Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förhandlingarne i den år 1845 tillsatta kommittée, så vidt de ännu blifvit kända, hafva i sig sjelfva innefattat anledningar till verksamhet för ett bättre ordnande af de begge rikenas handels- och sjöfarts-förbindelser; och tanken på den grannlaga ställning, hvaruti de begge .till kommerciela intressen ännu så mycket söndrade staternas gemensamma regent kunde komma att finna sig försatt genom fortfarande yttringar af denna söndring, synes hafva bordt ytterligare lifva en sådan verksamhet.
Ulan att behöfva inlåta sig i försök att utreda och närmare uppgifva de utvägar, hvilka kunde anses hafva bordt för ändamålet användas, tror Utskottet sig hafva anfört tillräcklig grund för en anmärkning vid Konungens rådgifvare underlåtenhet att påkalla åtgärder för sådant ordnande af Sveriges och Norriges unionela förhållanden, sorn kunna leda till undanrödjande af hittills befunna olägenheter i afseende på dessa rikens inbördes handels-förbindelser och deruti gällande tullbestämmelser. 54 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6.
För Konstitutions-Utskottet återstår att meddela sina beslut angående de särskilda anmärknings-anledningar, hvilka, utom den här redan omför mälda, blifvit, efter remisser från vederbörande Riks-stånd, hos Utskottet fullföljda och utvecklade.
Dessa äro: A. Af Riksdagsfnllmägtigen Henrik Andersson från Orebro län} emot Statsrådet och Chefen för Finans-departementet.
Denna anmärknings-anledning afser det förhållande, att, sedan vid underdånig föredragning den 10 Oktober 1851 af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 20 förutgångne
Augusti i fråga om de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling, med mera, Kongl. Maj:t i nåder förordnat, att såsom förberedande åtgärder i frågan om fastställandet af antalet och beskaffenheten af de räntetitlar eller persedlar, som inom hvarje af rikets särskilda län borde, sedan de öfrige eller så kallade småpersedlarne förvandlats i fix penningeränta, för framtiden fortfarande bibehållas, skulle vederbörande räntegifvares yttranden i frågan inhemtas på det sätt, att fögderivis utsedde deputerade inför Kongl. Maj:ts Befallningshafvande sammanträdde och der, efter inhemtad kännedom af en förteckning å alla de skatte-titlar för länet, af hvilka Jordeboks- och Hemmantals-räntorne för närvarande utgjordes, samt ett uppgjordt förslag å de persedlar, som lämpligen kunde komma i fråga att för framtiden, såsom särskilda skattetitlar bibehållas, uppmanades, att vid berörde förslag framställa de anmärkningar, hvartill de kunde finna sig befogade; om fullgörandet hvaraf Kongl. Majrts
Befallningshafvande genom skrifvelser erhöllo nådig befallning; så hade Statsrådet och Chefen för Finans-departementet Herr Friherre Palmstjerna, uti ett den 8 April 1852 utfärdadt Circulärhandbref till Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande, förklarat sig, af förekommen anledning och på nådigste befallning, böra erinra derom, att ofvannämnde Kongl. Bref den 10 Oktober 1851 icke afsåg att lemna räntegifvarne tillfälle att inför Kongl. Maj:ts Befallningshafvande framställa förslag, stridande emot Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers uti hufvudsaken fattade beslut, utan endast att höra dem i ämnet, huruvida de skulle föredraga bibehållandet af nuvarande räntepersedlar, framför ett öfvergående till ifrå - Konstitutions-Vt skottets Memorial, N:o 6.
55 ga varande förenkling, eller heldre antaga denna; att inhemta deras yttrande i fråga om antalet och beskaffenheten af de räntetitlar eller persedlar, som borde för framtiden bibehållas, samt huruvida de ville framställa någon anmärkning rörande en eller annan räntepersedel företrädesvis ansedda lämpligare utbyte mot en annan, än den, hvilken på det förenämnde nådiga skrifvelse bifogade förslag funnes upptagen, såsom motsvarande den, hvilken från förteckningen utgått.
Anmärkaren har i afseende härå ifrågasatt, om
Departements-chefens skrifvelse vore grundad på någon i Statsrådet meddelad nådig befallning, samt, för det fall, att så icke varit, utan Departements-chefens åtgärd skulle egt sin grund i stadgandet uti 38 § Regerings-formen, att ”alla föreskrifter och erinringar om verkställighet af utfärdade beslut må af
Departements-chefen omedelbarligen kunna till vederbörande expedieras,” anfört, att den anmärkta skrifvelsen icke innefattade en föreskrift eller erinran om verkställighet, utan en förändrad föreskrift för sjelfva sättet att fullgöra Kongl. Maj:ts beslut; lill meddelande af hvilken föreskrift, utan Kongl. Maj:ts i Stats-Rådet fattade beslut, Departements-chefen således skulle hafva saknat behörighet.
Konstitutions-Utskottet har vid- granskning af Statsråds-protokollen funnit, att något särskildt af Kongl. Maj:t i Statsrådet meddeladt beslut icke legat till grund för den anmärkta skrifvelsen, hvilken således, affattad i den form, under åberopande af ”Nådigste befallning,” som, efter hvad kändt är, vanligen begagnas för
Departements-chefernas embets^skrifvelser, är att hänföra till de föreskrifter och erinringar i afseende på verkställighet af Kongl. Maj:ts beslut, som i Regerings-formens ofvanåberopade § omförmälas; och som innehållet af ifrågavarande cirkulär-handbref icke är i någon mån stridande mot meningen af förutnämnde Kongl. Bref den 10 Oktober 1851, utan fastheldre finnes fullt öfverensstämmande med den förklaring Kongl.
Maj:t,' enligt hvad Statsråds-protokollet öfver finans-ärenden den 21 April 1852 utvisar, i särskild förekommen fråga i nåder gifvit åt rätta betydelsen af föreskrifterna i samma Kongl. Bref; bär Konstitutionsutskottet funnit denna anmärknings-anledning icke böra till någon åtgärd föranleda. B. Af Riksdag sfullmägtigen E. M. Falck emot Statsrådets ledamöter.
Föremålet för denna anmärknings anledning är Konungens rådgifvares enhälliga tillstyrkande till Kongl.
Maj:ts å rikssalen den 23 Augusti 56 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 1851 gifna nådiga svar i anledning af Rikets Ständers, efter föregången lagenlig behandling, vid då pågående riksdag gillade och antagna förslag till sådan ändring i 52 § Regerings-forraen och 24 § Riksdags-ordningen, att Bonde-Ståndet skulle ega att utse sin sekreterare; hvilket nådiga svar innehåller, att Kongl.
Maj:t icke funnit skäligt detta förslag antaga; i afseende hvarå Kongl. Maj:t i nåder förklarat, att för Grundlagarnes helgd vore det af synnerlig vigt, att de rättigheter, hvilka deruti blifvit Konung ocb Rikets Ständer ömsesidigt tillerkända, orubbade bibehöllos; det ifrågavarande stadgandet, att till Bonde-Ståndets sekreterare skall vid hvarje riksdag af Konungen förordnas en skicklig, lagfaren och i landthushållning gen kunnig man, stod i väsendtligt samband med nämnde Riks-stånds närvarande sammansättning, ocb så länge denna oförändrad bibebölles, borde någon ändring ej eller ega rum i förrberörde stadgande, hvilket i sin tillämpning ditintills icke visat sig hafva för Ståndet medfört inskränkning i öfverläggningarnes frihet inom lagbestämda gränsor, eller någon annan olägenhet; hvarföre Kongl. Maj:t funne
Sig böra vägra bifall till Rikets Ständers förslag i denna del.
Ehuru Rikets Ständer hade ansett
Grundlagens stadgande om sättet för tillförordnande af Bonde-Ståndets sekreterare numera icke vara af den vigt, att hinder för ändring deri skäligen kunde förefinnas; samt derföre till Kongl. Maj:t framställt ifrågavarande förslag, som innebar den önskan, det Konungens i Grundlagen förvarade prerogativ i detta afseende måtte från trädas, bar dock Konstitulions-Utskottet funnit Konungens rådgifvares afstyrkande af bifall till denna önskan icke vara att betrakta från sådan synpunkt, att anmärkning emot
Konungens rådgifvare för samma rådslag kunde ifrågakomma; hvadan Riksdagsfullmägtigen Falcks derom gjorda framställning ansetts böra förfalla.
C. Af Riksdagsfullmägtigen Tobias Lind emot Statsrådet och Chefen för Finans-departementet.
Riksdagsfullmägtigen af Hedervärda Bonde-Ståndet rTobias
Lind har, efter behörig anmälan hos 'nämnde
Stånd och der meddelad remiss till Konslitutions-Utskottet, såsom anledning till anmärkning emot Statsrådet och Chefen för Finans-departementet Herr Friherre Palmstjerna uppgifvit, att Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse den 3 Mars innevarande år, angående inför - Konstitutions-Utskottets Memorial, N;o 6. införsels-tullen å utländska, af Svensk man inköpta seglande fartyg, hvilken Kungörelse är af bemälde Statsråd kontrasignerad, skulle innefatta sådana grunder, alt tillämpningen af denna Författning
Klefve fördelaktigare för egare af större fartyg, än för egare af mindre.
Konstilutions-Utskoltet, sorn anser sig icke böra i annat fall till granskning äska de under riksdagens lopp i Statsrådet förda Protokoll, än då synnerlig anledning förekommer, a,tt någon åtgärd af Konungens rådgifvare till bedömande företaga, liar i närvarande fråga icke funnit sådant förhållande vara för handen, samt derföre låtit Riksdags-fullinäktigen Linds nu gjorda ofvanberörda framställning utan vidare åtgärd förfalla.
Af Utskottets ledamötet' från Ridderskapet och Adeln och från Preste-Ständet: att de icke biträdt
Utskottets i Memorialet tiilkännagifna beslut om åtal inför Riks-rätt.
Vid^P.sta anmärknings-punkten : Af Herr Grefve Lagerbielke„ Gustaf„ med hvilken Herr Friherre Lagerfeltj Carlj Herr Friherre af Ugglas } Gustaf\ Pierr Friherre Cederström j C. E., Herr Stjerngranat ^ G., och samtliga ledamöterna från PresteStändet instämt: ”Utom den i Utskottets yttrande omförmälda anledning till förmodan, att det anmärkta förhållandet kunde hafva tillkommit endast genom förbiseende vid de ifrågavarande Stätsråds-protokollens uppsättning och justering, företer sig jemväl den omständighet, att dessa protokoll sins emellan ega sådan likhet i uppställning och ordalag, att det ena kan anses hafya tjenat till ledning för det andras sammanfattning.
Någon rimlig orsak dertill, att föredraganden skulle i dessa fall uppsåtligen uraktlåtit sin i alla andra likartade ärender iakttagna skyldighet att afgifva underdånigt yttrande, synes här desto mindre kunna förutsättas, som Utskottets majofiM. till R.
St. trot. 1863-1854. 8 Sami. 4 Baft. 8 53 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. ritet, hvilken, enligt hvad 12, 13 och 14 punkterna af memorialet utmärka, icke underlåtit att granska och bedöma valet af personer vid gjorda utnämningar till tjenster, likväl icke funnit något att anmärka mot nu ifrågavarande befördringar, de der således icke haft någon ovanligare egenskap, som kunnat hos Föredraganden väcka önskan alt undgå åliggandet att i ämnet sig yttra.
Att antaga, det
Föredragandens förmenta underlåtenhet skulle hafva tillkommit genom glömska af hvad till sådane ärenders behandling hörde, skulle sakna all rimlighet, heldst andra likartade utnämningar, gjorde •”enligt Statsrådets underdåniga tillstyrkande”, samtidigt med de ifrågavarande förekommit.
Deremot är det lätt förklarligt och ursäktligt, om en ofullständighet i protokollet af denna beskaffenhet blifvit vid justeringen förbisedd, enär protokollen äro så uppställde, att i dé regleringsfrågor, hvilkas afgörande föregått utnämningarne, föredragandens underdåniga yttranden voro upptagna, hvadan det vid uppläsning af besluten angående utnämningarne lätteligen kunde förgätas, att föredragandens tillstyrkande i dessa delar ej vore, jemte hans öfriga yttranden i ärendet, införda.
Det anmärkta förhållandet synes således icke ega den vigt, att detsamma bordt göras till föremål för Rikets Sländers uppmärksamhet.”
Vid 2:dra punkten: Af Herr Doktor kV allin: / ‘ . < ' "Om man, å ena sidan, med sträng hänsyn till ordalagen, kan tyda den åberopade 4- § i Presterskapets privilegier så, att inga utbyten eller i allmänhet ingen rubbning får ske i ecklesiastik och skolstaternas aflöningsförmåner sådane de befunnos år 1723, då privilegierna utfärdades, anser jag ock, å andra sidan, det ega skäl för sig att förstå nämnde § på det sätt, alt hvad i allmänhet till kyrkan och undervisningsverken är anslaget, icke må derifrån ryckas.
Att äfven denna sednare tolkning ansetts riglig, beslyrkes af mångfaldiga exempel, deribland må anföras: skedda föreningar af prestgäll eller territorial-förändringar dem emellan, klyfning af större pastoraler, afskiljande af kyrkoherde-emolumenter till aflöning af nya kapellans-befattningar, tid efter annan skedda omflyttningar af prasbenden från en lill en annan lärare-befattning vid universiteter och gymnasier m. m.
Att den af Utskottet klandrade åtgärden skulle vara stridande emot 30 § Regeringsformen, kan jag icke eller medgifva.
Denna §., som innehåller, att "Konungen eger att, på det sätt förr öfligt varit, tillsätta kyrko- herde-beställningar i regala pastorater”, afser att förbehålla Konungen sin Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6.
59 förra rätt att tillsätta dylika beställningar, och genom den anmärkta åtgärden skedde i afseende på regala pastorater ingen annan förändring, än att tillsältningsrätten, enligt berörde §, öfverflyttades från ett till ett annat gäll, och då föredraganden, innan åtgärden vidtogs, i ämnet hört Stiftets dom-kapitel och Konungens befallningshafvande i länet, anser jag honom äfven hafva uppfyllt den i 10 § Regeringsformen honom åliggande skyldighet att inhemta nödiga upplysningar.’'’
Herr Friherre Lagerfelt, Herr Friherre af Ugglas, Herr Trofessoren Lindgren, Herr Doktor Broman och Herr Kontrakts-prosten Tegnér, i allo; samt Herr Grefve Lagerbjelke, Herr Friherre Stjernstedt, A. W., och Herr Biskopen Butsch, så vidt frågan angår tillämpning af Presterskapets privilegier.
Vid 3:dje punkten: Af Herr Grefve Lagerbjelke, med hvilken sig förenat Herr Friherre Lagerfelt, Herr Friherre Stjernstedt, Herr Friherre Cederström, Herr Stjerngranat, Herr Biskopen Butsch, Herr Professoren Lindgren, Herr Doktor Wallin, Herr Doktor Broman och Herr Kontraktsprosten Tegnér:
''Anmärkningens grunder skulle hafva varit sanna, om med författningarne öfverensstämt, att den Arméns Pensions-kassa tillkommande vakans-besparing af Landshöfdinge-lönen skolat beräknas från och med månaden näst efter den, då embetet blef ledigt, eller med November månäd 1851; men nu förekommer, att Kongl. Brefvet den 2 Febr. 1842, kungjordt genom Stats-kontorets cirkulär den 22 April samma år, innefattar uttrycklig föreskrift, ”att tillgången till liggetids- eller vakans-besparingen, hvilken äfven till vederbörande Pensions-kassa utbetalas, sedan tjenslen blifvit åter tillsatt, skall börja att å lönen beräknas med sjunde månaden efter vakansens öppnande.”
Till följd af delta uttryckliga stadgande och hvad författningarne i öfrigt innehålla, angående disposition al lönen för de sex första månaderne i yppad vakans, förfaller den grund, hvarpå anmärkningen hvilar.
Äfven om regleringen för upphörande af vakans- och förslags-liggelids- samt begrafningshjelps-besparingen icke tillkommit, hade Pensions-kassan ändock icke egt någon laglig rätt till ifrågakomne Landshöfdinge-lön för November och December månader 1851.
Hvad Statskontoret i ämnet yttrat uti dess underdåniga utlåtande till Kongl. Maj:t, bör icke eller tydas såsom ett frånträdande af den åsigt Stats-kontoret, ge - 60 Konstitutions-Utskotlets Memorial, N:o 6. liom dess öfverklagade beslut, uttalat i rättsfrågan, utan afser förment billighet deruti,; att en eftergift af kronans rätt gjordes till Pensions-kassans förmån.”
Vid 5:te punkten: Af Herr Grefve Lagerbjelke, med hvilken instämt öfriga ledamöterna frän Ridder skåpet och Adeln samt Herr Biskopen Butsch, Herr Professoren Lindgren, Herr Doktor Wallin.
Herr' Doktor Broman oqIi Herr Kontrakt-prosten Tegner: ”Hvar och en lärer medgifva, alt det ärende, som upptogs i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 20 Augusti 1851, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens sjette Hufvudtitel, var en angelägenhet af betydlig vigt och för hvars bedömande uppmärksamheten måste ledas på frågan om rätta uppfattningen af de Grundlagsbud, på hvilka är beroende, i hvad mån Rikets
Ständers i ärendet fattade beslut i och för sig var fullt bindande och endast påkallade verkslällighets-åtgärder, eller huruvida Kongl.
Majrts pröfning af saken jemväl erfordrades.
Vid sådant förhållande bör det väl skattas såsom en förtjenst hos Konungens Rådgifvare, att de sökt att klart och fullständigt göra. sig redo för det af Grundlagarne utstakade förhållande emellan Konungamakten och Rikets Ständer samt i rådslagen anfört grunder för sina åsigter; och skälig anledning synes sålunda saknas till det af Utskottets majoritet framställda klander emot Konungens Rådgifvare för deras förfarande, att till Statsråds-protokollet den 10 Oktober 1851 afgifva underdånigt yttrande i fråga om verkan af Rikets Ständers tillgörande i ofvanberörde statsreglerings-ärende.
Fastän afsigten icke var, alt vid samma tillfälle påkalla vidtagande af de åtgärder, som af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse föranleddes, låg det icke utom ämnet eller Konungens RådgifvareS' befogenhet, att redan då bestämma uppfattningen af den synpunkt, hvarifrån ärendet, då det komme till afgörande, borde betraktas.
Det förhållande, att Konungens Rådgifvares berörde anförande uttryckt ett ogillande af .den utaf Rikets Ständer i ärendet följde åsigt, bör således icke i och för sig sjelft, utan sammanhang med frågan, örn Rådgifvarnes åsigt i sjelfva saken var riktig eller ock mot Grundlagarnes mening stridande, bedömas såsom ett fall, der Konungens Rådgifvares syftemål skulle hafva varit endast att framkalla ett fristående, overksamt ogillande emot Rikets Ständer; utan deremot innebar samma anförande det i tydliga ordalag fram ställda tillstyrkandet, att Kongl.
Ma j:t måtte vägra sitt nådiga godkännande åt den af Rikets Ständer beslutna indrag - Konsiilutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 81 ning å Bergs-kollegii stat; genom hvilket ogillande af Ständernas beslut ärendet blefve försatt på den punkt, att föredraganden, då hankommeatt uppgöra förslag1 till framtida slutligt afgörande af ärendet, egde visshet derom, att, derest omständigheterna funnos sådant påkalla, regleringen kunde blifva föreslagen utan någon hänsigt till den af Rikets Ständer beslutna indragningen.
Således afsåg det klandrade anförandet verkligen en positiv åtgärdj nemligen den, att lägga en grund för ärendets beredning och blifvande underdåniga föredragning; och härigenom förfaller;uppenbart de,n förmenta grunden till det klander, Utskottets majoritet i förra afdelningen af denna anmäi kningspunkt framställt.
Det återstår nu aLt tillse, om något klander skäligen kan drabba det anmärkta anförandet, i afseende på den deruti utvecklade grund för åsigten, att Rikets Ständer icke egt att, utan Kongl. !Vftij:ts nådiga samtycke, verkställa indragning af stats-anslag till embetsverks aflöning.
Vid jemförelse af grunderne för de begge motsatta meningarne, måste medgifvas, att Grundlagarne i denna fråga sakna bestämd och tydlig föreskrift.
Utskottets majoritet har för sin mening velat hemta stöd från lydelsen af 30 § 2 morn., Riksdags-ordningen.
Men att från stadgandet derom, att Ståts-Utskottet, till hvars behandling öfverlernnas såväl Kongl.
Majrts nådiga proposition om Statsverkets tillstånd och behof, som ock ledamöters i Riks-stånden väckta motioner om Stats-utgifter, skall utröna, pröfva och föreslå det, som till Stals-verkets behof erfordras, "sedan nödiga indragningar och besparingar blifvit iakttagna’’, draga den följd, att Grundlagarne låtit på Rikets Ständer ensamme ankomma, att göra indrag-» ningar af förut fastställda anslag till embetsverks aflöning, synes icke ega afgjordt företräde framför tydningen af Regeringsformens föreskrifter, såsom stöd för den andra meningen.
Den plats dessa ord såsom mellanmening fått uti ett stadgande, som angår Stats-Utskotlets förberedande arbeten för statsreglerings-frågornas handläggning, synes icke eller rätt förenlig med den afgörande djupa betydelse, Utskottets majoritet sökt tillerkänna samma ord i den stora frågan om gränsen för statsmakternas verksamhet i förhållande till hvarandra; och om de åberopasgendast såsom ett utmärkande tecken, att Grundlags-stiftarne hyst den af Utskottets?5majoritet hyllade åsigt, fastän de icke deråt egnat ett uttryckligt stadgande, så vore ju Grundlags-lydningen inledd på den fria bana, hvars oförenlighet med regeln i 33 § Regeringsformen blifvit af Utskottet åberopad.
Valet är således att göra emellan två motsatta meningar, af hvilka icke någondera synes hafva i Grundlagarnes ordalydelse ett uteslutande stöd;; och om i sådant val företräde gifves åt den mening, som mest öfverensstämmer med Grundlagarnes syfte, att trygga beståndet af den fastställda ordningen I 62 Konstitutions-Utsliottets Memorial, N:o 6. i samhället, att ställa slats-dnrättningarne under Konungamaktens och Rikets Ständers gemensamma vård, bör något klander derför destomindre ega rum, som denna mening instämmer med den af Rikets Ständer tillförene hyllade risigt.”
Vid 6:te punkten: Af Herr Grefve Lagerbjelke, i hvars yttrande öfriga ledamöterna frän Ridderskapet och Adeln och samtliga ledamöterna från PresteStåndet instämt: ”Äfven med antagande, att Rikets Ständer, genom sitt beslut om indragning å anslaget lill Bergs-kollegii aflöning och gcncyu skiafvelsen den 20 Augusti 1851, uttryckt den önskan, att rresidents-embetet mätte indragas, synes Konungens rådgifvares förhållande i detta ämne icke innebära skälig anledning lill anmärkning.
Majit icke lann för godt att en sådan önskan bifalla, kan den omständighet, att
Konungens rådgifvare icke emot detta beslut gjort underdåniga påminnelser, desto mindre blifva föremål för tillvitelse om förbiseende af rikets sannskyldiga nytta, som vid utnämnande af President fästats det vilkor, att han dels skulle vara underkastad den förändring, som
Presidents-embetet vid framdeles skeende omreglering af Bergs-kollegium kunde komma att undergå, dels skulle åtnöja sig med det arfvode, som då var eller framdeles kunde ytterligare blifva för embetet anslaget.” , ■ ■ . . | Vid 7:de punkten: "Af Herr Grefve Lagerbjelke, med hvilken sig förenat öfriga ledamöterna frän Ridderskapet och Adeln samt Herr Professoren Lindgren, Herr Doktor Wallin, Herr Doktor Broman och Herr Kontrakts-prosten Tegnér:
Enahanda erinran gäller här, sorn vid 6:le punkten.
Rikets Ständer hade väl framställt önskan, att nådig Proposition till Bergslags staternas reglering måtte Rikets Ständer meddelas; men det förblef dock Kongl. Maj:ts höga rätt, att regleringen inom de förut anordnade utgifts-summorna bestämma.
Utöfningen af en sådan grundlagsenlig rättighet kan ej gifva rum för anmärkning emot Konungens rådgifvare i annan måtto, än om regleringens beskaffenhet kunde finnas förtjent af klander, hvilket här icke visats vara händelsen.
Vid ärendets afgörande hafva för öfrigt hufvud - Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 63 sakligen de åsigter i ämnet blifvit följde, som af Bruks-societeten genom deras fullmäktige, uttalats.
Att den nya regleringen af Bergslags-staterne måste föranleda högre statsutgift, än den förra, kan ingalunda tagas for afgjordt.
På Rikets Ständer ankommer, att bevilja eller vägra de anslag till stipendiater, hvilka Kongl.
Maj:t, i anledning af denna reglering, funnit för godt att af Rikets Ständer äska; och äfven om den i sammanhang med regleringen bestämda rättighet för Bergmästare till rese- och traktaments^ersättning hänföres lill användandet af det förra anslaget, kari dock icke såsom säkert antagas, att dessa, utgifter skola öfverstiga det belopp, hvartill öfverskotta å anslaget till Bergs-kollegium samt det besparade ljuspenninge-anslaget till samma embetsverk tillsammans skolat uppgå.
Anledning till anmärkning saknas således äfven i detta hänseende.”
Vid 8:de punkten: Af Herr Grefve Lagerbjelke, hvars mening är biträdd af Ridderskåpet och Adelns öfriga ledamöter i Utskottet och samtliga ledamöterna från Preste-Ståndet : ”Hvad beträffar anmärkningen i afseende på målets behandling; så kan stadgandet i 10 § Regerings-formen icke påkalla tillämpning vid andra tillfällen, än då upplysningars inhemtande verkligen kan vara af nöden.
Sådant förhållande inträffade icke här.
För målets afgörande erfordrades icke vidare upplysning, än om lönereglerings-fondens ställning; och denna upplysning var i Civil-departementets-expedition tillgänglig uti de från Stats-kontoret årligen, på Depärtements-chefens anmodan, afgifna fullständiga räkenskaps-sammandrag, som redogjorde för nämnde fond.
I sjelfva saken synés anmärkningen icke eller vara befogad.