Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Disconterings företagande med egne eller andras upplånte medel, högsta verkställande magien må egir att , profva huruvida de vilkor, hvarå dessa Inrättningar i ett eiler annat afseende lillo, gran- ’ dode, Öfverensstämma ined fiiuia«}£léh af «5tt högre StaLs-interresse, sorn endast kan rättfärdiga dylika åt' vissa Medborgare nppiåtne vidsträcktare rättigheter.
Och varder alltså, med uyssomförrniihle förändring Utskottens, förra i ämnet afgifiie förslag lill' Rikets Höglofl.
Antagande vördsammeligen öfyerlemnadt.
Stockholm den i3 Oetober 1823.
4x4 Stats-U tskottets Betänkande N:o 547.- • ’f AnJcom den. 1 Nov. 18SJ Rikets Högloft.
Stänuers StatsBanco- och Lag-Utskotts
Utlåtande, öfver de inom sämtelige RiksStånden gjorde anmärkningar vid Utskottens Betänkande, angående väckte frågor, om Enskilde personers rättighet att utfärda anvisningar, stälde till betalning af andre enskilde, samt beskaffenheten af de fordrings-anspråk som derigenom uppkomma»
Efter erhållen del af de anmärkningar, på grund hvaraf saintelige Riks-Slånden, den 1 sisllidne Augusti, till Utskotten ålerremitterat deras, under den i8:de för - Stats-U ts kottets Betänkande n. 4*5 ntgflngne Julli, afgifne Betänkande, angående väckte, frågor, om enskilde personers rättighet alt utfärda Invisningar, släide t i ii betalning af andre enskilde, m. m., tillika med det jemte samma Betänkande till Riksens Ständers godkännande framstahle, Förslag lill stadga för Invisningar soln emellan enskilde Personer och Bolag inom Riket utlärdas; Hafva Utskotten å nyo förehaft och granskat de ämnen, som utgöra föremålet för nämnde Betänkande; och få nu härigenom vördsamligen, i hvarje särskildt anmärkt afseende, afgifva de svar och förklaringar, hvartill de funnit sig ega anledning.
På sätt och af de skäl, sorn åtskilige af de inom Utskotten afgifne, Betänkaudet åtföljande, och under öfverläggningarne inom Högvördige.
Prés t eStån det och Yälloflige Borgare-Ståndet 'ytterligare åberopade, reservationer innehålla, hafva någre värde Ledamöter, så väl af bemälde Stånd, som af Ilöglollige Ridderskapet och Adeln, Fullkomligen ogillat Förslaget alt nu så korrt tid efter sedan vid sista Riks-i dag, ytterligare inskränkningar uti enskil - 4(6 S i-ff t s-U t s 1 o t tets Beta nfe a uden. des Assignation?-! ältighet blifvit på goda skäl stadgade, utsträcka denna rättighet, och verkan af de fordrings-anspråk derigenom uppkomma, äfven utöfver del sora förr varit medgifvet och bestämdt, 'Utfärdandet af en särskild stadga rörande denna art af Liqvidations-mcdel enskilde emellan, har ock blifvit aiisedt skola ådraga dem eu serskild större märkvärdighet,' än den de borde ega, och gifva anledning dertill, att mindre ktfnnige Personer kunde anse deln såsom för löpande mynt, godkände; Förutan det alt de- mångå formaliteter, hvilka för bibehållande af invid** ningars giltighet tili eu sådan stadga • förest rifvas, skulle försvåra bruket af invisning;!
)■ i stället för att lätta det, och, om de icke destomindre kunde erhålla någon allmän gångbarhet, orsaka den mindre kunniga nästan onndvikelige förluster.
Efter de olika tankar, som för Öfrigt egt rum, rörande nyttan och nödvändigheten af denna gångbarhet, har derföre blifvit föreslaget, dels att allt borde 1 detta afseende förblifva vid hvad redan vöre stadgadt, eller åtminstone vidtagandet af alla förändringar uppskjutas, tili dess att det under utarbetning varande förslaget till nya Lagen, hvilken uti io Cap. Hände?*- ’ •■■■i’ ; *"lt - .vl<m Stati--Ut*kpttets
Bet änka n d e a. 4*7 dels-Balken handlande ora mvisningar, hl elve godkänd t och gilladl, dels alt nred u pph älVande af Allt, som särskildt rora lide invisningar blifvit i sednare tider stadgadt, mi endast borde afgifvas ett enkelt förklarande, att utom hvad som anginge Assignatiöner på Rikets Ständers Rank samt växlar, hvarom särskildt vore löt eskrifvet, 4 Uip. G §.
Ulsöknings-Balken ensamt komme att förblifva gällande, med tillägg dock af förbudet emot tryckte Assigliatibners ulfärclattde, samt af ett tydligare uttryckande deraf, att alla stadgar rörande utgifuingen, betalnings-sället och iitsöknings-formalitelerne i frågor om löpande skuldsedlar, äfven vore lämplige till deni, som anginge Invisningar enskilde emellan.
Då likväl Utskotten ansett, och oaktadt hvad deremot blifvit anfördt, ännu, på de grunder, hvilka, uti Utskottens förra Betänkande blifvit uppgifne, fortfara alt anse elen nu gällande inskränkningen af enskilda Assignations-rätten till endast summor af 100 R:dr Banco, och derutöfver, såsom oförenlig med hvarje medborgares anspråk uppå den, enligt sakens Natur ov-ilkorliga rättigheten genom au - 4:de Sa ml. 5 Band. ipiS Stats-U tskottets
Be lii n k a n de å. visning på en 'egande fordran, så godtgöra ett . gällande ford rings-anspråk, så ofta fordr ings-egaren sjelf finner sig med detta liqvidäliöbSsätt belåten; oell såsom olämpligen förhindrade den Credit-rörelse enskilde emellan, hvilken, jemte det alt den utgör ett väsendtligt vilkor för allt fortskridande af näringsdriften i ett samhälle, Och derigenom älven för ernåendet af ett allmänt välstånd, dessutom endast käti 'ersätta det.lutti lis begagnade, vida otjéuligare ansluifFändet 'af nödige Bytes-medel och Creclit-tecken genom allmän omsorg; Hafva Utskotten, å ena sidan ej kunnat underlåta att föreslå oridänfödjandet af detta hinder med gjörligaste första, och utan att afbida fullbordandet af de öfrige förändringar i Lagverket, som kunna linnas nödige, men hvarmed delta särskilda ■ämne icke eger ett sådant sammanhang, sdin i någon män förhindrar ett särskildt •hélracktando och vidtagande af dé nu i ■frågasatté förändringar, och, å andra sidan -äter, icke eller trodt det böra längre fördröjas, att till stadgande af ett mera utmärkt förtroende och en större användbarhet för detta Liqvidations-sält, äfvensom för ernåendet af en desto ofelbarare säkerhet för uppfyllandet af de anspråk och de beräkningar hvartill användandet deraf ger anledning, uti en särskild, en - Stats-Utsktotets Betänkan den.
4*9 dast för detta ändamål lämpad Stadga, sammandraga de föreskrifter, som i detta afseende kunna finnas behöflig©; Genom hvilken åtgärd, i och för sig sjelf afsedd, ingen större allmän -garanti© för de förbindelser, hvarföre vilkoren blifva i ett sammanhang fastställde, eller någon mera olämplig rigtning af allmänna uppmärksamheten uppå detta, föremål för Lagstiftningens stadganden, kan anses blifva åstadkommen, än sorn t. ex. genom den vid sistljdne
Riksdag beslutade särskilda förordningen, om hvad vid Inteckning i fast egendom borde iakttagas, blifvit denna art af eiiskilde^skuidförbindelser meddelad. i Inom Tlöglofl.
Ridderskapet och Adeln har vidare blifvit föreslaget, i ändamål, att kunna än ytterligare förekomma missbruk af enskilda Assignalions-rältigheten, att den endast borde tilläggas större Bolag för Verk och Inrättningar, hvaraf nyttan vöre gifven, ooh sorn i anseende till betydligheten af deras Fonder medgåfvo en större säkerhet för ett ofelbart fullgörande af ansvaret; eller ock ätt, så - ^ao Sta ts-Utskotte ts Betänkan den. som vilkor förfdenna' rättighets utöfvande, säkerhet af Fast egendom borde ställas och hvarje, eller sålunda erhållen särskild tillåtelse, utgifvande Assignation uppvisas lios någon Aucthoritet för att till Controllens fullkomnande med någon tjenlig stämpel förses, I detta afseende torde Utskotten endast behöfva fästa Rikets HÖg.lofl. Ständers uppmärksamhet derpå, att gådane' större Verk oeh Inrättningar, hvilkas beskaffenhet ooli tillgångar medföra ofelbar säkerhet för i Verkens namn utställda förbindelsers uppfyllande, inom
Riket äro ganska sällsynta; dels att i allmänhet egenskapen af Bolag gör en ofelbar säkerhet för den, som har skyldigheter att deraf utkräfva, vida mindre än hos enskilde personer; och sluteiigen, alt det just är den allmännare och dagligare rörelsen enskilde emellan, som anstalten är ämnad att lätta, men att en blott för få priviligierade Corporationer mcdgifven rättighet, icke på denna rörelse kan hafva annan, än en högst ringa verkan.
Be tänka 11 den. 421 Rörande särskildt hvarje §. uti det af Utskotten afgifne Lagförslaget, äro anmärkningar äfven inom alla < Stånden framställde; och har dervid, i anledning af i §. blifvit ytterligare yrkadt uppå angelägenheten, för förekommandet af flerfalldige tvister af det tillägg dertill, som redan inom Utskotten, på sätt de förra Betänkandet vidfogade Reservationer upplysa, varit ifrågasatt; Nemligen att hvarje Invisning borde gälla såsom bevis, alt ntgifvaren varit skyldig
Invisningens värde till honom som densamma emoltagit, der ej annat förhållande af Invisningens lydelse linnes; Äfvensom än vidare blifvit förnyad en likaledes inom Utskotten förutgjord erhindran, om nödvändigheten att praescriptionsliden, inom hvilken Invisningars giltighet inskränktes, borde vara mindre, än iför andre skuldförbindelser, säl'— deles om ansvarighetan för Iuvisningars betalning, äfven skulle kunna komma alt blifva utsträckt till öfverlåtare.
Beskaffenheten af en ovilkorligen utställd invisning å viss man till betalnings erhållande af denne, medför redan, enligt 4 Cap. 6 §.
Ulsöknings-Balken, rättighet för den, sorn en sådan Invisning fått, att vid bristande betalning af den, sorn Intisaingea lyder i, njuta utmätning bos 43 a S l a t s-XJ t s 1; o 11 p t s B e t ä n k a n d e n. den, sorn in visningen gaf; och något ytterligare stadgande än detta Idala och ostridiga, till ådagaläggande deraf, att
Invisning gäller såsom bevis på fordran df den sorn en sådan utställt, hafva Utskotten icke för sin del ansett behöfligt, ulan snarare kunna just genom den stylisering af en sådan tillaggd föreskrift, sorn blifvit föreslagen, gifvas anledningar till tvifvelsmål rörande betydelsen och verkan af* de särskildta uti en Invisning nyttjade ordalagen, och så medelst i märkelig mån försvåra och till och med om intet göra detta liqvidalionssätts bruk och användbarhet.
Enahanda anse ock Utskotten för. deras del följden skola blifva af ett stadgande, som till kortare tid, än den för andre enskildes förbindelser vanliga, inskränkte giltigheten af dem, som uti.
Invisningar på andre enskilde innefattades; Heldst som Utskotten dessutom, af denna till praescriptionstid lika utsträckta gångbarhet för Invisningar, icke ansett kunna befaras större olägenheter, än genom det lika beskaffade medgifvandet af sådanp löpande förskrifningars eller derå tecknade borgens förbindelsers giltighet, hvilkas förfallotid ej finnes bestämdt utsatt.
Stats-W tskottets Betänka liden, 4a?
I afseende pä 2 §. är inom Högvördige Preste-Sländet anmärkt öfverflödjgheten af, alt särskildt stadga tillåtelsen alt till viss man utfärda Invisninggr på uppbärande af en fordran hos annan;, hvilken rättighet vöre densamma, sorn att befullmägliga någon att incassera fordringen, ocii hvilken fullkomligen enskilda öfverenskommelse pä intet sätt rörde det Allmänna.
Men under medgifvande af denna anmärknings vigtighet till sin grund, hvilken vid uppställningen af Lagförslaget ej eller undfallit Utskotten, tro Utskotten sig .likväl blott behöfva erhiiidra om den ofta inträffande nödvändigheten att, vid sammandrag af föreskrifter för ämnets fullständiga behandling, äfven upptaga sadane fall h varom i öfrigt något, särskildt stadgande icke karfvas.
De hufvudsakligaste emot innehållet af denna §. rigtade anmärkningar, finnas i öfrigt åsyfta, att ådagalägga olämplighelen deraf,- att Invisningar, stälde till Sedelhafvaren, i allmänhet må medgifvas, utan hafva dylika blott blifvit ansedde böra tillåtas, att varda utgifne till viss man eller ordres, med skyldighet för hvarje innehafvare deraf, som dem åter utgifver, att dessförinnan påteckna och sedermera derföre såsom för en endoserad 4'at4 Sta Is--Utskottets
Be t änka »den vexel ansvara.
Särskilda yttranden innefatta ock påslå ender ne derom, att denna §. bordt innehålla en föreskrift, huru en Invisning borde vara iord och mening författad för att vara gäJiande; äfvensom å i en ahnan sida, att det kunnat vara tillräckligt alt blott lemna tillstånd till utfärdande af vexlar emellan inrikes orter, ställde till betalning i inrikes mynt, men eljest fullkomligen underkastade \exel.stadgans föreskrifter.
Då ändamålet med ali den handläggning af Rikets Ständer, som Utskotten, på sätt förr blifvit anförclt, funnit delta ärende i närvarande omständigheter kräfva, mäste vara alt lätta, ej att försvåra rörelsen man oell man emellan, och den inskränkning af denna rörelse, sorn berörde anmärkningar afse, är sträckt ännu vida längre, än hvad de för närvarande gäl— Jericle stadgar innehålla, torde endast hehöf. vas ali, såsom svar å dessa anmärkningar, hänvisa lill ändamålet och orsak orne för Utskottens förfarande i allmänhet; Hvarförutan Utskotten likväl ej kunna undgå alt särskildt ei hindra, ej mindre om den stridighet i stadganden, som skulle uppslå i händelse, då utfärdandet af Skuld*'- Stats-Utskottets Betänkandeo. 4a5 Skuldebref till Innehafvaren är tillåtet, Invisningars utställning'till betalning åt dqnupvisande, skulle blifva förbuden; än äfven om det mindre tjenlig» och ändamålsenliga uti stadgandet af ett formulair för Iuvisningens lydelse, likasom för hvarje annan förbindelses eller åtagandes af en enskild person, särdeles då ett sådant papper är ämnad t att erhålla löpande egenskap; och sluteiigen om den olämplighet sorn- Allmänna vexelrätten, ämnad att garantera förhållanden emellan medborgare af olika Stater, måste i flera afseenden ega till de ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, sorn åligga dem, hvilka tillhöra samma samhälls-förening.
Emot den föreslagne lydelsen af 3telje §., är blifvet erhindradt inom Högvördiga Preste-Ståndef, att en Invisning helst borde vara graverad P Koppar, såsom svårare än Stentryck att efterapa, och inom Ridderskapet och Adeln, att ordalydelsen bordt vara: skrefne, eller tili 4:de Sami. 5 Band.
Stats-Utskottets B é t ä h t a rs d e n. «t ö f r e eller mindre d e 1 ' g r a v e h ä d e.
Såktfrti angeläget bör hnd vikandet af enskilde YdVllislér geilohi falske
Assignationer, har vidare blifvit föreslaget, att livar och en, som utgifver Assignationer borde vara ovilkorligen skyldig ätt äfven inlösa iilla falska dylika, sorn under ‘ dess namn erhölle gångbarhet.
Utskotten hafva likväl af dessa ari— märkningar ej funnit skäl, att frångå den ofvertygelsen, att omsorgen för Assignationers så beskaffade inrättning till deras yttre form och skick, ätt den säkrast förekommer, och möjligast försvårar förfalskning och efterapning* heidst och tryggast öfverlemna.1?
åt enskilda omtanka» hos den, som mera allmänt betjehar sig af delta liqvidationssätt; Och uttryckets foreslagne förändring har icke synts Utskotten gifva "någon ökad tydlighet åt den deruti innefattade enahanda mening.
Den ovilkorligä skyldighet, som skulle en utgifvare af Invisftingar åläggas, att äfven ansvara för inlösen -af alla de falska, sorn hvarje Lagbrytare kunde få det infallet att i bans namn sprida i omlopp, skulle atör, enligt Utskottens ianka, ej allenast fullkomligt strida mot hvarje persons ovilkorlig^ rätt att ej ulan sitt eget begifvande, endast genom en annans brott, kunna iklädas nya skyldigheter; utan ock, derest ett sådant 6 fa tjS-U.t£ kottet* B e t än k andea.
4*7 1)^(1 icke .cles tomi nr! re skulle i den positiva C:i"StiHningen .iiifiy^i,’ orsaka att ingen genom .utgi£v;inde af A^ignationer, begagnade' den. i sådan händelse äfventyrligaste acalia rättigheter.. $' ii ■ c* n (! vy .l i, : --- 'TT I afseende på hvid som anmägkuingarne innehålla rörande det i 4:<^e §• stadgade minsta belopp för
In visningar till SedeBhafyhren, i hvars .ställe blifvit föreslaget, dels bibehållandet af del förut stadeade nhiwmum 10.0 R:d.r, dels utsättande; af ett större ii ii det Utskotten antagit^ såsom 5o R:dr, eller eti mindre, såsom i o. R:dr, dels ock fullkomlig frihet till utgif-, liing af in visningar på hvad summa sorn. heldst, hafva Utskotten ej, vid förnyadt skärskådande af ämnet, funnit andre skäl gällande, än dera Utsk,qtle« .såsom grund för sitt förslag, så väl i förra Betänkandet, som i detta Utlåtande, i afseende på ämnet i det hela anfördt, och dem Utskotten alltså nu afven härvid få vördsamligen åberopa. 4a8 S tat s-U t s k o trt ét i Bé t ä n le a n d e ».*
Mer än alla de öfriga har 5 §. blifvit klandrad; och har .dervid ansetts såsom ett hufvudsaldigt vilkör för invisnih- ’ gars gångbarhet och lämplighet, att fylla bristen af liqvidations-medel enskilde emellan, att hvar och en som en invisning till annan öfverlåtery borde vara äfven för dess inlösen ansvarig, antingen lika med utgifvaren eller godkännaren, eller först sedan fruktlöse försök till utbekommande af fordringen hos dera blifvit anstälde. ' * ‘ i*
En fullkomlig omöjlighet att cour trolléra efterlefvandet af en nylik föreskrift i hänseende tili Assignationer, soni blifva ställde tili innehafvaren, visar sig likväl genast såsom första och största anledningen till dess afstyrkande.
Det måste dessutom alltid bero af den som emottager en Assignation, att såsom vilkor för*, emottagandet, fordra eller icke fordra påtecknande af den utbänciigandes ansvarighet; Och att denna således enskildt betingade ansvarighet skall förbinda den, som Sig en sådan åtagit, kan ej någonsin behöfva att i speciel
Lag stadgas.
Men skulle blotta återutlemnandet af en bekommen Assignation medföra en sjelfskrifven Borgens ansvarighet för uppfyllandet af den förbindelse deruti innehulles, biefve säkert ganska få* sora vilie underkasta Slä ts-Utskotlets Betånkanden. föcf st" att'medelst bruk af fremmande Invis11 in gar uti deras löpande penninge rörelse, ingå uti de nya förbindelser som sjelfva utbetalningen skulle dem ådraga.
Den anmärkte motsägelsen emellan föreskrifterne uti 6 oell 8 §. §., uti dem förraj att Betalning ovilkorligen å förfallodagen borde fordras, och i den sednare att kraf derföre borde inom 3,0 .dagar vara i laga ordning anstäldt; förmoda Utskotten skola försvinna genom leornad uppmärksamhet åt skilnaden emellan en enkel anmaning alt betala och en vid icke destomindre uteblifven betalning, anstäld Lagsökning.
Dessa och de i y §, förekommande föreskrifters ändamål, att befrämja ordning och säkerhet af det ifrågavarande pénni.ngc-förhållandet emellan enskilde, hafva Utskotten i öfrigt ej ansett kunna vinnas, ulan denna nödiga stränghet deruti; Oell af sådan orsak lära de föreskrifne formaliteterne ej böra anses hinderliga för, utan snarare befrämjande Invisningars gångbarhet, hvarföre kufvudsakligaste vilkoret består uti det 4 3 o- Stat Sr TU t sia t.t{ t s JB e t ä 11 k a » d e o; förtroende. dwrliihbsf.Bi 'gSéjhftlL&Hr.-t 4tfivv<i> å ömse Milon,"
Stå vtditj iraiöjlj.gU ä|-;., iakttag, geb: noggrannhet: /kaii** orubbad t; vidmagU-, hålla. . - i ' I afseende på den inom Hedervärda Bonde-Ståndet ifrågasatte" nödvändigheten af ett föreslaget tillägg vid sluLet af 8 i följe hvaraf uttryckeligen äfven hur skulle erhindras, att den, som Invisning fatt, ej egde rätt emot tttgafwaaren, förr än han i afseende på godkännaren så för-fenk rit, soln i Y‘§‘ säges, hemställa Ulskottexi allenast örn ej den åsyftade meningen, af-- veu dess förm lali kan anses lika : tydlig Och klar.
' •« i : 'fan:; 'S ■ ■ n "• j; . j ■■/fa
Het i -Nionde §. förekommande stadgande, om öfverränta vid underlåten betalning, liar vidare funnits för strängt; heldst sedan nu blifvit föreslaget, att öfverränlan i Disc.onten borde nedsättas.
Dessa begge- förhållanden af uraktlåten betalning, hafva Utskotten likväl icke kunnat anse i detta afseende jemnlörligé.
Den, som, i stället för betalning af en ovilkorlig skuld, utgifver en invisning till upp - $ t a t s*U teuk o tU fets B e t-än kändea.
'431 bäfåYidé' af £Ti"tflli;ångj söm linn icke eger, tiller ej med säkerhet har alt disponera, öeh den, smil 'hristet uti; elt ovilkorligen åtagit fullgörande; af en sålunda ähvjsäd betalning, hvarigenom en ofta betydlig skada kati tillfogas deni, Sorn deruppå egt anledning alt grunda sina' beräkningar, synes icke utan skäl böra beläggas med elt drygare ansvar, an den, solli endast försummar att på förfallo-dagen Fullgöra återbetalningen af en från allmänt penningeverk länlagen summa.
En dylik straffränta, sorn den lin föreslagne, år oek derföre alltid bibehållen uti Vexels t adga ns föreskrifter vid bristande betalning af fordringar, som ega Vexelrätt; Och Banco-förfaltningarue fastställa äfven på samina grund särskilde böter för ÖfverAssignerltig på Banken.
De föreslagne föréskrifternes ökade stränghet, äfven utöfver hvad som finnes stadgadt i afseende på löpande förskrifningar, lili 10 §. om utmätning af det som förklaras tvisligt äfven innan dom fallit, och uti ii §. om en Utmätningsman vid eget ansvar förelagd kortare tid för för - :43a
S ta tillis ko ttets JfJelänkandöt*. rattandet af Utmätning, hvaremot anmärkningar afven blifvit gjorde, kunna dock Utskotten icke anse annorlunda an såsom tillräckligen rättvisad genom angelägenheten af sådana Lagstadganden i della afseende, hvilka vid uteblifven godvillig betalning, leda till den skyndsammast vundne säkerhet för innehafvare af invisning emot möjlig förlust derå, så vida som eiir dast derigenom allmänna förlroendet för dylika papper kan stärkas, och deras gångbarhet befrämjas, I-öfrigt anse likväl Utskotten sig ej böra underlåta, att härvid mindra , alt laga fullföljd genast vid Domstol af ett fordrings-anspråk, som grundar sig på Invisning, icke kan, ehuru det ej uttryckligen behöft att här omförmälas, vara mera i dessa än i audra mål af cgentelig executiv egenskap, dem, som finna denna utväg för sig förmånligare, betagen; samt i hänseende till dét som särskildt emot ii blifvit anmärkt, att endast utmätning, icke redogörelse för det utmätta, kunnat komma i fråga alt föreläggas inom så korrt lid, som den i Utskottens förslag bestämda, och att således ingen svårighet bör kunna någorstädes uppstå för verkställigheten häraf.
De S t a t, s-U t s k e 11 e t s Betänkande». 433.
De ej mindre genom Reservationer, emot Utskottens förra beslut, än inom Riks-Ståhden, gjorde anmärkningar, rörande öfverdödigheten och olämpligbelen att i ett Lagstadgande intages 12 §:ens innehåll, torde kunna anses bestämt vederlaggde derigenom, att äfven inom RiksStånden under de öfverläggiiingar, hvaraf Utskotten erhållit del, dylika åsigter af ämnet finnas vara yttrade, sorn de, hvilka dessa samma föreskrifter äro ämnade att hos Allmänheten förekomma.
Sluteligen är äfven emot innehållet af i3:de §, blifvet anmärkt, att med meningen af alla de föregående stadgande» skulle vara mest öfverensstämmande, att en innehafvare af Invisning, som emot godkännaren försummade att iakttaga, hvad som deruti blifvit honom förelagdt, borde förlora all rätt emot utgifvaren, u-4 tan att Domarens pröfning eiler tycke deruti kunde inblandas; Fästandet af ett sä betydligt äfventyr, söm förlusten af allt anspråk på en eljest rättmätig fordran vid 4:de Sami. 5 Rand, 434 S ta ts-Ut sko t te ts C e Lä 11 k a n elen. iakttagandet af visse formaliteter, bar likväl ieke sjuts Utskotten innebära någon billighet, så ofta, genom försummelsen af dessa formaliteter, någon skada ej varder tillfogad den, sohl egenteligen ansvaret ytterst åligger, och hvilken i sådant fall icke synes böra af en annans tillfälliga försummelse njuta en i alla afseenden fläka lig fördel, genom minskning uti eljest oyiikörliga skyldigheter.
Då Utskotten, på sätt nu blifvit, rörande hvarje särskildt förrmål närmare ut vecklad t, sålunda ej, funnit skäl, alt i något afseende frångå deras förr uti dessa ämnen yttrade öfvertygelse; få Utskotten på sådan grund härigenom vördsamIigen tili Rikets llögkofl.
Ständers godkännande oförändradt öfverlemna deras förut framställde förslag lill stadga, om Invisningar enskilde emellan.
Dock varder uppå derom gjord begäran en Ledamots särskildt yttrade mening bifogad.
Stockholm den i3 October i8a3.
Sta ts-Uts kol tets Be länkan den.
435 Utdrag af Protocollet, hållet vid Bikets Högloft.
Ständers Stats- Banco- och Lag-Utsk tts sammanträde den 13 October 1823. S. D. Under öfverläggningen om det Utlåtande, en af Utskotten sammansatt beredning föreslagit alt afgifvas, öfver gjoide anmärkningar vid Utskottens förra Betänkande, angående väckte frågor, arn e utskilde Personers rättighet, att utfärda invisningar, ställde till betalning af andre enskilde, ra. m.; yttrade Herr Häradshöfdingen Ribbing: ”Jag får åberopa min Reservation.
Hvar och en vet orsaken hvarföre vid förra