Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
~ A c k, om jag vore sQ skicklig som froken a d &amp;!
D suckar eleven.
) Jag iir visst inte skicklig, k k a barn.
J u langre man hlller pb, dess mindre tycker man att man kan, men ingen, soin ej iir litet inne i arbetet, forst&amp; att uppskatta det.
Jag har htiUit pi % i tjugo- tv8 Br nu, men har iinnu mycket att liira.
~TjugotvB br!
s Eleven ser hapen nt.
Sattarinnan smbler och d % ser hon helt ung ut, trots siua in- fallna kinder och det ofveranstrangda draget kring munnen.
sTiden g4.r fort, na.r man arbetam, sager hon, i det hon viin- der en sida af manuskriptet.
~ N e n niir jag larde inig, var det ej sB m h g a frnntirnmer, sora arbetade i yrket.
Xu borjar det bli all- deles for mbnga.
Sattarinnan pb andra sidan om regalen har foljt med samtalet.
)) Om vi ba.ra kunde fb lika mycket betalt som miinnen!))
fal- ler hon in.
DJa, det kunde nbgot varas, suckar en tredje.
Xedan sattarinnorna s a d a s i Gfre andan a£ salen och taga pb sig ytterkliiderna, fortsittn de det pi- borjade samtalsamnet.
sLika mgcket betalt som siittarne, det tror jag inte vore nb- gon fordels, menar en.
sFoljden skulle bli att vi blefve ntan arbete.
Om tryckerierna kunde fH en manlig siittare foi samma p i s som en kvinlig, skulle de naturligtvis hellre ta den manliga.~ ~Karlarna gro sB kitsliga !~ ropar en tjock, rodblommig flicka med ett hurtigt utseende.
sDe fR jn a d d det basta arbetet!
J a g skulle lika val som de kunna siitta:, accidensern, men f i r iate lof att forsoka en g h g!
Det &amp; r bara afundsjuka, det iir siikert !~ DNA, hvarfor kan du inte vara nojd med det arbete du har, du fortjanar ju ratt bra pH d e t?
~ %Man sknll inte vara niijd, man skall s t r a f ~ a framlt !&gt;&gt; - den tjocka sprang skrattande ner for trappan.
)) Deli g %r ett missnoje genom hela ~iirlden tycker jag,, sade en af de aldre sattarinnorna.
, Jag for min del fir sb riidd for alla foreningar och allt brHk.))
rH prnt!
Du iir gamma1 och konservativ, inen vi ~ r unga o och tro pH fmmtiden!
) &gt; Och darmed skildes man vid porten och hvar och en skyndade.
&amp; t sitt hA.11 for ntt lifa middag.
, a Det Br ett sorl i porten, ett stim i trapporna, ett ideligt gHende i dorrama.
Omkring 300 kvinnor, kontorspersonalen inberaknad, sysselsattas vid labriken och nu komma de alla ' att borja dagsarbetet.
Kolden ute har lockat fram rosor pH eljest bleka kinder, men fing- rarna $ire stelfrusna pH litet hvar och man m h t e tin8 upp d e n en smula, innan man kan b o j a a~betet.
Snart ar likvd den systematiskt ordnade tillverlrningen af stiirk- skjortor, chemisetter, kragar och manschetter i full gAng.
En man- lig tillskkare, bitradd af ett par flickor, som ordna tygstyckena, s k a till de olika rnodellerna efter triimallar, som fastskrufvas afver iinds till 130 pB hvarandra lagda tyglager, genoin hvilka den skarpa knif- ven fore; kraftigt och sakert, sorn genom ett enda stycke.
Sedan hoplaggas sammanhorande bitm a£ andra flickor, stZi~nplss af de tvR stiimplerskorna, som i oafbruten takt hela dagen Eta starnpelmnski- gerna smiilla upp och ner, och aarnmanbuntas till sist i dnssin.
Paketer om fem dussin i hvarje, af kragar, manschetter och skjortor i en miingd olika former och storlekar ligga ordnade i facken pB de hyllor, sorn fr&amp;n golf till tak klada tillskaringsri~nllnets vaggar, och triimallarne for de ofver hundra modellerna, som p&amp; en gBng ' in&amp;ste finnas i handeln, ligga likaledes ordnade och numrerade I de stora, ljusn sysalarna sitta sommerskorna vid sina inaski- ner, soin drifvas med Bnga.
Hvarje sommerska Br specinlist pb en viss del af tillverkningen och har, darigenom att hon i Bratal syssel- satt sig endnst med samma slags arbete, nppniltt en .hog grad af skicklighet inom sitt lilla omrHde.
Manschettsommerskorna sy 0ndas.t manschefier, kragsommerslrorna aldrig annat an kragar och trHckler- skorna, som vanda och tr&amp;ckla, hala standigt pA med detta.
Nog- grannhet.
och ihiirdighet fordras af dem alla for att .de olika artik- larna skola blifva ' precis sHdana soin de .skola vara, hela dussinen pH millimetern lika stora och lika val sydda.
En mangd olika symaskiner nnvindas, somliga, som endast sy efterstygn, andra, som pB ett utomordentligt ~ f i n t s a t t ~ kasta rispet pB manschett- och kragkanterna, innan dessa anda as in&amp;, och s i knapphtilsmaskinerna.
PB dem sys och klippas p i en g h g de allra.
vackraste knapphg, naturligtvis of antligt mycket f ortare an af den skickligastb knapphfilssommerska.
De fyra flickor,; om skiita knnapp- hBlsmaskinerna, ha ett riktigt trefligt gora, vore det barn inte, som allt annat fabriksarbete, sH forskriickligt enformigt och dessutom sd f oga inbringande.
Vid ett bord for sig sjiilfva sitta niigra arbeterskor, som icke gora annat an fasta tridarna efter maskinsomnaden.
Det g %r icke fort, och om fortjansten for detta libom for tricklingen kan gB upp till 6 kronor i veckan, iir det storartadt.
Sommerskorna fortjana mer, 8 A 10 kronor kunna deras veckopengar gH till, men i de flesta.
fall stannar det vid 7 kronor.
Sysalarna ar fabrikens ena afdelning.
Iden innan alla dessa skjortor, kragax och manschetter fii det prydliga utseende, som de hafva, n k vi kopa dem i bodarna, mdste de gB genom iinnu mtnga hiinder.
De foras till tvattstugan och nedlliggas i tviittmaskinerna - ett slags trdhdor, som snurra rundt och skaka klgderna i sip- ladder, tills de blifva hvita som sno.
D k p Q skoljas och blBnas de och nedliiggas i ncentrifugalmaski- nen,, i hvilken vattnet pressas ur dem genom lufttryck.
Tratter- slcan har endast att skota maskinen, lagga ner plaggen i dem och taga ut dem igen.
I starkningsrummen, dar en arbeterska starker kragar, en skjortor, en manschetter o. s. v., begagnas ocksd maskiner for att gnugga in stkkelsen, sB att allt blir lagom styft.
Arbeterskorna hiir, i sina rena bomullskliidningar och med bara armar, bilda liksom strykerskorna, en sardeles liflig tafla.
- I stryksalama k det rent och ljust.
Strykerskorna, en 40 ti 50 stycken, fora med schwung de heta och blanka jarnen ofver det hvita linnet, sii det ?ingar af det.
Se pB heme dar, som stryker manschetter!
Forst tar hon nBgra IBnga och kraftiga tag f r m och Ater, sedan glansas manschet- ten.
SB gores randen rundt orthing den med strykj&amp;nets kant, till sist rundas den inifrtln, synas noga och Iiigges slntligen i korgen till de forut fardiga.
Tun&amp; ar det, det ar sakert, att frBn morgon till b a l l st&amp; vid strykbradet.
&amp; !en det finns strykerskor, som stltt har i 10 i r pd
-, samma, plats och strukit t. e x kragar.
Kragar, lrragar i oandlighet, dussin pii dnssin och gross pB gross ha gBtt genom deras hander.
14 A 15 kronor Iran en god strykerska fortjann i veckan.
Ty sB snart veckoafl6ningen kommer upp till 8 lrron&amp;, hiijes den med en viss procent.
Det iir for att sporra arbeterskorna till flit, och flitiga aro de.
De flesta ge sig ej tid att hvila en ' minnt mer an de be- hofva for att s l h g a i sig kaffetiiren p % forlniddagen och middags- maten, soin de ha med sig.
Darute pB den Iiinga hallen bredvid strykugnama st&amp; deras krulror och pannor, som de varma sin mat i.
~ f v e n sommerslrorna viirma sin mat diir, det iir icke m&amp;nga af fabri- kens arbeterskor, som gB hem i middagsrasten.
Luft f i de ju morgon och kvall, mena de, och sB ar det ju bra att slippa slita p&amp; ytterkladerna.
Om de icke bli forfarligt tratta?
Jovisst!
Men n&amp;r man blir van att st&amp; hela dagen eller via ' det standiga~tillasittandet, kanns det icke sB phkostande, forsakra n0gra.
DJa, se vanan ar halfva naturen,, behiiftar en gamma1 grB- h h i g trbcklerska.
~ I n n a n jag kom bit for 23, fir sedan, hade jag tjanst och dB fick jag gti frBn morgon till kvall.
Nu sitter jag i stdlet.
Det kan vara lika bra det ena som det andra.
Visst ta krafterna af, sb att fortjksten blir mindre, men en fftr- knoga, sB lange en o r k a r.
~ ~ O c h se ' n kominer en pB fattighusetw, m u d a r en flicka, som har hufvudet ombundet med en sjal och ser ytterst t h d ut.
~ D e t blir bara e l a d e till sist och.
D Ron afslutar ej meningen, men bojer sig djupare ofver somnaden.
ForestBndaren, som varit i andra salen, niinuar sig.
&gt;&gt;Fabrilren ar den storsta i sitt slag i Sverigei), sager han, ~ o c h vBra artiklar m&amp;ste vara bftde billiga och val arbetade for att kunna tafla ~ n e d de utlandslza fabrikaten.
Nar folk koper sig en krage och ett pai manschetter, ibland till ofantligt billigt pris, ty det finns kragar for 2: 50 A 2 kr.
dussinet, kunna de no!
kritisera varan och vilja ha den s % bra och sB billig som mojligt, men inte forstft de hvilket arbete, som blifvit nedlagdt bara pft hvarenda krage och genom bur mBnga hander den mbste g&amp;, innan den blir fardig.
Inte kunna de gora sig en forestallning om hvilken noggrannhet och skicglighet det fordras for tillverkningen af dessa, synbart st % enkla artiklar.
D, Nej, inte tanka de p % hur sihnmerslran och strykerskan fft streta och arb ' eta for en ringa Ion!
&gt;).
8 Sommerskan och strykerskan!
8 - foresthdaren rycker be- klagande pH adarna.
sJa, de fP vara tacksamma: att vi ge dem arbete!
Om vi stangde fabriken, hvad skulle de dfi ta sig ti113 Det rore inte sB latt for dern att f t en annm sysselsiittning.
De f t vma nojda.
Jag undrar just, om folk skulle vilja betala hogre pri- ser for rarorna for deras s k d l!
~ Gerda Xeyerson.
kejonets unge, Rutidsskildring i fyra akter af Harold Gote.
Dti man skall skrifva om denna bok, som ~ 2 1 egentligen ar en framstiillning af Asikter i dramatisk form snarare iin ett verkligt drama med n %gon sorts handling, stir man rerkligen i trekan hrar man skall borja.
Boken h v i d m namligen af en hop uppslag, den $ir som en ' passerad soppa, sammansatt af alla mojliga ingredienser - vi kunna val anvanda liknelsen, eftersom bokens hjalte sjalf kallar lifvet Ben tjock soppa8 - ett uppkok pti alla b o h h e n s srtmtals- h n e n.
Den ger intlyck af en fHgel, som flaxar hit och dit, dop- pande sin nabb i tin den ena an den andra grumliga vattonsamlingen utan att ge sig tid att stanna och piijla djopet eller den verkliga halten af niigon enda.
Det skall icke nekas att i boken hQr och hvar finnes en flakt af poesi, att man afven med en viss sympati forsth hur det jaser och sliter i unga hjai-tan och att replikerna ofta aro fyndiga - om ocks % icke alldeles s i mystiskt djupa som de tyckas pretendera att vara.
Men hvad fortjmter arbetet mojligen m t aga ur estetisk s p - punkt, &amp; r det tkikternn som h a iir hufvudsak, och det iir eMer dem arbetet miste bedomas - och fordomas.
Hvilka &amp; ro personerna i denna ~nutidsskildring~?
Som namdt, 5ir handlingen ingen, hvarfor det hela bast karakteriseras genom per- soneina.
En biskop, hvars blidhet 6fvergdr till fullkodig slapphet och som tycks vara alldeles renons p i en egen stbndpunkt.
En hustiu, biskopinnan, som bekanner att hon haft ett barn fore iikten- skapet med en man, som hon alls icke iilskade.
En ung flicka, hvilken utropar, att om hon i likhet med biskopinnan agde ett bsm,
skulle hon ~ s a t t a det p&amp; en piedestal och fira gndstjiinst i diss be- traktande~, pB samma gBng hon forklarar, att hon icke ens vill)) trampa pii det lagliga a.ktenskapet af fruktan att slnntsa sina skor D. '
E n tjugukrig yngling, som fAtt god uppfostran, som Br vid halsa och f d a krnfter och and&amp; sB utan allt mngdomsmod, att han misstrostar om lifvet och anser sig aldrig kunna fria till en lrvinna, emedan han ej tror sig kunna forsorja henne.
Och till slut en rektor, sorn skall fora de gammalmodiga Asikternas talan om dygd och heder, och hvilken forf.
lyckats p&amp; ett ganska listigt satt lrarrikern.
InnehAllet ar med f l ord foljande.
En ung bildhuggarinna, Saga., dotter till en den sfria Iz~rlekens apostel,, en efter hvad det phstBs forst efter doden som ett lejon inom litterntnren erkand fijr- fattare (daraf namnet ~Lejonets unge))), vistas som gast i biskops- huset ri en af vlra iildsta smBstadera for att utfora bestidlningen af en portrattbyst.
Det rBder ett idealiskt samforsttind mellan den i hog grad frisinnade biskopinnan, den forundransvkdt toleranta bisko- pen, deras fosterson Adil (biskopinnans barn fore aktenskapet, ett forhlllande som mannen lika litet sorn varlden i allmanhet tycks ha reda pa) och den unga, af alla konventionells fordomar och band fri- g-jorda konstniirinnan.
De unga tu iilska hvarandra, men som det synes hopplost i foljd af bedas ovissn-framtid.
Saga skall resa till Paris for att fullfolja sin konstnksbana; Adil, ett gryende litterart geni, skall ii sin sida nt i viillden for att utbilda sina rika journa- listiska anlag.
Sista aftonen af de ungas sammanvaro firas med ett sliidparti och bal.
De hemkomma sent pa natten, saga genomvAt efter en ofverdtidig f a d, under hvilken Adil kort ned med heme i en vak.
Bondersliten af oro och samvetskval, fruktande att foljdernn af hans dumdristighet skall medfora Sagas forkylning och dod, envisas Adil att vaka utanfor hennes dorr.
Saga, som ej tycks haft nlgot vidare men af det kalla badet, lBter Adil ej lange vaka ensam.
Hon kom- mer ut till honom och det blir en forklaring mellan de unga.
Han ser allting svart i svart, de mlste skiljns for evigt.
DB 5ir det Snga, sorn tar deras ode i sina hgnder.
Skola de skiljas, s&amp; vill hon lefva lifvet fullt pB ett par timmar.
, Jag vill ha fullt ut hvad sorn iir mitt!, sager hon.
&gt;) I mitt rum ar det varmt.
Kom!))
0ch med en hiipnadsvackande cynism hnr forf.
inlagt styckets enda, sorn ett hnfvudmoment i skiidespelet betonade handling i det sorn forsiggh mellan de unga under det ridiin 8r sankt mellan tredje och fjerde akten. '
I sista akten &amp; r dlting lust och garnunan.
Biskopinnan 5ir fortjust ofver de ungas forening och sluter dem ofverlycklig i sina armar.
Nu vill Adil folja Saga till Paris.
Han, som fruktat for de wrysligt stora bosattningsmagasinen~ och dromt om att ~ b pd o en matta i oknenn med det enda hoga mdlet att sgom heme till en stam- modem, har nu inga betankligheter langre.
Det forefaller som om han tiinkte sig att ett ungt par kan undvara all lifvets nodtorft bara de icke iiro vigda.
Rusig af .k&amp;lekslycka fork1ma.r han, att till och med det ~ a t hungra t ihjal vid Sagas fotter vore ett n o j e ~.
Efter nggra formaningar nf biskogen till Adil att betiinka fader- skapets plikter, hvarp % Adil lika patetiskt som vist afger ett om en forundransv~ird mogenhet vitnande svar, reser det unga paret, Biskop- innan foljer dem till tAget, men biskopen han stBr i fonstret och viftar och valsignar deras affiird, och med de hadiskt forvrangda bibel- orden:, De kiira barnen!
Dan lyckligont &amp; r allting rent!, slutar skbdespelet.
Nar man bortser f r h att det i forsta akten fingras litet pb religionen, detta har dock ingenting med historien att gora, armat iin att biskopinnan f&amp; tillfdle att e r k h n a att hon ar en tviflerska, som aldrig satter sin fot i kyrkan och att om man begiirde att hon skulle ha d g r a h h s y n till sin mans iimhete, skulle det vara det- samma som att fordra hennes andliga sjiilfmord, om man som stlgdt bortser frBn detta uppslag, hvaraf ingenting blir, hvad &amp; r dd bokens hufvudsyfte?
Forf.
mhar sjdf i en ~forsvarsartikel D forklarat, ~ a t t hennes arbete ilr af pmaktisk-social art., ~ H o n vill stalla den frdgan under debatt, huruvida icke ett naturligt samlif mellan man och kvinna, uppburet af ideel hangifvenhet, men utan lagens band, skulle kunna vara samhalle och individer till nytta i stidlet fiir till s k a d a ~.
Hvad praktisk nytta de uya samhiillsordningar, forf.
d l ha genomforda skola medfora for stat och enskilda, diirom 1amna.r stycket ej ndgot svar.
Det enda man fiir kl&amp; for sig iir att forf.
ej i nya forbait~ade former for aktenskapet ser samhillets lycka, utan i fittnvarm a£ alla former.
Hvad frdgan om det naturliga s m - lifvet mellan man och kvinna betraffar, diirom ar forf.
tydlig nog.
Eor- dom har det varit brukligt att de fria forbindelsernas apostlar At~ninstone begagnat kiirleleken till motiv for laglosa foreningar mellan man och kvinna, man hw foreburit att troheten skulle vara battre garanterad,
om den ' Goye fullkomligt frivillig och obunden.
Men hur framstdlea det har?
Bislropinnan anser sig ha varit fBngen i - en gamma1 for- dom, dB hon blyges ofvei- sin forbindelse med,en man, ?om hon icke alskade; och Saga a ' stolt ofver att v a r a Adils rforstn iilsknrinna)), ett uttryck som tyclres bevisa, att hon redan p i fijr- hand inser, att den framtida troheten icke bor komma ined i be- rakningen.
SBdan ar halten af den ideela 7~tilzg@ven7wtY som forf.
hill Lejonets unge hafdar!
Af den idealitet, som adlar lrarleksforh~lan-.
det mellan man och kvinna icke ett s p h.
Det &amp; r for sinnligheten.
i dess mest oholjda form, som har pB ett vdtaligt satt plaideras, forf.
nlB aldrig s&amp; mycket i sina forklaringar soka bevisa mot- satsen.
.Vid de af forf.
kursiuerade orden:)) Den lyckligom ar allting rent)), synbarligen menade ntt .innehUa sjdfva hufvudmaximen i boken, dess starkt betonade slutklam, vilja vi.
till sist droja.
ett ogon-, blick.
Det kan ju icke nekas att begreppet lyclra ar ytterst relativt.
Den ena satter sin lycka i ett, den nndra i ett, annnt.
De finnas sorn satta den i forvarfvandet af rikedom.
Om en sddan person genom nigon.
fiffig kupp lurar till sig en forrnogenhet och finner sin lycka i all den lyx denna forskaffar honom, &amp; r den personens be- teende rent?
Eller en annan finner sin lycka i ntsvafningar, han &amp; r en Don Juan med.
sina.
mtt tusen och he)), iir hans lif r&amp;t, trots det att han iir lycklig enligt sift satt att se?
Och ar det en manniska h r d i g t att satta sitt hogsta m a i jordislr lycka?
Om denna kunde vinnas helt, hvilket ar omojligt i denna osiilrerhetens och foriindringarnes, jay syndens varld, vore den det uppfostrande, hardande, hojande och utvecklande medel, sorn hlifves en miinniskosjiil?
&amp; - det icke under profningarna, under lidandet som vi lara, som ' vi vaxa for hogre ' och hogre upp- gifter?
Och om d e t sjalfviska begaret efter lycka blir det for- harskande, hvart taga d&amp; uppoffringar for storn idber, hiingifven- heten for ' plikter, ' som ofth kunna ' vara tunga; vagen?
H L I ~ skall den miinniska lefva, som blir ' nekad hvad hon anser for sitt lifs lycka, eller den, som i ungdomen blir lagd pb en m&amp;ngHrig sjuk- badd, om denna farliga 1&amp;a om)) lycka ha&amp;r illt annat n blir an-.
tagen? '
68 Det talas nu och lases mycket om den storsta mojliga lycka At alla, och detta ar ju ett skont vittnesbord om vdrt Brhundrades framsteg i frihet och broderkarlek, men icke vinnes detta m a ppb sAdana upplosningens viigar, som dem ~Lejonets ungeb foreslk.
* 4: * Huru kortfattad v&amp;r redogorelse for bokens innehtll och ten- dens an ar, s k d det kanske synas lningen stisom alltfor m h g a ord spillda pA ett oviirdigt foremH1.
Men n&amp;r, efter hvad man erfar, Atskilliga miin och kvinnor lh-a finnas, hvilka anse ~Lejonets u n g e ~ som en hogst fortriifflig bok, under det andra se i arbetet nlgot t d i g e n oskyldigt, mHste man betrakta det som sin oafvisliga p l a t att genom blottandet af Atminstone nigra af arbetets betiinkliga sidor visa hvad det gAr for.
I Norge har f. n. en stark rorelse blifvit satt i gHng for att rensa litteraturen frAn afarter.
Tjugwex man af olika sdiillsstiillning hcafva gjort ett upprop till de fornamsta tidningarna om deras hjalp emot ohiilsosam och skadlig litteratur.
Den kiinde forfattaren Chri- stopher Bruun sager i en artikel, hvilken omtalar denna sak: wYi v %ga nog .pBstA, att det finns tusentals hem som sluta sig till oss i v&amp;r harm och i v h smtirtras.
Artikeln slutar med dessa ord, som vi skulle vilja anvanda afven pH foreliggande svenska arbete: DKU vanda vi oss till hela allmanheten.
Vi bedja alla goda man och kvinnor vma med om att soka hvar och en i sin krets bearbeta den allmanna opinionen diirhan, att ocksB beggfvade forfattare hafva att taga han- syn till sitt folks moral, till dess andliga hdsm.
A-El-e.
Per Hallstram: Briljantsmyckef och andra be- rlittelser.
Per Hdstrom blef med sin fjolHrsbok, En gamma1 historia, lned ens populiir.
Hans i host utkomna berattelsesamling synes af de tvA upplagorna och det allmiinna intresset att doma snarare h a h a okat dema popularitet, som det iir en tillfredsstiiUelse att konstatera.
Ty v ~ d e och omtyckthet st&amp; ej har, sisom ofta nog iir fallet i om- viindt forhuande.
, En gamma1 historim iir ett litet konstverk, som har sitt in- tresse ej endast i den illusoriskt.
traffade tidsfiirgen, de ypperliga
karakteristike~ %a, den diskreta humor, som genomstrommar teck- ningen.
Under allt detfa f~amtrader allt bestamdare konflikten mellan tvii lifsmakter - motsattningen mellan de blda ungas naiva lyckodrom och den hfirda nodvandigheten, representerad af den skeptiska, vkldserfarna gamla farmodern.
Idyllen f l r den forsta s k k a vtirfagringens hela tjuskraft och vemod - ingenting fir sii fint och latt som den, ingenting s % viirnlost gent emot frosten, som man k h e r mlste komma.
Samma grundstamning genoingAr, trots det fullkomligt olika i uppslag och handling, piirlan blnnd Per Hallstroms sista berattelser &gt;) I blii skogen w.
Men har ar tonen kraftigare, manniskolyckans bracklighet skildrad med an mer gripande intensitet, mot bakgrunden af den stora vilda naturen.
Forst ligger det idel sommarljus ofver skildringen.
Sater- idyllen, spunnen kring motivet af de enkla vall-lltarna, har hela stamningen af skogsensamhet och blB vidder, dar de enda ljud, som bryta tystnnden, aro skallornas ljud i fjarran och saterjantans lock- toner.
Mnrits)) liitarr, sorn i kviillen klinga ut iifver.
dalen till karestan llngt borta vid svedjelnndet, hgnnes s m l visor om barnet, fulla af modersstolthet och jubel hafva nilgot af den llnga sommar- dagens so1 ofver sig.
rMarit mad sin gladje fyllde hela rymdenw annu d l skogens ofriga s h g a r e tystnat.
Men smlningom forandras stalnningen ofver dikten.
Sommaren led, och naturen diiruppe fick en morkare skiftning.
Bjornen bojade synas till, skogen var ej saker langre fijr getter och lam.
Den aning om ofkd, som gripit &amp; wit db hon p l forsommaren forsta gtingen blicknde ut ofver de kalla b l l vidderna, kom nu tillbaka under mijrka ovaderskvtillar, d l hon satt vid elden, nled barnet p % sitt kna, och)) tankar vacktes ocb drefvos in mot djup i hennes inre, dem hon annars ej visste afw.
Och s % koinmer det skarande slutackordet, dB Marit offrm lifvet for att radda sitt barn undan de vilda mannen .friin skogen.
DB, i farnns ogonblick, tycker hon sig se ratt igenom allt det vilda och kalln i odemarken dar uppe - whennes lif ville det ha, det var inte sannt, att det varit vanligt forr, nar hon stod har, hennes lif ville det ha)) - De uttanjda reflexioner, som forsvaga slutintlycket af, En gamma1 historiaw, finnas icke har.
, I blB skogen)) ar, med sin enkla, storslagna tragik, ett litet masterverk.
I wBriljantsmyckets ar ocksB vfirlyckans forganglighet grund- temat.
Hiir ar det doden som hotm.
Gripande skildrar forfattaren, '
hur lifvets strbm slnlningoln ur solljuset glider in under dodens kalla slagskugga.
iUen det gor ett pinsamt intryclr, dB han sedan 19tter en leksak lp-t upp i detta morker och Anda in i dadsminuten hilla lifsillusionen vid malrt.
Ned undantag af &gt;&gt;Ett antikt portratt~, diir den g a d a damen -- farmodern i, En gammal historiap, fiirfinad - 5ir ypperligt skisserad, Siro de berattelser i sadingen, som hemta sina motiv ur de lagre: klassernas lif, de biista.
Den trohjiktade Kristin, som inte nanns stora sin blinde fastmans illusioner anglende h e n n e ~ utseende, Zir lika viil tecknad som den gamle- ~diktarenx, i den norrlhdska bondgA.rden, for hvars spelande fantasi tidningarnes torra berattelser bli till lefvande lif.
Och med hvilken medkansla foljer man icke den rrsbetsloses sista forsok att hilla sig uppe, innan han, genom- isad af kold och hunger, slutligen slapper taget och nedsjwker till tiggare.
Det 5ir en rnhgsidig och rikt nyanserad diktarnatur, sorn rojer sig i Per Hallstroms bergttelser.
Snart sagdt hvilken s t r h g han an anslar, vet han att framkalla motsvmande stiimning hos liisaren, kanske mindre diirfor att, ban ar en konstniir, van att viil afviiga, harmoniernn, an diirfor att han har sympati for allt det djupast manskliga.
- -- En Pyckoriddare.
8 ' - a.
Berattelse b i n 16005talet af HamZd NO- lander.
Stockholm 1896.