Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och så ligger jag här ensam dag ut och dag in och grubblar öfver detta och känner en så- dan skräck för Harald, att jag snart icke mer kan dölja det för hononi. '
" Ja fröken sitter nog för mycket ensam, och det blir en konstig i hufvu ' t af.
Jag kan då inte tro något ondt om herr Harald. "
* * * Dagen innan de skulle vara framme i New York!
kom Mari in till Agda som låg påklädd på soffan.
Agda var lugnare än vanligt, medgaf att hennes vilda tankar kanske varit blott en fix ide, och SR började hon spraka om gamla tider.
" Jag drömde förr om att bli något stort, jag ", sade hon, " att ar- beta mig fram i verlden.
Då jag vaknade om morgonen kunde jag ligga och hålla tal för mina egna fingrar.
Kika, små varelser brukade jag säga till dem, hvad ni ha mycket att göra i dag och alla da- gar, innan ni äro vid målet.
Tänk så fula och krokiga ni skola bli af allt ert arbete!
Och då tyckte jag alldeles att mina fingrar svaradi:: men vi bli snillrikare och skickligare för livar dag, om vi än bli fulare.
Och jag kysste mina fingrar, ty jag kunde aldrig låta bli att tro, att de lefde sitt lif för sig och behöfde en smula vänlighet ikland.
Och jag sydde inte mina hattar som andra, jag, utan då jag såg spetsar och plymer framför mig, kom ingifvelsen öfver mig, mitt hufvud blef varmt och mina händer behagligt kalla.
Jag tyckte att jag diktade, ty en.
hatt är ett poem, det är nu min tanke om saken. "
Här måste hon le åt sig själf, som kunde sitta och tala om SA- dana saker, som den andra ej alls förstod.
" Men det är gagnlöst att tala om sådant nu ", sade hon.
" Nu far jag till Amerika för att svälta ihjäl och skall aldrig mer känna siden och sammet under mina fingrar. "
" Den soni vore hemma, den soin vore hemma ", fortsatte hon efter en stund af tyst förtviflan.
" Hur kunde du fara hemifrån, Mari,
131 du som ej var tvungen?
Hiir hade du hjärta att fara ifrån de dina och vårt kära sköna land?
Hur kunde du ha hjärta till det? "
Åter måste hon le; var det ej som taladt af själfva Martinson!
Mari visste nog hvarför hon for, men hon såg ner och teg.
' Ja du far väl ut för att råka någon, som du tycker om ", bör- jade Agda åter, " men ser du jag har aldrig älskat något annat än min egen stad.
Och inte människorna endast, utan husen, gatorna, hästarna, hundarna, allt, förstår du.
Jag tyckte om att lefva der alla tyckte om mig och der hvartenda barn jag mötte på gatan lielsade på mig. "
Här satte hon sig upp som gripen af eii obeskrifligt smärtsam tanke.
" Hvem tror du tar min bäiikplats i kyrkan nu, Mari?
Mins du, attjag ständigt suttit på samma plats?
Det var dit min mor förde mig första gången hon tog mig med i kyrkan, och nu tyckte jag alltid, att jag hade henne bredvid mig då jag satt der, och jag hörde så tydligt hur hennes milda gamla röst blandade sig i psalmsången, att jag måste vända mig om för att se, att hon verkligen ej satt der.
Ack, jag skall ej kiinna henne bredvid mig i det främmande landet!
Och hvem vet hur rnånga sön- dagar jag får upplefva der. "
" Fröken ser allting så svart. "
I samma ög ' onblick lyfte någon på dörrförhänget, och ett blekt ansigte visade sig.
" Der är hon ', utbrast Agda och grep hårdt om Maris arin.
" I morgon äro vi framme.
Akta er då! "
sade den nykomna, skakade p i hufvudet och försvann.
Agda sjönk tillbaka med ett skrik.
' Ser du ', klagade hon, ' ser du!
I morgon kommer det, då är det ute med mig. ' '
Agda och Harald hade tagit in på ett hotell i New York och hen- nes Iijrsta göromål hade varit att skrifva till gamla Martinson.
Nu var den t,jocka luntan kuverterad, och hon satt grubblande öfver hvad här- näst skulle ske.
Hon tänkte också pii hur mycket Harald vunnit till sitt utseende och väsen under resan.
Han rörde sig såsom en, den der vet hvad han vill; hela uttrycket i hans ansigte hade blifvit.
intelligen- tare, hållningen var själfmedveten.
Hon tyckte nästan, att afven hans kropp utvecklat sig, och hon undrade om han vuxit.
Hvad henne själf an- gick, tyckte hon sig endast vara en skugga af den Agda, som farit åstad fråii Göteborg; och det var ändå hon, som följt med för att vara till stöd och h,jälp!
Hon var alldeles säker om att stunden nu var iiiile, då Harald
132 skulle öfverge henne.
Ännu satt han och läste i en tidning, men liar.
slutar snart, tänkte hon.
I samma ögonblick reste han sig upp.
" Nu går han och studerar plankartan ", sade hon för sig själf.
Och han gick mycket riktigt fram till en liten handbok för re- sande i New York.
Hon fann ett eget nöje i att se hur han gjorde allt det hon tänkte.
" Nu tar han pa öfverrocken. "
Han gjorde si.
" Min dystre gentleman skall möta mig ", sade han, " adjö, Agda! "
Detta var också ett dåligt tecken.
Agda hade bland annat fått för sig, att det var " den dystre " som ingifvit Harald att han skulle fly från henne.
Nu satt hon och vågade ej andas en gting.
Hon visste att Harald hade plånboken i en annan rock.
Skulle han ej ta ' den med, då allt kom omkring?
" Jo, nu famlade han i sina fickor; så, nu tog han den och stop- pade den på sig.
" Jag får väl inte gå ifrån den här "?
- D å han öppnade dörren för att g&amp; hörde han inifrån rummet ett tungt fall.
Han rusade in igen och såg sin syster ligga afsvimmad pä golfvet.
* Efter ett par månaders förlopp var Agda så ' pass återstäld, att hon kunde sitta uppe.
Hon hade angripits af e n tämligen svår feber och var nu klädd för första gången sedan den dagen, då hon svimmade.
Harald hade i New York sökt opp Mari, Agdas förtrogna från ång- båten, och hon skötte Agda under sjukdomen.
" Jag är nästan rädd för att komnia upp igen ", sade Agda då hon var färdigklädd och beqväint placerad i ett soffhörn.
" Hvarför det då, fröken? '
frågade Mari.
" Det är nu det stora svältandet skall börja ", förklarade Agda.
Hon säger det skämtande, Hon är visserligen långt ifrån att vara ett sådant praktexemplar af arbetskraft och företagsam het som förr, men hon har delvis återvunnit sitt friska lynne.
" Jag tycker inte det ser så ut ', svarade Mari.
Hon visste nog att ingenting fattats dem och att de bodde i hotellets dyraste rum.
" Ja ", fortsatte Agda, " om jag kunde begripa hvad vi lefva pi %, men det kan jag ej.
Vi ha väl kredit här på hotellet, förmodar jag; men tänk hvad jag kostat under min sjukdoni, och nu skaffar Harald mig kläder och böcker och allt hvad jag kan önska.
De tvåhundra kronorna måtte vara slut för länge sedan. "
Äfven Mari funderade hvar enda dag pfi detta, hvar herr Harald tog pengar ifrån, men hon hade ej kunnat upptäcka rikedomskällan.
133 " Han Sr ju nästan aldrig ute ", sade Agda. '
Bara om qvällarna. "
' Nej, annars sitter han då inne hos niig hela dagen.
Och han har inga bekanta. "
" Rara den dystre gentlemannen, som han kallar honom. '
' Ja, och den eger jii ingenting.
Tycker du ej att Harald är för- iindrad, att han liksom gått framåt.
", frågade Agda vidare.
' Herr Harald är den bäste som finnes. '
Agda smålog.
Mari var oförbätterlig med sin beundran för Harald. '
i n din fästman då? "
Här teg Mari.
' Har du aldrig sett honom, Harald menar jag, dricka numera? '
' Aldrig, fröken. '
' Och han har blifvit så trefiig, du, han håller sig inte för god att visa att han är intresserad af böcker och af allt vackert i verlden, Han som ej talte ett förnuftigt ord förr! "
' Herr Harald tycker om att visa sig sämre än han är. "
' Ja eller också bättre. '
' Hur så? '
' Jo, han är ju så viinlig mot mig, men det är ej uppriktigt me- nadt. '
' Är det inte? '
" Xej, han hatar mig och jag afskyr honom, men vi ha lärt oss att hålla god min i elakt spel.
Snart hoppas jag i alla fall ' komma i från honom. '
' Ämnar fröken resa härifrån? '
' Har du inte hört det ännu?
Värdinnan har på hotellet har skaf- fat niig plats på ett stort modemagasin, och så snart jag förtjenat nog mycket pengar för att kunna fara hem, reser jag naturligtvis. '
" Det skulle inte fröken göra ', sade Mari mycket allvarligt.
' Skulle jag inte?
Martinson skrifver, att de sakna mig så fasligt derhemma och att det är nästan omöjligt för henne att ensam sköta om butiken.
Harald lär ej sakna mig, han har ju varit hygglig nu, men han tycker väl det varit synd oin mig medan jag legat sjuk.
Kanske han reser nu, då jag blifvit frisk. "
I * * * A4gda ansåg det vara ett klart bevis på Haralds hatfulla sinnes- stämning, att han en vecka senare bjöd Mari och henne på cirkus.
134 visste, ju ej iiiigot afskyvärdare; iilen trogen sin föresats att vinna lio- noin genom medgörlighet, tackade hon och gick på föreställningen.
Der väntade henne en stor öfverraskning.
Hon satt just och klagade för Mari öfver hur ohyggligt trikigt det var att se på de onaturligt dresserade hästarna, de grinande clow- nerna och de sprattlande akrobaterna, då hon började att med oerhördt intresse följa en liten clown, soni för tillfället var ensaiii inne p '; i cce- nen.
Hon kände igen honom ocli grep Mari häftigt i armen.
" Ser du hvem lian liknar? "
Mari satt äfven och stirrade på den uppträdande.
Y Herr Harald! '
Det var omöjligt att misstaga sig deroni.
Det var han själf.
An- sigtei var ej alls sniinkadt, och fastän lian bar en narraktig kostym var han sig lik, alldeles sådan som de sågo honom alla dagar.
Agda förstod snart, att Harald gjorde sin sak förträffligt.
Hon hade aldrig tänkt sig något så skrattretande som hans ge- ster och miner; publiken vred sig i skrattparoxysmer bara han rörde på sig; vid sitt inträde helsades han af blommor och konfekt liksom en sångerska.
Då han sade något tjöt publiken af förtjusning.
Agda satt länge tyst och såg på, men så vände hon sig med en hjälplös min till Mari.
" Visste du detta? "
b " Nej, han har e,i talat om det för en lefvande själ. "
' Är det på detta vi lefvat då? "
' Det är väl det.
Fröken tycker inte om det? "
" Jo visst, jo herre Gud, nog är jag glad, att lian hittat på livad som är hans kallelse här i verlden.
Det gör ju detsamma hvad det är.
Men jag är så förvånad, ser du. "
Harald utförde en gråtserie.
Han återgaf först den nyföddes gråt, sedan sexåringens, så skolpojkens, derefter den romanläsande ungmöns och slutligen den fullväxtes.
I den sista framställningen kände Agda igen sig själf.
Det var just så hon gråtit ombord på ångbåten, da Harald härmat henne.
Snyftningarna vor0 hennes, och det der sättet att draga åt en näsduk on1 pannan hade han ju också lärt af henne.
Hvad hon blef ond!
Hon bet ihop tänderna, ocli rynkan mellan ögonbrynen fördjupades.
Medan alla rundt omkring henne storskrattade, satt hon der tyst, hård och strang.
' Fröken ', säger då en amerikanska till henne, " ni tycker ej att det är roligt, men detta är också rakt intet emot då han härinar sjö- sjuka. '
Agda och Mari återvände ensamina hem.
135 Agda gick mörk och sluten, men lion tankte bittra, hatfulla tan- kar, och hon beslöt att ännu samma qväll ha en förklaring med Ha- rald.
Hon skulle säga rent ut hvilken börda han varit för henne, hur hon följt med honom, icke för hans skull, utan för sitt eget tokiga samvetes skull; hur bon länge insett att han ocksil hatade henne, men att hon inte längre ville vara hvarken hans offer eller hans leksak, utan nu skulle de skiljas för alltid.
Mari, som uppfattade hennes sinnesstämning, ville säga några blid- kande ord, men Agda afbröt henne sägande: " Hvad bryr jag mig om hur det blir se ' n!
Jag vill tala ut en gång, och det skall bli en sann lisa. "
' Fröken, er bror ber er stiga in i sitt rum ', sade en uppassare till Agda, då hon gick igenom hotellets förstuga.
' Så mycket bättre!
Han känner kanske han också, att stunden ä r kommen för en förklaring ", tänkte hon.
* * * Då Agda koin in i Haralds rum, fann hon det strålande upplyst och en inängd festliga anordningar vidtagna.
En sup6 stod uppdukad yå ett bord, och en högst elegant sup6 var det till på köpet, med vin, frukt och en massa goda saker.
Harald kom emot Agda.
Han var iklädd frack och hvit halsduk och bugade sig mycket ceremoniöst för henne, men hon såg att han ocksR var så upprörd, att lian hade svårt att bibehålla fattningen.
Han såg derjämte så lycklig ut, att det var henne en ofantligt stor frestelse att genast falla öfver honom med alla sina onda ord och förstöra hans stämning.
Men det koin något öfver henne, något öfver- naturligt, påstod hon sedan, som tvang henne att tiga.
Det var allde- les samma makt, som en gång på ångbåten förrniidde henne att följa ined Harald.
Då Harald bjöd henne armen för att föra henne fram till hor- det, kände hon hur denna darrade, och den darrningen hjälpte henne att tiga.
De satte sig, och ännu alltjämt tego de.
" Nåå ', sade Harald och såg på Agda.
Tänk om hon skulle slunga emot honom detta: " Jag vet, jag har alltid vetat hur du hatar mig; men genera dig ej, jag återgäldar lika mot lika. '
Men hon var inte mer den gamla Agda Törne.
' Du gjorde din sak utmärkt ", sade hon.
" Hvem kunde tro att du skulle duga till clown. '
Han märkte att hon talade med en viss stelhet.
" Tycker du ej om det ", frågade han.
" Jo visst, jag gratulerar dig att ha funnit ditt lefnadsmål. "
Men nu kunde han ej låta bli längre, utan började prata.
" Tag dig en bit bröd, Agda, och ät på det, så får jag tala om alltihop för dig.
Ja, du förstår ju, att då jag for hemifrån, hade jag inga andra förhoppningar än att svälta ihjäl här på ett hederligt sätt som gatsopare.
Men det var tusan så tråkigt hemina hos dig, och jag var ju en så ' n kanalje, att jag ej undrar på att du var led på niig.
Det var ju så ledsamt hela lifvet der också, sannerligen man kunde ta ' sig till annat än att dricka.
Jag behöfde mera luft att andas i, förstår du, och sa vor0 vi ej för hvarandra det, som vi varit nu sedan.
Men nu pratar jag utan ordning, och jag ville bara komma åter till det, att jag bara for hit derför att det var så tråkigt hemma.
Men dR du så kom efter niig på ångbåten, Agda, då blef det annat af.
Jag såg, att du ej gjorde det af kärlek till mig, men jag tyckte, att det var så myc- ket dugtigare gjordt af dig, att di1 lemnade allt som d u höll kärt, för att följa mig och se till att jag ej förgicks i elände, och det hade jag gjort, det hade jag sannerligen annars gjort.
Då du satt i salongen och grät, Agda, då fattade jag det beslutet att du skulle få heder af mig och att jag skulle sluta att dricka; ty det ger en människa kraft, ser du, att någon finner det löna mödan att offra sig för henne. "
" Var det, medan du härniade mig, du tänkte så ', utbrast Agda.
" Härniade jag dig, det vet jag ej om.
Det gjorde jag ofrivilligt.
Mina tankar vor0 på annat håll.
Men jag ville ej, att du skulle veta något deroni, förr än jag sett, om det skulle lyckas för mig, och jag har ej druckit se ' n dessu Han smålog och nickade bekräftande.
" Det satt åt, må du tro.
Men jag var så lycklig, då jag märkte att det såg ut att gå; och du förstod det nog också, Agda, ty du började bli vän- lig mot mig.
Gjorde du ej det? "
Agda bara nickade.
Hon höll pA att yväfvas.
" Ja, ser du, jag tänkte nog äfven att jag retade dig med mina upptåg ombord; men jag kunde ej låta bli, jag tyckte då att hela verl- den var så härlig.
Nu är, jag mycket allvarsammare; jag har nog med upptåg om qvällarna.
Emellertid var det nog bra också, ty min dystre gentleman, du vet, han såg hvad jag dugde till; han rådde mig till att bli clown.
Ja, du tycker inte riktigt om det, Agda, men man förtjenar dugtigt med pengar på det, du.
-- Nå, hvar var jag nu?
Jo, (] et skulle jag också säga dig, att när den der norska fröken såg så otreflig ut med sina många askar, så hittade jag p i att du var en för- klädd karl, en kassör, som rymt med kassan och att jag var en detek-
137 tiv, soni skulle gripa dig i New York.
På det sättet blef du af med henne. '
Agda satt och hörde på honom med många sällsamina tankar.
All hennes oro hade således varit onödig, den sista tidens qval vor0 helt själfförvållade.
Om hon haft en tanke öfrig för annat än sig själf, sin uppoffring, sin hemlängtan, sin olycka, då skulle hon märkt hvad som försiggick med Harald, och hennes galna ideer skulle aldrig ha uppkommit.
Nu kunde hon ej ens begripa hvar hon fått dem ifrån.
" Det allra bästa var i alla fall ", fortsatte Harald, ' att du blef sjuk pd båten och här.
Ingenting var det, som gjorde mig sd stolt, som att du nu helt och hållet berodde af mig, och derigenom fick jag riktigt visa hvad jag dugde till, och du var så snäll medan du var sjuk.
Och så var det så roligt med din sjukdom på ångbåten. '
" Hur så? "
" Jo, de vor0 så nyfikna, så nyfikna på hvem du var, och ingen visste det.
Ja, hade vi ej haft dig, så hade vi förgåtts af enformighe- ten; men hvar dag satte jag ut en ny historia om hvem du var.
Än var du en förrymd hustru, än en fasligt förnäm furstinna, och jag vet inte allt hvad, men de trodde alltihop. "
" Gjorde de det? '
" Naturligtvis, annars hade de dött af ledsnad.
Det var väl att du blef sjuk här också.
Aniiars vet jag ej hur jag skulle kunnat hålla alltihop hemligt för dig.
Jag funderade nästan på att resa bort och ej komma igen förrän jag var fulländad clown, men nu behöfdes det ej.
Om du kunde tänka dig hvad jag längtat efter den här stunden, du, dii jag var färdig och kunde säga dig allt; men jag ville inte göra det, förstås, förrän du var riktigt frisk. "
Och han böjde sig frani öfver bordet för att se in i hennes an- sigte och der läsa att hon var nöjd.
Hon rusade upp ifrån honom och skyndade in i nästa rum.
Så fort hon var ensam, föll hon på knä.
' Gud ", sade hon, " du har utvalt mig till att rädda en männi- ska, du har också hindrat mig från att i vild vrede förstöra det goda du låtit mig omedvetet göra, och så har du lärt mig hvad jag är för en ömklig, egenkär och kortsynt usling.
Jag skall ej glömma läxan, det är jag viss om, och så skall du ha tack, herre Gud, för alltihop. "
Derpå gick hon åter in till Harald.
" Du är inte nöjd med mig, Agda ", ropade han oroligt emot henne- Hon gick tyst bort till honom, stälde sig bakom hans stol, tog hans hufvud mellan sina händer, böjde det bakåt och kysste honom på pannan.
138 " Min bror, min älskade bror ", sade hon.
Harald blef alldeles röd i hela ansigtet vid Agdas smekning.
Han såg ut som en skolgosse som fått premium för flit och godt uppförande, " Harald, du är bättre än jag ", hviskade Agda.
" Jag liar varit sti stygg emot dig. "
" Åh nej, du var alltid sniill. "
" Jag skall försöka att bli det nu. ' '
De omfamnade hvarandra och hade bttda tv5 stor lust att greta, men de stredo tappert mot tårarna.
' En så ' n dugtig gosse ', sade Agda och strök hans liar.
" Sa mycket han utfört pii egen hand redan! "
Hon skulle velat bekänna allt för honom, men hon ville ej göra honom bedröfvad i afton.
' Nu Agda, nu dricka vi vin i yväll; jag dricker ju aldrig annars, men nu inåste du föresla.
niin skål och dricka den med. '
Och lian började draga upp en af huteljema.
' Eå det var sant, jag glömmer j u det bästa.
Tror du inte jag märkt hur du längtar efter din butik och dina gamla vänner, och sedan du nu hjälpt mig stt utmärkt att etablera mig här - - - ' " Jag som varii sjuk hela tiden! '
" Ja det var ju precis rätta sättet.
Men titta nu under din tallrik! "
Der lågo tre sedlar på hundra dollars livardera.
" Respengar ", sade han lakoniskt.
Det var en oerhörd missräkning för Agda.
Ville han sända bort henne efter allt detta?
' Börjar du inte dricka sedan jag farit? "
sade hon. '
Men hon tyckte ej om glansen i hans ögon, da lian nu höjde champagnebuteljen för att fylla i glasen.
" Jag har en sådan lust att ensam rä om all den der vackra champagnen ', sade hon.
" Sälj den till mig för 100 dollars! '
' Dina respengar! "
utbrast han förvånad.
Men han räckte henne skrattande buteljen och mottog sedeln.
' Gar det der präktiga chateau-vinet för sarnnia pris? "
" Inte kan man säga, att du knusslar. "
' Nej det vore verkligen orättvist.
Nu ger du mig väl Joliannis- bergern för min sista sedel? '
' Antag att jag vill ha 101 dollars för den. '
' Du får inte vara obillig. "
Och för tredje gången öfvergick buteljen till henne och sedeln till honom.
Derpa tog Agda Törne sitt dyrbara vin, gick bort med det
till vattenledningen, slog sönder flaskorna och lät det doftande innehiil-] et strömma ned genoin afloppsröret.
Det förekom dem båda som om hon härmed utförde en handling af djup symbolisk betydelse.
" Du stannar således liar, Agda ", säger han.
" Ja ", svarar hon, " ingenting kan nu mera skilja oss &amp; t. "
" r ' jej, ingenting i verlden skall komma mig att glömma hvad du nu gjort. "
Om en stund tillägger han: " Det var lätja, lögn, drycken- skap, som gingo der. "
" Ja väl ", säger hon, " men med dem följde kärlekslösheten, egois- men, högmodet ".
Och sa satte de sig ned, och supen blef en den allra muntraste.
En sup6, som aldrig ville taga slut; de hade ju SA mycket att språka om!
" Vill du verkligen ej bli af med mig? "
frågar Agda ibland.
Men Harald bryr sig knappt om att svara på sådana orimliga frågor.
" Jag testamenterar min affär hemma till gamla Martinson ", sä- ger Agda.
" Men hur skall du ända kunna stå ut här, Agda? "
" Ah, allting går nu, då vi äro så goda vänner.
Men du skall ej tala om det gamla landet ännu på en tid, jag blir för vek af det. "
" Och alla dina planer.
" För dem har det ingen nöd, Det kan allt hända, att äfven för mig Amerika är den rätta platsen.
Men nog kohma de att se hisk- liga ut derhemma, då Martinson skall ställa med deras hattar. "
" Hur kom du egentligen at?
fara efter mig till Göteborg, Agda? "
frågar Harald en gång.
" Ja, jag vet inte rätt, men det retade mig så förskräckligt, att doktor Ivarsson sade att det var darwinism att låta dig resa. "
" Darwinism?
Är det något ondt i darwinismen? "
" Visst inte!
Nog trodde jag så en gång; men nu förstår jag, och det kan du tala om för din vän doktorn, att darwinismen är bra bara man ger den en liten tillsats af samvete. ' '
@ edan några år står samskoletanken på dagordningen i den skandinaviska norden.
Danmark har börjat tillämpa den i sina bästa folkhögskolor.
Finland har upptagit den på en- skildt initiativ i flera privatskolor.
Norge har sedan några år med framgång tillämpat den genom att göra " komrnime- skoler " i några mindre städer, tillgängliga också för flickor.
I Sverige upptogs tanken på samundervisning i vissa af statens skolor, förslagsvis af ett riksdagens utskott redan 1868.
H r Ernst Beckman skildrade vid återkomsten från en längre studieresa i Förenta staterna samundervisningen i der rådande skolsystem och framhöll i lärorika och entusiastiska uppsatser den amerikanska samskolans stora fördelar.
Kom så den så kallade " stora läroverkskomiten " 1882-84, men i motsats till hvad man kunnat vänta så väl af dess starkt reformatoriska tendenser som af riksdagens en gång tagna initiativ och af de fördelaktiga underrättelserna om det aine- rikanska systemet, rörde komiten icke vid samskoletankeii.
Deremot framstälde en af dess medlemmar, ledamoten af an- dra kammaren hr A. Hedin, år 1886 en motion om skrifvelse till K.
M: t rörande flickors tillträde till statens elementarlaro- verk för gossar.
c Motionen afslogs men gaf anledning till ett diskussionsmöte, anordnadt af " Eöreningen för gift pinnas egan- derätt ", hvarvid många kraftiga uttalanden till samskolans for- mån afgåfvos.
Dagny hade då en uppsats i ämnet, skrifven af en entusiastisk vän af samundervisningen, men beledsagad af några varnande ord af red: n, som visserligen trodde sam- skoleideen innebära mycket godt, men likväl kräfva stor var- samhet i tillämpningen.
Under tiden sammanträdde den af K.
M: t utsedda flick- skolekomiten.
För dess uppgift låg samundervisningsideen alltför nära för att den skiille kunna förbigås.
Sekreteraren ge- nomforskade alla tillgängliga källor för sakens bedömande, och äfven enskilda upplysningar söktes och erhöllos.
Resultatet var: att komiterades flertal enades om att i samband med sitt förslag till flickskolornas förbättrande också framlägga ett, för- slag till samskolans upprättande under förhållanden, som der- för lämpade sig.
* Q - * Under denna tid hade ett par enskilda skolor i hufvudstaden bör- a t tillämpa den i förberedande klasser vanliga samundervisningen äfven på högre stadier, med den pliföljd, att frtn den ena förliden vår tv8 liar- jungar sflade mogenhetsexamen med mycket qoda betyg.
141 Innan ännu flickskolekomit ens betänkande offentliggjorts, anordnades i Stockholm sistlidne april månad af samma för- ening som sist, föredrag och diskussionsmöte rörande samsko- lan, hvarvid professor Wallis redogjorde för de studier af sam- skolan, som han under en sommarfärd i Förenta staterna fått tillfälle att göra.