Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men det är klart, att dessa hinder skulle i en betydlig nion försvinna, om Skolor så inrättades, att barnen endast 3 eller 2 bestämda dagar eller ock blott en dag i veckan, allt efter olika omständigheter, infunno sig i Skolan för att erhålla lexor, hvilka hemma öfverlästes, samt derefter åter på bestämda dagar förhördes och närmare förklarades.
Detta sätt är redan allmänt brukadt vid undervisningen för Nattvardsbarn och det har, så vidt jag vet, icke mött några hinder.
En sådan method med hemläxor är äfven redan antagen till och med i våra lärda Skolor.
Det är naturligt, att uppoffringen i tid och kostnad för föräldrar att hålla sina barn i skolan skulle blifva högst obetydlig; och att barnen lätt, en eller två gånger i veckan, skulle kunna vandra en längre skolväg, hvilket har sina svårigheter, då det skall ske dagligen.
Denna skolgång blefve för föräldrarne mera angenäm, emedan den gamla och hittills vanliga läsningen under föräldrarnes ögon förblefve som förut.
Brytningen blefve nästan ingen, emedan allt vore blott en utveckling och ett fullkomnande af en redan allmän landssed.
Och der motvilja eller hvad man kallar tredskande uppstode, vore tvångsmedel, när man nemligen fordrade så lilit, billigare och lättare att använda.
Om undervisningen af många skulle anses på detta sätt gå för långsamt, hvilket jag för min del icke tror, så framt allt med noggranhet regleras och framför allt goda tabeller och läroböcker, de senare serskildt inrättade för en sådan method, infördes, så återvanns detLa derigenom, alt en så lindrig skol-pligtighet kunde utan afbrott fortsättas, från :de året till det i5:de, hvarigenom äfven det vigtiga vanns, att undervisningen icke, såsom nu sker, behöfde afstanna, just under den farligaste tiden af barna-åldern, utan tvertom barnens uppfostran blifva något helt 16 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkandej N:o 5. och oafbrutet, som slutade sig först i Nattvardsgången, såsom dess yttersta punkt och upplösning.
I stället för att antaga en så enkel utväg, att afhjelpa de ofvannämda allmänt kända hindren för folk-undervisningen i Sverige, har man inrättat ett eget slags Skolor, okända i alla andra länder, kallade ambulatoriska elier flyttande Skolor, hvilka bestå deruti, att Skolmästaren kringvandrar i Skol-districtet, slår ned sin Skola på serskilta sLäilen, och emottager barnen från den närmast liggande trakten.
Härigenom afhjelpes visserligen det hinder, som ligger i boniugarnes afstånd från Skolan , men deraf uppstå andra, ganska väsendtliga.
En sådan Skola kan nemligen ej fortfara mer än några veckor på hvarje ställe, —huru många, det beror af skoldistrictets storlek — hvaraf följer, att hvad barnen inhemta serskildt hvarje gång, är högst obetydligt och dessutom är vanligen glömdt, när Skolan har gjort sin rund, som ofta varar 12 till i4 månader och kommer tillbaka.
En annan brist är, att till en sådan Skola icke rätt gerna duglige
Lärare kunna erhållas eller bibehållas, och om än så kan ske, så passar dock ett sådant kringvandrande ungkarlslif icke för Lärarens kall, och förderfva!’ förr eller senare hans sedlighet.
Men det svåraste dervid är, som jag fruktar, att dessa Skolor mera än de Fasta bidraga att i Sverige utrota föräldra-undervisningön, emedan föräldrarne, trygga vid den tankan, att deras barn erhålla en af Aucloriteter godkänd undervisning, eller åtminstone finnande en ursägt deruti för sin egen försummelse, småningom underlåta sin pligt att sjelfve undervisa, hvilket ock svårligen kan med skolundervisningen förenas, emedan båda äro byggda på alldeles olika grunder och använda olika methoder.
Yäl har man sökt att afhjelpa en del af dessa, den ambulatoriska Skolans brister, i det roan sökt närma den till den fasta på det sätt, att man velat göra skoltiden på hvarje ställe längre.
Sålunda har i den Kongl. Propositionen denna tid blifvit bestämd till io veckor, samt i Utskottens nu förevarande förslag till 3 månader.
Men i samma mon, som de ambulatoriska Skolorne närma sig till fasta, i samma mon möta dem samma hinder som dessa, jemte det de bibehålla de öfriga af sina egna olägenheter.
En del barn komma nemligen genom denna förändring, eller genom förlängande af skoltiden för hvarje gång alt bo på större afstånd, hvarigenom de dels icke dagligen och jemnt kunna infinna sig, alldeles som i de fasta, dels under mellanliden hinna att förgäta, hvad de läst; men i alla fall qvarblifva de två öfriga af dessa Skolors brister, nem - Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkande j iVIro 5. 17 ligen deras skadliga inverkan på Lärarens sedlighet, samt på föräldra-un dervisningens förfall.
Dessa slags Skolor, som hvar och en erkänner ej vara annat än nödfalls-skolor, finnas för närvarande, till all lycka, enligt den officiella uppgiften, ej i mera än 377 socknar af 2,3o8, hvilka Sverige innehåller; men det är också just dessa, sorn, enligt Utskottens förslag, skola utspridas och inom 5 år komma att inrättas öfver allt i landel, emedan de Fasta Skolorna, om än en sådan, enligt Utskottens förslag, kornrne att inrättas i hvarje Pastorat, dock, enligt hvad hittills erfarenheten visat, och hvartill skälen i det föregående äro framlagde, blifva jemnförelsevis ganska obetydligt begagnade, och derigenom göra sådana nödfalls-skolor öfver allt behöfliga.
Således måste, i fall Utskottens förslag antages, nästan hela vår folk-undervisning hädanefter komma att bestå i den högst ofullständiga och orediga undervisning, som ifrån sådana Skolor kan meddelas.
Jag fruktar, att de mest menliga följder skola deraf uppstå, ej blott för folkets bildning, som skall betydligen nedsjunka under hvad den för närvarande är, ulan ock för folkets religiositet och sedlighet, som i dessa tider behöfver ett kraftigare stöd, än del svaga, som sådana Skolors undervisning kan lemna.
Deremot synes det mig, alt, i fall de Fasta Skolorne förvandlas till de af mig föreslagne hemläsnings-skolor, så blifva sådane ambulatoriska Skolor, utom i några få trakter af Riket, alldeles öfverflödiga, emedan hvarje Fast Skolas område blir betydligen utvidgadt, och kan, i stället för alt som nu, endast sträcka sig lill en ordentlig skolgång, eller en fjerdedel mils afstånd, nu utsträckas till ett område af flere fjerdingsväg från Skolan.
I stället för alt, genom ett så enkelt medel, som en sådan regelbunden hemläsnings införande i Skolan, afhjelpa de hinder, som uppstå af boningarnes aflägsenhet och föräldrarnes behof att behålla sina barn hemma, hafva Utskotten i stället föreslagit åtskillige tvångsmedel för att förmå föräldrarne, att låta sina barn regelbundet bevista Skolan.
Alt dessa icke kunna verkställas, är klart, emedan denna föräldrarnes uragtlåtenhet är grundad dels på local-förhållanden, som ej kunna förändras, dels på föräldrarnes fattigdom, samt behof af sina barns hjelp, som snarare böra behjerlas, än bestraffas.
Deremot, när man utgår ifrån en annan princip för Skolornes inrättning, när man bibehåller föräldrarnes rätt att hafva tillsyn lill sina barns läsning och icke fordrar mer, än att barnen en eller a eller 3 dagar i veckan infinna sig i Skolan, och för de fattigare man Bih. till R.
Sl. Prot. 1840. 4 Sami. 2 Afil. 4 Ad/t. 3 i8 Stats- samt Allni. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkande N:o 5. till oell med kan i nödfall, med afseende derpå, att de ej kunna medföra lödan, inskränka delta till halfva dagar, så äro alla ursägter för föräldrarne, att afhålla sina harn från en regelbunden skolgång nästan omöjliga, och tvångsmedel synas mig först i sådant fall kunna och böra användas.
Emedlertid anser jag dock sådana tvångsmedel i de af mig föreslagne hemläsningsskolor, icke böra sträckas längre än till tvänne.
Det ena vore, att för hvarje sådan veckodag, som försummas, bör en plikt, t. ex. af en eller 2.skillingar erläggas, hvilket, i fall barnet uteblifver hela året, utgör en plikt af i eller 2 R:dr, hvaremot för de barn, sorn regelbundet gå i Skolan, jag, lika med Utskotten, anser icke böra betalas.
Det andra tvångsmedlet är, att alla inom skol-åldern varande hain skola vara ålagde att infinna sigvid de årliga examina, med samma ansvar, som gäller för uteblifvande från husförhör.
Jag är öfverlygad, att dessa båda enkla tvångsmedel skola göra tillfyllest, för att framkalla en jemn och oafbruten skolgång.
Utsältande af ett minimi-pensum, efter hvars inhemtande skolpligligheten skulle, efter Utskottens förslag, upphöra, anser jag för högst skadligt.
Minimum blir oundvikligen snart det allmänna maximum, och skolgångens eller undervisningens afbrytande och upphörande före första Nattvardsgången, som derigenom uppstår, mäste medföra de menligaste löljder.
Uti hemläsnings-skolor, der hela skol-pligligheten består uti att regelbundet infinna sig 1 eller 2 eller 3 dagar i veckan, allt efter omständigheterna, och der således denna skolgång både kan och bör fortsattas ända lill Natlvardsgångs-året, kan intet minimum komma i fråga.
En del barn komma att dervid hinna längre, en del mindre långt, men alla stå under en jemn uppfostran och uppsigt, ända tilldess de, efter första Naltvards-gången, inträda i det allmänna samhällslifvet.
Jag har ansett tillräckligt att framställa sjelfva hufvudtankan om inrättandet af regelbundna hemläsnings-skolor i vårt land.
Jag bör ej smickra mig, att densamma skall vinna någon allmännare uppmärksamhet och i sådant fall är framställandet af alla detaljer af sådana Skolors inrättning öfverflödigt.
Jag skulle endast härvid vilja yttra en ganska inskränkt önskan , den att Rikets Ständer vid den nu ifrågavarande regleringen af folk-undervisningen, som kommer alt Kongl.
Maj:ts höga pröfning underställas, icke mätte helt och hållet afstyrka sådane hemläsnings-skolors inrättande, åtminstone på de trakter, der de kunna genom boningarnes afstånd och föräldrarnes fattigdom mer än annorstädes vara af nöden , så Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
BetänkandeN:o 5. 19 alt Kongl.
Maj:t må vara oförhindrad att vid den blifvande regleringen, för sådana hernläsnings-skolor bevilja samma medel, som för de öfrige, och ofvannämnde lindriga tvångsmedel må kunna stadgas.
Ligger det då någon sanning i denna tanka och dess utveckling, samt dess framträdande i verklighet ej af lagen helt och hållet hindras, så att det lemnäs fritt att inrätta Skolorne, antingen på det ena eller andra sältet, så skall, i fall försök någonstädes göres med hemläsnings-skolor , en jemnförelse blifva möjlig, och i fall de äro grundade på en falsk tanke, de dö ut af sig sjelfva och ej mera komma i fråga; deremot, om de verkligen äro både verkställbara och öfverensstämmande, så väl med sunda undervisningsprinciper, som vårt lands alldeles egna förhållanden, så skola de, utan någon tvifvel, uppstå af sig sjelfva och utbreda sig öfverallt.” 7:0.
Af Herr Conti acts-Pi osten Doctor Björkman: ”Emot förestående Betänkande rörande folkskolor reserverar jag mig hufvudsakligast i följande punkter: 1:0
Att minst en Fast Skola ovillkorligt skall finnas i hvarje Pastorat, anser jag vara orätt alt uppställa såsom regel, då troligen ^ af Sveriges Pastoraler erfordra ambulaloriska Skolinrättningar, vid hvilka Skolmästaren kan flytta för termin eller för året, och derjemte genom läxors gifvande och hörande en dag hvarje vecka fortsätta undervisningen med den undertiden från Skolan aflägsnare ungdomen.
Här hade således bordt heta:
Uti hvarje Pastorat skall finnas en mot Pastoratets loenia behof och nedan stadgade ändamål svarandeaf Stiftets Domcapitel fastställd Skolinrättning.
Detta hade gjort alla strider om nödvändiga undantag från många nu föreslagna närmare stadganden öfverflödiga. 2:0
Det föreslagna minimum af kunskaper för de allmogens barn, hvilka icke böra tvingas alt begagna Folkskolan, anser jag vara för högt.
Stränga utmälnings-åtgärder samt fattigcassornas orimliga anlitande komma att alltför ofta blifva en nödvändig följd af förslaget; och för de mindre väl lottade torde redig läsning innantill af Svensk och Latinsk stil, samt försvarlig, af antagna läroböcker inhemtad, Christendomskuuskap åtminstone för närvarande vara nog såsom tvång. 3:0
Alt staten, såsom nu föreslaget är, med 6,5oo R:dr bekostar en fulländande och speciell undervisning i hvarje Stift för Skolmästare-elever, torde måhända vara oundvikligt, men de till stipendier för Skolmäslarelärlingarue äfven föreslagne 9,000 R:dr anser jag öfverflödiga, enär alla för Sockenskolmästare behöfliga förberedande kunskaper kunna inhemtas vid Apologist- och Läi doms-skolorna, och kostnaden för att vinna den 20 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. BetänkandeJV:o 5. vid Wexel-undervisnings-skolan meddelande speciella, för Folk-skollärarekallet nödiga skickligheten lältligen bör kunna af hvarje elev sjelf bestridas. 4:o Creditivet 5o,ooo R:dr lill understöd åt de Communer, som sjelfva ej magta åstadkomma skolhus eller Skolmästarelön, synes mig allt för litet, helst om alla föreslagna Skolor böra inom 5 år vara inrättade.
Hade en, eller åtminstone en half million blifvit beviljad, och understödet föreslagits att efter bestämda villkor med i å 2,000 R:dr på en gång lemnäs åt hvarje mest behöfvande Pastorat, så hade folkundervisningen på det säkraste, ändamålsenligaste och Staten värdigaste sätt blifvit befrämjad.
En eller annan million af Bankens räntevinst, anslagen till Folkskolors inrättande, vore ett väl användt capital. 5:o Föreskriften, alt Pastor sjelf ej må öfvertaga Skolmästarebefaltningen, är fullkomligen öfverflödig.
ALt detta öfvertagande nekas Pastorernes Adjuncter, torde deremot af flera skäl böra bifallas.
Men bär hade jag ansett af största vigt att föreslå, det alla åtminstone större Communer, som utfästa sig alt värdigt och fortfarande serskildt för Skolan aflöna en prestman, borde efter Domcapillens stadfästelse af lönevillkoren, erhålla rättighet alt begära en sådan lill ordinarie Skollärare. 6:0
Alt förena Klockare-befattningen med ifrågavarande Skolmästares utvidgade och vigliga pligter, må gerna tillåtas, helst mindre församlingar att försöka; men bör anses mera såsom undantag, än såsom regel.
Den, som rätt känner en Klockares flerfaldiga göromål, isynnerhet uti större fö rsamlingar, såsom Pastors biträde vid husförhör, kyrkoförhör, sjukbesök, kallelser till kyrkoråd, Skol- och Falligvårds-directioneroch brefbäring, samt församlingens betjenande med åderlåtning, vaccinering och gångleds kallande, vid begrafningar och bröllopp, med magasins-skrifning och allehanda enskildta och communala smärre förtroenden m. m. — den, som rätt känner delta, och tillika fullt insett nu ifrågavarande Skolmästares pligter, samt derjemte menar uppriktigt med en förbättrad folkundervisning, torde ej vilja, åtminstone företrädesvis och i allmänhet, sammanslå Skolmäslaresysslan med Klockarebefallningen, helst om redan Orgelnistsysslan, som vanligast är, finnes och bör finnas dermed förenad; och enär de Klockaren, enligt gällande lag och Instruclioner, åliggande pligter svårligen lära kunna på någon af lägre kyrkobeljente öfverflyttas.”
Med undantag af 4 förenade sig i denna reservation G. Moberg.
I andra momentet af denna reservation instämde Prosten Åstrand.
Betänkandej N:o 5. 21 8:0.
Af Herr Prosten Åstrand: ”Vid 1. $. 2. moni. önskar jag det tillägg, alt, eler oöfver vinnerliga hinder, hvilka dock af vederbörande Auclorileter ma pröfvas, för Fast Skolas inrättande inträffa, skall åtminstone en ambulatorisk Skola finnas, ty hvad Utskotten i slutet af elerus Betänkande föreslagit, kunde eljest leda dertill, att vissa Pastorat eller Gommuner kunde af vederbörande Aucloriteler befrias från skyldigheten att hafva all slags Skola. 3. §. n. morn. anser jag vara alldeles öfverflödigt och att det följagtligen bör uteslutas.”
Med denna reservation, i afseende å 1. $. 2. mom. förenade sig Herr Conlracts-Prosten Östberga Herr Prosten Nibelius och Herr Prosten Lundblad.” q:o. Af Herr Professoren Doctor Thomander: ”Sedan del genom Högloft.
Stals- och Ékonomi-Utskotlens gemensamma beslut, hvarutinnan jag varit af afvikande mening, blifvit min skyldighet alt, såsom Ledamot af förstnämnde Utskott, med anledning af det senare omsorgsfullt utarbetade och Slals-Ulskollet förelagde Betänkandet, yttra mig öfver folkundervisningsfrågan i bela dess vidd och icke endast i de delar, som med anslags beviljande slå i gemenskap; bör jag, ehuru i flere andra stycken olika tänkande med Utskottens pluralitet, dock, lill undvikande af vidlyftighet, endast i följande vigligare punkter mig reservera: §. 3, 2:a, 3:e och 6:e mom.
Då svårligen tillgångar lära för närvarande kunna påräknas för inrättandet af sådane fullständiga SkolmäslarSeminarier, hvilka med fullt skäl kunde tillerkännas delta namn, utan fråga endast är om sådane nödhjelpsanslaller, hvarigenom åtminstone nå"Ot må lill en början kunna uträttas för bildandet af bättre Skolmästare-ämnen, än de nu allmännast förekommande, anser jag ändamålet lämpligare kunna vinnas derigenom, att dessa anstalter, efter vederbörandes begifvande, förenas med en god vexelundervisnings skola i hvarje Stifts-stad;. alt i allmänhet Skolmäslar-Seminarii Föreståndare blir samma Skolas förste Lärare med lön af Statsmedlen lill högst 600 R:dr, samt Skol mäst ar-elever ne alltså utgöra ett slags högre afdelning af sjelfva Folkskolan, hvaremot Staten icke ulan föranledande af serskild le bevekande omständigheter behöfver bidraga lill de förut varande Lärares aflöning.
Ett årligt anslag af 18,000 R:dr är, så väl för detta ändamål som lill Stipendier, hvad jag anser böra beviljas.
I de mindre folkrika Stiften, der ett jemnförelsevis ringa antal Skolmästare-elever kan förutsättas, torde en sådan göromålens fördelning och sådan aflöning, som 22 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Utskotten föreslagit, kunna göra tillfyllest.
Men om man öfverhufvud inskränker sina åtgärder för Skolinästar-Seminai iers tillkomst dertill, alt man beviljar 3oo Rtdr åt någon i trägen tjenst redan anställd Prestman eller Skollärare, emot förbindelse att meddela måhända 80 å 100 Skolmästare-elever den s. k. theoreliska undervisningen och lemnar emot 100 Rtdr den practiska bildningens ombesörjande åt en ofta föga underkyggd Lancasler-lärare; skall det hela, oberäknadt de hedrande undantag, öfverlägsna personligheter alltid förvålla, såsom jag fruktår, äfventyra att blifva mera ett seminarium på papperet än i verkligheten.
Äro Skollärarne eller Slädernes presterskap gemenligen så litet sysselsatte, att de ulan olägenhet kunna åtaga sig flere
I jenslebefatlningar ?
Är det rätt alt göra Seminarii-göromålen lill en bisak?
Är det rådligt alt ställa Seminariet och Folkskolan liksom utom eller bredvid hvarandra?
Kan derigenom ingen afund, oginhet eller köld framkallas?
Huru vill man anskaffa rum, inventarier, ved, ljus med mera?
Man kan väl icke åtnöjas med ett blott pri valiserande med hemlexor eller tilläfventyrs med någon annan Skolas local under dennas frislunder? 3. 8. mom.
Föreskriften orri skyldigheten att ett år begagna Folklärare Seminarium eller annat motsvarande läroverk behöfver närmare bestämning.
Deri, som innehar den theoreliska bildningen, kanj på en kort till inhemta den practiska. $. 4- 1 • morn.
Veck penningar å 2 sk.
Banco och beräknade för hel läsetermin anser jag böra löreskrifvas på den allmänt erkände och af de fleste Europeiska hinders erfarenhet pröfvade grund, att en ulan speciel betalning ei hållen undervisning mindre värderas.
För futtiga burn bör Skol-cassa och i brist af medel derstädes fallig-cassan godtgöra Läraren, på del han må vara uppmuntrad alt förvärfva förtroende och alla barnen vara af honom lika ansedde. §. 4- 7:e och 8-e mom.
Staten bör under intet villkor upplaga Skolmästare-lönen på sin budget, ej eller på annat sätt för en framtid belasta sig med årliga utgifter för denna communal-angeliigenhel.
Fattigdom bör vara en af anledningarlie lör flere än ett pastoral att få sig om en och samma Fasta Skola förena.
Ett creditiv intill och med året efter nästa Riksdag af högst 100,000
Rtdr åi ligen anser jag böra ställas till Konungens disposition lill understöd en gång för alla, eller högst för<1 eldt på lie år för de församlingar, som i föreskrifven ordning styrka sig deraf vara i behof.
E11 sådan hjelp kan af Slaten lättare åstadkommas, uppfyller bättre ändamålet, emedan utgiflerne i början för anskaf - Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
BetänkandeN:o 5. 23 /andel af lius m. m. äro mest betungande, äfvensom den liar den fördelen att icke bibringa folkel den falska och allt intresse försvagande föreställningen, all dess Skol-anslalter höra till antalet af de vanliga Slatsinslilulionerne eller tjenslemanna-plalserna, deni de snart vänja sig alt betragla nied liknöjdhet eller afvoghet.
Till Seminarii-föreslåndarens löneföi möner bör enkel preslerlig 1 jensleårsberäkning tilläggas för det fall, all det föreskrifves, alt sådan person bör uteslutande egna sig åt delina befallning.” Härmed förenade sig Herr Grefve Horn, Herrar Räfelt RibbingB., Geijerstam och Hallenborg , äfvensom Grefve Platenbeträffande 3. $. 2:a och 3:e mom. samt 4- $• *• niom., och Herr Prosten Lundbladi atseende på 4- $• 7:e oc^ 8;e momenten. io.o. Af Herr Prosten Lalin: ”Mot den af Ilöglofl.
Utskollen he stämda minimi-afgiften, såsom lön för Lärarne i de Fasta Skolorne, lår jag reservera mig.
Huru man än må beräkna 16 t:r Säd, så utgör rlenria summa föga mer, än livad en vanlig dräng i min hemort kostar för året.
För denna ringa lön tror jag ej, alt man kan erhålla Läiare nied de kunskaper och deri bildning, som Ilöglofl.
Ulskollen fordra.
Enligt mitt förmenande hade minimi-afgiften bordi bestämmas lill minst 3o tunnor.” i i:o. Af Herr Gustafsson: ”Uti nedanstående punkter vid närvarande Betänkande får jag vördsamt anmäla min reservation.
Vid 3 $. i morn., deruti Utskotten lillst yi ka, att uli hvarje Slifts Stad elt Lärare-Seminarium bör finnas.
Jag anser detta, såsom jag redan uli min motion rörande denna sak omnämnt, för alldeles öfverflödigt och anhåller all nu något närmare få utveckla min åsigt.
Om man antager, all uli hvarje socken en Skola och en Skollärare bör finnas och jrmnförer della antal med Preslernes, så mäste man finna, alt dessa Folkskole-lärare ej iomrna alt öfverstiga Presternas antal, ulan säkerligen blifva mindre.
Om nu för den preslerliga bildningen endast 2:ne Seminarier äro tillräckliga, elt i Upsala och elt i Lund, skulle då icke äfven 2:ne Folklärare-Seminarier vara tillräckliga?
Man skall invända, alt Preslerna dock examineras och ordineras lill Prester, hvar och en uti sitt Slift, hvarigenom Seminai ierne ej lia så myckel all göra; men all den föregående bildningen och det svåraste , nemligen bedömmandel och cort igerandel af piediknirigainc tillhörer dock Seminarierne.
Jag vill dock öka Skollärare-Seminai ierna till inalles fyra, som skulle kunna vara upprättade i t. ex.
Hernösand för norra delen af landet, uti Stockholm för östra, Gä - 24 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkandej iV;o 5. theborg för vestra, och Lund för södra delen.
Man skulle häremot kunna invända, att delta val later verkställa sig, då Skolorne redan äro i gång och ett beh öflig t antal Lärare redan finnes, men att nu i början, då Skolor i nästan hvarje socken böra organiseras, antalet af sådana Folklärare-elever blir så stort, alt fyra Seminarier ej äro tillräckliga.
Då man likväl kan laga för afgjordt, alt icke alla socknar på en gång kunna vara beredda alt uppbygga Skolhus och öfverenskomma om, huru lön för Läraren skall till vägabringas m. fl. saker, anser jag de fyra Seminarierna tillräckliga; ty, om det skulle erfordras, så kunde ganska väl för en tid ett större antal elever antagas.
Om lönerna, som nu utgöra i3 gånger 3oo R:dr
R:dr, och derföre kunde man erhålla en duglig man, hvilken ensamt skulle sysselsätta sig med sitt vigliga kall.
Man kunde äfven då hoppas att en längre tid få behålla en skicklig Lärare, hvilket nu är högst problematiskt, då han endast har 3oo R:drs lön.
Menar man åter, att han ganska väl kan hafva en bisyssla, så kan han ju ej jemnt sysselsätta sig med sina elever i denna Skola, hvilka således måste qvardröja der så mycket längre.
Slutligen ser jag äfven en fördel uti ett färre antal Seminarier genom den täflan, som måste uppkomma bland ett större antal elever, samt de förändringar, som kunna behöfva vidtagas, hvilka lättare kunna verkställas på fyra ställen än på tretton.” 12:0.