Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon for fran Chicago aftonen före den bestämda dagen.
Men när hon kom med tag till Mississippi, der m a n.
skulle farjas öfver, befanns floden full af drifis.
Under ett dygn hade ingen kommit öfver, och en hop människor van- tade på öppet vatten.
Författarinnan såg en båt vid stran- den, lyckades muta och öfvertala ett par karlar att ro henne öfver emellan isstyckena, och under allas olycksprofetior begaf hon sig af.
Och hon kom lyckligt frani en mil ofvanför hamnen och en kort stund före mrnöts början.
Da ifriga damerna hade dekorerat alla hus med stora plakat: hvarpå i handshöga bokstäfver lästes, " Mary Livermore.
En röst från slagfältetn.
De talade om hvarandra i sin förtjus- ning öfver hennes ankomst.
E n berättade att salen ansetts för liten, mötet skulle hållas i en kyrka, hvarvid en annan som en liten uppmuntran tillade, att hvarken pastor D. eller pastor T. hade nog starka röster att höras i den.
Guvernör K. skulle leda mötet.
Ofverste S. skulle bevista det, likask general- den, och major den, och hela traktens framstående miin.
" Ni kommer att tala for hela Iowa, hvarje kommim liar sin representant har.
Så utomordentligt lyckligt att ni iiom ' of- ver floden.
n J a g satt der alldeles förstummad.
J a g hade ddrig ta- lat offentligt.
- J a g var fullt besluten att icke göra det in- för detta lysande sällskap.
nNi skulle icke ha gjort detta utan att rådfråga mign, sade jag.
" Jag ar ingen talare.
J a g har aldrig i mitt lif hiil- lit tal.
Jag har uppträclt i några fruntimmers sallskap, sittande ibland dem i all förtrolighet, det ar allt.
Jag Pan icke göra detn.
J u mer de öfvertalade mig, desto mer hjälplös kiinrle jag mig.
J a g var f~~llkomligt tom invärtes. '
, Herrar börj ade komma, generaler, guvernörer, öfverstar, adjutanter hemma pi % permission, alla började bestorma mig.
De kunde lika väl sökt öfvertala en stock.
J a g kände det omöjligt.
Slutligen blef det bestämdt att öfverste Stone, i h a r s militärsjukhus jag tillbringat några dagar, ' och som jag kände från kriget, skulle hålla talet för mig.
J a g skulle berätta honom hvad jag hade ärnilat säga damerna.
Timman nalkades - herrar kommo och bad0 oss skynda, kyrkan var packad med folk.
Nycket nedslagna begåfvo sig damerna af, statens dignitärer följde och sist kon1 öfverste - Stone och jag.
När vi kommo ned från samlingsrummet, drog han mig in i mottagningsrummet, hvars dörr han stängde.
Med ryggen mot dörren betraktade han mig allvarsamt.
' Jag har sett er i kriget, Mrs Liverrnore7 ', sade han, " sett ert arbete i sjukhusen, och jag tror att ni menar ärligt.
Ni har sagt, att ni önskar vara en.
hand eller en fot, ett öra eller ett öga för att tjäna ert land, och jag tror er.
I dag har GLI^ bestämt er att tala till Iowa.
Dessa damer hafva icke gjort det.
Dessa högt stående män hafva kommit hit genom Giicls tillslryndelse, hur vågar ni då neka? "
Han talade mycket bestämdt under det han hela tiden fixerade mig.
Det blef en revolution inom mig.
" N&amp; väl, öfverste Stone, jag vill försöka det.
Men låt det bara inte bli langa förberedelser. "
J a g följde honom till platformen framför predikstolen, hvarest en plats var afsedd för mig.
Sh fort som möjligt presenterade mig öfverste Stone för den stora församlingen.
J a g steg upp genom en ytterlig anstrangning, darrande i hvarje fiber af min varelse.
Uteslutande all tanke p&amp; den väntande hopen, koncentrerade jag hela min själ på hvad jag hade att säga.
I de första tio minuterna talade jag i full- komligt mörker.
D e t föreföll mig som om intet enda ljus.
brunnit.
J a g hörde icke ett ljud af min egen röst, endast som om tio tusen kvarnar ' dundrat i mitt hufvud.
Men smiiningom började det ljusna omkring mig.
Efter en stund upptäckte jag kända ansigten framför mig.
J a g märkte att jag hördes öfver hela huset.
Slutligen förlorade jag all känsla af fruktan, allt minne af åhörarne, jag siig blott den sjukdom och de lidanden jag bevittnat.
E n giing blef jag afbruten af en stark applåd.
J a g var så upptagen, att
jag icke förstod hvad det betydde - jag trodde att nibgoil- ting händt.
D&amp; jag slutade ansag jag mig ha talat en halftimma --.
men det var i fem kvart.
General Bissel reste sig och sade: ' Utan nagot försök att h %lla tal, har Mrs Livermore berattat oss fakta.
Det ålig- ger oss att svara i dollars. "
J a g kan icke beskrifva den scen som följde.
Åtta tusen dollars, tusentals tunnor af fornödenheter samlades och för- skrefvos på aggra minuter.
Vi skiljdes icke förr än klockan half ett.
D&amp; vor0 planer uppgjorda för en sj ukviirdsbazar och filialer för nödhj alps- komitén grundade.
Författarinnans sammanträffande med Abraham Lincoln, då hon i November 1862 i kommissionens ärenden Besdcte Washington kan vara af intresse.
Det var den tidpunkt i kriget d&amp; folkets mod och tålamod sattes 13 % det högsta prof. Armén var overksam, till en del genom de våldsamma höst- regnen, till en del genom general Mc Clellans politik eller o h - slutsamhet.
Tidningarne voro uppfylda af motsägande under- rättelser, än ' hotade rebellerna Washingtonn, an " hade de besatt en flod och tagit unionens förrådn o. s. v. Idel ned- slhende meddelanden.
Trupperna ledo grymt af sumpfeber, daliga lägerplatser, skörbjugg och va.nvård.
Permission gafs af de uttröttade officerarne, s&amp; att landet ofversvämmades af krigsfolk.
Oaktadt desertörer nästan dagligen skötos, deser- terade man ändå, t y fiiltlifvet var outhärdligt.
Rebellerna vunno beständigt nya fördelar, sakernas tillstånd ar ytterst nedslående.
" Jag undrar om Mc Clellan ämnar företaga nAgontingn, sade Mr Lincoln en dag till en van.
' Jag skidle önska att Iiina arm6n af honom en dag eller två. '
nV&amp;ra hjärtan nästan stannade inom oss, d&amp; vi hörde d m ovilja som öppet uttaladesn, säger förf.
" 1 Vestern kunde man icke utan fara uttala rebelliska sympatier, och der hade vi en oföränderlig tro pH att Unionen skulle segra utan att * förlora en enda stat. "
Presidenten hade utsatt en tidig timma för r&amp;rt emot- tagande.
J a g skall aldrig förgata den förskräckelse hans utseende ingaf oss.
Hans ansigte sllg icke mera spöklikt och tardt ut,
dal han låg i sin kista, an på denna aldrig förgätna afton.
Hans inåt vända blick och hans nastan vacklande gång lik- nade en människas, som g&amp;r i sömnen.
Han syntes bokstafli- gen digna under sina bekymmer.
E n större dysterhet, än den som hvilade öfver hans ansigte, då han nästan maskin- messigt tog oss i hand, har jag aldrig sett.
Han rörde sig på ett tafatt, franvarande sätt, ända till dess han uppfattade namnet Chicago, då han lifvades och bad oss sitta ned.
ni aren från Chicago)), sade han, ha icke blifvit besudlade af Washingtons dy då.n Derefter fragade han små,- saker om staden, liksom man frågar om en kar hemtrakt.
När vi bertittade att vi hörde till Sanitary Commission, och att vi kommit till hononi för att få ett ord af uppmuntran och stimulus svarade han sorgset och rätt fram: " Jag har ingen iippniiintran att ge.
Harens tillstand ar långt ifrån lofvande, och folket vet det Likaväl som jag.3 Det blef en djup och smärtsam tystnad.
" Saken ärn, fortsatte han efter en paus, ') att folket icke förstår, att vi iiro i krig med södern.
De hafva icke beslutit sig för att kämpa ut striden.
De ha fått i sitt hufvud att saken skall afgöras genom nagon slags strategi.
- Det är just ordet: strategi.
Mc Clellan tror att han skall slå rebellerna genom operationsplaner, och armén tror detsamma.
De ha-fva ingen idé om att segren m&amp;ste vinnas genom hhrd, iharclig kamp och s&amp; lange denna förblindelse varar kan ingen- ting vinnas. "
Vi försökte motsäga honom genom att påminna om hur tappert armen och flottan hade kämpat vid Fort Henry, Donel- son, New Orleans, och huru ärofullt den hade segrat.
" Jag sager er akt 1iatione.n 7$ar icke förstatt att vi ha krign, upprepade han med stor bestämdhet, " De tro att det finns en kungsväg till freden, och att general Mc Clellan skall finna den.
Armén har icke den öfvertygelsen, att vi äro inne i ett bland de fruktansvärdaste krig som utkämpats p&amp; jor- den och som måste k&amp;mpas igenom tum för tum, och inte officerariie heller.
På er hemväg skall ni finna järnvägar, byar, stader öfversvammade af soldater p % permission, tätt som blåbär.
Hela regementen äro nära upplösta genom de- sertering eller permission, hvilket ar nastan lika illa, och oupp- hörligt ropar generalen på mera trupper, mera trupper.
Att fylla armén är nastan soni att skyffla flugor.
Ni tar upp en.
skofvel f ~ d "; illusterande sina ord med en ytterligt komisk gest, " meil innan ni kan kasta dem någonstans, äro de alla sin kos. "
" Menar ni att våra män desertera ", fragade vi.
') Det %r just hvad jag menarn, Qtertog presidenteu, " det är för närvarande vårt värsta onda.
I slasget vid Antietani hade General Mc Clellan (Generalen hade afskedats samina vecka och ersatts af general Burnside; men vi visste det icke ännu) etthundra åttatio tusen man enligt rullorna.
Af dessa hade officerarne medgifvit permission å t sjuttio tiisen., tjugu tusen lågo på, sjukhusen och efter två, timmars strid hadr tjugu tiisen deserterat, och sålunda blef striden ut kampad med sextio tusen.
Hade nu Mc Clellan haft det ratta antalet trupper, hade han kunnat kringränna Lee, f h g a hela den rebelliska armén och ända kriget med ens utan strid.n " Straffas icke desertering med döden? "
n J ~ " Hvarfor då icke stafj a den? '
nMan kan icke skjuta sina egna landsman tjogtais, det skulle vara obarmhertigt, barbariskt.
Kej, vi mgste finna p&amp; ett annat sätt.
Vi rnå,ste ha .dugliga anförare.
Elandet tyc- ker om sällskap som ni vetn, tillade han.
" Det är en sorts tröst, att det inte star det minsta bättre till i den fieiidtliga armén. "
DB vi efter en timmes samtal lemnade presidenten, komnio vi öfverens om, att det icke skulle vara klokt att upprepa hvad han sagt.
Vi hade en sömnlös natt.
När vi dagen derpå å nyo besökte honom, blefvo vi a n m mera förfärade d&amp; dagsljuset uppenba.rade för oss de hasjnin- gar bekymmer, lidande och öfveranstrangning gjoit på ho- nom.
Vi kunde knappast återhalla vAra tå.rar.
Innan vi lemnade honom, vAgade vi en tveksam fråga: " herr President, vi äro djupt bekymrade: anser ni verkligex d r ställning hopplös?
~r vart land förloradt? "
" Åh nej ", sade han med mycket allvar, " vår stä1lnin.g iir icke hopplös, ty vi hafva rätten på var sida.
Vi önskade icke krig - vi tvingades till det.
Vi skola hoppas att det ä r Guds sak vi strida för, och då skall den slutligen segra.
Hen emellan denna stund och segrens timma ligger en myckenhet af lidande, ångest och beclröfvelse, som folket icke anar och icke är beredt för. "
Ingen kan någoiisiii nog uppskatta presicleiiteii Lincolns lidanden under kriget.
J a g träffade honom flere gånger seder- mera, och beständigt såg jag detta uttryck af smärta på halis ansigte.
" När än detta krig slutarn, sade han till en af mina vanner, " liar jag en känsla af att jag icke skall länge öfver- lefva detn, och efter det förfarliga nederlaget vid Fredericks- burg, pressade ångesten detta rop från presidentens läppar: nO1n det finns en människa i helvetet, soin lider mer %n jag gör, så beklagar jag henne. "
Det var endast iiär han var i tillfälle att göra godt, som .det dystra uttrycket försvann.
Då Mrs Liverinore vid ett senare tillfälle iippvaktade honom, skaffade hon audiens åt en stackars hustru, livars man var dömd till döden för subordinationsbrott.
Hustrun kunde icke tala, hon blott betraktade presidenten lialfdöd af ångest.
käre, kären, utropade han och strök med handen öf- ver sitb ansigte, " dessa saker döda mig.
Låt mig slippa höra dem.
I stiften lagar och bedjen mig .att bryta dem.
Ni ha bestamt att om en man reser sig iipp mot sitt befäl, så skall han dö.
Och när jag låter lagen ha sin gång, så ställen I till en sådan här sönderslitande scen, som dödar mig. "
Någon inföll att detta var ett fall, då det syntes som om.
barmhertigheten hade ratt att ingripa.
Presidenten genomögnade papperen uttröttad, sittande i en stol.
Hastigt kastade lian dem ifr&amp;n sig och sprsgg upp, under det lians ansigte lyste nästan af skönhet.
" Ahn, ro- pade han, " är det han - men jag har ju redan benådat honom. "
J a g skall aldrig glömma hans uttryck; hans svartmuskiga, grofva, nästan tarfliga drag strålade af.
förtjusning, han var hänryckt öfver att få lyckliggöra.
Ingen målare har någon- sin kunnat At dessa sorgsna drag gifva en aning om den skön- het, som kunde upplysa och nästan omskapa dem, da hans stora sjal sken ut igenom dem.
Hans ansigte lyste bokstaf- ligen som en engels aiisigte, då lians adla lijiirta rördes till en .god handling.
Ändtligen efter fyra åm gränslösa ansträngningar tydi- tes kriget vara G r a sitt slut.
Sedan generalerna Grant och Scherman kommit till styret kröntes a r m h s rörelser för det
mesta med framgling.
Den tredje april 1865 föll Richmond och den nionde underkastade sig general Lee.
Budskapet om den afgörande segern spred sig blixtsnabbt öfver nordstaterria.
" Fred, fredn, jublade man.
Det fanns inga obekanta mer.
Alla vor0 bröder och systrar.
Alan an- dades efter ett fyrabriat tryck.
Hela nationen var clriicken af g k d j e.
Då, midt under den öfversvallande hanryckniiigen, kom sorgebudet.
Abraham Lincoln lönmördades den fjortonde april.
Denna underrättelse väckte ett s m ä r t a ~ s skri ej blott i Amerika, utan öfver hela den civiliserade viblden.
Vi skola till slut blott gifva några få siffro; af hvad detta krig kostade.
Inskrifna till tjiinstgoring under kriget man.
Dödade på slagfaltet blefvo 56,OUO.
Döda voro ' 1,850,000 af sår och sjukdom p5 faltsjukhusen 219,000.
Döda efter ut- skrifningen utaf sjukdomar ådragna under kriget 80,000 ut- görande en totalsumma af 300,000 man.
Omkring 200,000 blefvo krymplingar.
134,000 sofva i okiinda grafvar.
Sani- tary Commission litdelade i penningar och varor icke mindre an 25 millioner dollars. '
Det ar med en viss själfförsakelse man företar sig att göra ett utdrag ur denna bok.
Der finnes på hvarje sida sa- ker som man ville taga med, som man har svart att lemna.
Hur gärna skulle jag icke velat gifva en bild af kväkerskan, sjuksköterskan, mamma Bickerdyke, som lika litet Iiit inverka p&amp; sig af generaler som af doktorer - men som vann bbdas aktning, och som med sin breda humor, sitt ömma moders- hjärta var soldaternas afgud.
Hon, som när hon alltför kraf- tigt ingrep i sjukhusens omgestaltning, på frigan hvem som gifvit henne denna ratt, helt lugnt svarade: " det har Gud Allsmäktign.
Hon, som nar natten bröt in öfver slagfiiltet och alla andra sökt hvilan, ensam med sin lilla lykta vandrade bland de fallna for att an en gång vanda på de döda, resa på dem, skaka dem for att se om icke der fanns en flämtande gnista af lif.
Hon, som nar hon nbgra &amp; r senare besökte ett talrikt militärmöte, var orsak till att det blef en stor uppstån- delse nere vid dörren, d&amp; hon kom in.
Ordföranden, som icke anade anledningen, bultade ursinnigt med sin klubba.
Sliitli- gen skrek en röst: Mamma Bickerdyke ar har, och nu fick
stojet fortfara.
Alla soldaterna skulle omfamna henne.
" Hvil- ket spekta.keln, sade föremålet - nmen så hk11 er då i styr, gossar. "
" Du har blifvit hvit i hufvudet, mamma Bickerdyke, men vi känna nog igen dign, och de skäggiga mannen falde tårar.
Om vi också inse att Mrs Livermore ser saker helt och hållet frfn en nordstat kvinnas synpunkt, så förefaller det.
dock som om hon varit mycket noggrann i angifvande a f fakta.
, Man ffr genom hennes fraBmstallning en inblick i ame- rikanska förhallanden; man förstar i hurn hög grad hvar och en känner sig som medborgare, barnet och kvinnan likaväl som mannen.
Man far en föreställning om församlingslifvet, huru kraftigt unga män och kvinnor egna sig åt söndags- skolearbetet, och hur man inom de olika samfunden känner sig som ett hjärta och en sjal.
Man förvånas öfver det glada.
mod, hvarmed de mest storartade företag sättas i verket och trots alla svårigheter genomföras, och ehuru man val förstår att i och bakom allt detta finnes skuggsidor, missgrepp, öf- verdrifter, så tror jag dock att icke någon skall anse den tid förspild, som egnas å t denna bok, trots dess sju hundra sidor.
Den bör läsas af dem, som klaga öfver att de ingenting kunna.
iitriitta i världen, ty der lär man att der viljan ar god der.
vaxa tillfallen, och att hvarje liten hjälp kan bara rik frukt.
Den bör liisas af dem, som digna under tunga lidanden, den visar att man icke är ensalm om smärtan.
Den bör läsas af så-.
dana, som se i smatt, t y der lär man att det finnes saker värda.
att lefva och att dö för.
F d n riksdagen.
Fragan om kvinnas inväljande.
i skol- råd och fattigvårdsstyrelse, förekom den 6: te och den 9: de innevarände månad inom riksdagens båda kamrar, och det från.
regeringen ntg %ende förslaget blef bifallet.
Detta ar i fh ord det enkla resultatet.
De som mera intressera sig för saken, hafva nog ej underlåtit att taga kännedom om de öfverlagg-.
ningar, hvillra föregingo besluten samt i allmänhet de skäl för.
och emot, hvilka framstalts hvarom allt den dagliga pressen
i utförliga referat leinnat meddelanclex.
* l Ctoiii frilgans egen vigt och det inflytande ka.nslaii af en rattvis och för sam- hället gagnelig reform måste hafva utöfvat, torde framgången i icke ringa m$n böra tillskrifvas herr Ecklesiastikministerns varma, vältaliga och formfulländade anföranden.
Det vill synas som om han på fädernes satt, knäsatt och gjort till sitt detta förslag, för hvilket han nu uppträdde soni mh.lsman i egentlig mening.
Lagutskottet, som för tvenne år sedan till- styrkte en skrifvelse till Kongl.
Maj: t angående denna sak, hade nu afstyrkt densammas antagande, och utskottets ord- förande lade äfven denna gång sitt, nu som alltid tungt va- gande svärd i motst,åndets vågskål, hvarföriitom från andra h&amp;ll många formella betiinkligheter yppades, afvelen der annars principiella hinder icke afskräckte.
Till grund för den vidlyftiga debatten låg, som naturligt, Lagutskottets betiinkande, h a r s iiiileliáll l~lifi-it.
betecknaat.
såsom e11 " cirkel i riksdagslogikenn.
Reformeii vore dels för stor, dels för liten, borde icke vara en genomgripande om- störtning inen fick icke heller blifva en partiell förbiittring.
E n sådan cirkelgång är i den s. k. livinnofrilgan icke niigot nytt och Bterfinnes äfven i följande tankerigtning: makan och modern tillhör hemmet och har der sin tillräckligt vidsträckta och välsignelserika verksamhet; de ogifta kvinnorna, hvilkas antal är stort nog fur att ej lemnas ur räkningen, böra der- emot finna användning för sina krafter i skolans, kommuileiis och välgörenhetens tjänst.
Men då det föreslås att så anvanda just dessa krafter, heter det: y a, om de gifta kvinnorna med deras rika erfarenhet vore med, mycket gärna!
men wir de icke af för närvarande fullgiltiga skiil tagits med, s i iiro ?k andra obehöfliga eller obetydande. "
S r h t iir ock a t t fatta huru det nit, den begåfning och duglighet som nu under fri- villighetens form erhållit så ampla vitsord genom att inordnas under samhallets lagbundna verksamhet sk~ille blifva, icke blot4 af mindre gagn utan verka skadligt samt till och med, enligt en talare, för kvinnan sjalf blifva nedsättande.
Hon skulle icke heller kunna reda sig med de mknga rent praktiska be- styren, - ett påstaende som iinnu ar obevisadt och ingill~iuda.
- C) I afseende p&amp; fragans historik, dess uppkomst och utveckling, dess behandling hos Landshöfdiugeernbeteii och Domkapitel m. m., hin- visas dels till Kongl.
Maj: ts proposition, dels för en kortare öfversigt till Aft.-Bl.
lS1l,kEL3.
Fe iihen Dagny 1888 haft.
styrkes af erfarenheten från lieilnes öfriga arbetsfält, På de flesta områden galler ju i vira dagar arbetets fördelning, och, iitail att vilja antaga kvinnans verksamhet inskrankt till några sarskildt bestämda uppgifter, kan man dock tanka sig att på hennes lott oftare fölle besök i hemmen och personlig beröring der hennes sakkunskap och mera praktiska blick biist ltuncle koinma till sin ratt, framför uppgörelser med byggnadsentre- prenörer eller angående kol- och vedleveranser.
Vana och kunskaper vid affärers bedömande äro för öfrigt numera icke ' sällsynta bland röstberattigde h mrnor.
Meningsskiljaktigheterna hafva i allmanhet dock mera gallt sättet &amp; n sakeii, mera f ' orin än innehåll, och bland in- kasten förekommer iif~-eii ett, som ar rigtadt mot bestämmelsen att kvinna kan a.fsäga sig uppdraget, hvilket icke medgifvits manlig ledamot.
Det kan verkligen ifrågasattas om en dylik iiiiclantagsstiillniilg ar fullt ratt eller i grunden för henne biist.
Praktiskt blifver den af ringa betydelse, t y blott sallan torde ett kommuiialt 1ippdra.g påtvingas en dertill utan lagligt gal- lande slial, ovillig person.
Vigten af den genomförda lagför- förandriiigen må bedömas olika.
Som ett steg i rigtning rna den helsans med tillfredsställelse, men äfven med ihågkoin- mande att, om ingen bör nekas .en rMt, så bör heller ingen uiiclailclm.nga sig en motsvarande pligt. '
Kviiinoma h a h a sjalfva lifligt intresserat sig för denim sak.
Redan sistlicliie höst, kort före cle nllnliiniia Byrlcostain- morna i hiifvudstaden, hade YE ' öreniiigen för gift kvinnas egander5itt2 anordnat ett större allniaat möte och ett annat mera ensliildt, endast för Itvinnor, för att genom diskussion göra fragan kand och uppmana till verksamt deltagande vid dess lösning.
Den narmaste följden liaraf var att, i några för- samlingar, kvinnor blefvo föreslagna till ledamöter i skolrådet.
Författningeiis ordalydelse ansågs dock hindra f d s t ä l l a n d e t af sådana yrkanden.
Det ar att hoppas, att de strafvanclen som iiu krönts med framgång hos våra lagstiftare, äfven m&amp; liafva samma framgåi~g då frågan nu flyttas till den prak- tiska tillälmpningens omrade, och att vid nästkommrtiide val.
kvinnor och iniin skola tillsainmans rösta samt i fattigvårds- styrelse och skolrid insiitta män och kvinnor.
Fredrika-Bremermrbundets meddellanden.
d) För narvarande utbildas dÖfstun~l&amp;arinnor vid det i samband med Manilla institut for döfstummn stiillda seminariet.
h i g e n intagas 2 B 3 elever (manliga och kvinliga).
Till elever antagas halst unga personer (20 h, 25 tir), som med goda vitsord genorngiitt niigot statens follzslioleliirare- elIer lararinne- serninariuoi.
Kursen a r tvA8rig.
Elev Atnjuter, utom afgiftsfri undervisning, fri bostad och ved samt shom stipendium 500 kr.
under det första Aret och 600 kr.
un- der det faljande.
Forslog till anordnande af döfstumiindervisningen kommer sanno- likt att redan f6r nu varande riksdag frarnliiggas, hyarför har lemnade upplysningar torde komma att gllla endast en kort tid.
e) Specie1 utbildning stisom kZvaruana för blinda vinnes vid statens blindinstitut A Tomteboda.
Den der ordnade profkursen eller larnreelevkiarsen omfattar en tid af ett Ar.
F ö r intrade fordras att hafva undergaitt afgCbngsexainen vid nCbgot statens folkskoleseminarium för.
bildande af Iiirlariniior, eller ock p&amp; annat satt styrkt sig ega derernot svarande kunskaper.
Riksdagen har hittills beviljat ett hrligt anslog af 1200 kr.
för utbildande af blindlarare, och deraf har vanligeii tilldelats profkandi- dat ett stipendium af 600 kr.
För antagande shsom arbetslararirma jlh blinda finnas icke nApa besttluida koinpetensvilkor uppstttllda.
f) Den, som h k a r utbilda sig som !uraraha siirskildtför sinnes- slöa barn, ftir genomga; larokurs vid den af Fareningen f6r sinnesslöa barns vArd upprattade skolan i Stockholm.
Denna kurs 8r ettarig (frAn d.
1 aug.).
Iiitrldesfoïdringarns äro: att hafva aflagt smAskollelHrarinneexu- men eller styrkt sig ega deremot svarande kunskaper- Elev Atnjutcr under kursen fri bostad och fullst %ndigt underhAll af skolan.
g) Vid tekniska skolan i Stockholm finnes en sarskild afdelning for dem, som önska utbilda sig till Idrars i teckning elle ?.
modelle- ring vid rikets allmanna och tekniska elementara Ilroverk samt vid folkskolellrareseminarier.
For intriide fordras: att hafva fyllt 18 hr, att förete betyg om god frajd och om allmtin skolbildning (motsv.
afgiingsbetyg frhn 5: te klassen af allmant Iihoverk, samt siirskildt i geometri kannedom om Euklides fyra första böcker) samt att vid anstiildt prof tidagalaiggla er- forderlig skicklighet i frihandsteckning och linearritning, utstrlckt till *
perspektiv- och skugglara, samt i modellering, konstindustriel fackteck- ning och figurteckning.