Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Annu större blef sedermera inskränkningen för de Danska landskap, som tillfallit Sverige.
I ett bref till Biskopen i Lund, Knud Hahn, förklarade Konung Carl XI den 3 Augusti 1681, att "Kongl. Maj:t ingalunda ville mera tillstädja, att patronterne eller församlingar skola tillvälla sig denna makt och myndighet sjelfva att förordna klockare, som här till dags är skedt, utan Biskopen eller å hans vägnar Prosten och Kyrkoherden bör dem tillsättja.”
Denna föreskrift blef sedan helt oeh hållet förändrad genom Kongl.
Majds Nådiga resolution på allmogens besvär den 17 December 1734 § 78, hvari bifall lemnäs ”till allmogens i Blekinge, Skåne, Halland och Bohus län underdåniga ansökning att efter Kongl. Maj:ts kyrkolag, tillika med Kyrkoherdens samråd, sjelfva fä välja sig dem till klockare, som de kunde hafva det bästa förtroende till,” med tillägg likväl, att ”ther vid skall noga iakttagas, att tlie personer, sorn thertill af församlingen komma att väljas, så underrättade äro uti sina christendomsstvcken, s{jmt läsande och skrifvande, att the thermed kunna gå församlingens barn oeh ungdom behörigen tillhanda;” och är detta stadgande vidare behörigen hekräftadt genom ofvannämnde Kongl, resolution af den 20 November 1786, hvaruti vid slutet säges: ”Hvad Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län angår, gäller hvad i 78 § af 1734 års resolution stadgadt är.”
Vid tillämpningen af 1734 års resolution uppkommo emedlertid många stridigheter och tvister, dä ingenting befanns stadgadt, huru befintligheten af de egenskaper skulle utrönas, sorn fordrades för att kunna väljas; om de sökandes kompetens skulle på något sätt före valet afgöras; om mera än en instans kunde sökas för detta afgörande; om valet på något sätt kunde återgå, i fall någon inkompetent valdes; huru mycken betydenhet det föreskrifna ”samrådet med kyrkoherden” skulle ega, o. m. d.
För ätt i någon mån förekomma och afhjelpa detta, utfärdade väl Lunds Domkapitel den 31 Augusti 1792 ett cirkulär till stiftets presterskap, hvari, sä vidt de allmänna författningarne det medgåfvo, ordningen vid klockaretjensters tillsättande reglerades, men olägenheterna kunde likväl icke fullt afhjelpas, förr än förhållanderne närmare bestämdes genom Kongl. Maj:ts Nådiga bref af den 6 Oktober 1820, hvaruti, med anledning af uppstådd fråga om följderne deraf, att vissa klockarelägenheter inom Lunds stift innehades af prestman, af Kongl. Maj:t stadgades, att det tillstånd, sorn från äldre tider tillbaka blifvit presterskapet i Lunds stilt lemnadt, att få innehafva klockaretjenster och till bestridande af göromålen få hälla skicklige substituter, skulle bibehålla»: dock med vilkor, att till bibehållande af försämUngarncs valfrihet icke på förslag till klockare finge Uppföras flere än tvenne prcstnrän, utan alltid äfven en tredje pcr - Alltn. Bese.- och Ekon.-Utskottels Betänkande} N:o 39. son, som ej vöre prest, dejrpå få runi.
Genom den häruti antagna förutsättning att till klockarelägenheters återbesättande ett förslag på tre personer skulle finnas, erhöll tillsättningen både en mera bestämd form och en större öfverensstämmelse med Ordningen i det öfriga Sverige, hvilket ännu närmare bestämdes för Bohus län och Halland genom Kongl. Maj,ris Nådiga bref tili Götheborgs Domkapitel af den 24 Januari 1835.
Beträffande åter det omtalade förhållandet, att i Lunds stift klockarelägenheter ofta innehafvas af prestmän, anser Utskottet sig böra upplysa, att då inom rikets öfriga landskap Sacellanier äro inrättade, försedde i de flesta orter, eliligt Kongl, brefven af den 2 April 1596 och den 22 Maj 1633, med de löner, sorn i äldre tider tillkommit klockare, finnas i Lunds stift endast vid 2 eller 3 pastorater Sacellanier, dessa äfven aflönade med fordna klockarelägenheter.
Inom öfriga pastorater, der likväl i allmänhet predikan hvarje söndag hålles i 2:ne kyrkor, finnas utom kyrkoherdarne inga ordinarie prestmän, så att biträden till tjenstgöringens upprätthållande der icke äro att tillgå, om icke kyrkoherdarne aflöna eller kunna erhålla adjunkter, i allmänhet kallade komministrar eller kapellaner.
Detta förhållande, den mången gång förekommande svårigheten att vid behof erhålla sådana adjunkter, dessas flyttbarhet från den ena församlingen till den andra, då de erhållas, och den ringa bekantskap de derigenom ega om församlingarnes medlemmar, hafva hos många församlingar och deras kyrkoherdar föranledt önskan att kulina genom stadiga löneförmåner vid församlingen fästa personer, som vid behof kunna vara till biträde vid de presterliga göromålen; och derifrån har ifrån början föranledts att klockarelägenheter med åtföljande skyldigheter blifvit åt prestmän öfverlåtne.
Detta förhållande har blifvit ytterligare styrkt genom Kongl, förordningen den 27 April 1742, hvaruti, på Rikets Ständers underdåniga tillstyrkan, blifvit uttryckligen stadgadt, att ifrågavarande lägenheter vid de större och mindre församlingarne kunde till kapellaner upplåtas, så vida församlingarne enhälligt derom vore ense och pastor det begärde; hvarjemte genom Kongl, resolutionen den 24 September 1782 tillsättningssättet blifvit ytterligare förklaradt sålunda, att enär vid val till klockaresysslor kapellaner kommo under omröstning, dervid borde förhållas såsom vid andra klockareval, så att sysslan besattes af kyrkoherden och församlingen, hvilken kallelse borde, i händelse af stridighet, utletas genom val, dervid de mesta rösterna skulle gälla; och har vidare genom Kongl, resolutionen den 9
December 1766 blifvit föreskrifvet, att vid kapellaners, sorn innehade klockaresysslor, rätt till boställen borde förblifva.
Då sådane innehafvare af klockarelägenheter tillika begagnas såsom komministrar eller adjunkter, aflönas de alltid tillika af kyrkoherden, och klockareprest är lörpligtad att på sitt ansvar och sin bekostnad hålla det så kallade substitut, hvilket skall förrätta de under namn af uppassning och betjening förekommande, klockaren tillhöriga göromål.
SO Allm. Rest.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 39.
Af de utlåtanden, som näst före utfärdandet af Kongl. brefvet den 6 Oktober 1820 blefvo afgifne af Consistorium Ecclesiasticum i Lund samt af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Malmöhus, Christianstads och Blekinge län inhemtas äfven, dels att, då fråga är om klockarelägenheters
Upplåtande åt prestinän, det sällan är från allmogens sida som erinringar dervid eller besvär deröfver anföras, men att betänkligheter deremot oftast beredas antingen af medsökande eller af personer på orten, hvilka önska den lediga tjenstens återbesättande med någon, tiU hvilken de kunna hafva serskilda förbindelser; dels ock att klagan eller missnöje genom den vid klockaretjensternes tillsättande och utöfning i nämnde län dittills gällande ordning icke blifvit föranledde.
Af Domkapitlet i Lund vitsordas ock uti dess i anledning af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse vid sista riksdag afgifna underdåniga utlåtande af den 17 Januari 1852, att, så vidt kändt vore, intet missnöje bland allmogen och inga olägenheter uppstått af den ordning, som nu vid klockarelägenheters tillsättande följes.
Af hvad sålunda blifvit upplyst, synes det, rörande Lunds stift samt Halland, vara tillförlitligen utredt; att föreskrifteme angående klockares tillsättande inom der belägna församlingar från äldre tider innehållit åtskilliga inskränkningar i dessas valfrihet dels i afseende på de socknar, som varit belägna nära städerna, dels i afseende på sådane som varit under Konungens eller enskild persons jus patronatus; att denna valfrihet år 1681 blifvit ännu ytterligare inskränkt; att genom 1734 års Kongl, resolution en större valfrihet blifvit församlingarne tillerkänd, men att ordalagens obestämdhet i denna resolution föranledt många olika tankar och tvister angående deras rätta tillämpning; att genom Kongl, brefven af 1820 och 1835 obestämdheten blifvit 1»älven och stadganderne angående klockares tillsättande inom dessa provinser bringade till närmare likhet med dem, som gälla för .det öfriga Sverige, dock med bibehållande för provinserne af deras förmånligare röstberäknings-sätt; att genom 1820 års Kongl, bref ingen större rättighet än förut blifvit lemnad prestmän att komma i fråga till erhållande af klockarelägenheter, men att genom detsamma församlingarne blifvit tillförsäkrade att alltid kunna välja till klockare en person, som ej är prest; att då prestman, som innehar klockarelägenhet, tillika begagnas såsom adjunkt åt kyrkoherden, denne för sådan tjenstgöring lemnar honom särskild aflöning enligt författningarne; att sådan prestman ensam skall aflöna det substitut, som fullgör vissa al' klockarens åligganden, och att, om sådant på något ställe icke sker, detta är ett missbruk, som, då det anmäles, icke lärer undgå rättelse; och slutligen att någon allmän missbelåtenhet med nuvarande stadganden rörande kloc kares tillsättande inom dessa provinser och deras tillämpning icke kan anse* ega rum.
Under Allm.
Bese- och, Ekon.-UIskottets Betänkande■, N:o 39. 21 Under dessa förhållanden och då det icke synes vara lämpligt att någon ändring sker i de- allmänna stadgan derne rörande förslags upprättande till kloekaretjenster samt att upphäfvande af Kongl, brefven af åren 1820 och 1835 blott skulle åstadkomma samma osäkerhet vid föreskrifternas tillämpning, som förut egt ruin: och föranledt mångfaldiga tvister, anser Utskottet sig böra hemställa, . att riksdagsmannen David Anderssons motion samt första punkten af riksdagsmannen Nils Svenssons motion icke måtte till någon åtgärd föranleda.
Hvad vidare angår 2:dra punkten i riksdagsmannen Nils Svenssons förslag, att klockarne måtte åläggas fullgöra deras skyldighet i afseende på barnaundenvisningen, anser Utskottet några andra stadganden i detta afseende för det närvarande icke-vara: lämpliga eller behöfliga, än de, sorn finnas i 6 §, 7 och 8 morn., af Kongl. Majrts
Nådiga stadga om folkundervisningen i riket, sådana de lyda i Kongl, kungörelsen den 29 September 1853, nemligen i 7 morn-, att, med kyrkoherdens och församlingens bifall, lärarebefattning i folkskola må kunna med klockaretjenst förenas, är i 8 inom., att klockare, som icke tillika blifvit till skollärare antagen, bibehålies vid den honom i kyrkolagen ålagda skyldighet att i. församlingen meddela barna-undervisning; Hvadan Utskottet hemställer, att förslaget i denna punkt må lemnäs utan afseende.
Beträffande* slutligen den i 3:dje punkten af Nils Svenssons motion föreslagna ovilkorliga förening af klockare- och orgelnist-befattningarne, anser Utskottet en sådan allmän föreskrift mindre lämplig,, och finner rigtigast vara att hädanefter,, såsom hittills,, åt kyrkoherden och församlingen må öfverlemnas att bestämma, huruvida en sådan förening må ega: rum, eller icke, hvadan Utskottet hemställer, att äfven denna del af motionen må utan afseende lemnäs..
Stockholm dem 7 Februari 1854.
Prol. 1853' § 1854.
S Sami. 6 Haft. \ 4 STOCKHOLM, f. <L Schultze’* Boktryckeri 1854.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 40. 1 N:o 40.
Ank. till Exp.-Utsk. den 8 Febr. 1854, 11. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af vackt motion om meddelande af föreskrift, att Kassa-inventeringar årligen skola hos Hos pitalssyssloman verkställas.
Under förmälan, att de medel, Hospitals-syssloman för hospitals räkning innehafver, icke skulle vara under tjenstetiden underkastade någon inventering, samt att årlig sådan inventering vore så mycket mera af nöden, som vid sysslomans död någon gång i dessa medel befunnits brist, hvilken icke kunnat af den obetydliga uppbördsborgen betäckas, har Riksdagsmannen Carl Nilsson från Östergöthlands län, uti en inom hedervärda Bondeståndet väckt, till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad, motion, föreslagit, att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om det tillägg uti instruktion fiir Hospitals-Direktionerna i riket, att dessa skulle årligen inventera de medel, hospitals-sysslomän hade om händer samt, derest brist genom uraktlåtenhet eller felaktighet i detta afseende uppstode, för samma brist ansvara; men då uti en af Kongl. Serafimer-Ordens-gillet den 3 Juni 1801 utfärdad instruktion för hospitals- och lasaretts-sysslomän, bland annat stadgadt är: uti 8 §, att hospitals-syssloman åligger att om uppbörd af alla till hospitalet anslagne medel och räntor, äfvensom om utgifterne, för hvarje månad afgifva rapport till vederbörande föreståndare (Landshöfding och Biskop) hvilka, i anledning deraf, ega låta kassan och magasinet inventeras, då sådant pröfvas nödigt; uti 9 §, att qvitto å inflytande medel icke är gällande utan annotation i Lands-Kontoret och att medlen, så fort de levereras, skola uti en med tre lås och nycklar inrättad kassakista nedsättas, samt att sysslomannen sedermera eger att, efter behof och pröfvad reqvisition, till utgifters bestridande nödige belopp deraf utbekomma; samt i 10 §, att hospitalets lånehandlingar, som i samma kista böra förvaras, skola minst en gång om året genomses och till deras rigBih. till B.
Prot. 1853 & 1854. 8 Sami. 7 Höft. 1 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 41. tighet af föreståndarne pröfvas, hvarefter sysslomannen har att till skyndsam verkställighet befordra hvad föreståndarne, i afseende på säkerheten för lånens inbekommande och medlens förräntande, kunna förordna; med åliggande för sysslomannen att i rättan tid infordra intressen för utlånta medel och vid ansvar noga iakttaga, att inteckningarne vid tionde årets början varda förnyade; Alltså finnér Utskottet så fullständiga föreskrifter till förekommande af kassabrist hos hospitals-syssloman redan vara meddelade, att Utskottet anser sig böra hemställa, det någon åtgärd i anledning af denna motion ej må vidtagas.
Ank. till Exp.-Utsk. den 8 Febr. 1854, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion, att garnisonstjenstgöringen å Långholmen måtte af Garnisons-regementena i Stockholm bestridas.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har blifvit remitterad en af Riksdagsmannen Lars Magnus Knutsson från Östergöthlands län väckt motion, att garnisons-tjenstgöringen vid straff- och arbetsfängelset på Långholmen matte, i stället att, såsom hittills, bestridas af indelta arméen, öfvertagas af de i Stockholm förlagda garnisons-regementen.
Motionären har grundat detta sitt förslag pa den kostnad, jemte annan olägenhet, som, efter hans förmenande, drabbade rust- och rotehållarne derigenom att, för nämnde tjenstgörings skull, dels arbetsstyrkan blefve dragen från jordbruket, ofta i en tid, då den vore mest behöflig, dels de af rust- och rotehållarne dyrt inköpte munderingarne Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 41. 3 blefvo slitna och förderfvade och dels jordegaren måste bruka och beså soldatens torp på samma gång denne blefve ryckt från sin familj, sorn under kommenderingstiden nödgades kämpa med armod och försakelser.
A andra sidan har motionären ansett Gardes-regementena kunna, jemte sin vakthållning i hufvudstaden, bestrida förenämnde garnisons-tjenstgöring på Långholmen, om blott de a till icke obetydlig vinst för befälet permitterade, för staten dyrhållne, 160 man eller hälften deraf» blefve i tjenstgöring indragne.
Vice Talmannen Ad. Wilh. Svartling, Riksdagsmännen Anders Jonsson och Anders Andersson från Östergöthlands län samt Per Benctson från Kalmar län hafva i förestående motion instämt.
Beträffande ifrågavarande garnisons-kommendering har Utskottet inhemtat: att densamma, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 16
December nästlidna år, består af en Kapiten, en Subaltern-officer, en Fanjunkare, två Under-officerare, tio Korporaler, 100 Soldater och en Trumslagare; att denna tjenstgöring i viss tur bestrides dels af trupper ur 2:dra Militär-distriktet, nemligen de i Östergöthland och Södermanland förlagda regementen, dels af samtlige inom 4:de Militär-distriktet förlagda indelta infanteri-corpser och dels af Helsinge regemente, tillhörande 5:te Militär-distriktet.
I afseende åter å Fotgardes-regementenas styrka och förhållandet med deras tjenstgöring m. m., har blifvit upplyst, att dessa regementen, efter afdrag af korporaler och spel, tillsammans bilda en styrka af 1,456 man; att, till bestridande af den dagliga tjenstgöringen i hufvudstaden minst 200 man skola vara behöflige; så att med beräkning att hvarje man skall hafva tre nätter fria, en styrka af minst 800 man härtill erfordras; att från de 656 man, som derefter återstå, vidare bör afräknas antalet af sjuke, rekryter och vakanser, hvilka den 29 nästlidne Januari utgjorde tillsammans 267 man, hvarefter en numerär af 300 å 400 man skulle vara till annan tjenstgöring disponibel.
Härvid förekommer likväl, att, enligt särskilde för ifrågavarande regementen den 30 Januari 1846 upprättade passevolans-kontrakter, stadgadt är, att 376 man från hvartdera regementet, eller tillsammans 752 man, må under tio månader af året permitteras, för hvilka gaget under tiden Kronan besparas.
Af hvad nu blifvit upplyst följer, att derest den nu ifrågaställda tjenstgöringen ytterligare skulle för Gardes-regementena tillkomma, manskapet blefve, särdeles om ogynsamma förhållanden i afseende på truppens helsotillstånd inträffade, med tjenstgöring betungadt i vida högre grad, än vid anvärfningen påräknadt varit, samt af manskapet skäligen kan fordras; Och då härtill kommer att, genom den betydliga minskning i permittering, som af den ifrågaställda förändringen skulle föranledas, en betydligt högre styrka, än i passevolans - 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-V t skon et s Betänkande, N:o 42. kontrakterne blifvit förutsatt skulle behöfva hållas i tjenstgöring, hvilket åter skulle föranleda i samma mån ökad slitning af truppens mundering, hvarför Kro. nan icke kunde undgå att hålla Kompani-Cheferne skadeslöse, anser Utskottet, redan af sålunda anförda skäl, ifrågavarande tjenstgöring hvarken billigtvis eller lämpligen kunna på Gardes-regementena öfverflyttas.
Härförutan bör vidare tagas i betraktande, att de olägenheter, hvilka enligt uppgift i motionen skulle genom ifrågavarande kommenderingar för rustoch rotehållare samt soldater uppkomma, ej allenast i lika mån ega rum för det öfriga i medlersta och södra delarne af Riket indelta infanteriet, hvilket har lika beskaffade kommenderingar att bestrida vid Malmö och Warberg samt å Carlsten, Carlsborg och Slitö, utan ock att samma, från Soldatens bestämmelse oskiljaktiga olägenheter äro vida underordnade den nytta, som kommenderingarne å andra sidan medföra derigenom, att soldaten sålunda, med ringa kostnad för staten, beredes ett eljest saknadt tillfälle till utbildning i yrket, genom öfningen uti garnisonsfenstgöring och den med dessa kommenderingar förenade korporal-skola.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, hemställer Utskottet vördsainligen, att motionen måtte lemnäs utan afseende.
Ank. till Exp. Utsk. den 8 Febr. 1854, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af vacht motion om indragning af Kommers-kollegium.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har blifvit remitterad en af Riksdagsmannen Johan Johansson ifrån örebro län. väckt motion, att Ri - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 42. 5 kets Ständer måtte hos Kongl. Majit anhålla, »det han låter indraga Kommers-kollegium och åt andra embetsverk fördela dem af detta Kollegii åligganden, som böra af allmän myndighet besörjas».
Motionären har till stöd för sitt förslag anfört, att erfarenheten öfverallt visat, att ett lands välstånd, dess industri, handel och näringar tilltaga i blomstring allt efter som statsförmynderskapet försvinner och det lemnäs åt individernas omtanka att verka för eget bästa och egen vinst.
Sedan samhället genom undervisningsanstalter dragit försorg derom, att tillfälle ej saknas för industri-idkaren att skaffa sig nödiga förberedande kunskaper, borde det tillhöra den enskilde mannen, att, hvar och en i sitt fack, följa med sitt yrkes utveckling och söka bereda sig lättare och ändamålsenligare utvägar att täfla med konkurrenter.
Han lifvades också derigenom till den verksamhet och företagsamhet, som vore den enda kraftiga häfstången till välstånd, då han deremot, om det vore möjligt att låta en offentlig myndighet tänka för honom, komme att nedsjunka till likgiltig förtröstan, med anspråk att hjelpas och ledas i sina planer af officiel omvårdnad.
Såsom samhälls-medlem berättigad att genom sina ombud i den lagstiftande församlingen utöfva inflytande på industrien, vore han i tillfälle att sjelf verka till undanrödjande af de hinder han, som personligen erfar deras olyckliga inflytande, bättre än någon embetsmanna-korps, kunde bedöma.
Att hafva ett särskildt embetsverk, ensamt inrättadt för att följa med de framsteg, industrien gör, och för att bereda medel till undanrödjande af de hinder, som kunna emot dessa framsteg förefinnas, vore derföre, enligt motionärens förmenande, lika mycket till sin princip oriktigt, som det i verkställigheten blefve omöjligt, ined den utveckling till obegränsad mångsidighet, som industrien redan tagit och med hvarje dag alltmera toge, hvadan denna del af Kommerskollegii åligganden alltså kunde anses vara af den natur, att man ej derför borde underhålla något dyrt embetsverk med penningar, som skulle mångdubbelt mera bidraga till national-välståndets ökande om de på annat sätt användes.
Hvad derefter angick Kommers-kollegii öfriga åligganden, så har motionären ansett dem i vissa fall bättre och i andra åtminstone med lika lätthet och gagn kunna besörjas af andra embetsverk eller myndigheter; och har han i detta afseende föreslagit, att åliggandet att upprätta statistiska berättelser öfver handel och sjöfart, fabriker och näringar med dertill hörande personal och resultaten af dess verksamhet skulle öfvertagas af Tabell-kommissionen, vården om och bevakandet af Sveriges handels-intressen på utrikes orter af diplomatiska korpsen, befattningen med patent-ansökningars pröfning och patenträtts beviljande utaf Teknologiska institutet, bestyret med marknadsterminernes utsättande utaf vederbörande lokal-myndigheter.
6 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 42.
Då motionären icke ifrågaställa att den liufvudsakligaste delen af Kommers-kollegii verksamhet, eller den åt detta embetsverk uppdragna befattning i afseende på näringarne, skulle på någon annan embetsmyndighet öfverflyttas, utan han i detta afseende endast yrkat att samma befattning måtte belt och hållet upphöra, finnér Utskottet tillvägabringandet af den föreslagna indragningen vara beroende deraf, huruvida den omvårdnad om näringarne, hvilken är afsedd att genom Kommers-kollegium utöfvas, må, såsom motionären antagit, vara umbärlig eller till och med skadlig.
Till stöd för nämnde åsigt har motionären åberopat, att det »statsförmynderskap» öfver näringarne, hvilket i berörde hänseende utöfvades, skulle verka hämmande på industrien, emedan den enskilde näringsidkaren sålunda försattes ur nödvändigheten att använda all sin egen omtanka för att » följa med sitt yrkes utveckling och söka bereda sig lättare och ändamålsenligare utvägar att täfla med konkurrenter»; men, enär Kommers-kollegii åliggande i nämnde hänseende ingalunda afser att gå den enskilde industriidkarcns egen omtanka i förväg, utan att genom de medel, som Staten, men ej den enskilde, har till sitt förfogande, söka bereda näringarnes förkofran, samt det icke torde kunna bestridas, att ett sådant hägn för näringarne icke allenast är nyttigt utan äfven oumbärligt, får Utskottet, som, då liufvudskälet för motionärens framställning, sålunda, ej kan godkännas, anser sig kunna undgå att yttra sig i fråga om möjligheten eller lämpligheten af den föreslagna öfverftyttningen af Kommers-kollegii öfriga åligganden, vördsamligen hemställa, att motionen må lemnäs utan afseende.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 43. 7 N:o 43.
Ank. till Exp. Utsk. d 8 Febr. 1854, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om indragning af K vigs-Akademien vid Carlberg.
Uti en från Hedervärda Bonde-Ståndet till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motion, har Riksdagsmannen Johan Johansson från Örebro län sökt ådagalägga, att Krigs-Akademien vid Carlberg skulle vara alldeles obehöflig och utan förlust kunna indragas; Och har motionären i sådan syftning anfört, att nämnde Akademi, med undantag af dess två öfversta klasser, endast vore en barnskola, der ynglingarne erhöllo en mera underhaltig bildning, än i de vanliga lärdomsskolorna.