Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Aok till Exp.-Utak- den 15 Aug. 1854, kL 1 «. b. Betänkande, i anledning af väckta motioner om föreskrifters meddelande till inskränkning i rättigheten för Gesäller ock andra arbetssökande personer att vandra omkring i landet.
Töl Utskottets behandling hafva blifvit öfverlemnade två särskilda raeKoner i detta ämne, väckta, den ena inom högvördiga Preste-ståndet, af hr doktor Nordlander, hvilken, så väl med hänsigt till det intrång och förfång, som för ■ärvmnda tillskyndas allmänheten af de i mängd omkring landet vandrande Attin.
Best'.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 119. 15 personer, hvilka, under förevändning att söka arbete, eller, om de äro gesäller, vinna större skicklighet i sitt yrke hos främmande mästare, bettlande stryka omkring det ena landskapet efter det andra, och oftast i det mest utblottad* tillstånd, tillbringa sin mesta tid på landsvägen, som äfven i betraktande af de olyckliga omständigheter dessa personer genom ett sådant lefnadssätt bereda sig sjelfva, funnit både det allmännas och deras eget bästa kräfva åtgärder, hvarigenom rättigheten att i nyssnämnde ändamål vandra från den ena orten till den andra, inskränkes, samt i sådant hänseende föreslagit, det stadgas matte, att, innan pass får meddelas, pass-sökanden bör ej allenast förete dels intyg af vederbörande presterskap om god frejd och försvarlig kristendoms-kunskap, dels ock, i fall pass-sökanden är gesäll, bevis af vederbörande mästare, att han i sin tjenst uppfört sig ordentligt, nyktert och flitigt, samt att han i sin handtering eger den skicklighet, att han sjelf eller i en annans tjenst kan genom sitt arbet* förtjena föda och kläder, utan äfven styrka sig ega så mycket kontanta medel, att han. utan att ligga allmänheten till last, kan föda sig under den tid, som kan åtgå för resan till den uppgifna orten och, i händelse arbetsförtjenst der ej kan erhållas, för återresan; —och den andra inom hedervärda Bonde-ståndet, af Riksdagsmannen Daniel Danielsson från Orebro län, som ansett gesällerna böra ställas under tjenstehjons-stadgan, till vidtagande af hvilken åtgärd, den der vore bästa medlet för att afskaffa de så kallade gesäll-vandringarne, samt de olägenheter och oegentligheter, som deraf härrörde, anledning, efter motionärens förmenande, så mycket mera förefunnes, som gesällerne egentligen icke voro annat än tjenare hos städernas mästare, och desse icke borde tillåtas att, såsom nu sker, å vissa årstider, då arbetsförfjensten är mindre god, eller vid förestående mantals-skrifning förafskeda sina arbetare, genom hvilket förfarande dessa arbetsföra personer dels måste under tiden på allmänhetens bekostnad underhållas, och dels. såsom icke någorstädes mantalsskrifne, undgingo att till staten erlägga vederbörliga afgifter.
Utskottet har tagit i öfvervägande hvad sålunda blifvit framställdt, äfvensom hvad genom Kongl.
Majits till inskränkande och ordnande af gesäll-vandringen d. 16 Januari 1844 meddelade Nådiga förordning blifvit i ämnet stadgadt; men då, med föranledande af så väl Rikets Ständers vid sista riksdagen aftåtna underdåniga skrifvelse, sorn flere föregående underdåniga framställningar, angående revision af författningarne rörande kringvandrande gesäller och andra icke bofaste personer, Kongl. Majit, genom Nådigt bref den 8 April 1851. uppdragit åt f. d. lands-sekreteraren, herr lagmannen Carlsson, att verkställa ett sammandrag af Pass-författningarne, och i sammanhang dermed, efter granskning af hvad i berörde afseende blifvit hemställdt, afgifva förslag till de förändrade föreskrifter i ämnet, som kunde anses vara nödiga och nyttiga, samt herr lag - 16 Allm. Beat.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, At:o 130. ■ annen redan år 1852 till Kongl. Majit inkommit med ett sådant underdånigt betänkande och lördag, hvilket således är på nådig pröfning beroende, linner Utskottet, vid sådant förhållande, sig icke böra tillstyrka Rikets Ständer, att, i anledning af förevaiande motioner, vidtaga någon åtgärd.
IS:o 120.
Ant till Exp.-Ulak d. 15 Äng. 1854, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphäfvande af nu gal ande Jernvråkeri-förordning den 17 Maj 1314, i aila de delar, som röra den egentliga Jern-vråkningen.
Till Utskottets åtgärd bär från vallod» Borgare-ståndet blifvit öfverlemnad en af herr A. A. Berger väckt motion derom, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om upphäfvande af nu gällande Jernvräkeri-1'örordning af den 17 Maj 1814, uti alla de delar, som röra den egentliga jern-vräkningen; och har till stöd för detta yrkande blifvit anlördt, att om än stadgandena angående jein-vräkeriet. hvilkas syftemål uppgifvits vara att »upprätthålla svenska jernets kredit å utländska orter», i fordna tider kunnat vara erforderliga och då anses medföra nytta, så vore förhållandet helt annorlunda nu, dä jern-handteringen uppnått en högre fulländning i afseende på tillverk— iiings-sättet, och det alltid mäste ligga i hvarje fabrikants intresse, att åt sin stämpel gifva den högsta grad af fullkomlighet, hvarförutan något förtroende till densamma icke skulle vinnas.
Snarare inverkade jern-vräkningen menligt på svenska jern-handteringen och hindrade en fri utveckling deraf, ty derigenom alstrades liknöjdhet och ofta en föreställning derom, att en jern-tillverkning vor# god AfTm. Bese.- och Ekon - V/sko/telo Betänkande, X:o 120.
17 god nog, om den blott anmärkningsfritt linge passera jem-vräkarnes händer; men utom det att olämpligheten af att en handels-vara, hvars beskaffenhet lage lika öppen för köpmannen, som för jern-vräkaren. skulle, för att få exporteras, undergå kontroll af offentlig myndighet, kunde ej mindre bruks-egaren, än köpmannen tillfogas de kännbaraste förluster genom en ofta nog inträffad godtycklig jern-vräkning, hvarigenom egaren icke allenast sattes ur stånd att disponera öfver sitt gods under en längre tid. utan stundom belädes med höga böter.
Uti förenämnde motion har herr Schwan instämt, under erinran att jernvräkarens granskning måste vara inskränkt tili jernets yta. enär han icke kan vara i tillfälle att i öfrigt bedöma varans mer eller mindre goda beskaffenhet, samt med yrkande, att, derest jern-vräkeriet skall fortfara, dess uppdrag måtte Inskränkas till kontroll mot begagnande af annan tillverkares stämpel.
Uti Betänkandet N:o 58 har Utskottet upplyst, att, bland andra författningar rörande bergs-väsendet, ett förslag till ny Jernvräkeri-ordning är till Kongl. Maj:t i underdånighet afgifvet; att Fullmäktige i Jern-kontoret, på begäran erhållit tillåtelse att öfver förslaget sig yttra, samt för sådant ändamål förskaffat sig kännedom om åtskilliga bruks-egares meningar i ämnet; men att da dessa meningar varit stridiga, rörande ej blott detaljerna i förslagen, utan äfven sjelfva principerna för lagstiftningen, Fullmäktige föranstaltat att de sålunda afgifna yttranden komme att granskas utaf sakkunnige män, samt att. på grund häraf, Fullmäktiges utlåtande, enligt deras förhoppning, skulle komma att uttrycka såväl Bruks-idkarnes, som de praktiska tjenstemännens tankar i ämnet.
Då således frågan om ändring eller upphäfvande af de rörande jern-vräkeriet gällande stadgamlen, är på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning beroende, samt Kongl. Majit vid frågans afgörande får tillfälle att erhålla kännedom om de åsigter, hvilka ej allenast jern-tillverkarne, dem frågan närmast rörer, än ock andra sakkunnige personer derom hysa, så tinner Utskottet icke behölligt, att Rikets Ständer till Kongl. Majit i underdånighet ingå med någon framställning i detta ärans, utan hemställer Utskottet, att någon åtgärd i anledning af förevarande motion ej mi vidtagas.
BiU. till IL SI.
Erot. 1853 $ 1851. 8 Sand. 29 Höft. 3 STOCKHOLM, f. <1. Sehultzc’s Boktryckeri. 1854 Allm.
Besvärs- och Ekonom.-Utsk. Bet., N:o US.
Tillägg uli Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 115.
Sid. 25 r. 2. —•
Efter Herr Henschens reservation tillägges:
Häruti instämde Herrar Gustafsson, Lundh, IVahlström och Sundblad.
S Sami. 30 Haft. STOCKHOLM, tryckt hos ISAAC MARCUS, 1854.
Be sv.- och Ekou.-Utsk.
Betänkande, K:o 121.
\:o 121.
Exp.-utsk. d. 23 AuS. 1854, kl. ’ e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om tillförordnan de af en Sundliets-kommission, m. m.
Uti en inom Yällodiga Borgare-ståndet väckt, lili allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet öfverlemnad, motion har Herr Asker fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att uti en tid, dä kolera-sjukdomen nyligen svårt hemsökt
Hera städer i Riket, taga kännedom om de orsaker, som bidragit att gifva denna sjukdom en epidemisk karakter, och, om möjligt, söka på lagstiftningens väg för kommande tider släfja dess framfart.
En af de mest framstående orsakerna till smittosamma sjukdomars uppkomst har motionären ansett vara att finna uti beskaffenheten af den luft man inandas.
Under förutsättning att, enligt vetenskapsmäns antagande, hvarje frisk, fullvext menniska hade behof af och gjorde till vidare respiration odugliga 200 ä 300 kubik-fot luft i timman, kunde man komma till visshet derom, huruvida denna för iifs organismen väsendtliga beståndsdel bereddes invånarne i städerna.
Ett hushåll af arbets klassen, som utgjordes af t. ex. man, hustru och tre barn och ausåges bo väl, hade vanligen ett rum och kök, tillhopa inrymmande, efter afdrag af det för möbler och husgeråd m. m. behölliga utrymme, omkring 900 kubik-fot luft.
Antoges nu att dessa fem personer hade behof af lika mycken luft, som för tre fullvexta personer erfordrades, eller minst 600 kubik-fot, så skulle, derest rummen kunde rigtigt tillslutas och luften icke inströmmade genom otäta fönster, dörrar och spjell, den tjenliga luften inom en och en half timma förtäras, och, i brist deraf, döden förorsakas genom qväfning.
Toge man vidare i betraktande, alt flertalet af den fattigare befolkningen i städerna bodde ännu mera trångt, samt att dessutom i rummet ofta funnes orenlighet, smutsiga kläder och förråd af födoämnen, så insåges lätt att bristen på frisk luft vore stor och verkade men Bih. till R.
Prot. 1853 1854.
S Samt. 31 Höft. 1 2 Allm. Beni'.- och Ekon.-Utsk.
Betänkande N:o 121. ligt, lill bevis hvarpå åberopats, att de fleste i kolera insjuknade blifvit under nätterna deraf angripne.
Erfarenheten hade ock visat att de första sjukdomsfall, hvarifrån tvphus-feber och kolera utvecklat sig till epidemi, vanligast inträffat i de trångaste, starkast befolkade och mest osnygga boningarna.
En annan orsak till smittosamma sjukdomar bestod efter motionärens mening deruti, att gårdsplalserna inom städerna vore allt för små, och att å desamma dessutom ofta funnos svinstior och upplag af orenlighet, hvaraf luften förskämdes.
Det vore derföre af vigt att en större uppmärksamhet egnadcs åt suudkets-vården, och att sundhets-polisen ordnades medelst bestämde, en gång för alla gällande lagbud; hvadan motionären yrkat, att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla: “l:o att en Sundhets-kommission för hela landet må, i likhet med hvad som egt rum i andra länder, varda i Nåder tillförordnad för att undersöka ofvannämnde angelägenheter, samt derom afgifva berättelse jemte förslag till det öfverklagade ondas afhjelpande, och vidtagande af nödiga åtgärder till fromma för medborgares helsa os h välfärd, samt 2:o att emedlertid en allmän förordning må utfärdas i öfverensstämmelse med följande hufvudgrunder:
Uti hvarje af rikets städer och köpingar väljes å sockenstämma till det antal ledamöter, som på vederbörande sjelfva., må bero, en kommission, sorn i sanitärt hänseende iakttager kommunens bästa och för sådant ändamål har att pröfva och bestämma: l:o förhållandet emellan luft-utrymmet och det antal personer, som af husegare må inhysas uti de af honom sjelf begagnade eller till andra uthyrda lokaler.
2:o anorduingarne beträffande afträdeshus, gödsel-kistor, svinstior, o. s. r. 1 fråga om nybyggnader torde kommissionen tillika böra bemyndigas och åläggas: att tillse huruvida grunden är torr och i sanitärt hänseende tjenlig tili byggnadsplats: att föreskrifva huru stor del af en tomts areal må bebyggas, äfvensom byggnadens höjd, i förhällande (ill denna1 areal, för ernående af tillräcklig luftvexling: alt förordna om iakttagande af ett visst minimum kubik-innehåll i hvarje lokal, med hänseende till antalet af de personer, som högst anses böra i byggnaden inflytta; att bestämma läget och utrymmet af de för byggnaden erforderliga visthus och uthus; samt att förordna om golfvets läggande på erforderligt afstånd från grunden.*
Vid öfvervägande af hvad sålunda blifvit föreslaget, har Utskottet icke kunnat undgå att inse det sammanhang, förevarande ämne eger med den af Utskottet behandlade frågan om förändrad lagstiftning i ändamål att förebygga kolera-sjukdomens uppkomst och minska dess framfart; och då Rikets Ständer, i enlighet med hvad Utskottet beträffande samma fråga, bland annat, tillstyrkt, hos Kongl.
Maj t anhållit att föreskrifter måtte i Nåder meddelas om vidtagande af sådane åtgärder, hvilka kunna anses mest verksamma till förekommande af nämnde sjukdom och till minskande af dess härjningar, Allm. Bese.- och Ekon.-Vlsk.
Betänkande, \:o 122. 5 samt dylika åtgärder utan tvifvel måste motverka uppkomsten af sjukdomar i allmänhet; alltså och enär, enligt Utskottets tanke, frågan så väl om beskaffenheten af de för ändamålet erforderliga stadganden, som angående sältet att bringa dessa till verkställighet, lämpligast bur öfverlemnas till Kongl. Maj:ls Nådiga omtanke, hemställer Utskottet vördsamligen, att någon särskild åtgärd i anledning af förevarande motion ej må af Rikets Ständer vidtagas.
Slockholm den 24 Augusti 1S54.
\:o 122.
Alik. till Exp.-Utsk. den 23 Au*;. 1S54. kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af vackt motion om lärarnas vid Elementar-lär overken pensionering.
Uti en från flögvördiga Preste-ståridet till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motion har Herr Prosten Linnarsson fästat uppmärksamheten derpå, att det vore af högsta vigt, att skolan försåges med skickliga lärare, hvartill väsendtligen hörde, ait lärarne icke qvarstadnade längre, än krafter och lynne gjorde dem det lill lämplige, men att detta numera, sedan den förhöjda presterliga tjensleårs-beräkningen upphört, liittare syntes kunna inträffa, om pensions-rättighet af skollärare vunnes först efter 30 års tjenstgöring; och har motionären derföre föreslagit: i:o att den lärare, som vid Elementar-läroverken med nit och skicklighet tjenstgjort i 20 ar, matte berättigas att vid afskedstagande erhålla halfva lönen i pension; 2:o att den, som på samma sätt tjenstgjort i 25 år, måtte få åtnjuta i pension 3/4 af innehafvande lön; 3:0 att den, sorn tjenstgjort i 30 år, måtte få hela lönen i pension; hvarjemte på det alla dessa lärare ej matte frestas att qvarstadna i tjenst längre, än kraft och förmåga fortfore, motionären ansett dem böra tillförsäkras rättighet lill tjenste- och nad-ar för efterlefvande enkor och barn, i likhet med i tjenst allidande lärare.
Enligt motionärens tanke vore det önskligt, att
Staten kunde lemna anslag tili alla dessa pensioner; men för motsatt fall har han ansett de inom stiften befintliga “Cassae EmerUorum* vara och blifva tillräckliga (ill de i 3:dje punkten omförmälde pensioner, och att åter pensionerna till de två första kategorierna kunde utgå af innehafvande löner.
4 Allm. Bese.- och Ekon.-Utsk.
Betänkande, Ar:o 122.
Af sistnämnde förslag synles väl egna och besynnerliga förhållanden kunna uppsla. t. ex. alt en Rektor med 1000 R:dr b:ko lön först borlginge efter 25 års tjenstgöring, och derefter l:ste läraren vid samma skola med 800 R:drs lön efter 20 års tjenstgöring, i hvilka fall den nye Rektorn skulle erhålla 250 R:dr och den nye lisie läraren 400 R:dr expektanslön, mea sådane missförhållanden borde lätt kunna förekomma* genom det stadgande, alt, åtminstone vid samma skola, om ej i hela samina stift, den först utnämnde alltid finge företräde till den högsta exspektans-lönen, äfvensom att, om en lärare, som sjelf endast hade exspektans-lön, skulle blifva pensions-berätligad, hvilket förmodades högst sällan inträffa, dennes pension då borde utgå af allmänna medel lill fulla beloppet, beräknadt efter hela ordinarie lönen.
Slutligen och till besvarande af den förmodade invändning, att pensions-rätts beviljande efter endast 20 års tjenstgöring skulle kunna aflocka mången ännu kraftig man från verksamhet, har motionären erinrat, att å andra sidan den successiva förhöjningen i pensionen skulle uppmana till fortsatt verksamhet, och att pensions-beloppen icke voro så höga, att läraren utan behof skulle i förtid afgå, äfvensom att det alltid blefve en gifven vinst, att den af 20 års tjenstgöring uttröttade skolmannen egde någon reträtt, utan att gagnlös och oduglig qvarstanna vid skolan, eller utan inre kallelse öfvergå till kyrkan, hvilket vore lika olyckligt både för den eua och andra institutionen.
Utskottet, som tagit motionen i öfvervägande, är, lika med motionären, öfverlygadt om behofvet af en reglerad pensionering för skollärarne.
Med afseende på det särdeles vigliga rum bland samhällets angelägenheter, som allmänna undervisningen intager, och då det vid skollärarnes tjenstgöring, vida mer än vid de liesta andra tjenstbefattningar, är ett nödvändigt vilkor för vinnande af åsyftadt gagn, att läraren med oförsvagade krafter och oförtröttad håg omfattar sitt yrke, måste det vara af stor vigt att han kan, med tryggad bergning för sin framtid, egna sig deråt, och att den lärare, som, i följd af sin ansträngande och tröttande tjenstgöring, finner sig blifva i saknad af full kraft att sköta sina åligganden, må kunna lenina ruin åt en mera verksam.
Den pensionering af skollärare, som nu är medgifven, nemligen genom stadgandet i 1S 20 års skolordning, att hvarje skollärare, som för ålder eller sjukdom undfått vederbörligt afsked från någon syssla, eger uppbära tre fjerdedelar af lönen, då deremot sysslans innehafvare måste åtnöjas med den återstående fjerdedelen, innefattar den obilligheteu att en utljent skollärare pensioneras helt och hållet på efterträdarens bekostnad, ett förhållande, som också ej inom någon annan gren af embetsmanua-korpseu har något motsvarande.
Hittills har emellertid denna pensionering mera sällan behöft anlitas, emedan skollärarne haft sig öppet, att vinna presterliga lägenheter och merändels påräknat sådan befordran för sina äldre dagar, men denna utväg är nu mera för dem i väsendtlig mån tillstängd, sedan skollärarnes förhöjda tjensteårs-beräkning upphört.
Behofvet af skollärarnes pensionering har således blifvit i hög grad ökadl.
Tager man härvid tillika i betraktande att skollärarens befattning är bland de mest ansträngande - Allm. Bese.- och Ekon.-ZJtsk. Betänkande, N:o 122. 5 strängande för både själs- och kropps-krafter, och tillika bland dem som tidigast medtaga krafterna, äfvensom att den tjenstemauna-korps, som bildar ungdomen, kanske mera än någon annan inverkar på samhällets väl, så lärer icke blott rättvisan mot dem, som i ett mödosamt kall uppoffra sina krafter, utan äfven, lika mycket, Statens välförstådda intresse fordra en åtgärd i nämnde hänseende.
Utskottet anser sig likväl icke böra för närvarande tillstyrka ovilkorlig pensionering af ifrågavarande tjenstemän efter någon viss tids tjenstgöring.
Det saknar de för detta ändamål nödiga upplysningar och skulle icke kunna, utan en fullständig utredning af ämnet, framställa förslag till sådan pensionering; hvartill kommer att, då bestämmandet af pensionernas belopp är beroende af den aflöning, som uti en blifvande stat för skollärarne kan varda fastställd, pensioneringens reglering icke synes lämpligen böra utan i sammanhang med en dylik stats utfärdande afgöras.
I öfverensstämmelse med de åsigter Utskottet sålunda yttrat, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer må hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit behagade, efter det lärarnes vid Elementar-läroverken aflöning blifvit bestämd, till Rikets Ständer afgifva nådigt förslag till dessa lärares pensionering i de fall, då de, efter en längre tjenstetid, tillika hunnit en högre ålder, eller när de genom sjukdom eller annat olycksfall blifvit otjenstbare.
Stockholm den 24 Augusti 18-54.
Reservation: af f. d.
Talmannen Nils Persson från Kronobergs län:
"Det hittills brukliga sätt, att pensionera ålderstigne lärare, äfvensom yngre lärare, hvilka af sjukdom sättas ur tillfälle att sina tjenste-befattningar bestrida, synes mera lämpligt, än det af Utskottet tillstyrkta.
Den, som saknar förmåga att sjelf förestå sin tjenst, bör vara belåten med tre fjerdedelar af lönen, der emeriti-kassan saknar tillgång att ersätta den »fjerdedel, som utgår till den sorn (jensten förestår.
Att den, som förrättar en sådan tjeust, skall vara belåten med en så ringa andel utaf aflöningen, som en fjerdedel, lärer ingen påstå, men det saknas ej erfarenhet, att fyllnad till ett skäligt arfvode alltid erhålles af allmänna medel till dem, för hvilka läroverkens Eforer derom göra underdånig anhållan hos Kongl. Maj;!.
Derför anser jag också Utskottets tillstyrkan vara öfverflödig, likasom den under närvarande förhållanden är alltför tidig.
Om delta oaktadt, någon sådan underdånig framställning, sorn blifvit föreslagen, skulle kunnat befinnas lämplig, så hade, efter mitt förmenande, uti densamma bort tydligen uttalas det vä! kända förhållandet, att Statens tillgångar icke medgifva en ovilkorlig pensionering, emedan denna omständighet, lika mycket som den af Utskottet åberopade, nemligen saknaden af fullständiga upplysningar, utgör giltigt hinder för bifall till motionen."
Bilt m R.
Proc. 1853 ^1854. 8 Sami. 31 Hafi.
STOCKHOLM, tryckt Aa» J. W. Lundberg} 1854.
Allmänna Besvärs- och Ekonnmi-Utsholtels Betänkande, JY? 123. 1 M 123.
Ank. lill Exp.-Utsk. d. S9 Aug. 1854, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af vackt motion om af skaffande af våg- och matar ep enning ar i Westerås.
Inom Hedervärda Bonde-Ståndet har uti afgifvet Memorial, hvilket blifvit till Utskottet remitteradt, Riksdagslullmäktigen Pehr Erik Andersson från Westmanlands län förmält, hurusom, sedan en af Kongl. Majit den 2 Juli 1816 utfärdad Taxa uppå de bro-, hamn-, viktuaiie-, våg- och mätare-penningar, hvilka uti Westerås stad finge uppbäras för åtskillige uti Taxan uppräknade varor och effekter, enligt motionärens förmenande blifvit upphäfd medelst en af Kongl. Majit den 28 Oktober 1849 utfärdad ny Taxa å hamn- och bropenningar i Westerås, hvaruti de flesta afgifter blifvit upptagne till icke blott dubbelt utan äfven flerdubbelt belopp mot dem i förstnämnda Taxa fastställde, men deremot våg- och mätarepenningar icke ens omnämnde, vederbörande det oaktadt, med åberopadt stöd af gamla Taxan, icke allenast fortfarande upptoge sistnämnda afgifter, utan ock ett vite af 5 Ridr 16 sk. banko blifvit stadgadt för den, som underläte att desamma erlägga, ehuru sådant vite i den gamla Taxan icke vore utfäst.
Då obilligheten af detta förfarande, hvarigenom stora olägenheter uppstode för de trafikerande, syntes motionären uppenbar, samt dessutom den inkomst, som genom upptagande af berörde afgifter tillskyndades stadskassa!» icke uppginge till mer än 300 Ridr Biko, till hvilket pris rättigheten att dem uppbära vore åt enskild man utarrenderad, har motionären hemställt, »det Rikets Ständer ville för upphörandet af ifrågavarande beskattning vidtaga sådana åtgärder, som för ändamålet funnes nödiga»; — och har motionären derjemte till Utskottet öfverlemnat såväl Magistratens, om berörda vite, utfärdade kungörelse af den 2 Maj 1853, som ock ofvanomförmälda Taxor af den 2 Juli 1816 och den 26 Oktober 1849.
Utskottet, som tagit denna motion i öfvervägande, finner det icke vara med rättvisa eller billighet öfverensstämmande, att för torgförda landtmannavaror vågeller mätare-penningar erläggas i andra fall, än då varorne, efter köpares eller säljares egen åstundan, undergå vägning eller mätning vid stadens våg- eller mätarehus, hvadan Utskottet, jemväl med fästadt afseende derpå, att rättigheten för Stockholms stad, att slika afgifter uppbära, blifvit genom Kongl.
Brefvet den 23 Oktober 1825 för andra än nyssomlörmälde fall upphäfd, anser sig böra tillstyrka Rikets Ständer Bih. lill R.