Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Remedium i Halten till tre ett lusendedels skålpund v. v. fint guld öfver den lagliga halten på hvarje skålpund Ducater, samt Remedium i Vigten till tre ett ttssendedelar Ctötvö) öfver eller under den, sorn egentligen följer of ulmyntningsgrunden och den bestämda finheten.
Sedan en afgift numera erlägges för silfvers förmyntning, anser Kongl. Maj:t guld så mycket mindre i framtiden böra kostnadsfritt för egaren präglas till Ducater, som dessa i Sverige icke utgöra något lagligt hetalnings-medel, utan snarare äro att anse sorn en handelsvara, och synes myntskatten för Guld utan olägenhet kunna bestämmas till ■— procent af det som myntas, utom skedarlön, i fall det till förmyntning aflemnade guldet är af lägre halt än Ducaten, hvilket ej kan anses för högt berak - Banco-Vtskottets Betänkande N:o 7. 5 lindt, enär afgiften till myntet utgör i Frankrike i o
Francs på ett värde af 3,44.9?
Francs, i Preussen 1 sk. på 378 Th!:r och i Österrike nära 2 Gulden på ett värde af 367 Gulden.
Den sålunda erhållna inkomsten skulle väl icke helt och hållet beläcka myntningskostnaden, men likväl i någon mon minska de jemförelsevis betydliga utgifter, hvilka präglingen af de här förekommande små guldqvantiteter, just i anseende till deras ringa belopp, måste för Staten medföra.
Maj:l förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen.
Ridderskapet och Adeln har vid dess remiss lålit åtfölja a) Yttrande af Herr Rosenblad, Bernhard.
Herr Rosenblad, Bernhard. ”Hufvudsakligen instämmande i den Kongl.
Propositionen, ber jag dock, att dervid få göra några anmärkningar.
Jag instämmer väl deruti, att kopparmyntet bör utpräglas på sådant sätt, att det, jemte betäckande af myntningskostnaden, derutöfver må gifva någon vinst; men då jag ej kan godkänna den i främmande länder nog långt drifne myntningsvinsten, afslyrker jag, alt 2 sk:s styckena må utmyntas efter 3oo R:dr per skepprd och tror, alt det högsta, som bör bestämmas är 266 R:dr 32 sk.
Jag tillstyrker i öfrigt, att afseende fästes derpå, att intet kopparmynt blir till storleken lika med silfvermyntet, emedan det annars lätteligen, genom hvilkokning eller andre sådane medel, kan föranleda till förfalskningar; men Banken bör i delta afseende hysa mycken farhåga för de redan myntade |:dels skillingsstycken, hvilka också hafva det stora felet, att icke allenast i vigt och storlek, utan äfven till prägeln på ena sidan,5 vara lika med tolfskillings-silfvermyntet, och har, efter meddelande af dessa farhågor, Kongl.
Myntet inställt deras vidare utmyntning.
Men då man icke kan vara 1.0g mon om alla försigtighetsmått, för att hindra, det allmänheten ej må blifva narrad på myntförfalskning, hvilket, efter hvad man känner, så lätt händer, anser jag det icke vara nog, att kopparmyntet blir till vigt och storlek olika med silfvermyntet, utan äfven att annan prägel begagnas.
Detta föranleder visserligen till en förlust i afseende på det nu föreslagna kopparmyntet, emedan prägeln är ganska vacker, så att ma.n svårligen kan få en bröstbild af Hans € B anco-Ut skottets Betänkande N:0 7.
Majit för bättre pris; men tlå vådan af de bedrägerier, hvartill denna prägel skulle kunna föranleda, är stor, kan jag ej annat än tillstyrka, det Banco-Ulskollel, vid besvarandet af den Kongl, Propositionen, måtte föreslå Rikets Ständer, att uttrycka den önskan, det köpparskiijemyntet, till alla siria afdelningar, måtte blifva, i afseende på både prägel, vigt och storlek olika med silfvermyntet.”; b) Yttrande af Grefve Gyldenstolpe, Anton Gabriel.
Grefve Gyldenstolpe, Anton Gabriel.
”Den förändring i myntfoten för kopparskiljemyntet, hvarom framställning blivit gjord i den Kongl. Propositionen, anser jag visserligen böra införas, då derigenom, jemte en verklig fördel för allmänheten, kan beredas en vinst för staten, eller åtminstone den förlust förekommas, sora hittills på kopparmyntnirig egt ruin.
Jag skulle likväl tro, att den minskning i halten, som blifvit föreslagen för 2 skillingstycken, äfven skulle kunna utsträckas till de öfrige afdelningarne, eller åtminstone till hela och halfva skillingsslycken.
Majit har ansett de mindre afdelningarne eller i och | skilling böra utmyntas efter 200 R:dr per skeppid, att hela och halfva skillingstycken böra utmyntas efter 25o
Rldr per skeppid och slutligen 2 sk. stycken efter 3oo R:dr per skepp:d, hvarjemte Kongl. Majit äfven framställt skälet till den antagna högre utmyntningsgrunden för de lägre afdelningarne, nemligen att myntet eljest skulle blifva för litet.
Jag tror likväl icke, att skillnaden i storleken på |:dels skillingsstyckena skulle blifva serdeles betydlig, om än utmyntningen deraf skedde efter 3oo R:dr per skeppund; dessutom finnes i många länder srilfvermynt af ännu mindre sorter.
Äfven kunde fråga uppstå, huruvida det är nödvändigt att hafva så små afdelningar, sora | sk.; ty sällan lärer det komma i fråga, att någon är så nogräknad vid liqvider.
Men i afseende på dessa mindre afdelningar öfverlemnar jag till Utskottet att bedöma, huruvida någon vidare nedsättning i den föreslagna utmyntningsgrunden kan anses lämplig.
Deremot är jag fullt öfvertygad, att sådant både kan och bör ske, i afseende på hela och halfskillings-styeken, hvilka, enligt min tanka, böra utmyntas efter samma grund, som för 2 sk. stycken blifvit föreslagen.
Ett skeppund utmyntadt till 3oo Rldr gifver 14*4°° hela skillings-stycken, och för närvarande gå 8,000 sådana på skeppundét, hvaraf följer, att hela skillingsstycken skulle blifva ungefär lika stora med våra nu varande 3 styfversstycken och att halfva -sktllingar skulle hlifivar lika, eller något större, än våra nu varan - Banco-Utskoltets Betänkande IV:o J. f de bancohvitlnar, vid hvilket förhållande man väl icke kan invända, alt dessa myntafdelningar skulle blifva för små.
Mig synes således, att man gerna kan förändra utmyntningsgrunden för hela och halfva skillingsstycken lill hvad jag nu föreslagit; serdeles angeläget för att häraf skall uppkomma någon vinst, som, på sätt den Kongl. Propositionen innehåller, skulle öfverlemnas åt Myutverket, för betäckandet af myntningskostnaden till silfvermyntet.
Alt icke heller någon efterapning häraf skulle vara att befara, bevisas dels af de exempel, som i den Kongl.
Propositionen finnas upptagna om den låga ulmyntningsgrund för koppar-skiljemynt, sorn i andra länder eger rum, och dels deraf, att Riksgälds-Contorets polleller, enligt Kongl. Maj:ts egen utsago, varit efter nuvarande curs-förhållanden utmyntade ända till 444 R:dr Banco per skeppund, utan att blifva efterapade.
Jag anhåller, alt dessa anmärkningar få åtfölja remissen af Kongl, Maj:ts Proposition lill Utskottet.” Vidare har Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, den 17 näsllidne Februarii, lill Bnnco-Utskottet remitterat en motion af Herr Lejren, Johan Pehr, så lydande: ”1 en tidpunkt, då roan är sysselsatt att förskaffa landet ett verkligt mynt, och då, såsom följd deraf, siifvermynt åler skall sättas i omlopp, är det af icke ringa vigt att å ena sidan nya silfvermynlets Räkne-enhet blifver öfverensstämmande med det sätt alt värdera varor, som i landet allmänneligen är brukligt, å den andra, att denna Räkne-enhet erhåller sådana underafdelningar, att räknandet blifver lätt och öfverensstämmande med det förbättrade system för LandeLs Mått, Mål och Vigt, hvars grunder redan af 182.3 års Ständer, på Konungens derom gjorda Nådiga Proposition, antogos och som, enligt sist församlade Ständers beslut, snart kommer att allmänneligen införas till stor och efterlängtad lättnad för allmänna rörelsen, till heder för tidebvarfvet och ära för den Konung, under hvars Regering ett beslut blifvit fattadt af den art, att vara lika oförgängligt, som Europas civilisation.
Hvad således först angår räkne-enheten, vågar jag, på de grunder som nedanföre skola anföras, hysa den bestämda öfvertygelse, alt ingen lämpligare dertill finnes än ett myntstycke, sorn till inre värde svarar emot En Riksdaler Riksgälds-Sedlar, och som således jemt utgör i;dels Riksdaler Specie, enligt Myntordningen af i83o.
Jig känner nogsamt, att mångå finnas, sorn anse, att mynt-enheten boide bestämmas till värdet af 1 R;dr B:co, men vågar likväl tro, att 8 Banco-Utskottets Betankande N.-o denna tanka icke delas af Svenska allmänheten, och att, i en fråga af sådan beskaffenhet som denna, större afseende bör fästas på menighetens önskningar och behof, än på de få personers inom vissa folkclasser, hvilka redan hunnit vänja sig vid att beräkna varors värde i Banco.
Riksgäldsräkningen har en öfvervägande öfverhand i allmänna rörelsen kan icke belvillas eller nekas.
Man öfvertygas derom genom dagliga erfarenheten, och äfven de, som i frigast försvara räkningen i Banco och .påstå, att de tänka sig varors värden i detta slags mynt, underlåta likväl sällan alt i dagligt tal kalla en 8 skilling?
Bancosedel för en tolfskilling, en 12 skillings Bancosedel för en 18 skilling o. s. v,, bevisandes derigenom practiskt, att de i verkligheten sjelfva, ehuru medvetslöst, värdera i Riksgäldsmynt, oaktadt de måhända föra sina höcker i Banco.
Men ehuru den anförda omständigheten, att största mängden inom alla folkclasser värdera eftev Riksgäldsberäkning, kunde ensam anses tillräcklig att bestämma värdet af i R:dr RGS till blifvande räkne-enhet för Riksmvntet, så torde likväl mig tillåtas anföra åtskilliga andra icke heller likgiltiga fördelar, som derigenom skulle vinnas.
Då, vid 1776 års realisation, r R:dr Specie infördes såsom mynt-enhet och beräknades till 6 daler silfvermynt eller 18 daler kopparmynt, vande sig allmänheten småningom att tänka sig namnet
Riksdaler liktydigt med antingen 6 daler silfvermynt eller 18 daler kopparmynt, allt efter som räkning i det ena eller andra slags daler, i olika landsorter, företrädesvis af allmänheten var bruklig.
Detta sätt alt räkna och värdera är ännu i de fleste landsorter gängse och man bör icke förbise, att det är | R:dr Riksgäldsscdlar och icke | R:dr Banco, som menigheten kallar 1 daler silfvermynt, och att .det är \
R:dr RGS-sedlar, icke i R:dr Banco som kallas 9 daler kopparmynt, och att de Bancoskiljemyntssedlar, hvilka icke utgöra jemna dalrar, värderas och benämnas antingen efter mark eller skillingar Riksgäldsmynt.
Häraf följer ostridigt, att allmänheten, så väl å landet som i städerne, vore mest betjent med att nya siifvermynts-enheten erhölle samma värde som nuvarande Riksdaler Riksgäldssedel’, enligt realisalionsgrunden, eger, emedan derigenom ingen rubbning skulle åstadkommas, hvarken för folket å landet, som räknar antingen i dalrar eller i Riksgäldsmynt, eller för städernes invånare, som numera allmänneligen räkna ensamt i sistnämnde myntslag.
Men härigenom vinnes icke allenast den fördel, att menigheten bibehålies - Panco-Utshottcts Tetänkande
N.o 7. 9 hålles vid sitt brukliga sätt att uppskatta myntets värde, i förhållande till fordna myntslag, utan äfven den vida vigtigare, alt arbetslöner och varuvärden i den mindre och dagliga rörelsen bibehållas vid deras närvarande förhållanden, så yidt ej förändrade omständigheter, såsom ökning eller minskning af produclion och efterfrågan i naturlig väg småningom deri åstadkommer höjning eller sänkning; hvaremot antagandet af 1 R:dr B:co, eller hvad som vore ändå vådligare, 1 R:dr Specie, såsom räkne-enhet i nya myntet, skulle i oträngd t mål hastigt rubba dess förhållanden, till verklig skada för varuproductionen och afsättningen.
Denna omständighet är af ett stort, practiskt interesse och bör icke förbises, helst i vårt land, der arbetslönerne i jemförelse med prisen å lefnadsförnödenheterne och värdet af den färdiga producten redan äro ganska dryga.
Om, å ena sidan, den gamla satsen icke får förnekas, att arbetaren är sin lön värd, så bör likväl den practiska Statsmannen tillse, att arbetslönerne icke genom konstlade medel öfver höfvan uppjagas, hvarigenom, å andra sidan, näringarnes bestånd och fortkomst i det hela äfventyras.
Vidare hör i denna fråga tagas i öfvervägande, att det är skadligt och obeqvämt, att flere än ett räknesätt inom landet finnas.
Hos oss finnas för närvarande 3:ne Riksdalers-räkningar och 2tne räknesätt i dalrar.
Det är angeläget att göra slut på denna barbariska oreda, genom införande af en enda för alla folkclasser gemensam och af alla folkclasser redan på förhand till sitt innehåll känd och af de fleste begagnad räkne-enhet.
Om värdet af 1 R:drRiksgälds-sedlar, som är folkets räkne-enhet, härtill väljes, så vinnes ändamålet, ty det vida mindre antalet bland de bildade folkclasserne, som räknar i Banco, och det ändå vida inskränktare, sora räkna i R:dr Specie, aflägga genast dessa räknesätt, så fort förordningen om nya mynt-enheten är i kyrkorne uppläst.
Tages deremot 1 R:dr B:co eller 1 R:dr Specie till räkne-enhet, xså bibehåller folket icke destomindre Riksgäldsräkningen, af samma orsak som det bibehållit däler-räkningen, ehuru denna för nära 70 år sedan, genom förordning är aflyst, och ehuru allt sedan i8o3 års realisation af Riksgäldssedlarne, Statsräkenskaperne blifvit förde i Banco.
Då fråga således är, att utan dröjsmål tillvägabringa en helsosam förening mellan alla folkclasser om en gemensam myntenhet, så finnes ingen annan för ändamålets vinnande säker utväg, än att de bildade folkclasserne gifva vika för de mindre bildades, i detta fall, oskadliga, jag vågar säga förståndigare vana, och antaga, om jag så får utBih. lill R.
Prot. i834• 6 Sami. 1 Afd. a 5:te Häftet. 10 BancO-Utsko(tets Betankande N.o 7. trycka mig, folk-myntet till gemensamt national-mynt; och detta af saluma skäl som, då fråga var om enhetens bestämmande för Svenska vigten, dea allmänligare victuaUe-marken dertill valdes, med uteslutande af de öfrige, bland vissa enskilda folkclasser brukliga och kända stapelstads-, uppstads-, bergs-, silfver- och apothekare-vigterne.
Vid denna frågas behandling får icke heller förbises, att, enligt erfarenhetens och kunnige Statsmäns enstämmiga intygande, en låg enhet vid myntets beräkning är af mycken fördel för ett land, såsom i allmänhet bidragande lill lägre pris på lifvets förslå förnödenheter, äfvensom till utbildande af en jemnare idoghels- och sparsamhets-anda lios de lägre folkclasserne, genom vanan alt fästa begreppet och lankan på den i drygt siffertal benämnda lägre valeuren, i stället för en högre valeur, uttryckt i ringa siffertal.
Jag känner alltför väl, alt rigtigheten af detta påstående icke kan mathemaliskl bevisas, men det är icke destomindre en erfarenhetssanning och får ej af den pracliska mannen förbises.
Yi hafva här ibland oss många, som besökt främmande länder, der låg och hög mynt-enhet finnes; jag vädjar lill deras erfarenhet oell uppmanar dem att bär uttala den, ty frågan är icke likgiltig.
På denna grund hade jag helst velat föreslå ändå en lägre räkne-enhet än 1 R:dr Riksgäklssedlar, och skulle dertill då vall ~ R:dr samma mynt, såsom varande jemt vår nuvarande lagliga bötes-daier, och såsom serdeles lämplig alt delas i 100 styfver, bade jag icke af den omständigheten, att man allmänligen nu räknar med Riksgälds-Riksdälern lill enhet, blifvit föranledd att gifva denna enhet företrädet.
Men om är det nyltigt och nödvändigt, alt folkets oskadliga vanor och bruk icke förbises, ulan omsorgsfullt iakttagas vid frågan om sjelfva myntenhetens bestämmande; så följer likväl icke deraf, alt man vid bestämmandet af rcikne-enhetens indelning behöfver iakttaga samma skygghet, ty lika säkert som det är, att folket förvillas, om sjelfva räkne-enheten rubbas, lika visst är, att det icke förvillas, om den kända cnhelen erhåller en förnuftigare förändrad indelning, allenast delta sker i full öfverensstämmelse med det af alia nationer och alla folkclasser 1111 allmänt brukliga sättet alt räkna, jag menar räkningen med jemna Tiof alder, i stället för de redan för mera än 1000 är sedan aflagda räknesätten med dussin, tjog, skock, timmer, hval, kast, storhundrade, m. fl., af hvilka ännu der och livar lem0 ing ar qvarstå, såsom spöken från en förgången lid och en förgången civilisation Jag behöfver vid detta tillfälle så mycket mindre vidlyftigt orda om Bcinco-Utskoitcts Betänkande N:0 7. rr tiodelningens afgjorda företräde, som föregående Ständer redan, på Körningens derom gjorda Nådiga Propositioner, antagit densamma i frågan om
Rikets nya system för mått, inål och vigt, och betvitlar ej ett ögonblick, alt ju icke samma grund af Rikets Ständer antages för mynt-enhetens indelning, emedan Sländerne i annat fall skulle tillkännagifva en motsägelse, ett vacklande i grundsatser, eli tillbakaskridande i bildning, sorn af intet förnuftigt skäl kunde försvaras.
Yäl känner jag, alt verkställigheten af nya systemet för landets mått, mål och vigt, enligt Konungs och Ständers beslut, icke kommer att ega rum förr än om några år, men långt ifrån att detta uppskof kunde anföras såsom skäl, att äfven uppskjuta tiodelningens införande i nya myntet, bör detta senare fast mera anses såsom en nödvändig, ja en alldeles ovilkorligen nödvändig, förberedande åtgärd för verkställigheten af det så riksgagneliga och landets civiiisationstillstånd utmärkande beslutet om nya mått-, mål-och vägts-systemets införande; ty om tiodelningen nu införes i myntet, skall hvar man, med full tillfredsställelse och insigt af nyssnämnde besluts ändamålsenlighet, längta efter den tid, då det skall träda i verkställighet, och hvarigenom näringarne på en gång skola vinna större fördelar än hittills på århundraden kunnat ske, under inflytelsen af ali den oreda, sorn varit en följd af intrasslade förhålländen i dessa angelägne delar af Statsförvaltningen.
Detta är klart för hvar och en, som utan fördom betraktar frågan, och hör vinna behjertande hos alla, s-om förstå att rätt uppskatta vardel af de sannt practiska medlen för folkbildningens ocb näringarnes befrämjande, bland hvilka ifrågavarande åtgärd, sedd ifrån Statsonconomisk synpunkt, intager ett ganska vigtigt rum, och således icke kan förfela att hos ett upplyst folks ombud vinna tillbörlig uppmärksamhet och.ej efter en flygtig, eller ingen granskning, lemnäs åt glömskan.
Förslaget är icke mitt; jag hade då icke kunnat skänka det ett sfi odelad t beröm; det tillhör Tidehvarf vet och är under föregående Riksmöte framställdt af annan man, ehuru då utan tillbörlig uppmärksamhet lemnadt.
Det upplages nu af mig, under förhoppning att liden, som mognar allt, äfven i delta fall skall visa sin välgörande verkan.
Efter livad sålunda anfördt blifvit, får jag nu vördsamt framställa följande förslag lill mynt-system: 1:0
Svenska myntets räkne-enhet fastställes till jemt I R:dr Specie, i enlighet med det skrot och korn, som Myntordningen af år i83o fastställer. 2:0
Denna mynt-enhet, som Utgör jemt värdet af x R:dr Riksgäldssedelkallas krona.
: - Banco-Utskottets Betänkande N.o 7. 3:o Kronan indelas i 10 delar.
Denna Kronans tiondedel kallas Penning. 4:o Penningen indelas i 10 delar.
Denna Penningens tiondedel kallas Slant. 5:o Följande sorte/ Silfvermynt präglas: . j. j ( till alla delar af samma innehåll, som 1 R:dr /- rons j c nj ^ Specie, stycket, enligt i83o års Myntordning. z-Kronstycken_, dito i förhållande. i-Kronstycken_, dito dito. \-Kronstycken Kr oris ty eken.
Det är angeläget, att minsta Silfvermjmtet icke är för stort; det är för räknandet beqvämt, att det utgör jemt tiondededelen af enheten, utgörande sålunda en lämplig öfvergång till kopparskiljemyntet.
De 4 förstnämnde mynten, nemi. fyrdubbla, dubbla, enkla och halfva Kronan präglas af 12-lödig balt, i öfverensstämmelse med i83o års Myntordning.
Men -jL:dels Kronan, eller den så kallade Penningen, bör präglas af 5|-lödigt silfver, emedan den skulle blifva för liten i fall äfven den präglades af 12-lödig balt.
Som denna Penning är något kostsammare än de öfriga att prägla, kunde den lämpligen till sitt silfverinnehåll något förminskas, t. ex. innehålla T—00 skålp. fint silfver och skålp. koppar, i stället att den, i förhållande till de öfrige mjmten, borde innehålla fint silfver.
Jag är öfver tygad, att ett så beskaffadt, så kalladt Billon-Mynt, vore gagneligt för allmänna rörelsen. >7:0 Kopparskiljemyntet utmyntas lill 400 Kronor på 1 skepp:d viclualievigt i följande sorter: 5-Slantstycken å 20 på 1 skålp v. v. z-Slantstycken å 5o på dito. 1-Slantstycken å 100 på dito.
Slantstyckcn a 200 på dito.
Många finnas, sorn måhända anse den fråga jag nu väckt af underord* *) Penningens värde blir således i det allranärmaste 5 skillingar Riksgäldsmynt, och Slantens i det närmaste £ skilling samma mynt.
Systemet kommer att blifva: i Krona
1 Penning
Banco-Utskottets Betänkande N:o 7. i lindt värde, men andra finnas äfven, som veta, att ett ibland de få fel, som vid <776 års Realisations verkställande begingos, var det: att tili Jäkne-enhet antaga Specie-riksdalern, som varö till 1S gånger större än de mynt-euheler, (Silfver och Koppar Dalerne); som folket dåbegagnade, alt detta misstag åstadkom skadliga rubbningar i dåvarande lörhållanden, och att det är angeläget att nu taga sig till vara för samma fel och samma följder.
Jag anhåller vördsamt, alt denna min motion må blifva till Banco-Utskottet remitterad, att der grundlagsenlig! handläggas.
Stockholm den 12 Februarii 1834*” Uti samma Remiss bar IiöglofL Ridderskapel och Adeln jemväl inbegripit yttranden af: 1) Grefve Löwenhielm, Gustaf, som, af flerfaldigt utvecklade skäl, med värma understödjer Molionairens förslag, men tillika för egen del förmäler: -att, i valet af lämpligaste enbet, Grefven skulle hafva föredragit
Dalem silfvermynt, nemligen åtta skillingsstyckel; anförande lill stöd för denna tanka; att också detta komme att utgöra, såsom Riksdalern Riksgälds, en bestämd, ehuru mindre, fraclion af en mark fint silfver; alt Dalem silfvermynt utgör enheten i flera af våra provincer, och är bekant i alla; alt dess värde är i det allranärmaste det af en Fransk Franc; att dess antagande skulle till ingen omprägling af silfvermyntet föranleda; alt endast kopparmyntet behöfde förändras derhän, al t denne dalers 96 öre blefve 1 c.o; och att, med ringare rubbning i närvarande myntfot, öfvergången till decimul-systemet icke vore tänkbar; 2) Herr von Hohenhausen, Michael, som ansett sig ega skäl instämma på det hela i de principer
Molionairen lagt till grund för sitt förslag, men egentligen funnit anmärkningsvärdt, att, uti förslagen till utförande, Motionairen tycktes hafva aflägsna! sig ifrån den princip han uppställt.
Sjelf hade han nemligen uppgifvit i R:dr Riksgälds såsom särdeles lämplig, att delas i 100 delar, de der komme alt motsvara ett förut kändt skiljemynt, och att ingen rubbning i folkets vanliga beräkningar af värden skulle uppkomma, om en sådan half Riksdaler aritoges lill räkne-enhet: hvarföre då icke föreslå den?
Den utgjorde 3 daler silfvermynt och 9 daler i koppar.
Hvarken landtmannen, till hvars räknemynt det mera närmade sig, eller stadsboernes mynt-riksdaler Riksgälds rubbades derigenom, serdeles, då det lör den ovane räknaren vore lättare att förvandla Riksgäldsmynt till Banco, än Banco till Riksgälds.
Herr von Hohenhausen tror det således vara vida lämpligare, att taga Banco-Utskoltets Betänkande N.o 7. en half Riksdaler Riksgälds Lill enhet, hvilken gerna kunde kallas krona, emedan vi icke ega någon bestämd vigt derå, att använda till benämning, som annars varit rationelare.
Om denna enhet anloges, så borde, efter Herr von Hohenhausens tanka, utmyntningen ske, dels i sådane stycken, dels i dubbla fern- oell tiodubbla, hvaraf de liodubbla komme att blifva något större än vår nuvarande Specie-Riksdnler; hvaremot, genom den af Mötionairen föreslagna utmyntningen af fyrdubbla kronstycken, en del af förmonerne vid myntets räkning försvunne, helst decimal-indelningen vore af stor lätthet vid större summors räkning.
I Frankrike t. ex. uppstaplas myntet med 20 elfer 10 Femfrancsslycken 1 hvarje stapel, eller tager man två i sender och räknar ett tiotal.
Femfrancsstycken äro der hufvudmyntet, de öfrige skiljemynt.
På samma sätt borde indelningen ske med kopparmyntet, hvaraf det minsta skulle, efter Herr von Hohenhausens tanka, utgöra TI_;del af förenämnde enhet, och sålunda komma att i det närmaste motsvara en styfver.
Denne _I_;del, eller mynt-cenlime, kunde, på sätt Motionairen föreslagit, kallas slant.
Enkla, dubbla, fem- och tiodubbla slantstycken borde myntas; men införandet af den serskilda benämningen Penning på ett tioslantstycke, anser Herr von Hohenhausen icke vara nödigt, utan deremot obehöfligen föranleda till 3;ue colnmner i räkenskaper.