Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Utskottet följaktligen förnyar sitt yttrande, att lagstiftaren redan gjort allt hvad på honom ankommer, för beredande af jemnlikhet emellan syskon i förevarande hänseende, får Utskottet derjemte erinra, huruledes en j;|CTj i den syftning, som den föreslagna, ingalunda kunde leda till ändamålet, eller jemnlikhet, emedan hvarje barns uppfostran måste lämpas efter anlag och fallenhet, hvarförutan, vid verkställigheten af en sådan lag, alltför ofta skulle möta väsendtliga hinder, i anseende till svårigheten att bedöma, hvad eu redan fullbordad uppfostran kostat, samt hvad en icke fullbordad eller ens påbörjad kan komma att kosta, och lagen således blifva en anledning till oredor och tvister af desto betänkligare art, som de lätteligen kunde störa sämjan emellan så närskylde, som de omförmälde.
Hvad sålunda blifvit anfördt, anser Utskottet innefatta tillräcklig anledning för Utskottets vördsamma tillstyrkande, nit ifrågavarande motion måtte lemnas utan afseendeStockholm den 27 September 1844.
Lag-U tskoltcts Betänkande, JY.-o 22. 7 M SS.
Ank. till Exp. Utsk. den 29 Oct. kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt fråga, angående förty dligande af 2, § f Cap. Missgernings-Balken.
Sedan Rikets Ständers Justitiae-Ombudsman vid sistförlidne Riksdag, uti då afgifven berättelse, anmärkt, dels att, vid tillämpning af lagens stadgande i 41 Cap. 2 §.
Missgernings-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779, bland domare yppats skiljaktiga meningar, huruvida det i berörde §. omförmälda brott att locka öfvermaga, egna barn, omyndig, underhafvande, eget tjenstefolk eller inhyseshjon att stjäla, ovilkorligen borde, utan afseende på det stulna godsets värde, medföra ansvar såsom för andra resan stöld, eller om, i händelse värdet ej går öfver 10 daler, snatteribot må ådömas, dels ock att, i saknad af bestämd föreskrift, ovisshet kunde uppstå, angående det straff, hvartill den gör sig skyldig, som andra gången begår sådant brott, då värdet af det tillgripna icke stiger öfver 100 daler, och Rikets Ständer, enligt deras den 23 September iS/Jo till Kongl. Maj:t aflåtna underdåniga Skrifvelse, för undanrödjande af anledning till olika tolkning samt missförstånd i förenämnde hänseenden, beslutat, att ifrågaställöe §. skulle erhålla en, med Justitise-Ombudsmannens då framställda förslag hufvudsakligen öfverensstämmande, förändrad lydelse; men Kongl. Ma j:t icke funnit skäl att lemna Nådigt bifall till berörde beslut; så har JustitiEe-Ombudsmannen, uti sin, vid innevarande
Riksmöte afgifna allmänna redogörelse, å nyo fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på ofvannämnda förhållande, samt hemställt, om icke ifrågavarande lagrum kunde erhålla följande lydelse: ”Lockar någon eller bjuder öfvermaga att stjäla med sig, ehvad det är mycket eller litet; eller gör mannen det med sin hustru; föräldrar med sina barn; förmyndare med den omyndiga; förman med den, som står under hans lydnad; husbonde eller matmoder med sitt tjenstefolk eller inhyseshjon; stånde samma rätt, som den der andra gången stulit.
Varder han åter med sådan gerning funnen, straffes såsom för tredje resan stöld, och den som varder lockad eller buden att stjäla, straffes som annan tjuf, der han till mogen ålder kommen är.”
Men som Utskottet redan vid 8 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 22. flere tillfällen yttrat den åsigt, att det ej är lämpligt att i en tidpunkt, då man har att till pröfning förvänta förslag till ny brottmålslag, i Criminallagstiftningen vidtaga några partiela förändringar, som icke af ett ögonblickligt behof påkallas; alltså, och enär Utskottet destomindre bar anledning att frånträda denne förut följda grundsats för nu ifrågaställa fall, som de händelser, derföre ofvanherörde lagrum bestämma straff, enligt den kännedom Utskottet eger, högst sällan förekomma, och samma lagrum dessutom, om än lemnande anledning till olika tolkning och missförstånd, dock ej är af den otydlighet, att det ju icke kan, i förenlighet med lagstiftarens mening, uppfattas, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att Justitice-Ombudsmannens omförmälde hemställning ej måtte till någon åtgärd föranleda.
Stockholm den 8 October 1844* STOCKHOLM, Lundberg & Comp, 1844 Lag Utskottets Betänkande, N.-o 23, 1 M m.
Ank. till Exp. Utsk. den 1 Nov. kl. 2 e. m.
Betänkande., i anledning af vackt motion, angående förhöintng af ansvaret för åverkan och ohägn J 1 m. m.
Anderll ån tifslt i t ,llaiL Rllisd»gsMlm8ttige„ Johan Petter manna behofvet Sfi 8! tomemorial. aumärlt, alt det allj k lTI , „ ( 0l.V“r1 af I,°rd, att’ Se,,om vitens stadgande, få det difilien • t tenn,., T'- T ■ “t “t8" öladt> "»"»de •» nödvän de best” och kntn de ”t""? 1 d«""a <H befria innehafva,en från förbud i åt .dnit I ■' f” ! !”äst,e Vldtä""as för utverkande af viles gande bristen nt eif r t * t"’ 1 sJ””“bet på flere orter, tillta8 . ■ ■ i , fö'drade, alt denna egendom omsorgsfullt skvddas niotio,,aren fo,eslagd, att, med ändring af 5 Cap. 8 S„ n CaT 5 oeL '6 «« ° nCyp‘ p och 20 CaP- 9 §> Bjggninga-Balken samt ao Cap i2 ff Miss rÄÄt,r t' •* ***»•. nedrifvandetför bn.w ,Delt.f mfmoria1’ SOra blifvit ^ Lag-Utskottet hänvisadt har Utskot tet under ofverläggmng förehaft; men då omförmälde lagbud hvilkas S" dnng bhfvi påyrkad, blott utgöra spridda stadganden af den gsifE' 7, Z c1T m eSCndom af den befÄ Båi. till h. St.
Prot. 1844. 7 Sami. 1 AJd. 11 Häftet 4 2 La "-Utskottets Betänkande, N:o 24. som ofvanberörde; då någon förändring af dessa lagbud följaktligen icke kan företagas, utan rubbning al enheten och sammanhanget i denna del al lagstiftningen, som hvilar på samma grunder; då, inom kort, är att till piöfning förvänta förslag till ny brottmålslag, som, enligt hvad Utskottet har anledning förmoda, kommer att omfatta jemväl de ämnen, som nu blifvit ifrågaställde; och då föreslagna förändringen icke kan anses så af behofvet påkallad, att den partiellt bör ega rum, med uppoffring af den enhet och det sammanhang i lagen, som utgöra hufvudsakliga villkor för lagens fullkomlighet, får Utskottet, som dessutom anser motionärens förslag i flere delar olämpligt, i synnerhet, som ansvaret i vissa händelser kunde blifva ringare, än nu är förhållandet, vördsamt tillstyrka, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den i November 1844* M S4.
Utsk. den 1 Nov. kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt fråga, angående förändring i y och upphäfvande af 8 ,§'■ uti Jorda-Balkens tG Gap. Denna af Rikets Ständers Justitiae-Ombuds man vid sistförl-idna Riksdag väckta, men då förfallna, fråga har uti den af honom, vid innevarande Urtima Riksmöte, afgifna och till Lag-Utskottets utlåtande remitterade allmänna berättelse åter blifvit upptagen; och då Utskottet, af sådan anledning, nu går att redogöra för Justitite-Ombudsmannens framställning i denna del, anser sig Utskottet till en början böra anmärka, hurusom ifrågaställde lagbud äro af följande innehåll: ”7 §.
Rymmer landbo bort inom stämmotid, och finner jordegaren honom på vägen, då han afviker; hafve våld hemta honom åter och allt det 3 La"-Utskotti Is Betänkande, LY.o 24. lian med sig förer.
Häfver landbo salt sig neder å annan ort; lite jordegare Befallningshafvande» derom till, och böle landbon, för olaga afflyttning, 10 daler, jo i degarens ensak, eller dens, som jordegarens rätt häfver; och alle de, som med voro att hjelpa landbon afflytta, höte hvardera 5 daler. 8 §.
Ställer sig landbon till värn, och får han skada eller de honom värja ville; vare allt ogildt.
Varder han, eller någon af dem dräpen; böle, som i Missgerningsbalken skils.
Får jordegaren, som efterkommer, eller de med honom äro, någon skada, sår, blånad eller blodvite; ligge allt i tveböte.
Med anmärkning, att npphofvet till dessa stadganden, hvilka med åtskilliga förändringar blifvit öfverflyttade från Wexiö Stadga af år »4 14» först till 144^ års landslag, och vidare till nu gällande lag, vore att söka i den tid, då Catholska Presterskapet och Adeln, såsom innehafvare af det andliga och verklsliga frälse,t, sökte utvidga sin inflytelse och vinna ytterligare fördelar på folkets bekostnad, deraf verkningarne mot slutet af medeltiden blefvo allt mera märkbara, har Justitiae-Ombudsmannen i öfrigt hufvudsakligen anfört, att om än stadgandet i 7 §. varit ändamålsenligt på en tid, då verkställande makten i Staten ännu icke blifvit behörigen ordnad, eller gränsorne för dess verksamhet bestämde, så vore nu mera förhållandet helt annorlunda.
Uti 1 Gap. i §.
Utsöknings-Balken ålades Konungens Befallningshafvande att förhjelpa en hvar till dess rätt, och 4 §• 1 samma Gap. innefattade förbud att gripa Konungens Befallningshafvande i embelet.
En med dessa hofsamma och kloka administrationsgrunder oförenlig, till förmån för jordegare stiftad, undantagslag erfordrades icke 1736, och vore för närvarande ännu mindre behöflig; och enär vida vigtigare angelägenheters utförande måste anförtros åt den offentliga executiva makten, borde jemväl ilrågavarande särskilda execulions-rätt deråt kunna, utan våda, anförtros, och samma rätt, hvilken under sednare lider sällan eller aldrig lärer begagnats, följaktligen, utan någon olägenhet kunna afskaffas.
I sådan händelse borde de uti 8 §. stadgade serskilda straffbestämmelser äfven undanrödjas, enär deri afsedda fall icke vidare kunde inträffa, sedan joi degarens säl skilda execulionsrätt försvunnit, samt i och med detsamma det större skydd, honom ansetts höra tillkomma, tillika upphört.
På grund häraf hai Justitieombudsmannen föreslagit: 1:0 att 16 Cap. 7 §.
Jorda-Balken måtte förändras till följaude ly - delse: 4 Lci«-Utskoltets Betänkande, JV.-o 24.
”Rymmer lanclbo bort inom stiimmotid; böte för olaga afflyttning tio daler, jordegarens ensak, eller dens, som jordegarens rätt häfver; och alla de, som med voro att hjelpa landbon
Hytta, böte hvardera fem daler”; och 2:0
Att 8 § i samma Capitel och Balk må förklaras hafva upphört att vara -gällande.
I anledning af Justitiae-Ombudsmannens vid sista Riksdag framställda enahanda förslag, yttrade dåvarande Lag-Utskott, bland annat, att Utskottet visserligen delade Justitiae-Ombudsmannes åsigt om olämpligheten deraf, att jordegare fått sig tillagd rättighet att sjelf återhemta landbo, som afviker inom stämmotid, samt ansåg stadgandet härom i 16 Cap. 7 § Jorda-Balken således Böra till kraft och verkan upphöra; men, i betraktande af de förluster, hvarför en jordegare skulle vara utsatt, derest landbon kunde, utan påföljd, rymma från hemmanet samt medtaga och förstöra den egendom, uti hvilken jordegaren, enligt 17 Cap. 6 § Handels-Balken, eger förmonsrätt för husröta afrad och annan afgäld, fann Utsko i tet, att jordegaren, om förenämnde rättighet honom fråntoges, i stäiiet börda ega att, genom vederbörande executors biträde, läte föra förrymd landbo och hans gods åter.
Nu, ehuru Utskottet anser jordegares omförmälde serskilda executionsrätt vara oförenlig med den visa samt till ordning och säkerhet ledande grundsats, att ej någon egenmäktigt må sjelf taga sig rätt, och att, enär jordegares rättigheter ej äro heligare än andras, en afvikelse för honom enskildt från berörde grundsats, hvarken är lämplig eller af behofvet påkallad, kan likväl Utskottet icke inse, att borttagandet af jordegares ifrågaställde makt bör leda till upphörande af den, i 7 § oftanämnde Capitel, honom jemväl lemnade rättighet att, genom laglig myndighet, få förrymd landbo med gods hans återförd.
En sådan rättighet står icke i strid med lagstiftningen i öfrigt, och bör, med afseende å de af sista Riksdags Lag-Utskott anförde skäl, äfven förunnas jordegare.
Vid detta förhållande, och då, på sätt Justitias-Ombudsmannen anmärkt, 8 § i 16 Cap. Jorda-Balken måste upphöra att gälla, då deri afsedda händelse icke vidare kan inträffa, får Utskottet vördsamligen föreslå utfärdandet af en Författning, hvarigenom stadgas: att 7 § i 16 Cap. Jorda-Balken erhåller följande förändrade lydelse: 1 5 Lag-Utskollcts Betänkande, N.-o 24.
”Rymmer landbo bort inom stämmotid, Ute jordegaren Befallnings! inf van den till att honom, och allt det han med sig fört återhemta.
Landbo skall och för olaga afflyttning bota tio daler, jordegarens ensak, eller dens, som jordegarens rätt häfver; och alla de, som med voro att hjelpa landbo afflytta, böte hvardera fem dalerf och att 8 § i samma Capitel och Balk förklaras hafva till all kraft och verkan upphört.
Stockholm den i November 1844* Reservation af Herr Friherre Stjemstedt: ”Sedan Rikets Ständers Jusliliae-Ombndsman vid sistförflutne
Riksdag väckt enahanda fråga, som utgör föremål lör detta Betänkande, yttrade, på sätt i samma Betänkande finnes upptaget, då varande Lag-Utskott, att Utskottet visserligen delade Justitiae-Ombudsmannens åsigter i fråga om olämpligheten deraf, att jordegare fått sig tillagd rättighet att sjelf återhemta landbo, som afvikit inom samma tid, samt ansåg, att stadgandet härom i 16 Cap. 7 § Jorda-Balken, äfvensom i sammanhang dermed 8 § i samma Capitel och Balk, borde till kraft och verkan upphöra; men att, i betraktande af de förluster, hvarför en jordegare skulle vara utsatt, derest landbo kunde, utan påföljd, rymma från hemmanet, samt medtaga och förstöra den egendom, uti hvilken jordegaren, enligt 17 Cap. 6 § Handels-Balken, egde förmånsrätt, för husröta, afrad och annan afgäld, Utskottet funne, att jordegaren, om förenämnde rättighet honom fråntoges, i stället borde ega att, genom vederbörande executors biträde, låta föra rymd landbo och hans gods åter; hvarjemte Utskottet förklarade sig anse det stadgande, i förening härmed, vara lämpligt, att, i enlighet med hvad i 17 Gap. 5 $ Jorda-Balken är husvärd i stad tillätet, jordegare finge qvarhålla en brukares gods, hvilken vid afflyttning häftade för lega, husröta, vanhäfd m. m.
Det af Utskottet till följd häraf vid sista Riksdagen framställde förslag till förändrad lydelse af 16 Cap. 7 och 8 §§.
Jorda-Balken blef bifallet af Ridderskapet och Adeln samt Presteståndet, men ogilladt af de öfrige Riks-Stånden, hvarigenom frågan förföll.
Vid pröfningen af Justitias-Ombudsmannens ifrågavarande förnyade förslag, hgr jag, med instämmande uti Utskottets tillstyrkande, att 7 § i ofvan - 6 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 24. nämnde Capitel och Balk måtte ändras, yrkat, att, i afseende å jordegares ratt att till sin säkerhet qvarhålla landbos egendom, Utskottet tillika måtte till Rikets Ständer framlägga ett lag-förslag i samma syftning, som det vid förra Riksdagen beredda; men enär någon motion ej blifvit väckt, rörande en dylik rätt för jordegaren, har Utskottet ansett sig vara afgrundlagen hindradt att något stadgande derom uti förslaget införa.
Jag skulle likväl tro, att då ett sådant stadgande vore en följd af, och stode i sammanhang med det tillsty ikte bifallet a Justitiag-Ombudsmannéns hemställan om upphörande af jordegares rättighet, enligt 7 §. åberopade Capitel och Balk, att sjelf föra rymd landbo ocli hans gods åter, samt icke innefattar någon ny fråga, utan egentligen endast afser antagandet i viss inskränkt mobil af hvad Justitiae-Ombudsmannen hemställt, Utskottet varit berättigadt att om berörde stadgande göra framställning.
Alt ett dylikt stadgande jemväl bör betraktas såsom fullt rättsenhgt, torde ej heller vara tvifvel underkastadt, då jordegaren skulle derigenom, i fråga om qvarhållande af landbos gods, blott erhålla samma rätt, som, likmätigt gällande lag, redan tillkommer hyresvärd i stad, i afseende å hyresgästs egendom.
För att möta det inkast, som möjligen skulle kunna göras emot ett förslag af alldeles lika lydelse, som landboens skåda missbruka ifrågavarande rätt, anser jag dock ^det I vl'Cl iwvnt Iww.l.r.. II. .11 I .. ('■ . 1
I n ' oundgängligen erfordras, alt fordringen är ostridig och till betalning förfallen.
ö I Öfverensstämmelse med hvad sålunda blifvit anfördt, för jag afstyrka antagandet al [ tskoltets förslag, och i sliillet vördsamt tillstyrka, att en kungörelse måtte utfärdas, hvarigenom stadgas, att 7 och 3 §. §. af 16 Can. .lorda-Balken erhålla följande förändrade lydelse: 7 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 25, före landbon svara skall, eller häftar han för husröta eller vanhäfd, eller för vanvård eller förskingring af kreatur, redskap eller annat, som jordegaren honom till hemmanets bruk lemnat, hafve jordegaren, der fordringen ostridig oc;h förfallen är, våld qvarhålla hans gods, som å hemmanet finnes, intill dess han rätt för sig gjort. J\(s. Ank. till Exp. Utsk, dtn 1 Nov. kl. 2 <*• na.
' Betänkande, i anledning af väckt motion, angående stiftande af en lag, i afse en le pä Gode Mät eller Conipronissirier.
Uti ett af Hederv.
Bonde-Ståndet, under den 24 sistledne Augusti, till Lag-Utskollets behandling öfverlemnadt memorial, har Riksdagsfullmäktigen O/a Jeppsson från Blekinge anfört, att 1734 års lag talade på två ställen om Gode Män, nemligen uti 4 Gap. i5 §.
Utsöknings-balken och 24 Cap. 2 §.
Rältegångs-Balken, men likväl under helt och hållet olika synpunkter.
På förstnämnde ställe stadgades nemligen, att parter, derest de derpå ingått, skola åtnöjas med Gode Mäns beslut, som alltså blifver utmätningsgihlt, hvaremot på det andra, Gode Männens befattning vore inskränkt till allenast handlingars utredande, när de befinnas mörka och stridiga.
Vid domstolarne hade emedlertid åt dessa lagens bestämmelser gifvits en utsträckning till flere fall, hvarförutan olika åsigter, vid olika domstolar, varit rådande, i afseende på Gode Mäns befattningar, i anseende till saknade föreskrifter i vissa händelser.
Så t. ex. förekommer, att, enär det ej blifvit bestämdt huru eller livilka skola verkställa de värderingar, som omförmälas i 12 Cap. 7 §.
Ärfda-Balken och i Kongl.
Förordningen den 19 December 1827, då den, som erhållit större del i arffallen jord, skall lösa medarfvinge ut, då jords besutenhet skall bestämmas, eller då från hemman afskild, men till återgång dömd, lägenhet, skall emot lösen afträdas, så hafva 8 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 25. skiljaktiga beslut blifvit af domstolar meddelade i afseende på verkställigheten a-f dessa värderingar.
Vid vissa domstolar hade nemligen blifvit föreskrifvet, att lösen för från hemman afskiljd lägenhet borde bestämmas af domare och två nämndemän; men i andra åter, att sådant skulle ske af Gode Män, dervid understundom . är vordet tillagdt, att parterne egde utse den tredje, derest olika meningar yppades.
Dessutom saknades all bestämmelse om antalet af Gode
Män, huruvida de borde aflägga ed eller ej, samt om och på hvad sätt den part, som icke åtnöjes med Gode mäns åtgärder och beslut, deruti må söka ändring; och har motionären för undanrödjande af den obeslämdhet och osäkerhet, som således i omförmälde hänseende förefinnes, anhållit om stiftande afen lag, som stadgar: ”dels hvem som skall anses skyldig och berättigad att verkställa ofvannämnde värderingar; dels i hvilka händelser Gode Mäns åtgärd borde få anlitas; dels hvilken egde alt dem förordna eller kalla; deras antal, och huruvida Lagens bud i 4 Cap. i5 §.
Utsöknings-Balken skulle anses gällande i andra, än der bestämda fall; och dels om och på hvad sätt ändring och rättelse i Gode Mäns beslut finge sökas. Utskottet, som tagit denna framställning i öfvervägande, bar icke funnit skäl att densamma understödja.
I afseende på Gode
Män, deras tillkallande och verksamhet, i hänseende till uppkomna tvister, innefattar Lagen redan åtskilliga bestämmelser.
Så stadgas uti 4 Cap. i5 §.
UtsökningsBalken, att, om man å båda sidor skjutit det, hvarom tvist är, under Gode Män och utfäst sig att nöjas åt deras slut, gånge då det till utmätning; — uti 24 Cap. 2 §.
Rättegångs-Balken, att, om i någon sak å båda sidor äro så vidlyftiga räkningar, att deras beskaffenhet ej kan af Rätten utletas, utan längre tid dertill Larfvas, då må parterne genom uppskofsdom föreläggas att låta dem först af Gode Män utredas, och det ostridiga från det stridiga skiljas, och gifve Rätten sedan dom öfver det, som tvist är om; att, i händelse uträkning ej kan göras, innan domaren hvarderas fordringar pröfvatoch grunden utredt, derpå uträkningen skall ske, gånge dom derå, och varde sedan räkningen derefter gjord, samt att, om någor är med den räkning missnöjd, Rätten skall deröfver döma; — uti Ärfda-Balkens i3 Cap:s 1 §., att, om, efter förrättadt arfskifte, någon finner sin lott sämre vara och vill jemkning hafva, domaren bör nämna två Gode Män, som lotterne öfverse och jemnka, och alt arfvingarne, derest de ej med den jemnkning åtnöjas, ega att taga domarens utslag; och uti \ §. af i5 Cap. Handels-Balken, att Bolagsman, som Ing-T lskottets Betänkande N.o 25. 9 soni med bedrägeri och för sin egen nytto, gör den andra skada, skall, bland annat, ersätta denne med så mycket, som Gode Män eller Rätten pröfvar skadan vara.
J Ik-sa bestämmelser innefatta, enligt Utskottets omdöme, tillräcklig ledning nli nu 1 frågastä!
Ide fall. — 1 5 §.
4 Gap.
Utsöknings-Ralken afser icn, löon set sk i ld händelse, utan innehåller den allmänna föreskrift, att, om parten skjutit sin sak under Gode
Män och utfäst sig att åt deras beslut nöjas då skall det vara beståndande.
Nu enär detta hänskjutande, som helt och hållet beror pa parternes frivilliga öfverenskommelse, är en art af förlikning, sa följer deraf, att alla de tvister, som af parter i godo kunna biläggas äfven af dem kunna öfverlemnas till Gode Mäns afgörande.
Att uppräkna alla dessa fall, vore lika ändamålslöst som omöjligt, och lagsliftalen har gjort nog, da lian angifvit de allmänna grunder, hvarefter stridigheter kunna slitas och afgöras.
Om det emedlertid i öfrigt af Domstolar hlifvit vederlaget, att, i an( ra an de specielt 1 lag och författningar uppräknade händelser, anlita Gode Mäns åtgärder och verksamhet, kan likväl, så vidt derigenom någon afMtesc ian egei mm, sådant ej utgöra föremål för lagstiftningen, som blott har alt stifta lag, och ej att tillse och bedöma huruvida lagarne rättehgen tilhimpas och efterlefvas.
Enligt Utskottets öfvertygelse, "saknas icke tillfyllestgörande ledning för urskiljande af de fall, då Gode Mäns verksamhet må af domaren påkallas; och någon våda för rättsökande, kan så mycket mindre 1 omformälde hänseende uppstå, som det städse hlifvit lemnadl parter oppet, alt söka Rättens profning,derestde ej åtnöjas medGodeMänsåtgärder,hvilkas verkan allt jemt är gjord beroende af parterne, i öfverensstämmelse med lagstiftaiens ! -5 Cap. 4 ^ Utsöknings-Ralken antydda åsigt, enligt hvilken Gode Mans tillgörande blott är att anse såsom ett medel att tillvägabringa förlikning emellan parter.
Då det ej är förenligt dermed, att bestämma det antal af Gode Män, som må i hvarje fall anlitas, hvilket dessutom synes desto olämpligare, som förhållandena kunna föranleda till olikhet härutinnan; och då slutligen lag och författningar redan innehålla tillräckliga föreskrifter, dels om sättet, hvarpå missnöjd part hör söka domarens pröfning, dels 1 afseende på värderingars verkställande, får Utskottet, som följaktligen ej anser en lag i den syftning, som den af motionären föreslagne, vara af behofvet påkallad, eller förenlig med de grundsatser, som i lagstiftningen gjort sig gällande, vördsamt Bih. ull R.
Prof, 1844. 7 Sami. 1 Jfd. 11 Häftet 9 10 Lag Utskottets Betänkande A7.-o 26. tillstyrka alt:
Ola Jejjpssons omförmähla motion icke mätte till nätron Rike/s Ständers åtgärd föranleda.
Jo. S0.
Ant. till E\p, Uhk. den t Nov. kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af vackt motion angående bestämmelse af viss talj hvarinom vigsel, efter slutad lysning till äktenskap, bör ega rum.
Af den anledning att, enär någon tid i berörde hänseende icke linnes i lag bestämd, vigseln på flere orter skall uppskjutas, ofta flera månader och ”mUon gång hela året, efter det lysning blifvit förrättad, hvilket vållade ej allenast osedlighet utan ock att vigselakten förlorade sin högre betydelse och kom att betraktas såsom endast en tom ceremoni; och då Presterskapets varningar emot deLta oskick ej skola medföra ringaste verkan, såsom saknande stöd'af lag, har Herr Conlracts-Prosten T huden, uti elt af Högv.
Preste-Ståndet till Lag-Utskottet öfverlemnadt memorial, hvilket flere af Ståndet biträdt, föreslagit, att en tid af två, högst tre månader måtte bestämmas, hvarinom vigsel, efter slutad lysning till äktenskap, böi \aia verkställd, derest icke sjukdom eller andra giltiga skal göra ett längre nppskof af nöden, samt att lämpliga böter måtte stadgas för hvarje månad, söm vigseln uppskjutes utöfver denna tid.