Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Derförinnan hade lagstiftningen sökt att genom reglerande af försäljningen minska tillfället till en öfverflödig förtäring af spritdrycker.
Då likväl de allmänna reglor, som för detta ändamål kunde bestämmas, visade sig föga verksamme till det åsyftade målet, blefvo inom enskilda kommuner, bland hvilka företrädesvis torde böra nämnas Jönköping och Götheborg vidtagna och af Kongl. Majit nådigst godkända åtgärder, som hufvudsakligen öfverensstämde med de förfoganden, hvilka sedermera lagts till grund för den nu gällande Kongl.
Förordningen angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller destillerade spirituösa drycker den 7 December 1860.
Den inskränkning i bruket af dylika drycker, som sålunda blifvit mera allmän, har dock naturligen icke kommit längre än att den allmänna meningen lemnat sitt bifall åt detta sätt att söka komma till målet och att sålunda den jemväl är benägen för ett fortskridande på den beträdda vägen.
1 den mån inskränkningarne blifva större ingripa de dock mera i den enskilda hushållningen, och deras lämplighet eller olämplighet blifver jemväl, till följd deraf, mera beroende af olika förhållanden på särskilda orter.
Om de icke skola blifva mera tryckande, än de nödvändigt behöfva att vara, måste de sålunda lämpas efter dessa förhållanden.
Den enda utväg, att härvid träffa det rätta, synes derföre vara att lemna åt hvarje enskild kommun att för ändamålet af bränvinskorisumtionens inskränkning vidtaga de särskilda åtgärder, som inom hvarje ort kunna visa sig verkställbara; hvarigenom man ock lättast kan blifva i tillfälle att urskilja de ytterligare föreskrifter, som lämpligen kunna göras allmänna.
Först sedan man på den nu försökta banan lyckats att afvänja folket från de af föregående generationer ärfda bruk. hvilka framkallat missbruken, torde man kunna frånträda en lagstiftning, som gerna må medgifva» innefatta en nog betydlig utsträckning af Statens lagstiftningsrätt, men som likväl en hvar finner för det närvarande icke kunna undvaras.
Ju mera verksam den kan göras, dess förr skall den kunna upphöra, och man har endast att tillse, det man icke ålägger den enskilde uppoffringar, som icke i verkligheten äro nödvändiga för den gemensamma välfärden.
Med afseende härå kunna likväl betänkligheter möta, att åt myndigheterna inom kommunen gifva en obegränsad magt, att alldeles efter godtfinnande lagstifta i ämnet; och det är derföre, som denna magt icke torde böra vara ovilkorlig.
Det största missbruket af bränvinet framkallas ofelbart genom sammanvaron på offentliga utskänkningsställen, och för denna egna sig naturligen mest den ledighet, som helgdagshvilan medgifver.
Öfvertygelse!! att förbudet mot försäljning- af starka drycker JJih. till B.
Fröt. 1862—1863. 11 Sami. 3 Afd. 22 170 Motioner i B or gare-Ståndet 1862. J\F 7.’>. å sön- och helgedag, skulle vara ett afgörande steg till hämmande af bränvinets missbruk har derföre blifvit allt mera allmän; och det är en rättighet åt kommunerna att förfoga om en sådan inskränkning, som jag med denna motion alser.
Om *en dylik inskränkning pålägger den ordentlige mannen, som på utskänkningsstället intager jemte sin mat en oskadlig mängd af starka drycker, den fordran, att lian för den dagen skall afstå från denna sin vana, så kan denna inskränkning visserligen sägas vara tryckande; men är det i sjelfva verket endast i den ringa mån, att om eftertanken väckes till en rigtig uppskattning af de fördelar, sorn en sådan försakelse på hans sida medför för hans svagare bröder, de flesta skola finnas beredda att underkasta sig en dylik uppoffring.
Omständigheter kunna dock förekomma inom särskilda, orter, som göra en sådan inskränkning, olämplig, och tillfallen kunna ock gifvas, då en afvikelse från en dylik föreskrift är påkallad.
Detta är ett ytterligare skål derföre, att det tills vidare bör vara hvarje kommun förbehållet att vidtaga bestämmelse rörande en sådan inskränkning.
Innan jag går att framställa mitt förslag, bör jag nämna, att i min hemort, meningarne om nödvändigheten af en inskränkning i utskänkniugsrätten å sön- och helgedagar, särdeles inom arbetsklassen äro så eniga, att en ansökning derom, ställd till stadens Magistrat, erhållit underskrifter af omkring 8,800 personer, och ehuru något afseende icke kunnat fästas på densamma, vågar jag likväl tro, att tillräckliga skäl fin nas att lemna åt myndigheterna att pröfva om verkliga hinder möta för en åtgärd, för hvars nödvändighet sä många röster sig uttalat.
Med anhållan att få hos det Utskott, till hvars behandling denna motion kan blifva, remitterad, aflemna ofvannämnda ansökning, föreslår jag alltså följande tillägg till 2 mom.
28:de § i förenämnda förordning af den 7 December 1860:
I stad kan utskänkning af bränvin under sön- och helgedagar än vidare inskränkas eller helt och hållet förbjudas, derest gemensamt beslut derom fattas af Magistraten och Stadens kommunalstyrelse samt af Kongl. Maj:ts
Be fallningshafvande godkännes.
Utskott torde gunstigt beviljas.
Stockholm den 22 Nov. 1862. .1 11.
Björclc. JW 73.
Al Herr Ascliaii:
Om anläggning pä
Statens bekostnad af en lelegraf linea från Jönköping till.
Westervik med stationer i Ekesjö och Wimmerby.'
Befordrande handel och industri, har ett telegrafnät sträckt sig öfver hela vårt laud, med stationer i nästan alla städer, äfven sådana af mindre betydenhet än dem jag Motioner i Borgare-Ståndet 1S62. ,J\? 74.
171 representerar.
Ekesjö och Wimmerby hafva nära nog ensamma blifvit i saknad af detta kommunikationsmedel.
Skälet härtill är svårt att inse.
Båda städerna hafva en ganska liflig handel bch den omkringliggande trakten är bördig och tätt bebodd af en flitig celi företagsam befolkning.
Dessutom hafva Smålands Hussar-regemente och Grenadier-bataljon sin mötesplats vid Ekesjö och Calmar regemente sin nära Wimmerby, och Cheferna för förstnämnda regementen bo i trakten af Ekesjö.
En telegrafförbindelse med det öfriga riket kan således hafva, så väl sin industriella som militåriska nytta, och det är derföre jag härmed föreslår att en telegraflinea på Statens bekostnad sträckes från Jönköping öfver Ekesjö och Wimmerby till Westervik med stationer i Ekesjö och Wimmerby.
Bevis att båda dessa städer förbundit sig att anskaffa och kostnadsfritt upplåta lämpliga lokaler för telegrafbyråer bifogas.
Stockholm den 22 Nov. 1862. L. F. Aschan. JW 74.
Af Herr Ekerot; Om pension för aflidne Sekreteraren vid Landtbruksakademien J.
Nathhorsls tre oförsörjda döttrar.
Ar det en sanning att forskning och kunskaper till stor del utgjort de medel, hvarigenom vårt jordbruk pä de sednare decennierna i så väsendtlig mån förkofrats; är det likaledes en sanning, att, äfven till detsammas utveckling, införandet af andra länders genom högre kultur vunna erfarenhet och för våra förhållanden lämpliga modifikationer berott på insigtsfull mäns oförtrutna sträfvanden att, hos oss tillämpa det dugliga; så lärer väl ingen neka, att aflidne Sekreteraren i Kongl.
Landtbruks-akademien m. m, Johan Theophil Nathhorst har anspråk på att af Rikets Högloft.
Ständer blifva ihågkommen.
Ätt här anföra alla de rigtningar, hvari lian , verkat för en sann utveckling af vårt jordbruk och dess binäringar, och att framhålla hans outtröttliga sträfvanden att för den mindre jordbrukaren göra tydligt och klart det okloka i utöfvandet af husbehofsbränningen jemte mycket annat, torde vara öfverflödigt, då hans åtgöranden härutinnan äro allmänt kända; hvarföre jag inskränker mig till att här påminna, det Nathhorst, efter en mera än tjuguårig verksamhet som Sekreterare uti Kongl.
Landtbruks-akademien, derifrån erhöll afsked i Januari månad innevarande ar, saint beviljades honom af Rikets Ständer vid sednaste riksmöte en årlig pension af 3,600 R:dr R:mt.
Men sorn han redan den 3 sistlidne September af döden hindrades att, som han ärnat. ordna sina mångå skrifter och deruti, genom tillägg af en rik erfarenhet, lenina efter sig ett testamente — den enda skatt han hade att disponera — har lian mast försaka denna sin 172 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 75. önskan oell öfverlemna äfven detta till utförande af sina söner;, och jag har en full förvissning att detta arf icke skall missvårdas.
Deremot hade han icke något att lemna sina oförsörjda döttrar, och jag är säker att icke misstaga mig om en välvillig uppfyl lan af min begäran, att Rikets Högl.
Ständer måtte bevilja aflidne
Sekreteraren i Kongl. Landtbruks-akademien Johan Theophil Nathhorsts trenne efterlemnade oförsörjda döttrar, Ida Mathilda, född den 22 Aug. 1823, Emma Amalia född den 22 Maj 1827, Bertha Diona, född den 7 Aug. 1839, en årlig pension af Tvåhundrafemtio Riksdaler hvardera; ■— hvarigenom de obemedlade barnen efter en för vår modernärings förkofran så vidtfrejdad man icke skola, i förening med egen verksamhet, blifva i saknad af en tarflig utkomst.
Om remiss häraf till Ståts-Utskottet får jag vördsamt anhålla.
Stockholm den 22 Nov. 1862. B. F. Ekerot. JW *5.
Af Herr Staaff: med förslag till 'förordning angående rätt för ogift qvinna att vid viss ålder sjelf utöfva giftomannårätten.
Hvarje äkteuskapsaftal mäste, för att ega inför lag giltighet, vara stödt helt och hållet pä frihet i valet och ett otvunget samtycke hos båda kontrahenterna.
Möjligheten till en sådan frihet och ett sådant samtycke måste dock lida ett betydligt afbräck af hvarje utom de kontraherande stående myndighet, som eger annorledes än med råd tillhandagå kontrahenterna.
Men då nu emellertid giftomannaskapet i dess egentliga form. sådant det i lag bestämmes, innebär tillika för äktenskapsaftalets giltighet förutsättning af giftomannens samtycke, så lärer giftomannainstitutionen och dess bibehållande, ehvad motiver derföre än åberopas, hufvudsakligen hvila på den föreställning, att qvinnan skulle sakna förmåga att under böjelsernas inflytelse låta förnuftet och eftertanka)! tala, kämpa emot och besegra känslans magt.
Denna föreställning, om den än kan rättvisas, så vidt den rörer qvinnan i dess första mera svärmande ungdomsår, då erfarenheten ännu icke på henne öfva! sin nyttiga inflytelse, kan dock endast billiga giftomannaskapets fortfarande för qvinnan i dessa samma hennes första år.
Deremot, synes mig den, som vill hos qvinnan äfven i hennes mognare år, spåra fortfarande denna oförmåga och detta slafveri under känslan helt och hållet misskänna qvinnans värde och tillika, mot all rimlighet, underkänna erfarenhetens allt besegrande kraft.
Den lagstiftning, som anser, och detta med skäl, qvinnan skicklig att vid fyllda 25 år råda öfver sitt gods, eu åsigt, som hvilar på den förutsättning, att Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
,JV? 76. 173 qvinna» vid donna ålder vunnit, erfarenhet af lifvet i aila dess särskilda grenan inäste också antaga qvinna» skicklig att räda öfver sin person, ett ämne, ät hvilket lion ©tvifvelaktigt skall egna den noggrannaste pröfning.
Dessa förhållanden, som jag nu i korthet an tyd t, föranleda mig att söka. i hvad pä mig kan hero. medverka dertill, att giftomannarätten hädanefter icke mätte afse den qvinna, som uppnått 25 ars ålder, i hvilket hänseende jag nu går att framställa lagförslag; i det jag sålunda vördsamt till Rikets Ständers bepröfvande framställer följande Förslag till förordning, angående rätt för ogift qvinna att vid viss ålder sjelf utöfva giftomannarätten.
Med ändring af hvad i lag och särskilda författningar finnes stadgadt angående giftomannarätt. förordnas sorn följer: "Ogift, qvinna, som fyllt tjugofem år, ege sjelf att utöfva den rätt, sorn hennes giftoman eljest enligt lag tillkommit; dock att om sådan mö äfven gäller hvad om enka i 6 kap. 2 § Giftermåls-Balken stadgadt är.”
Pehr Staaff. .M 76.
Af Herr Si ll (I IT:
Om inrättande af en ny Öfoer-dmnstol, ander benämning Kongl.
Hof-rätten öfver Norrland, med säte i Hernösand.
De motiver, som framkallade Kongl. Hofrätten öfver Skåne och Blekinge, på ett sä nära afstånd från Götha Hofrätts säte, gälla i lika. om ej högre, mått förde norra länen, och påkalla ät dessa en särskild inom desamma belägen öfverdomstol, och detta numera i desto högre grad. som tvistemålen, i följd af Lagmans-rätternes indragning, öfvergå direkte till Hof-rätt.
Billigheten och rättvisan fordra att denna sistnämnda göres lika lätt tillgänglig för alla rikets innevånare; och kan detta icke motsägas, lärer giltigheten af anspråket på en Öfvcr-rätt för Norrland ej eller kunna med fog bestridas, då flera orter inom denna del i riket äro belägna 100 mil och deröfver frän den Hof-rätt, derunder de lyda.
Detta betyder dock mindre för den förinögne, men drabbar desto kännbarare den fattige, som saknar medel och utvägar att i den aflägsna hufvudstaden förskaffa sig pålitliga ombud, och alltså tvingas att nöjas med Underrättens dom. ehuru en sale, som gäller 100 R:dr, vanligen är för honom af större vigt, än en process angående flera tusen K:dr för den rike.
Det kan visas att blott Westernorrlands, Westerbottens, Norrbottens och Jemtlands län med mer än en fjerdedel af de nu hos Kongl. Svea, Hof-rätt till be - 174 Motioner i Borgare-Ståndet 1862 ,yY*' 77. handling ärligen förekommande civila och kriminela mål bidraga till nämnde Kongl.
Hof-rätts sysselsättande.
Behofvet af en Hof-rätt för de norra länen, är sålunda gifvet.
Också går folkmängden inom dessa län till nära en fjerdedel af hela folkmängden inom Kongl. Svea Hof-rätts jurisdiktion, och ärligen ve.ver, i män af tilltagande odling, denna befolkning i större progression än i de flesta andra län.
Pä dessa skäl, vägar jag vördsamt föreslå: inrättandet af en ny Ofver-domstol under benämning af '-Kongl.
Hofrätten öfver Norrland5’ med säte i Hernösand: och torde det Utskott, hvilket kommer att behandla denna motion, elter inhemtandet af alla för Utskottet tillgängliga upplysningar i ämnet, äfven yttra sig, om, jemte ofvannämnde fyra län, hela eller någon del af Helsingland lämpligen bör tillhöra den nya Hof-rättens jurisdiktion.
Pehr St aa/j', JW *11.
Af Herr BÖljCSOll!
Om statsbidrag lill uppförande i Wenersborg af skol. och gymnastiklokaler för det der inrättade läroverk.
I enlighet med Rikets Ständers vid sistförfluten riksmöte fattade, af Kongl. Maj:t i nåder stadfästade beslut, har ett högre elementarläroverk blifvit i Wenersborg inrättadt. fullständigt ä sä väl reala som klassiska linierim: och sedan, med innevarande hösttermin, lärare dervid blifvit till vederbörligt, antal tillsatte, har nu denna läroanstalt börjat sin verksamhet i dess fulla utsträckning.
Huruvida ater skolan skall kunna utveckla den verksamhet och det gagn.
Staten såväl som den enskilde har rätt att fordra, är dock en sak, som ännu ligger i Statsmagternas händer, beroende derpå, att Staten anvisar skolan lokal, tjenlig till Järjungarnes emottagande och undervisningens meddelande, hvilket ännu icke skett, hvadan och da det äldre skolhuset icke varit tillräckligt att inrymma det. hastigt förökade antalet af skolungdomen, denna mäst, med tvänne klasser, intagas uti en at staden för ändamålet uti enskildt hus förhyrd lägenhet, en anordning, sä otillräcklig för undervisningens jemna gang, att om icke Staten tager denna, den enskilda kommunens krafter öfverstigande, angelägenhet om hand, genom att anslå medel till uppförandet af ett tillräckligt skolhus, läroverket skall icke allenast hämmas i sin verksamhet utan efter ali sannolikhet gå sin snara undergång till mötes.
Redan ifrån de allmänna lärdomsskoloi nas första tider i värt land, hafva dessa anstalter — enskilde donationer oberäknade -- blifvit försedda med lokaler pä Motioner i Borgare-Ståndet 1802.
JV? 77. 175 Statens och de särskilda stiftens bekostnad, och ännu finnes i hvarje stift under domkapitlets förvaltning en så kallad stiftsbyfjgnadskässa, hvars inkomster äro afsedda till lärdoinsgkolornas behof af undervisningslokaler, med hvad dertill hörer.
Det torde således vara utan ändamål att här ingå i någon fullständigare utveckling af de skäl, hvilka gifvit mig anledning antaga såsom ostridigt, att i vårt land det utgör en Statsmagternas oafvislig» pligt, att åt de högre elementarläroverken, hvilka t rädt i stället för lärdomsskolorne, anskaffa erforderliga undervisningslokaler eller skolhus: och hvad särskildt elementarläroverket i Wenersborg angår, sä må rättvisligen kunna sägas att de allmängiltiga skälen vinna i kraft med hänsigt till de mera specieln, sorn här föreligga.
Dä i framfarna tider mellersta Sveriges vestra landskap Wermland, Westergötland och Bohuslän icke hade lärdomsskola!' inrättade annorstädes än i de tre stiftstäderne Göteborg, Skara och Carlstad, blef den redan dä i Wenersborg befintliga pedagogien starkt, anlitad af besökande lärjungar, hvilka, i anseende till stiftsstädernas aflägsenhet, voro förhindrade att der söka undervisning; och följden häraf blef att Wenersborg nödgades utvidga sitt skolhus efter det vexandc behofvet, utan att staden kunde anses derutaf skörda någon egen fördel.
Sedan vid den beklagansvärda eldsvåda, sorn är 1834 lade hela staden i aska, äfven skolhuset blef lågornas rof, har staden för sainmanskjutne medel, utan ringaste hjelp frän det stifts byggm!dskassa, hvartill Wenersborg hörer, eller annorstädes ifrån, uppbyggt det nuvarande skolhuset; och dä äfven detta, i anseende till skolungdomens alltjemt lörtgäendetillökning samt läroämnenas utvidgning, blifvit otillräckligt, hafva stadens innevånare gatt i författning om förhyrandet uti en privat egendom af ej mindre än sex rum att vid undervisningen begagnas, och för detta ändamål åtagit sig en beskattning, sorn aldrig skulle kunnat med stöd af lag deni åläggas.
Dä emellertid icke heller dessa uppoffringar — ganska kännbara i ett af kommunnläfgifter sä betnngadt samhälle sorn Wenersborg — äro pä långt när tillräckliga att undanrödja hindren för undervisningens jemna gäng, samt stadens innevånare sakna utvägar att uti denna sak, som endast till en underordnad del ålderås egen, göra allt hvad sorn erfordras, har staden ändtligeir, genom sin drätselkammare, vändt sig till Kongl. Ofver-Intendents-embetet för erhållande af ritning och kostnadsförslag till ett nytt skolhus med gymnastiklokal, i akt och mening att få för Statsmagterna vid förevarande riksmöte framlagd en fullständig utredning om hvad ifrågavarande angelägenhet kräfver; förvissad att ett anspråk pä statsmagternas kraftiga medverkan till lösning af förevarande fråga icke lärer kunna tillbakavisas.
Med ledning a' de från Kongl. Ofvcr-lntendenfs embetet ' uti ofvanberörda hänseende utbekomna, här vidfogade ritningar och förslag, utvisande att kostnaderna för uppförandet af ett skolhus, beräknadt. att inrymma 450 lärjungar, tillika med erforderlig gymnastiklokal, uppgå till 206,054 R:dr 23 öre Ruut, tomternas inköp oberäknadt, tror jag mig således ingalunda öfverskrida billighetens och rättvisans fordringar, dä jag härmed vördsamt hemställer: att Rikets Ständer mätte mod ett. andag af 150,000 Riksdaler Riksmynt bidraga till uppförandet i W enersborg af skol- och gymnastiklokaler för det. der inrättade elementar-läroverketj dä staden ä sin sida förbinder sig att icke allenast dertill upplåta i alla afseende» tjenlige tomtplatser, utan äfven anskaffar de medel, som utöfver berörda anslag erfordras till byggnadernas uppförande och inredning i enlighet med de af Kongl. ÖiVcr*7 * cgdg i) ts - etil b e t c t fastställda ritningar. 176 Motioner i Borgare-Sråndet 1862. DW 78.
Stödjande mig vid rättvisan i detta anspråk, förbigår jag att här vidröra de flerfaldig» skäl, som ofelbart tala derför att Wenersborg icke saknar giltiga anledningar till Statsmagternas välvilja, dä, enligt hvad föregående riksdagars historia vitsordar, nämnda samhälle städse med beredvillighet i sin män dragit tungan af de betydliga anslag som, tid efter annan, blifvit andra städer för enahanda ändamål sorn det nu ifrågasatta beviljade, samt Wenersborg, hitintills hänvisadt till egna krafter, nu för första gängen framträder med begäran om ett kraftigt biträde Irån Statsmagternas sida, oell detta uti en angelägenhet, som ieke uteslutande är dess egen utan tillhör ett betydligt landtområde till sin väsendtligaste del.
Jag inskränker mig således till att i afseende pä det nuvarande skolhusets otillräcklighet och orenlighet hänvisa till den af det gamla läroverkets
Rektor flir läsearet 1801 —1802 afgifna, här vidfogade embetsberättelse, och anhåller ödmjukligen om denna motions remitterande till Stats-Utskottet, Stockholm den 22 November 1802. J.
Börjeson. j\s 28.
Af Herr Hovin:
Om ändring af 2 § i 4 kapitlet Jorda-balken.
I afseende på- lagfart af fastighet i stad innehåller 4:<le kap. 2 § •
Jorda-balken, sådant detta lagrum lyder i Kongl.
Förordningen den IO September 1823, bland annat: ”kommer ej klander ä det köp inom tolf veckor ifrån tredje uppbudet, vare det då lagståndef, och sedan friskilling gifven är skall det med Rättens fastebref bekräftas.”
Bestämmelsen af tolf veckor frän tredje uppbudet såsom den tid, före hvars utgång köpet sålunda icke blefvc lagståndet och fastebref finge utfärdas, stod uppenbarligen i sammanhang med det uti 5 kap. 1 §. ofvannämnde balk förut förekommande, stadgande att. i stad bördeman egde rät t art. inom tolf veckor frän tredje uppbudet, till sig liisa jord, hus och tomt, ehvad det vore arf eller aflinge.
Ehuru numera genom Kongl.
Förordningen den 21 December 1857 allt hvad lag eller särskilda författningar innehålla, angående rättighet att i börd lösa sald, bortskiftad, pantsatt eller genom testamente gifven fastighet i stad blifvit till ali kraft och verkan upphäfdt samt tiden, inom hvilken viderboende oell nabo böra den dem tillkommande lösningstalan anhängiggöra, blifvit bestämd, dä lösningsanspråket angar hus eller tomt, derom köp egt rum, till fjorton dagar från tredje (ippbudets meddelande och dä fråga är om inlösande af pantsatt hus eller tomt till lika tid, ifrån det egarens rätt att det pantsatta återlösa tilländagått, qvarstår dock oförändrad den uti här ofvan törst oinförmälda lagrum förekommande bestämmelse af tolf veckor frän tredje uppbudets meddehmdo såsom lagaständstid vid lagfart i stad.
Att detta stadgande icke blifvit förändradi i sammanhang med borttagande af börd-rätten - Motioner i Borgare-Ståndet 1862, J\st 79.
177 ten samt bestämmande af fjorton dagar ifrån tredje uppbudet såsom fatalietid för an h ängigg drande af viderboende.^ oell nabot lösnings talan mäste antagas grunda sig- pä ett förbiseende, hvilket antagande jemväl synes vinna stöd af det förhållande, att, ! afseende pä lagfart af fastighet på landet, lagaståndstiden blifvit förkortad i samina män, sorn tiden för anställande af bördst al an blifvit inskränkt.
Vid stadsdömstolarne råda, till följd af hvad jag härofvan andragit, (dika meningar i afseende pä tiden då vid lagfart ett köp mä anses vara lagständet och fastebref kunna utfärdas, i ty att åtskilliga Rådhusrätter med tillämpning af olVanäberopade Kongl.
Förordning den 21 December 1857 anse köpet, såvida icke klander derå anhängiggöra. ^ vara lagständet fjorton dagar efter tredje uppbudets meddelande, då andra deremot af den oförändrade bestämmelsen uti -t kap. 2 § Jorda-balken samt Kongl. Förordningen den 10 September 1829, finna anledning att fortfarande utsträcka !agaståndstiden till tolf veckor från nämnda uppbuds meddelande..
På det enhet härutinnan må åstadkommas och dä numera, elter upphälvande af bördsrätten i stad. ingen anledning förefinnes att vid lagfart derstädes utsträcka Iagaständstiden utöfver de fjorton dagar från tredje uppbudets meddelande inom Indika viderboende och nabo, (le ende, sorn numera ega någon lösningsrätt, äro pligtige att sin lösningstalan lagligen anhängiggöra, föreslår jag att 4.-de kap. 2 § .Jorda-balken mä erhålla följande lörändrade lydelse: ”Jord, hus och tomt i staden, sorn säljes, skall ock offentligen vid öppna dörrar å Rådstufva tre måndagar uppbjudas, fyra veckor emellan hvar t uppbud; faller helgedag in ä uppbudsdag; då fullföljes uppbud nästa måndag derefter.
Kommer ej klander å det köp inom fjorton dagar ifrån tredje uppbudet, vare det då lagståndet, och sedan friskilling gifven är. skall det med Rättens fastebref bekräftas.
1 fästebrefvet skall nämnas huru mänga alnar den gård eller tomt är bred och lang sä ock i hvilket qvarter och fjerding och emellan hvilka gator och gränder den belägen är.
Om skifte och gåfva vare lag samina."
Om remiss till Lag-Utskottet aiihälles.
Stockholm den 22 November 1862. J, .4.
Burtu. j\? in. Af Herr Hotill; Angående riks lid jin■ klander aj lutsesyner. sorn u kronojord och kronolägenheter af kronobetjent förrättas.
Enligt 27 kap.