Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» F ö r min del, » återtog hon, » skulle jag Nej, j a g kan inte få d e n n e Magnus ur mitt g ä r n a gjort allt för att b e r e d a h o n o m trefnad.
hufvud, det ä r i kväll rent af som förgjordt! » Drag u n d a n l a m p a n en smula, petite, j a g får fullföljde hon och b l a n d a d e rastlöst om kor- » Han är den obehagligaste m ä n n i s k a inte plats med min pafiens.
merei.
Han ten.
satte emellertid inte mycket v ä r d e på mitt j a g någonsin träffat!
Har j a g inte r ä t t?
tillmötesgående.
Aldrig glömmer j a g den blick Känslolös.
utan ringaste hjärta.
T ä n k aiarorarr.
» « Redigeras af Sophie Linge.
Bidrag mottagas mod tacksamhot.
Hufvudordet: Jag prisa ville, om jag kunde blott, Den lycklige, som genom lifvets stri- der Som följesven mig fått uppå sin lott Till hjälp i pröfningens och nödens tider.
Om än af sorgens slag han drabbas tätt, Mer kraft han har än den med trot- sigt sinne Tar slaget som personlig oförrätt Och ristar såret djupare därinne I mörka gömslet af ett kvalfyldt bröst, Blott lyssnande till lidelsernas röst.
Ettbarn af smärtan och af ödmjukheten Jag bär min moders bild i hvarje drag — Min faders ock — samt forskar ej förveten I skickelsernas underfulla lag, Men tar emot allt hvad försynen sän- der, Som gunstbevis af kärleksfulla hän- der.
Småorden: Hvad ingen vis i forna tider hade, Men visara i våra tider ha.
Hvad reder han — dödgräfvarn med sin spade?
Hvad du ej ens mot gods och guld vill ta.
En knotig arm, som sträckes ut och famlar I luften, som den sökte något där.
Ett litet hem, hvartill byggmästarn samlar Materiel, ej utan stort besvär.
Hvad drycken blef, som länge stått i kanna, Hvars lock stod öppet både dag och natt.
En plats där lastad skuta skulle stanna, Om skepparn sofvande vid rodret satt.
Hvad såsom oförklarligt många gån- ger Med häpnad män ' skan förr i tiden slog. "
En nattlig musiker, hvars dystra sån- ger Bli exekverade i mark och skog.
En tidens lösen.
Hvad som styrka gifver Åt band med många skilda trådar i.
Hvad ingen människa för alltid blif- ver, Men får med jämnmod just dess mot- sats bli.
I hushållet, som ock i större stater, Hvem är hvars skuldregister fylles först?
Hvad kallas den, som uti språng och låter Är kraftig, smidig och i sporlväg störst?
En titel nämn — en annan med det samma På man — och en på kvinna äfvenså.
En håla där det brukar hiskligt flam- ma, Och hur den blir, som framför den får stå.
Hvad som ens arbete ibland fördröjer, Fastän det ämnadt var att skynda på.
En egenskap som sig i sättet röjer.
Hvad bördan är, som bäras bör af två.
Ett segel, spändt i luften.
Hvad för öfrigt Dess bärare är vackert riggad med.
b a r a, då nyheten om faderns död träffade honom, så gaf h a n inte så mycket som ett ljud ifrån sig.
detta var å t m i n s t o n e något, som borde ha gripit h o n o m.
» » K o m m e r tant inte ihåg, » invände jag, » natt så godt som dag h a d e han j u inte nå- gon ro.
h u r hörde vi h o n o m inte oupp- hörligen v a n d r a fram oeh tillbaka o c h?
» » Jag tror du vill göra Magnus känslofull, petite, » s k r a t t a d e tant.
» Det är dig så likt att alllid vilja se s a k e r oeh ting från b ä s t a sidan, men du synes glömma alt din kusin ständigt h a d e smak för att ströfva omkring så d ä r.
Tro mig, det var ingenting annat.
Men från det ena till det a n d r a.
J a g är rädd, att J o h n Wollert inte h a d e särdeles tref- ligt h ä r i går kväll, obekant som han var.
N:r 6 (321) Fredagen den 9 februari 1894.
Byrå: Prenumerationspris pr å r: Mun ensam kr.
5: — Klara v. K y r k o g a t a 7, 2 tr. Allm.
Iduns Modetidning jämte ko- lorerade planscher • 4: 50 Prenumeration sker å alla post- Iduns Modet, utan kol.
... • 3: — anstalter i riket.
: Maria Judit Idun har r e d a n förut notifierat det nyli- g e n t i m a d e från- fället af d e n kvin- na, hvars bild i d a g bringas.
H e n n e s lifs- g ä r n i n g var emellertid af den betydelse, att den icke m e d dessa få o r d b ö r f ö r b i g å s i de svenska k v i n n o r n a s blad.
V i b e d j a där- f ö r i d a g våra läsarin- n o r att en stund ä g n a sin u p p m ä r k s a m h e t åt följande skildring, hvil- ken vi hufvudsakligen ha b y g g t på en lef- nadsteckning i den bekanta, v ä l r e d i g e r a d e » Svensk ning ».
Läraretid- Judit W e c k m a n föd- des i S t o c k h o l m d e n 14 september 1812.
Fadern hade m e d h e d e r deltagit i f e j d e r n a m o t Ryssland.
Som en t j u g u å r i g y n g l i n g ha- de han s o m underoffi- c e r i svenska flottan deltagit i sjöslaget v i d H ö g l a n d, där han m e d berömmelse k ä m p a d e vid hertig K a r l s sida.
I sista finska kriget hade han likaledes ut- märkt sig i flere drabb- ningar.
Efter freden i Fredrikshamn, då Sverige f ö r l o r a d e Fin- land, dr ef kärleken till fäderneslandet ho- utgifvare: FRITHIOF HELLBERG.
A ii i i o n s | » ri s: 35 öre pr nonpareillerad.
För » Platssökande » o. » Lediga platser » Lösnummerspris 1 5 ö r e 25 öre för hvarje pabörjadt tiotal stafv.
(lösu:r endast för kompletteringar) Utländska annons.
Weckman.
n o m att flytta öfver till S t o c k h o l m, där h a n erhöll plats såsom h a m n f o g d e, o c h där h a n varit bosatt tvän- n e år, då e n d o t t e r föddes, s o m erhöll nam- net M a r i a Judit.
I föräldrahemmet fick d e n u n g a flickan en v å r d a d uppfostran o c h vistades där, tills h o n var n i t t o n år, d å faderns d ö d t v i n g a d e h e n n e att själf skaffa sig u t k o m s t i lifvet.
U n d e r n å g r a år h a d e h o n plats i åtskilliga familjer s å s o m hus- fruns närmaste hjälp- reda, tills h o n v i d tju- g u f e m års ålder k o m till sin broder, s o m då var lärare uti en folk- skola i L u n d a försam- ling i Södermanland.
H ä r t o r d e hennes in- neboende anlag för lärarinnekallet hafva blifvit väckta, o c h det stod snart f ö r h e n n e klart, att hennes lifs u p p g i f t måste blifva de u n g a s undervisning o c h uppfostran.
Sedan h o n o m k r i n g ett år vistats h o s b r o d e r n, m o t t o g h o n plats så- s o m lärarinna i familj p å V r e t a e g e n d o m, V * mil från Nyköping, där h o n fick i u p p d r a g att b e r e d a ett par g o s -
IDUN 42 O, m o d e r s s o r g o c h modersfrpjd — oändligt v i d ä r himlens höjd, dock ä n omätligare ä r den glädje, s o m ditt hjärta n ä r!
1894 O c h mera djup ä n h dit aldrig mänskligt d e n smärta utan ro s o m sarga k a n ett afvets våg, öga såg, o c h tröst modersbröst!
August sar till inträde i N y k ö p i n g s läroverk, ett u p p d r a g s o m h o n u t f ö r d e så, att h o n v a n n föräldrars o c h rektors, m e n isyn- nerhet läroverksinspektorn, p r o s t e n Gran- delii e r k ä n n a n d e såsom en u t o m o r d e n t - l i g t skicklig lärarinna.
Det var detta vitsord, s o m skaffade h e n n e plats v i d flickskolan i N y k ö p i n g den 7 september 1 8 4 1.
N y k ö p i n g s f o l k s k o l o r b e f u n n o sig då ännu i sin b a r n d o m.
D e n första flick- skolan h a d e varit i v e r k s a m h e t endast nio år, då J u d i t W e c k m a n a n t o g s till dess föreståndarinna.
N u t i d e n s lärare o c h lärarinnor k u n n a n ä p p e l i g e n g ö r a sig en föreställning o m det arbete, s o m d e n tidens lärare h a d e att utföra.
A t t undervisa 100 till 1 7 0 barn uti trånga o c h o s u n d a lokaler, hvilka förhyrdes än här o c h än där uti staden, o c h f ö r sådant arbete u p p b ä r a i l ö n 2 0 0 till 2 5 0 r d r b a n k o, detta synes vara e n i n g a l u n d a afundsvärd lott.
Och dock k ä n d e mamsell W e c k m a n detta arbete i c k e t u n g t o c h m ö d o s a m t, ty kärleken till d e u n g a g j o r d e arbetet lätt.
O c h sin bästa l ö n ä g d e h o n i k ä r l e k e n h o s d e små barnen, s o m m e d v ö r d n a d o c h akt- n i n g b l i c k a d e u p p till den så h ö g t af- hållna lärarinnan.
M a m s e l l W e c k m a n h a d e blifvit anta- gen till lärarinna, utan att k u n n a förete några e x a m e n s b e t y g, h v i l k e t icke heller erfordrades på d e n tid, då folkskolestad- gan ännu i c k e var utfärdad o c h d å folk- skolelärareseminarier ännu icke blifvit inrättade.
U n d e r hennes trettiotvå-åriga tjänstetid i f o l k s k o l a n u t g i n g o flere ge- nerationer af lärare från seminarierna med allt m e r skärpta seminariekurser.
A f f o l k s k o l e i n s p e k t ö r e r n a s ämbetsberät- telser finner m a n d o c k, att i n g e n skola i p r o v i n s e n k u n d e b i b r i n g a sina elever större insikter än N y k ö p i n g s flickskola, hvilken alltid tmder hennes tjänstetid in- t o g första r u m m e t.
D å m a m s e l l W e c k m a n år 1867 i n g i c k till k o n g l.
maj:t m e d a n s ö k a n att blifva delaktig i f olkskollärarnes pensionsinrätt- ning, f ö r o r d a d e s d e n n a a n s ö k a n af folk- skoleinspektören, s o m b l a n d annat ytt- rade, att m a m s e l l W e c k m a n i detta kall å d a g a l a g t e n sällspord skicklighet, för- enad m e d utmärktaste o m s o r g o c h d e t största nit.
.ar 1873 n e d l a d e h o n sin lärarinnebe- fattning v i d flickskolan, o c h g r i p a n d e var den examensafslutning, s o m v i d detta tillfälle förrättades.
O m m ö j l i g t ännu mer h ö g t i d l i g var d e n examen, s o m för- rättades t i o år därefter, d å flickskolans f e m t i o å r s j u b i l e u m firades, o c h då äfven mamsell W e c k m a n h a d e blifvit o m b e d d att närvara.
Sedan doktor Ahlberger med kraftiga o c h vältaliga o r d u t f ö r l i g t r e d o g j o r t f ö r flickskolans historia, slutade h a n sitt h ö g s t ä m d a tal m e d u n g e f ä r föl- jande ord: » Ä n n u haf va v i d o c k k v a r b l a n d oss skolans största v ä l g ö r a r i n n a, e n s o m m e r arbetat än d e andra.
J a g har redan u ä m n t hennes namn.
M e n b e h ö f d e j a g väl n ä m n a d e t?
D e t står skrifvet i mån- gas hjärtan, d e där m e d t a c k s a m h e t o c h kärlek skola b e v a r a hennes minne, så l ä n g e d e ännu f ö r m å att bära p å ett minne. » A l l a s b l i c k a r riktades m o t den åldriga lärarinnan, o c h talaren v ä n d e sig n u o c k p e r s o n l i g e n till h e n n e: » D u har u n d e r d e trettiotvå år, du verkat i n o m N y k ö p i n g s flickskola, i or- dets e g e n t l i g a m e n i n g lefvat f ö r den- samma.
D i n a gåfvor, dina m ö d o r, dina insikter o c h din erfarenhet har d u ägnat de u n g a.
D i t t ö g a har v a k a t öfver d e m o c h ditt hjärta har o m f a t t a t d e m m e d den varmaste kärlek.
O m d e m ö d o r, du haft att g e n o m k ä m p a, k u n n a ej det nu- varande släktets lärare o c h lärarinnor g ö r a sig en föreställning.
M e n d u har k ä m p a t d i g fram, styrkt af d e t m e d v e - tandet, att du följts af h o n o m, s o m s a g t: » föd mina lam! » M e n äfven d e största m i n n e n k u n n a f ö r b l e k n a.
F ö r att s k y d d a m i n n e t af d i g därför, hafva n å g r a af skolans v ä n n e r g e n o m insamling åstad- k o m m i t en p r e m i e f o n d, s o m i närvarande stund u p p g å r till nära n i o h u n d r a k r o n o r.
D e n n a f o n d skall bära n a m n e t » M a r i a J u d i t W e c k m a n s p r e m i e f o n d », o c h skall räntan af d e n s a m m a årligen utdelas åt flickor i n o m d e n n a skola, h v i l k a g e n o m flit, o r d e n t l i g s k o l g å n g o c h g o d t u p p f ö - rande g j o r t sig förtjänta däraf.
Det v o r e oss n u kärt, o m d u i detta ville se en blid, e n m i l d ljusstråle i din lefnads höst, o m d e t l y c k a t s oss att b e r e d a ditt g a m l a hjärta glädje.
E e r r e n vare n u med d i g o c h skänke d i g en l u g n lef- nadsafton, låte h a n sin nåd n u o c h allt f r a m g e n t hvila öfver d i g!
» Ä n n u ett tiotal år fick d e n g a m l a njuta lefnadsaftonens r o i tillgifven tacksam- hets h ä g n.
D e n 17 f ö r l i d e n m å n a d g i c k hon en n y m o r g o n m e d en h ö g r e klar- het tillmötes.
Beeker.
Jnne 6i^6oEa un3et ut ttj.6tn.a3 öj^uet ftot3etA Pampan Attt JCtetAen l / uAAnat t c.ilblj) fukten V * M i Set j - a m n t muntett fitaftan.
Aj-unaet oftamntngat 0ppnaA ftot t eftot v ftafteEu ocft AuAat.
ftomma, i 6£än3ftultt ocft t t) ttj:t&gt;otna Satute 3et » tåt- ftnaiapet x.ppet ftBä3t, cjnatt 0 j W t möBefnA fiona3e tö3t j&amp;t 3et ftt&gt;å£Cen mot Atajuat på oitymta * j ?tån j ?Pa33tat en Eeen3e (9cft fott,t en tanften på ocft Atatfta utöjWt oinga * på t uattnen Atlogevv j-ag un3et damtai ot3 Apfttet ocft ftutu uagen på.
ftnoga på åt ftäAtat t ef3 lo * v fiatnj; (!ocft stimmat ftttng Atofl tttvSta Sunftfet, J; tån punftt Atugotna ut, t ooft otntetttDet.
BeAtut, AfittSet.
jä£f !t fampan gtam Attt 3oft, a^tonfttetAen, ocft 3a tte^naS ocft SHLej-Den å t ut3 p u n f l t, £j.u6en.
fycftfiga en toEtg Boll, ApetAen.
ocft Auemfta Ano p å titntetmånaSet ftåWen tnte 3en ocft ä n n u Aen.
^enom Aom, Anön ApänAttgt ftafftatna.
Atatft ute ftxn3tft.uA Aotgetna ugnen, iga tettaAAen, atftetAfaAAen.
93acftenA ät Aj-oat, » noat.
6&amp;t|.mningen - riting - tj-uSetj matft, ftutta tAen me3an ocft.
Attåcftt, AuenAfta ocft 3et Aet, oacftt, Auafna, j; al !na, Den Aflogat pCotAftgt ftanAEotna fitänDetna 3at 3tt, tij-cfle, Catt » flog » Btt, Atåmntngen, j; Ptj,ftta ocft ocft i-nAj-ÖAtucfte.
ftunnit s å a m m a fttt aj?
o a x t a n S e 6ttan3Btf3, me3an ftötn, tij-ggat, taj; Cotna otj-et ett » duggat, Atat / uettetnaA ftttng än.
j£ånga g t e n t t i l f l j: onAttet eft BöcftetnaA oppnan3e ^atma, mötfl, ftnuten.
j ocft A n ö t u u n n g q r S Peft j ?otutttat.
tttat, ApegefAfti j; u o t n a otu3 * at gfä3j,en 9TLe££an AftuggotA cSftenet ftotntumAtntettotn, fitå3t •Bott ocft ^uttaA.
CuAet j ^ Aucftan.
aj; S a g t a t A |; Eacftan3e j ?Cu.
&lt; YV | {ammotna * aj: t&gt;tn3eno utnftfatna — fij-ötft inneACuten.
t t- tj-tt- ftaftePugnAtucftan, genom nät Aptingot.
ttm^toAtApunnen Dtöntmet, ojnatt ttä3gåt3en pEanftetA ocft Atämntngat oaferv man.
tätt, j ^mcjot, Pugn j; ängA£at 6at me3an.
2) agen ä t j; utf !3 a j; j ä f f a n S e tätanSe JtinotjWi ocft mj-uft öän3et.
o6tot3t EaAeA, fij-ätfetftttnganSe, Anöat ftän3et, matta A&amp;Lmmet fiollen., s o m ©cft ^Y^te 3u.fi j^vttaja aofj?
o c f t Atatft e m f i e m t r e f n a d.
t&gt;u) åt ftem — taften.
j ^em, t5 u a f t e n.
Aommat uttte oaa — famnat, t.
A f t i j ^ m m a H S e ftemmen fteff, uatat ftuätf Apatat!
ungt |tu- Curt Thelander.
IDUN 1894 Några ord om kvinnor oeh kvinnoarbete.
I. j j j e t har blifvit sagdt, att kvinnoarbetet är i så fall underlägset, att däri skulle _ saknas nödig » ryggrad », det vill säga den ihärdiga kraft och uthållighet, som ford- ras för ett samvetsgrant och fortgående ar- bete.
Och det har blifvit sagdt, att detta vore kännetecknet på kvinnoarbete i allmän- het, denna brist på seg uthållighet, som skulle vara männens arfvedel, alltsedan den tid, då » Adam gräfde och Eva spann ».
Medgifvas måste, att Adam hade det tyngre och Eva det lättare arbetet, men om ej deras söner och döttrar alltför mycket vansläktats, kan man med temlig säkerhet antaga, att när Adam slutat att gräfva, sträckte han sig i sykomorens skugga och hvilade ljufligen, tills Eva väckte honom med några stekta äpplen och kornkakor, hvarmed han stärkte sig till nya ansträngningar.
Likaledes kan man tämli- gen tryggt antaga, att Eva måste spinna un- gefär lika ihärdigt som Adam gräfde, efter- som uppväxande söner och döttrar troligen, liksom föräldrarne, » blygdes att de voro nakna ».
Men huru troget hon än satt vid sitt arbete, måste hon j u dock laga mat, och det tog alltid sin tid, äfven om det var så enkelt som att steka äpplen och krossa korn mellan stenar för att sedan baka några pri- mitiva pannkakor däraf.
Och så måste hon j n ägna barnen så pass tillsyn, att de icke slogo ihjäl hvarandra — förrän de blefvo fullvuxna, åtminstone.
Sist, men icke minst, måste hon visa Adam ett gladt ansikte, när han kom hem, ty, som vi veta, var han dels rätt benägen att skylla alla ledsamheter på henne, dels hade han ju god reda på, att han fått henne till » ena hjälp ».
Och om allt detta i den förhistoriska tiden var kvinnligt nog, så är det minsann icke ett grand lättare i våra tider med dess kompli- cerade kulturförhållanden.
Och det fordras icke så dålig » ryggrad », som en och annan synes föreställa sig, för att bära den dagliga bördan af de dagliga göromålen inomhus, barnens uppfostran och tillsyn, ordningen i hemmet, tjänares slarf och uppstudsighet, mannens ofta ömtåliga och retliga lynne och med allt detta ändock behöfva med träget arbete bidraga till husets underhåll och för- kofran.
Men det var måhända ej heller detta för- kastelsedomen gällde.
Det var blott den Eva, som ej funnit, som kanske aldrig finner Bin Adam, utan måste » grafva » själf för att få det korn, som fordras till hennes dagliga bröd, det var kanske hon, som icke hade den sega uthålligheten i arbetet.
Men hvaraf kommer det då, att kvinnorna blifva antagna till sådant arbete, j a, till och med föredragas framför männen?
Icke kan det vara endast för den ringare lönens skull, ty då borde aldrig viktigare befattningar, såsom i banker och allmänna kassor, blifva dem an- förtrodda.
Till sådant arbete kan man väl ej gärna för billighetens skull nöja sig med underhaltigt arbete.
I åtskilliga embetsverk, såsom exempelvis posten, där visserligen nog- grant följes den grundsats att största spar- samhet bör iakttagas, äfven där äro män och kvinnor likställda — nämligen lika aflönade med alldeles samma arbetstid.
V i d efterfrå- gan kan en och hvar där göra sig underrät- tad om, huruvida någon annan skillnad i ar- bete och punktlighet där förekommer än den, att somliga män och somliga kvinnor äro fullkomligt ordentliga, arbetsamma och plikt- trogna, somliga mindre, somliga icke alls, och att öfverhufvud taget denna klassificering utfaller snarare till kvinnornas förmån än tvärtom.
Gå vi till banker och handelskon- tor, se vi kvinnor äfven där, och helt säkert få vi äfven där samma svar: duglighet med mera olika hos olika människor, icke fram- för allt olika hos män och kvinnor.
Komma vi så till skolan, folkskolan näm- ligen, möter oss en mängd kvinnliga arbets- krafter, om hvilka omdömet längsedan är stadgadt, nämligen att de fullt ut, med lika seg uthållighet som någonsin männen, fylla sitt kall.
Att de mycket förkättrade guver- nanterna icke såväl fylla sin plats, torde, om så förhåller sig, till stor del bero på den mindre tillfredsställande undervisning de i flickskolorna erhålla.
Detta senare närmast till följd däraf, att endast få af dessa skolor hafva något understöd af staten, hvarför rätt dryga terminsafgifter måste påläggas eleverna.
D e mindre bemedlade bland dessa tvingas därför ofta att börja i en högre klass, dit de med knapp nöd examineras in, än deras gåf- vor och mognad egentligen kräfde, och få sedan svårt att slita sig igenom, för att med möjligaste minsta kostnad få ett afgångsbe- tyg.
Vida mera torde dock bero på, att af guvernanterna fordras icke blott barnens un- dervisning i » vanliga skolämnen, handarbeten och musik », utan äfven — som man dagli- gen af tidningsannonserna kan se — » biträde med sömnad och lättare hushållsgöromål. » Skurning och tvätt ingå således ej i fordrin- garna, men nog undrar jag, om ens männens ryggrad skulle räcka till för ett så mångsi- digt arbete, helst när det betalas med 1 0 0 — 150 kronor pr år.
Nog skulle jag vilja se, hvilken min herr informatorn skulle påtaga, om han efter slutad läsning med disciplarna beordrades att kratta gården, göra ren herr- skapsvagnen, rykta hästarne, slakta grisarne och andra » lättare » landtbrukssysslor?
Eller om han blefve ombedd att på lediga stunder sköta principalens korrespondens och bokfö- ring?
Därtill vore antaligen hans ryggrad alltför styf.
Invändas kan, att informatorn oftast be- höfver sin lediga tid för egna studier, på hvilka hans framtid beror.
Men skulle detta ej äfven kunna vara fallet med guvernaten?
Om hon också ej läser på någon examen, kan hon väl behöfva ägna någon tid till egna studier för att hålla sina kunskaper uppe och ej blifva efter sina konkurrenter.
Ty, märk väl, guvernanten har ej, som informatorn, blott en öfvergående befattning.
När eleverna i det ena hemmet vuxit upp, måste hon söka sig ett annat och där börja samma arbete igen, och detta om och om, ända tills hon blir för gammal eller för gammalmodig.
Och jag ber att få fästa herrskapets uppmärksam- het * på, att det behöfves en ganska god och bastant ryggrad för att bara bära den fram- tidsutsikten och arbeta samvetsgrant ändå.
Återstå nu de stackars telefonfröknarna.
De skulle framför allt höra till de ryggrads- lösa.
D e skulle sköta sin tjänst så dåligt, att man vore tvungen att ersätta dem med tarfligare kvinnor, arbetskvinnor, de där som lärt sig arbeta — den » lärdomen » skola vi återkomma till.
Månne detta dock egentligen beror på bristande arbetsduglighet, på bri- stande » seg uthållighet »?
Det är j u kanske 43 förtal — men eljes påstås det tämligen all- mänt, att rätta orsaken vore den, att en ar- betskvinna lättare kommer ut med den ringa aflöning, som bestås telefonister: det talas om 40, högst 50, lägst 25, säger tjugufem kr.
Huruvida detta är riktigt, kan j u den, som ej är inom i verket, ej bedöma; men äfven femtio kr.
i månaden synes vara tämligen knappt tilltaget för en tjänstgöring, som utan tvifvel måste vara allt för ansträn- gande för att medgifva någon annan som helst utsikt till förhöjda inkomster, ingen högre af- lönad post, ingen ålderdomspension.
Det är sant att på femtio kronor i månaden kan man j u draga sig fram, men att lägga af något är ej gärna möjligt, i alla fall icke så mycket, att man däraf han på ålderdomen beräkna något stöd.
Såsom ett skäl till förändringen har också framdragits de större krafter den arbetande kvinnan skulle till telefonarbetet medföra.
Men hvad bevisar väl detta, om ej att arbetet är i hög grad ansträngande och följaktligen också mycket för litet betaldt?
Att kvinnan af arbetsklassen skulle bättre härda ut med detta nervretande arbete är för öfrigt långt ifrån säkert.
H o n står ut med sådant, hvar- vid hennes nerver blifvit vana och härdade, men hon visar sig ofta ytterst ömtålig i ovana förhållanden, och hon tål icke alltid vid stil- lasittande arbete.
I det följande skola vi närmare skärskåda roten och upphofvet till det » öfverklagade förhållande » [är det öfver- klagadt?)
att kvinnorna äro odugliga till ord- nadt, punktligt och uthålligt arbete.
I " damernas Idun ".
En afton i N y a I d u n *, tecknad af S i g r i d Elmblad.
» É p j o J | e n kan ni verkligen ha något roligt i W &amp; ' % det där Idun? » är en fråga, som jag stundom - — naturligtvis från manliga läppar — hört med ett litet tviflande löje framställas, och om samma manliga läppar ej högt tillagt, ha de utan tvifvel af höflig- het nedsväljt det tänkta slagordet: bara frun- timmer!
Ja, mina herrar, hvem som än vill veta det, vi roa oss verkligen, ty se ni, det är inte » bara fruntimmer » i Nya Idun, utan äfven begåfvade fruntimmer; det är talanger, kun- skaper och vaket intresse, som stämt möte, och om dessa egenskaper nu äro iförda kjolar eller de onämnbara, förstå de alltid att skapa ett angenämt och lifvande satnkväm.
Om ni blott visste, hvilka små glada nach- spiel där hållas, då ord till » älvor og lyst » falla likt tändande gnistor i laget, och däri- från man går hem med en rätt varm känsla af andlig underhållning — och det utan ett enda glas punsch.
Gör det efter, mina herrar!
Om det är frimärkenas förtjänst, att kvin- norna fått reformlust, vill jag lämna osagdt, * Efter mönstret af det manliga stockholmssäll- skapet Idun stiftades som bekant för några år sedan i hufvudstaden ett liknande kvinnligt säll- skap: Nya Idun; det är från dettas senaste sam- mankomst sistlidne lördag, som Sigrid Elmblad här lämnat en liten skildring, som helt visst med nöje skall mottagas af våra läsarinnor.
I DUN 4J men ungefär samtidigt med att de små stämp- lade papperslapparna började flyga kring jorden, höjdes det första ropet på kvinnans likställighet med mannen, det rop som nu är ett härskri öfver hela världen, ämnadt att bringa fördomens Jerichomurar på fall.
Men det skrias ej blott för, utan kanske ännu mera mot vår sak.
Mången panna molnas, många läppar krusas hånfullt på tal om kvinnofrågan, och den stora, ädla tanken: samarbete dukar oftast under i partistridig- heter.