Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men den positiva och mest framstående fördelen af den ifrågasatta förändringen skulle för Banken uppkomma derigenom, att Banken kunde bättre, än nu vore fallet, reglera sedel-utgifningen och bibehålla Bankens sedlar vid deras rätta värde.
För allmänna rörelsen borde förändringen blifva särdeles välkommen, då genom densamma rörelse-kapitalet vunne mera stadga, helst indragning eller förminskning af Bankens lånerörelse, när sådan ifrågakomme, kunde ske småningom.
Lånetillgångarne i Diskont-verken skulle dessutom förökas och medlen erhålla jemnare spridning bland allmänheten, än som vore möjlig under nuvarande förhållanden, då Ständernas begge Verk, oberoende af hvarandra, besörjde utlåningsrörelse.
Revisorer hafva alltså föreslagit, att Riksgälds-kontoret måtte befrias från åliggandet att till allmänheten utlåna sina ägande kassabehållningar, hvilka i stället borde, för beredande af vinst åt Riksgälds-kontoret, insättas å deposit-räkning i Bankodiskontverket.
Antagandet af detta förslag förutsatte likväl oundvikligen förändringar i de angående
Diskonternas utlåningsrörelse nu gällande föreskrifter.
At icke allenast Banko-fullmäktigc, utan äfven Diskont-verkens Styrelser måste nemligen lemnäs friare händer, såväl i allmänhet, som till exempel vid bestämmandet af räntan vid diskontering och utlåning från handels- och närings-diskontfonden.
Beträffande de obligationer och andra säkerheter, som finge belånas; högsta tillåtna skuldsättningsbeloppet; maximum för kreditiv; tiden och sättet för lånens utgifning, samt dem, som vore till iån berättigade — från hvilken lånerätt enskilda banker, aktiebolag och korporationer icke borde uteslutas — hafva Herrar Revisorer väl icke ansett lämpligt att framställa något, förslag, enär Rikets Ständer, genom sina vederbörliga Utskott, vore bäst i tillfälle inhemta de upplysningar och utredningar, som erfordrades, derest sjelfva hufvudsaken eller lånerörelsens hänvisning från Riksgälds-kontoret till Banken af Rikets Ständer gillades; men på det att Herrar Revisorers anmärkning ej måtte erhålla motståndare bland personer, som befarade att, genom enskilda bolag och korporationer tiilerkänd rättighet fil! lån hos
Diskont-verken, lånetillgångarne skulle minskas för den enskilde, kunde i samband med öfriga förändringar i föreskrifterna angående Diskont-verkens lånerörelse, det stadgande införas, att lån ej finge utgifvas till enskilda banker, aktiebolag och korporationer å högre sammanräknadt belopp, än sorn motsvarade hvad Riksgälds-kontoret hade å depositionsräkning hos samma Verk innestående.
Efter att hafva anfört hvad revisions-berätteisen angående Rikets Ständers Bank innehåller i fråga om det sätt, hvarpå Riksgälds-kontorets kontanta behållning, enligt Herrar Revisorers åsigt, hädanefter borde förräntas och hållas allmänna rörelsen tillhanda, få Fullmäktige upplysningsvis erinra, hurusom det åliggande i sagde hänseende, från hvilket Herrar Revisorer ansett Riksgälds-kontorets Styrelse böra befrias, uppdragit* ät denna Styrelse genom Rikets Ständers först vid riksdagen åren 1840 och 1841 fattade och sedermera, jemlikt derom i reglementet för detta Verk införda stadganden, vid hvarje riksdag förnyade beslut.
De hos Fullmäktige förda protokoller samt Riks - gälds-kontorets räkenskaper vitsorda, att Fullmäktige, på sätt jemväl både Rikets Ständer och deras Revisorer vid flera tillfällen uttryckligen förklarat, egnat en oaflåtlig uppmärksamhet åt detta lika vigtiga som ansvarsfulla uppdrags fullgörande, så vidt Kiksgälds-kontorets finansiella ställning och de detta Verk ålagda utbetalningar medgifvit.
Till ådagaläggande af ej mindre det belopp, som utaf de influtna kontanta tillgångarne blifvit under loppet af hvart och ett år förräntade och allmänna rörelsen tillhandahållits, än den derigenom uppkomna och för Rikets Ständer disponibla behållna räntevinst, hafva Fullmäktige ansett sig böra bifoga en häröfver ur
Riksgälds-kontorets räkenskaper sammandragen uppgift, hvilken dessutom utvisar det, genom inköpta räntebärande papper eller utgifna lån, vid hvarje års slut tills vidare förräntade kapitalets belopp samt procentberäkningen för derå upplöpande och Riksgälds-kontoret tillgodokommande räntor.
Enligt hvad af denna uppgift inhemtas, har den sammanräknade räntevinst, som, genom ifrågavarande medels fruktbargörande, under tiden från medlet af år 1841 till den 1 Juli innevarande år uppkommit, utgjort icke mindre än 2,961,280 R:dr 96 öre, oaktadt under 5 års tid, eller under åren 1844, 1847, 1848, 1854 och 1855, något vidare uppköp af dylika papper eller någon ytterligare utlåning icke kunnat ske.
Det vid utgången af hvarje kalenderår utestående kapitalbeloppet utaf meranämnde medel, har, enligt samma uppgift, utgjort högst 5,827,541 R:dr 57 öre (vid 1858 års slut) och minst 1,021,500 R:dr (vid slutet af år 1848).
Under förra hälften af innevarande år hade de förräntade medlens belopp ytterligare ökats och utgjorde vid detta halfårs utgång 6,773,063 R:dr 79 öre, hvaraf 2,837,400 K:dr voro utlånta mot 6 och 2,614,048
K:dr 37 öre mot 5 procents årlig ränta.
Uti de medel, för hvilka räntan understeg 5 procent, innefattas den summa 754,902 R:dr 53 öre, sorn, efter innehållen kapitalrabatt, utbetalts för de af Riksgälds-kontoret återköpta, 1858 års jernvägslån tillhörande 4.^ procents-obligationer å 300,000 T:hlr Preuss. Courant; och motsvarar räntan å dessa obligationer rätteligen 4f procent utaf det vid obligationernas återköpande derför betalda kapital.
Då Pikets åren 1840 och 1841 församlade Ständer beslöto, att
Riksgälds-kontorets kontanta tillgångar borde göras fruktbärande för Statsverket och tillgängliga för allmänna rörelsen, förklarades, att, vid verkställigheten deraf) skulle förfaras på enahanda sätt, som i afseende på räntebärande pappers uppköp och belåning af Rikets Ständers Bank vore stadgadt.
Derföre fingo, enligt då meddelade föreskrifter, endast obligationer, utgifna af hypotheks-inrättningarne samt Arméens ackords-amorterings-fond, för sagde ändamål uppköpas, och lån blott meddelas mot hypothek af dylika jemte Stockholms stads Drätsel-kommissions obligationer.
Samma ränta och belånings-grunder, som voro föreskrifna. för de från Banko-diskonten och Låne-kontoren, emot hypothek af s. k. publika papper, meddelade lån, bestämdes äfven för Riksgälds-kontorets utlåning emot samma slags hypothek.
Den då till 5 procent fastställda räntan, jemte öfriga stadganden rörande ifrågavarande utlåning, blefvo äfven, oaktadt sedermera inträffade förändringar i penningerörelsen och den allmänna räntefotens belopp, bibehållna vid efterföljande riksdagar, emedan enahanda räntevilkor fortfarande ansågos böra gälla för län, som mot enahanda säkerhet utlemnades utaf Bankens och Riksgälds-kontorets medel.
Det var först vid 1856 —1858 års riksdag, som Rikets Ständer, fastän de för publika pappersbelåningen i Banko-reglementet meddelade stadganden icke undergingo någon hufvudsaklig förändring, medgåfvo friare händer åt Fullmäktige i Riksgälds-kontoret vid utlånandet af de tilt detta Verk influtna medel, som icke erfordrades för bestridandet af detsamma ålagda utbetalningar.
Enligt Rikets Ständers då fattade beslut, skulle till dessa medels förräntande lån få utgifvas emot skuldförbindelser, som Fullmäktige ansåge innefatta full säkerhet, och hvilka antingen vore afgifna af städer och menigheter eller oktrojerade penninge-förvaltande verk ock inrättningar, eller försedda med hypothek af rän - - 5 — tebärande obligationer, hvilka utfärdats af sådana verk och inrättningar samt andra större bolag och föreningar, som efter erhållna, af Kongl. Maj:t medddelade, oktroyer eller fastställda reglementen, trädt i verksamhet; hvarjemte åt Fullmäktige öfverlemnades att, med afseende å den vanliga penningeräntans belopp och de hypothiserade obligationernas afsättlighet, vid låns beviljande bestämma ej mindre räntebeloppet än lånesummans förhållande till det erbjudna hypotheket.
Deremot ansågo Rikets Ständer den Fullmäktige förut medgifna rättigheten att, till förräntande af Riksgälds-kontorets kontanta behållning, för detta Verks räkning uppköpa vissa inrättningars utfärdade obligationer böra upphöra, emedan den tidtals för
Riksgälds-kontoret nödvändiga uppsägningen eller offentliga försäljningen af ett större antal sådana uppköpta obligationer skulle kunna medföra flera betänkliga olägenheter.
Beträffande de till
Riksgälds-kontoret influtna medel i anledning af den vid samma riksdag beslutade upplåning för Statens jernvägs-byggnader, förordnade Rikets Ständer, att dessa medel likaledes borde förräntas intilldess desamma behöfde användas för det dermed afsedda ändamål; och skulle Fullmäktige äfven äga uppköpa i sådant afseende antagliga obligationer, som antingen förfölle till betalning efter viss bestämd tid eller utan svårighet och kapitalförlust kunde vid inträffande behof föryttras.
Med anledning af den Riksgälds-kontoret ålagda skyldigheten att göra sin innestående kontanta behållning räntebärande och tillgänglig för allmänna rörelsen, och då Riksgälds-kontorets i sådant ändamål vidtagna åtgärder skulle kunna utöfva ett väsendtligt inflytande å Bankens ställning med hänsigt till den utelöpande sedelstocken, samt dessa åtgärder således kunna motverka en å Banko-styrelsens sida samtidigt nödig ansedd och beslutad inskränkning i Bankens lånerörelse och minskning i de utelöpande banko-sedlarnes belopp, på det att stadgadt förhållande mellan sedelmyntet och metalliska kassan icke mätte öfverskridas, väcktes redan vid .1849 års statsrevision fråga om en närmare beröring mellan Styrelserna öfver Banken och Riksgälds-kontoret, hvarvid Rikets Ständers uppmärksamhet fastades å angelägenheten att i enahanda ändamål, som sednast församlade Revisorer synas hafva afsett, åstadkomma en större enhet i förvaltnings-åtgärderna vid dessa bägge Verk.
Sedan dåvarande Fullmäktige i Riksgälds-kontoret, uti sitt rörande detta ämne afgifna yttrande, förklarat sig anse den af Revisorerne åsyftade inbördes beröring och gemensamhet vid Bankens och Riksgälds-kontorets förvaltande oförenlig med ett ändamålsenligt utförande af de från hvarandra högst skiljaktiga uppdrag och åligganden, som utgjorde de hufvudsakligaste syftemålen med dessa 2:ne särskilda Verks inrättande och tillvaro, yttrade 1850 och 1851 års riksdags Banko-utskott, att nu antydda, vidt åtskiljda och olikartade föremål för Bankens och Riksgälds-kontorets verksamhet tillfyllest ådagalade anlägenheten deraf, att dst enas af meranämnde 2:ne Verk förvaltning vore fullkomligt oberoende af det andras; hvadan och då Banken, i afseende på skyldigheten att infria sina förbindelser, borde förfära på enahanda sätt. antingen dessa förbindelser innehades af Riksgälds-kontoret och något annat allmänt verk eller af enskilda personer.
Utskottet icke kunde dela Revisorernes åsigt om behofvet och ändamålsenligheten af sådana föreskrifter, hvarigenom en närmare öfverensstämmelse eller gemensamhet i beslut och åtgärder vid Bankens och Riksgälds-kontorets förvaltning skulle åstadkommas, helst hvarje sammanblandning af Stats- och Banko-verken syntes så mycket mera böra omsorgsfullt undvikas, som det sednare Verkets vid flera tillfällen inträffade obestånd städse härledt sig från dess förbindelser och transaktioner med det förra; och som Rikets Ständer gillade och godkände dessa af Banko-utskottet yttrade åsigter, så ansågs Revisorernes framställning icke föranleda någon vidare åtgärd.
Den »sammanblandning af Statsverkets och Bankens åligganden», hvars framtida undvikande sålunda förklarats vara af högsta vigt. skulle dock blifva en gifven följd af det nu framställda förslagets antagande, enär Banken derigenom komme att få sig ålagd skyldigheten att hädanefter förränta och i utlåningsväg hålla allmänna rörelsen tillhanda Riksgälds-kontorets ägande kontanta tillgångar, samt Riksgälds-kontoret blefve berättigadt att, vid infallande behof, för sina utgifter upptaga lån hos Banken eiler dess Diskontverk.
Detta förslag är dessutom oförenligt med den, vid sednaste realisations beslutande och utförande, af Rikets Ständer antagna och till framtida iakttagande fastställda grundsats, att Statens och Bankens kreditförhållanden skola vara fullkomligt afskiljda samt
Banken helt och hållet befriad från vidare förbindelse att i behofvets stund tillskjuta för statsutgifternas bestridande erforderliga medel.
Då nu angifna förhållanden icke lära af Rikets Ständer förbises i fråga om den af Herrar Revisorer föreslagna öfverflyttning till Banken af bestyret med utlåningen af Riksgälds-kontorets kassa-behållning, och den i sammanhang dermed ifrågaställda rättigheten för det sednare Verket att i länsväg från det förra utbekomma hvad utöfver genast disponibla tillgångar kunde för Riksgälds-kontoret erfordras till dess förefallande utbetalningars fullgörande, så torde måhända någon vidare erinran emot det af Herrar Revisorer väckta förslaget icke erfordras; men alldenstund till stöd för detsamma uppgifvits åtskilliga omständigheter och förhållanden, hvilkas verkliga beskaffenhet och inverkan på förevarande fråga Fullmäktige, vid afgifvandet af sitt yttrande angående detta ämne, ansett sig icke kunna underlåta att jemväl vidröra, anhålla Fullmäktige att till hvad redan blifvit af dem yttradt få tillägga följande erinringar:
Riksgälds-kontorets egenskap af ett Rikets Ständers verk och den omständigheten, att Rikets Ständer derjemte hafva ett annat penninge-verk, kan val icke utgöra någon giltig anledning till inskränkning af vederbörande Styrelses dispositionsrätt öfver Riksgälds-kontorets tillgångar på det sätt och i den ordning Rikets Ständer bestämt, helst dessa tvenne för väsendtligen olika föremål inrättade Verk måste, såsom grundlagarne jemväl föreskrifva, enligt derefter lämpade skiljaktiga grunder för deras rörelse och verksamhet, af särskilda Styrelser förvaltas.
Likasom nästan alla andra verk och inrättningar samt en mängd enskilda personer inom hufvudstaden, hvilka måste äga större vid anfordran disponibla kontanta behållningar, har Riksgälds-kontoret visserligen sin kassa deponerad och förvarad i Rikets Ständers Bank.
Ålla sådana depositioner ske dock under uttrycklig förutsättning, att de deponerade medlen, vid förefallande behof, skola ovilkorligen vara för deponenten tillgängliga.
Att förklara denne skyldig, att vid sina i Banken innestående medels uttagning och disponerande fästa afseende på Bankens dåvarande finansiella ställning och dess fördel af dessa medels qvarstående eller olägenhet af deras utlemnande, strider helt och hållet emot naturen af och ändamålet med dylika depositioner.
Styrelse kan väl ej skäligen i detta hänseende åläggas andra vilkor och förbindelser än öfriga penninge-förvaltande myndigheter.
För öfrigt anse sig Fullmäktige, i anledning af hvad Herrar Revisorer anfört, böra erinra, hurusom innehafvare af Bankens sedlar ingalunda. fått sig tillerkänd någon betalningsrätt framför de Bankens fordrings-ägare, som hos detta Verk äga innestående behållningar, och någon skillnad mellan Bankens skuld för utelöpande sedlar och på depositions-räkning insatta samt vid anfordran til! betalning förfallna medel förekommer hvarken i sednast utfärdade eller förut gällande Bankoreglementen.
Dessa medel skola, likasom sedlarne, inberäknas i Bankens sedelstock, och ej mindre de förras än de sednares belopp afses vid bestämmandet af förhållandet mellan sedelstocken och metalliska kassan.
För Riksgälds-kontorets eller andra deponenters räkning skeende tillfälliga lyftningar af deras hos Banken insatta medel och den deraf föranledda förvandlingen af en del utaf Bankens depositionsskuld till sedelskuld kan val således icke gerna äga den menliga inverkan på Bankens rörelse och ställning, som Revisorerne föregifvit eller, på sätt de yttrat, »utan mellankomna lyckliga omständigheter föranleda akacia för realisationen.»
Det måste naturligtvis alltid bero på Banken sjelf, att, om omständigheterna anses påkalla en sådan åtgärd, såsom låntagare bereda sig en. under lånetiden obestridlig dispositonsrätt, öfver de medel, Riksgälds-kontoret tidtals kan vara i tillfälle att genom utlåning förränta.
Revisorer hafva icke uppgifvit grunderna för sin yttrade förmodan, att, efter den föreslagna öfverflyttningen till Banko-diskonten af bestyret med förräntandet af Riksgälds-kontorets kassa-behållning, »Banken skulle kunna bättre, än nu är fallet, re»glera sedelutgifningen och bibehålla Bankens sedlar vid deras rätta värde.» För Fullmäktige synes denna förändring af hittills iakttagna förhållanden just komma att leda till ett motsatt resultat, ty Banko-styrelsen kan antagligen icke på förhand äga någon närmare kännedom om de tidpunkter, då vilkoren för utbekommandet af de å Riksgäldskontoret anvisade statsbidrag kunna varda uppfyllda, eller andra omständigheter inträffa, som föranleda verkställigheten af de Riksgälds-kontoret ålagda stora utbetalningar.
Bankostyrelsen är således icke i tillfälle att dessförinnan, genom i sådant afseende vidtagande åtgärder, förbereda erforderlig tillgång till sagde utbetalningar, utan måste dessa derföre i de flesta fäll komma att utöfva en direkt inverkan på Bankens sedelutgifning och följaktligen medföra betydliga, med Bankens metalliska kassas tillväxt eller förminskning ej sammanhängande, förändringar i beloppet af de utelöpande banko-sedlarne.
Under hänvisande till de i Usta §:n af det reglemente, som vid hvarje riksdags slut för Riksgälds-kontoret utfärdats, angifua föremålen för Kontorets verksamhet samt dess erhållna åligganden och uppdrag, våga Fullmäktige bestrida Herrar Revisorers påstående, att den af Riksgälds-kontoret bedrifna lånerörelse är för detta Verks »bestämmelse mera främmande».
Utom det allmänna stadgandet i afseende på utförandet af »alla uppdrag och åligganden, som Riksgälds-kontoret af Rikets Ständer erhållit», och hvartill obestridligen måste hänföras den Kontoret uttryckligen ålagda skyldigheten att göra dit influtna medel fruktbärande och hålla desamma allmänna rörelsen tillhanda, åligger det Riksgälds-kontoret, enligt Rikets Ständers särskildt fattade samt af Kongl. Maj:t fastställda och till framtida efterrättelse allmänt kungjorda beslut, att på säkert och ändamålsenligt sätt göra de till amortissements-fonderna tor jernvägslånen anslagna medel fruktbärande, hvilket äfven är förutsatt vid bestämmandet af det årliga ränte- och amorterings-anslagets belopp.
De kungörelser, som innefatta begge Statsmakternas sålunda meddelade beslut, angående de under Fullmäktiges i Riksgälds-kontoret förvaltning ställda amortissementsfonderna, äro också uttryckligen åberopade i de om nämnde lån afslutade kontrakter; hvadan bestämmelserna i sagde hänseende icke lära kunna utan kontrahenternas ömsesidiga begifvande förändras, än mindre upphäfvas.
Till följd af omförmälda stadganden, kommer också sannolikt större delen af Riksgälds-kontorets framtida operationer i och för dess kontanta behållnings förräntande att föranledas genom detta åliggande att göra de högst betydliga amortissements-fonderna jemte dertill hörande medel räntebärande, intilldess desamma kunna och böra till förefallande liqvider i stadgad ordning användas.
Dessutom hafva åtskilliga andra fonder och tillgångar för enahanda ändamål, tid efter annan, blifvit tili Riksgälds-kontoret öfverlemnade, bland hvilka Fullmäktige här tro sig endast böra exempelvis uppgifva undsättnings-medlen, hvilkas nuvarande i Riksgälds-kontorets lånerörelse ingångna belopp utgör ej mindre än 1,268,731 R:dr 66 öre, och de för såld ekeskog samt rättigheten till dess framtida begagnande influtna samt hos Riksgälds-kontoret deponerade medel, som vid innevarande års början öfverstego en summa af 430,000 R:dr. — 8 Fullmäktige hafva ej heller funnit anledning instämma i den af Herrar Revisorer yttrade åsigt: att den vid förräntningen af Rikgälds-kontorets kontanta behållning verkställda utlåning icke medfört den nytta för allmänna rörelsen, som, i fall sådant skett genom ett penninge-utlånande verk, deraf kunnat påräknas.
Tvertom hysa Fullmäktige den öfvertygelsen, att de större understöd, som de i spridda landsorter bildade låneanstalter från Riksgälds-kontoret erhållit och hvarigenom dessa inrättningar just blifvit satta i tillfälle att oafbrutet underhålla och fortsätta sin rörelse, varit i flera fall för näringarnes bedrifvande och den industriella verksamheten vida mer gagnande, än de jemförelsevis mindre betydliga lån, som kunnat af enskilda personer direkte utbekommas från härvarande Banko-diskont.
Och oaktadt de af Herrar Revisorer framställda anmärkningar emot den af Riksgälds-kontoret bedrifna lånerörelsen, hafva Herrar Revisorer dock slutligen förklarat, att antagandet af deras förslag i afseende på denna lånerörelses öfverflyttning till Banken förutsatte oundvikligen förändringar i hittills gällande föreskrifter angående
Diskonternas utlåningsrörelse, vid hvilken rörelse Herrar
Revisorer synas anse hufvudsakligen sådana stadganden, som Rikets Ständer redan meddelat i fråga om förräntningen af Riksgälds-kontorets kontanta behållning, böra tjena till efterrättelse, så att Riksgälds-kontorets hos Banko-diskonten innestående medel måtte kunna i låneväg utlemnas till enskilda banker, aktie-bolag och korporationer.
Vid jemförandet af fördelarne eller vinsten för det allmänna af utlåningen vid förräntandet af Riksgälds-kontorets kontanta behållning och den genom Banko-diskonten bedrifna lånerörelse, torde det förhållande icke böra förbises, att sagde utlåning, hvilken, alltsedan Rikets Ständers beslut derom fattades, varit omedelbart ombesörjd af Fullmäktige, icke föranledt den ringaste tillökning i detta Verks förvaltnings-kostnader eller några särskilda utgifter för detsamma.
Ej heller har under hela den tid denna utlåning fortfarit fråga förekommit om afskrifning eller förande inom linien i räkenskaperna af något enda bland de genom densamma föranledda fordringsanspråk.
Beträffande det af Herrar Revisorer omförmälda anlitandet af Riksgälds-kontorets kreditiv å Rikets Ständers Bank, få Fullmäktige åberopa den i Herrar Revisorers berättelse, sid. 52, meddelade uppgift å de summor, som utaf detta kreditiv under loppet af sistförlidet och innevarande år lyftats och återbetalts.
Denna uppgift visar nemligen, att nämnde kreditiv endast vid 3:ne tillfallen under hvartdera året varit begagnadt, samt att / de lyftade kreditiv-summorna vanligtvis inom några veckors förlopp varit till fullo godt gjorda.
Samtidigt med uttagningar å kreditivet eller vid de tillfällen detsamma varit begagnadt, har i sednare tider icke någon låne-ansökan blifvit af Fullmäktige beviljad.
Föregående Revisorer hafva erkänt och vitsordat det gagnande inflytande på penningeställningen inom landet, den lånerörelse, hvarom nu är fråga, utöfvat; och genom denna lånerörelse hafva onekligen inom flera delar af riket närings- och industri-idkarne erhållit tillgång till förfallna liqviders verkställande äfvensom erforderligt kapital för sina yrkens och näringars samt industriella inrättningars oafbrutna bedrifvande under den nyligen tillryggalägga, i financielt hänseende så bekymmersamma tidsperioden.
Då de medel, som genom Riksgälds-kontoret kunna göras räntebärande och allmänna rörelsen tillhandahållas, äro afsedda för vissa bestämda statsutgifter, måste desamma återfordras i den mån de skola för sitt egentliga föremål användas.
Några stående lån kunna följaktligen icke utaf dessa medel påräknas; och de förräntade summornas belopp har, på sätt bifogade tabellariska uppgift visar, varit mycket omvexlande, såsom helt och hållet beroende af förr eller sednare skeende reqvisitioner utaf de på Riksgälds-kontoret anvisade statsutgifterna.
Detta oundvikliga förhållande måste oförändradt fortfara, äfven om bestyret med Sagde medels utlåning kominer att af Banko-diskontverket öfvertaga.?, enär Riksgäldskontoret, i allt fall, blifver nödsakadt att för sina utbetalningars bestridande använda dertill beräknade och anslagna tillgångar.
Någon oafbrutet fortgående lånerörelse kan således omöjligen grundas på dessa tillgångar; och den omvexling i Banko-diskontens rörelse samt de förändringar i dess lånetillgångars belopp, som oftanämnde medels begagnande till en tillfällig förstärkning af Banko-diskont-fonderna komme att förorsaka, skulle sannolikt väcka allmän missbelåtenhet och ingalunda motsvara anspråken på en allmän låne-inrättnings fortfarande och ändamålsenliga verksamhet.