Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
StatsContoirets vägran, att, vid 1827 års Revision, lemna tillfälle för den af Revisorerne begärde inventering af K, RänteKammaren. 4a Riksdagsordningen innehölle likväl, att StatsContoiret borde, likasom Banco- och RiksgäldsVerken, i frågan om sjelfva redovisningen af medlen, alla äskade upplysningar omedelbarligen meddela; och Utskottet borde derföre vidtaga sådan åtgärd, som för framtiden undanröjde ali möjlighet till missförstånd, i anseende till Lagens bokstafveliga mening i detta hänseende, samt ådagalägga, huruvida K.
RänteKaminarens inventering, såsom ingående uti nödvändigheten af en fullständig Controll vid framtida Revisioner borde äga rum eller icke.
I anseende till de förvaltande Verkens förhållanden till R.
St:rs Revisorer har Hr Friherren tillika ansett af högsta nödvändighet, att så bestämda gränslinier uppdrogos, alt all utväg till förnärmande af R.
St:rs värdighet betoges dem, som kunde äga böjelse, att, oansedt Grundlagens tydliga och bokstafliga stadgande, vilja göra ett försök i denna del; hvadan Hr Friherren föreslagit, att, i enlighet med 68 §, Riksdagsordningen, en ny Instruction af R- St:r utfärda - Betänka n den, N:o 353. i<)f) des för deras Revisorer , som kommo att öfverse och granska StatsVerkets, Bankens och RiksgäldsContoirets tillstånd, styrelse och förvaltning, hvarvid en vägledning, i anseende till behofvet, synts Frilierrn kunna hemtas af de till 1827 års RevisionsProtocoIler yttrade olika meningar om Stadgandernes ordaförstånd i den nu gällande Instructionen. 2:0 af Hr vop Hartmansdorffj August: att, för ett snart biläggande af den tvist, hvilken, sedan sista Riksdag, uppstått, i anledning af de olika meningar, som om Ständernes granskningsrätt i fråga om användandet af StatsAnsIagen, af begge Statsmagterne blifvit framställta, StatsUtskottet borde ju förr destohäldfe afgifva Förslag till en förnyad Instruction för R.
Stas Revisorer, på det att Sta-ne, efter det afseende, som derpå gjordes, måtte kunna göra ett motsvarande afseende på de Anslag som begärdes. 3:o af Hr Grefve FrölichDavid: att, då hufvudsakliga felet i så väl Instructionen för R.
Sta's Revisorer af år 1812, sorn i det förslag till ny, som StatsUtskottgt vid 1823 års
Riksdag uppgjort och R.
Sta- antogo, läge deri, att icke observerats, det den-rr na Instruction bordt, enligt 68 <j.
Riksdagsordningen, utfärdas af R.
St:r, och icke af K. M:t, på sätt som skedt, rätta förhållandet härutinnan måtte, i afseende på nu ifrågakommen ny instruction iakttagas och redactionen derefter i allo lämpas.
Motionären har föreslagit; att, i stället för Orden af nya Förslagets 3 §.
"fflåg - 200 Stats-Utskottets ges Räkenskap” det bör hela: ajjfordre Revisorerna Räkenskap — -— att i stal let för orden i 3:dje §. ”Täckes K. M.t lill Revisorerne låta öfverlemna” bör stu: hegare Revisorerna i underdånighet — — ,, i stället för orden i Förslagets 5:le §. ”böra Revisorerne äga tillgång" bör stå: söka Revisorerne tillgång. „ i stället för orden i 6:te §. ”K.
M.t förordnar i Nåder” bör stå:
Revisorerne anhålla i underdånighet, att K.
M.t ville i Nåder förordna. „ i stället för orden i y:de §. ”Skola jemväl vara för Revisorerne att tillgå” bör stå: skola Revisorerne jemväl granska och öfverse. „ i stället för orden i 8:de §. ” af lemnande” börsta: emottagande. „ i stället för meningen i g:de 5- ”bör Secreterarcn i Kongl.
StatsContoiret Revisorerne tillhandagå” bör stå: må Secreterarcn i Kongl.
StatsContoiret Revisorerne tillhandagå. samt att i 10 §. orden ”med anledning af 3o §. i Riksdagsordningen” såsom öfver flöd ige och förvillande utgå.
Varandes tillika af sistbemälde Motionär ansedt högst angeläget, att icke sådane otjenlige ordalag i Instructionen inflöto, hvarigenom den Konungen och Ständerne , hvar för sig, tillhörande rätt blandades med hvarannan.
St:r icke kunde utfärda föreskrifter till åtlydnad af K.
StatsContoiret, borde de icke eller söka åtkomma ett dylikt välde genom or - Betänkandeii, N:o 353. 201 Jalag i en Instruetion för sine Revisorer, utan allenast meddela sAdane föreskrifter för deui sorn stodo i öfverensstämmelse med GrundLagarne och häst ledde till de ändamål R.
St:r vid hvarje Riksdag, efter förändrade förhållanden i Statsskicket fannö för sig angeläget att ernå.
Frän IIosv.
PrästeStändét O Af Hr Domprosten Heurlin, som yrkat: att då, i anseende till den obestämdhet nu varande föreskrifter för R.
Si:rs Revisorer inneburo, svårligen kunde undvikas, att Revisorerne, genom deras olika individuella åsigter, mäste ingå i en tolkning af GrundLagarne, hvilken likväl alltid borde ifrån det egentliga RevisionsArbetet vara utesluten , en ny och? förbättrad redaclion af Instruetionen för R.
St:rs Revisorer öf-j^er StatsVerket måtte utarbetas; i hvilket afseende
Domprosten fästat uppmärksamheten i synnerhet på följande puncter i nu gällande Instruetion, såsom påkallande en omarbetning, nemi.:
Stadgandet i 2 §, om Revisorernes rättighet, att äga tillgång till alla K.
StatsContoirets Räkenskaper, Protocoller och Handlingar, hvilket Stadgande fortfor ännu vid 1827 års Revision att vara ett föremål för olika tydningar. 3 §, angående Revisorernes skyldighet, att göra anmärkningar; af hvilken föreskrift man velat draga den slutföljd, att R.evisoreme skulle vara berättigade, att hos K.
M:t till ansvar i laglig ordning anmäla en inom StatsCoutoiret efter Revisorernes åsigt felande Embetsman, och till hvilken tydning anledning tagits 202 Stats-Utskottets af den i närande §. förekommande hänvisning tili 3o §.
En sådan rättighet borde dock icke tillerkännas Revisorerne, hvilka det allena tillis o m m e att anmärka, hvad de ansåge felaktigt, och utlåtande deröfver afgifva, till pröfning af R.
St:r, hvarefter först, i händelse desse funno anmärkningar-* ne förtjena afseende, 3o §.
Riksdagsordningen kunde vinna tillämpning.
Åberopandet af sistnämnde §. och föreskriften af den underd. anmälan hos K. M:t, syntes derföre fullkomligt öfverflödige och borde utgå, enär Revisorernes anmärkningar skulle inflyta uti RevisionsBerättelsen, hvaraf ett exemplar öfverlemnades till K.
M:t och sedermera remitterades till underd. förklaringar af vederbörande EmbetsVerk.
Ifrågavarande §. af Instructionen skulle således, utan ändring af det egentliga Stadgandet kunna slutas med orden ”sitt utlåtande deröfver afgifva,” och det följande utgå, hvarigenom all tvetydighet försvunne.
Då K. M:t, i dess Nåd.
Skrifvelse d. 4 December 1823, i så måtto bifallit förslaget i 12 §. af den vid samma års Riksdag uppgjorda nya Revisionslnstruction, om tryckning af RevisionsBerättelsen, att berörde tryckning komrne att genom K. M:ts Nåd.
Försorg ega rum, i förening med de EmbetsVerks svar och Förklaringar, emot hvilka Revisorernes anmärkningar blifvit riktade, syntes äfven stadgandet härom medgifva en olika tydning, emedan fråga kunde uppstå, huruvida tryckningen, genom orden i så måtto'’, inskränktes till den som genom K.
M:ts Nåd. försorg verkställdes, eller vore i allmänhet hvar och en enskild tillå - Betänkandcn, N:o 353. 20 a ten.
Detta senare syntes, enligt a §. af TryckfrihetsFörordningen, böra ega rum; dock vöre äfven frågan om tryckning af Pievisionens Protocoller och Handlingar häraf betroende.
Och har Hr Domprosten, på flere anförda skäl, hemtade ifrån den olika arbetsmethod som inom 1827 års StatsRevision på dess Afdelningar iakttagits, tillstyrkt, att, då på Revisionens Afdelningar ärenderne blott beredas för att in Pleno föredragas och afgöras, hos Afdelningarne icke måtte få föras något DiscussionsProtocoll utan endast ett summariskt, innefattande lesultaterne af Afdelningarnes öfverläggningar, meri deremot in Pleno ett fullständigt
Protocoll öfver discussionerne hållas.
Uti hvilket af Hr Domprosten afgifna förslag flere af Högv.
Ståndets Ledamöter instämt.
M:ts ofvanhögstberörde till R.
Skrifvelse, intagen i i:a Samlingen 2:a Bandet af Bihanget till RiksStåndens Protocoll under N:o ^.5, inbemtas, att, sedan K. M:t, den 4 December 1823, på anförde skäl, förklarat
Sig icke kunna till efterrättelse utfärda den af R.
St:r då antagne nya Instruction för deras Revisorer, i afseende på desses befattning med StatsVerkets granskning, utan alt I\.
M:t ansåg Instructionen af den 10 Junii 1812 till sin kraft och verkan gällande, endast med den förändring, rörande tryckningen af R.
St:rs R.evisorers Berättelser, sorn sistberöfde Nådiga Skrifvelse omförmäler; så har, f 204 S tats-Utskottets för att genom bestämda föreskrifter för framtiden undanrödja all skiljaktighet i meningar om föremålet för ifrågavarande revision och sättet, att densamma verkställa, K.
M:t velat till R.
St:r öfverlemna Förslag till förnyad Irsstruction för R.
St:rs Revisorer, med antagande hvaraf, å R.
St:rs sida, Instructionen af d. io Junii 1812 skulle komina till all kraft och verkan att upphöra. K. M:t liar härvid i Nåder til lagg t: att den föreslagne nya Instructionen vore grundad derpå, att, under förbehåll af den dispositionsrätt, K.
M:t hittills utöfvat, äfven de Fonder och Cassör, som icke tillförene blifvit af R.
St:rs Statsutskott eller deras Revisorer, utan endast i KammarRätten, granskade, och om hvilkas revision först vid senare Riksdagar fråga uppstått, skulle hädanefter granskas i sammanhang med StatsVerkets räkenskaper och förvaltning: att K.
M:t dervid funnit lämpligt, alt, då alia de förvaltande
Verkens räkenskaper borde sammandragas uti årligen afslutad RiksHufvudbok, räkenskaperne för de Fonder och Cassör, som hittills icke undergått sådan revision skulle ifrån och med dem för innevarande år i RiksHufvudboken ingå; och ville K. M:t i öfrigt vara betänkt, att, till rättelse för sistnämnde Fonders oell Cassors framtida förvaltning, utfärda Instructioner eller Reglementen, grundade på hvad, efter hvarje sådan Fonds eller Cassas serskilde beskaffenhet, enligt nu gällande föreskrifter, hittills varit iakttaget.
Bet änkan den, N:o 353.
2o5 Från Ridd. och Adeln samt BondcStdndet hafva, med remisserne af denna K. M:ts Nåd.
Skrifvelse jemte Förslaget till förnyad Revisions-Instruction, åtföljt åtskillige i ämnet afgifne yttranden, innefattande dels anmärkningar vid flere delar af Förslaget, dels ock svar på samma anmärkningar.
I förra afseendet har blifvit anfördt af Hr Grefve Gyllenborgs Joli.
Sl:r ägde icke allenast odelad rättighet, att stadga Instruction för deras Revisorer i ett sammanhang, utan öcken vidsträcktare lätt till granskning af StatsVerkets förvaltning, än hvarmed K. M:ts Nåd.
Förslag till Instruction för Revisorerne syntes stå i förening.
I detta senare hänseende borde icke granskning af räkenskaper med granskning af Förvaltning förblandas, hvilket skulle föranleda den påföljd, att R.
Sl:rs Ombud, Revisorerne, först efter 4 års förlopp, blefvo i tillfälle att, till någon del, känna StatsFörvaltningens åtgärder, i följd af föregående Riksdagsbeslut, hvilka åtgärder aldeles skulle döljas för de, 2tne år efter Riksdagen, sammanträdande Revisorer.
En sådan tillämpning af granskningsrätten för Revisorerne skulle dock icke instämma hvarken med Grundlagens Esprit och föreskrifter eller med Nationens rättighet, och syntes derföre så mycket mera motbjudande, som någon synbar fördel deraf icke vunnes, men deremot förekommes den allmänna nyttan, att dispositionerne af Statsmedlen och Regeringens föreskrifter blefvo snart kände.
Det skäl som blifvit anfördt, ätt, om granskning af räkenskaper och af förvaltning icke åtföljdes för samma ar, föregående 2o 6 Stats-Utskottets Revisorer skulle göra intrång i efterföljande Revisorers rätt, vederlädes derigenom, att Revisorerne icke agde beslutande rätt, utan blott den att fälla omdöme; och om det äfven skulle hända: att, i ärender af lika beskaffenhet, tvänne Revisioner fällde olika omdömen, kunde deraf ej uppstå någon skadelig påföljd, då R.
St:r ägde att pröfva, hvilkendera Revisions åsigter borde anses vara de rätta.
— Det syntes Hr Grefven destoheldre utan ändamål, att Statsförvaltningens kännedom hölls förborgad för Revisorerne i flere år, som, jemte det Grundlagen icke betoge desse den naturliga rätten dertill, hvarje enskild man ägde laglig utväg, enligt TryckfrihetsLagen, att förskaffa sig samma kännedom, som förvägrades Nationens Ombud; och genom godkännande af den princip, att granskning af räkenskaper och förvaltning borde åtföljas, skulle äfven StatsUtskottet, som i anseende till granskningen af StatsFörvaltningen stöde i samma cathegorie som Revisorerne, nu vara förnekad granskningsrätt öfver Statsförvaltningen närmare intill närvarande tid, än år 1826, samt böckerne och räkenskaperne för följande åren till alla dess delar kunna för Utskottet tillslutas.
M:t föreslagne Instruction syntes derförutan Hr Grefven icke så tydlig, som de af R.
St:r åren 1812 och 1823 uppfattade, emedan i K.
M:ts Förslag revision af RiksHufvudbocker flerstädes omnämndes, men icke räkenskaperj annorlunda, än i uttrycket StatsContoirets egne räkenskaper, Protocoll och Handlingar, hvilket kunde gifva anledning till den tydning, att Special-räkenskaper icke behöfde vara tillgänglige, Betänkan den, N:o 353.
207 eller granskning deraf äga rum , ehuru de likväl lågo till grund för ItiksHufvudböckerne.
— Till undanrödjande af möjligen uppkommande missförstånd om Författningens utsträckning, hade äfven alla Cassör, specificerade, bordt upptagas, till bestämmande hvilka under allmänna Cassör kunde hänföras; och med afseende på detta allt har det synts Hr Grefven bättre, att bibehålla den nu gällande Instructionen, blott med det tillägg, att granskningsrätten måtte blifva tillämpad på lika sätt, som före 1825 års Revision ägt rum och viel R.
St:rs Verk iakttoges.
Hr von Hartmansdorff\
August, har andragit: att villkoren för antagligheten af K.
M:ts ]\Tåd.
Förslag syntes lämpligen kunna uppfattas under 3:ne hufvudfrågor, hvilka borde skärskådas, innan andre mindre vigtiga omständigheter togos i öfvervägande, nemi.: 1:0 Omfattar den af K.
M:t medgifna granskningsrätlen StatsVerkets tillstånd i alla dess delar, enligt 58 §.
Riksdagsordningen? 2:0
Är den medgifne granskningsrätten i hänseende till tiden lika obegränsad för StatsVerkets som för Bankens och RiksgäldsContoirets räkenskaper, jemnlikt 42 oc h 68 §§.
RiksdagsOrd ningen och 2 §. i 1812 års Instruetion för StatsVerkets Revisorer? 3:o Skola Revisorerne hädanefter inträffa oftare, än 68 §.
PiiksdagsOrdnin gen utsätter?
I afseende på den första frägan förekommer att någre Penninge-förvaltningar, hvilka det blifvit Revisorerne vägradt att granska, nu mera icke funnos, utom ConvoijGomniissariatets och PassevolanceCassans. X 2o8 SlatsDtskottets Granskningen af elen förra syntes väl uttryckligen vara medgifvén af 9 §. i den Föreslngne Instruclionén, men förhållandet roed den senare förefölle tvåtydig!, af ordalagen ”tiiiståndet och förvaltningen af alla milder (Krigs)-Collegii disposition ställde Allmänna, Castor, ” emedan det var örn PassevolanceCassans egenskap af Allmän, eller af motsattsen, som striden, angående hennes granskning, livälfde sig år 1828, och emedan K.
M:t i specificationen af åtskillige Cassör icke upptagit äfven denna Cassa: — att i allmänhet det vore riktigast, att i Instruetionen undvika all Specification af EmbetsVerk och derunder lydande Cassör, då den icke behöfdes, enär Grundlagen om StatsUlskoitet uttryckeligen säger, Statsverket i alla dess eldar, då Pievisorernes enahanda rätt, alt granska samma Cassör, som StatsUtskottets, icke varit bestridd, och då specificationen kunde föranleda inskränkningar i granskningsrätten eller åtminstone vålla tvister derom, genom de indragningar och förändringar, för hvilka CoIIegierne och EmbetsVerken voro föremål: — att det medgifvande K.
M:t för närvarande gjort af en vidsträcktare granskningsrätt, än tillförene, icke eller vore ovillkorligt, såsom Grundlagens stadgande, enär K.
M:t i Dess Nådiga Skrifvelse yttrat: ”att den af K. ”M:t föreslagne Instruction vore grundad derpå, att, "under förbehåll af den dispositionsrätt K.
M.-t hittills ’>J utöfvat, äfven de Fonder och Cassör som icke till-för ene blifvit af IX. St.-rs Statsutskott, eller deras '"Revisorer, utan endast i KammarRätten granskade och Betänkanden, N:o 353.
209 ''och om hvilkas
Be vision först vid senare Riksdagar ”fråga uppstått, skulle hädanefter granskas i samman"hang med StatsVerkets räkenskaper och förvaltning.”
Hvarjemte det vidare hele: ”att K.
M:t vore i öfrigt "betänkt, att till rättelse för sistnämnde Fonders och ”Cassör* framtida förvaltning utfärda Instructioner el"ler Reglementen, grundade på hvad, efter hvarje sä”dan Fonds eller Cassas serskildta beskaffenhet, enligt ”nu gällande föreskrifter, hittills varit ia,gtlaget'’j hvilka förbehåll dock icke syntes kunna af R.
St:r erkännas, utan så vida det hittills ö/liga, både uti disposition och förvaltning, varit Grundlagsenlig!, hvarom R.
St:r visste intet, då deras Statsutskott eller Revisorer ännu icke fått granska förhållandet: —att stadganderne i 2 §, af Förslaget: "alla dessa räkenskaper ”anses innefatta den allmänna redovisningen för Stats"Verkets tillstånd, styrelse och förvaltning” samt i 4 §•
"Denna Allmänna räkenskap öfver StatsVerkets tilI— "stand, styrelse och förvaltning utgör föremålet för "R. St:rs Revisorers granskning” syntes innebära förklaringar öfver Grundlagens mening med granskningen, hvilka ej blefvo laglige förr än de genomgått GonstitutionsUtskottets behandling: samt att i öfrigt, i stället för de 4 första §§. i K. M:ts Förslag, de 2 första §§. i R.
St:rs vid sista Rjksdag antagne voro lämpligare, utom hvad anginge Ordalagen om verificationer till RiksHufvudboken der 3 J, i K. M:ts Proposition tycktes vara riktigare.
Och ehuru således ett betydligt närmande att erS B. 14 2io S t a t s - U t s k o 11 e t s länna den oinskränkta granskningsrätt, som Grundlagen tilldelat R.
St:r, blifvit gjordt genom den K.
Propositionen, syntes detsamma dock icke så fullständigt, att den Forsta hufvudfrågan kunde ovillkorligen med Ja besvaras.
I afseende på den Andra frågan vore det, fastän, i anseende till granskningens föremål, städse erkändt, att Revisorernes och SlatsUtskottets rätt vore lika, så att nemi. de förre hade rätt, att granska lika många och de samma förvaltningar som Utskottet, likväl påstått, att Revisorerne, i anseende till tidepuncteny dit de kunde sträcka sine forskningar, ägde inskränktare rättigheter än StatsUtskottet.
Sådant vitsordades hvarken af häfd eller Författningar; emedan, sedan Ständernes Revisorer, efter år 1772, till en början flngo granskningsrälten endast öfver Banken och efter år 178g RiksgaldsContoiret samt R.
St:rs Fullmägtige i bägge desse Verk år 1800 berättigats att se det föregående årets Riksslutj granskningsrättigheten ändteligen år 180g utsträcktes till Statsverket i alla dess delar ; och ehvad densamma förut varit mer eller mindre vidsträckt till föremålen: syntes dock 180g och 1810 årens Grundlagar, lika så litet som 1812 års Instruction för Revisorerne, hafva bestämt någon olikhet i tiden för Utskotts eller Revisorers befattning, enär det stadgades i 3o §.
RiksdagsOrdni ngen: "‘alt StatsUtskottet skall äga tillgång till alla StatsFerkels räkenskaper och handlingari f\n §.
RiksdagsOrdn. att Utskott ej behöfver genom sin Ordförande begära hos HofCancelleren underrättelser från Betänkanden, N:o 353.
a 11 StatsContoiret, "hvilket likasom Banco-och RiksgäldsVerken bör i frågor om sjelfva redovisningen af medlen alla äskade upplysningar meddela/' i 68 §.
Riksdagsordningen : att R.
St:r skola förordna Revisorer, hvilka äga "att emellan Riksdagar ne enligt af R.
Sl.r utfärdad Instructionj öfverse oell granska StatsVerkets, Bankens och RiksgäldsContoirets styrelse och förvaltning; samt i 2 §. af denna Instruction, hvilken stadgades vid 1809 och i8ro årens Riksdag, inen utfärdades år 1812, "att Revisorerne skola äga tillgång "till alla K.
StatsContoirets räkenskaper, protocoller "och handlingar," icke allenast för de år, till hvilka Revisionen sträcker sig, utan ock, likmätigt 4^ §.
RiksdagsOrdn. , äga ratt, att af StatsContoirct undfå de upplysningar och handlingar, so/n de i öfrigt finna nödige; till hvilka serskildte föreskrifter för Revisorerne äfven komme TryekfrihetsLagens allmänna tillåtelse i 2 §.
4 Mom. för en hvar "att i allmänt tryck utgijva alla, så väl Rättegångar, som andra Allmänna ärender rörande handlingar, protocoll och beslut . ... af hvad namn och beskaffenhet de vara må, ehvad de höra till den förflutna tiden, eller till mål, som hädanefter förekomma.
Och enär, i öfverensstämmelse håde med bruket och desse föreskrifter, Revisionerne fortgått lika öfver StatsVerket, som ännu öfver Banco och RiksgäldsVerken, till 1823 års Riksdag, då, vid Förslaget till ny Instruction för Revisorerne, fråga först väcktes om ändring i afseende på desses granskningsrätt, vore den inskränkning, i både RiksdagsOrdningens och Tryck - 2\i S t a t's-Ut s k o 11 e t s frihetsLagens stadganden, som 5, ii, 12 och i3 §j.' 1 den af K. M:t föreslagne Instruction åsyftade, oriktig; i följd hvaraf äfven, då för öfrigt Förvaltningens beskaffenhet kunde utan afslutad RiksHufvudbok granskas lika oskadligt af Revisorer som af Statsutskott, Andra Hufvud/rågan ansetts böra med Nej besvaras, Hvad den Tredje fräsan anginge, vore också i Grundlagen bestämdt, huru ofta Revisionerne skulle inträffa.
Ändring deri vore redan af ConstitutionsUtskottet beredd, hvars Förslag, att Revisorerne skola hvarje år emellan Riksdagarne sammanträda, vid detta Riksmöte skulle afgöras.
Dock antoge 5 §. i K. M:ts Förslag, att Revisorerne, hvilkas sammanträden, enligt 6 §., utsättas af R.
Sttr eller afgående Revisorer, kunde så sällan sammankomma, att RiksHufvudbok för mera än 2:ne ur vore afslutad, och således äfven att Revisorerne icke inträffade oftare än hvart 3:dje år.
Men när 7 §• stadgade, ”att ingen Revision må öfverskrida 3 månader,” så vore det lätt att inse, huru ytlig en Revision skulle blifva, hvilken borde granska tillståndet, styrelsen och förvaltningen af StatsVerket, Banken och RåksgäldsVerket under lika många år som Revisionen innefattade månader, och ännu svårare skulle det blifva att medhinna Revisionen, om meningen af 8 §. vöre, såsom det tycktes, att inga discussioner skulle få äga rum på Revisorernes Afdelningar, utan endast in pleno.
Då K. M:t medgifvit
Revisorerne en vidsträcktare granskningsrätt i afseende på Räkenskaperne, syntes äfven tiden för denna förrättning bordt göras rymligare, men ej inskränktare, hälst Betan t an cl en, N:o 353. 213 K.
M:t i Dess Nåd.
Skrifvelse den 4 December 182.3, ibland skälen mot den vidsträcktare granskningsi alten, som då afslogs, men nu medgifvits, anförde; "att en "så vidsträckt granskning i sjelfva verket biefve en "omöjlighet, då jemförelse skedde emellan den för Re"visionsförräftningen bestämda tiden ehvars atillräckJJlighet i det inskränktare skick granskningen hittills ägt "”rum R.
St.-r dessutom förut hafva anmältJ och en "ändamålsenlig undersökning af Rikets samtelige Pen"ninge-förvaltande Verks och Inrättningar^ tillstånd, "förvaltning och Räkenskaper."
De föreslagne §§. om tiden, huru ofta Revisionerne borde inträffa och hvarpå deras gagn så väsendtligen berodde, borde derföre icke till pröfning företagas, förr än RiksStånden afgjort det hvilande Grundlagsförslaget derom från sista Riksdag, Och enär således ett fullt tillfredsställande svar icke kunnat gifvas på någondera af de 3 hufvudfrågörne, så bar af Herr von Hartmansdorff den föreslagne
Instruetionen ansetts i sitt närvarande skick icke antaglig.
Herr Hjerta, Gustaf, har fästat uppmärksamheten på vigten af att bibehålla åberopandet af 3o §.
Riksd.- Ordningen, som funnes i den gamla, men ej i den nya Instructionen, och har med anförde Stadganden ur Ålim.
Lagen , deri ordet Klander blifvit användt, sökt visa den olika mening hvari detta ord, sorn i nämnde Grundlags §. förekomme, borde tagas, i jeranförelse till ordet tadel som i Lagen äfven förekomme, samt att man således icke ämnat afstänga yttrande-rätten ai4
St a«t s-Utskottets för R.
Si:r om de Författningar, sorn Konungen kunde utgifva.
Hvad af Hr Hjerta i öfrigt blifvit anfördt, äfvensom hvad yttrats af Hr Friherre Anckarsvärd , Carl Henric , som ansett K.
Förslag ej kunna i någon af dess delar antagas, innefattas i de redan upptagne anmärkningarne.
Och har Hr Grefve von Schwerin ansett vigtigt, att få bestämdt, huru formen för det redovisande Verkets Berättelse skulle vara beskaffad, emedan på denna hufvudsakligen berodde formen af Revisorernes.