Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk, Betänkande M 4. 3 Kontraktsprosten Palmlund har yrkat, att den, som vunnit rättighet att idka minuthandel med bränvin, ej må få sälja mindre än en hel kanna; men då jemväl denna åtgärd skulle, om än i mindre mån, leda till ett flitigare anlitande af krogarne och således motverka det mål, motionären åsyftat, hemställer Utskottet, att ifrågavarande yrkande måtte lemnäs utan afseende. § 3- Herr von Koch har föreslagit, att denna § mätte komma att lyda sålunda: »Vid handel, som i förestående §§ omförinäles, får något af det sålda icke å försäljningsstället eller i dess omedelbara granskap med säljarens vetskap eller begifvande förtäras eller mellan flera köpare uti mindre käril fördelas.» Kontraktsprosten Palmlund har yrkat, att vid handel, som i föregående §§ omförmäles, hvad såld t blifvit skall i hvartdera fallet till hela beloppet på en gång i ett, högst två käril afhemtas
Uti en inom Bonde-Ståndet väckt motion (Jbf 98) har Lars Ersson från Söderin anlands län yrkat, att den person, som blott eger rättighet att försälja bränvin i parti om 15 kannor, men likväl afyttrar detta minsta belopp till flera personer, sorn förenat sig om att köpa detsamma, må, då han egt kännedom om ett dylikt sammanskott, stadna i det ansvar 41 § föreskrifver, samt att han, om han är handlande, må varda, då han dermed andra gången beträdes, sin handelsrättighet förlustig, äfvensom att den, som står i spetsen för sammanskottet och hvilken uppenbarligen för emottagna penningar utdelar mindre partier bränvin, måtte anses såsom den der oloflig minutering eller utskänkning utöfvat.
Då ett stadgande, att såldt bränvin icke med säljarens vetskap eller begifvande får i granskapet af försäljningsstället förtäras, utan tvifvel i de flesta fall skulle blifva ändamålslöst, emedan det svårligen kunde utredas, när sådant skett med eller utan säljarens begifvande, kan Utskottet icke förorda ett dylikt stadgande.
Deremot torde förbud att mellan flera köpare fördela bränvin innebära ett medel att hämma ofvan omförmälda, af flere motionärer öfverklagade, sätt att eludera lagstiftarens afsigt.
Yäl uppkomme genom dylikt förbud någon olägenhet derigenom att flera mindre hushåll icke kunde, såsom nu stundom tillgår, uppdraga åt en person att för deras gemensamma behof hos partihandlare eller å minutbandelsställe uppköpa mindre qvantiteter bränvin; men då, i betraktande af det mål Utskottet genom denna åtgärd söker vinna, nu omförmälda betänklighet icke kunnat tillerkännas stor vigt, helst annan utväg till afhjelpande af ett ondt, som på många ställen synes vara på väg att qväfva de goda frukterna af nuvarande bränvinslagstiftning, icke lärer finnas, har Utskottet icke tvekat alt tillstyrka, alt i 3 § må införas förbud att mellan flera köpare fördela partivis eller å minutbandelsställe köpt bränvin samt att öfver - 4 Sammam. Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon- TJtsk.
M 4. trädelse af detta förbud må beläggas med det ansvar, som i 41 § är föreskrifvet. § Utskottet anser väl bibehållandet eller afskaffandet af föreskriften, att mat alltid skall vara att tillgå på ntskänkningsstälie, icke var af någon synnerlig vigt, meri då nämnda föreskrift hos mången torde underhålla den falska föreställning, att bränvin är ett oundgängligt eller åtminstone nyttigt retmedel vid måltider; då erfarenheten visat, att tillgång på mat stundom lockat till ymnigare förtäring af bränvin än eljest skulle varit händelsen, och då i allt fall ifrågavarande föreskrift med lätthet kan kringgås af de bränvinsutskänkare, hvilka ej linna med sin fördel förenligt att tillhandahålla mat, har Utskottet ansett detta ovilkorliga påbud ej böra bibehållas, utan att det borde åt krögarens godtfinnande öfverlemnas, huruvida han vill tillhandahålla sina gäster mat eller ej.
På grund häraf tillstyrker Utskottet, att ofvanberörda föreskrift må ur författningen utgå. § 5.
Med anledning af den ringa tillsyn mot öfverträdelse af denna författning, som å laodet kan ulöfvas, hafva inom Ridderskapet och Adeln Herr Reutersvärd, P., och herr von Koch samt inom Preste-Ståndet (motionen J\fs 28) Herr Doktor Emanuelsson yrkat, att, till förekommande af den olofliga bränvinshandel, som i de på landet anlagda saiubodar nu ulöfvas, landthandlare måtte helt och hållet förbjudas att idka partihandel med bränvin; varande af Doktor Emanuelsson alternativt yrkadt, att landthandlare, som ville idka partihandel med bränvin, skulle dertill söka särskildt tillstånd i den ordning 14 § stadgar.
I anledning häraf får Utskottet erinra, hurusom den allmänna grundsats genomgår nu gällande förordning, att handel med bränvin icke får ulöfvas i sammanhang med annan sådan handel, till hvars bedrifvande burskap eller särskildt tillstånd erfordras.
Hvad särskildt landthandlare beträffar, så är dem förbudet alt idka vare sig minuthandel med eller utskänkning af spritdrycker och den landthandlare, som andra gången beträdes med sådan förbrytelse, blifver sin handelsrättighet förlustig.
Detta förbud har man dock hitintills icke ansett böra utsträckas till partihandel med bränvin.
Del är likväl uppenbart, att tillåtelsen att idka partihandel med bränvin måste innefatta en så mycket starkare frestelse att kringgå eller bryta mot förbudet att sälja bränvin i minut, som varan är allmänt begärlig och å landsbygden mindre lätt åtkomlig; hvarjemte kontrollen mot öfverträdelse är ganska svår.
Också klagas från flera håll, att handelsbodarne på landet äro på väg att urarta till verkliga lönkrogar.
Sannolikt är det denna omständighet, som vållat att kommunerna ofta så ifrigt mot - Sammans.
Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk.
M 4. 5 sätta sig handlandes ansökningar att få öppna nya salubodar.
Utskottet tror derföre att, så framt man verkligen vill vinna alla de fördelar, som handels- och näringsfriheten kan tillskynda landsbygden, så måste man undanrödja den olägenhet, hvilken förorsakas genom landthandlares rättighet att partivis sälja bränvin.
Något annat medel härtill torde ej finnas än att helt och hållet förbjuda landthandlare denna handel.
Denna åtgärd står ock i fullkomlig öfverensstämmelse med den förut nämnda i författningen i öfrigt följda grundsats, att bränvinshandel bör skiljas från handel med andra varor.
Att någon synnerlig olägenhet för allmänheten genom detta förbud skulle uppkomma, kan Utskottet så mycket mindre föreställa sig, som bränvin finnes att tillgå hos tillverkarne samt å utskänknings- och minuthandelsställen å landet och i städerna äfvensom hos dem, hvilka gjort partihandeln med bränvin till särskildt yrke.
Slutligen skulle landlbandlarne sjelf ve sannolikt på denna förändring förlora mindre än man måhända till en början föreställer sig, emedan den landthandel, som hufvudsakligen är grundad på afsättning af spirituösa drycker, kunde fortfara såsom ett särskildt yrke; hvaremot den landthandel, som afser att tillfredsställa ett verkligt behof af nödiga och nyttiga varor, utan skada kan tåla ifrågavarande inskränkning, helst mången landthandlare för närvarande finnes, som endast derföre håller bränvin till salu, emedan han fruktar, att i annat fall äfven hans öfriga handel skulle öfvergå i händerna på en yrkesbroder, som vore försedd med denna vara.
På grund häraf hemställer Utskottet, att partihandel med bränvin å landet ej må få utöfvas af den, som idkar annan handel, till hvars bedrifvande särskildt tillstånd erfordras, samt att för öfverträdelse af detta förbud må stadgas det ansvar, som i 41 § 4 morn samt 42 § 2 mom. föreskrifves.
Vidare har Herr von Koch yrkat, att den, som i stad idkar handel, till hvars bedrifvande särskildt tillstånd erfordras, ej må ega att utöfva minuthandel med bränvin; men då kontrollen å denna handel lättare än å landet handhafves i stad. der, till följd deraf, svårare missbruk icke heller torde ega rum, anser Utskottet skilnaden mellan land och stad i detta afseende fortfarande böra bibehållas och kan alltså icke till detta yrkande tillstyrka bifall.
De åtgärder, hvilka enligt ifrågavarande förordning hitintills verkställts af Borgerskapets äldste i stad och socknenämnd å landet, har Utskottet, med anledning af den förändrade kommunalrepresentation, som genom de den 21 Mars 1862 utkomna nya kommunalförfattningar blifvit påbjuden, ansett böra uppdragas i stad åt stadsfullmägtige eller, der sådane ej finnas, åt allmän rådstufva och å landet åt kommunalnämnd; hvilket torde godkännas.
6 Sammans. Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk. Betänkande JM 4.
Herr von Koch har i sin motion föreslagit, att den rättighet att idka minuthandel med eller utskänkning af bränvin, som i denna § omförmäles, ej borde meddelas för längre tid än högst ett år; men då meddelandet af utskankningsrätt endast för så kort tidrymd skulle afskräcka redbara och ordentliga personer att å denna rörelse nedlägga det kapital, som för rörelsens ordentliga skötande erfordras, samt dessutom i nuvarande lagstiftning icke förefinnes hinder att, der särskilda omständigheter så fordra, endast på ett år utdela ifrågavarande rättigheter, tillstyrker Utskottet, att omförmälda förslag lemnäs utan afseende. § 12.
Uti en inom Preste-Ståndet väckt motion (jfé 64) har Herr Doktor J. E. Forssell yrkat, alt den rättighet till bränvinsförsäljning, som för närvarande är vissa gästgifverier medgifven, måtte upphäfvas; och har motionären i anledning af de betänkligheter, som tillförene mött enahanda yrkande, erinrat, att det privilegium på bränvinsutskänkning, som, utan att i föregående rättsförhållanden ega någon giltig grund, genom 1855 års lagstiftning beviljades gästgifverier och hvilket privilegium gåfve egennyttan ett farligt medel att ockra på svagheten och njutningslystnaden, icke kunde anses ega större helgd än de många andra tillfälliga rättigheter, som utan all tvekan blifvit uppoffrade och redan måst vika för sednare tiders ekonomiska lagstiftning.
Vidare har uti en inom Bonde-Ståndet väckt motion Liss Lars Olsson från Kopparbergs län yrkat, alt kommunerna å vederbörligen utlyst sockenstämma må höras och ega beslutande rätt, huruvida bränvinsutskänkning må få utöfvas å gästgifvaregårdar.
I anledning af den första af dessa motioner får Utskottet erinra, att gästgifveriernas rättighet till bränvinsutskänkning tillkommit såsom en godtgörelse för besväret med resandes herbergerande.
Detta synes af 40:de punkten i Kongl. Majrts Krögareoch Gästgifvare-ordning af den 29 Augusti 1664, hvarest stadgas, att mönstringar, utskrifningar och kommissioner, som på Kongl. Maj:ts vägnar hållas på landet, helst skola förrättas i »krogarne, på dhet dhen nähring som dher aff faller må blifva boos Gästgifvaren och hos dhem som medh krögare och slaulzbesvärel äre belastade.»
I öfrigt innehåller berörda författning i 88 och 39 punkterna följande: »I städerna skole alle gästgifvare och krögare hafva Rätt och Frijheet at inkiöpa och tappa Oöl, inlendskt och fremmande, så och miödh, wiji), Spanskt och Franskt, Brennwijn, icke allenast in i Huset och til sine Gäster, vlhan ock til andre som boo eller vistas i Staden eller å Landet och sådant kanne- och stopetals.
Dhen samma Rättigheel skole och krögare å Landel hafva och niula, så wida Folck dhem tillijtandes warde, Lagen här medh om Landzkiöp oförkränckt.
Ingen wari förlofval å Landet på twå Mihl när Gästgifwaren at sällia Ööl, Wijn eller Brennewijn, vthan stånde dhet Gästgifwaren allena til.»
Sistnämnda förbud upprepas i 1734 års Gästgifveri-ordning, Sammans. Bcvilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk.
M 4. 7 hvilken ej blott i 31 § tillerkänner gästgifvare å landet rättighet att till sina gäster sälja vin, öl och bränvin, utan ock i 10 § ålägger dem såsom en skyldighet att till de resandes behof vara försedda med, bland annat, »enkelt och dubbelt» bränvin. 1734 års lag innehåller i 28 Kap. 4 § Byggoinga-Balken blott det allmänna stadgande, alt gästgifvare må sälja vin och öl kaune- och stopetals.
Gästgifvares skyldighet att tillhandahålla briinvin åt resande upphäfdes genom 7
Saf 1766 års förklaring angående gästgifvareskjuts m. m., som innehåller, att gästgifvare ej skulle vara något ansvar underkastade, derest de ej voro försedda med bränvin.
Genom samma förklaring inskränktes förbudet att anlägga krog till området af en half mil från gästgifvaregård.
I Kongl. Kungörelsen den 20 December 1815 föreskrefs, att försäljning af bränvin å landet ej skulle vara tillåten till mindre belopp än en kanna å andra ställen än gästgifvaregårdar; dock lemnades Konungens Befallningshafvande rättighet att tillåta försäljning af bränvin i minut å ett eller annat ställe vid segelled samt vid sommar- eller vintervägar, som, utan att vara landsvägar, allmänt begagnades, äfvensom, der behofvet för forslande det synnerligen fordrade, vid allmänna lands- och farvägar samt å värdshus vid grufvor, större bruk och manufakturier.
I Kongl. Kungörelsen den 19
Maj 1824 medgafs jordbrukare att till underhafvande och sådana personer, som hos dem förrättade arbete, sälja en fjerdedels kanna åt en hvar.
Dessa föreskrifter bibehöllos sedermera nästan oförändrade i alla intill år 1855 i ämnet utkomna författningar.
Den rättighet, som genom 1855 års lagstiftning tillagts gästgifverier, består således deri, att då gästgifvare förut, utom till resande, endast egde att sälja bränvin kanne- och stopetals, de genom nämnda lagstiftning erhöllo en verklig utskänkningsrättighet.
Grunden härtill var hufvudsakligen den, att då man ansåg krogar å landet icke kunna helt och hållet undvaras, det förmodades blifva lättare för polismyndigheterna att utöfva nödig kontroll öfver bränvinsutskänkning å gästgifverier än å andra ställen; hvarjemte man drog i betänkande att genom den förra rättighetens borttagande förorsaka en förlust för de dåvarande gäslgifvarne, af hvilka mångå just för den medföljande förmånen att sälja bränvin öfvertagit sina hemman efter ett högre värde.
Motionären har icke förmått rubba Utskottets öfvertygelse om den fortfarande giltigheten af dessa skäl och då Utskottet dessutom vunnit den upplysning, att för hvarje år allt flera gästgifvare afsäga sig sin utskänkningsrätt, tillstyrker Utskottet, att Doktor Forssells ifrågavarande motion ej må till någon åtgärd föranleda.
Beträffande åter Lars Olssons yrkande, så, enär Utskottet ansett gästgifvarne böra bibehållas vid samma rättighet till bränvinsutskänkning, som de för närvarande ega, så föijer deraf att Utskottet måste tillstyrka, att Lars Olssons framställning lemnäs utan afseende. 8 Sammans. Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk. Betänkande M 4.
§ Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt motion (JYi 259) har Grefve Taube. H. E , yrkat att de i denna § omförmälda tillståndsresolutioner ej må utfärdas för längre tid än ett år i sender samt att med dessa försäljningsställens beskattning må tillgå på enahanda sätt, som i 12 § är stadgadt om gästgifveriet
På enahanda skäl, som här ofvan vid § 7 blifvit anfördt i fråga om Herr von Köchs förslag, att minuthandels- eller utskänkningsrätt i stad icke må meddelas för längre tid än högst ett år, anser sig Utskottet förhindradt att understödja motionärens framställning att tillståndsresolutioner för bränvinsutskänkning å landet ej må utfärdas för längre tid än ett år i sender.
Beträffande åter förslaget att försäljningsställenas beskattning må öfverlemnas åt taxeringskomitéerna, så anser Utskottet skäl icke vara för handen att frånträda den hitintills följda grundsats att låta afgifterna för dessa försäljningsrättigheter bestämmas genom högsta auktionsanbudet samt att den taxeringskomitéerna undantagsvis ålagda skyldighet att beskatta gästgifveriernas utskänkning icke bör vidare utsträckas; hemställande i följd häraf Utskottet, att Grefve Taubes ifrågavarande motion må lemnäs utan afseende.
Då hvad i 2 mom. af denna § stadgas i fråga, huruvida utskänkningsrätt bör upphöra, sedan tiden för dess tillvaro tilländalupit, är en nödvändig följd af föreskriften i 1 morn., huru dylik utskänkningsrättighet erhålles, hemställer Utskottet, att 2 mom. må, såsom öfverflödigt, ur författningen utgå.
På enahanda grund torde ock i 3 mom. orden »eller ock beviljad sådan rättighet upphöra» få uteslutas. § *5- Uti en inom Bonde-Ståndet väckt motion (Jfö 166) har Erik Hansson från Gefleborgs län föreslagit följande tillägg till denna §: »Bildar sig i socken bolag för öfvertagande af all den minuthandel med eller all den utskänkning af bränvin eller af beggedera, hvilken eljest skolat, enligt förestående momenter, på auktion derstädes utbjudas, må kommunalnämnden, sedan socknemännen i kommunalstämma hörde blifvit, härom med bolaget, utan föregången auktion, sluta aftal för den af Wår Befallningshafvande bestämda tid.
Härvid får dock afgiften ej bestämmas lägre än sammanlagda beloppet skolat, enligt § 17, minst utgöra, i fall försäljningsrättigheterna varit åt särskilda personer upplåtna.» Lika Sammans. Öevilln.~, Lag- samt Allm. Best).- o. Ekon.-Utsk.
Betänkande JVs 4.
9 Lika nyttiga bolag för öfvertagande af minuthandel eller utskänkning af bränvin kunna vara i städerna, der försäljningslokalerna kunna underkastas en daglig polisuppsigt, lika skadliga befarar Utskottet, att dylika bolag skulle kunna blifva på landet, der en ständig kontroll från polismagtens sida icke är att påräkna, utan stödet för missbruks hämmande hufvudsakligen mäste påräknas hos de kommunala myndigheterna.
Genom hoppet om den vinst, bränvinshandeln kunde medföra, skulle utan tvifvel, derest motionärens förslag bifölles, många landtkommuner lockas att upprätta bolag till bedrifvande af bränvinsutskänkning och genom omedelbart intresse frestade att i hvad på dem ankomme öka bränvinskonsumtionen, skulle dessa bolag, i saknad af nästan all kontroll, ingalunda främja nykterheten å landsbygden.
På grund häraf får Utskottet afstyrka bifall till Erik Hanssons ifrågavarande motion.
Vidare har uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt motion (JYs 192) Grefve Liljencrants, G. F., yrkat följande tillägg till denna §: »Skulle så inträffa att, till befordrande af entreprenadskjuts utgörande på för delaktigaste vilkor inom ett skjutslag, vederbörande pröfva nödigt flytta det gästgifveri, skjutslaget då är underlagdt, till annat ställe, skall rättigheten att utskänka bränvin och andra spirituosa drycker upphöra ifrån den dag förflyttningen egt rum, dock må det vara såväl förstnämnda gästgifveri.? innehafvare som ock den person, till hvilkens egendom gästgifveriet varder flyttadt, öppet alt, i den ordning § 14 stadgar, söka bereda sig sådan rätt, som i sagde § omförmäles.»
Då. på sätt Utskottet här ofvan vid § 12 sökt visa, rättigheten till bränvinsutskänkning blifvit gästgifverierna tilldelad såsom ersättning för besväret att skjutsa och herbergera resande, anser Utskottet det ligga i sakens natur, att, när ett hemman befrias från nämnda besvär, den hemmanet åtföljande rättighet till bränvins utskänkning äfven upphör; hvadan motionen ej torde böra till någon åtgärd föranleda. § 24.
Vid denna § är yrkadt: uti en hos Ridderskapet och Adeln af Herr Ehrenborg, R. M., väckt motion [J\S 68). att antingen alla afgifter för minuthandel med eller utskänkning af bränvin må hädanefter ingå till Staten eller, derest Rikets Ständer fortfarande vilja låta kommunerna tillgodonjuta berörda afgifter, alt de f af samma afgifter, hvilka för närvarande tillfalla städerna, må utdelas på samtliga städer i hela riket efter deras folkmängd eller ock att f af ifrågavarande afgifter, från så väl stads- som landtkommuner, inom hvarje län må ingå till landtränterierna och fördelas på så väl Bih. till R.
Prot. 1862 & 1863. 5 Sami. 2 A/d. 3 Uäft. 2 10 Sammans.
Bevilln-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk. Betänkande
M 4. städer som socknar å landet efter folkmängden, dock med iakttagande att hvarje stad i sådant fall beräknas till tre, fyra eller fem gånger den folkmängd, den verkligen eger; uti en likaledes hos Ridderskapet och Adeln af Herr von Mentzer, C. F.. väckt motion {NI 53), att ifrågavarande så väl i stad som å landet inflytande afgifter, åtminstone till $, må aflemnas till landtränteriet, för att ingå till den gemensamma landstingskassan med vilkor att, om i någon stad polispersonalen skulle behöfva ökas för kontroll öfver bränvinsförfattningarnes behöriga iakttagande, ersättning för en sådan tillökad utgift skulle från de inflytande bränvinsutskänknings-afgiflerna utgå; uti en i Preste-Ståndet af Kontraktsprosten Janzon väckt motion (Ns 105), att liela afgiften för utminutering och utskänkning af bränvin, så i stad som på land, må indragas till Staten, dock att städerna skulle i ersättning för denna inkomst, i likhet med landet, få sina styres- och uppbördsman aflönade af Staten; af Doktor
Sandberg i hans ofvan omförmälda motion samt uti motioner, väckta inom Bonde-Ståndet af Nils Petersson från Calmar län {NI 64), Pehr Eriksson från Gefleborgs län [NI 45) och J.
Lekberg från Nerikes län {NI 48), att f af försäljningsafgiften för minuthandel med och utskänkning af bränvin både i städerna och på landet må ingå till länets ränteri, hvarifrån det för hela länet sammalagda beloppet borde fördelas på samtliga städer och socknar inom länet i förhållande till folkmängden, att af dem användas till kommunala behof; samt uti motioner, likaledes i Bonde-Ståndet väckta, af Olof Olsson från Wermlands län {NI 509), att af de § af bränvinsminuterings- och ulskänknings-afgifterna, hvilka, enligt nu gällande föreskrifter, aflemnas i landtränteriet, för att fördelas på länets samtliga socknar, nödiga medel till bestridande af landstingens organisations- och förvaltningskostnader måtte ställas till landstingens disposition; af Pehr Nilsson från Christianstads län {NI 109), att de afgifter, som inflyta för minuthandel med och utskänkning af bränvin, vare sig i stad eller å landet, måtte insättas i landtränteriet för landstingens räkning, för att användas till ändamål, sorn för länet nyttiga äro; dock att stad, som har mera än 25,000 innevånare, må behålla ifrågavarande afgifter, och af G.
Bjerkander från Skaraborgs län, att ifrågavarande afgifter, så i städerna som å landet, måtte ingå till Statsverket, för att användas dels till understöd vid jernvägsbibanors byggande, dels till andra industriela företag af den vigt, att
Statens mellankomst är behöflig och dels öfverlemnas till Hushållniogs-sällskaperna till motsvarande belopp, som dessa hitintills fått uppbära.
Såsom motiv för samtliga dessa förslag har anföits, att städerna, i följd af den inkomst, de uppbära för rättigheten alt idka minuthandel med och utskänkning af bränvin, blifva allt för mycket intresserade i att befordra afsättningen af bränvin, hvilket förhållande utöfvar ett menligt inflytande på så väl städernas egen, som den kringliggande landsbygdens befolkning.
Vid öfvervägande af dessa förslag har Utskottet funnit det vara hvarken billigt eller välbetänkt att helt och hållet beröfva städerna den frihet att använda de afgifter Santmans. Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besv- o. Ekon.-Utsk. Betänkande M 4.
11 för minuthandel med och utskänkning af starka drycker, sorn de af ålder åtnjutit och hvilka de vid den förändrade lagstiftning, som år 1855 trädde i verksamhet, till hufvudsaklig del fingo behålla.
Af det sammandrag öfver de till rikets samtliga städer, utom Stockholm, influtna andelar af bräovinsförsäljnings- och utskänkningsmedlen samt redovisning för dessa medels användande till kommunernas behof under åren 1855 —1861, som Herr Statsrådet och Chefen för Kongl.
Civii-departementet låtit, till Utskottet öfverlemna, inhemtas, att dessa inkomster för samtliga ofvannämnda städer i medeltal årligen uppgått till 563,453 R:dr; att deraf blifvit använda till publika byggnader 53,326 R.dr, till allmännyttiga inrättningar 63,716
R:dr, till fattigvård, sjuk- och sundhetsvård, fångvård, välgörenhet och skolväsendet 86,681 R:dr, till eldsläckningsanstalter, lyshållning, gatläggning, gaturenhållning, planering, macadamisering och taktäckning 35,938 R:dr, till polisväsendet och löneförbättringar 24,415 R:dr, till skuldafbetalningar och räntor 16,486
R:dr, samt att dessutom städernas enskilda kassor af dessa inkomster årligen uppburit 210,133 R dr, hvarförutan mindre belopp användts till tomtregleringar, expropriationer, försköningar, planteringar, skjutshållning m. m.
Det är således uppenbart, att om man med ens beröfvade städerna någon betydligare del af dessa afgifter, städerna skulle nödgas låta en stor del af ofvannämnda allmänt nyttiga inrättningar förfalla.