Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majlis Nådiga Proposition syntes derföre böra i så måtto bifallas, att Rikets Ständer dt Kongl. Majit uppdraga full magt och myndighet, att genom utfärdande ordres anbefalla, det soldat, som är ställd till yttre bevakning d fästning, der till allmänt arbete domde / angur förvaras , eller d allmän Arbetsinrättning eller Correctionshus eller a annan ort, der f ängar till allmänt arbete hållas, ma ega att, i enlighet ZågUtsioltets Utlåtande N:o 1S6. med serskild meddelad föreskrift, å flyende fånge, som på Z-.ne anrop ej stannar oqh återvänder, aflossa sitt gevär, hvarvid skottet hör rigtas sd , att fara får lif vet i möjligaste måtto undvikes; vi<1 utfärdande af hvilken befallning Kongl. Maj:t jemväl i Nåder torde meddela sådana föreskrifter, att all våda för missbruk förekommes, samt till den ändan, bland annat, dels stadga, att skottet ej finge ske med kula, utan med gröfre hagel, hvarigenom faran för lifvet blefve mindre, dels ock förordna om tiden och sättet lör skottets lossande ; samt hos Hogvördige Preste-Ständet: ljo af Herr Professor Geijer, med hvilken Herr Kyrkoherden Ahlqvist, Herr Pro» sren Grape samt Herr Doctor Swedelius instämt: att det vore stridande emot enkla rättsbegrepp , att försök att undfly straff skulle straffas med döden; att det arbitrage, man ville lemna fångföraren genom stadgandet, att skottet bör rigtas så, att lifvet icke skadas , innebure tillräcklig anledning till ogillande af förslaget, hvilket vore ett eclatant bevis på den orätt visa hårdhet, som måste blifva en oundgänglig, fast bedröflig följd af den så kallade philantropiska och liberala lagstiftning i afseende på brottslingar, hvilken man sökes hos LagUtskottets Uilaiandi N.o g hos ns3 införa ; alt , om allmänna säkerhetens kraf, å ena sidan , med skäl åbetopas, (ty endast ett stort för dörren stående ondt hade kunnat förmå Kongl. Majus landsfaderliga bjerta till ifrågavarande Lagf. rslag) så borde man, å den andra, akta sig att drifva redan förtviflad? menniskor till det yttersta och ställa det redan Fiendtlig* förhållandet emellan fånge och vaktare i hvarje rt. gnrtblick på spetsen af lif och död, hvarigenom säkerheten ej skulle vittna, och mot dea blifva flera-, 2:0 af Herr Biskopen Doktor IT ijkman, som i öfrigt förenat sig med Herr Pmfessoren Geijer:
att den till dödsstraff eller lifgtidsfängelse dömde fangens klädedrägt eller andra utmärkande tecken icke kunde i mnikret igenkännas; 3to af Herr Domprosten Henrlin, hvars yttrande Herr Prosten Elfström, samt Herrar Contracts Prostame Prttersson och Nibelius biträdt : att den föreslagna I.agen vöre orättvis till sina grunder, grym i tillämpningen, och vådlig i möjliga framtida följder , helst under inre politiska skakningar; att, om den under något vilkor antoges, så fordrades åtminstone den inskränkning, aU skott icke Bih, till Riks-St.
Fröt. 1828 t__ iSjo, 7 1 Afd. 3 y.dje B-.det 6 :te llU. 3>\ ZogUtsiotitts Utlåtande Nid l56i må lossas emot andra fångar, in dera , gom genom Dom, den Kongl. Majit stadfästat, blifvit lill döden dömde ; alt de lill oskyldige medborgares betryggande af Utskottet föieslaena correctiv voro alltför opålitlige , enär hvarken den dödade vidare egde någon talan, eller bevisning genom vittnen stöde ait erhålla, satrrt den anklagade langens lif, sora måhända blifvit honom af Underrätt orättvist fråndorndt, gåfvts till spillo och komma att bero af en fångförares godtycke , eller kanske egennytta, om derpå sattes pris; 4:0 af Herr Prosten Broonie och Har?
, JBiskopen af Wingård gemensamt : au dat syntes främmande, att åt en fångvaktares behag lemna rättighet öfver fangens lif och död, helst i en tid, då frigan om dödsstraffs lämplighet på fullt allvar är före och ännu oafgjord ; samt af den sistnämnde serskildt , att det icke är rättsenligt , att med lifvets förlust bestraffa bemödandet att återvinna friheten, menniskans lifslugt ; och att fångvaktarens missbruk af hans arbitraira magt aldrig akall kunna ledas i bevis, enär, vid desa användande, inga vittnen förefinnas, eller ock endast brottslingar, som icke torde få vittna } samt 510 af Herr Biskopen ‘Doctor Thyselius : att redaclionen af lagförslaget bords i LagZJtskottels "Utlåtande N:6 156. j5 sä mätto ändras , att deruti varder bestämdt förbudet att i möilrret skjuta på tången.
Dessa anmärkningar har Utskottet i öfvervägande tagit, men icke funnit dem föranleda till någon hufvudsaklig ändring af det utlåtande Utskottet redan afgifvic.
Utskottet har i sitt Betänkande , i möjligaste korthet, men, såsom Utskottet förmodar, med erforderlig tydlighet, upptagit de skäl , som ej mindre emot än för Kongl. Majlis i ämnet aflåtna nådiga Proposition kunna anföras ; och ehuru
Utskottet visserligen funnit de förras giltighet ej kunna sättas i fråga , samt derföre ej eller tillstyrkt anlagande af den nådiga Propositionen i dess helhet, har dock Utskottet ansett de senare ej böra lemnäs utan uppmärksamhet.
En föreningspunkt för de stridiga åsigterne bär Utskottet trott gig finna i det af Utskottet framlagda förslag, ismot hvilket anmärkningarna äro rigtade.
Då nu jemväl motiverne till detta förslag äro i Betänkandet antydda, får Utskottet, utan att ingå i omständlig granskning af de inkast, gom här ofvan finnas anförde t endast afgifva foijand® allmänna erinringar. 3$ T,a& VmkiUlf.s Utlåtande N:n j 56, U’skottef har etkanl och erkänner ngtighetan af <!en grundsats, att häktad person *>j ma straffas för dc-t han söker återvinna iorlorid frihet; och det är derföre icke eller 1 egenskap af straff, sorn Utskottet funnit skjutande efter fånge , som söker rymma , kunna medgifva*, uran det är såsom en säkerhets-anstalt emot den våda, för hvilken medborgares lif och egendom genom löskomne grofva brottslingars ti Iltåg blottställas.
Behofvet af en sådant anstalt är tillräckligen intygad af erfarenheten.
Samhället är visserligen berättigadt och dess verkställande magt skyldig, att låta sorgfälligt bevaka brottslingen, så att han ej må vinna tillfälle att fly; men att förekomma all möjlighet för lången att slippa ur sitt fängelse , skulle göra det nödvändigt att behandla honom med en försigtighet fc>ch stränghet, som snarare förtjente natrin af grymhet, än det äfventyr, för hvilket fången, efter Utskottets förslag, icke utan eget förvållande , kan blifva utsatt.
Fångvårdens skyldighet, att å fången hafva all nödig tillsyn, är dock ej genom
Utskottets förslag eftergifven eller i någon måtto minskad.
Och då förslaget förutsätter dels, att skjutgevärs användande icke är tillåtet i annat fall, än då skjutande är enda sättet att hindra fånge från flykt, och dels, att skott å fången ej får lossas, innan han redan är utom det fängelse, der han hålles i förvar, LagUtsknittrs Utlåtande N'.o 156. 37 eller pjorl sig ledig frän det fängsel , hvarmed lian morn häktet och under forsling
Sr belagd, samt derefter, fastän af fångvaktaren tre gånger anropad, på flykten sig be. gifver, inser Utskottet r-j något oskäligt äfventyr for fångens lif vara att befara.
Om det, å ena sidan, är sanni, alt den klädedrägt eller det kännetecken, hvarmed fången , efter Utskottets förslag, bör vara försedd, ej kan skönjas på långt afstånd eller i mörkret; sa enär det, å andra sidan, stadgas, att skjutningen ej får ega rum, utan att fångvaktaren är viss , att den flyende är på föreskrifva sätt utmärkt , synes ej eller denna invändning innebära något giltigt skäl till förslagets förkastande.
De förslag, TTerr Friherre Åkerhjelm. och Herr Stråle framställt, anser Utskottet för sin del icke lämplige.
— Det förra är i det afseendet öfverflödigt, att bestämd
Lag redan finnes för det fall , då fånge utöfvar våld å sin väktare, eller ställer sig till motvärn, eller någon söker med våld taga fånge lös.
Hvad åter angar den del af samma förslag, som åsyftar rättighet för vaktknekt att nyttja det vapen han eger, när han hotas med anfall af fånge, eller fången ej åtlyder vaktknekts uppmaning, då denne honom från rymmande hindra vill; så lärer ett sådant stadgande finnas alltför j8 LagUtskoUets Utlåtande Nio l56. obestämdt.
För ogillande af Herr Slralex förslag synes den anmärkning tillräcklig, att detsamma innebär öfverlemnande af lagstiftningen i detta ämne åt verkställande magtens godtycke.
Den enda anmärkning, Utskottet funnit 'sig kunna godkänna , är den , att Utskottets förslag ej innehåller, hvad dock i motiverne är antyd:, att Dom eller Utslag , hvarigenom fången blifvit till dödsstraff eller lifstidsfän. geise skyldig känd , skall hafva vunnit laga kraft; och får Utskottet, i anledning deraf, tillstyrka , att början a£ Lagförslaget må erhålla denna lydelse :
Säker fånge, den der genom Dom eller Utslag, sorn eger laga kraft, till dödsstraff eller lif stids fängelse dömd är, att pd Jlykten sig begifva etc.
Med denna förändring varder Betänkan® det till Rikets Ständers pröfning ånyo vördsamt öfverlemnadt.
Stockholm den 5 Januari! i83o Bil. t. Lag Vink.
Ud.N-.o i 56. sami Bet, N:o 157.39
Sto anmälde af Herr Friherre Stael von Holstein , Herrar Ribbing och von Lindecreutz, Herr Professoren Bexell oeh Herrar Borgmästärne Lewton och Ålund , hvilka ål.eropat den serskilda mening, sorn finnes det åter», remitterade Betänkandet bifogad, N:o 1 si, Ankom till Exped.
Utskottat den 19 Jan. 1830; Betänkande öfver Herr Fr. L, Rosenqvists motion om stadgande af skyldighet för Domare, att, uti alla till Häradsrätter instämda mål, söka förmå parterne till förlikning, Då ett önskadt resultat a? de vid förra Riks. tÉngar gjorda förslag om inrättande a-f För** 40 I.aglhskaHets Utlåtand* N;a 147. likningsdomstolar icke blifvit tilivagabragf, mea étt sådant möjligtvis skulle med tiden lättare åstadkommas , om förberedelse dertill skedde vid de vanliga Domstolarne , har Herr Fr. h. Rosenqvist hos Högloft.
Ridderskapet och Adeln föreslagit, att Jursta rätte gångsdagen vid Häradsrätterne må. ansläs till uppropande af alla instämda mål, hvarvid Domaren borde, utan Nämndens närvaro, söka förmå, parterne till förlikning; förmenande Herr Rosenqvist, att , om äfven det åsyfia-ie ändamålet derigenom icke genast vunnes , denna anstalt likväl skulle bibringa idéen om de så länge åstundade Förlikningsdomstolarne.
Lag-Utskottet, till hvars granskning och utlåtande detta förslag blifvit hänvisadt , har detsamma förehaft, men icke funnit skäl att dess antagande tillstyrka.
Ett vidsträcktare åliggande för Domare att befordra förlikning emellan tvistande parter, än det i 20 Cap. 2 §.
Rättegångs-Balken stadgade , ”att Domare skall, ändå att saken är för rätta och under skärskådan kommen, råda parterne att sig förena, om saken sådan är, att det tillåtas måf* lärer hvarken sta tillsammans med lagskipningens egentliga ändamål eller påkallas af behofvet.
Likasom det tillhörer Statens Lagstiftande magt att I LagUtskottets Betänkande N.-o t5y.
4i alt utstaka och bestämma statsmedlemmames inbördes rättigheter; så tillhörer det oek Lagskipande magien , då den anlitas , att tolka och tillämpa den förras bestämmelser ock föreskrifter, och tillerkänna den rättsökande hvad honom på grund deraf tillkommer.
Detta Lagskipningens hufvudsyfte skulle motverka®, om Domaren ovilkorligen förpligtades att använda inflytelsen af sin embetsmyndighet, för att förmå eller intala de tvistande att sig med hvarannan förena.
Sjelfva begreppet af förlikning antyder en eftergift af rättsanspråk, sorn kunna vara i ejelfva verket ostridiga, fastän synbart tvistige.
Icke sällan händer det redan nu, att en fredälskande part hellre godvilligt afstår en gifven rättighet , än han uppfrädetinför
Rätta emot en trätlysten vederdeloman ; och detta skulle än ofrare hända, om det, på sätt Motionairen föreslagit, blefve Domaren ålagdt, att hörja sin handläggning af honom uppdragne rätteglngsförhandlingar med en bemedling, hvarigenom endast vilseföra*»- de tvifvelsmål om rättmätigheten af den talan, som skall pr.ifvas , komme att hos parterne väckas.
Om än förlikningar någon gång, i anseende till de rättsökandes serskiä» da belägenhet eller sakens synnerliga beSih, lill Riki-St.
Prot, 182g— lS3o, y Snål, j Afd, 4 3\dje B:t, 6:fe Hit.
La^Vtshottets Betänkande N;o 157. skaffenhef, kunna ega företräide framför rättegang, så bör likväl icke
Lagskipningens högsta ändamål , sorn ar att göra rättvisan gällande, uppoffras för det underordnade ändamålet att stifta fred.
En om fullgörandet af sin pligt mindre angelägen
Domars skulle ock i ett 3adant stadgande erhålla en förevändning för beqvämligheten att bilägga, i stället att utreda och serskilja invecklade rättsförhållanden.
Utskottet , som anser nu gällande Lags ofvanberörde föreskrift, om skyldighet att i allmänhet råda parterne till förening , innehålla tillräcklig uppmaning till Domaren att, så vidt, utan förnärmande a£ någondera partens ratt eller obehörig inverkan på någonderas fria vilja, ske kan, af-j baija rättegångar, får alltså tillstyrka J att Herr Rosenqvists ifrågavarande förslag må utan afseende lemna*..
Stockholm den 5 Januarii 1830.'
STOCKHOLM, Elméns oek Granbergs Tryckers, i83<*. tLågXJisioiieis Betänkande N;a 158, tl N:o 158.
Utskottet den 2f Janusrii 1830.
Betänkande, i anledning af Herr Gustaf Montgomcries och Riksdags-Fullmägtigen från Gefleborgs Län, Lars Ericssons Motioner om inrättandet af Förliknings-Domstolar.
H os Högloflige Ridderskapet och Adeln har Herr Gustaf Montgomerie gjort hemställan om nödvändigheten och nyttan af Förliknings-Domstolars inrättande.
Moti verne till denna hemställan yttrade Herr Montgomrie , -vid motionens väckande, sig vilja framdeles uppgifva ; men Lagutskottet, till hvars behandling frågan blifvit remitterad, har ej fått emottaga nägot ytterligare anförande af Motionairen i detta ämne.
Derjemte har Riksdags-Fullmägtigen frita Gefleborgs Län Lars Ericsson hos Hedervärda Bonde-Ståndet andragit, atl, då ny brottmålslag, ehuru påtänkt, ännu icke blifvit utarbetad, samt det af trycket utgifna förslag till allmän Civil-Lag förmodades icke Bih, till Rih-St.
Prat. 1818 __ 1850, 7 Sami, \ Afd.
S 5-dje B.det, yxle lid, 2 LagVlskottets Betänkande N:o l58. komma under Rikets nu församlade Ständers granskning, hvarföre ej eller den emot samma förslag gjorda anmärkning, att FörliknirtgsDom6tolar äro deruti förbigångne, nu ej eller kunde varda pröfvad ; så trodde Motioriairen sig böra fästa uppmärksamhet å vigten och angelägenheten af dylika Domstolars införande, hvilket icke tycktes tala uppskof.
Det vore förödmjukande, att
Sverige i upplysning och nyttiga inrättningar stöde efter sine grannriken Danmark och Norrige, hvarest, vid derstädes frän längre tid tillbaka inrättade Förliknings-Domstolar , hälften, oin icka |:delar, af tillernade rättegångar t godo biläggas.
Orsaken till saknaden al sädane inrättningar i fäderneslandet kunde dock icke ligga i de serskilda Ståndens privilegier — ty intet
Stånd egde fördel af att anstifta och mångdubbla rättegångar — utan horde fastmera sökas uti <*n väldig skara a£ sporteltagande Jim bets-och Tjenstemän, hvilkas interesse torde vara: ’ju flera processet' desto mera Protocolls- och Dornslosen samt andra sportlur•"
Del skäl, hvarpå man vid en föregående Riksdag skall motarbetat denna motion, nemligen att Häradflhöfdir.garne å Landet , enligt Lag, tillika äro sjelf— skrifne Förliknings-Domare , vore dock icke giltigt; ty erfarenheten visade, att vid ett Ting , dit flere hundrade mål kunna vaia instämde, som inom få dagar måste afgöra*, LagXJtskotlstS Be lärt k ande N :o 158.
3 Domaren, äfven med bästa vilja, omöjlgen kan hafva tid och tålamod att jemka hop och till förlikning öfvertala envisa ,amt emot hvarandra uppretade parter, hvj till merendels flere timmars rådrum erfordras.
Men deremot skulle en inom Socknen böende Förliknings-Domare, sorn känner folker och de tvistandes lynne, samt egrr <1.1 *s förtroende, lättare vara i stånd att åstadkomma och befrämja förening och vänskap »lem emellan.
På dessa grunder, och jemväl af den anledning, att
Egodelningsrätter numera blifvit förordnade till ego-och skiftes-tvister* förkortande, föresloge Lars Ericsson , att Förliknings-Domstolar md, ju f örr desto hellre , Öf ver hela Riket, bade i Städer och pd Landet, antagas och organiseras ejler vissa reglementen och instructioner, samt indelas i serskilda districter, Sockne- eller Häradsvis , allt efter belägenheten , vidden och folkmängden.
Och har Motionairen, sorn ansåg det icke tillhöra sig att föreslå Reglementen för så beskaffade domstolar t fler uppdraga gränsen emellan dem och förut varande UnderDomstolar, framställt följande grunder för de förras inrättande, utan tunga för Statsverket, nemligen: j:o. att Ledamot erne i FörlikningsDomstolarne borde utgöras af en skri/kunnig Ordförande, under namna] Ordnings - 4 LagVtshotttls Uttänkande N‘.o J«,8. man samt tvånne Bisittare, i Socknestämmor valde af och ibland Districtets Hemmansegare, eller Arrendatorer, för städe med intecknade Contracter ; u:o. att dessa Ledamöter, som skulle väljas för 3\ne ars tid, men derefter kunde d nyo invotéras, borde tjena utan lön , endast för hederns och förtroendets skall, samt derföre njuta rang och anseende; Ordföranden lika med Kronofogden och Bisittarne lika nied HäradsDomcire i Härads•?.
Nämnden 5:o. att sessionerne vid förliknings
Domstolarne skulle hållas på eftermiddag gen af förste Söndagen i hvarje månad, och de dervid förde Prolocoll innefatta endast de tvistande personernes namn, sakens beskaffenhet i korthet, samt derefter tydligen och ordagrannt den afsluiade förlikningen , som parterne egde att med deras egenhändiga namnteckningar och bomärken uti inneliggande protocollet erkänna och besanna; hvarefter Förliknings.utslaget skulle utskrifvas, och gälla lika med laga kraftvunne domar; och borde i lösen derföre af käranden betalas till Ordföranden hälften så mycket som första arket af ett Utslag vid Häradsrätt ef ter Expeditions - Taxan kostar > LagZtskoltets B i t ani andé N:o 158.
I 4-<i. att från Förliknings-Domstolarnes handläggning undantagas alla gröfre brottmål, hvaruti förlikning, efter allmän Lag, icke träffas ina, och af tvistemål alla större arfs- och testaments-, rågångs- och egodelnings-tvister, concursmdl samt mera be tydlige och invecklade skuldfordringsmål, äfvensom alla saker, dem Forliknings-Domstolarne förut, pä den grund, att förlikning icke kunnat bemedlas, från sig förvisat; hvaremot till deras jurisdiction, skulle hora så viii alla mindre brottmål, eller de som angå åverkan, ohägn, trätor och oqväden, beskyllningar, hår drag, skuffningar och sådane slagsmål, hvaraf blodviten icke uppkommit, m. msorn ock mindre skuldfordrings- ersättnings- och arfs-tvhter, jemte alla andra civile mål af ringare vigt; och finge, i mål, som till Förliknings-Domstols behandling hörde, stämning till annan Domstol icke utfärdas förr, än Ordföranden i Förliknings-Rätten meddelat bevis, att saken der förevarit, men icke kunnat genom förlikning af slutas: 5:0. att, för svarande parters inkallande till Förliknings-Domstol, Ordningsmannen borde ega under sitt befäl Socknens Sexmän och Rotemästare, hvilka hade att till utsatt dag munteligen kalla den; sorn skulle tilltalas, och sedermera) om han 6 L 'gUt*JnMct* BttHnknnde
Njo i58 tredsk näes och ut ehle f ve , honom till nästa samm inträda hemta, pd Kärandens Jari skjuta nde kostnad * hvarvid Sexman och Roternäs'are eller deras utskickade ende ali tillgodonjuta beskydd och hägn i likhet med Kronobl tjening.
Emot denr.a m odon deruti , vid ärendets föredragning hr>s Hedervärda BondeStlndef, Riksdags-Fullmägtigen från Östergöthlands Län Olof Carlsson , jemte flera Stånden Ledamöter instämt, är, å andra sidan , ai Riksdags-Fullmägtige Johan Bengtsson ift;in Vesier-Norrlands och Peter Jonsson från Jonköpings Län , i afgifna anföranden, andraget; af Johan Bengtsson: att , dl motioner rätteligen blifvit väckta angående indragning af flera , om just icke skadliga , dock öfverflödiga tjenstebefattningar och Embetsverk , anledning desfomindre vore att yrka införande af Förliknings-Domstolar, som dessa syn. tes ej allenast onyttiga utan till och med skadliga.
Underdomare hade hittills adagaJagt ett lofvärdt bemödande att, der det, utan att gynna brott eller bedrägeri, kunnat ske, tillvägabringa förlikning emellan parter, hvartill ock Häradsrätter vore mera i tillfälle , än Förliknings-Domstolar möjligen -kulle ku«na blifva.
Så kund* till exempel LrtgUlskuiiets Betänkande N:o 158. en förmyndare, i fråga om hans myndlings rätt ocli bästa , utan våda för sig, låta bero vid en af Häradsrätt fastställd förlikning , men ingalunda vid en af Förliknings-Domstol gillad.
— Och om äfven |;delar af de till Förliknings-Domstolarne dragna mål komma att der biläggas; så torde dock derigenom icke åstadkommas någon minskning af de vanliga Domstolarnes göromål, enär, i händelse Förliknings-Domstolar inrättades, alla möjliga saker , äfven de obetydligaste , sorn nu lemnäs åt glömskan , skulle blifva der framdragne.
Dl det tillika vore uppenbart, att genom förlikningsförsök icke vin» nes något hos en slingrande och billiga rättsanspråk undvikande motpart , skulle skyldigheten att, för att emot denne kunna anställa talan , visa, det saken förut hos Förliknings-Domstol förevarit, endast förorsaka omvägar, som , utan någon motsvarande fördel , tillskyndade sökanden kostnad och onyttigt besvär.
Sammansättningen af den föreslagna Förliknings-Domstolen , hvilken dock skulle ega att , med verkan af execution , stadfästa och meddela bevis of« ver der afslutade föreningar, syntes ej eller lofva annat, än den enfaldigare medborgarens blottställande för mer eller mindre uppenbara bedrägerier , för hvilka han , utan upplyste
Domares tillsyn, sannolikt blefve offer; samt $ LagUtskottets Betänkande N;o 158. ai Peter Jonsson: att , ehuru den till grund för motionen liggande afsigten, att forminskr antalet af rättegångar, vore god, syntes dock denna afsigt icke skola, genom det föreslagna medlet, ernås.
Då det kunde tagas för gifvet, att ju lättare det är att väcka och underhålla tvister, desto snarare inlåta sig menniskorna deri , — helst erfarenheten ådagalade, att vid Häradstingen de rättsökande mestadels utgöras af de i tingställenas grannskap boende , då deremot de , som bo aflägset , icke utan nödvändighet sig der infinna;— så vöre att befara, att, i händelse en Förlika i ngs-Domstol i hvarje Socken inrättas , man skulle dit bära alla lumpna saker , sorn möjligen kunna förekomma , och hvarom fråga eljest aldrig hade blifvit väckt , samt reta» till lust att med hvarannan gå till rätta , och slutligen komina derhän i envishet, att man icke ens åtnöjes med Förliknings-Domstolarnes Utslag, äfven i mål, som, om dessa icke funnits, aldrig skolat vidröras.
Derigenom skulle otvifvelaktigt hända , att rättegångarne, med inbegrepp af dem , som vid Förliknings-Domstolarne kornme att drifvas, i hög grad föröktes.
Och om än , vid detta förhållande , hälften eller tvåtredjedelar af målen vid sistberörde
Domstolar afgjordes; så vore dock icke något dermed vunnet , om målen vid de ordinarie Rätterna blefve lika mångå eller kanske flera, an de ZiO^XJlskottets Betänkande N:o l58. nii äro.
Det borde för öfrigt kunna inses, alt förökandet af Domstolarne — ehvad man vill i hvarje Län förlägga en Hofiätt eller i hvarje Socken en Förliknings-Domstol — skall , oberäknad! alldeles onyttigt förspilde betungande kostnader tor Statsverket , hafva elen vida skadligare verkan , att processerne i oändlighet ökas och processlystnaden underblåses, så länge den skamliga ställningen fortfar, att de
Domare , som i första instantien handlägga tvisterna , skola af dem hemta sitt underhåll.
Om det först blefve sörjdt derföre, att de, som egna sig åt domarevarf; vet, måste förskaffa sig grundliga insigter, och att de, som bekläda Domareembetet, kunna lefva af den lön Staten dem består , så skulle folket snart afvänjas från rättegångar, hvartill dels egen trätlystnad , dels egennyttiga sakdrifvare uppmana , Underrätterne blifva tillräcklige Förliknings-Domstolar, och — då de flesta mål komma alt der i första och sista instantie afdömas — Rikets äldsta Hofrätt snart förmå uppfylla sin ursprungliga bestämmelse , samt de öfriga Hofrätteme, i stället att ständigt utvidgas, komma på indragningsstaten ; äfvensom Kongl. Majit i sin Högsta Domstol icke skulle blifva besvärad af den mängd tvistande, som nu tränges kring thronen och upptager en tid , som bättre lunde användas på grundlig pröfning af de få yigtiga ärenden, hvilka, i en bau io Lagljiskoivts
Be ii nitande N.o 158. tre sakernas ställning, skulle behöfva att till Konungen* granskning hänskjuta».