Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Äfven Idun önskar naturligtvis rusta sig att hålla sin stora publik, vårt lands hela in- gärna telligenta damvärld, au niveau med utställnings- händelserna.
Men ingen svensk kvinna äger i så hög grad alla sina medsystrars som just därför förståelse Barnen kärt att kunna, förvärfva ningsreferent.
Vi tillåta oss därför härmed Alltnog vår tidnings räkning besöka hufvudstaden spalter framlägga under utställningen och att därunder i Iduns edra reseintryek för (Jag antar han menade för mig!)
vi kommer, om hälsan står bi och herr redaktionen verkligen vill ha oss???
På andra i brefvel vill jag Alltnog, hvad de allmänna intressena i detta samhälle numera angår så.
Nå, mig gör det detsamma, nu, när en ny läsande allmänhet, som sedan länge är en så och vid synrand öppnat sig vid min varm beundrare af eder friska trånga kupol!
så Vi blefve alltså-på det varmaste förbundna om vi omgående kunde erhålla edert_ benägna ' svar på denna vår framställning, lifligt att det blir ett jakande, och hoppas helt visst till vänliga horizonls För alla de så smickrande och orden om mig själf fullkomligt och trettio gånger å rad och känt mig både läskad och lycklig.
Otroligt hvad en författare kan sluka i berömvåg, isynnerhet en humo- ristisk.
vänner från sig behöfva glädje för att kunna ge glädje?
Stockholm den 1 dee.
Kan det vara för det att de känna Jag hoppas det — eljest vore det för Med utmärkt högaktning Så snart julen börja Redaktionen af Idun.
fasligt.
är öfver, ska jag på allvar att förbereda mig till mitt nya kall.
Hvarmed vet jag inte så noga ännu, men all- tid hittar jag väl på något.
Är Utsökta herr redaktion af tidningen Idun, Stockholm.
det nu facken, så grufligt ty där är jag åtminstone motsvara att något så når komma att herr redaktionens Att tänka sig att herr redaktionen, att några, visa mig värd erbjudet förtroende, har jag den att kanske verkligen många vill se mig i Stock- äran och glädjen alt med djupaste högaktning teckna holm igen!
Äh, herre Gud, så glad jag är!
Man må Lovisa Petterkvist.
tala så mycket man vill om det dygdiga oeh rätta uti att i tid aftråda från det offentliga lifvet så säger jag ändå, jag, att det har sina Joekmock den 15 december 1896.
S. sidor!
Det händer så tält att ' i lid ' blir allde- rinnor les för tidigt: Fyllda femtio år är då åtminstone hur man strumpor gånger om de ska vara till- Så här svarade mitt naturliga stöd, min benen alltjämt, när » Du kommer att göra dig till ett lefvande spektakel, Lovisa! » » Nå än sen då, » sa jag!
före mig » Det har många och blifvit ansedda som folk ändå. » » Det behöfs » Basch, » fackkunskaper! » sa jag.
» Då hade de väl inte skickat efter mig. » » Resensentherrarna kommer att göra kål på dig. » » Det.
gör de inte. » sa jag, » för om några är ädla och fria från småsinthet, så är de de. » Så sprang jag ned till barnen och rådgjorde med dem och så föll jag Ruffen (det är min 5- 3 man) om halsen och bad och bad, ända till dess han sagt ja.
(Hvilket han J U V E L E R A R E K.
A N D E R S JAKOBSTORG ' 1 O N naturligtvis man inte är ämnad Ull det af naturen.
Vore särdeles tacksam, om svar i Iduns breflåda, märkt L.
* honom: •Ö •-J Jag har försökt, men ingen är bra obehagligt att se ut som en neger om man, när jag naturligtvis framlade saken för gjort röda?
om, De kvinnliga studenterna i Upsala un- der den gångna höstterminen ha varit 37.
Af dem studera 1 juridik, 5 medicin, 5 läsa på me- dicinsk-filosofisk examen, 12 filosofisk-humanisti- ska, 11 filosofisk-naturvetenskapliga, 3 filosofisk- matematiska ämnen.
En har aflagt juridisk och filosofisk kandidatexamen och är för närvarande sysselsatt med affattandet af en juridisk afhand- ling, att ventilera för juris doktorsgrad, hvilken, som bekant, ännu icke vunnits af någon kvinna i Sverige.
Damen i fråga är studeranden af Stock- holms nation fröken Elsa Eschelsson, dotter af konsul A. O. Eschelsson och svägerska till prof. Hagströmer i Upsala.
5 ha aflagt medicine kan- didatexamen, af hvilka en är amanuens vid pato- logiska institutet, 6 äro filosofie kandidater, 3 ha valts till seniorer inom sina nationer.
svarta färg biter — men den svarta, den biter!
Det ett par en rar och hygglig människa öppnat buren för!!
IA SJ: TI Q. vara god oeh upplysa mig ska bära sig åt att färga minst Jag känner mig presis som en fågel, som SL: O: Skidle någon af Iduns snälla läsa- vilja inte alls nog.
Nej, nog behöfver man fylla dem fyllest " TI billiga fordringar oeh att genom ackuratess och snabb betjäning och stolt Understöd åt högre flickskolor.
I enlighet med hvad drätselnämndens första afdelning före- slagit ha Stockholms stadsfullmäktige beviljat för hvart och ett af åren 1897 — 99 ett understöd af 3,000 kr.
åt hvar af Wallinska flickskolan, Lyceum för flickor, Södermalms högre läroanstalt för flickor, Östermalms dito dito, Ateneum för flickor, Ahlinska skolan och Kungsholms elemen- tarskola för ' flickor jämte 500 kronoråt hvardera af Östermalms högre läroanstalt för flickor och Ateneum för flickor såsom bidrag till anordnade kurser för huslig ekonomi, äfvensom 2,000 kr.
till den af fröknarna Anna Sandström, Maria Lodin och Thalia Schoug ledda skola, allt under förutsättning att dessa läroverk erhålla ett lika stort statsanslag som det nu beviljade.
lådfacket, hemmastadd!
förut!
blifvit så glad och smickrad TI noga med de där så får jag väl slå mig på I förhoppning Jag får då lof att säga — aldrig har jag Ur » notisboken.
Damkomitén för de svenska kvinnornas del- tagande i världsutställningen i Chicago har nu erhållit utställningsmedaljen med den därå präg- lade inskriptionen » Committee of Swedish ladies » äfvensom diplomet.
Medaljen och diplomet äro lämnade i Fredrika Bremer-Förbundets vård och kunna beses å förbundets 54, kl. 11 — 4.
blygs jag, men nog har jag läst dem en tjugu oförställd glädje för Lovisa Petterkvists otaliga Ystad Ull Haparanda.
åtföljer, i utbyte mot det vanliga romanarket, detta nummer och utgöres af en reproduktion i autotypi från V. Silfversparres grafiska an- stalt efter Rafaels bi ' imda » Madonna med barnet ».
Jag går inte!
vissa punkter helst inte svara!
den och spirituella Planschen för decem Jag säger oss, ty utan Ruffen är jag som en klocka utan urnyckel: vördsamt inbjuda eder att på vår bekostnad och för min ena måg, sa, att det skulle bli riktigt roligt.
oss eder medverkan som Iduns speciella utstått ha sig!)
spärrade opp ögonen värre — och kronfogden, Ni, fru Petterkvist, och det vore oss öfvermåttan kunnat göra genast, men männen nu sina små egenheter för Teater och musik.
Tvänne profblacl med illustrationer ur Iduns Modetidning och Barn- garderoben medfölja detta nummer af Idun, på det de af våra ärade läsarinnor, som ej hittills hållit dessa båda tidningar, måtte få ett, om än ringa begrepp om, hvad de ur dem kunna hämta.
Iduns NlocLeticlning, som utgifves på ej mindre än 8 olika språk i en samlad upp- Kungl.
operan, Första symfonikonserten gafs laga af 2 k 300,000 exemplar, har i Sverige lik- den 17 december inför en i förhållande till julens som i öfriga länder, där samma blad utgifves, närhet ganska talrik publik och efter ett intres- allt mer och mer undanträngt öfriga modejour- sant program.
Hufvudintresset var naturligtvis naler.
Tidningen är oek Skandinaviens största fäst vid inleduingsnumret, Tschaikowskis » Sym- och elegantaste, modernaste och jämförelsevis phonie pathétique », som nu utfördes för första billigaste modetidning.
BamffardéroTben, som endast är tre gången härstädes.
Det visade sig i korthet sagdt, att detta ton verk är ett af nutidens mest fram- år gammal, utgår dock redan på 5 olika språk stående symfoniska arbeten, minnande om både och i en samlad upplaga af inemot 150,000 ex- Berlioz och Beethoven, rikt på klangfulla tonkom- emplar.
I Skandinavien är Barngarderoben den binationer och karaktäristiska motiv, fyldt af ge- enda tidning i sitt slag och har här redan fått nialiska tankar, men ock af svårigheter, hvilka en mycket stor spridning, som oupphörligen senare dock fullständigt öfvervunnos af k. hof- ökas.
De båda föreliggande profbladen äro endast kapellet under ledning af förste hofkapellniästa- ren Nordqvist.
Hvarje sats, särskildt den tredje 4-sid., medan de båda tidningarna i sig själfva med den pompösa triumfmarschen, hälsades med äro 8-sid. och Modetidningens format därjämte det lifiigaste bifall, som tydligt ådagalade, att en half gång till så stort som Iduns.
Papperet publiken gärna skulle höra symfonien utföras i dem är ock tjockare och bättre.
ännu en gång.
Fröken Ester Sidner tolkade i Ett prenumerationsförsök för ett halfår torde ett varmt och förträffligt föredrag en visa af Gluck ingen komma att ångra.
och en hymn Henschel samt skördade starkt bifall för båda.
Som slutnummer utfördes Mendels- sohns välkända italienska symfoni i a-dur.
K I N G A R, A R M B A N D, KEDJOR, SILFVERARB ETEN, BROSCHER, K E D J E A R M B A N D, NÅLAR, BORDSILFVER.
Bref besvaras omgående Modernast!
j896 - IDUN 439 i W b Ämelies historia.
också icke så flitigt, och hon hade flere gånger Sedan jag uppehållit mig där nära ett år, beslöt på det enträgnaste inbjudit mig till sitt hem.
jag att äfven se mig om på kontinenten, då jag Men den stillsamma engelska prästgården hade blef erbjuden godt ressällskap med en hygglig hittills icke haft någon dragningskraft för mig.
engelsk familj.
För Idun af Homo Stim.
Två år vistades jag nu på resor: solade mig Nu däremot lockade den mig som en ljuflig (Forts. o. slut fr. föreg.
n.r.)
tillflyktsort.
Och så visste jag ju, att jag där i det sköna Italien och njöt af dess konstskatter, Följaktligen gick jag på balen och hade ej kunde finna kärlek och sympati, som mitt hjärta beundrade de majestätiska alperna i Schweiz och varit där länge, förrän jag fann, att han var där.
hungrada efter.
Jag började erfara riktig hem- slutade med att tillbringa en vinter i Paris, där jag studerade språk och musik.
Jag stod just i begrepp att börja dansa, då min längtan dit.
Då skref Grace och sade, att jag nödvändigt blick ofrivilligt drogs mot andra ändan af rum- Senast för ett par veckor sedan hade jag fått met och mötte hans, som skarpt fixerade mig.
ett bref från min vän Grace, hvari hon före- måste komma och vara en tid hos henne, för Jag var glad att kunna dölja min förvirring ge- brådde mig att jag aldrig kom till henne, oak- att göra bekantskap med hennes lilla Violet, min nom att genast dansa ut.
Sedan hade jag mer tadt jag var fri och ledig oeh kunde göra hvad guddotter, som nu säkert var i sin näpnaste än en gång tillfälle att betrakta honom.
Han jag ville.
Jag hade känt mig värmd af hennes ålder.
Jag kunde icke motstå, utan for.
tycktes vara sig lik, utom att han lagt sig till hjärtlighet, men att resa dit, just när jag vän- Hvad det kändes godt att åter få hvila ut i med skägg samt blifvit mera mager och solbränd, tade att han skulle komma hem, föll mig natur- ett vänligt hem!
Att icke längre betraktas bara hvilket klädde honom.
Hvad skulle han väl säga ligtvis icke in, och jag hade ännu ej kommit att som en främling, en resande.
Den hjärtegoda mig, när vi träffades?
Men tänk om han äm- besvara hennes bref.
Grace, som såg hur innerligt godt jag trifdes, nade alldeles, ignorera mig?
Nej, det vore alltför Sedan jag gjort min morgontoalett efter denna föreslog att jag för alltid skulle taga mitt hem hos grymt efter alla år af längtan.
Uppfylld af dy- sömnlösa natt, satte jag mig genast vid skrif- dem, eller åtminstone slå mig ner i närheten.
lika tankar, hade jag ytterligt svårt att uppehålla bordet för att låta Grace veta, att hon snart Men hur stora sympatier jag än hade för Eng- någon konversation.
Jag fruktar, att den blef kunde vänta mig.
land och hur varmt fästad jag var vid henne både ointressant och osammanhängande.
Vid frukostbordet förkunnade jag för min tant, själf, kunde jag likväl ej gå in på hennes för- Då jag efter en dans af min kavaljer fördes att jag senast om en vecka ämnade resa till Eng- slag.
Under alla dessa år i främmande länder in i ett smårum, måtte jag plötsligt i en dörr land.
Hon trodda först att jag skämtade, men hade jag dock icke glömt, att jag ägde ett foster- kapten L., som vid armen förde en elegant ung fann snart att det var allvar, då alla hennes in- land.
Det drog mig nu mäktigt till sig.
Dess- kvinna af en sydländsk skönhet, med något sol- vändningar och föreställningar strandade mot utom ansåg jag, att hvad godt jag kunde uträtta varmt strålande öfver hela sitt väsen.
Ett sam- mitt orubbliga beslut.
Hade jag föresatt mig en med min förmögenhet, borde komma mina egna fattiga landsmän till del.
manträffande mellan oss syntes nästan oundvik- sak, visste jag också att genomdrifva den.
Med saknad lämnade jag alltså England.
Men ligt, då vi sålunda ställdes ansikte mot ansikte.
Samma förmiddag började jag mina tillrust- Han bugade sig också för mig och sade i en ningar: gjorde uppköp och ordnade mina ange- med glädje återsåg jag gamla Sverige, som aldrig ton, som om vi senast råkats dagen förut: » God lägenheter för en längre bortovaro.
Jag kände, synts mig så vackert som nu, efter den långa afton, fröken.
Får jag lof att presentera min att i verksamhet låg min enda räddning.
Jag skilsmässan.
Här ville jag nu bereda åt mig, hustru?
Den bästa behållningen från min resa, » måste handla för att slippa tänka.
Tiden förrann hvad jag så länge måst sakna: ett hem, som jag tillade han och gaf henne en öm och stolt blick.
också hastigt under denna sista vecka, då jag kunde kalla mitt eget.
Genom bref från min tant hade jag hört att Gudskelof att jag vant mig vid själfbehärsk- hade så mycket att ombesörja.
Så kom resan ningl Jag kunde leende fatta hennes hand och och inom kort hade jag hamnat i Woodlands kapten L. och hans fru för ett par år sedan bo- utbyta några artiga fraser med henne.
Men då prästgård.
Här välkomnades jag på det hjärtli- satt sig i Spanien, emedan hon ej tålde vid det min kavaljer därpå öfvertog konversationen med gaste, icke blott af Grace, utan af hela den öf- nordliga klimatet.
Jag behöfde således icke frukta, henne, blefvo kapten L. och jag hänvisade till riga familjen, som om jag varit en gammal kär att ett förnyadt sammanträffande skulle rifva upp vän till dem alla, hvilket gjorde att jag också mitt gamla hjärtesår, som tiden så småningom hvarandra.
läkt.
Eiktigt hade jag dock aldrig kunnat glöm- » Jag visste icke, att kapten var gift, » sade jag snart kände mig som sådan.]
Det var nära nog min första intimare bekant- ma, aldrig kunnat fästa mig så vid någon annan » Jo, sedan ett hälft år.
Jag däremot var öf- skap med ett hem och detta var ett hem i or- man.
Därför hade jag också föredragit att för- vertygad om, att fröken för längesedan var det, » dets rättaste bemärkelse.
Här rådde en sådan blifva ogift.
Men behaget och trefnaden af ett svarade han i en kallt gäckande ton, som sårade kärlek, sympati och harmoni mellan alla och en eget hem behöfde jag ju därför icke försaka.
Jag var nu icke så ung längre.
mig ännu djupare än själfva orden.
Kanske frid och en glädje, som mycket sällan afbrötos.
Och så köpte jag den bär egendomen, som jag märkte han det och veknade, ty han tillade vän- Här erfor jag, såsom aldrig förr, fattigdomen ligare: » Fröken har förändrat sig mycket. » af min egen ensamhet, men på samma gång bestämde mig för af två skäl, dels för dess na- » Ja, jag vet det, » sade jag bittert.
» Jag börjar glömde jag nästan mig själf för att lefva upp i tursköna belägenhet, och dels emedan folket här det nya, friska lifvet omkring mig.
Nu först var så fattigt och försummadt.
Jag fann häri- bli gammal och ful. » » Det menade jag inte, » sade han allvarligt.
lärde jag också riktigt känna Grace och hvilken genom ett verksamhetsfält och det har rikligen » Jag tycker, att fröken har förändrat sig till sin liten pärla hon var.
På grund af modrens sjuk- belönat mitt arbete och skänkt mig stor till- fördel. » Måhända kände han att vi började nal- lighet var det egentligen på henne alla hushålls- fredsställelse.
Under de första åren bodde min tant hos mig.
kas farliga områden.
Han afbröt sig därför ha- bekymmer hvilade, men det märktes aldrig, hon stigt: » Men min hustru har redan fått nog af var som ett ständigt solsken.
Och hur mycket Hon hade blifvit gammal och klen, orkade icke sin första svenska bal och längtar att komma hon än hade att göra, syntes hon aldrig jäktad.
längre med hufvudstadslifvet och då tyckte hon Hon hade tid för allt och alla.
Men icke blott att det var lugnt och skönt här på landet.
Men hem.
Au revoir! » Han drog hennes arm under sin och de af- för hemmet räckte hon till; hon var äfven en så dog hon.
Det blef naturligtvis en tomhet för god fé för alla fattiga församlingsbor.
Många mig, ty hon var innerligt god och snäll, om ock lägsnade sig tillsammans.
Hur jag sedan härdade ut till jag kom hem, gånger åtföljde jag henne, då hon med en liten en smula ytlig, så att några högre intressen hade vet jag icke.
Jag minns, att tant på hemvägen korg på armen gick att skänka hjälp och tröst vi just icke gemensamt.
Sedan dess har jag bott här ensam, utom när undfägnade mig med detaljer om det » intres- åt någon, som var sjuk eller i bekymmer.
Och santa giftermålet ».
Hon var spanjorska, lika för- det var roligt att se, hur välkommen hon alltid jag som nu haft något kärt besök att glädja mig åt.
För öfrigt har jag ju så hyggliga grannar, näm och rik som hon var vacker, och de hade blef, hur älskad hon tycktes vara.
förälskat sig i hvarandra vid första blicken m. m.
Sommaren hade snart flyktat hän som en be- så isolerad behöfver jag aldrig känna mig, för Jag bara längtade att få bli ensam med mitt haglig dröm.
Då ansåg jag mig böra göra all- att nu inte tala om mina » trogna undersåtar », lidande.
Det fick jag också tillfälle till under var af mitt tal om att iämna dem, ehuru jag som äro nästan lika många vänner.
Ja, du kan den långa natt som följde — de mörkaste helst velat stanna där för alltid.
Men hvarken gärna kalla mig för en » afmidsvärd varelse ».
timmarne i mitt lif.
Några tårar fällde jag icke, Grace eller den öfriga familjen ville höra talas Jag har så mycket att vara tacksam för.
Till England kom jag ännu en gång på besök.
jag var lugn och kall.
Men det var dödens om, att jag skulle resa.
» Jag måste stanna så köld och förstelning, ty mitt hopp var ju nu länge jag kunde trifvas. » Jag gjorde då till Det var kort innan Grace gick bort.
Hon var i dödt och begrafvet för alltid.
Framtiden såg jag villkor att jag skulle få inackordera mig hos ett par år mycket sjuklig, men bar det beun- för mig som en ökenvandring utan mål, utan dem, och efter många invändningar blef det dransvärdt tåligt och gladt.
När hon slutligen blef allt sämre, längtade både hon och jag så slut.
Och jag tyckte det var alldeles omöjligt uppgjordt.
för mig att upplefva en morgondag.
Hvar skulle Alltså kom det sig att jag blef kvar där i två mycket att träffas ännu en gång här i lifvet.
jag få krafter därtill?
Mer än gång höll jag mor- år.
När jag ser tillbaka på mitt lif, tycker jag Jag reste då ut och tog farväl af henne.
Det var finflaskan tveksam i min hand.
Men Gud var att de åren voro mina lyckligaste.
De voro nog en vemodig färd den gången.
barmhärtig, som bevarade mig ifrån ett sådant oekså de, som mest utvecklade och uppfostrade Hennes lilla Violet är nu i sin tur en ung fru brott.
Likväl var det icke fruktan för hans he- mig.
Hela min lifsåskådning blef en annan.
Jag och har lofvat att kanske till nästa år med sin liga vrede, som afhöll mig.
Nej, det var min lärde känna » den frid, som världen icke gifver ».
man göra ett besök hos sin svenska gudmor.
Då får blygsel för människors dom, min stolthet, som Grace och jag blefvo allt bättre vänner.
Vi du lof att också komma hit och göra deras be- icke unnade en man den triumfen, att jag dött voro mer än systrar för hvarandra.
Men jag var kantskap.
för hans skull.
Ty sanningen letar sig vanligen icke den enda, som såg hennes värde; t} ' värr Ja, kära barn, nu har du hört hela min hi- fram till sist, om man också går aldrig så skick- hade jag så när sagt.
Hon blef förlofvad och storia, åtminstone det hufvudsakliga.
Så märk- ligt tillväga för att leda den på villospår.
Naturligtvis med en landtpräst, bon var ju värdig var den ju icke, men kanske har du dock Jag måste alltså besluta mig för att lefva, men som skapad till en liten prästmor.
Visst deltog kunnat lära något af den, säg? » » Ja, älskade tant, det har jag! » Den unga flic- jag varmt i hennes lycka, men det kändes dock huru?
På dessa frågor fann jag intet svar.
Ett visste bra påkostande för mig att mista henne och på kan slog armarne kring hennes hals och kysste jag bara, att jag måste bort, långt bort.
Jag samma gång det hem, som blifvit mig så kärt, ömt den bleknade kinden.
» Och jag kommer ville icke utsätta mig för att ännu en gång be- men som utan henne ej längre skulle blifva det- att hålla tusen gånger mer af dig nu, än jag någonsin gjort ».
höfva träffa honom och henne.
Efter en stund tillade hon litet blygt och med Då bröllopet var öfverstökadt, begaf jag mig Alla möjliga resplaner hvälfde sig i mitt huf- vud, men alla föreföll o mig lika intresselösa och därför till London, där jag fått reda på ett bra en lätt rodnad: » Vet du, tant, nu längtar jag likgiltiga.
Då jag var i » boarding-house » genom familjen på Woodland, riktigt efter att få vara litet vänlig mot Erik.
den schweiziska pensionen hade jag blifvit god som äfven rekommenderat mig hos flere famil- Gudskelof, ännu är det nog inte för sent! » vän med en engelsk flicka, som varmt fäste sig jer af sina vänner.
Jag hade hittills blott på vid mig, ehuru vi voro sådana fullkomliga mot- genomresa sett London och längtade att när- satser.
Vi hade alltsedan korresponderat, om mare få studera den intressanta världsstaden.
G EORG LEVY ' 5 UNNEjVIAGA^IN.
Största härvarande lager af prima I r l ä n d s k a H e l l i n n e F ä s d u k a r i alla storlekar och flnlekar.
H e l l l n n e K a m m a r d u k s n ä s d u k a r med bredfåll och hålsöm ä 5.75 pr dussin.
Mellinnenäsdukar Order n min vt Sö kronor med kulörta bårder.
levereras frakt / ritt närmaste Barnnäsdukar.
järnvägs- eller Fantasinäsdukar.
ängbåtsstation i«« » im
ANMÄLAN.
Iduns jubileumsårgång i J t i o n d A e J år- Då I D U N med J ingången af år 1897 begynner sin g å n g, ligger däri en osökt anledning för Redaktionen att till tidningens ständigt ökade läsekrets uttala sitt varma tack för det intresse den visat Idun under de gångna åren.
Men häri ser Redaktionen tillika den star- kaste maning att söka göra just denna jubileumsårgång än mera in- tressant och värdefull än någon föregående årgång.
Till den ändan hafva vi vidtagit särskilda åtgärder och förskaffat oss löfte om bidrag från mån- ga framstående författare ocb författarinnor.
Något frångående af Iduns ursprungliga plan hafva vi emellertid så mycket mindre anledning till, som denna, konsekvent utvecklad, just visat sig innehålla ett program, kring hvilket flertalet af vårt lands upplysta och bildade kvinnor kunnat samla sig.
Det ligger klart och kort uttryckt i tidnin- gens underrubrik: Praktisk veckotidning för kvinnan och hemmet.
Och kvinnans och hemmets intressen på alla områden är det just, som IDUN vill tillvarataga och belysa så allsidigt som möjligt, samtidigt som den söker att ständigt vara till hands som en praktisk och förfaren rådgif- varinna.
Att hon därjämte genom berättelser och följetonger vill vara un- derhållande och skaffa sina läsarinnor en välbehöflig förströelse, bör göra henne så mycket hellre sedd af en livar.
Såsom något för IDUN särskildt karaktäristiskt torde böra fram- hållas dess kvinnliga porträttgalleri.
I detta komma hädanefter som hittills förtjänta kvinnor att intagas, och då vårt land kan skatta sig lyck- ligt att äga ett mångtal sådana, som genom sin verksamhet för sina med- menniskors bästa eller i det allmännas tjänst förtjäna att framhållas som sfterföljansvärda förebilder, torde vi ej heller hädanefter behöfva befara någon brist på porträtt.
Men det finnes ock kvinnor, hvilka genom den framskjutna ställning, deras män intaga i det offentliga lifvet, själfva måste mera än eljes träda inför offentligheten.
Vi komma därför att, i likhet med hvad fallet är i utlandets förnämsta kvinnotidningar, från och med det nya året införa en serie porträttgrupper af våra ministerfruar, våra både främmande och egna diplomaters fruar, landshöfdingars och bisko- pars fruar m. fl.