Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande folkets lynne, bildning, sedlighet, konst- och näringsflit samt välmåga, yttrade Öfver-StåthållareEmbetet i senaste femårsberättelse det allmänna omdöme, att, ehuru under de år, samma berättelse omfattade, någon genomgripande förändring i afseende på folkets sedlighet icke vore att anmärka, det dock tillhörde Öfver-Ståthållare-Embetet att såsom en glädjande företeelse tillkännagifva, hurusom under de senare åren den osedlighet, sorn gåfve sig tillkänna genom gröfre lagbrott, bestämdt varit i aftagande och att säkerhetstillståndet förbättrats, så att hufvudstaden kunde i berörda afseende tryggt uthärda jemförelse med andra större städer; vidare att befintlige skolor besöktes talrikt och att hos ungdomen af alla folkklasser en stigande håg förmärktes att förvärfva kunskaper och bättre insigter i de yrken, de omfattat, hvarom, bland Tab.
A. Födde och Döde.
Flere födde än döde.
I Kolerafarsoten, enligt Sundhetsnämndens uppgift, insjuknade. döde.
Ar 1856 3,231 3,619 388 — 185 98 » 1857 3,482 5,004 1,522 — 1,319 670 » 1858 3,895 4,080 185 — 1,235 619 » 1859 3,978 3,654 — 324 243 141 » 1860 4,239 3,390 — 849 — — Summa 18825 19,747 922 — ■ 2,982 1,528 Stockholms stad.
Sedlighet. 5 annat, Slöjdföreningens skolas ständigt sig ökande antal af lärjungar lemnade vitsord; hvarförutom erinrades, att välmågan hos arbetsklasserna, genom ökade arbetstillfällen, i förening med höjda arbetslöner, varit i stigande, särdeles under åren 1854 och 1855, och att, fastän prisen å lifsförnödenheter dessa år ovanligt stegrats, arbetslönerna dock stigit vida högre, samt att de förhöjda lefnadskostnaderne således mindre drabbat de arbetsföra och ordentliga bland arbetsklassen, än andre personer, hvilkas inkomster icke ökats i samma mån prisen å förnödenhetsvaror uppgått till förut okända belopp.
I dessa förhållanden har under de fem år, om hvilka nu är fråga, någon väsendtlig förändring icke inträffat.
Väl hafva, de sista två åren, åtskillige af hufvudstadens församlingar, genom inrättande af församlings- eller sockenbibliothek, tillkomne hufvudsakligen genom bidrag af enskilde, sökt att hos de arbetande och mindre bemedlade folkklasserne framkalla håg för nyttig läsning, men sålunda beredde bildningstillfällen hafva, åtminstone icke ännu, med den allmänna begärlighet, som varit önskvärd, omfattats af dem, för hvilka bibliotheken förnämligast blifvit inrättade.
Att tillkomsten af dessa bibliothek utgöra en glädjande företeelse och att berörde inrättningar, i förening med den ändå vigtigare folkskolan, för hvilken senares ändamålsenliga ordnande ganska mycket under dessa fem år blifvit i hufvudstaden förberedt, skola medverka till de arbetande folkklassernes sedliga utveckling, lider emellertid icke tvifvel.
Missbruket af rusgifvande drycker har de senare åren i allmänhet aftagit; hvarom stadgad öfvertygelse vinnes, om man närmare granskar den summariska redogörelse för antalet personer, som under åren 1858 —1860 blifvit i Poliskammaren fällde till ansvar för fylleri, hvilken här nedan meddelas.
I samma mån bruket af bränvin aftagit, har, såsom surrogat derför, förbrukningen af maltdrycker, särdeles s. k.
Bajerskt
Öl, tilltagit, hvilket haft ökad tillverkning af sistnämnda vara och deraf beroende prisnedsättning till följd.
För att tjena såsom bidrag till kännedom om folklynnet, får Öfver-Ståthållare-Embetet i minnet återkalla den raska beslutsamhet, det om liflig fosterlandskänsla vittnande allvar, hvarmed förslaget angående bildande af föreningar till öfning i vapnens bruk blifvit i Stockholm omfattadt af alla samhällsklasser, ur hvilka, vid slutet af år 1860, den institution framgick, som erhöll benämning: »Stockholms frivilliga SkarpskytteFörening.
Denna förening har emellertid först under loppet af år 1861 vunnit fullständig organisation, och torde derför allmän redogörelse för denna och för föreningens ändamål, hvilket senare för öfrigt af benämningen tillräckligt antydes, blifva ett bland föremålen för Öfver-Ståthållare-Embetets nästföljande femårsberättelse.
Af Poliskammarens arbetsförteckningar upplyses, att gröfre brottmål, som derifrån blifvit till dom- Tab. Litt. b. stolarne hänskjutne, utgjort det antal, som af nedanstående tab. Litt.
B uppgifves.
Vid jemförelse emellan dessa uppgifter och dem, som för åren 1851, 1852, 1853, 1854 och 1855, under hvilka år antalet af ofvannämnde gröfre brott utgjorde 2,548, blifvit lemnade, synes antalet af sådane brott Tab. Litt. B.
Gröfre brottmål och fylleriförseelser.
Brott hvarige- nom men- niskolif blifvit spildt.
Mord- brand.
Förfalsk- ningar.
Stölder och snatterier.
Fällde till ansvar för fylleri.
År 1856 3 18 378 399 2,132 » 1857 2 1 10 391 404 1,932 » 1858 1 — 18 307 326 2,241 » 1859 — — 11 278 289 2,512 » 1860 — — 13 239 252 2,289 Summa 6 1 70 1,593 1,670 11,106 Medeltal för är 1-2 0-2 14 318-6 334 2,221-2 6 Stockholms stad.
Fabriker. härstädes vara i nedgående.
Om medeltalet 1,657 af de under åren 1851—1855 för fylleri bötfällde sammanställes med det för åren 1856—1860 utförda medeltal, 2,221, visar sistnämnda qvinqvennium visserligen en tillökning af 564 personer, men härvid bör ihågkommas, att hufvudstadens folkmängd under samma tid ökats med nära 12,000 personer, vid hvilket förhållande och då säkerligen icke obetydlig del af det uppgifna antalet afser sådane personer, som under samma år flere gånger blifvit för fylleriförseelse tilltalade och fällde, den anförda siffran icke, enligt Öfver-Ståthållare-Embetets förmenande, inverkar på giltigheten af förut yttrade omdöme angående fyllerilastens aftagande i allmänhet. 3.
Jemte det Öfver-Ståthållare-Embetet, vidkommande de såsom föremål för femårsberättelserne uppgifne frågor, pä hvilka näringsfång hufvudstadens bestånd synnerligast grundas, om naturen af dess handel, tillförsel af landets öfver skottsprodukter, afsättning sorter och kommunikation med desamma, i underdånighet åberopar hvad härom i Öfver-Ståthållare-Embetets förut afgifne femårsberättelser är anfördt, med tillägg dock, att, under ifrågavarande tid, kommunikationen emellan hufvudstaden och landsorterne blifvit ytterligare lättad och befrämjad genom tillkomst af flere nya ångfartyg och genom vestra stambanans öppnande för trafik emellan hufvudstaden och Södertelje med mellanliggande stationer, får Öfver-Ståthållare-Embetet, till upplysning i frågan, huruvida under de år, som denna berättelse angår, stadens handel och näringar stigit eller fallit, samt hvilka gynnande eller ofördelaktiga konjunkturer förorsakat någotdera af dessa förhållanden, underdånigst anföra, likasom i de förra femårsberättelserne, hvad de af stadens Magistrat, Handels- och Ekonomi-Kollegium, Borgerskapets
Äldste samt andre vederbörande i ämnet meddelade uppgifter och utlåtanden, som här nedan omförmälas, hufvudsakligen innehålla.
N:o 7. Angående fabriks- och manufaktur-rörelsen här i staden under nu ifrågavarande fem år, hafva uppgifter inkommit från Stockholms Fabriks-förenings båda afdelningar, den ena för stämpelbara tillverkningar och den andra för stämpling icke underkastade tillverkningar; utvisande det öfver dessa uppgifter gjorda sammandrag, Tab.
N:o 7, ej mindre antalet af särskilde fabriks- och manufakturidkare, med deras arbetare, utan äfven värdet af deras tillverkningar.
I afseende å fabriks- och manufaktur-inrättningarnes tillstånd, inhemtas af ofvan åberopade tabell, att, derest uppgifterna härom under första och sista åren af ifrågavarande qvinqvennium, eller åren 1856 och 1860, med hvarannan sammanställas, antalet fabriker, ägare och mästare samt arbetare, hvilket år 1856 utgjorde 335 fabriker, 387 ägare och mästare, 4,501 arbetare, år 1860 minskats till 317 » 372 » » » 4,455 » men att tillverkningsvärdet, som det förra året utgjorde 11,934,500 R:dr, år 1860 icke desto mindre ökats till 12,155,583 R:dr Runt.
Utur de yttranden, Fabriksföreningens båda afdelningar, nemligen den för stämpelbara tillverkningar och den för stämpling icke underkastade tillverkningar, hvar för sig afgifvit angående fabriks- och manufakturrörelsens stigande eller fallande och öfver gynnande eller ofördelaktig konjunktur, som förorsakat någotdera af dessa förhållanden, får Öfver-Ståthållare-Embetet här meddela följande utdrag.
Afdelningen för stämpelbara tillverkningar, hvilken yttrat sig öfver hvarje fabrikation för sig, har sålunda anfört: att Bandfabrikationen, förut obetydlig, under åren 1859 och 1860 ytterligare aftagit, hvilket härledde sig deraf, att man i allmänhet af denna industrigren, mera än af de flesta andra, fordrade oupphörligen omvexlande nytt efter ofta förändrade moder, i följd hvaraf den Svenske bandfabrikanten, oansedt allt bemödande, hade svårt att uppdrifva sin industri och täfla med utländsk tillverkning, för hvilken senare här i landet dessutom städse visat sig stor begärlighet, helst då densamma tillfredsställde behofvet och smaken för ständiga omvexlingar; Stockholms stad.
Fabriker. 7 att den bättre konjunktur, som under åren 1856 och 1857 något ökade Färgerirörelsen, år 1858 åter aftog, hufvudsakligen till följd af de förhållanden, som då i allmänhet inskränkte all fabriksrörelse; att de högre belopp, som uppgifvits hafva under åren 1859 och 1860 ingått för verkställd färgning, härledde sig från det af Carlsviks aktiebolag, vid dess fabrik, inrättade färgeri för fabrikens egna, betydliga fabrikater, för hvilka färgningskostnaden under år 1860 ensamt upptagits till 35,000
R:dr; att nuvarande tull-lagstiftning, som lemnade obegränsad frihet till införande af färgade, utländska väfnader af alla slag, utgjorde ett väsendtligt hinder för färgeriyrkets fullkomnande i hufvudstaden, der färgeri-idkarnes verksamhet måste inskränkas till färgning af sådant, som stadens egen industri frambringade, samt att sålunda färgeriyrket, beroende af denna industri, som i allmänhet vore mindre betydlig, icke lemnade mer än nödtorftig bergning för idkaren, som måste underkasta sig kännbara uppoffringar dels för flere nya, dyrbara machiner, isynnerhet för silkesfärgerierne, dels för lämpliga färgerilokaler och att, ehuru införselstull på flere slag af färgstofter borttagits, allt för hög sådan tull likväl ännu qvarstod för åtskillige andra färgstofter, hvilket förhållande jemväl utöfvade menligt inflytande på färgerihandteringens utveckling; att de, angående antalet arbetare och tillverkningsvärdet vid Handskfabrikerne, meddelade uppgifter väl voro mindre fullständiga, men att orsaken dertill syntes ligga deruti, att tillverkning af handskar numera allmänt hänfördes under handtverkerierna, och att tillstånd till yrkets utöfvande under fabriksrätt ej vidare söktes; att
Kardfabrikationen under ifrågavarande år icke undergått någon förändring; att den betydligt minskade tillverkning, som under år 1858 visat sig vid Klädes/abrikerne, hade sin orsak deri, att en sådan fabrik år 1857, vid ägarens död, blifvit nedlagd; att sedan tillverkningsvärdet år 1859 ånyo stigit genom då börjadt bedrifvande af klädesfabrik i Straff- och Arbetsfängelset å Långholmen, samma värde år 1860 ganska betydligt ökats genom nyssberörda fabriks utvidgning och särskild å Reimersholm uppförd byggnad för klädens beredning; att på 1860 års högre tillverkningsvärde bestämd slutsats, att klädesfabriksrörelsen vore i stigande, dock ej borde grundas, utan syntes densamma hafva bibehållit sig oförändrad under ifrågavarande fem år; hvarförutom, enär uppgifna antalet arbetare åren 1858, 1859 och 1860 varit i det närmaste lika, men tillverkningsvärdet för sistnämnda år betydligt öfverstigit de nästförutgångna årens tillverkningsvärde, den upplysning lemnats, att största delen af de till klädesfabrikerna i hufvudstaden hörande spinneri-, väfveri- och beredningsarbeten blifvit under år 1860 verkställde af i Straff- och Arbetsfängelserne intagne fångar; att den minskade tillverkningen år 1858 vid Kort/abrikerne förklarades af den allmänna stockning i affärslifvet, som då menligt inverkade på all handel och rörelse; att ehuru kortfabrikationen åren 1859 och 1860 å nyo tilltagit, så att tillverkningsvärdet för sistnämnda år till och med varit större, än år 1856, berörda förhållande dock ej gåfve skälig anledning till annat omdöme, än att kortfabrikationen hvarken tilleller aftagit; att den egentliga Linne- och Bomulls/abrikationen under ofvannämnde fem år ej varit af någon betydenhet.
Bedrifven i inskränkt omfång och utan stöd af större kapitalkrafter kunde denna rörelse anses stå på gränsen emellan fabrik och husslöjd, föga egnad att bestå täflan med den ökade import af utländska fabrikater, som tullförbudens borttagande och tillämpande af lägre tullsatser haft till följd.
Detta, i förening med 1857 års finansiela betryck, föranledde, att värdet af tillverkningarne vid de egentliga linne- och bomullsfabrikerna år 1860 ej uppgick ens till hälften af det särdeles ringa tillverkningsväi’det för 1856.
Under sådane förhållanden var det för väfnadsindustri-idkaren särdeles tillfredsställande, då några företagsamme män med tillräcklig kapitaltillgång, under firma Carlsviks Aktiebolag, inom hufvudstaden anlade en större fabrik för tillverkning af sådane hel- och halfylleväfnader, som tillförene här i landet icke åstadkommits, utan blifvit, hufvudsakligen från England, införde.
Denna fabrik, hvilken, såsom af det förut uppgifna, högst betydligt ökade tillverkningsvärdet och antalet arbetare år 1859 kan inhemtas, samma år började sina tillverkningar 8 Stockholms stad.
Fabriker. samtidigt med en annan dylik i Jönköping anlagd fabrik, har år 1860 afstämplat gods till värde af 704,563 R:dr, och hafva 271 arbetare sistnämnda år vid fabriken haft sysselsättning och utkomst.
Ehuru fabriken, hvarest, såsom redan är nämndt, jemväl all färgning af fabrikens tillverkningar åstadkommes, ännu icke bedrefves till den utsträckning och vidd, som syntes med dess anläggning afsedd, hade den otvifvelaktigt en god och på väfnadsindustrien fördelaktigt inflytelserik framtid sig förbehållen, derest icke. några rubbningar i nuvarande tullbestämmelser inträffade, men att, hvad den egentliga linne- och bomullsfabrikationen beträffade, denna befunne sig i aftynande tillstånd; att fastän tillverkningsvärdet vid Sofian s- och Garfveri/abrikerna något nedgått, lädertillverkningen under ifrågavarande fem år likväl bibehållit sig på samma ståndpunkt, som under år 1855.
Sul-lädret hade år 1860 haft att täfla med s. k.
Amerikanskt läder, hvilket, genom dess mindre goda beredning utrikes, noteras billigare per skålpund, än oberedda hudar, passande till sul-läders beredning, och då af det Amerikanska sul-lädret under nyssnämnda år en betydlig mängd importerats, hade i följd deraf den inhemska sul-läderstillverkningen, som i pris ej kunnat täfla med den utländska, betydligt minskats, och vore att befara att, i händelse importen af det Amerikanska lädret fortsattes, den inhemska tillverkningen af sul-läder komme att betydligt lida deraf; att Sidenfabrikerna, hvilkas tillverkningar, under det för fabriksrörelsen gynnsamma året 1856, uppgingo till ett värdebelopp af 1,574,364 R:dr, snart hämmades i sin framgång ej mindre till följd af en, vid införselförbudens borttagande, uppkommen täflande import af utländska s. k. godtköpstillverkningar, än äfven af 1857 års handelskris, som förlamande inverkade på all handel- och fabriksrörelse.
Efter det för tillverkningen ogynnsamma året 1858, då hela stämpelvärdet nedgick till 557,353 R:dr, inträdde väl, under åren 1859 och 1860, ett bättre förhållande, så att värdet af stämpladt gods åter höjde sig till 930,248 R:dr, men, genom inverkan af den låga införselstullen, blef sidenfabrikationen nästan uteslutande hänvisad till åstadkommande af shawletter och dukar, som, genom sina för landet egna mönster och färgställningar, mindre än släta tyger, voro utsatta för den tryckande utländska konkurrensen, hvaremot tillverkningen af släta tyger minskats med nära hälften; att Svenska sidenfabrikerna, uppsatta efter Fransyskt mönster, för tillverkning af goda varor alltid försett sig med de bästa rudimaterier samt så aflönat sina arbetare, att dessa deraf haft och ännu hade sin säkra utkomst.
Voro derföre, vid införsel af utländska fabrikater, dessa i qvalitet jemförliga med de Svenska, hade icke sidenväfnadsindustrien så stora svårigheter att bekämpa, som nu, då Rhen traktens och Schweitziska fabrikers lätta artiklar nästan uteslutande importeras, hvilkas billighet i pris förklarades endast deraf, att till dem blott de sämsta rudimaterier användas, och att arbetslönen för sådana fabrikater vore till det yttersta nedsatt.
Skulle de Svenska sidenfabriksidkarnes tillverkningar bringas i öfverensstämmelse dermed, blefve arbetaren lika beklagansvärd som förbrukaren af den dåliga varan skulle finna sig sviken; att ehuru tillverkningen af shawletter och dukar, från och med 1859, icke varit obetydlig, det likväl vore otvifvelaktigt, att sidenfabriksrörelsen i det hela under nämnda år gått tillbaka, till följd af dels införselförbudens upphörande och införselstullens nedsättning till en, i jemförelse med den införselstull, som blifvit bestämd för flere andra manufakturartiklar, allt för ringa skyddstull, dels de tid efter annan inträffade rubbningarne uti allmänna handelsförtroendet; att det, i afseende å sidenfabrikationens tillstånd, sålunda yttrade omdöme jemväl å silkesrederierna ägde tillämpning; att 1859 års minskade tillverkningsvärde vid Sockerbruken förklarades af den utländska importens af raffinadsocker ofördelaktiga inflytande på den inhemska sockerfabrikationen, samt att påföljda årets ökade tillverkningsvärde haft sin grund icke i gynnsamma konjunkturer, som kunde hafva föranledt de förut bestående sockerbruken till ökande af sin fabrikation, utan deri, att, vid ett sockerbruk, som under föregångne två år icke varit i gång, socker- och sirapsberedningen å nyo börjats och sedermera fortgått, samt att nuvarande missförhållande emellan tullsatserne å råsocker och å raffinerad vara, i förening med det skydd, socker - Stockholms stad.
Fabriker. 9 fabrikanter i andra länder åtnjuta och den uppmuntran, desse idkare, genom tull-lagstiftning, erhållit till export af sina fabrikater, verkat högst ofördelaktigt å och måhända komme att förstöra den Svenska sockerfabrikationen, hvilken likväl för närvarande beredde staten högst betydliga inkomster och ett stort antal arbetare sysselsättning och bergning; att Stoft- samt Strump- och T'rikot-fabrikationer na, som, genom 1857 års handelskris, minskades, men sedermera ökats, icke under ifrågavarande fem år undergått någon anmärkningsvärd förändring; att den högst betydliga minskning uti tillverkningsvärdet för år 1858, som, vid Tobaksfabrikerna, visat sig, till största del kunde härledas från 1857 års handelskris samt äfven till någon del, med afseende å artiklarne snus och ordinär kardustobak, från den något förhöjda införseltullen på tobaksstjelk; att snus- och kardustobakstillverkningarne för öfrigt, under ifrågavarande fem år, något aftagit, men att tillverkningen af s. k. tuggtobak och cigarrer i någon mån tilltagit, under eljest icke anmärkningsvärda konjunkturförhållanden; och att Waxduksfabrikationen, under ifrågavarande fem år, betydligen fallit, hvartill orsaken syntes vara, att man år 1857 mera allmänt börjat använda införskrifne guttapercha-tyger till sådana ändamål, till hvilka vaxduk förut begagnats, och att importen och förbrukningen af sistnämnde tyger, under senare åren, varit ganska bet}'dlig, hvarigenom vaxdukstillverkningen, förut ringa, ytterligare aftagit.
Afdelningen för stämpling icke underkastade tillverkningar har, i afseende å de uppgifna tillverkningsvärdena, erinrat, att dessa i allmänhet och företrädesvis af t. ex. Bildhuggare, Kirurgiske instrumentmakare, Filhuggare, Gipsgjutare, Glasslipare, Nålmakare, Repslagerier, Urmakare, m. fl. blifvit alltför lågt uppgifne, hvadan ock fabriksberättelserna, under sådana förhållanden och så länge farhågan för ökad taxering förledde till mindre fullständiga uppgifters aflemnande, torde vara af endast relativt värde vid bedömande af hufvudstadens fabriksrörelse, dess omfång och belopp; att Mekaniska fabrikernas antal väl ökats från 14 till 44, men att, då de flesta af dessa drifvas i mindre betydligt omfång, tillverkningen uti desamma icke i enahanda proportion framgått; att tillverkningen så väl vid de Kemiska fabrikerne, som vid Oljeslagerierna, betydligen nedgått, hvartill orsaken igenfunnes deruti, att genom nedsatta tullsatser importen af de varor, som vid dylika fabriker tillverkas, mycket tilltagit; samt att tillverkningen af så väl Stearin- som Talgljus fortgått i jemnt och betydligt stigande, hvilket förhållande närmast ägde sin grund i ökad förbrukning, men äfven, så vidt talgljusfabrikationen beträffade, deruti att densamma, från hus-syssla, öfvergått till fabriksrörelse; hvarförutom, vid en öfverblick å den industriela verksamheten och utvecklingen inom Stockholm under senast förflutne fem år, Afdelningen uttalat det omdöme, att, om äfven de ögonblickliga följderna af den i slutet af år 1857 inträffade handelskris ej blefv.o så förderfliga, som man då ägde anledning att befara, nämnde kris likväl i viss mån och synnerligast under året 1858 förorsakat en för industrien menlig fluktuation i afsättningen och ännu verkade hämmande å fabriksrörelsen inom hufvudstaden, samt att den frisinnade tull-lagstiftning, som under dessa fem år jemväl gjort sig gällande, tvifvelsutan äfven, åtminstone till en början, verkat återhållande å industriens utveckling, men att grundadt hopp funnes, att landets allmänna materiela framåtskridande innan kort skulle återgifva industrien ökad liflighet.
Härom har Handels- och Ekonomi-Kollegium yttrat, att, till följd af den icke allenast här i Riket, utan äfven i utlandet mot slutet af år 1857 inträffade handelskris, rubbning år 1858 visserligen ägt rum uti många industriela företag, men att under de derpåföljande åren fabriks- och manufakturrörelsen åter tilltagit, så att densamma i det hela under det quinquennium, hvarom nu vore fråga, roed högst få undantag icke varit i fallande, utan fullt uppgått till hvad den varit under de förutgångne fem åren; och finner Ofver-StåthållareEmbetet detta allmänna omdöme, såsom grundadt på de uppgifter, Fabriksföreningens egne Fullmäktige lemÖfver-Såthållare-Enibetcts und. ber. för åren 1856—1861). 2 10 Stockholms stad.
Handtverkerier. nät och af hvilka uppgifter utdrag här meddelats, desto mindre kunna jäfvas, som ökadt tillverkningsvärde, oansedt minskning i antalet fabriker och arbetare, tydligt ådagalägger, att hufvudstadens fabriksidkare och deras arbetare numera förvärfvat större konstfärdighet och tillegnat sig bättre arbetsmethod, än förut i allmänhet funnits.
N.is 7 b c d.
Enligt de uppgifter, som erhållits från Kronouppbörds-Verkets Kontrollkontor, hafva handtverkeriyrken blifvit utöfvade af den personal, för hvilken Tab. N:o 7 B redogör, hvarjemte uti Tabb. 7
C och 7 D jemväl upptages antalet af dem, som under ifrågavarande år idkat särskilde näringsyrken, dels icke tillhörande någondera af Borgerskapets klasser, dels icke bestämdt hänförlige till handel eller handtverk.