Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Leyonhufvud har reserverat sig emot förslaget att åt Municipal-styrelser Öfverlemna förvaltningen af Allmänningarne, emedan Herr Friherren icke kan föreställa sig en municipal-förvaltning såsom ändamålsenlig annorlunda än då den omfattar menighetens alla angelägenheter och är fullständigt ordnad i denna syftning med bestämda gränsor emellan Municipal-bestyren och de befattningar, som tillhöra Statens ernbets- och tjenstemän.
Intilldess Municipal-systemet hunnit en sådan utveckling, anser Herr Friherren, att vården om Allmänningarne bör fortfarande handhafvas af de embets- och tjenstemän, som de hittills tillhört, helst det svårligen skall kunna undvikas, att menigheternes deltagande deri skulle förorsaka oreda och försvåra denna vård i stället att befordra den.
Af Herr von Röök : ’’Då jag ej kunde fatta annan mening af Riksdagsmannen Fredrik von Zwcigberghs anmärkning emot Allmänna Besvärs- och Ekonomi- samt LagUtskottens Betänkande om Härads-Alimänningars fördelning, än att delta skiftande ej borde kunna vägras, om
Häradets invånare eller communen skulle önska deras fördelning, enligt fleste Ledamöters beslut, så förenade jag mig med von Zweigbergk, i det af honora anförde yttrande, hufvudsakligen af det skälet, att skogen, kommen i enskild mans hand, bättre vårdas, än då skogen är en Allmänning, hvarmed merendels och med få undantag mindre omsorgsfullt hushållas; det oagtadt hade jag likväl ernat låta förblifva vid Utskottens Betänkande, men enär den proposition, som af Herr Ordföranden framställdes, att Allmänningarne borde ovillkorligen delas med eller utan villkoret af Häradsboers eller communers föregående hörande och önskan, som icke var öfverensstämmande, hvarken med von Zweigbergks eller min syftning, och föranledde, efter votering derom, beslutet om Utskotts-beUinkandets erkännande, enligt det uppläste förslaget, så anser jag mig skyldig reservera mig, då, efter min öfvertygelse, detta Betänkande nu tillkommit mindre lämpligt."
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 7. 1 3 N:o 7. Ank. till Ex.
Utsk. den i5 Juli kl. 2 e- m.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om ersättning till Ledamöter i Syne-rätt för verkställde syner å Militia;-B os tallen.
Med föranledande deraf att, ehuru uti I o §.
3 Afdelningen i Kongl. Husesyns- och Boställs-ordnrngen den l5 September iy5a stadgades, att för husesyn å Militiae-boställen allsingen vedergällning finge tagas eller begäras, men Kongl. Majtts förnyade Nådiga Boställs-Ordning af den 2.3 Januari i83f>, hvilken upphäfver alla äldre Författningar i delta ämne, icke bestämmer, antingen Syne-rätt är eller icke är berättigad att för sitt besvär åtnjuta ersättning jemnlikt Kongl. Expeditions-taxan den 15 Maj 1821, har Riksdags-Fullmägtigen från Östergöthlands Län Anders Jonsson i Tuna, med hvilken Andars Jonsson i Okna och Nils Gustaf Nilsson från samma Län samt Jöns Ersson från Wermlands Län sig förenat, uti en från Hedervärda BondeStåndet till Utskottens gemensamma behandling remitterad motion, yrkat, För undvikande af tillämpning af olika meningar i detta hänseende, att, enär Militiae-Boställshafvares lönevillkor i senare tider blifvit ansenligen förbättrade och militairen i många andra fall gynnad, samt i betragtande (ages, att en del Kykoherdar vid små pastorat vore mindre lönte, men likväl måste godtgöra Domaren och sju
Nämndemän för deras inställelse vid laga syn, enahanda ersättnings-förmon måtte tillerkännas Syne-Rätt vid slika syner å Militim-boställen , dertill ett färre antal Nämndemän erfordrades.
Då, på sätt motionären uppgifvit, det är genom 10 §. i 3:dje Afdelningen af Kongl.
Huscsyns-Ordningen den i5 September 1752 stadgadt, ’’att för Husesyn å Officers-boställen ingen vedergällning får begäras eller tagas,■” samt Kongl.
Resolutionen på Krig,s-befälets Besvär den 1 1 Januari uti 37 §. innehåller : ’’att icke eller för andre publika förrättningar vid Militim-bo ställen ersättning får ifrågasättas j,> så och ehuru dessa Författningar genom Kongl. Ma j:ts förnyade Nådiga Militice-Boställs-Oidning af den 23 Januari 1 836 blifvit upphåfne; likväl och som sistnämnde Nådiga Boställs-Ordning ej i något fall utsätter aflöning för dylika förrättningar, synes deraf, i Utskottets tanka, onekligen följa, att någon så beskaffad ersättning lagenligt för närvarande hvarken kan fordras eller bör utgöras.
Då nu i betragtande tages, att, i händelse sådan ersättning, på sätt föreslaget blifvit, för framtiden skulle komma att ega rum, densamma Liefve för den *4 Lag- samt Allm. Besv.- och Ehon.-Utskottens betänkande, N\o 8. mindre vä! lönte boställs-innehafvaren alltför betungande, enär, genom skeende befordringar samt ombyte af arrendatorer, sync-förrättningar vid Militiac-boställen ofta inträffa, anse Utskotten sig pä dessa skäl böra vördsamt hemställa, att Anders Jonssons ifrågavarande motion må förfalla. **86.
N:o 8; Ånk. tili Exp, Uuk. den 25 Juli, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om förändrad grund för utgörande af Brandstod och Riksdagsmanna-aifvode.
Som, vid fördelning af åtskillige servituter å jordlägenheter, såsom afgifter för brandstod och Riksdags-fullmägtigskap, den hittills följde mantals-beräkningen skall föranleda, att denna fördelning blifver ojemn och obillig, då emellan serskildta mantal, äfven inom samma byalag,- den största olikhet eger rum, i afseende på godhet, egorymd och andra förmoner, har Riksdagsmannen Jan Andersson från Westerås
Län, med hviken Anders Jansson från sam oa
Län förenat sig, inom Hedervärda Bondeståndet föreslagit, att berörde afgifter måtte fördelas efter öretal inom hvarje serskild by ; hvilket förslag blifvit till Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten remitteradt.
Utom elen föreskrift, a4 Cap. 5 §.
Byggninga-Balken och Kongl. Kungörelsen den 2 December i8i8 innehåller, att Brandstod skall erläggas i nion af förmedlade hemmantalet, är det genom Kongl.
Resolutionen på allmogens besvär den 9 December I766 §. 43, samt Kongl.
Förklaringen den 1 Augusti 1770, menigheter medgifvet, att inom sig socknevis bilda Brandstods-föreningar, på sätt dem lämpligt synes, hvarigenom således tillfälle är beredt, att, der den allmänna grunden för bidragen, i anseende till locala förhållanden, icke är tillämplig, tillvägabringa den rättelse deri, som kan af billigheten påkallas.
Hvad åter Riksdagsmanna-arfvode beträffar, så enär det är stadgadt i i5 §. af Riksdags-Ordningen, att val till Riksdagsman af Bonde-Ståndet skall efter hemmantal förrättas och i 17 §. 2 mom. af samma Grundlag, att Riksdagsman skall af dera, sotaäro berättigade att honom välja, åtnjuta anständigt underhåll och resekostnad, mäste Lag- samt Allm. Bcji/.- och Ekon.-Utskottens betänkande, N;o 8. i5 det oslridigt anses rättsenligt, att bidraget härtill utgår efter hemmantal, såsom den grund, hvarefter delagtigheten i valet beräknas.
Till följd häraf, och då Utskotten anse sig af den obestämda framställningen i motionen, icke hafva anledning att ingå i något yttrande om andra afgifter, få Utskotten hemställa , att Jan Anderssons motion må förfalla. STOCKHOLM, Elmchs och Granbergs Tryckeri. 1840. fy ■ ■ ' ' ' . i'..-., I i' ; ; :. f. i ■ • ■ ' : ’ Lag- samt Allm, Besv. och Ekon.-Utskoltens Betänkande, 2V:o g. i N:o g. Ank, till Exp. Utsk, d. 20 Nov, kl. 3 e. m.
Betänkandej angående väckt motion om bestämmande af visst antal förrättningar, hvartill Landtmätare må kunna på en gång förordnande erhålla.
Utskotten hafva ifrån det Hedervärda Bonde-Ståndet emollagit ett af Ephraim Larsson från Elfsborgs
Län ingifvet memoria], deruti, under förmenande, att Landtmälarne ofta hafva för sed att låta förordna sig till många förrättningar på en gång, hvarigenom, då hvardera serskildt sålunda blefve fördröjd, de skiftessökande icke blott hafva alla olägenheterna af ett oafgjordt skifte, utan äfven vanligen måste utbetala dryga förskott, långt innan de fått åtnjuta någon fördel af det påbegynla skiftet, motionären, till förekommande af ett sådant oskick föreslagit, att Landsliöfdinge-Embetena icke måtte för en och samma Landtmätare utfärda förordnanden till flere skiftes-förrättningar, än han på kort tid hinner afslula; i hvilket hänseende en norm borde föreskrilva9, hvarefter tillåtna antalet af förordnanden beräknas, i förhållande till deras mera eller mindre vidlyftighet; och har motionären, ehuru icke i tillfälle att en sådan norm uppgöra, ansett, alt Landtmätare, som uppdrages ett stort skifte, hvaraf han kan oafbrutet sysselsättas, icke bör erhålla något annat, innan detsamma är afslutadt, samt i afseende på mindre vidlyftiga och vigtiga skiften föreslagit, att, då en Landtmätare har fyra skiltes-förrättningar, må Landshöfdinge-Embetet icke ytterligare förordnande honora meddela, förr än det visas, att han fullgjort och afslutat något eller några af de förra, och att intet ligger efter af vårdlösliet eller blifvit oskäligen fördröjdt.
Utskotten misskänna icke den välmenande afsigten uti detta motionärens förslag, men finna detsamma både mindre lämpligt och overkställbart.
Huru många förrättningar en Landtmätare kan på en gång besörja, beror ej allenast på förrätlningarnes beskaffenhet, utan lika mycket äfven Bih. till R.
Prot. 184o- 7 Sami. 2 Afd. 5 Häjt, 1 2 Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 10. på Landtmätaren? skicklighet och drift.
Alt på förhand kunna bedöma de förra, är icke möjligt, då mången gång ett mindre skifte kan medföra mera besvär än ett större, och skyndsamheten i skiftes-förrättningen så väsendtligen beror på delegarnes sämja.'
Uppgörandet af en sådan norm, som motionären föreslagit, kan följaktligen icke åstadkommas, och om det bestämdes, att Landtmätare icke på en gång finge innehafva mera än fyra förordnanden, skulle lätteligen kunna inträffa, det han, i följd af tvister inom Skiftes-lagen, som medförde uppskof i förrättningen, kunde en längre tid vara alldeles utan sysselsättning och sakna den bergning, han af sitt yrke skäligen bör påräkna.
Derjemte och då jordegare icke må förvägras att till Landtmäteri-förrälIlning erhålla den Landtmätare, de begära, skulle den af motionären yrkade föreskriften otvifvelagligt leda till fördröjande af tillämnadt skifte, intilldess Landtmätaren vore af samma föreskrift oförhindrad alt förordnandet emottaga, hvarigenom ett skadligt band på jordbrukets förkofran tillika skulle uppkomma.
Af dessa och flere skäl anse Utskotten sig böra tillstyrka, att motionen lemnäs utan afseende.
Stockholm den 20 September 1840.
]NT:o 1 o.
Ank. till Exp. Utsk, den 20 Nov. kl. 3 c. ra.
Betänkandej i anledning af väckt motion om verkställighet af Syne-Rätts beslut, i fråga om anläggning af vattenverk.
Hos det Hedervärda Bonde-Ståndet har Riksdags-Fullmägtigen Henric Hansson från Elfsborgs Län, uti ingifven motion, anfört, hurusom vid uppstående frågor om anläggning af såg- och tullmjöl-qvarnar eller andra vatten-verk, ofta inträffade, att, ehuru Syne-Rätten, med behörigt öfvervägande och ogillande af de mot anläggningen möjligen anmälde protester, tillstyrkt bifall till den sökte rättigheten, de stridige, utan att egentligen förvänta någon ändring i Syne-Rättens beslut, deremot anförde besvär, Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 11 3 och såmedelst föranledde en nihållande och kostsam rättegång, endast för alt uppehålla sökanden i verkets anläggande; till förekommande af hvilket.
, för båda parterne skadliga, förhållande motionären föreslagit, att en hvar, som, vid laga syn och besigtning, fått sig tillåtet uppföra vattenverk, mätte vara berättigad verket genast anlägga och begagna, utan hinder eller afvagtan at ett högre beslut; blifvande del hans ensak, om, till följd al ett sådant beslut, anläggningen kom me att raseras.
Detta förslag finna Utskotten vara af beskaffenhet att icke kunna till bifall anmälas.
Utom att det strider mot den i Lag antagna grundsats, det beslut, hvaråt part icke nöjes, ej kan gå i verkställighet, utan att tvänne domstolar eller myndigheter deruti instämt, skulle det leda till de största olägenheter och en villervalla, hvaraf följderna blefve långt förderfligare, ändem, ett uppskof med anläggningen någonsin kan försökanden åstadkomma, ty förutsatt, det Syne-Rättens beslut häfves och anläggningen måste rifvas, så skulle deraf uppkomma, ej blott förlusten af verkets rifning, utan äfven, i de fleste fall, långvariga rättegångar om skadeersättning för den tid, det varit i gång.
Utskotten hemställa således, alt motionen må lemnäs utan afseende.
Utsk. den 20 Nov. kl. 3 e. m.
'Betänkande, i anledning af väckte motioner om förändring i flyttningstiden för tjenstehjon.
Uti detta ämne hafva till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet två hos Höglofl.
BorgareStåndet ingifne memorial blifvit remitterade, nemi.: från Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, af Herr Friherre Sparre, Carl, hvilken, under framställning om olämp - 4 Lag- samt Allm.
Bes v.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o //. ligheten af elen uli nu gällande Lego-Stadga föreskrifne flyttningstid för tjenstehjon, samt de olägenheter, sorn derigenom tillskyndas landlhushållningen, förnämligast ladugårds-handteringen, äfvensom den liknöjdhet^ hvarmed afflyttande tjenstehjon behandlar sine tjensteåligganden, föreslagit, att berörde flyttningstermin måtte utsäLtas till midsommarstiden, såsom den lämpligaste, så väl deraf, att transporten under en vackrare årstid vore mindre kännbar och besvärlig, som synnerligast derföre, att vid denna tid vårbruket i Rikets fleste orter vore verkställda höslåttern ännu icke allmänt påbörjad och dessutom de fleste, åtminstone angelägnaste, till ett landtJoruk hörande, arbeten under hvila; förmenande motionären derjemte, att för de städer eller landsorter, der halfårs-flyttning egde rum, skulle således jultiden, svarande emot midsommarstiden, blifva den del af året, som ombyte af tjenstefolk kunde komma i fråga, och hvilken årstid ingalunda vore otjenlig; Från Vällojl. Borgare-Ståndet, af Herr C. berglund, som jemväl yrkat, att flyttningstiden för tjenstefolk måtte utsättas till midsommarstiden,, i stället för den nu varande, den a4 October, emedan den senare vöre för Bergslagen den mest olämpliga., i anseende till skogsarbetet vid milorne, och ett hinder för de flyttande, dels derigenom att vägarne denna tid vore djupa och svåra, och dels deraf, att sjö-communicationerne oftast icke kunna begagnas; hvaremot midsommarstiden, oberäknadt de lättare transporterne, medförde den fördel, att det nya tjenstefolket sjelft finge inbärga den gröda, de på vintern skola uppstilla; och trodde motionären dessutom, att de local-förhållanden inom Skåne, hvilka må hafva gjort den nu bestående flyttningstiden der lämplig, likväl icke bordt framkalla en allmän, för det hela olämplig, Författning, utan på sin höjd en serskild för nämnde province.
Uti denna framställning hafva Herrar Langenberg och TValej sig förenat.
Vid pröfningen af detta mål, som ansetts böra gemensamt af Lagoch Ekonomi-Utskotten behandlas, hafva Utskotten inhemtat, huruledes flyttningstiden vid föregående Riksdagar varit föreslagen lill åtskilliga från hvarandra mer eller mindre aflägsna tidpunkter, samt vid sist förflutne
Riksmöte till den af motionärerne önskade midsommarstiden.
Lag- och Ekonomi-Utskotten hafva vid alla dessa tillfällen afstyrkt bifall till förändring uti nu gällande flyttningstid samt vid sista Riksdag, såsom skäl Lag- samt Allm.
Be-f-y. och Ekon.-Utskottens BetänkandeJV:o 12. 5 för detla sitt beslut, andragit: att förslagens antal och olikhet, jemte innehållet af de i ämnet vid föregående Riksdagar förde discussioner, synas ådagalägga, att den rubbning, tjenstehjons-flyttningar förorsaka i hushållningen, faller sig mer eller mindre besvärlig för olika landsorter, samt att någon bestämning härom, ledande till allmän belåtenhet, icke kan utfinnas; att de olägenheter, nu gällande flyttningstid förmenas medföra., torde af den enskilda omtankan i ekonomiskt och af det vördiga Presterskapets nit i ecclesiastik hänseende, hädanefter som hittills, utan serdeles svårighet, kunna förebyggas; samt att Rikets Ständer, efter långvariga öfverläggningar, framburit deras underdåniga anhållan, att flyttningstiden mätte till den 24 October bestämmas., hvartill Kongl. Maj:t INådigt bifall lemnat; och då härtill kommer, att den missbelåtenhet, som öfver nu varande flyttningstid för tjenstehjon blifvit yttrad, innebär ytterligare bevis på omöjligheten att tillfredsställa hvarje skälig önskan i detla hänseende; att det skulle, i Utskottens tanka, vara betänkligt att söka afhjelpa de partiella olägenheterna af en allmän bestämning härom genom antagande af serkilde flyttningstider för olika orter inom Riket, emedan sådant skulle miiiska utvägarne till näringsfång för den arbetande classen, samt hindra spridandet af insigter i landtmanna-yrken från en ort till en annan; samt slutligen att förändring i den nu gällande allmänna bestämmelsen skulle för vissa landsorter medföra betydande olägenheter, och täta ombyten dessutom i ekonomiska stadganden merendels äro skadlige, få Utskotten, på alla dessa grunder, hemställa, att de uti ifrågavarande ämne gjorde framställningar icke må till någon Rikets Högloft.
Ständers åtgärd föranleda. >.
Utsk. den 20 Nov. kl. 3 e, na.
Betänkandej i anledning af väckt fråga om reclamation af förrymde gäldenärer.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har från Vällofl. Borgare-Ståndet blifvit remitterad en af Herr J. A. Kjellberg väckt mo - 6 Lag- samt Jllm.
Bes v.- och Ekon.-Utskottens betänkande 3 N:o 12. tion af i linehäll: att, då allmänna välfärden, som ett hufvudsakligt vil" kor för sin trefnad, liar behof af lagar, hvilka trygga hvarje redlig medborgares välförvärfvade egendom, ej allenast mot den förbrytare, som på handgripligt sätt liilegnar sig sin nästas gods och som lagen benämner tjuf, utan äfven och kanske vida mera mot den under en fin och förledande yta dolde bedragaren, hvilken synes farligare, emedan lian antager det yttre skenet af en redlig man, har motionären velat fästa uppmärksamheten på senare tiders ofta förefallande tilldragelse af denna art, nemligen, alt bedräglige gäldenärer, som begifva sig utom
Riket med tydlig afsigt alt ej återkomma, förblifva oanlasllige med de skatter, de af den redlige mannen sig tillnarråt och i flyttbara medel förvandlat.
Det syntes vara ett hån mot folkrätten, att en bedragare skall vara fri från lagens kraf derföre, att han lyckligen hunnit öfver Öresund eller Torneåelf, och det lyckade skälmstycket finner säkra efterföljare, da det ser sig fredadt inom gränsen af ett annat iand.
För att om möjligt hindra detta ondas vidare utbredande, liar motionären föreslagit: 1:0 alt Conventionerne om brottslingar, som med utrikes makter finnas, böra utvidgas äfven till bedräglige gäldenärer, så att Svenska Auctorileter — det vill säga Landshöfdinge-Embeten, och, der ej sådane finnas, Magistrater — må kunna sätta sig uti direct communication med de utländske myndigheterne, för att på reqvisition få så beskaffade brottslingar eller bedragare anhållne och återsände; 2:0 att en sådan borgenärs begäran måste vara åtföljd af vederhäftig borgen för rigtigheten af dess kraf oell möjligen uppkommande, recoovtntion; och 3:o att närmaste Landshöfdinge-Einbete eller Magistrat måtte forpligtas alt derefter genast utfärda arresterings-ordres, den fordrings-egare, på egen kostnad, eger att låta fortskaffa och utföra ; och förmodade motionären, att de helsosam ma verkningame häraf ej skola uteblifva, då bedragare känna sig i saknad af sine påräknade lillflykts-orler, och att verkställigheten i utlandet ej borde möta binder, då fördelen är reciproque.
Vid föredragning af detta mål till remiss, hafva Herrar Foenandtr och Wallander förenat sig med motionären, samt derjemte föreslagit: att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:t ingå med underdånig anhållan, det Kongl, Maj:t täcktes, i ministeriel väg, bos främmande magter bereda rättighet för Svenska fordringsegare att å utrikets orter reclamera sådan gäldenär, som ur Riket rymt, ehvar han anträffas, och utan afseende på den Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Uts^ot 'ens Betänkande j IV.-o 12. 7 tiri, som förlupit efter det lian rymningen verkställt; hvaremot Idenår fVijk och Lagergren anföl t: elen förre, att, enligt hvad han hade sig bekant, skedde det ifrågasatta ullemnandet i England, Frankrike, Danmark och Hamburg af dit lörrymde bedräglige gäldenärer, utan att Regeringens medverkan Lehöfdes, endast på begäran af enskilde personer; samt den senare: att utlevereraiidet af till utrikes ort förrymd gäldenär sker efter folkrätten, hvilken är till sina hufvudgrunder noga bestämd, och att intet land vägrar ullemnandet af dylik person, då han är en notorisk bedragare och medel anvisas lill kostnaderne; hvaremot ingen Stat lärer gå in på att utlemna en gäldenär, endast för det att han ej kan betala sin skuld.
Detta mål, som tillhör Lag- samt Allmänna Besvärs-och Ekonomiutskottens gemensamma behandling, hafva Utskotten tagit i öfvervägande och dervid ansett sig böra upplysa, att enahanda fiåga*blifvit väckt vid sistförflutne Riksmöte samt då af Utskotten, genom ett af samtlige Riks-Stånden gilladt Betänkande^ (aflryckt under N:o 5 i Bihang till Riks-Ständens Protocoll, 7 Sami. 2 Afd.) och, på deri upptagne skäl, afslagen.
Utskotten, som äfven nu anse sig sakna anledning alt biträda den förnyade framställningen om reclamation af förrymde gäldenärer, få, såsom. ytterligare skäl för afslag å motionen, ändem, hvilka vid sislförllutne
Riksdag gjorde sig gällande samt finnas uti ofvan åberopade Betänkande upptagne, anföra: dels att allmänna lagen tillåter ej allenast kände förbrytares häktande, utan äfven deras efterlysning och gripande, derest de beredt sig tillfälle undkomma, och dels att öfverenskommelser om utleverering af förrymde gäldenärer och förbrytare, m. fl., redan äro träffade med de utrikes makter, hvilka motionären egentligen synes antyda, nemi. med Danmark, genom Tractalen i Jönköping den 10 December 1809, och med Ryssland, genom en den 12 Maj 1828 afslutad öfverenskommelse, enligt Kongl. Kungörelsen den 3o i samma månad, förnyad genom Kongl. Kungörelsen den 2 Juni innevarande år.
Då nyssnämnde Tractat och Kungörelser tydligen utstaka sältet och vilkoren för reclamerandet af förrymde personer, samt med billighet och rättvisa ingalunda står tillsammans alt återfordra andre personer, än dem, hvilka lagligen blifvit förvunne all på ett eller annat sätt hafva oredligen sig förhållit, synas, i Utsi ot tens tanka, någre ytterligare åtgärder uti ifrågavarande hänseende icke vara af b^hofvet påkallade, hvadan Utskotten vördsamt få tillstyrka, att Herr Kjellbergs motion må förfalla.
Stockholm den 20 September 1840. 8 Lag- samt Allim Besv. och Ekorn-Utskottens Betänkande, N:o i3- N:o x3.
Ank. till Exp. Utsk. deD 20 Nor, kl. 3 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om förändring af Kongl.
Förordningen den 27 October 1812 om utskrifnings-sättet och inrättningen af Allmänna Bevärings-manskapet.
Uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet memorial, har Riksdags-Fullmägtigen Peter Sundström från Wester-Norrlands
Län yrkat, att föreskriften i Kongl.Förordningen den27 Oct. t8i 2, angående Bevärings-skyldigheten, J’att, om en legd bevärings-karl rymmer eller på annat sätt sitt lefverne ändrar, så att han Kronans och Rikets tjenst ovärdig förklaras, skall den, som har legt, inom 90 dagar sig sjelf i tjensten inställa,” måtte uppliäfvas, samt att deremot den bevärings-yngling, som fått antagen duglig och godkänd karl i sitt ställe, bör sedermera vara fri från all skyldighet i berörde afseende, då, efter motionärens förmenande., den, hvilken legt, icke bör stå i något ansvar för den legdes uppförande, sedan behörige bevis om den legdes frejd och förda vandel blifvit företedde och godkände.
Detta ärende, hvilket ansetts böra af Lag- samt Allmänna Besvärsocli Ekonomi-Utskotten gemensamt behandlas, hafva Utskotten i öfvervägande tagit; och då 8 §. i förutnämnde Kongl, Förordning den 27 October 1812 tillåter den, som till utskrifning förbunden är, att i sitt ställe sätta annan duglig karl, synes det i Utskottens tanka vara både hårdt och obilligt, att den conscriptions-skyldige det oagtadt skall, på sätt g §. i samma Nådiga Förordning innehåller, vara skyldig att, derest den legde rymmer eller begår brott af den påföljd, alt han ej längre såsom krigsman tjena får, antingen skaffa annan godkänd karl i dennes ställe, elier ock sjelf träda i tjensten.