Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och h ans kära Hustru _ den ugglan, är hon inte lika så g rym?
Hvad har den lilla beskedlig a Clara kunnat göra henne emot?
Stackars oskyldiga flicka!
Om du visste di t öde.
Men hur ska jag nu kunna få rätt på henne och tala med henne, så at ingen blir varse det.
Tys t!
Jag tror, at hon går där borrta ( Clara presenterar sig i fonden och de gå hvaran nan bägge til mötes ) .
SJUNDE SCENEN. REDLIG.
Ack, det var lyckligt, at jag fick råka Er, Clara! CLARA.
Jag är lika gl ad däröfver.
Men Ni ser så bestört ut, Redlig.
Är det någon ny olycka Ni har at förkunna mig?
Jag väntar all slags grymhet af mit Husbondfolk.
Herrn tycks ha blifvit förändrad; men Frun är i högsta g rad förbitt-
48 bittrad och af hv ad sk äl, vet jag ej egentligen.
Hon vil inte allenst ha Er borrt, utan också l åta sätta
Er på det ställe, där hennes fö rtrogna Ag atha förtjenar at si tta.
D et är jus t den g emena själen, som upretat h enne så myck et.
Hon tyck er om sin Husbondes peng ar och om Informatorns person och hon tror förmodligen at Ni är henne til hinders både i det ena och det andra.
Men hvad anledning har jag kunnat ge henne ti l denna miss tank a?
Fabrikörn har jag al tid bemött med köld:
Herr Cederberg har j ag visat den aktning, som hans hederliga u pförande förtjenar; men aldrig någon ting mer.
Ja, det vil j ag också tro; men en sådan människ a, som hon, dömer alla efter sig . D en osk yldigaste omständighet, et fö rtroligt s amtal , et enda gladt och godt ögnakas t u ttyder hon til det värs ta.
Men säg mig, hvad utväg skall jag tag a?
Intet medel tycks vara öfrigt til min räddning .
Rymma vågar jag ej; man skulle snart få rätt på mig.
At åter bli qv ar i huset och blottställa mig för Fruns arghet är ju lika så äfventyrligt.
RED-
49 REDLIG.
Ja, beklagansvärda Clara, Ni står just mellan två eldar.
Jag tror likväl, det är rådligast at Ni blir qvar.
Fruns ondsk a torde sti llas, innan man tror det:
Herrn torde bevekas til mera mänsklighet och en gladare utsigt för er framtid kan snart mot all förmodan yppa sig . CLARA.
Ja, jag vil lyda ert råd, på det at min oskulds förföljare ej måtte få den ringaste anledning at finna mi t upförande bro ttsligt.
De må hämnas på hvad sätt som häls t, de må g erna ta et lif, som j ag hatar; men deras grymhet skall ej beröfva mig mi n dygd och et obefläckadt samv etes vi ttnesbörd.
REDLIG Ack , Ni gör mig så glad på edra vägnar, at tårarna stå mig i ögonen.
Min Gud, om många bland oss karlar kunde tag a s ådana beslut!
Jag önskar er ståndag tighet lycka och svär vid själ och salighet at tjena Er i alt hvad jag kan ( han går ).
OTTONDE SCENEN. CEDERBERG. CLARA.
CEDERBERG ( so m ko mmer ur en boccage ) .
Ja, sköna, ädla Flicka, Ni har gjort mig
50 mig lika så glad och j ag rodnar för de flästa at mit kön, då jag hör sådana tänkesätt af en Qvinna.
Men Redligs förslag at bli qv ar kan jag likafullt inte gilla.
Nej, fly lång t borrt f rån et hus, där Ni antingen måste förlora er oskuld eller ock evig t plågas af en B arbar, som känner inga andra l agar för si t upförande, än sina otyglade passi oner.
Fl y! och j ag skall svara för resten.
Om han nånsin vågar förfölja Er, sk all jag inför Domaren bli er fö rsvarare.
Men, min Gud! hvart skulle jag fly -- utan anhöriga, utan vänner och bekanta?
Ni skall finna en f ristad hos en min släg ting.
Hon är dygdig lika som Ni och den lidande Oskuldens vän.
Jag tänker också l ämna detta olyckshus, hvars eg are blir mig med hvar dag mera odräglig.
Jag rörs til den lifligaste erkänsla af ert ädelmodi ga anbud och jag är långt ifrån at miss tänka er afsigt.
Men värdes eftersinna, min Herre, hvad folket skulle döma om en flicka, som rymt från det s tälle Ni sj elf lämnat, för at bo hos en af edra sl ägting ar.
Ännu h ar ej Fabriken så förnedrat mig, at jag kan glöm-
51 glömma, hvad jag är skyldig Ryktet.
Mit Kön beror så mycket däraf, och den Qvinnan är ej rätt dyg dig, som ej så vidt det står i hennes mag t söker bibehåll a dygdens anseende.
Edra granlag a och ädla tänkesätt förtjusa mig äfven så högt, som er skönhet.
Men man bör ej så fästa sig vid
Ryktet, at man glömmer sin egen sällhet och värdet af et godt samvetes vittnes börd.
Här bl ottställer Ni ju dagligen er dygd, för at bibeh ålla dygdens anseende, och Ni betänker ej -- förlåt min uprik tighet! -- at äfven den hjeltemodigaste dygd ej al tid håller profvet mot tiden.
Jag har ju sagt Er, at jag svarar för alt.
Mit upförande skall rättfärdiga oss bägge och hvad Lättsinnigheten eller Nedrigheten dömer, bör ingen klok fråga efter.
Ack! hur gerna j ag ville följa ert råd, men _ CEDERBERG.
Hvad är det då, som hindrar Er; ack säg!
Fruktar Ni det minsta af mig?
Är Ni mindre trygg i det hus, där Medlidandet och Vänskapen skall omfamna Er; än där Listen och Hatet och Hämden och den lastf ulla Kärleken förfölja Er?
52 CLARA.
Nej, tro mig ej vara nog bro ttslig, at våga frukta något af Er; men -- CEDERBERG.
Jag äl skar Er äfven, Clara; men ej på det nedriga sätt, som denne Oskuldens tyrann.
Min k ärlek är så ren som er själ .
Förklara mig nu tilbaka, om Ni känner någon ömhet för mig.
Förklara mig det, jag ber, med samma förtjusande öppenhjertighet, som Ni röj t i hela ert upförande.
Mit hjerta skall känna en slags vällust i sjelfva afslaget f rån er mun.
Om detta hj ertat ej vore upfyldt af dens bild, som redan vågat sit lif för mig; skulle det ej tilhöra någon annan än Er.
Jag har funnit så mycket älskvärdt i er caracter, jag har blifvit så förädlad i ert umgänge, Ni har så ofta talt til mit försv ar och tröstat mig i min olycka -- Hvad erkänsla är jag
Er icke skyldig för så mycket medlidande och ädelmod! _ CEDERBERG ( tårögd med häftighet ).
Erkänsla! tala ej därom.
J ag har redan fått för myck en i ert u mgänge.
CLARA ( innerligt rörd ) .
Jag ser edra tårar; och de utprässa mina.
Jag ville kunna del a min kärl ek imell an min
53 min Al bert och Er; men et redan älskande hjerta k an ej delas, utan at sönderslitas . J ag ger Er alt, hvad jag förmår _ den renaste och ädl aste vänskap ( hon gråter på hans hand ).
Ja, blif min Vän! med förtjusning skall j ag bli er.
CEDERBERG ( med Claras hand i sin hand och ögat i tårar mot himmelen och se dan på henn e ) .
Nå nu kan j ag oeg ennyttigt älska -- älska, fast med evig förs akelse.
Mit hjerta känner sällhet i sj elfva sit qval . Clara, jag skall se Er här på jorden _ j ag skall se Er vid er Älskares sida _ med s amma rena blick, som en Ängel sin Vän vid Guds Thron.
NIONDE SCENEN. AGATHA.
CEDERBERG. E N OKÄND.
AGATHA, ( som presen terar med spotskt töje en ung karl för Clara ) .
Se här en ung Herre, Mamsell Clara, som vil tala med er i fö rtroende.
Förmodligen är det den tredje Älskarn i ordningen ( hon försvinner ) . CLA-
54 CLARA ( vil skynda mot honom; men är färdig at digna af vanmagt ) .
Gud! hvad ser jag?
Min Albert!
Ja, det är h an sjelf.
Men h ans ansigte är förskräckligt _ ( Cederberg drar sig häpen un dan ).
TIONDE SCENEN. ALBERT. CLARA.
ALBERT ( med halfqväfd röst til Cla ra , som vil störta sig i hans armar ).
Nej håll, min vän!
Nej håll !
Hvarföre denna förställda ömhet?
Ni har den ej af nöden mot mig.
J ag älskar ej sådana kärleks betygelser, som kunna delas med flera; och jag finner, at min närvaro på detta rum bör förekomma Er rätt vidrig. ( Han sliter sig ur hennes armar , kastar på henne en förtviflad blick och vänder sedan borrt an sigtet. ) CLARA ( vil hålla hon om fast ) .
Albert! älskade
Al bert! har jag väntat dig sådan tilbaka?
Har min ömhet förtjent detta bemötande?
Al bert! min Vän! hvarföre flyr du mig?
Lät mig få s e och tala med dig !
Lät mig få tryck a mig til dit hjerta! -- AL-
55 ALBERT ( med vildhet i sin blick ) .
Tryck dig til en annans, Förräderska, och lämna mig åt min förtviflan!
Nu beg riper jag denna gåta.
Den mannen, som nyss stod här, är ämnet för din misstanke.
Ack, hvilken grym orättvisa gör du ej både honom och mig?
ALBERT ( med mildare ton ) .
Nej lät mig endast få gå, at tröstlös gråta i min ensamhet.
CLARA, ( som håller honom qvar ) .
Jag släpper dig ej , min Al bert, förän jag fått öfvertyga dig om din vilfarelse.
Kas ta din blick på mit ansigte; och sinner du ej sanningen där?
( Han vänder sig förvirrad om. )
Se på dessa ögon, ur hvilka mina tårar s trö mma; och ve dig! ve oss bägge! om dit hjerta längre k an hys a någon misstanke.
ALBERT ( innerligt rörd ) .
Ack ! min älskade Clara, det vil ej hysa någon mera.
Men förlåt; hvem var den unge mannen, med hvilken du stod och talte i en så uprö rd förtroli ghet?
Det är den mannen, min Albert, åt hvilken jag skulle skänka mit hjerta, om det ej redan tilhörde dig . -- Min
56 min oskulds ädelmodi ge Försvarare i detta förbannelsens näste, där än Listen s tällt alla fö rsåt för henne, än Våldet på det grymmaste förföljt henne -- den mannen, hvars hjerta jag fönderslitit, hvars tårar jag i dessa ögnablick utprässat, af trof ast kärlek til dig .
Ack! undra ej, at j ag bl ef bestö rt.
Hans beh agliga utseende, den ömhet, som röjde sig i edra ansig ten, er förtroliga s tällning, edra tårar -- en mindre öm älskare, än j ag, hade kunnat förskräckas af alt detta.
Nej, jag undrar inte därpå och jag vil inte heller förtiga, at i en belägenh et, s å f arlig f ör et hjerta, som den j ag nyss var uti, vågade jag , åtminstone för et ögnablick, tveka om din trohet och min pligt.
Du hade ej sk rifvit mig til på hela långa tiden.
Jag tänkte: kanske han är död eller kanske h an glömt sin fordna kärlek i en annan Älskarinnas armar.
Men jag tänkte straxt däref ter så: man glömmer ej den så lätt, för hvilken man v ågat si t lif.
Din bild, då du frälste mig ur v ågorna, s tod nu så liflig för själen och mi t hj erta svor dig å nyo en i döden trof ast ömhet.
AL-
57 ALBERT.
Clara, Ängla-Flicka, dit hjerta är lika så skönt som dessa tjusande ögon, ur hvilka dina tårar rinna.
Förlåt, förgät mit fel!
Det h ärrörde endast af kärl ek.
Förl åt och tryck dig til mit brös t, som vil qväfvas af känslornas öfverflöd!
Jag h ar återkommit med en ansenlig förmögenhet: jag k änner redan en del af dit lidande och din nedriga Herres grymh et.
Men du skall bli min i denna afton.
J ag skyndar nu borrt på någ ra ögnablick och flyger åter til din befrielse. ( De försvinna och Rideaun faller. ) Slut på Andra Ac ten.
TREDJE ACTEN.
Theatern föreställer å n yo KlädsFabrikörns Förmak.
FABRIKÖRN. TROSELIUS. C EDERBERG. FABRIKÖRN, ( som söker dö lja sin oro under masquen af en tvungen glättighet ) .
58 Nå, hvad nytt i Tidningarna, mina Herrar?
De Poli tiska har jag ej sett, och dem l äser j ag sällan eller åldrig.
De handla mäst om de fördömda Fransoserna, som nu gripa så vidt omkring sig och fö rderfva vår upväxande ungdom med sina _ _ Jag törs inte nämnat en gång .
Men jag kom lyckligtvis häromdagen at få se Lärda Tidningen för i fjol.
Den innehöll högvigtiga saker.
Hvad kunde det vara, Herr Magister?
Det är någon ting så dråpligt, at man aldrig hört sådant förut.
Här har upträdt en Mann u tan like, som gjort slu t på alla Lärda tvister.
Ja så, jag förstår, det är Kanten.
Men jag tror, at h an snarare ökar än slutar dem.
Han söker uplifva det gamla fatal a Grälet.
Hvilket öfverdåd utan gränsor at så tala om den djupsinnigas te Philosoph! CEDERBERG.
Som sökt utg runda det Outgrundliga och vederlägga på vänstra sidan i sin Bok, det han velat bevisa på den högra.
59 FABRIKÖRN ( med my ndighet ) .
Stor sak i all slags Lärdom.
Det är klokare at saml a penningar än kunskaper.
Jag har likväl läst på något ställe, at det Fol ket, som eger kunskaper, är i et visst afs eende klokare, än de, som ha penning ar; ty en kunnig mann värderar altid penningen, men en rik es timerar s ällan vett.
Om han också har kunnigt folk hos si g; så sker det mer af skryt än af smak .
Hans högfärd vil smickras af dem.
Det är den Eg yptiska Oxen, kring hvilken OfferPrästerna måste röka.
Ja visst äro kunskaper goda.
Det erfor jag i synnerh et vid et tilfälle, då i et sällskap följande Samvetsfråga upkas tades.
En mann går på isen med två v änner, som råka at falla i en vak.
Han blir bestört vid denna syn, som hvar och en lätt kan fi nna och ser sig ej i stånd at hjelpa opp bägge.
Hvilkendera skall han då hjel pa?
En svarade: han bör ej hjelpa någondera, efter han inte kan hjelpa bägge.
En annan åter påstod helt myndigt, at den u pkastade frågan var löjlig, emedan man ej står och raisonnerar, då vänners lif är i våda.
Den k arlen förarg ade mig hög eligen och j ag afgjor-
60 gjorde f rågan til hans häpnad på följande skarpsinniga vis .
Först bör man tänka väl ef ter, sade j ag, hvem som är förståndigast och frommast af de i vaken nedfallna v ännerne; sedan bör man söka draga honom opp, om det ock inte kunde ske på annat sätt, än genom den andras nedskjutande.
D ärpå svarade den där myndige mannen: men hans vänner kunna ju drunkna, medan han öfverlägger.
Då gaf jag detta afgörande återsvar: det är bättre at två människor drunkna, än at en af förhastande syndar.
Hur skulle jag nu kunnat sv ara så skarpsinnigt, s å f ramt jag inte l äst myck et och tänkt mycket?
Karlen sto d där med sk ammen och hela sällskapet klappade händren åt mig, under det stark aste bifalls löj e.
Jag kan säga, ibland är Ni bes ynnerlig, Herr Magister.
CEDERBERG ( med Ir onisk mine ) .
Ja, det är bål t, hvad man kan inlägga för ära med sådana rara k unskaper.
Men man kommer ändå inte långt med dem, s å f ramt man inte därjämte har penningar.
Pecuni a est nervus rerum, fäg er en viss ftor Philosoph. D et betyder i ri ktig öfversättning:
Penningen u tgör styrk an i sakerna.
61 CEDERBERG.
Jag vet ändå et och annat, som man inte kan få för penningar.
FABRIKÖRN ( med arg mine ).
Hvad kunde det v äl v ara, mi n Herre?
CEDERBERG, ( som ser starkt på Fa brikörn ).
Jo til exempel, en dygdig Flickas bevågenhet.
Vet Herrn inte någon ting mer?
Jo, en ting , som Herr Magistern tyck er om -- et godt Pasto rat.
Ja, det är också rätt besynnerligt, at man i nte ska få köpa al t, hvad man vil , s å snart man h ar contanterna i fickan.
Nej, man får inte en gång tilhandla sig en tand, som setat i en tiggarunges mun, förän Dagbladen larma däröfver.
Posito : at man nu låte bryta ut tänderna och raka borrt h året på alla tiggarungar i staden: posito, at man sedan öppnade en Salubod til alla tandlösa och skalliga Hedersmatronors tjenst; så blefve ju en sådan slag s handel både indräg tig och riksgagnel ig.
Det vore dessutom en hugnelig syn, at se Gummor på visst sätt bli Flickor. _ CE-
62 CEDERBERG.
Och det en lika hugnelig at se Flickor på visst sätt bli Gummor.
Så mycket bättre, min Herre.
Det blefve en slags Jämlikhet i utseende, grundad på en utvidg ad Handelsfrihet.
Det är och denna slags Frihet och Jämlikhet, som jag öns kar åt alla Samhällen på jo rden.
Ja, j ag undrar på, at det höglåfliga Comerce-Collegium ej redan tänk t på den s aken.
Ja, på handeln med människors lemmar och til slut med deras heder och samveten.
Drif inte gäck med mit Främmande, Herre.
At en sådan där en Djäkne, som Ni är, står och vågar vara otidig mot en Promotus, det är nog lång t gångit.
Patron täckes gunstbenäg et förlåta, at jag g enas t tar mit vördsamma afsked.
Nå, förifra Er ej så, Herr Magis ter; utan var god och bli qvar för min skull.
Nej , u rsäkta mig!
Inte för denna gången.
Men jag sk all med det första ha äran at göra min skyldiga u pvaktning ( går ) .
REDLIG ( som ko mmer in ).
En gammal Fabriksgumma ligger sjuk och begär tolf skillings förskott, som hennes Son f år sedan arbeta af.
Ack at Politien toge den käringen lefvande.
Ständig t ska jag ligga i förskott för det packet.
Säg, at det inte sker.
Nå så ska jag då ge h enne tolf skilling i stället, ehuru ondt jag har efter penningar.
En af Flickorna begär at få gå til sin Syster, som ligger i själtåget och vil tal a med henne, innan hon dör.
Hvem är den Flickan?
REDLIG ( med förbittrad häftighet ) .
Hon, hvars Mor
Herrn lät omkomma i arres ten, därfö re at hon snattade och sålde lite ull, för at en gång rätt f å stilla sin hunger: hvars Bror
Herrn recommenderade til s ex par, för det han hotade at hämnas modrens död och hvars
Far i förtviflan däröfver gick och skar strupen af sig.
64 FABRIKÖRN.
Ja, hon är också en skön dufva den.
Nej, hon får inte gå ur fläcken.
REDLIG ( slår sig för bröstet ) .
Hur kan man ha et sådant hjerta? ( går .) CEDERBERG.
Hvilken Djefvul i människoskapnad!
TREDJE SCENEN. C A P T E N LILJEDAL.
CAPTEN ( kommer in ).
Go afton, Herr Fabrikö r.
Tack ska Ni ha för i middags.
Go afton, mi n bästa Herr Cederberg.
Er f år jag tacka för hela två åren sedan.
Oändeligen välkommen, Herr Capten.
Det är inte li ten fägnad fö r mig , at ef ter en så lång tids frånvaro se Herr C apten i mit hus.
Men något föråldrad h ar Herr Capten blifvit under tiden.
CAPTEN.
Jag har ock så sliti t bra ondt.
Engelska Kapare i Nordsjön, g rufliga sto rmar i den Spanska, Sjöröfvare på de
65 de Barbariska kusterna, sjukdom; j a alla slags vederv ärdigheter ha träffat mig på denna resa.
Herr Capten har väl lupit in i flera af de Franska h amnarna?
Åh ja, i ganska många.
Fransoserna lära väl slåss med s amma mod, som de visat under de förra campagnerne.
CAPTEN. Ja, ingen fara därmed.
Få de någon gång stryk ; så dela de så mycke oftare ut det.
D et är et Folk, ska Ni tro, som kunde slåss med sjelfva
Fan och hela hans magt, om han ville bjuda dem spets en.
Nå är det nu en fullkomlig jämlikhet i Franska Republiken?
Den är sådan, som den kan v ara för det närvarande.
Ja, det var en välsignad s ak; men i det öf riga Eu ropa står det gunås helt annorlunda til.
Det är en h arm utan like at se den fasl iga skillnad, som göres mellan människor och människor.
De flästa förtryck as altj ämt, för at tilfredsställa någ ra få högtupsatta Personers herrsklystnad.
Där går det där förnäma Folket och
66 och ser oss andra öfver axeln, för det at de ha anor och titlar och decorationer på bröstet; och de tyck as ej vilja komma ihog, at det är just vår omtänksamma idoghet, som underhåller deras prag t. CAPTEN.
Nej , nu kan jag inte hålla mig igen och vi må skiljas åt, som vänner eller ovänner; så måste j ag säga Er sanning en.
Sj elf af ringa h ärkoms t h ar jag ingen fördel i de Högas försvarande.
Men at Ni bö rjar tal a om förtryck, det förekommer mig både löjligt och förargligt.
De fläs ta människor förtrycka, s å snart de f å magten i h änderne och Ni sjelf är en Etts-förtryckare.
Ingen Polsk eller Rysk Adelsmann plågar sina Bönder mer grufligt, än Ni ert arma Fabriksfolk.
Om jag nu tyrannis eras af Kung Fan eller Gref Tott eller en KläsFabrikör; så är ju s aken dens amma. -- FABRIKÖRN ( halst bestört , halft förargad, vil falla honom i talet ) .
Lät mig också få tala, Herr Capten. -- CAPTEN.
Jämlikhet bör Ni aldrig våga nämna; ty då det mellan er Famille och en den fö rnämsta i Riket är ingen skillnad i det väsentlig a; så är det en så omätlig skillnad mellan en Fabriksfamille och er, at man kan hissna för afståndet.
67 FABRIKÖRN ( som åter vil falla ho nom i talet ) .
Får jag inte försvara mig , Herr Capten? -- CAPTEN ( som fortfar ).
Det förak t, som de Hög e visa Er, skänker Ni rundeligen tilbaka åt edra U nderhafvande.
Af Titlar och lysande Äreställen torde er fåfänga of ta nog kitl as.
Om några
Förnäma yfvas öfv er deras s tjernor; så yfs Ni ej mindre öfver edra penningar.
Det är inte h eller Ni och edra Likar, som underhåller de Högas pragt; utan det är den arbetande hopen, som med sin svett och sit blod närer allas yppighet. (
Fabrikörn hör ej på hans sista ord , utan känner med bestörtning på sin bröstficka och letar i alla de an dra. ) CEDERBERG!
Herr C apten, fö rträffligt! CAPTEN.
Hv ad i Gu ds namn letar Ni efter?
Har Ni förlorat någon ting?
Ja inte mindre än en summa af 2000 Riksdaler.
FJERDE SCENEN. AGATHA.
FABRIKÖRN. CAPTEN. CEDERBERG. AGATHA, ( som kommer andtruten in springan des ) Clara h åller på at rymma.
Jag har sett henne ha f asligt stora s edlar.
Dem har hon säk ert stulit af Herrn.
Sk affa opp henne på ögnablic ket! CEDERBERG.
Nej, sådant är inte möjligt.
Hv em är den Clara?
Det är en Flicka här vid Fabriken ( Agatha g år ).
FEMTE SCENEN. FABRIKÖRN. CEDERBERG. C APTEN. FABRIKÖRN ( för sig sjelf ) .
Nu har jag henne aldeles i mi t våld. ( Til de an dra. ) Nå det måste jag tilstå, sådant trodde jag inte heller, at h on skulle så skamlöst bestj äla mig.
Se det var tack en för all den godhet jag visat henne.
69 CEDERBERG.
Åh, al tsammans är bara en digt af den fördömda Agatha.
Kanske hon sjelf -- _ Jag tror h enne om alt.
Ja, den människan har j ag aldrig kunnat fördra, ehuru mycket Ni berömt henne, Herr Fabrikör.
SJETTE SCENEN. CLARA.
AGAT HA.
CEDERBERG. CAPTEN. FABRIKÖRN ( til den inkomman de Cla ra ) Min kära Clara, har du blifvit varse någon taskbok med penningar u ti? CLARA ( förvånad ) .
Nej. CAPTEN.
Ack , det var en hjertans vacker Flicka.
Kan man begå en så gemen g ärning och ha et så behagligt u tseende?
Stå inte och gör dig til, u tan bekänn straxt dit brott; så k an du slippa al t s traff.
Ja, stå inte och krångla nu; ty jag h ar sett dej ha stora sedlar.
CLARA ( delad mellan förskräckelse och harm ).
Bedra mig mina öron?
Är j ag va-
70 vaken?
Dessa beskyllningar äro lika så obegri pliga som neslig a. AGATHA.
Nå, ef ter J ungfrun gör sej så oskyldig, så torde hon l åta ransaka sig här på s tället.
CLARA ( med häftighet ).
Nej , det kan jag inte göra.
Hvarföre skulle du neka därtil, om dit samvete inte slog dig?
CLARA ( med harmfull blick på honom ).
Jag har mina goda sk äl.
Men hur k an Herrn våg a tal a om samvete?
Ransak a du henne, Agatha. ( Til Capten. ) J ag ber om u rsäk t, Her Capten: det ser ill a ut i f rämmandes närv aro ; men Herr Capten torde finna nödvändigheten.
CAPTEN. Ja, l ät man ransakningen gå för sig. ( Agatha går nu til Clara.
Hon, skjuter henne ifrån sig och rifver sjelf under en häftig gråt några sedlar opp ur sina kjolsäckar .
De falla på golfvet tillika med et hopvr idit papper och et bref. ) FABRIKÖRN, ( som tar opp altsammans ).
Se här är en tvåhundra
Riksdalerssedlel och här en tvåhundra-Riksdalers.
Men likväl var du så säker om din oskuld.
CAP-
71 CAPTEN.
Det var förskräckligt.
Sådant kunde jag inte förmoda.
Hon är så visst oskyldig, Herr Capten, som j ag står här på stället.
FABRIKÖRN ( til Clara , som står några ögnablick orörlig oc h stum ) .
Nå, hvar är al t det öfriga af pengarne?
CLARA ( åter utbr istande i gråt ).
Ack ! jag är den olyckligaste bland människor.
AGATHA ( hemsk , blek och darrande ) .
Hon har väl gömt undan det öfriga.
Nå, stå inte nu längre och reta mig.
Eljest ska jag väl få fram sanningen på annat sätt ( går i dör ren och ropar in Redlig ).
SJUNDE SCENEN. REDLIG och P ersonerne i föregående Scene. REDLIG ( inkommande ).
Hvad befaller Herr Patron?
At du genast går opp til Policen och begär at två betj enter få följa dig hit.
72 REDLIG.
För hvilkens räkning, Herr Patron?
Al tid står du och är näsvis, din slyng el.
Gå bara sort di t j ag sagt dig.
Men vil du änteligen veta för hvilkens räkning ; s å står personen h är ( pekande på Clara ) Det är just denna hederliga Flickan, som du så mycke berömt och ömkat.
Hv ad ondt har hon väl kunnat gö ra?
Gå bara, säger jag dej än en g ång, eljest s ka jag skaffa dej nattherrberge på samma ställe som henne.
Det må f ritt ske; men jag uträttar inte sådana commissioner.
Härstår en tjens tfärdig Jungfru ( pekar på Agatha ) Hon to r med nöje påta sig det besväret.
AGATHA ( med förvir radt utseende ) .
Ja, j ag g år nog, om Herr Fabrikörn befaller.
Må göra. ( hon går ) .
Ja, gå du Ragath a.
Det är dej värdigt.
Ack, om du sj elf fick gå tilbaka igen med Convoyen. ( Han går ut med ) .
OTTONDE SCENEN. FABRIKÖRN. CLARA.
CAPTEN. CEDERBERG.
FABRIKÖRN ( tar o pp Brefvet och det hopvridna papper et.
Man finner i det sednare en Stenr ing och et Portrait ) .
Se härhar man et K ärleksbref.
Men hvems är denna ringen?
Hvem har du fått den af? CLARA.
Det torde Herrn f å veta inom någ ra ögnablick.
CAPTEN ( som tar Portraitet och betraktar det, til Clara med en bestört häftig het ).
Olyckliga!
Hv arif rån har du fått detta?
Af min salig Fosterfar.
CAPTEN. Hvem var den mannen och hvad hette han?
Han var Hof Prädikant och hette Osander.
Känner du Originalet til detta Portrait?
Det var min saliga Mor, som dog, då jag var syra år g ammal.
74 CAPTEN.
Heter du verkligen Clara, och hvad är di t Til namn?
Min Fosterfar kall ade mig Clara efter en Do ter, som han förlorat, och Osander efter sig; men mit egentliga namn är Wilhelmina Liljedal.
Fö rskräckli ga uptäck t!
Efter sjutton års omväxl ande öden på resor, i krig, i slafv eri kommer jag h em för at njuta lugnet.
Men huru svek mig mit hopp!