Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den framställning, som uti min sist afgifne Årsberättelse pag. 13 seq. blifvit gjord, af frågan om Kyrkohemman i Halland, visar resultatet af mitt bemödande att, genom en i underdånighet begärd förklaring öfver Kongl. Majtts Nådiga Rescript af den 52 Maji 1819, skingra alla tvifvelsmål om rätta förståndet deraf och, utan att vidröra den speciela förklaring, som blifvit gifven, genom Kongl. Majtts Nådiga Bref till Kammar-Collegium af den 2g Mariii 1825, undanrödja dess verkan på förekommande frågor i de fall , då positiv bevisning uti gamla gällande handlingar kan vinnas.
Ofvertyg^d derom, att Kongl, Majit med välbehag emottager de önskt R.
St, Just, Omb. Emb. Ber. d. 4 Not».
18*8» 35 ningar och råd, som af Rikets Ständer sjelfve yttras i en sak af sådan vigt, att den angår Statens egande-rätt till en betydlig del af Halländska Provincens hemmantal, och en menighets deraf beroende välfärd, tvekar jag ej om min pligt att , genom frågans framställande, å nyo bemöda mig, att rätts-begreppet derom må fullständigt utredas och bestämmas.
I det afseendet har jag sökt att vinna underrättelser, så väl genom granskning af de urkunder, å hvilka Kronans och Kyrkans ömsesidiga anspråk grundas, sorn ock af sakkunniga män uti Hanemarks Lagstiftning och Cameral-vetenskap, för den lid, då Halland till Sverige afträddes.
Genom Höga Resctiptet af den a i Majt 18ig, har Kongl, Majn förordnat, att sådana hemman i Halland, till hvilka kyrkorna nu innehafva städsel-rätt, icke kunna till Skatte försäljas, eller kyrkorne ifrån Städselrätten skiljas, så framt icke visas kan, att kyrkorne en sådan dispositions-rätt, sedan Danska tiden, sig obehörigen tillegna^’, och då Kongl. Maj:t i Nåder icke gjort afseende på min underdåniga framställning om sådan förklaring deröfver, att, vid tillämpning af Rescriptet i dylika frågor, noga bordé tillses och pröfvas, om och huruvida kyrkors och Pastorers åberopade
Urminnes häfd till Städsel-rätt af kyrkohemman vere så beskaffad g6 R.
St. Just'.
Omb. "Emit.
Ber. tl, 4 Nov. i8;8- och med sådane bevis beledsagad, som Allmänna Lagen 1 15 Cap. 1 och 4 JordaGBalken föreskrifver; så qvarstår visserligen IHögstberörde stadgande, efter min oförgripliga mening, såsom ett undantag ifrån den allmänna i Lag stadgade ordning och bevisning, hvarmed fast egendom och rättighet försvaras ina; men tillämpningen deraf uteslöt likväl icke möjligheten och rättigheten att med Lunds Landsbok, KronansJordeböcIcer och andre legala åtgärder, som efter iBrömsebro-freden egt rum, behörigen ådagalägga, att, vid Hallands afträdande, egde Konungen Städsel-rätten till många kyrkoliemman derstädes, och alt kyrkans dispositions-rätt öfver hvarje sådant hemman följ - agtligen blifvit, sedan Danska tiden, obehörigen tillegnad, derest icke laglig åtkomst-titul kunde visas.
Det var således, genom Kongl. Brefvet till Kammar-Collegium af den ag Xifartii 1825, då ofvannämnde handlingars be■visnings-kraft blef undanröjd, som det förhållande uppkom, att Kongl. Maj:t och Kronan förlorat egande-rätten till flere kyrkohemman och måste förlora alla dem, öfver hvilka Städsel-rätten de facto af kyrka elfer Prest utöfvas; och derföre må det tillåtas mig att, till frågans fullständiga utredning, ingå i undersökning om giltigheten af de äldre handlingar, hvilka uti 1825 års Kongl. Bref •mfqrrnälä* och äro : R.
Just. Omb. Ernb. Ber. d. 4 Nov. 1838.
"ii, 1:0 Lunds Landabok.
För dess laglig ga tillkomst eger man bevis uti en från Kongl. Danska Cancelliet, den 21 Octoberig25, ut^ färdad och bevktnad afskrift af Konung Friedric lits öppna bref under den 11 Au. gusti 156g, innehållande befallning till alla Härads-Prostar i Skåne, Halland, Blekinge och Lister, att uppgöra klara Register öfver alla de gårdar, jordar, grunder och egendo* mar, som hörde till kyrkorne och Presterne, på deras Embetens vägnar, hvarest de voro belägne, hvilken dem innehade och bruka-* de, och hvad deraf i Landgille blef gifvet; hvilka Register skulle tili Super-Intendenten insändas och genom hans åtgärd till en viss Jordebok sammanfattas.
Landabokens identitet och vittsord, hvad Halland beträf-; far, kunna ej eller betviflas, då man vet, att hvar och en af de många deri upptagne lägenheter, äfven den minsta åker eller ängs-: teg, ännu är befintlig samt till läge och, gränsor känd.
Vid sådant förhållande, förtjenar Landal bokens innehåll att kortligen redovisas.
Det befinnes nemligen, i afseende på Bona £c-« clesiae, (kyrkohemman) att blott vid ett enda; eller halfva gården Jornstrup i Winbergs Socken, hvilken gifver Landgille till kyr-> kan och hvars andra halfva gård är Mensalhemman, står tecknadt; Dominium med Städg~ 38 R.
Omb. Emb, Ber. d. 4 Nov. i8j8« juliet häfver Sockne-Presten; men vid alla andra Bona Ecclesiae, hvarest något, angående Dominium, finnes teckuadt, innehålla dessa anteckningar ; Antingen, att Dominium är till Stichtedt eller Dominium häfver Stichtens Lensmandt, såsom i Söndrum, Vapnö, Snöstorp, Tröninge, Enslöf, Knäred och Karup Socknar ; EHer, att Dominium häfver Kongl, Maj:t; Städsmaiet och Herligheden är till Kronan : P ominium till Laholms Slott : Slottsherren tager Städsmål; såsom i Harplinge, Torup , Tröninge, Enslöf och Laholm Socknar, Eller ock, att Herredömet eller Dominium häfver viss enskild man; såsom af Kyrkohemman i Skummeslöf och Norrtroppe i Enslöfs Socken.
För flera kyrkohemman, än dem som ligga i ofvannämnde Socknar, finnes Dominium icke vara utsatt i det å Halmstads LandsContor förvarade exemplar af Landaboken, §om af mig blifvit granskadt. s;o Hallands äldste Jordebok afår 1646’
Denna, så väl sorn *668 års Jordebok, hvilken jag genomgått, utvisar, att alla i Landaboken upptagne Bona Ecclesiae blifvit införde; under serskild Jordeboks-Titul; Kyrkohemman, R.
Omb. Emb. Ber. <1. 4 Nov. 18 j8* 39
Denna benämning har aldrig varit omtviflad, annorlunda, än såsotn bevisande eller icke bevisande egande-rätten och deraf följande Slädsel-rätten, hvarom endast är fråga; och upplösningen deraf har blifvit beroende på rätta förståndet af Dominium, enligt Danemarks Cameral-Lagfarenhet.
Omdömet deröfver saknar icke vägledning af sjelfva Landaboken, hvilken för alla bona Curiae i Annexerna, (Annex-hemman,) nemligen i Vapnö, Steninge, Refvinge, Qvibbile, Asige, Tröninge, Tönnersjö , Tjerby , Karup, Stafvinge, Kjällsjö, Ullared, Gunnarp, Köinge, Svarteråd, Alfsjö , Spannarp, Rolstorp, Stråvalla, Landa, Ydala och Gellinge Socknar, innehåller meningar af följande lydelse:
Dominium med Städsmålet och all herligheden häfver Presten:
Dominium med Städsmålet häfver Sockne-Presten:
Dominium med Städsmålet, gästeri och annan herlighed häfver Sockne-presten; hvilket utvisar, att
Städsel-rätten den tiden innefattades i Dominium, Och sådant är förhållandet ännu, enligt Dansk Lagstiftning, att Städsel-rätten alldeles icke åtföljer blotta Landgillet, eller ens kan åtfölja detsamma, emedan bonde-skyld , hvarunder Landgillet begripes, gifves till Lerligheds-egaren, änskönt bonden i Dane; "40 R.
St. Jusi.\0mb.'Emb. Ber. d. 4 Nov. 18J8.' mark sjelf eger sin jord:
Dominium visserligen är detsamma, sorn herligheden, men att just dermed förstus, ej allenast de Regala rättigheterne , nemligen Patronats-, Birke-, Jigt-, Fiske-, Sigt- och Sagefalds-rätt , utan ock de mindre rättigheterne ofver fasta godset, hvilka bestå uti rätt till fäste, husbondhohls kjendelse m. fl. — Detta inhemtas a£ IBrossons Förtolkning cifvet Danska Lagens Stadgande i 5 Bok., 3 Gap. 34, 2> Art. och Kongl, Rescripterne af den 30 Maji 1693 och den 12 Martii 16g5, hvilka Lagar tydligen förutsätta, att herligheden till Kyrkogods, Annex och Mensalgårdar, eges af serskilda Proprietairer, så att blotta landgillet innehafves af Kyrka eller Prest; och dessa CLagar, fastän af senare data än Fredstractaterne i Brömsebro och Roschild, hafva sin grund i äldre Lagbestämmelser, ibland hvilka i synnerhet må anföras Konung Christian III:s Koldinghusiske Recess af år 1558, Irvars 41 Art. innehåller, att det var Konungens Lgnsmand, sorn bortfäste de Kyrkojordarne, af hvilka Kyrkorne egde Land. gillet: och Konung Christian IV:s Recess af den Februarii 1643. 1 Bok. 4 Cap., 39 Art., enligt hvilken Presterne icke måtte tillvälla sig någon fördel af Kyrkogodsens bortfästning, med mindre dertill fanns åtkomst uti Capitlets, eller andre vederbörandes egendoms bref och gamle jordebocker som sådant R.
Just, Omb.
Emb■ Ber. d. 4 Nov 1828.' 41 utvisaile.
Det torde ock förtjena afseende J att en Dansk författare Arendt Berntsson, hvilken af Lagfarne män kallas en ”i hin tids Land Oeconomie och Camera! vasgen kyndig scribent” uti en år t 650 utgifven Bok, kallad : Dauemarks och Norr iges fruktbare herlighed, hvilken skrift varit i Halland allt sedan den tiden följd såsom säker vägledning vid sådane frågors behandling, med klara ord antager: ”att städsmål eller fäste, förstås under herligheden : att den som häfver Landgillet, icke derföre tillkommer intägten af fästerättighet: och att Prestegårdars och Ky rkohemmans Landgille väl åtföljer Kyrkan eller Preslen, hvaremot egendomen dertill gemenligen tillhörer Kongl. Majit och Kronan, som under tiden också har gästeri,’’ hvilket sistnämnde med Kyrkohemman i Halland inträffar.'
Den slutföljd, som af alla dessa förhållanden uppkommer, att Dominium öfver vissa Kyrkohemman i Halland, som Danemarks Konung , enligt Landaboken, egde och till Svenska Kronan öfverlåtit, äfven innefattade egendoms- och städsel-rätten, styrkes ock af inhemske Authentica Handlingar.
Enligt Hallandska Contractet blef Mantalsräntan under namn af terminskatt d. 6, 13 och 17 Maji 16481 påförd Krono- och Skattehemman till Culle belopp, men å frälset eller sådane hem-. 4j R.
Omb. Emi. Ber. d. 4 Not\ *83 8. man, af hvilka någon annan an Kronan egde jorden, blott någon del af Kongsskalten, Utskrif111'ngs- skjuts- och gästnings-penningar, hvar. af tydligen sig visar, att full termin-skatt icke kan finnas å Kyrkohemman, med mindre det är af Krononatur, eller om Kyrkan eger både jord och ränta derefter utöfvade Regeringen redan år 1655 så fullkomligt
Dominium öfver dessa Kyrkohemman, att en del donerades till Grefskap åt Grefve Axel Lillie, andra sålldes till Frälse åt Adrian Tripp, allt detta med undantag af kyrkans och Kyrkoherdens friheter; och det måtte hafva varit med afseende på dessa och dylika abalienationer, sorn de Kongl. Svenske Commissarier, hvilka afslutade Malmö Recess under den 18 September 166a, genom g:de puncten i en, samma år, å Landtdagen i Malmö gifven och i 9 och 13 Artiklarne af Recessen, åberopad Resolution sig utlåtit: ”att ”de benificier, sorn voro lagde till kyrkor, ’’schoior och deras betjenters underhåll, men ”bgfunnos vara införde i ens eller annans ”Donations-eller Köpe-bref, skulle förblifva ”vid deras fundation, dock måste sådant intet ”vidare extendeias än på den räntan, som ”af ålders tid sedvanligt till dem var un”derlagdtSäkerligen var det ock i denna sålunda förklarade mening, som, enligt hvad 1668 års Jordebok utvisar, de fleste Kyrkohemman blifvit dels köpte till Frälse af Het - / R, St.
Omb. Emb. Ber. d. 4 Nov. 18*8. 43 rar Tripp, Schegel, Silf v er stjerna och IIägerstjerna, dels förpantade af framlidne P.
Silfvercronas arfvingar, dels ock donerade till Grefvarne A. Lillie orh J.
G■ Stenbuch samt Herrarne Salblom, F'urstenheuser, Durel, Stuart, Schiller felt, Douglas och Sperling, alltid med undantag af kyrkan* frihet. * 3:0 Hallands Beskrifning af år 1729.
Den trovärdighet, som blifvit denna handling tillerkänd i Cameralt och Historiskt afseende, lär icke kunna sträckas derutöfver, eller gälla såsom bevis på rättighet, då den endast gifver upplysning om det factiska soto då var till.
Jag har väl icke haft tillfälle att af denna beskrifning inhemta, om det deri antecknade förhållandet, angående Kyrkors och Prestera tagna befattning med Kyrkohemmans bortstädjande, egt rum med andra än sådane, öfver hvilka Dominium finnes i Landaboken vara för Clereciet bestämdt, och å hvilka hemman i6g7 års Kyrkoräkenskaper, Kongl.
Instructionen för Kyrko-Inspectoren af den 30 Augusti samma år, och Kongl.
Resolutionen på Allmogens Besvär af den 39 November 1756, §. 79, hafva afseende; men derest Beskrifningen utvisar, att berörde åtgärd varit utsträckt till de Kyrkohemman, öfver hvilka Kongl. Maj:t och Kronan eger Dominium; så finnes orsaken dertill, ibland annat, i Provincens tillstånd U *.
St, Just, Omb. Emb. Ber', d. 4 Nov.
18 * 8* under den då nyligen förflutna tiden af Konung Carl XII:s Regering, då många hemman legat öde och Kronofogdarne icke bordt hindra Clereciet, att åboer derå skaffa.
Genom allt detta tror jag mig hafva upplyst, att många kyrkohemman i Halland, såsom rätteligen hörande Kongl, Majit och Kronan till , skola lagligen kunna försvaras , derest den speciela Lagstiftningen derom varder återförd till likställighet med allmän lag och rättegångsordning.
För sådant ändamål får jag vördsamligen hemställa , att Rikets Högloflige (Ständer måtte uppdraga åt vederbörliga Utskott, att, efter företagen Revision af Kongl. Brefven under den aa Maji 1810 och den ag Martii 1S25, derå föreslå de ändringar, som kunna finnas nö-i dige och i detta ämne utarbeta ny stadga, sorn , efter granskning af Rikets Högloflige Ständer, lomma till Kongl. Majlis
Nådiga pröfning att öfverlemnas.
Efter att hafva afhandla! frågan om Kronans egande-rätt till sådane kyrkohemman, hvilka, efter nu varande författningar, måste kyrkorna tilldömmas blott derföre,' att städsel-rätten de facto af dem utöfvas, återstår att något anföra om en hel menighets, åboernes å dessa hemman deraf beroen^ de välfärd, R.
Emb.Btr. d. 4 No v'.
1828. 45 Emellan kyrkohemman, som antingen Sr purt krono , eller ock både till jord och ränta af Clereciet eges, förekommer den skillnad , att åboen å det förra eger, jemte rättigheten till skatteköp, en oqvald besittningsrätt för sig och sina efterkommande , så länge hemmanet väl skötes och alla utskyldee derföre rigtigt erläggas.
På ett kyrkohemman af sistnämnde natur är , enligt Kongl. Biefvet af den 15 Mardi 1820, åboens besittningsrätt ovillkorligen slutad å det 30:3 året efter tillträdet , då denna rätt på andra 30 år genom auction till den högst bjudande utropas.
Den optionsrätt, som tillägges gamla åboen, är en beklagansvärd rätt, då lian mot slutet af sin lefnad måste dyrt återköpa det ökade värde Hemmanet genom hans mödor och arbeten vunnit , för att icke vräkas ifrån det hus han byggt och den åker han brutit och odlat till sitt och de sinas bröd.
Så tänkte icke de lagstiftare, som stadgade 79 §. i Kongl.
Resolutionen på Allmogens Besvär af den 29 November 1756, hvilken innehåller ej endast förbudet för ICronobetjeningen , att befatta sig med kyrkohemman bortstädjande , utan ock det visa påbud, att vissa taxor på städjan för alla sådana hemman i Lunds och Götheborgs Stift borde upprättas , på det allmogen , som det heter, genom dess öfverskridande ej må lida skada och förfång , samt att, enär enka eller 46 72.
Omb. Emb. Ber. d. 4 Nov. 18 J 8. barn åstundade förblifva vid det hemman deras män eller föräldrar väl häfdat , borde emot half städja de till åboer antagas.
Huru det antagne systemet , att låta arrenden eller besittningsrätt af jord genom auctioner bestämmas, varit skadligt uti dess tillämpning å Kronans hemman , är redan hos Rikets Högloflige
Ständer mångfalldigt ådagalagdt; men om enskild jordegare icke må förmenas att välja hvilket sätt honom godt synes, att upplåta sin egendoms bruk åt annor man , må dock ett sådant öfverlåtelscsätt, såsom mera osäkert och betungande för brukaren och hans barn, än det här ofvannämnde, ej användas på kyrkohemman, å hvilka donationsrätten till jord och ränta, ehuru oklanderlig, dock icke utesluter Lagstiftande Magtens tillsyn, att rättsenliga förhållanden med dessa bona publica städse må ega rum och till allmänt gagn befästas , än mindre utsträckas till sådana bona ecclesise , hvaraf blott en del af jordeboksräntan eller landgillet är till kyrka eller prest donerad , men om eganderätten till sjelfva hemmanen och deraf följande städsel-rätt , efter hvad jag bär sökt visa , ännu återstår, att styckevis noggrannt undersöka och utreda, innan Statens eller Kronans anspråk derå emot kyrkans böra anses vara förfallne.
R, St. Just.
Ornb. Emb. Ber. d. 4 Nov. 1828. 47 «t
I de landskap hvarest icke flere än (vänne HäradsTing om året hållas, och följaktligen längre tid än sex månader emellan Vin. tertingen och Höstetingen förflyter, så att Testamenten i många fall icke kunnat vid Lagtima Ting bevakas inom den i Lag stadgade tiden efter gifvarens död, eller tagarens erhållna kunskap om förordnandet, har det Rättegångsbruk blifvit antaget, att sådana Testamenten varda hos Häradshöfdingen upptedda och af honom påtecknade, dels till communication med vederbörande, dels ock till fataliernes förvarande, med gifven hänvisning, att Testamentet bör å nästa HäradsTing vid Domsnjlen bevakas.
Denna praxis, härledd endast ifrån Kongl. Maj:ts den 26 Augusti 1772 gifoe Speciela Nådiga Utslag å Allmogens i Härjeådalen derom gjorda underdåniga ansökning , är ej analog med någon bestämd
Lag, som för hvarje formalitet ovillkorligen erfordras ; och efter min tanku bör giltigheten af en handling , så vigtig som ett Testamente ofta är , icke fåi bero på Häradshöfdingens blotta anteckning, stundom gjord under resor, aldrig controllerad af of. fentlig procedure , ej eller verificerad af något vittsord egande Diarium.
Den i sådane fall enda utvägen för laglig bevakning, att söka HofRätten om Urtima Ting å egen kostnad, är mycket betungande och gör Testamentet icke sällan onyttigt , enär dess 48 R.
Omb.Emb. Ber. il. 4 Nov. 18 st 81 värde af kostnaden medtages ; och då denna omgång, så väl sorn den brukliga interimistiska bevakningen , kan undvikas blott genom villkorlig förlängning af fatalietiden, hvilken, så vidt jag förmår inse , icke skall medföra någon fara ; anser jag rnig böra , i samman-' hang med denna framställning , vördsamligen föreslå sådant tillägg och ändring i l §. 18 Cap.
ArfdaBalken , hvarigenom den skulle blifva så lydande: ’’Hvar, sorn något testamente fått häfver, vare skyldig, i staden inom sex månader, och å landet sist vid det Ting, som infaller efter sex månader, sedan han gifvarens död och Testamentet veta fick thet inför Domaren, att uppvisa; och gifve etc.’’
Om detta varder antaget, försvinner allt behof af det serskildta bevakningssätt, som genom Kongl. Majus Nådiga Utslag af den a6 Augusti 1779 blifvit Herjeådalsboernemed-' gifvet ; och torde Rikets Höglofiige
Stän^ der icke finna något hinder att hos Kongl. Majit, derest Lagförslaget varder ij^Nåder gilladt , i underdånighet anhålla om förständigande till Svea HofRätt att, genom sådan Lagförändring, all kraft och verkan af Högstberörde speciela Resolution förfallit.
Ibland R.
Just. Omb.Emb. Ber. d. 4 Nov. 1828* 4g Ibland landsseder, som hafva oskäl med sig, men i vissa orter, af jordegare emot landbönder öfvas och af Domare, genom tillämpning å rättsfrågor dem emellan göras gällande, torde i främsta rummet kunna sättas, att tillträdande landbo icke får, hvarken genom afräkning eller annorlunda, njuta någon ersättning för husröta, eller missbyggnad och vanhäfd, som förra åboen till jordegaren antingen med penningar guld i t ellef bordt, men icke mägtat gälda.
I följd af obestämda, eller någon gång alltför vidsträckta stadganden i Landbo-Contracten, måste sådane förhållanden stundom af Domaren godkännas; Och för dylika falt torde något correctiv svårligen kunna eller ens böra i Lagar stadgas; men ofta inträffar, att landbo antingen emottagit hemmanet utan syn, eller, om den blifvit hållen, icke kan styrka, att ersättning för husrötan kommit jordegaren till godo, eller af annan giltig orsak för tillträdande åboen försvunnit; Och som tolkningen af 7 §. i 27 Cap.
ByggningaBalken i sådana tvistemål ofta sker till jordegarens fördel sålunda, att landbo anses böra skylla sig sjelf, som icke genom hållen tillträdessyn kan visa huru han hemmanet emottagit, ej eller gjort sin rättighet till ersättning hus företrädaren gällande och följagtligen böra för all missbyggnad och vanhäfd å Hemmanet ansvara; Så är det emot Bihtng till Riki^St> Prot. 1828—1829, 7'd* Simi* 4' 50 R.
Omb. Emb. Ber. d. 4 Nov. 1828. sadan tolkning, sorn jag vordsamligen skolat anmäla behofvet af förändrad redaction af 7 §, i 27 Cap. ByggningaEalken.
Ordalydelsen i detta Lagens rum uttrycker visserligen den mening, att det åligger jordegaren under fardagsåret hålla husesyn och deraf lemna tillträdaren afskrift, hvaraf borde följa, att när sådant icke skett och emot tillträdaren icke finnes sådant bevis, som Lagen fordrar, att missbyggnad och vanhäfd af honom tillkommit, blifver det jordegarens skada, och stadgandet i 17 Cap. 6 §.
HandelsBnlken, att förträdesratt för husröta tillkommer endast honom, som eger jorden, eller räntan deraf, utmärker likaledes att det är jordegaren, som bör ersättning för husröta hos afträdaren uttaga och tiflträdaren bevisligen tillställa, men att i annat fall kommer dess belopp alt räknas landbo vid skeende AfträdesSyn till godo; men sedan Domares skiljagtiga begrepp om denna Lags ändamål för;inledt origtiga tillämpningar deraf, har förklaring blifvit föreslagen i förmodan, att den till enhet och sammanhang i Lagskipningen skall verka.
Herrar Fullmäktige i Rikets Ständers Bank hafva, uti Skrifvelse den 8 Martii 1827, R.
Omb. Emb. Ber. d. 4 Nov. 1828.
51] hos mig anmält följande förhållande med ett af Banken utgifvet odlingslån.
Bonden Jons Jonsson 1 Skörjemo af Blekinge Län, hade ar 1817 fått ett sådant lån på 2000 R:dr sig beviljadt, för hvilken summa Jåns Jonssons i Januarii månad samma år afgifne skuldförbindelse till Banken inlem-i nades, försedd med proprie borgen af Nämndemannen Nils Jonsson i Läxby och hemmansegaren Ola Jonsson i Ysane , hvilkas egenhändiga namnteckningar samt vederhäftighet blifvit, medelst Häradshöfdingens i orten, Herr HofRätlsRådet och Riddaren S. E. Trägdrdhs påteckning å Documentet på Embetes vägnar bestyrkte.
I Junii månad 1820 afgaf Jons Jonsson, i stället för ombyte eller förnyelse af borgen, som uti Författningarna föreskrifves, en alldeles ny skuldförbindelse å den beviljade LåneSumman, hvilket Document, lika med det förut ingifna, var försedt med proprie borgen af ofvannämnde Nils Jonsson och Ola Jonsson samt Domhafvandens Herr HofRättsRadet Trcigardhs betyg å Embetes vägnar, att desse Löftesmän undertecknat sina namn samt voro vederhäftige för hvad de borgat, men utom olikheten i datum och årtal var sistnämnde
Document äfven deruti skiljagtigt från det förra, att yittnesmeningen örn låntagarens egenhändiga 5* R.
Just. Oml. Emb. Ber. d. 4 No v. 1828. namntekning ej fanns underskrifven »T samma, utan af tvänne andra personer.
Låntagaren hade ej ännu fatt lyfta mer an förra hälften af lånet med 1000 R:dr då, i följd af uraktlåten inbetalning och sedan den underrättelse till Banken ingått, att ena löftesmannen, Nämndemannen Nils Jonsson ■vöre rymd och Concurs efter honom yppad, Lagsökning år 1822 hos Konungens Befallningshafvande i Blekinge Län anställdes, så väl emot hufvudgäldenären Jöns Jonsson, som den qvarvarande löftesmannen Ola Jonsson, men då denna sistnämnde icke allenast uti sin öfver LagsökningsMeroorialet afgifne förklaring, utan ock sedermera vid munieligt förhör inför Konungens Befallningshafvande förnekade sigens hafva sett de tvenne förskrifningar, utgifne i Januarii månad 1817 oell den 3 Junii 1820, hvarå lånet erhållits, än mindre att hafva dem såsom löftesman underskrifva, eller till sitt namns undersättande lemnat tillstånd, hvarföre han ock den påstådde betalningsskyldigheten bestridde, blef målet i följd deraf utaf Konungens Befallningshafvande tvistigt förklaradt.
Efter det hufvud.gäldenärenJb«s/o72SS07t, enligt BancoFiscalens derom gjorda påslående, blifvit i bysättningshäkte inmanad och löftesmannen Ola Jonsson till Kongl. Svea Hof: R.
Just, Omb. JEmb.
Ber. ti. 4 Nor. 1828- 55 Kätt, såsom Bankens forum instämd, yrkades I Bankens vägnar : att Ola Jonsson, hvars nekande till namnteckningen, ej kunde gälla mot
Domarens i orten meddeldte intygande om verkligheten deraf, mätte förpligtas att, pä grund af berörde borgen, genast till Banken inbetala de å Odlingslånet lyftade Ett Tusende R:dr Banco, med dera efter Bancomethbd upplupen och intill skeende slutliqvid ytterligare upplöpande ränta, jemte ersättning för de till lånets indrifvande dels utgångne, delk vidare utgående kostnader och dessutom för namnets förnekande fällas till serskildt ansvar efter Lag.