Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Kongl. Majit öfver Rikets Ständers berörde underdåniga skrifvelse infordrat Öfver-Post-Directeurs-Embetets yttrande, har samma Embete under den 28 Ocfober 1842 sitt utlåtande i ämnet afgifvit, och dervid, hvad först beträffade Rikets Ständers hemställan om förhöjd betalning för postskjutsen, i underdånighet anmält, att, enligt då gällande föreskrifter, skjutslegan för den före år 1830 ålagda ordinarie poslföringen utgått med 8 sk. för enkel och 10 sk. milen för dubbel postföring i hvarje vecka, samt med 16 sk. milen för all den postföring, som bestredes utöfver 8 mil i veckan eller 416 mil om året för helt mantal; att likväl de posthemman, som forslade posten emellan Östersund och Herjeådalen, genom serskild Resolution af den 9 Mars 1827 fått sig tillagde 12 sk. milen för denna enkla postföring; att den nya ordinarie postföring, som tillkommit efter år 1829, godtgjorfs hemmanen med full gästgifvare-skjuts-lega, jemte vanlig ersättning för åkdonens begagnande, samt att all extra postföring, jemnlikt Kongl.
Brefvet af den 7 Februari 1835, betalts med 12 sk. milen; hvarjemte Öfver-Post-Directeurs-Embetet, af anförde skäl, tillstyrkt, att skjutslegan måtte ökas för den före år 1830 tillkomna poslföringen från 8 till 10 sk. milen för enkel postföring, från 10 till 12 sk. milen för dubbel dito, och från 12 till 14 sk. för den enkla postföringen emellan Östersund och Herjeådalen, men för extra postföring ifrån 12 till 16 sk. milen, äfvensom att 16 sk. milen måtte åtnjutas för all den gamla postföring, ett hemman utgjorde utöfver 6 mil i veckan, eller 312 mil på året för helt mantal, och i förhållande derefter för ett högre eller lägre mantal, hvilka förhöjningar, som beräknats medföra en ökad kostnad af sammanlagdt 10,594 R:dr 21 sk.
Banco om året, borde utgå från och med år 1843; samt att, hvad slutligen 16 Stats- samt Allm.
Etsk. Uti., JS:o 129. anginge Rikets Ständers begäran, att de föreskrifter, i afseende på den tyngd, som finge lastas efter en häst, hvilka för gästgifveriskjutsen voro gällande, äfven måtte vinna tillämpning vid postföringen, Öfver-Post-Directeurs-Embetet icke hade något att deremot erinra; och har Kongl. Maj:t, enligt Nådigt Bref af den 3 December 1842, jemte meddelande af det stadgande, hvarom i sistomiörmälde hänseende fråga blifvit väckt, i Nåder gillat och bifallit den af nämnde Embete i underdånighet tillstyrkta förhöjning i skjutslegan för postföringen.
Hvad nu först angår förslaget, att postföringen måtte öfverflyttas pä gästgifverien, och bestridas med gästgifveri- och hållskjuts; så förekommer emot bifall för detta förslag: att postiljoner alltid skulle åtfölja posten, emedan det icke vore med nödig säkerhet för postens fortskaffande förenligt att öfverflytta det postbönderne åliggande ansvar på de med hvarje dag omvexlande skjutsbönderna; att innehafvarne af nuvarande posthemman skulle för befrielsen från det onus, som genom postforslingen och ansvaret derför dem åligger, gifva contant ersättning, hvilken ersättning ofta måste falla posthemmans innehafvare besvärligare och tyngre, än att utgöra postföringen in natura, helst i orter, der penninge-förtjensten är ringa; att de gästgifveri-skjutsskyldige, under närvarande förhållanden, icke skäligen kunna påläggas, utan motsvarande ersättning, det ytterligare besvär, som en dylik förändring komme att medföra; samt att dessutom postföringen genom i sednare tider utkomne författningar blifvit uti icke obetydlig mon lättad.
Af dessa skäl, hvilka jemväl vid sista Riksdag anfördes för afstyrkande af enahanda äfven då väckta förslag, samt enär i öfrigt det synes olämpligt att, utan posthemmans-innehafvarnes hörande, vidtaga en reglering, hvarigenom de väl befriades från ett besvär, men tillika beröfvades förmoner, som på många ställen torde fullt uppväga besväret, få Utskotten vördsamt tillstyrka, att frågan om postföringens öfverflyttande å gästgifverien måtte förfalla.
Det framställda yrkandet, att postskjutsen måtte öfverlåtas på entreprenad till de personer, som kunde finnas villige att den sig åtaga, kunna Utskotten icke heller understödja, Stats- saint Allm.
Ut sk. Uti., iV;o 129. 17 derstödja, dels af de skäl, som förut blifvit anförde, i frågan om postskjutsens öfverflyttande på gästgifverien, dels ock i anseende dertill, alt verkställandet af förslaget skulle blifva förenadt med allt för stora svårigheter, innan gästgifveri-skjutsen blifvi*- på beting ställd.
Utskotten få alltså för närvarande afstyrka bifall å omförmälde yrkande.
I fråga om den lindring i postföringsbesväret, som blifvit af åtskillige motionärer yrkad; så få Utskotten, innan de utlåta sig öfver de serskilda förslagen i berörde afseende, anmärka och erinra, att de förmoner, som posthemman i allmänhet åtnjuta, bestå hufvudsakligen uti frihet från rotering, inqvartering, kungs-, krono-, håll- och reservskjuts, kronobrefbäring samt körslor lill kyrko- och andre allmänna byggnader.
Att dessa förmoner icke äro obetydliga, bevisas bäst af den snart sagdt vid hvarje
Riksdag förekommande klagan öfver det tryckande i större delen af berörde prestationer; och om än besväret af postskjutsen i sednare tider ökats, så har likväl den ersättning, som de skjutsande derför tillgodokommer, i samma mon blifvit större, äfvensom den lindring i postföringsbesväret, som af omständigheterna skäligen påfordrats, redan torde hafva blifvit medgifven.
Utskotten öfvergå nu till besvarande af de serskilda här ofvan omförmälde förslagen, som åsyfta lindring uti postföringens utgörande, och bland dem först det om skjutslegans förhöjande dels till likhet med hvad, som eger rum eller komme att bestämmas för gästgifveriskjuts, dels till 24 sk.
Banco, för hvarje mil.
På sätt Utskotten här ofvan anfört, har Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref af den 3 December 1842, bifallit, att skjutslegan finge ökas för den före år 183o tillkomna postföringen ifrån 8 till 10 sk. milen för enkel och från 10 till 12 sk. milen för dubbel postföring samt från 12 till 14 sk. för den enkla postföringen mellan Ostersund och Herjeådahlen, men för extra postföring från 12 till 16 sk. milen, äfvensom att 16 sk. milen finge åtnjutas för all den gamla postföring, ett hemman utgjorde utöfver 6 mil i veckan, eller 312 mil på året, för helt mantal räknadt.
Och som härigenom tillkommit postförarne en till det betydliga beloppet af 10,594 R:dr 21 sk.
Banco årliBih. till Ii.
Brot. 1845. 4 Sami., 2 AJd., 26 Haft. 3 18 Stats- samt Allm.
Etsk. Uti., N:o 129. gen beräknad ersättning för deras under sednare år ökade besvär med posternas fort— skaffande; så och med fästadt afseende derå, dels att under den korta tid, högstberörde Nådiga Författning, som bordt träda i verket med 1843 års början, varit gällande till efterlefnad, erfarenhet ännu icke kan anses vunnen om otillräckligheten af den medgifna förhöjningen i postskjutslegan, få Utskotten, som icke kunna lemna obemärkt, att posthemman, hvilka från äldre tider utgjort postskjuts, skäligen ej böra beredas förmoner på öfrige skattdragandes bekostnad, i större mon, än som anses motsvara det i sednare tider ökade besväret af samma skjuts, vördsamt tillstyrka, att frågan om förhöjning i skjutslegan för postförare måtte förfalla.
På enahanda grunder och då vanlig ersättning för åkdonens begagnande blifvit medgifvengför all den nya ordinarie postföring, som tillkommit efter 1829, anse sig Utskotten icke böra tillstyrka yrkandet om vagnpenningars erläggande i vidsträcktare mon, än redan är vordet medgifvet.
Genom Kongl. Brefvet den 19 Febrnari 1812 stadgades, alt samtlige poslförarne skulle tillkomma betalning för så många hästar, som efter väglaget och andre omständigheter, till posternas behöriga förskaffande erfordrades; och torde, i anseende härtill, det i enahanda ämne nu väckta förslag icke påkalla någon vidare åtgärd å Rikets Ständers sida, utan böra förfalla.
I afseende å rättigheten för de skjutsskyldige att erhålla väntnin^spenningar; så framställdes redan vid sista Riksdag yrkanden derom , men hvilka yrkanden afstyrktes, enär upplyst blifvit, att postförare redan i vissa fall vore berättigade att erhålla väntpenningar; och som dessutom, jemnlikt Öfver-Post-Directeurs-Embetets Circulaire den 28 Mars 1836, Postmästarne äro skyldige att tillhandahålla rum åt postförarne, under den tid, desse afbida postexpeditioner, samt Kongl. Brefvet den 3 December 1842 bestämmer för hvarje poststation, hvars postförare finnas besvärade med sådan väntning vid Post-Contoret, som ej kan undvikas, en viss årlig ersättning, i mon af häslantalet, till anskaffande af stallrum för postförarnes hästar, hvilken ersättning tillfaller postförvaltaren, om stallrummen af honom tillhandahållas, eller i annat fall postförarne sjelf - Stats- samt Allm.
19 ve; alltså och då de olägenheter, som vänlning vid post-contoren, der sådan må ega rum , kan postförare tillskyndas, blifvit genom cmförmälda föreskrifter i väsendtlig mon minskade, anse Utskotten något stadgande i den syftning, som nu är i fråga, ej vara äf behofvet påkalladt, utan torde frågan derom böra förfalla.
Förslaget, att »farten för hvad post som helst må inskränkas till en mil på 1^ timma», synes egentligen afse den förändring, alt äfven snällposferna, som böra färdas en mil på en timma, skjutsombytena inberäknade, ej måtte fortskaffas på mindre tid än 1§ timma.
Utskotten ej kunna förbise angelägenheten af snällposternas skyndsamma forslande och, utom det dessa poster äro betydligt lättare än de öfrige, de skjutsande för desamma erhålla 4 sk. milen utöfver den ersättning, sorn för gästgifvarskjuts i allmänhet erlägges; få Utskotten hemställa, alt berörde förslag ej måtte föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
Enär Kongl. Maj:t, uti meranämnde Nådiga Bref af den 3 December 1842, redan stadgat, alt de föreskrifter, hvilka i afseende å den tyngd, som finge lastas efter en häst, för gästgifveriskjutsen äro gällande, äfven skola vinna tillämpning vid postföringen, anse Utskotten det i denna syftning väckta förslag icke erfordra något vidare svar, utan böta förfalla.
Vidkommande den gjorda hemställan, att de hemman, som äro berustade, borde för detta betydliga onus erhålla minst dubbelt den ersättning, sorn för roteringen bestås ; så enär några sköl för detta förslag icke blifvit af motionären anförde, och Ut skotten icke heller finna anledning att sådant tillstyrka, hemställa Utskotten, att berörde förslag mätte förfalla.
Slutligen och beträffande Olof Larssons från Gefleborgs
Län yrkande, att postombyten måtte inrättas vid Dåbro torp i Söderala socken, emellan Stiakäira och Myske, samt vid torpet Källan, emellan Kungsgårdens och Bro gästgifvaregårdar, sa har Kongl. Maj:t redan under den 27 Mars 1830 förordnat, att då i flera orter postgårdarne voro belägne på allt-för långt afstånd från hvarandra, Kongl. Maj:ts Befallnings - 20 Stats- samt Allm.
Vtsk. Uti., N:o 129. hafvande borde, så vidt ske kunde utan andra öfvervägande olägenheter, söka minska de långa afstånden postgårdarne emellan, derigenom, att vid vägen nya postgårdar utsagos.
Och som hänvisning för behandlingen af frågor utaf förevarande beskaffenhet sålunda finnes meddelad, hvadan det af motionären åsyftade ändamål kan, med begagnande af en sådan hänvisning, ernås, få Utskotten tillstyrka, att berörde yrkande icke måtte till någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda.
STOCKHOLM, hos Cahl Deleen & W. E. Källström, 1845.
Hes v.- och Ekon.-Uts kottens Utlåtande, JY.-o i3o. 1 N:o 130.
Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Maj, kl. 6 e. m.
Utlåtande, i anledning af framställde förslag till förändradt ajlöningssätt för presterskapet i Riket.
Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten hafva till handläggning fått emottaga nedannämnde tvenne med hvarannan gemenskap egande motioner: från Högloft.
Ridderskapet och Adeln af Herr Friherre Raab, Ad. Chr., som, med hänsigt dertill, att presterskapets aflöning vore ojemnt fördelad, beroende mer på godtycke än lag samt för grannlagenheten och prestens värdighet motbjudande att uppbära, jemte det att den ofta föranledde kallsinnighet och stridigheter emellan presten och församlingen, föreslagit, att presterskapets af försarnlingsboerne erhållande aflöning, eller pastoralierne, måtte indragas, och presterskapet, i stället, jemte bibehållande af sina boställen, få, likasom andra tjenstemän sin aflöning af staten, antingen i penningar eller till en del i spanmål och till det öfriga i penningar; och har motionären ansett tillgångar för den statsutgift, sorn desse löneanslag skulle påkalla, böra beredas genom uttaxering af ett pastoralierne motsvarande belopp hos alla dem, som nu aflöna presterskapet; börande, enligt motionärens tanka, öfvergången till ett nytt löningssätt ej ifrågakomma förr, än i mon af nuvarande innehafvares afgång eller efter deras begifvande, samt lönernes belopp, fördelade i 2 eller 3 classer, bestämmas i förhållande till pastoratens antal och efter beräkning, antingen öfver hela riket eller inom hvarje stift serskildt, af den summa, hvartill alla pastoralier nu uppgå.
Från Hedervärda Bonde-Ståndet. af Riksdagsfullmägtigen Petter Jonsson från Skaraborgs Län, hvilken, med anledning af Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer under innevarande Riksdag aflålne Nådiga Skrifvelse, angående åtskillige kyrkoherdars underdåniga ansökningar om löneförbättring af indragen behaglig tids förläningsspaumål, framställt följande förslag till förändrad reglering af pastorernes och comnnnistrarnes lönevillkor; att då de till pastorerne anordnade boställens afkastning och vederlagsspanmålen ansåges äfven å de minsta bland tredje classens pastorat, uppgå till 20 tunnor spanmål, denna löningsspanmål Bih, till R.
Prot. 184$j 4 Sami. 1 Afd. 27 Haj t. 1 a Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-ZJtskotlens Utlåtande, N.o l3o. borde ökas med 110
Tunnor råg för l:a classens, med 90 d;o d;o för 2:a classens och med 80 d; d:o för 3:dje classens pastorat, hvilken tillökning, med antagande af pastoratens antal i Riket, utom Stockholms stad, lill 212 af l;a, 604 af 2;a och 430 af 3:dje classen, skulle utgöra sammanlagdt 112,080 tunnor; att till verkställande af en sådan lönereglering, som först i mon af inträffande ledigheter och när afslutade contract om pastoralier tilländagå, bordt ega rum, en kappe råg skulle utgöras för hvarje 100 R:dr af så väl taxeringsvärdet af fastigheter i städer, utom Stockholm, och å landet, som å förslagsvärdet af Militie- och Civile boställen hvilka förments vara otaxerade, och hvarigenom, med beräkning af förstnämnde taxeringsvärde till 358,245,642 R:dr och af boställenas värde till 9,004,000 R:dr, en tillgång af 114,763 Tunnor uppstod; att de, ofvanuppgifne behofvet överskjutande 2,683 Tunnor råg borde tilldelas de pastorer, som kunde dertill pröfvas förtjenle; att ifrågavarande spanmål skulle af de skattande lösas med penningar, efter ett medium af 10 års inom hvart och ett län bestämdt markegångspris, hvilka medel borde vid de vanliga uppbördsstämmorne insamlas och till Stats-Verket ingå; att pastorerne skulle, i följd häraf, utbekomma sin lön i contant af staten, utan något annat bidrag af pastoratens innebyggare, af hvad namn som helst; dock att på serskild pröfning borde ankomma, huruvida prestegårdsbyggnad, dagsverksskyldighet af torpare m. fl., ost- och smörtionde, borde qvarstå eller försvinna; att om Biskops-embetena utom i Upsala och Lund kunde indragas, Biskopssätena borde jemte pastorernes stomhemman, så vida pastorsbostället utgjorde ett mantal, utarrenderas emot spanmålsarrendeu på trettio års tid; att denna spanmål jemte Biskopstionden skulle utgöra en grundfond, hvaraf comministrarne i hela Riket, utom Stockholms stad, skulle blifva lönte; att aflöningen skulle beräknas i första classen till 45, i andra till 40 och i tredje till 35 tunnor, hälften råg och hälften korn, hvilken spanmål borde af arrendatorer och tiondegifvare med penningar efter Länens markegång erläggas till statsverket, hvarifrån comministrarne egde lönen utbekomma, utan afräkning å den inkomst, som af innehafvande boställen kunde hemtas; samt att det öfverskott, som af berörde arrende- och tionde-spanmål kunde uppkomma, borde såsom en statens behållning redovisas.
Utskotten hafva tagit berörde motioner under öfvervägande; och ehuruväl nuvarande allöningssätt för presterskapet visserligen är förenadt med olägenheter, hvilka dock för det mesta torde trälfa löntagarne sjelfve, anse Utskotten likväl det af motionärerne väckta förslag, att staten skulle öfvertaga presterskapets aflönande, komma, om det antoges, att medföra i många Stats- samt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utshottens
Ut lät ande j
N-o i3o. 3 afseenden betänkliga följder.
Det lärer väl icke böra bestridas, att då menigheten med alster af egen jord eller ladugård aflönar sitt presterskap omedelbart, eller utan mellankomst af annan uppbördsman, utgiften skall, helst för den fattigaste delen af sockneboerne, falla sig lindrigare, så väl till sitt egentliga belopp, som till sattet och tiden för dess utgörande, än om de afgifter, Författningarne angående presterskapets aflönande bestämma, skulle uttagas af kronans uppbördsman och menigheterna vara underkastade uppbördsförfattningarnes hela stränghet.
Stats-verket skulle dessutom icke, utan stora omkostnader och förluster, kunna emoltaga all den spanmål, som enligt motionärernes förslag ifrågakom att till kronans magasiner levereras och menigheten skulle endera betungas med forslingsskyldighel eller ock att för hela beloppet anskaffa penningar, hvilket understundom kunde blifva svårt att åstadkomma och sannolikt medföra större uppoffringar än hittills egt rum.
Det synes derjemte Utskotten, att de frivilliga converitioner örn preslrättigheterna, hvilka redan uti en mängd församlingar äro afslutade oell hvartill alla blifvit, genom tid efter annan utfärdade författningar, uppmanade, samt de ömsesidiga förmoner, hvilka derigenom blifva så väl församlingarne som presterskapet försäkrade, sannolikt i allmänhet skola mycket öfverväga de fördelar, som kunde uppkomma deraf, att stats-verket öfvertoge presterskapets aflönande.
I betragtande af dessa omständigheter och jemväl med hänsigt dertill, att vid innevarande Riksdag väckta samt af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, enligt dess Betänkande, N:o 109 och Memorial N:o 134, handlagda motioner om förändring i nu gällande grunder för presterskapets aflönande, af Rikets Ständer befunnits icke böra föranleda till någon åtgärd, äfvensom att, hvad serskildt beträffar den tillgång för comministrarnes aflönande, som Riksdagsmannen Petter Jonsson velat hemta genom Biskopssätenas utarrenderande, densamma icke i någon mon kan påräknas, sedan den under Riksdagen väckta fråga om indragning af Biskopsembetena, genom 2:ne Riks-Stånds afslag å Sammansatte Utskottens i Utlåtandet, N:o 81 i ämnet framställda förslag, förfallit, få Utskotten tillstyrka, att någon åtgärd, i anledning af Herr Friherre Raabs och Petter Jonssons förevarande motioner, icke måtte af Rikets Ständer vidtagas.
Stockholm den 13 Maj 1845. 4 S.ats- och Lag-Utskottens Mert. or i al, N.o i3t, och Betänkande, -N.o i3z.
Ank. till Exp -Utsk. den 15 Maj kl. 2 e. ni.
Memorial, i anledning af erhållen återremiss af Betänkandet, N:o 107, angående väckt fråga om ersättning af allmänna medel till vittnen i brottmål.
Enligt till Utskotten ankomne Prolocolls-Utdrag, har Höglofl.
Ridderskapet och Adeln bifallit Utskottens hemställan i berörde Betänkande, att Rikets
Ständer för ifrågavarande ersättningar måtte anvisa ett serskildt forsiags-anslag å 5,000 R:dr B:co under Riks-Statens Andra Hufvudtitel, men återremitterat Betänkandet i öfrigt; hvaremot detsamma är vordet bifallet i dess helhet af de tre öfrige Riks-Stånden; vid hvilket förhållande
Utskotten funnit den erhållne återremissen till någon vidare åtgärd icke föranleda ; hvilket Utskotten skolat hos Höglofl.
N.o 132.
Ank. till Exp.-Utsk. d. i5 Maj, kl. 2 e. rn.
Betänkande, i anledning af väckt motion om öfverflyttning till
Domaremagten af pröfningen och afgörandet af sä kallade äldre krono-fordringar samt om bestämmande af en prce scription, inom hvilken alla sädane fordrings-anspråk skola göras gällande.
Ridderskapet och Adeln väckt samt till Stats- och LagUtskotten remitterad motion, har Herr Rosenblad, Bernhard, andragit, hurusom en af de större oformligheter, som ännu qvarstode i vår Lagstiftning, vore den, att kronan eller staten i vissa fall afgjorde rättsanspråk, ställde emot henne sjelf, såsom i afseende på de så kallade äldre Kronofordringarne.
Då likväl denna processordning vore stridande mot den naturliga grun - Stats- och Lag-V skottens Bctänkandej IV: o l3i.. 5 den för pröfning af lätt, parter emellan, liar motionären ansett den böra upphöra och dessa frågor, lika sorn alla andra fordringsanspråk, öfverlemnas till Domaremagtens afgörande; äfvensom motionären funnit af nöden, alt en prsescriptionstid bestämdes, inom hvilken alla, icke redan förfallna, anspråk af berörde natur borde göras gällande; och har motionären alltså föreslagit: l:o att pröfningen och afgörandet af alla så kallade äldre kronofordringar öfverlemnas från administrativa till Domare-magten, på så sätt alt de i första instantien upptagas och afgöras af Svea Hof-Rält samt derifrån kunna dragas under Kongl. Maj:ts pröfning i Dess Högste Domstol; 2:o att alla, så beskaffade, vid nästlidne års slut i Kammar-Collegium anhängiggjorda och ännu oafgjorda mål af detta Embetsverk öfverlemnas till nämnde Hof-Rätts pröfning; hvarefter en kungörelse, upptagande målens titel, borde införas trenne gånger i så väl Svenska Post- och Inrikes-tidningarne som Finlands Allmänna Tidning och Hamburger Correspondenten, med uppmaning till vederbörande fordringsegare att inom ett år, efter det kungörelsen tredje gången varit införd i samtlige dessa tidningar, deras talan vid Svea Hof-Rätt fullfölja, vid äfventyr, att den eljest anså^es försuten; 3;o att likaledes en kungörelse utfärdas och i samina Tidningar införes, med uppmaning till en hvar, som förmenar sig ega dylik fordran hos Svenska kronan, att inom trenne år, efter det att nämnde kungörelse varit i berörde Tidningar trenne gånger införd, densamma hos Svea Hof-Rätt i laga ordning anhängiggöra, vid äfventyr, att den eljest ansåges försuten; 4:o att, vid afgörandet af dessa fordringsanspråk, allmän
Lag och de serskildt i afseende på dem utfärdade författningar tjena till efterrättelse; 5:o att Kronans rätt bevakas af Kammar-Collegii Advocat-Fiscals-Embete, efter de föreskrifter, Collegium kan finna för godt lemna; dock med rätt för Riksgälds-Contorets styrelse att, om den så skulle fiona lämpligt, äfven låta dess ombudsman iagttaga kronans rätt; och 6:0 att för öfrigt de i och för licjviden af fastställda fordringsanspråk i Rikgälds-Contorets reglemente bestämda grunder skola tjena till efterrättelse, för så vidt serskild öfverenskommelse emellan kärande parten och Riksgälds-Contoret ej mellankommer.
Utskotten hafva tagit berörde förslag i öfvervägande; men då motionären med så kallade äldre kronofordringar lärer afse sådane enskildes fordringsanspråk hos Stats-Verket, hvilka före år 1719 tillkommit; och, så vidt Utskotten hafva sig bekant, praescriptionstid, genom serskilde författBili. till R.
Prot. i845j 4 Sami. 2 Afd. 27 Haft, 2 6 Stats- och Lag-Utskottens Betänkande} N.-o 132. ningar, redan finues för alla dylika fordringar stadgad, så alt några andra fordringsanspråk från nämnde tid icke lära kunna göras gällande, än sådane, hvilka inom stadgad piaescriptionstid redan blifvit hos Kommar-Collegium i föreskrifven ordning anmälde och bevakade och för hvilka, såsom på nämnde Collegii utredning och pröfning beroende, någon ytterligare praescriptionstid icke lärer kunna bestämmas ; anse Utskotten icke erforderligt, att någon ny prasscriptionstid nu stadgas för de af motionären afsedde så kallade äldre kronofordringarne; vid hvilket förhållande och då, i afseende på den pröfning af ifrågavarande mål, hvilken, enligt för Karamar-Collegiuru gällande Instruction, nämnde Collegium tillhör, förekommer, att motionärens i öfrigt framställde förslag endast åsyftar, att samma pröfning skulle öfverflyttas från ett privilegieradt forum till ett annat, hvilket synes mindre lämpligt, Utskotten vördsamt hemställa, att motionen måtte lemnäs utan afseende.
STOCKHOLM, Ecksteinska boktryckeriet, 1845.
Slats* ock Banco-Utskottens Utlåtande N.-o 133 och Memorial, iV.o i34- t Nio 133.
Ank. till Exp-Ltsk. den >7 Ma kl- to f. m.