Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» Å, så många, så mänga, » svarar hon hastigt, liksom forceradt, » af Schubert och af Kjerulf och af Gounod och äfven » — var det bara jag, som hörde denna undertryckta snyftning uti hennes röst?
— » ja, och så » Det var en dröm ».
• Förtröttens 7&gt;Vi människor, vi kunna endast I goda gärningar, af hjärta godt Och hvad i smått vi göra för de Skall växtens herre göra mäktigt, t å icke!
så och ärligt, små, stort och härligt. » Med stor glädje har Redaktionen redan från många håll mottagit såväl pekuniära bidrag till den tilltänkta skol- lofskolonien som ock varmhjärtade oeh sympatiska lyckönskningar för den goda sakens framgång.
Våren och sommaren nalkas allt närmre!
Om några veckor afslutas läsåret i Stockholms folkskolor, och efter vinterlångt arbete släppas de blek- kindade fatt ig mansbarnen fria att njuta den solvarma sommarens lifgifvancle glädje.
Men huru många skola sättas i tillfälle därtill?
Huru många skola beredas möjlighet att för några korta, oförgätliga sommardagar lemna de
mörka, armodiga hemmen vid den stora stadens kvalmiga gränder att i Guds fria natur hemta hälsa och krafter, kanske af oändlig betydelse för ett helt lif?
Varmhjärtade läsarinnor, hvad I hunnen göra blir kanske ej så stort; men af det lilla fröet kan växa ett stort träd, som öfverskygger tusentals af ängens späda blomster; och en god gärning, om ock ån så ringa, den har en förunderlig kraft inom sig till att kunna sträcka sina verkningar, längre än mänskligt öga spanar, genom dagar och år, genom mörker och ljus, genom tid och evighet!
Ännu finnes det helt visst otaligt många ibland eder, som ömmen för de små fattig mansbar- nens sommarhvila, som med ett ringa bidrag både k u n n e n och v i l j e n i Eder mån understödja - » lduns skollofs- koloni ».
De minsta bidrag mottagas med tack- samhet!
Ingen, som något kan offra, skall draga sig undan — det är vårt vissa hopp!
Insånclen därför, ärade läsarinnor, snarast Edra bidrag till Redaktionen af Idun Stockholm, i postanvisning eller postspar- märken (e j frimärken).
Vid försändelsen bör tydligt angifvas, att den är afsedd för » lduns skollofskoloni ».
Några ord om våra krukväxters omplantering.
För Idun af Viola.
I | g | | m p l a n t e r i n g är en vid krukväxtodling ofta åter- t S I K J kommande, lika nödvändig som besvärlig förrättning.
Det kunde visserligen tyckas att, genom att genast från början gifva växterna stora krukor, man till en stor del kunde undvika den besvärliga omplanteringen.
Olägenheterna af att plantera små växter i större krukor än nödigt är äro dock flere.
Dels är det fult att hafva små växter i mycket stora krukor, dels är det svårt att hålla jorden frisk, enär den jord, som ej inom kort tages i anspråk af rötterna, lätt blir unken och ohelsosam för växterna; synner- ligast är detta fallet under vintern.
Åtminstone ifråga om mera långsamt växande arter måste man vid hvarje omplantering taga de nya krukorna obetydligt större än de växterna förut stå uti.
Lämpligaste tiden för omplanteringen infaller för flertalet växter på våreu, enär den bör företagas då växterna efter hvilotiden, hvilken för de flesta in- träffar under vintern, på nytt börja vegetera.
Unga exemplar af de flesta växter böra i allmänhet om- planteras åtminstone en gång årligen, snabbväxande sorter t. o. m. ytterligare en eller flere gånger under loppet af sommaren, synnerligast om .man vill lägga an på en mycket frodig utveckling.
Äldre exemplar i stora krukor eller baljor kunna dock i två eller flere år kvarstå orubbade i samma kärl.
Dessa bör man dock bereda ett tillskott af näring genom att årligen borttaga det öfre jordlagret så djupt som möjligt utan att rötterna skadas och påfylla ny jord af samma slag växterna fordra, hvilken jord, till dem som fordra mycket fet sådan, bör till betydlig del utgöras af sådana ingredienser som väl brunnen göd- sel, benmjöl eller hornspån.
Till omplanteringen erfordras passande krukor, hvilka, om de fornt varit begagnade, böra omsorgs- fullt skuras med sand och vatten både in- och ut- vändigt så långt förut att de äro torra, då de skola nyttjas, eller om de äro nya blötas i vatten — icke, såsom någon en gång påstod i Idun, för att aflägsna skadliga sand- ocb.
askpartiklar, ty därmed har det ingen fara, utan emedan brända, oglaserade och torra lervaror, såsom litet hvar torde känna till, absorbera ofantliga kvantiteter vatten, och krukorna därför, om de ej förut blöttes, skulle under första tiden vid vattningen tillegna sig en stor del af vattnet till men lör växten.
— Dessutom måste man hafva till hands för de olika växtslagen passande jord, hvilken om hösten bör föras under tak, för att i mån af behof intagas, så att kälen går ur, ty frysa bör den tillåtas göra.
Flertalet växter äro i afseende på jorden ej sä nogräknade, utan trifvas i hvarje god, näringsrik jord.
Hufvudsaken är att den ej är alltför lerhaltig, så att den mellan vattningarna hoptorkar till en hård klump, efterlemnande ett tomrum kring krukans si- dor, genom hvilket vattnet sedan rinner utan att intränga i jorden.
På landet, i synnerhet vid de större gårdarne, finnes vanligen kring ladugårdshusen ymniga lager af en svartbrun, Tis och myllrik jord bildad af mult- nade växtlemningnr och kreatursspillning som hopats under åratal.
Denna, blandad med sand och dess- utom till de växter, hvilka fordra en något fastare jord, såsom rosor m.
fl., något lera, är en alldeles ypperlig jord till ett stort antal växter.
Till många, i främsta rummet ljungväxterna — såsom varande svåra att odla förekomma dock ej dessa mycket i boningsrum — vidare Acasierna, Azaleorna, Camel- lian, Rhododendron och några andra, tarfvas ljung- jord, eller om ej sådan finnes dy- eller skogsjord.
Gödsel får endast undantagsvis, och då alltid i ytterst små kvantiteter, ingå i jordblandningen till dessa växter.
Själfva planteringen tillgår på sätt följer.
Krukan ställes i högra handen, den venstra lägges på öfre sidan af krukan, så att stammen kommer mellan pek- och långfingret, hvarpå den hvälfves upp och ned.
Genom att försiktigt stöta krukans kant mot en bordskant eller dylikt, lossnar klimpen och kru- kan aflyftes.
Stora krukor kunna naturligtvis ej be- handlas på detta sätt.
Dessa lägges på sida, en sta- dig pinne införes i afloppshålet och tryckes mot skärfvan i bottnen, då jordklimpen likaledes lossnar.
Man bör ej, såsom en och annan plägar, med knif skära loss rotklimpen, därigenom skadas lätt rötterna.
Skärfvorna i bottnen borttagas nu samt den öfre skarpa jordkanten, jämte så mycket af ytan af jorden som ske kan, utan att rötterna skadas, hvarefter man med en spetsad pinne försiktigt uppluckrar rötterna rundtomkring, hvarvid alla döda sådana bortskäras.
Skulle de genom felaktig vattning eller andra omständigheter vara mycket skadade, bör det oaktadt allt bortskäras, ända tills man kommer till det som är friskt, äfven om jordklimpen därigenom skulle blifva betydligt förminskad.
Friska rötter böra däremot i allmänhet aktas, hos somliga växter skadar det dock ej att borttaga några af de gröfsta rötterna.
Palmernas rötter få dock aldrig beskäras för såvidt de äro friska.
Ofta omplanteras äfven växter under den tid de växa som Ulligast, omflyttningen verkställes då utan att rötterna på minsta sätt rubbas.
Växterna böra aldrig vara torra då de omplanteras.
Skulle, tvärt emot förmodan, jordklimpen vid utta- gandet ur krukan befinnas torr inuti, bör den ned- sättas i ett kärl med vatten, så att den blir genom- vattnad, innan den insattes i den nya krukan.
Hvad storleken af dessa beträffar, har man att taga hänsyn till växternas egenskaper att vara mer eller mindre snabbväxande.
Till långsamt växande arter med mycket fina rötter är det ofta nog om de nya krukorna äro 2 centimeter större än de gamla, så att ett tomrum af en centimeter uppstår mellan krukans väggar och rotklimpen.
Till snabb- växande arter kunna de däremot tagas ända till 12 " k 15 centimeter större än hvad växten förut haft.
Växter som ej äro rotade i de gamla krukorna, eller sådana hvilkas rötter äro sjuka, böra i de flesta fall ej gifvas större krukor, det är för dem ofta nog välgörande att få en mindre.
Öfver afloppshålet lägges en krukskärfva, men där- jämte, om växten är ömtålig för väta, ett i förhål- lande till krukornas storlek tunnare eller tjockare lager sönderslagna tegelbitar eller träkolstycken, som öfvertäckas med ett ej alltför tjockt lager mossa.
Uppå detta lägges nu så mycket jord, att växten kommer att stå lagom djupt i krukan, tillika tillses att den kommer att stå rätt upp och att stammen kommer midt i krukan.
Därefter påfylles den Dya jorden och tryckes med händerna eller, synnerligast om tomrummet mellan krukans väggar och rotklim- pen är obetydligt, med en passande träpinne.
Noga tillses att inga tomrum uppstå; till förekommande af detta skakar man krukan några gånger, under det jorden ifylles, samt stöter henne varsamt några slag i bordet.
Det ligger ganska mycken vikt uppå att jorden packas lagom hårdt vid planteringen.
Som en allmän regel härför gäller att den vid växter med fina och späda rötter ej få packas hårdt, men däremot till- tryckas ganska fast vid dem som ega hårda och grofva sådana.
Många undantag gifvas dock.
Noga måste iaktagas vid omplantering af Azalea, Rhodo- dendron m. fl.
att den nya jorden packas tillräckligt fast, enär det eljes vid vattning lätt kan hända att vattnet rinner igenom den nya, lösa jorden utan att intränga i den gamla, hårda jordklimpen.
Efter verkstäld omplantering vattnas växterna, beskäras, om de tåla vid och behöfva det, och upp- bindas samt ställas på en något skuggig plats och hållas, där sådant låter sig göra, under den närmaste tiden efter omplanteringen i en något förhöjd tem- peratur, emedan de då fortare rota sig.
Tills detta skett vattnas de med försiktighet.
Handarbetets vänner hade under tisdagen och onsdagen anordnat en ny utställning af åt- skilliga nya textilföremål.
Denna utställning var den första i den så be- tydligt tillökade och förbättrade lokalen i mr 18 Brunkebergstorg, i hvars många olika rum före- ningen nu utöfvar sin betydande verksamhet, dels i försäljningslägenheten, hvilken alltid kan påräkna talrika besök, dels i det rum, som innehåller ut- ställning af nya föremål, och musei-rummet, hvil- ket i skåp, montrer m. m. visar gamla intressanta arbeten och modeller, eller i den sal, där åtskil- liga väfstolar äro uppställda för olika slags väf- nader, eller i de två rum, där elever äro syssel- satte med broderier o. s. v. Till alla dessa lägen- heter komma flere lagerrum med stora förråd af materi alier.
Det hela utgör ett glädjande bevis på, till hvil- ken utsträckning Handarbetets vänner genom ihär- dighet, omtanke och en intelligent uppfattning af kvinnans arbete lyckats fullfölja en verksamhet, som för något mer än hälft annat årtionde sedan började så anspråkslöst i det lilla, mörka och otrefliga rummet bakom vexelkontoret i n:r 36 Drottninggatan, den tid då föreningen hade endast beställningen på en flossamatta som grundplåt.
operan arbetar så att säga under högtryck — detta väl till hufvudsaklig del beroende på härvaron af de trenne gästerna Oselio, Moe och Bottero.
Sålunda gafs i fredags och söndags » Mefistofeles » med fröken Oselio som Margareta- Helena o c h d:r Bottero som Mefisto.
I måndags uppfördes » Carmen », hvari titelrollen af fröken Oselio utfördes på ett sätt, som beträffande upp- fattningen ganska betydligt afviker från öfriga här kända framställarinnors.
Hr Botteros Escamillo är den bästa toreador vi någonsin haft här.
I går (abonnementsafton) skulle » Mignon » gifvas med fru Moe i titelrollen.
Om denna fru M:s andra gästroll kunna vi sålunda ej yttra oss förr än i nästa nummer.
I dag fredag gifves galaspektakel med anledning af det danska kronprinsparets och dess barns härvaro.
På programmet står » Mefistofeles » med fröken Oselio som Margareta, fru Östberg som Helena, hrr Bottero och Ödmann som resp. Mefi- stofeles och Faust.
Biljetterna slutsåldes genast i tisdags morgon, sedan köbildning egt rum redan tidigt på natten.
Dramatiska teatern gaf den 9 dennes för första gången Echegarays 3-akts-drama » Bernardo Mon- tilla ».
Stycket, bekant från Svenska teatern, där det för ungefär ett år sedan uppfördes, erhöll ett på det hela taget förträffligt utförande.
Särskildt förtjänar hr Elmlund loford för sitt måttfulla och väl genomtänkta utförande af den hederlige uppkomlingen- » realisten » Montillas roll.
Då det ju allt för sällan inträffar, att man får tillfälle se hr E. i någon mera betydande uppgift, var det ej att undra på att den fulltaliga publiken denna gång med stigande intresse följde den aktade skåde- spelarens framställning och vid upprepade tillfällen egnade honom det lifligaste bifall.
Öfriga roiler sköttes förtjänstfullt af fruarna Bceckström o c h Rundberg samt hrr Palme, Hillberg och Hartman.
Iscensättningen af stycket var ytterst elegant o c h väl gjord af hr Hillberg.
Till efterpjäs gafs Turgenjevs 1-akts-lustspel » Arfskiftet », som framkallade stormande munterhet.
Bland de spelande böra särskildt nämnas fröken Åhlander samt hrr Bceckström, Personne och Hamrin.
Svenska teatern är nu färdig med ett nytt pro- gram, nämligen » Varulfven », skådespel i 7 tablåer af Jules de Marthold.
Stycket, till hvilket vi i nästa nummer återkomma, skulle gifvas första gången i går o c h sedan alla dagar tills vidare.
När månne uppstod den märkliga förändring, som nu tydligt skönjes i Ereole del Grosses håll- ning gentemot husets damer?
I början hade han så jämnt fördelat sina gra- cer emellan båda, nu blef han allt mera kallsin- nig emot Lizzi, hvilken j u redan betraktades för Vasateatern, som rönte mycken framgång med hans brud.
sin repris af » Öregrund o c h Östhammar », har äf- Däremot tyckes allt hans intresse koncentrera ven med sitt senaste program, » Sodom o c h Go- sig vid den äldre systern.
Henne följa hans var- morra », fortsatt på samma v ä g: att på nytt föra ma, glödande blickar, till henne riktar han mer- fram 70 talets favorit-lustspel, gamla kära bekanta, ändels sitt tal.
dem en minnesgod publik med förnöjelse ser åter.
Han sjunger nu oftare än förr, o c h det före- Det kan dock ej nekas, att tidens tand nött dju- faller, s o m om folkvisornas ömma, kärleksmät- past på det sistnämnda stycket — det hedervärda tade toner äro ämnade att nå ensamt Elenas Filipstadsherrskapet Pipping gör sig anno 91 till öron.
och med en smula för gammalmodigt.
Flere af Men den unga frun lägger ej märke därtill rollinnehafvarne presterade emellertid ett ganska och observerar ej heller, huru Lizzi försummas muntrande spel, främst att nämna kr Strömberg af Ereole.
och fröken Magnusson som det originella små- Hon är så van vid den unge mannen, att hon stadsparet.
En biroll, som genom den lyckliga i sin naivitet förblir blind för omkastningen, framställningen trädde fram som en af de bästa, ehuru hon emellanåt grubblar öfver, hvarför de var fru Cederbergs teater vurmande piga, hvilken ord ej blir uttalade, som skola bestämma sy- blef till en verklig heder för den intelligenta skå- sterns öde.
despelerskan.
Ännu kan man som sagdt skratta Meii den, s o m ingalunda är blind, det är Ber- rätt godt åt » Sodom o c h Gomorra ».
tarelli, o c h ännu mindre är Lizzi det, de vaka båda svartsjukt öfver Ereoles hvarje görande o c h låtande.
Musikföreningens konsert i Östermalms kyrka i Lizzi känner därvid en plågsam oro o c h den morgon afton, då oratoriet » Paulus » för första mest bäfvande fruktan, utan att hon ännu riktigt gången i sin helhet här utföres, torde bli en af vågar att göra sig orsaken klar.
säsongens intressantaste musiktillställningar.
Huf- Hopp o c h tvifvel omvexla i hennes bröst o c h vudpartiet sjunges af hr Salomon Smith, sönderslita hennes hjärta, s o m med den första kärlekens oinskränkta förtroende gifvit sig fånget.
En nordisk musik- och Bellmansafton gifves o m måndag å Vetenskapsakademiens hörsal till förmån Hon lider gränslöst, när den unge mannens för Nordiska museet för anskaffande af ur kultur- blickar med hela sin inneboende värme söka sy- historisk synpunkt märkliga stugor från olika sterns.
trakter af Sverige o c h Norge, hvilka stugor såsom Lizzi studerar uppmärksamt hans minspel, som bekant äro ämnade att uppsättas å museet till- alltmera förråder en häftig passion.
Hon kan nu hörig tomt på Djurgården.
i allt mak stirra på honom, ty han ser ändå ej åt hennes håll — den tid, då hans blick kärleks- Programmet kommer att upptaga en serie af de fullt hvilade i hennes, är j u förbi — hopplöst bästa Bellmanssångerna föredragna till luta af en tyckes det, förbi för alltid!
redan i enskilda kretsar värderad romans- och Bellmanssångare, hr Sven Scholander, samt dess- Men hon är ej ensam i sin smärta.
Äfven utom sång af fru Svanberg, f. Wistrand, och Bertarelli, den lugne, starke mannen, våndas som fiolnummer af vår såväl inom målare- som musik- en mask hvarje gång Ereoles brännande ögon facket talangfulle artist Johan Tirén.
Fröken Tora riktas mot Elena — - mot hans hustru.
Hwass biträder vid de nummer, som fordra piano- Borde han ej stänga sitt hus för den oförsynte?
ackompagnement.
Men blickar äro j u tullfria — — — — de be- rättiga ej till ett brott mot höflighetens lagar, isynnerhet ej så länge Elena är tadel- o c h fel- fri.
Och det är hon, det vet Bertarelli.
Bertarelli spårar hvar gång lisa, när han hör henne helt oskyldigt tala o m Lizzis stundande bröllop o c h bosättning.
Hon anar ej, att gifter- målet skall stranda emot den böjelse, som för hvarje dag allt starkare beherskar Ereole — en En skildring från Italien.
böjelse, som ej gäller den utkorade bruden, utan För Idun henne, den gifta kvinnan.
Bertarelli skär tänder, då han tänker härpå.
af Bör han fästa Elenas uppmärksamhet på den ^ i l o a J^infje.
vulkan, vid hvars rand hon vandrar, så omedve- ten om faran o c h därför också så sorglös?
(Forts.) Bäst är kanske att ej väcka den björn, s o m ännu sofver.
O, att den för alltid finge sofva fiH!
° l " el Grosse är en ovanligt vacker ung •TVP man — alldeles oemotståndlig — hviska i ro.
Men skall väl Elena i längden kunna undgå de neapolitanska damerna.
Det är särskildt den unge mannens trollska tjusningskraft, hvars hans stora, svarta ögon, s o m bedåra, då makt till o c h med Bertarelli — så man han är de tyckas än utslunga snillegnistor, än antaga ett — dock tillfullo förmår uppskatta?
det mest smäktande uttryck o c h då liksom inne- Det är en afgrundstanke, att Elena, hans egen sluta den, med hvilken han talar, inom en magisk Elena, skulle kunna duka under för frestelsen; trollkrets.
hon, s o m är så ren o c h skär.
Farlig är i sanning denne möderne Adonis, för hvars skull redan mången kvinna förlorat både Men hon är j u dock endast en kvinna, danad lugn o c h rykte.
.hon s o m alla andra af jordens stoft.
Är det troligt, att hon ensam skall förbli full- Den gamle advokaten gnuggar föruöjd sina hän- komlig, o m än hennes själ hittills har förefallit der.
Hans planer synas nära sin uppfyllelse, ty den ifrigt forskande maken såsom en lugn insjö, Lizzi är djupt intagen i signor Ereole, såsom han i Bertarellis familj kallas enligt det i landet gängse hvari himlens blå så klart återspeglat sig, o c h hvars djup ännu aldrig har upprörts af passio- bruket att endast använda förnamnet.
nernas vilda störtvågor?
Skall ej lidelsen en Ingenting står mera i vägen för Ereoles frieri, gång gripa äfven henne och föra henne på vägar, hvilket — så har den i advokatens tanke litet som hon aldrig trott sig skola beträda?
underlige Beriarelli önskat — skall af den unge giftermålskandidaten själf framföras till hans ut- Tåget rusar framåt på sin kurs mot R o m.
Ber- korade.
N:R LÖRDAGEN 2 6 (601).
PRENUMERATIONSPRIS PR Å R: UTGIFNINGSDAGARI IDUN — KR.
5: — IDDNS MODETIDN.MED PLAN- SCHER OCH HANDARB.
&gt; 5: — IDDNS MODETIDN.
&gt; 3: — HVARJE ONSDAG OCH LÖRDAG.
PROSTINNAN NORA LOSNCMMERPRIS: 8 ORE.
PÖYHÖNEN.
1 12:TE ÅRG.
D E N 1 APRIL 1899.
R E D A K T Ö R KOMMISSIONARER ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÅ ALL- KLARA S.
O C H UTGIFVARE: BYRÅ O C H E X P E D I T I O N: FRITHIOF HELLBERG TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3.
RIKS 1 6 4 6 vid folkskölelärarinneseminariet i Jyväskylä.
Efter ett år måste hon emellertid på grund af sjuklighet lämna seminariet, dit hon ej mera vände tillbaka af den anledning, att hon det följande året ingick äktenskap m e d dåvarande stadspredikanten i staden Joensuu i Kuopio län Johan Pöyhönen.
Sedermera fick hon åter sitt h e m på landet, nämligen i Pielisjärvi socken i samma län, o c h där bör- jade hon ägna den tid, som vården af flere små barn lämnade öfrig, åt sysslandet med trädgårdsskötsel.
A r 1886 blef hennes man utnämnd till kyrkoherde i Haapavesi socken af Uleåborgs län.
Ö Everansträngd redan före affärden från Pielisjärvi genom sjukvård under en därstä- des härjande epidemi o c h ytterligare nedsatt till sina krafter genom den besvärliga flytt- ningen, ej mindre än 4 0 0 kilometers lands- vägsresa, ådrog hon sig efter någon tid en sjukdom, som tvingade henne att för hälsans vårdande vistas några månader i Helsingfors.
Efter återkomsten, till hemmet, där hon till en början enligt föreskrift undvek allt delta- gande i tyngre arbeten, blef hon endast allt svagare o c h svagare, och till slut började hon STOCKHOLM, IDUNS KUNGL.
misströsta o m möjligheten att återvinna sin hälsa.
Det var då h o n genom ett råd af en till orten nykommen läkare mottog impulsen till den välsignelserika verksamhet, hvartill hon sedan m e d lif o c h lust ägnat sina krafter.
Denne ordinerade henne nämligen kroppsar- bete i det fria, och i följd af denna föreskrift upptog hon åter sitt kära trädgårdsarbete för att fullfölja de anläggningar, som hon redan före sjukdomstiden hade påbörjat.
Därvid understöddes hon endast af sina barn och en tjänarinna, o c h mången gång fruktade hon, utmattad som hon blef af det ansträngande arbetet, att läkaren hade misstagit sig.
H o n lät dock ej afskräcka sig häraf, utan fortsatte lika fullt sitt arbete i trädgården m e d den lyckliga påföljd, att hon efter någon tid små- ningom började få sina krafter tillbaka, och sedan töfvade det ej länge, förrän hon utan svårighet o c h utan att väja för väder o c h vind kunde gå i land med de tyngsta arbeten.
Åter vaknade då hennes håg att verka för folkupplysning, o c h i sådant syfte kallade hon till sig folkskolebarnen för att meddela dem undervisning i skötsel af små trädgårdsland; I. Liljcqvist foto.
O F V A N S T Å E N D E B I L D framställer dra- gen af en kvinna, som i vårt östra grannland gjort till sin lifsuppgift att arbeta för kvinnors utbildning i trädgårdsyrket o c h med sällspord kraft och energi fullföljt detta mål.
Det är nämligen bilden af prostinnan Nora Pöyhönen, som, bo- satt i Haapavesi socken i Uleåborgs län i Fin- land, därstädes förestår en af henne anlagd och af finska staten understödd trädgårdsskola för kvinnliga elever, och s o m v i d den i före- ning m e d Allmänna Konst- o c h Industriut- ställningen i Stockholm 1897 anordnade träd- gårdsutställningens, för vårt lands förhållanden ganska storartade höstutställning väckte ett berättigadt uppseende genom en af henne ut- ställd, särdeles vacker samling af hvarjehanda köksväxter, odlade norr o m 64:de breddgraden.
Född 1849 o c h dotter till kontraktsprosten Anders Josef Europceus, kyrkoherde i lÄbelits socken i Kuopio län, blef hon v i d ej fullt tre års ålder moderlös, men fick dock till- bringa sin uppväxttid i hemmet och erhöll där under faderns ledning sin uppfostran.
Redan tidigt vaknade hos henne hågen att ägna sig åt undervisning af folkets barn, o c h efter fa- derns död år 1870 sökte hon därför inträde G. Feirinjj foto.
PROSTINNAN PÖYHÖNENS KVINNLIGA TRÄDGÅRDSSKOLA I HAAPAVESI.
— men då hon snart fann, att frukterna af detta arbete blefvo så godt som inga, emedan bar- nen, i följd af mödrarnas okunnighet, ej er- höllo någon uppmuntran i hemmen, uppstod hos henne tanken på att bringa till stånd en trädgårdsskola för kvinnliga elever i förening med undervisning om sätten att tillvarataga och tillreda trädgårdens alster.
Med kraft och energi grep hon sig an med förverkligandet af denna tanke, och väl inseende, att all- mogens döttrar hade svårt att utan ersätt- ning offra sin bästa arbetstid, beslöt hon att begära understöd af allmänna medel.