Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och huru ofta har man ej sett den enes påtrugade högre kunskapsmått få stå tillbaka för den andres, under liberala former uppodlade, kunskapsförmåga, och det ej blott uti fria akademiska studier, utan ännu mera uti Statens, kyrkans och industriens tjenst.
Jag önskade, att våra embetschefer härom Bilt. till R.
Prot. 1865 & 1866. 11 Sami. 1 Afd. 10 74 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N-.o 31. ville yttra sig; det skulle kunna hända, att vi från mer än ett håll då finge höra, att förglömmande af de flesta examenslexorna anses böra föregå den unge mannens praktiska bildning.
Icke heller får man förbise, att en stor andel af ynglingens intellektuela och moraliska utveckling beror af universitets-studier, en utveckling, desto rigtigare, som hon, i följd af mognare år, sker hastigare och har sin omedelbara fortsättning i det praktiska lifvet.
Universitetsläraren måste således vara oändligt mera belåten med en förståndigt påbörjad utveckling af lärjungens anlag, än med en s. k. utveckling, som genom själsmördande examens- och mångläseri är afslutad, oftast för lifstiden, derigenom, att man redan användt hvad som förefanns.
Den enda garanti för goda skolstudier är en god skola, som gör 118 § af skolstadgan till verklighet och ej till en omöjlighet genom yttre kontroller, som aldrig skola upphöra att vara obefintliga, emedan de aldrig upphöra att vara onaturliga och orättvisa.
Är skolan icke god, d. v. s. fungera ej rektor och lärare som sig bör: så är det ju ett det grymmaste tyranni att derföre straffa lärjungen, ej blott med vanvårdade studier, utan äfven med förlusten af all möjlighet att på egen hand godtgöra hvad han genom Statens läroverk lidit, och att genom detta godtgörande rädda sin framtid.
Blotta tanken på en sådan grymhet är upprörande, och hvilka garantier uppställer väl skolstadgan emot en sådan grymhet?
Om ett läroverk i någon mån förfaller, såsom man väl ofta sett hända; skall då mitt barn framsläpas och offras, för att öfverskyla eländet?
Låtom oss hoppas, att den nu gällande afgångsexamen i vårt land blir en ej allenast moralisk, utan en administrativ omöjlighet.
Dessutom skola, hvilka kontroller man än må uppställa, universitetslärare, hädanefter som hittills, bland sina elever finna alla möjliga gradationer, från dem, som i vetenskap, konst eller embete blifva fosterlandets ära, ända ned till de vissnande bladen på det fikonträd, som ingen frukt bar.
Jemnlikhet är der omöjlig, emedan hon är onaturlig; förhatlig, emedan hon syftar att draga alla nedåt, för att få alla lika.
Det är med förtröstan till Gud, och med förtroende till vår ungdoms sedlighetskänsla, som vi måste åt denna ungdom öfverlemna vår framtid och efterverld; föreställom oss ej, att vi genom examens-reglementen hafva den skapande magten i vår hand.
Bråkenhielm.
N:o 32. 75 N:o 32.
Af Herr Bråkenhielm, Per Reinhold, angående en underdånig anhållan hos Kongl. Majit om meddelande af en förklaring öfver Kongl. Förordningen om kommunal-slyrelse på landel.
Förordningen om kommunalstyrelse på landet föreskrifver, att exsekutor eger beräkna tre procent arfvode vid indrifning af resterande kommunalutskylder, men bestämmer ej hvem som dessa tre procent skall ersätta.
Kronofogden afkortar derföre beloppet vid medlens leverering, och församlingens tillskott blifver lika mycket större.
Då nu den betalningsskyldige finner vida beqvämare, att i sitt hem till fjerdingsman aflemna utskylden, än att vandra till uppbördsstämma, helst han derjemte vinner en eller annan månads anstånd med betalningen; så var deraf en naturlig följd, att ganska många från uppbördsstämma skulle uteblifva; att kommunen således blef i saknad af påräknad uppbörd, nödgades upplåna penningar, hvarå räntan likasom uppbördsprovisionen drabbar den ordentlige betalaren, och att ett ökadt besvär förorsakades för kommunalnämndens ordförande.
Jag hemställer derföre, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t underdånigst anhålla, att en nådig förklaring öfver kommunal-lagen må varda meddelad, som stadgar: a) antingen att exsekutor eger hos den betalningsskyldige uttaga den honom tillkommande provision, som dock aldrig bör understiga 10 öre: b) eller ock att stämmoböter, till sex procent af debetsedelns belopp, skola med restantierna af den betalningsskyldige erläggas, dock aldrig under 10 öre: c) eller ändtligen att hela uppbörden må från början öfverlåtas åt kronofogden.
Bråkenhielm 76 Motioner hos Ridderskapet och Ådeln 1865.
N-.o 33.
Af Herr Bråkenhielm, Per Beinhold, om beviljande af ett årligt anslag å ■10,000 R:dr lill aflöning åt tio lärare för döfstumma.
För Rikets Ständer föreslår jag, att Tiotusen R:dr årligen må varda anslagna till aflöning åt tio lärare för döfstumma; att dessa lärare fördelas på orterna till ambulatorisk tjenstgöring; att denna fördelning verkställes af konsistorierna, sedan uppgift öfver döfstummas antal från pastorerna blifvit infordrad; att undervisningen hufvudsakligen skall gå ut på att de döfstumma lära sig läsa, skrifya och räkna; att presterskapet ålägges. att derefter ombesörja deras religionsundervisning och konfirmation; att kommunerna åläggas tillhandahålla undervisningslokal, äfvensom kost och husrum åt fattiga döfstumma under lärotiden; att då framdeles ett så stort antal undervisade döfstumma i orterna kommer att förefinnas, att dessa beqvämligen kunna användas såsom lärare, indrages statsanslaget till lärares aflöning, i mån af lärarnes afgång; hvarefter det bör åligga kyrkoråd, att åt döfstum anskaffa undervisning, som af församlingens gemensamma medel bekostas; såvida ej Landstinget anställer en eller flera permanenta lärare för länet.
Skulle Stats-Utskottet finna skäl att afstyrka detta förslag; så yrkar jag, att fråsan må öfverlemnas till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet med hemställan, att Rikets Ständer hos Kongl. Majit underdånigst anhålla, det en allmän Förordning må varda ötfärdad, som ålägger Landstingen, hvart i sin ort, anskaffa lärare åt döfstumma, med de vidare bestämmelser angående tid, antal och öfriga omständigheter, som Kongl. Majit nådigst finner lämpliga.
Det måste vara öfverflödigt, att anföra de bevekande skälen för denna motion.
Mot de vanlottade, hvarom nu är fråga, har samhället lika skyldigheter som mot landets öfriga barn; och den döfstumme har ett desto heligare anspråk på kristna medmenniskors barmhertighet och medlidande, som de äro värnlösa och naturen betagit dem sjelfva klagans ljud.
Det är vår ovilkorliga pligt, att med - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
77 dela åt dem af det ljus och den tröst, som kristendomen i så rikt mått oss skänker, och genom allmän lag och institution bör förordnas, att ingen döfstum, som ej är idiot, får uppvexa, utan att konfirmeras och vinna tillträde till Herrans Nattvard.
Om allmogen uti de fruktbara orterna af vårt land finge bespara hvad de nu bekosta på arbetsföra, kringstrykande, pockande tiggare, skulle denna besparing vara mer än tillräcklig för uppfostran af de döfstumma, som sannolikt till tusentals finnas hos oss.
Jag känner få socknar der ej någon, men flera socknar, der tre å fyra döfstumma finnas.
Af Herr Bråkenhielm, Per Beinhold, om anslag till undervisning i modellritning vid Folkskolorna.
En 20-årig erfarenhet har ådagalagt, att de kostsamma inrättningar för folkundervisningen, hvarmed landet blifvit försedt, icke bära den frukt, som man förväntat.
Inspektörernas berättelser lemna derom ett alltför afgörande vittnesbörd, för att något tvifvel skulle kunna återstå.
Då man ej velat söka orsaken härtill uti föreskrifterna för skolans inre verksamhet, var skolstyrelsen, och isynnerhet dennas ordförande, närmast att emottaga förebråelse för försummelse, obscurantism, m. m.
Uti en annan motion påkallar jag Regeringens uppmärksamhet på de omständigheter, som göra att Pastor, såsom ordförande i skolråd, kommer uti, hvad man kallar, falsk ställning till både församling och skola, hvadan han från denna befattning bör frikallas: här utbeder jag mig få anföra hvad erfarenhet och sakens natur gifva vid handen, rörande de undervisningsämnen, som skolan såsom bildningsmedel begagnar.
Läraren är hänvisad till kristendom, innanläsning, skrif- och räknekonst, samt ytterligare till högre räknekonst, geometri, historia, geografi, naturlära och så kallad linearteckning.
Vid bestämmande af dessa undervisningsämnen synes man snarare haft för afsigt, att åstadkomma en humanistik, hvars embryoniska ståndpunkt skulle ega sin ursäkt uti erkänd omöjlighet att åstadkomma något högre, än att göra kunskapen lefvande genom sådana läroämnen och öfningar, som 78 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 34. ega sammanhang med och tillämpning på det praktiska lifvet, för hvilka man så ledes egde någon i sakens natur grundad säkerhet, att deras studium fortsattes utanför och öfver skolan.
När man undantager kristendom, skrif- och räknekonst, äro de öfriga anbefallda ämnena af den beskaffenhet, att de uti det praktiska lifvet bortfalla, utan att i ringaste mån ega tillämpning på der förefallande arbeten.
Derföre —- uppfyllde nu folkskolan i högsta möjliga grad sina åligganden, skulle dock ske, hvad nu sker, att bland hundra lärjungar knappast finnes en, som ej, efter Irenne års erfarenhet i landtbruk eller handtverk, hunnit befria sig från de minneslexor, hvilkas vidare bearbetande afleda från den sysselsättning, vid hvilken han nu fäster och bör fästa sitt högsta maleriela intresse.
Man torde således med skäl kunna fråga, hvilken frivillig medverkan af landtmannen man i allmänhet har att vänta för en sådan skolas vidmagthållande och framgång.
Man må ej missförstå mig, som om jag skulle frånkänna historiens studium dess inflytande på karakter och sedlighet.
Medvetandet och erfarenheten af detta inflytande må lagstiftaren ega i än så hög grad; fruktlöst skall dock hans bemödande blifva, att meddela detta medvetande, denna erfarenhet åt menige man genom lexor i folkskolan.
Må man ej invända, att något är bättre än intet.
Det är detta resultatlösa »något», som, der det står ensamt, utan inflytande på praktisk och sedlig förmåga af den lärde föraktas såsom halfbildning, och af den olärde förkastas såsom ett fördömligt skryt med hans barn öfver ett minnesförråd, som snart undantränges af lifvets allvarligare intressen.
Och således har folkskolan, med dess lärare, gifvits till pris åt misströstan och nedsatt aktning, till stor gamman för dess hemliga flender, — en misströstan, som hvarken genom statsbidrag, lagstiftning eller förhatliga kontroller någonsin skall afhjelpas; intill dess man, genom resultaten af skolans verksamhet, söker bibringa allmänheten den föreställningen, att skolan förädlar derigenom, alt hon låter ynglingen utgå i lifvet med krafter och kunskaper, som i lifvet öfvas och tillgodogöras, och med en derigenom ökad ga ranti åt samhället, för att han skall förena medborgerlig dygd och sedlig kraft med en ädel verksamhet, sedan han inhemtat de förras religiösa och den sednares intellektuela underlag i samma skola.
Jag föreslår, att Rikets Ständer för sin del besluta:
Att undervisning i folkskola för de lärjungar, som redan inhemtat föreskrifvet minimum af kunskap, enligt 1842 års stadga, hufvudsakli gen skall hafva till föremål ljudelig innanläsning uti godkänd läsebok i fäderneslandets historia med geografi, uti areal- och kubikräkning samt ritning enligt följande moment Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 34. 79 °2: o. Att efter förslag af Teknologiska Institutets tjenstemän, 15 a 20 modeller af det s. k.
Polbeims mekaniska alfabet utväljas, mera med afseende på öfning i särskilda projektionsmethoder, än på de oftast förekommande rörelse-utvexlingarna: alt hvarje folkskola må, genom Insti tutets försorg, varda försedd med exemplar af alla dessa modeller, som, då de i tusental tillverkas, böra tillhandahållas efter lindrigt pris. 3:o.
Att vid Folkskollärare-seminarierna undervisning uti de bestämda modellernas projicierande, efter geometrisk method, meddelas åt alla elever. 4:0.
Att Statsverket bekostar anskaffandet af de för Seminarierna behöfliga modeller, hvartill 400 R:dr för en gång torde vara tillräckliga; hvaremot 500 R:dr årligen för hvarje Seminarium anslås till arfvode åt lärare uti denna ifrågavarande ritöfning. 5:o.
Att undervisning uti denna för allmogen högst nyttiga öfning må vid alla fasta skolor med examinerad lärare, ifrån och med år 1867, vara obligatorisk för de lärjungar, som efter inhemtad minimikunskap vilja vidare begagna skolan och ej sakna fallenhet för ritning; hvadan utväg bör beredas för skolråden, att uti Seminarierna under året 1866 —67 för folkskollärare erhålla behöflig undervisning, hvilken på en månads tid torde böra medhinnas för så många lärare, som på en gång kunna inkallas; samt att få inköpa de behöfliga modellerna.
Om remiss häraf till Stats-Utskottet anbålles vördsamt; hvarjemte jag tager mig friheten hemställa, huruvida ej Utskottet skulle finna lämpligt besöka Teknologiska Institutet och taga i ögnasigte den samling af modeller, sorn förre Direktören M.
Schwartz låtit elever förfärdiga, och sorn, under min tjenstetid vid Institutet, åtminstone var den i sitt slag fullständigaste och skönaste samling i verlden, och som derföre, väl från England, men ej i Sverige blifvit efterfrågad.
Stockholm den 11 November 1865. P. R.
Bråkenhielm. 80 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 35, Af Friherre Rehbinder, Helge, om beviljande af pensioner åt aflidne Majoren Axel Reinhold Andersins ogifta döttrar, Sofa Charlotta och Emma Chrislina.
Den 22 sistlidne
September afled i Christianstad eD veteran från 1808 och 1809 års sorgliga, men för Svenska arméen ärofulla tid, f. d. Majoren i arméen, Kapitenen vid Kongl. Wendes Artilleri-regemente Axel Reinhold Andersin.
Major Andersin erhöll afsked redan 1835, efter att i 43 år med utmärkelse och tapperhet redligen tjenat sitt fädernesland, och erhöll då den obetydliga pensionen af 600 R:dr R:mt.
För några år sedan ökades denna genom Konungens nåd med en obetydlig årlig gratifikation.
Med dessa små tillgångar försörjde Major Andersin sig sjelf och tvänne ogifta döttrar.
Den med sin anspråkslösa och knappa lott förnöjsamme, vördnadsvärde veteranens ålderdom stördes af tärande bekymmer för sina döttrars öde, då han en gång skulle lemna dem, utan anförvandter, utan stöd, och båda sjukliga, oförmögna att sig genom arbete försörja.
Det sista han förmådde verkställa var uppsättandet af en underdånig skrifvelse till Hans Maj:t Konungen, deri han bönfaller, att Hans
Majit i nåder täcktes behjerta denna hans barns bekymmersamma ställning och bereda dem någon hjelp.
De små gratifikationer, som genom Hans Majits nåd, af allmänna medel, möjligen kunna komma att tilldelas dem, äro, som nogsamt kändt är, alltför obetydliga för att kunna bereda dem den mest tarfliga utkomst eller ens skydda dem för nöd.
Tillhörande det frejdade regemente, der den gamle slutade sin tjenstemannabana, och hvilket regemente räknar som en heder att haft honom i sina leder, får jag hos Rikets Ständer vördsamt föreslå, att till Major Andersins efteremnade tvänne ogifta döttrar, Sofia Charlotta och Emma Christina, måtte anslås en årlig pension af 200 R:dr R;mt till hvardera.
Härmed bifogade afskrift af bouppteckningen efter aflidne Major Andersin visar deras nödställda belägenhet och äfven bifogade tjensteförteckning ådagalägger, hoppas jag, bättre än de bevekande skäl jag ytterligare skulle kunna framställa, att Motioner hos Eidderskapet och Adeln 1865.
No 36. 81 att Major Andersin genom sin långa, om ock på obemärkta platser, dock städse utmärkta tjenst, gjort sig förtjent af, att fäderneslandet vördar hans minne, genom att med en ringa skärf skydda hans efterlemnade barn från nöd och elände.
Stockholm den W November 1865.
Helge Rehbinder.
Af Friherre Hermelin, Carl Alfons, om beviljande af ett anslag å 50,000 R:dr, för alt användas till ersättning ål egare af husdjur, som, till förekommande af boskapspestens spridande inom landel, bli/vit nedslaglade.
Med den rigtning som boskapsskötseln under de sednare åren erhållit, utgör denna näringsgren numera en ganska väsendtlig del af landthushållningen.
Osannolikt är dock ej att äfven Sveriges boskapsskötsel kan möta faror, hotande dess fortgående utveckling.
Redan under flera år har i Ryssland rasat en kreaturspest, som jemväl visar sig i andra länder, såsom i Holland, England och Skottland, och i hvilka tvänne sistnämnda länder sjukdomen anställt stora förödelser synnerligast ibland hornboskapen.
Tusendetals kreatur hafva dels dukat under för sjukdomen, dels, då man icke ännu lyckats upptäcka något säkert botemedel, blifvit nedslagtade på det att denna ytterst smittosamma sjukdom ej vidare skulle spridas.
Då Sverige är beläget mellan det Ryska riket och Storbrittanien, kan med skäl befaras att äfven om sjukdomen derstädes synes hafva upphört, den likväl lätt kan i vårt land inkomma, vare sig genom de förädlande, djur, som ifrån England införas eller genom de kreatur som ifrån Finland afyttras till icke obetydligt antal i hufvudstaden och lill jordbrukare i dess grannskap.
Infinner sig boskapspesten i Sverige, så saknas annan utväg för dess hämmande än att samtliga individerna uti de ladugårdar, hvarest sjukdomen uppträdt, mäste nedslagtas.
En dylik nödig åtgärd som af auktoriteterna anbefalles bör dock icke verkställas, utan att en skälig ersättning tillkommer kreatursegaren för den förlust som derigenom uppslår.
För en dylik ersättning har dock Regeringen inga medel anvisade, hvilket hos auktoriteterna kunna väcka tvekan att anbefalla och låta verkställa denna hittills kända enda åtgärd att förhindra sjukdomens utBih. till R.
Fröt. 1865 & 1866. 11 Sami. 1 Afd. 11 82 Motioner hos Eidderskapet och Adeln 1865.
N:o 37. bredande och jemväl gör kreatursegaren mindre benägen att genast delgifva sjukdomens utbrytande och derigenom skyndsamt draga öfver sig en betydlig förlust.
Fördelen, ja, nödvändigheten af att skyndsamt vidtaga åtgärder i dylika fall torde mången ännu kunna erinra sig, då för omkring 10 år sedan den elakartade lungsjukan utbröt uti Westergötland föranledande nedslagning af ett större antal kor på en egendom hvars egare blott till en ringa del erhöll någon ersättning för sin egen förlust och för den uppoffring som dervid gjordes det allmänna, ty Regeringen hade icke medel att deröfver förfoga för dylikt ändamål.
För att sålunda i detta hänseende landet må finnas beredt, och till förebyggande af de vådor för jordbrukaren, hvilka i motsatt fall kunna uppstå, anser jag mig vördsamt böra föreslå, att Rikets Ständer anordna ett statsanslag af Femtio Tusende Riksdaler Riksmynt, att ställas till Kongl. Maj:ts disposition för att användas till ersättning åt egare af de djur, hvilka på vederbörande auktoriteters befallning blifvit nedslagtade till förekommande af boskapspestens spridande inom landet.
Om remiss af denna min motion till Höglofliga Stats-Utskottet anhålles vördsam ligen.
C. A. Hermelin.
Af Herr Silfverstolpe, David Ludvig, om lön för en ny lärare vid Veterinärinrättningen i Stockholm.
I jemnbredd med en i allmänhet ökad omvårdnad om husdjuren, har följt ett ökadt behof af skicklige djurläkare.
Veterinär-inrättningen i Stockholm har i följd deraf anlitat de krafter, som stå inrättningen till buds, för att, så vidt möjligt är, motsvara de billiga fordringarne af duglige djurläkares bildande.
Men ännu, och innan inrättningen kan erhålla den utvidgning, som en för ordnande af veterinärväsendet af Kongl.
Majit nedsatt komité föreslagit, visar sig ett trängande behof af en ny lärare för den ambulatoriska kliniken, eller för elevernes handledning vid sjukvården utom Kongl.
Veterinär-inrättningen (i omkretsen af hufvudstaden), och som derjemte skulle undervisa i husdjursskötsel, husdjursafvel, och ytterlära, i fall så blefve nödigt.
Motioner hos Ridderskap et och Adeln 1865.
N-.o 37. 83 Såsom skäl för hvad här blifvit anfördt må nämnas: att de vid inrättningen anställde lärare äro för få, för att någon af dem skulle kunna en dylik sjukvård, hvilken ofta från inrättningen påkallas, bestrida, hvadan denna sjukvård hittills måst ombesörjas af inrättningens elever; att kreaturens värde numera, sedan' införsel från utlandet af ädla djur sker i ganska stor skala, är mycket större än förr, och egarne af dyrbara hjordar kunna naturligtvis icke af elever påräkna de insigter och den praktiska vana, som för sjuka djurs behandling är nödvändig, och i följd deraf blifver icke inrättningen så anlitad, som annars skulle ske, om en duglig och erfaren lärare vore anställd för den yttre sjukvården; att härigenom går ett undervisningsmateriel, som är särdeles vigtigt, förloradt; ty äfven om eleven kallas till sådana sjuka, kan han icke alltid draga nytta af hvad han får alt iakttaga, då han ganska ofta kommer i den ställning, att han icke förmår tyda sjukdomsyttringarne eller sammanföra dem till ett helt; och ganska ofta kan inträffa att den unge praktikern i sin ifver att göra nytta, väljer sådana medel, hvarigenom skada kan uppkomma, eller, i motsatt fall, låter en tid gå förlorad, hvarunder verksamma medel kunnat medföra gagn, djur-egarne, i båda fallen, till föga fromma; att den praktik, som således går förlorad, såsom omfattande förnämligast boskapsdjur, är af lika stor vigt för elevens utbildning till en skicklig veterinär, som den stationära kliniken vid inrättningen, enär derstädes, såsom bekant är, endast ett mindre antal nötkreatur till vård inlemnas.
Afven torde uppmärksamhet böra fästas dervid att elevernes moralitet lider derigenom att de utsättas för frestelsen att, redan under läroåren söka förvärfva inkomster genom vinnande af praktik, den de icke förmå att, såsom sig bör, sköta, och af hvilken de icke kunna för sin utbildning draga någon nytta, under det de jemväl försumma lektioner och andra göromål vid inrättningen.
Blir återigen en sådan lärare, som nu föreslås, antagen, kan också undervisningen och sjukvården på ett ändamålsenligt sätt anordnas; den praktiska undervisningen skall göra en stor vinst, och hela landet tillskyndas fördelen af mera praktiskt utbildade veterinärer.
I följd af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag att Rikets Ständer täcktes bevilja ett anslag af Tre Tusende (3,000)
R:dr årligen till lön för en lärare vid Kongl. Veterinär-inrättningen i Stockholm för elevernes handledning vid sjukvården utom inrättningen.
Om remiss till Stats-Utskottet anhåller jag ödmjukast.
Silfverstolpe. 84 Motioner hos Eiclderskapet och Adeln 1865.
Af Herr Löwenborg, Johan Adolf, om ett anslag a 6,000 R:dr till förbättring af fåra/vein å Gotland.
Om det ligger någon sanning i den ofta uttalade åsigt, att ön Gotland blifvit rikt begåfvad i flera afseenden, så torde å andra sidan den sanning svårligen kunna jäfvas att den enskilda företagsamheten derstädes är ringa och förorsakad af brist på kapital-tillgångar, samt att åkerbruket och boskapsskötseln, om måhända på sednare år väckta till något lif, likväl ännu hafva att tillgodogöra sig mången förbättring, bepröfvad af erfarenheten å fastlandet.
Men rikt begåfvad i flera hänseenden är den det äfven i egendomligheter, och som exempel derå dristar jag framhålla fårskötseln — man må icke föreställa sig att det företräde i afseende å välsmaklighet, som tillskrifves Gotlands fårkött är förorsakad af fårens skötsel på sätt en sednare tids derför uppställda reglor och erfarenhet föreskrifva, nej, tvärtom; men frågar man kanske, hvaruti skall då grunden till denna hemlighet^ sökas?
Jag vågar svaret, djerft måhända, men efter öfvertygelse.
Jag tror den skall sökas uti det blidare klimatet, som tillåter fåren att i medeltal vistas JO månader af året på bete och uti det lågvexta men kraftiga och aromatiska å hällmark vexande gräset.
Yi erinre oss att Gotland eger särdeles vidsträckt hällmark, det är sådan, der dels kalkhällen här och der ligger blottad och dels öfverhöljd med ett med fint lågvext gräs bevext jordtäcke; Denna mark erbjuder otillräcklig näring åt större kreatur, men lemnar fåren en erkänd kraftig och för dem begärlig föda.
Genom den omständighet således, att fåren nästan hela året om kunna vistas ute, inse vi lätt att finulliga ädlare racer, såsom Spanska, Soutdowns m. fl., icke böra, och, för deras ömtålighet, icke med fördel kunna der underhållas, utan måste gröfre och härdigare får-racer, såsom t. ex. den Skottska, för Gotland företrädesvis vara lämplig att införa.