eller vangömmo släpper
Fånge lås.
Ridderskåpet och $.delu af LagUtskottets ifrågtt - LagUtskoititt BttHnkanJett, *313 varande Betänkande har Herr Cederschjöld , Pehr Gustaf, dels anmärkt: att Kongl. Brefvet den 3 November 1786, hvarigenom förklaras, att Lagens stadgande i 19 Gap. 3 §.
MissgärningsBalken bör sålunda följas, att den Vacklmästarc, Vaktkarl eller öfrige Betjening,, hvilken fångars vård på något sätt anförtrodd är, som af försummelse eller vangömmo släpper fånge lös, skall, jemte tjenstens förlust afstraffas med spö efter beskaffenheten af försummelsen och den undkomnes Brott, skall sakna egenskap af verklig
Lag, emedan det icke någonsin blifvit af Riksens Ständer godkändt, samt Kongl. Maj:t, enligt 1772 års RegeringsFonn icke egde magt, att stifta någon CriminalLag utan Riksens Ständers samtycke, dels ock ansett allmänna Lagen, som utsätter gradationer i bestraffningen vara vida lämpligare än berörde Kongl. Bref, hvarest Spöstraff utsättes för all fång'spillning, och att, i händelse Riksens Ständer dela denna öfvertygelse, de, för att återställa 1734 års
Lag i denna del till sin fulla kraft, endast behöfva att för Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla, att de icke kunna erkänna 1786 års KonungaBref, såsom Lag.
Nu mera framlidne Herr Ehrenborg, Casper_, har förenat sig med Herr Cederschjöld derom, att Riksens
Ständer ega anledning begära upphäfvande af sådane Författningar, som ej i Constitutionel väg tillkommit, vare sig efter nuy ar sulde RegeringsForm eller före densarn - I3I4 Lagutskottets Betänkanden. mas utfärdande, samt alt, om ock 1772 års RegeringsForm icke i likhet med den nu varande upptog någon rätt för Riksens Ständer, att granska de emellan Riksdagarne utkomne Lagförklaringar, så var dock den Lagstiftande magten uppdragen gemensamt åt Konungen och Ständerne; men då all Lagstiftning eller ändring af Lag, vare sig sådan, som heslutes af Konung och Ständer gemensamt, eller sådan som på Konungens åtgärd, utan Ständernes medverkan, ankommer, promulgeras af Konungen, har Herr Ehrenborg ansett Domaren vara saklös, då lian iakttager innehållet af sådane Lagbud, utan behof eller ens rättighet att granska sättet för deras mer eller mindre lagliga tillkomst, hvaraf i många fall oreda och osäkerhet skulle uppstå; och hvad särskildt frågan om undanrödjandet af 1786 års Kongl, Bref angår, bar Herr Ehrenborg icke tvekat, att tillskynda bifall å motionen, enär det synes obilligt, att jemte Tjenstens förlust Spöstraff äfven skall åläggas.
Det förra borde, förvållande till fångspillning, alltid vara en oundviklig följd, men deremot uppå vidare pröfning bero om tillika Böter, Vatten och Bröd eller Spöstraff borde åläggas , och då Leuteration endast kan ske i ÖfverRätlen, hvilket förorsakar omgång och tidsutdrägt, samt bos förste
Domaren ej finnes andre alternativer än att frikänna Fångvaktaren med bibehållande af Tjensten eller att ålägga .Spöstraff, jemte Tjenstens förlust; så har LaglJtshottett Bettinkanien» 1315'
Herr Ehrenborg på dessa grunder, och ehvad 1786 års Bref tillkommit efter Riksens Ständers tillstyrkande eller icke, ansett detsamma böra upphäfvas, och stadgandet i allmänna Lagen återställas i sin fidla kraft.
Häruti har Herr Grefve Mörner, Carl Stellan, instämdt, och hafva vid Herr Cederschjöld! yttrande erinringar blifvit gjorde af flere Höglofl.
Ridderskapels och Adelns Ledamöter; i anledning af hvilket allt Betänkandet blifvit till Lagutskottet åtcrremitteradt.
Af hvad sålunda vordet andraget, har Utskottet icke funnit skäl frånträda dess i Betänkandet yttrade öfvertygelse, att det strängaré ansvar Kongl. Brefvet den 2 November 1786 utsätter för Vacktkarl, som af försummelse eller vangömmo släpper fånge lös, bör bibehållas, och hvilken öfvertygelse vunnit än mera styrka deraf, att Betänkandet blifvit af de öfrige 3:ne RiksStånden enligt ankomne ProtocollsUtdrag, utan anmärkning godkändt.
Hvad åter angår den af Herr Cederschjöld väckte särskilda fråga, huruvida ofvannämnde Kongl. Bref må ega kraft af Lag, enär detsamma, utan Riksens Ständers hörande utfärdadt, icke någonsin skall blifvit af Riksens Ständer godkändt; så ehuru Utskottet destomindre tillhört att ingå uti någon pröfning af sättet huru nämnde Kongl. Bref tillkommit, som Utskottet enligt 33 §.
Riksdagsordningen endast eger granska de sedan näst föregåen-? 13x6 LagUtskottttt Eetinknnde*. de Riksdag ifrån Konungen genom Högsta
Domstolen utgångne förklaringar af Lagens rätta mening, tror Utskottet sig likväl i anledning af den härom nu gjorde anmärkning, böra yttra den öfvertygelse, att berörde Kongl. Bref, ej mindre än öfrige äldre Författningar, hvilka icke genom Konungs och Ständers tagne Beslut blifvit ändrade eller upphäfne, måste fortfara att såsom
Lag anses och tjena till ovilkorlig efterlefnad, tills de i Grundlags-enlig ordning varda ändrade eller återkallade.
Stockholm den 26 September 1823.
N:o 193, Anköm d. ro Oct. 1823.
Utlåtande ofver Anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 64, öfver Herr Professor Fröbergs Memorial, angående Expeditions ätt et af Kongl.
Maj\ts Nådiga Resolutioner i Besvärs-mål.
Vid ifrågavarande Betänkande, hvarigenom, ibland annat, Utskottet yttrat, att enär numera, jemväl uti Kongl. Majrts LigUtikofteti Bttånkandeu. 1317 Ecclesiastik-Expedition, iagttages, hvad uti Justitise- och StatsExpeditionerne varit öfligt, att Gonsistorierne, likasom andra myndigheter lemnäs del af alla Kongl, Maj:ts beslut, som föranleda något iakttagande af dess myndigheter, så framt detsamma ej innefattar en förmån tillagd enskild part, utan att sådant rörer 3:dje mans rättj då den Kongl. Resolutionen vanligen föreskrifver att, den stadgade åtgärden bör vidtagas på vederbörande* anmälan, hvarförutan hvar och en myndighet hvars förklaring eller utlåtande i något mål af Kongl. Maj:t varit infordradt, erhåller ett exemplar af Utslaget, Utskottet för det med motionen åsyftade ändamål icke ansåg något vidare erfordras, än om Kongl. Maj:t skulle täckas: genom Författning, till ovilkorlig efterlefnad anbefalla dess Juslitireoch StatsExpedilioner den praxis, som i ofvanberörde måtto redan vore vidtagen, hvarom Utskottet tillstyrkt Riksens Högloft.
Ständer att hos Kongl. Maj:t uti underdånig Skrifvelse anhålla, har hos Högv.
PresteStåndet blifvit anmärkt dels, att ingen klagan är förd deröfver, att icke nu mera ifrån alla Expeditioner del lemnäs af alla Kongl. Majrts beslut, så väl åt Consistorierne som andre myndigheter, hvilket alltid skett förut; men att den omständigheten blifvit anförd, att desse Kongl. Majrts Beslut och Resolutioner ej förr blifvit vederbörande myndigheter tillställde, än efter flere månaders förlopp från Utslagets 1313 LagUtikott etsBttankanien. datum, och sedan Parterile utlöst sine exemplar, hvilken speciella erindran synes hafva undgådt Utskottets uppmärksamhet; dels ock att en underdånig
Skrifvelse med den besynnerliga redactioil, att begära en Författning om efterlefnad af hvad som redan skall vara till efterlefnad antaget, synes vara håde oformelig och öfverflödig, hvarföre förslaget till den underdåniga skrifvelsen borde af Lagutskottet ställas i sådane termer, att Expeditionen efter desamma må kunna uppsättas, häldst det Utskott som dermed får befattning, icke eger jemka eller ändra de Ordalag, som i sjelfva Betänkandet förekomma; och har på grund af desse anmärkningar Betänkandet blifvit till Utskottet återrctnitteradt.
Sedan i anledning af detta Betänkande underdånig Expedition från Riksens Ilöglofl.
Ständer till Kongl. Majrfc afgått, hvaruti Riksens Högloft, Ständer underdånigst tillkännagifva angelägenheten deraf, att Consistotiefne erhålla tidig och officiel underrättelse om utgången af sådane under Kongl.
Maj :ts pröfning dragne mål, sorn berott eller bero på deras Ämbetsåtgärd, samt anhållit, att vederbörande måtte anbefallas afgifva slike underrättelser, så är det utan tvifvel att det med Motionen åsyftade ändamålet inför Kongl. Maj:t är ådagalagdt; och då den önskan Riksens Höglofl.
Ständer sålunda framstält icke kan utgöra ämne för en allmän Författning utan blott verka ett förständigande flör ve - I.afrVtskottets B.tänkandtn, J3*9 derbörande Ämbetsmän inom Kongl. Cancelliet, anser Utskottet någon förändrad form i uppställningen af Betänkandet nu ej böra ega rum, så mycket mindre, som sjelfva den underdåniga Skrifvelsen lärer inför HÖgv.
PresteStåndet vara justerad och gödkänd, äfvensom af de öfrige 3:ne RiksStånden, hvilka dessutom bifallit Betänkandet, hvarom det ålegat Utskottet att Högv.
Ståndet svar meddela.
Stockholm den 29 September i8a3.
Ankom den 19 Oct. i8a3.
Ständers Lag- samt Allm aima Besvärs och EkonomiUtskotts Betänkande öfver Kongl. Maj:tf Nådiga Proposition med Förslag till Författning om Fast Egendoms försäljning å Lotteri.
Genom Remiss från samtlige Respctive RiksStåndeu har till LagUtskottets åtgärd blifvit öfverlemnad en så lydande: Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition.
(Se irsta Samlingen ajdra Bandet.) 1320 LegVtskotttti BttinknndeHi Med Remissen från Höglofl.
Ridderskapet och Adeln har tillika åtföljdt ett efter föredragningen af den Kongl.
Propositionen afgifVet yttrande af nu mera framlidne Herr Ehrenborg, Caspersom enär af de Propositionen bifogade Handlingar funnes, att vederbörande mera uti Juridiskt och oeconmiskt afseende än uti Moraliskt, ämnet betraktat, önskat, att LagUtskottet mera ville fästa uppmärksamhet vid den moraliska delen.
Herr Ehrenborg har befarat, att vinglerier och stora olägenheter uppkomma, då sjelfva fastigheterne göras till föremål för Spel» och derigenom, att speculationen drages från sådan omtanka och näringsflit, som långsamt men säkert bereder förkofran, till speculationen att, utan möda, hastigt rigta sig, och att det kan vara betänkligt, huruvida Staten bör gifva anvisning å en utväg att bereda vinst åt ett färre, men förlust åt ett större antal medborgare.
Utan att i förväg yttra sig om den oeeonomiska fördelen öfverVäger den moraliska olägenheten eller ej, har Herr Ehrenborg yttrat den öfvertygelse , att den oeeonomiska fördelen skall vara mycket stor och den moraliska olägenheten mycket liten, om den förre bör förmå till öfverseende med den sednare. och derjemte hemställt, dels om icke, så vida Lagen skall antagas, stadgandet bör vara blott temporairt till afhjelpande lif en tillfällig förlägenhet, men icke såsom ständig L/igVtikotttts Rttånlandin. 1321 Ständig Lag anses, dels ock om icke de£ b lifver nödigt i de fall, då Konungens Befallningshafvande slutligen skola besörja örn fördelningen af Lotteri-medlen, att en föreskrift lemnäs om utfärdande af tidig Kungörelse, hvarigenom alla vederbörande till en viss tid kallas, så att de få tillfälle att bevaka sin rätt; hvilket vore så mycket angelägnare, sora.
Lagförslaget ej hindrar, att sedan en Egendom blifvit anmäld till bollspelning, den genom köp eller på annat sätt kan öfvergå i annan mans ego; och som erfarenheten visat, att sådane enskilde liqvidationer betydligen Öka göromålen vid LandsCancellierne så har Herr Ehrenborg ti'Ott det vara lämpligt, att LandsSecreterarne för sådane göromål erhålla lika procent som för Fastigheters Executiva försäljning.
BondeStåndet liar jemväl blifvit remitterad en Motion af RiksdagsFullmägtigen Lars Lidman från Östergöthland, deruti, med hämtad anledning
Från den allmänna förlägenheten, att vinna köpare till fasta Egendomar, den Fråga framställes, om icke en Inrättning, att å Lotteri bortspela Egendomar, såsom i andra Länder med fördel begagnad, och äfven bär af en och annan efterföljd, skulle kunna här i Landet tillvägabringas; genom hvilket försäljningssätt, tillfälle skulle beredas för den bemedlade* att räcka den LagUtåottits Betänkande* 84 X322 LagUtskotttts
Bitinknnden. behöfvande en hjelpsam hand, utan att såra granlagenheten å någondera sidan * samt vid inträffande Concourser tillfälle öppnas för möjligheten, att föryttra Gäldenärs Egendom till högre värde än genom Executiv försäljning, och såmedelst förekomma
Så val den Gäldbundnes * som dess Creditorers allt för stora förlust.
Sedan Lagutskottet anmodat Allmänna Besvärs och Ekonomiutskottet, att deltaga i det Utlåtande* SOm i dessa ämnen skolat afgifvas* hafva Utskotten till gemensam, pröfning företagit ej mindre hvad den Kongl. Propositionen med de dervid fogade Protoeoller innehållerän äfven hvad i öfrigt* på sätt ofvan är nämndt* härutinnan blifvit till LagUtskottet remitteradt.
Tvenne frågor framställa sig härvid till besvarande, nemligen* bör det föreslagne försäljningssättet af fast Egendom godkännas? och hvilka stadgandell böra i och för ett sådant försäljningssätt vidtagas?
I förra hänseendet har såsom bevekande skäl för Lagens antagande blifvit anfördt* den lättare utväg till afyttrairde af fast Egendom, soin derigenom skulle yppas, och hvilken under nu varande penninge-förhållgndetl vore af bebofvet påkallad.
Utskotten kunna icke dela denna åsigt af saken.
Utskotten medgifva väl, att under första nyheten af Lagens tillvarelse* allmänheten möjligen kan blifva lockad, att deltaga i spelet om de fastigheter sOni först till detta försäljningssätt upplåtas* LagUtskotets Betdnkandm, beli att följaktligen deras egare kunna komma att röna någon fördel af Lagen; men Utskotten ärö demi fot fullt öfvertygade, att delina lättade utväg till afsättning icke kan hafva bestånd, Och Utskotten tro således det ické Vara skäl, ait förberedande af.ten endast tcrnporair förinåii för en del af deii skuldsatte allmänheten, rubba den ordning, som för köp ocb försäljning äf fast Egendom hittills fegt runi; och dymedelst, visserligen till föga båtnad för det allmänna, jemväl rubba den hos allmänheten hh inplähfade till ordning, flit och arbetsamhet ledande tanka, att en fast och varaktig timlig lycka endast genom dessa egeiiskaper kan förvarfvas.
Skulle åter så hända; ätt detta försäljningsrätt mera allmänt kommé att begagnas; vore eii svår oeconöinisk olägenhet deraf att befara; i thy, att Nationens en gång väckta beli ständigt underhållna bog för deltagande i Lotteri-spel å fastighet ovilkorligen försvårade, och slutligen alldeles komme att utestänga allt annat försäljningssätt af fast Egendom; hvaraf de menligaSté följder för Jordbruket, odlingsföretäg och ällmänt välstånd skulle uppstå; enär det lärer kunna för säkert antagas, ätt
Fastighéterne merendels blefve vanvårdade ifrån den stund de å Lotterispel utbjödos och intilldess de åfträddes åt den vinnande, hvilken ej sällan, utah ihedel att bruka den Egendom slumpen LagVtskoHets BttÅtikanieH, gifvit honora, torde åter få bortspela densamma.
Tillåtelsen, att genom Lotteri afhända och förvärfva sig fast Egendom, bomme äfven efter Utskottens tanka, att menligt inverka på folkets moralitet, då specuiationen att utan möda hastigt rikta sig, allt mer och mer förtoge hogen, att genom omtanka och näringsflit långsamt, men säkert bereda förkofran, och lemnade rum för sysslolöshet, begifvenhet på spel och vinglerier.
Utskotten, som, på sätt de nu sökt utreda, sålunda befara betydliga olägenheter af den föresiagne Lagen, både i oeconomiskt och moraliskt hänseende, kunna derföre icke tillstyrka dess antagande, eller bifall till den i enahanda syftning giordfe ofvannämnde Motion af Riksdagsmannen Lars Lidman; utan tillstyrka deremot Riksens Högloft.
Ständer, att uti detta ämne, hvilket, enligt hvad Kongl.
Majit i den Nådiga Propositionen yttrat, är af ceconomisk beskaffenhet, uti skrifvelse till Kongl. Majit anmäla de betänkligheter, sora emot antagande af denna Kongl.
Proposition förekommit, och i underdånighet anhålla, att den föresiagne Lagen icke måtte blifva utfärdad.
Men då Kongl. Majit förklarat, att de Författningar, hvilka förbjuda omförmäldte försaljningssätt, kunna af Kongl Majit i oseonomisk väg förändras eller upphäfvas, ©eh Köpg!.
Majit således, ehvad den Kongl. Lagutskottet!
BetånkmAett. 1325 Propositionen af Riksens Högiofl.
Ständer antages eller icke, kan i detta ämne efter godtycko besluta, torde det vara nödigt för Riksens Högiofl.
Ständer, att äfven i händelse den föreslagne Lagen icke af dem anta ges, söka förekomma de oredor , som ovilkorligen skulle uppstå, om tillstånd till fast Egendoms försäljning på Lotteri af Kongl.
Maj:t meddelas, utan att allmänna Lagen derjemte underginge nödig förändring i afseende på bestämmande af det belopp, hvilket såsom bördeskilling bör anses då fråga uppstår om börd af fastighet, försåld genom Lotteri-anstallt.
Detta är den enda omständighet, uti hvilken antagandet af den nya Lagen påfordrar en Lagförändring; och som en sådan, icke utan Riksens Ständers medverkan lärer af Kongl. Maj:t kunna vidtagas, få Utskotten af den orsak, som här ofvan blifvit anförd, och då värderings-summans antagande såsom bördeskilling, enligt Utskottens tanka icke förnärmar 3:dje mans rätt, och är på billiga grunder bestämd, tillstyrka Riksens Högiofl.
Ständer, att uti den skrifvelse som till Kongl. Maj:t kommer att afgå, om detta Betänkande bifalles ., utom hvad ofvan är föreslaget, derjemte yttra, att Riksens Ständer för den händelse, Kongl.
Maj.*t skulle utfärda den ifrågavarande Lagen, till Kongl. Maj:t öfverlemna, att genom den Författning som i ämnet komme att utfärdas, göra den förändring af allmänna Lagens stadgande om Köpeskilling, att item - 13*5 LtgUtskottets Betinh/inieH, ligen: för fast Egendom försåld genom Lotteri, må såsom Köpe- och Bördeskilling anses den summa, hvartill Egendomen vid den i Författningen omnämnde värdering blifvit uppskattad.”
Detta varder dock, tillika med någre Ledamqters särskildta yttranden Riksens Högloft.
Ständers vidare pröfning vördsamligen hemställdt.
Stockholm den 17 §eptember 1823.
"Utdrag af Protokollet > hållet uti Rik-, sens Ständers Lag- samt Allmänna, Besvärs- och Ekonomi Utskotts Ple-. mim den \j September 1823.
S. D, Föredrogs och upplästes Utskottens. sammansatta Beredningsförslag till betänkande öfver Kongl. Majrts
Nådiga proposition till Riksens Ständer pied förslag till Författning om fast Egendoms försäljande åt Lotterie.