Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Local-Aucloriteterne skola nu ofta komma att verkställa beslut, för hvilkas fattande de uro aldeles främmande — och Utskottet har genom dessa Auctoriteters uteslutande undanhållit ifrån Landtdagarne upplysningar af högsta vigt för Provincens angelägenheter”.
I denna reservation instämde till alla delar Biskoparne af Wingård och Faxe samt Professor Agardh.
Uti förra delen, angående fria val utom Classerna, instämde Biskop Wallin, och uti senare delen, angående vissa högre Embetsmäns sjelfskrifvenhet till Ledamöter å Landtdag, Herrar Silfverstråle och Brakel samt Dom-Prosten Holmström; Constitutions-Ut skottets Meni. N.-o 36. 1 af Herr Lagerhjelm: ”Jag inser ingen annan grund för Landtdagars hållande än inliemtandet af tänkesätten inom olika orter i sådana ämnen, hvilka i betydlig mon bero af orternas skiljaktighet, såsom t. ex. stängselordning, skiftesstadga, vägars underhåll, fattigvård, m. m.
Men äfven om dessa önskningsmål, genom Landtdagars uppkomt, frånskildes Riksdagarne, kunde likväl Oeconomie-Utskottet, till hvars handläggning flera ärenden af allmännare art höra (såsom t. ex. om Läroverken) icke umbäras.
Detsamma gäller äfven om öfriga ämnen, som, enligt Utskottets beslut, på Landtdag kunna förekomma.
Deras upptagande der göra icke Utskotten öfverflödiga och skola obetydligt förkorta deras göromål.
Den åsigt, som å Landtdag blifvit underkänd, skall på Riksdag söka göra sig gällande.
Man ser någon gång Rikets Ständer frångå förra Ständers beslut; skulle nu Landtdags öfverenskommelse tillerkännas mera bestånd än Riksdagsbeslut?
Riksdagarnas förkortande fordrar andra mått och steg, beroende af båda Statsmagterna.
Söker man opinionen, så bör ock betänkas, att den blott så vida bör hyllas, som den förtjena!- det; att den kan missledas; att visst icke alla ämnen tillhöra dess bedömande; och att det lugn och det allvar i forskning, som för mångå, och i synnerhet mera omfattande ämnens utredning är af nöden, icke är att påräkna inom rådslående folksamlingar, hvarest ingen har ansvar för sitt råd.
Man må icke vänta sig landets erfarnaste, kunnigaste och verksammaste män till Landtdagarne, hvarest ej ens ett beslut kan fattas.
De finnas, som undvika Riksdagarne, emedan de icke vänta sig några rätt fruktbärande följder deraf, men äro, hvar inom sitt yrke, vane att skörda der de sått: ett hopp, som sprider trefnad inom hvarje arbetares boning och skänker tillfredsställelse åt den, som vill betala Staten sin skuld för uppfostran och frihet.
De veta hvartill de duga och hvad tiden är värd.
De komma ej till Landtdagarna.
Den klagan man hör öfver representationens ofullkomlighet skall icke nedstämmas på Landtdagarne.
Den föres icke endast af billiga anspråk, utan äfven af sådana, hvilka dels tillönska sig en vidsträcktare politisk verksamhet, dels i djupaste enfald tilltro sig ega upplösningen af tidens alla svårigheter.
Åt dessa bereder Utskottet en ny bana.
Inbjudningen synes mig till det minsta öfverflödig, ty de äro icke nödbjudne.
Detta är en reservation emot Utskottets förslag angående Landtdagarne, men icke något loftal öfver Riksdags väsendets närvarande beskaffenhet, som väl förtjena/' uppmärksamhet, ej blott från representationens, utan ock från Styrelsens sida, men dock icke afhjelpes med blotta ord eller trycksvärta”; af Biskop af Wingård: ”Jag anser Utskottet i sin välmening göra förinycket af Landtdagen.
Förslaget borde icke blott vara theoretiskt rigtigt, 8 Constilutions-Utskottets Mern.
N.-o 36. utan äfven practiskt användbart.
Landtdagen finge allt för många functioner, om den skulle till förberedning öfvertaga Riksdagens göromål.
Åfsigten med Landtdag vore ju dock att folkrösten må uttala sig, icke individuelt, som vid Riksdag, utan mera communalt.
Vid Landtdag måste då egentligen förekomma det locala, eller det som rör Landskapet, betraktadt såsom en del af det stora hela; följaktligen ämnen af oeconomisk art och jemväl af Statsoeconomisk, i fall de angå Provincen serskildt.
Jag ville fördenskull frånskilja grundlags- och allmänna lagfrågor, men deremot qvarlemna Valstadgarna och oeconomiska Lagstiftningen.
Frågor om
Rikets inkomster och utgifter borde ock exclusivt förbehållas åt Riksdag, utom i hvad angår Provincen specielt, eller en inkomstkälla inom den samma; likaså Bevillningens grunder och fördelning förblifva ett Riksdagsärende, åtminstone tills, med förändring i de förra, den senare kan i en troligen ännu aflägsen framtid komma att bero på Landskapen, hvart för sig; slutligen äfven Statens Drätsel-Verk, undantagandes Provincial-Inrättningar, hvilka slå i beröring och vexelverkan med Allmänna Drätseln.
Å andra sidan skulle Landtdagen behandla allt, oeconomiskt, och deribland sysselsättas med de inom Landskapet införda Policeförfattningars bringande till normal enhet.
Emedan jag anser, att i hvarje representation, jemte det rörliga elementet, äfven ett fast bör finnas, föreställande condnuiteten i Staten, synes det mig nödigt, att vid Landtdagen, utom de valde Ledamöterna, som böra utgöra det största antalet, sjelfkallade infinna sig.
Såsom sådane torde böra anses Presidenten i Hof-Rätten, om denna Öfver-Domstol finnes inom Districts, Högste Militaire-Befälhafvaren, Landshöfdingen, Biskopen och Lagmannen.
Sjelfkallade ega desse icke valrättighet i Class.
De öfriga Embetsmännen, som tillhöra 5:te Afdelningen, äro valberättigade och äfven valbara”; af Prosteri Hallström: ”Ehuru jag icke misskänner den ädla afsigt, som velat uti Landskapsting finna ett medel att lifva hågen och utveckla skickligheten för allmänna Värf, samt jemväl medgifver, att, förmedelst dem, skulle de serskilda Communernes öfverenskominelser i flera municipal-angelägenheter och oeconomiska anstalter vinna sannolikt mera samstämmighet, kan jag dock icke biträda den mening, som på införandet af en dylik, för Folkets önskningar aldeles främmande Institution, bygger stora förhoppningar.
Tvärtom jag är öfvertygad, att desse periodiska sammanträden af Länens invånare, utan annan nämnbar frugt än den redan antydda, skola snart finnas af föga betydenhet och båtnad, men desto mer för Landet betungande, och i det hela förfelande de ändamål, som förespeglas.
Det Svenska folket klagar Constitutions-Utskottets Mern.
N;0 36. 9 icke, och eger ingen anledning att klaga deröfver, att dess röst ej får framtränga till Thronen.
För alla, enskilde och associationer, är pelitionsvägen öppen; och dessutom tinner, vid Riksdagarne, hvarje Gommunal-angelägenhet, som tillvunnit sig ett allmännare interesse, lätt organer, som känna sig benägna att bevaka den.
Svenska folket klagar icke heller egentligen deröfver, alt Nationens Ombud sakna erforderlig kännedom af landets verkliga behof och dess sanna fördelar, samt att åtskillige Medborgare-C.lasser, med bättre insigt härutinnan, äro ifrån representationsrätt uteslutne.
Utan deröfver klagas: att landets bördor och besvär, i stället för att minskas under fredens lugn, på ett eller annat sätt förökas vid hvarje Riksdag; att representationen i sitt närvarande skick således på ett mindre tillfredsställande sätt löser sitt uppdrag och bevakar Nationens interessen; att någon förändring härutinnan icke slår att hoppas, förr än en annorlunda sammansatt Nationalförsamling träder tillhopa: — och grunden till det efter sistlidne Riksdag märkbart tilltagande missnöje med sjelfva representationssättet är, såsom jag • fruktar, representationens eget förfarande.
Huru vill man då hoppas kunna afleda detta missnöje derigenom, att för några orepresenterade tillfälle öppnas, att offentligen i hembygdens krets framställa deras önskningar, åsigter oah besvär, samt deröfver under loppet af några veckor debattera?
Kan man skäligen antaga, att deras anspråk så lätt tillfredställas, som genom beviljandet af petitionsrätt å Landtdag och ej sträcka sig vidare utan häfta allenast, att så säga, vid ytan?
Det är dock snarare att befara, att de medborgare, som berättigas, att å Landskapstingen väcka motioner och framlägga lagförslag, skola, i följd häraf, desto ifrigare efterstå den vigtigare och högre rättigheten, att i besluten deröfver deltaga, samt icke utan bitter känsla finna sig densamma beröfvade.
Verkligen faller det ock nog mycket i det besynnerliga, att
Deputerade skola inom hvarje Län årligen sammänträda, för att yttra hvad de kunna önska och åstunda, samt deröfver i behörig ordning öfverenskomma.
Förslag och önskningsmål, sålunda framlockade, lära sannolikt icke uteblifva, och om än en del deraf under påföljande handläggning af vederbörande Embetsverk utdö, är jag öfvertygad, att de likväl, nästan alla, motionsvis återväckas vid förstkommande Riksdag, ty hvilken Riksdagsfullmägtig skulle ej finna sig förpligtad att efter yttersta förmåga bevaka och förfäkta den sak, som liansProvince velat hafva å bane?
Mindre trolig, åtminstone högst problematisk, är fördenskull den verkan Landtdagarne förmenas komma att hafva till Bih. till R.
Prot. i8$4' 3:dje Sami. 2 n:te Häftet. 10 Constitutions-Utskotlets Meni.
N;o 36. förminskande af Riksdagsärendenas och i synnerhet önskningsmålens mängd: än mera må betviflas, i hvad nion de kunna bidraga till Riksdagens förkortande.
Tillräckligen är genom en rigtig erfarenhet bestyrkt, att dessa smärre motioner, som i önsknings väg eller annars framställa mer eller mindre enskilda interessen och föremål, lika lätt af Utskotten affärda^, som de framkastas, så att visserligen icke den betydenhet må dem tillskrifvas, att de sägas någonsin hafva uppehållit Rikets Ständer.
Om således, genom införande af Landskapsting, derå Svenska Folket skulle genom Landt-Ständer representeras* icke de ändamål uppnås , i och för hvilka förnämligast berörde innovation förordas, är det en ökad pligt, att icke förbise de besvär och olägenheter, som påtagligen eller sannolikt skola åtfölja densamma, äfven som de vådor, i hvilka den möjligen kan inleda.
Jag vill ej erinra om de flerfaldiga svårigheter, i hvilka' förslaget oundvikligen skall inveckla sig, vid de närmare bestämmelser, som erfordras, för att gifva det sin afrundade fulländning eiler innan en ny Landtdagsordning blifvit uppgjord.
Men klart är, att, då Landt-Ständerne, utgörande i samtliga Länen en icke ringa personal, skola årligen sammanträda och i det för en del orter mindre närbelägna Läne-Residencet uppehålla sig under loppet af en månad, faller dermed en ganska betydlig kostnad på landet.
Och denna kostnad blir sannolikt dessinera obehaglig och tung, som resultaten af öfverläggningarne, örn dessa ej upplösa sig sjelfva i skum, väl äro förlagda inom möjlighetens krets, men dock der underkastade en mångfaldig främmande pröfning, och utställda tili en oviss framtid, innan de i verkligheten inträda.
Vid sådane förhållanden låter sig förutses att valen: skola med likgiltighet omfattas och behandlas; att alltså de, som med minsta möda och ber svär kunna utföra, måhända äfven de, som mot minsta arfvode vilja emottaga ombudskapet, skola dervid förnämligast komma i fråga; och att i följd häraf vid Landskapstinget Provinceris röst icke skall finna ett mera tillförlitligt uttryck, ej heller dess önskningar och åsigter med sträng sanning komma att uttalas i de afgående Lagförslagen och Petitionerna.
Hurudana än dessa må blifva i den skiftande mängd, hvari de år efter annat afgifvas från de 24 Landskapslingen, de skola likväl alla handläggas och närmare utredas af vederbörande Embets-Verk, samt såmedelst gifva dessa en opåräknad sysselsättning, tillräcklig åtminstone att föranleda den anmälan, att, om icke de allmänna ärendena skola åsidosättas, eller i deras oafbrutna gång uppehållas, måste tjenstepersonalen inom Verken förökas och nya Divisioner upprättas. Constitutions-Utskottets Mern.
JV:o 36. ii Till helt andra resultat, än dem man åsyftar oell för inbillningen uppställer, skall alltså, om jag ej felar i mitt omdöme, den föreslagna Institutionen föra.
Ökad missbelåtenhet, genom en då först rätt saknad representationsrätt vid Riksdag: drygare representationskostnad utan egentlig båtnad, icke ens genom minskning i Riksdagsgöromålen eller den tid, som förderas handläggande erfordras: nya statsutgifter för utvidgande af flere Einbets-Verk: — härutinnan finnér jag den bittra frukt, som af Inrättningen skall alstras.
Och ändock har jag ej vidrört dess svagaste sida, derifrån elen för en dubbel våda synes mig blottställd.
Vöre den blotta formen någonsin mägtig att framkalla väsendet: kunde någon inrättning i sig sjelf allena förmå att väcka fosterlandsnitet och upplifva medborgaresinnet, det skulle då vara en lätt sak att förbättra och afhjelpa hvarje statsskick.
Men det är icke så: — och deri ligger, efter min öfvertygelse, det strängaste inkast emot hela den nya Institutionen, att den icke är af något allmänneligen kändt eller insedt behof påkallad, icke af Provincernes röst förordad, icke af någon önskan eftertraktad, icke ens anad.
Den är och blir derföre en — om ock äldre, dock antiqverad och nu mera ■— tom form; — men i den tomma öppna tillgängliga formen ho vet, hvilken anda omsider infar?
Må hända just den, man vill afleda, den anda af ett tern ligen allmänt, om än obilligt, missnöje öfver representationssättet, hvilken erkännes inom åtskilliga samhällsclasser förefinnas, och som, inom sig sjelf sönderfallen, kringvandrar orolig, men som här möjligen kunde finna en utgångspunkt eller fäste, derifrån han med hopp om bättre framgång kunde söka rubba det hittills bestående och undergräfva till någon del den gamla statsformen.
Må hända ock en annan Dsemon, hvilken, hyllande den falska åsigt, att Konungarnes och Nationernas sak icke är i grunden densamma, aktar angeläget, att ej de senares röst får i oförställd sanning framtränga och med tillhjelp af magtinflytelsen och Embetsmanna-impulsen drifver det förvillande spelet derhän, alt Nationernas egna Ombud blifva eller åtminstone synas vara egentliga upphofvet till de tvätydiga åtgärder, i spetsen för hvilka Regeringarne sjelfva icke vilja inför samtiden framträda.
Landskapstingen, sådane de i enlighet med utkastet dertill kunna motses, skulle, vid en dylik syftning i framtiden, operationsfältet blifva hvarken vidlyftigt eller svårt, ej heller motståndskraften betydlig.
Vill man härförutan lyssna till äldre vittnesbörd, så saknas icke varnande röster emot så kallade små Riksdagar i Provincerne, hvilka, ehvar de i någon liknelse återbildat sig, icke skördat serdeles berömelse: och forntidens vishet framställde likaledes i klar och talande sjrnibol styrkan af den sammanbundna risknippan, men huru, efter dess upplös - 12 Constitutions-TJtskottets Meni.
JV.-o 3j. liing, delarne, hvar för sig, och söndrade frän hvarandra lätt afbrytas.
Jag anser det på alla dessa skäl vara mera vådligt än rådligt, att antaga den Institution, Utskottet tillstyrker.
Agardh har reserverat sig mot följande Utskottets beslut: 1:0 att hvarje Adelsman, som är berättigad till säte och stämma på Riddarhuset, och hetalar bevillning af inkomst, må kunna deltaga i val till Landtdag; 2:0 att andra Val-classen bör utgöras både af Prester nied ordinarie befattning och af ordinarie Lärare vid Statens allmänna Undervisnings-verk; 3:o att till femte Classen skola höra alla sådane besutne hemmansegare på landet samt hus- och jord-egare i Städerne inom Landskapet, sorn icke tillhöra någon bland de fyra öfriga Classerna; f.o att higa Landtdagens Ledamöter må vara dertill sjelfkallade; 5:o att alla Landtdagsmännen skola väljas inom och ej tillika utom sjelfva Val-classen.
N:o ST.
Utskottet den 17 Sept. iS34- Memorial_, med förslag till ändring af 22 <§“ Regeringsformen.
Till Constitutions-Utskottet hafva Herrar B. H.
Santesson och Th. Petré, Ledamöter af Vällofl. Borgare-Ståndet, ingifvit serskilda motioner om ändringar i 1 n och 22 §§ Regeringsformen, för åsyftadt främjande af de på Konungens Högsta Domstol beroende ärendens jemna och oafbrutna gång, dels medelst borttagandet ur bägge dessa §§ eller åtminstone ur den senare, af skilnaden emellan Frälse och Ofrälse Ledamöter, dels genom målens handläggning på Två Divisioner, och inskränkning i ständiga Ledamöternes domföra antal, med tillåten adjunction vid händelser af laga jäf eller förfall.
Enär, hvad först angår upphäfvandet af hörds- eller ståndsskilnaden i sjelfva Domstolens inrättning, de väsendtliga betänkligheter härvid mött, att en sådan rubbning af denna, från fordna Högsta Nämnden eller HofRätt, till Högsta Domstolen öfverflyttade, och der framgent bibehållna orgauisations-grund skulle innebära återkallelse af en historisk, äfven genom Grundlag bekräftad concession åt Ofrälse Ståndet, möjligen återväcka den nu mera nästan undanröjda fördomen eller farhågan, att alla högre platsers ernående förutsatte börds-prerogativ, och i samma mon öka fikandet efter Adelskap såsom ett befordringsmedel, stundom törhända i saknad af redbara Constitutions-Utskottels Meni. 2V.0 37. fbrtjenster, liar Constitutions-Utskottet desto mindre trott sig böra understödja förslaget till ändring af 17 § Regeringsformen, som en slik ändring icke oundvikligen erfordras för de af Motionairerne antydda ändamål.
Beträffande åter frågan om vissa modificationer oell rättelser i Regeringsformens 22 §, har Constitutions-Utskottet, efter äskande, jemlikt 42 § Riksdags-Ordningen, af närmare upplysningar, rörande Högsta Domstolens arbetssätt, tagit detta ämne under serskildt öfvervägande, och dervid, å ena sidan, föreställt sig, att hvarje tillfällig minskning i de ständiga Ledamöternes, efter målens vigt lämpade domföra antal, mot lika tillfällig förstärkning från underordnade Domstolar, af ombytliga Ledamöter, icke vöre förenlig med det upphöjda constitutionela kallet att utöfva Konungens domsrätt, under den i 1 o3 § Regeringsformen stadgade ansvarighet inför allmänna förtroendet, men ock, å andra sidan, funnit, att Konungen är af Grundlagen oförhindrad att, efter behof och omständigheter, reglera Högsta Domstolens fördelning, äfvensom dess arbets-method, och följaktligen att förordna om ärendenas handläggning på två Divisioner, så framt en grundlagligen domför personal för hvardera kan tillvägabringas, samt ändtligen att de anmärkta olägenheterna, som härröra från förfall eller jäf, tvifvelsutan komme att försvinna, om, jemte upphäfvandet af föreskriften, att ej flere än åtta Ledamöter må på en gång vara tjenstgörande, den författning vidtoges, att målen finge afdömas, utan bestämdt vilkor af minst två Frälse och två Ofrälse Ledamöters öfvervaro.
För att sålunda åt Högsta
Domstolen bereda en friare verkningsrymd, och åt Nationell försäkra lagskipningens skyndsamhet i öfversta instantien, får Constitutions-Utskottet vördsamligen uppgifva och till grundlagsenlig behandling öfverlemna det förslag, att 22 § RegeringsFormen må, med uteslutande af de två sista punkterna eller af orden från och med: ”Ej må flere,” lill och med: ”vara närvarande,” erhålla nedanstående lydelse: ”Uti högsta
Domstolen kunna ringare mål pröfvas och afgöras af ”Fern Ledamöter, så ock af Fyra, der alla Fyra äro om slutet ense.
Öfver ”vigtigare saker skola minst
Sju döma”.
September 1834- Reservation af Friherre EhrenborghC. W.: ”Emot Utskottets beslut , att bibe hålla Stånds-skilnaden emellan Högsta Domstolens.
Ledamöter, måste jag Constitutions-TJtskottets Meni.
TV.-o 38. reservera mig; — elen är en lemning ifrån en förfluten tid, och liar redan de facto upphört inom Hof-Rätterne, der den var påbjuden af fordna Författningar, liksom den nu är det genom Grundlag i afseende på Högsta Domstolen och Allmänna Beredningen.
Tids-andan har utplånat stånds-skilnaderne i allmänhet, och då anser jag så mycket mindre rätt, att Grundlagen underhåller den.
RegeringsFormens 28 §. föreskrifver, att
Konungen skall vid alla befordringar fästa afseende endast å de sökandes förtjenst och skicklighet, men icke på deras börd; —• är det då rätt, att en annan § af samma Grundlag paralyserar detta visa stadgande.
Jag bifaller den del af motionerne, som afser en förändring härutinnan, och tillstyrker följande redaction af 17 §.
Konungens doms-rätt — — — Män, hvilka fullgjort hvad — — — och som jag tillstyrkt, att Rikets Allmänna Ärendens Beredning aldeles skall upphöra, anser jag också öfverflödigt att föreslå någon annan redaction till 10 §.
Regerings-Formen, än den Utskottet redan föreslagit uti Memorialet N:o 34.
Häruti hafva Herr Brakel och Biskop af Wingård instämt.
Ankom till Exped.-Utskottet d. 17 Sept. iS34- Memorial, med förslag till ett stadgande i 41 §•
Riksdags-ordningen, om Stats-Rådets Ledamöters tillträde i alla Stånds plena.
Då den högre Administrationens Ledamöter, hos hvilka torde böra förutsättas större kännedom och erfarenhet af allmänna angelägenheter och förhållanden, sakna tillträde minst i Tre, samt, derest de äro af ofrälse börd, och ej såsom Vetenskaps-Academiens Medlemmar till Preste-Ståndet invalde, i alla Fyra Riks-Stånden, hvarigenom tillfälle dem betages att, under Ståndens öfverläggningar, gå tillhanda med mången, för ett ärendes fullständiga utredande, kanhända vigtig och nödig upplysning, har Herr Grefve Lövenhjelm, Gustaf j jemväl med afseende å behofvet för en Consti tu Lionel Regent, att inom Representationen ega organer, uttryckande hans åsigter och utvecklande Slats-förvaltnings-systemet, föreslagit ett grundlags-stadgande, i kraft hvaraf samtlige Stats-Rådets Ledamöter skulle berättigas att öfvervara Riks-Ståndens förhandlingar, dock ej deras beslut.
Constilutions-Ulskottet, som, erkännande både billigheten och nyttan af ett sådant icke personligt, men functionairt undantag, gillat Motionairens ide, Conslitutions-Utskottets Mein. W-o 3 g. i5 ej mindre till syftningen än till uppställningen, får således, blott roed vissa jemkningar i redactionen, och under åberopande för öfrigt af dess i Memorial N:o 34 framgifna förslag till Stals-Rådels Organisation i Departemental form, vördsamlingen öfverlemna, för den behandling
Grundlagen anvisar, följande tillägg och ändring i 4' § Riksdagsordningen.
"Stais- Bädels och Högsta Domstolens samtlige Ledamöter, äf vensom Justitias-Cancelleren och Justitias-Ombudsmannen, kunna ej säte och stämma i deras Stånds Plena förnekas, enär de, enligt hvad hvarje Stånds serskilda Ordningar stadga, dertill berättigade äro. Stats-Ministrarne och Föredragande Stats-Råd ege rätt att jemväl bivista andra Stånds Plena , än der de hafva säte och stämma.
, för att i frågor, som röra deras Departement.
, kunna upplysningar meddela.
Börande de dock, före beslutens fattande , afträda.
Dä Siats-Rådets Ledamöter med Konungslig magt styra Riket, ege de ej i något Rikets Stånd tillträde.
I Utskott — — ■— ej» besluten öfvervara.” Stockholm den 12 September 183/4* N:o 39.
Ankom till Expcd.-Utskottet d. 17 Sept. i834- Memorial, med föreslaget tillägg vid 28 § Regerings-Formen, i afseende pä Utländnings naturalisation.
Under anförande, att en Stats-Författnings syftemål bör vara, icke allenast att skråmessigt befrämja de inhemska vetenskapliga, industriela eller financiera krafternas utveckling, utan ock att, lill stöd för densamma, åt fäderneslandet tillegna hvad främmande
Nationers till större fullkomlighet drifna framsteg erbjuda, och då, serdeles i ett land som Sverige, der öfverflöd ej finnes hvarken på konstflit eller på capital, detta tillegnande synes af behofvet påkalladt, har hos Constitutions-Utskottet Grefve Gyldenstolpe, Jnton Gabriel, väckt motion om ett grundlags-stadgande, i följd hvaraf utländning, bosatt i Sverige, skulle, tinder vissa vilkor, tillerkännas Svenskmanna-rätt och såmedelst utländsk förmögenhets indragning i Riket, utan serskilda inflytnings-formoners beviljande, väsendtligen främjas.
Utskottet, som ansett sig böra gilla och understödja detta förslag, får, 1 hufvudsaklig öfverensstämmelse dermed, vördsamligen uppgifva och tillstyrka, för grundlagsenlig behandling, ett sä lydande tillägg eller nytt moment vid slutet af 2S § Regerings-Formen. i6 Constitutions-Utskottets Mern.
JV.-o 3g. ”Utländsk man, sorn varit inom Riket under 10 år bosatt samt mantals- och skattskrif ven, och hvars förbindelse till främmande magt, efter aflagd tro- och huldhets-ed åt Sveriges Konung, under de senaste fem åren upphört, njute enahanda rättigheter med infödd Svensk man, dock utan att kunna till Konungens Rådgifvare eller till Commendant å Fästning utnämnas.” Stockholm d. 12 Sept. 1834.
V ■ .11.JUIM—nu——— Ilmi.
I STOCKHOLM, 1834> P. A. Norstedt &
Constilutions-Utskottel* Memorial iF.o 4°- * N:o 4°* Antom till Exp.-TJtsk. den ao September.