Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppgifterne hafva för en del län meddelats gemensamma för landsbygd och städer, för andra skiljda.
Då detta senare är mest upplysande, och då, såsom redan är antydt, formulärblanketter varit utdelade till hvarje fattigvårdssamhälle, så har jag för de län, från hvilka gemensamma uppgifter i femårsberättelsen ingått, särskildt begärt att erhålla del af städernes primäruppgifter, hvarjemte en fullständigare sådan äfven för Stockholms stad erhållits.
Denna sistnämnda har till största delen blifvit i sammandraget, tab.
N:o 13, intagen, men för de län, från hvilka för landsbygd och städer gemensamma uppgifter i femårsberättelserne ingått, hafva dessa ock blifvit till sammandraget öfverförde, hvaremot jag i det följande skall söka att, så vidt de meddelade primäruppgifterne det tillåtit, lemna upplysningar särskildt för landsbygd och städer i hvarje län.
Kol. 2 och 3, afsedde att upplysa om antalet särskilde fattigvårdssamhällen i hvarje län och antalet rotar, i hvilka dessa varit delade, hafva icke blifvit allmänt besvarade på ett upplysande sätt, måhända i följd deraf, att rubrikerne å de till fattigvårdssamhällena utdelade formulärblanketterna ej äro egnade att oförändrade bibehållas i länssammandraget.
Dessa kol. äro alltså i sammandraget af femårsberättelserna ej ifyllda.
De särskilda fattigvårdssamhällena i riket kunna dock, såsom ofvan är antydt, antagas öfverstiga 2,000.
I afseende på kol. 4, antal fattighus, synes ej anledning saknas till det antagande, att mindre s. k. fattigstugor ej alltid medräknats, hvadan sålunda slutsumman för hela riket: 2,123 torde kunna antagas såsom ett minimum.
Af denna summa falla 115 på städerne och 2,008 på landsbygden, hvarest i flera län bruket att dels utackordera fattighjonen, dels försörja dem medelst fördelning på vissa distrikter, inom hvilka de turvis förflyttas från den ene till den andre jordägaren o. s. v., icke framkallar behof af särskilda fattighus, under det i andra trakter inom ett enda fattigvårdssamhälle finnas flera mindre fattighus.
I flera städer äro, till stor del under senaste tider uppförde, stora fattig- och försörjnings- samt arbetshus, som äro väl ordnade jemväl för hjonens sjukvård och ändamålsenliga sysselsättning.
Öfver fattighusens rymlighet i allmänhet kan man lättast bilda sig en föreställning genom uppgifterne om der intagne hjon.
Enligt kol. 5 och 6 utgjorde dessa år 1860 i hela riket 13,015, deraf å städernas fattighus voro intagne 4,692, hvadan personalen å fattighusen på landet uppgått till 8,323.
I medeltal hafva sålunda å hvart och ett af städernas fattighus inrymts omkring 41 hjon, å hvart och ett af landets deremot föga öfver 4 personer.
I afseende på kol. 7 och 8, fattighjon, som erhållit full försörjning utom fattighusen, förekomma i uppgifterne dels luckor, dels tecken till olika uppfattning, i följd hvaraf hvad härom meddelats torde jemförelsevis vara mindre upplysande.
Vården om fattiga barn måste alltid blifva ett af de bekymmersammaste föremålen för den allmänna fattigförsörjningen, då i detta hänseende företrädesvis ligger vigt på sådan anordning, att af det fattiga barnet må kunna bildas en samhällsmedlem, som genom eget arbete framdeles skall försörja sig sjelf.
Några barnhusinrättningar, som icke stå under fattigvårdens förvaltning, och för hvilkas verksamhet alltså ej heller Allmänna fattigvården. 85 redogörelse ingår i tab. N:o 13, bereda visserligen en värdefull lättnad för ett och annat fattigvårdssamhälle, men för det öfvervägande flertalet af dem kan man ej utan skäl betrakta antalet behöfvande barn som ett slags mätare för de svårigheter, hvarmed fattigvårdsstyrelserne hafva att kämpa.
Kol. 9 och 10 inrymma visserligen blott en del af hithörande barn, under det en annan del af dem, som barnhusen ej upptagit, är inräknad i kol. 14—16, men dä i dessa sistnämnda kol. ej ifrågasatts något slags åldersklassifikation, så ligger i de förstnämnda kol. den enda tillgängliga mätaren.
Det antal fattiga barn, för hvilket kol. 9 och 10 redovisa, uppgår för liela riket till 19,280, deraf på städerne falla 3,199 och på landsbygden alltså återstående 16,081.
Det antal fattighjon, som uppgifvits hafva erhållit full försörjning (kol. 11—13) uppgår för hela riket till 52,239, deraf på städerna falla 8,734 och på landsbygden alltså 43,505.
Antalet af fattigvården understödde, som ej fått full försörjning (kol. 16), är uppgifvet för hela riket till 80,743, deraf på städerne falla 9,890 och på landsbygden sålunda 70,853.
Hela den personal, som erhållit fattigförsörjning af det allmänna till större eller mindre belopp, uppgå]' alltså till 132,982, deraf på städerne fallit 18,624 och på landsbygden 114,358.
I afseende på fattigvårdens inkomster afsåg formuläret att i kol. 17 erhålla uppgift om afkastningen af fattigvården tillhöriga fastigheter och kapitaler jemte sterbhusafgifter, böter, kollekter, frivilliga gåfvor o. d. inkomster, i kol.
18 om den uttaxerade fattigskatten af gerson, egendom och rörelse, hvarjemte, då det var af vigt att särskildt blifva upplyst om beloppet af hela det tillskott, som utgått efter hemmantal och egentligen förutsattes ifrågakomma endast å landet, detta skulle intagas i kol. 19.
Emellertid upplysa en del femårsberättelser, hvad jag jemväl varit i tillfälle att för några län genom primäruppgifternas infordrande erfara, att den afsedda skilnaden mellan dessa kolumner ej alltid blifvit iakttagen, utan inkomsttitlarne här och der förvexlats eller sammanblandats, utan att alltid kunna ensamt af uppgifterna behörigt åtskiljas.
K huru sannolikt är, att felen gå i motsatta rigtningar, så att de i slutsumman för hela riket skulle till stor del utjemna», hafva dock dessutom, i följd af luckor för ett och annat län, de hithörande kolumnernc ej kunnat nedsummeras i sammandraget.
Beträffande kol. 20 och 21 torde uppgifterna deremot ligga ganska nära sanna förhållandet.
Mera afvikande från detta torde väl kol. 22 och 23, fattigvårdens inkomster och utgifter för fattigförsörjningen, få antagas vara, särdeles hvad beträffar vissa delar af landsbygden, der naturaprestationerna ej så lätt kunnat rätt uppskattas.
Likväl synes tydligen, att afvikelserna gå i så motsatta rigtningar, att slutsummorna för hela riket torde komma sanningen nära nog.
O O Fattigvårdens inkomster för hela riket äro uppgifne till 3,408,787,65 R:dr R:mt, och då utgifterna uppgifvits till 3,360,055,60, sä utvisas häraf ett öfverskott af 48,7 3 2,05 R:dr Runt för året 1860.
Afdrages från ofvanstående inkomstbelopp det, som för städerna uppgifvits, med 1,137,3 2 9,00
Rrdr, så återstå för landsbygden 2,271,4 57,75 R:drs inkomst, och det uppgifna utgiftsbeloppet, fördeladt mellan städer och landsbygd, gif ver för de förra 1,070,759 R:dr och för den senare 2,289,296,60 R:dr.
Uti Statistiska Central-Byråns underdåniga berättelse för åren 1851—1855, Litt.
A, Befolkningsstatistik, 3:dje afdelningen, sidan 59 o. f. har jag med ledning af då tillgänglige uppgifter, eller de af Presterskapet utarbetade folkmängdstabellerna, bland annat lemnat en öfversigt öfver uppgifna antalet fattighjon, ända från 1805.
Enligt denna öfversigt, till hvilken jag torde få i underdånighet hänvisa, var fattigantalet i hela Riket uppgifvet år 1845 till 98,158, eller 29'oo på hvart 1000-tal innevånare, år 1850 (alltså sedan fattigvårdslagstiftningen genom nådiga Förordningen af den 25 Maj 1847 blifvit väsentligt förändrad) till 123,813, eller 35-55 på hvart 1000-tal innevånare och år 1855 till 143,051 eller 39’3l på hvart 1000-tal innevånare.
Enligt de af fattigvårds-styrelserne sjelfve nu meddelade uppgifter, uppgick vid 1860 års slut, såsom ofvan är anfördt, hela den personal, som af det allmänna till större eller mindre belopp erhållit fattigförsörj - 86 Allmänna fattigvården. ning och understöd, till 182,982, utgörande detta efter förra beräkningsgrunden 34’45 af fattigvården understödde på 1,000 innevånare.
I den åberopade underdåniga berättelsen är jemväl enligt de s. k. femårstabellerna upplyst att fattigpersonalen i städerna år 1815 uppgick till 50‘47, år 1850 till 50'c>2 och år 1855 till 50'u> på hvart 1000-tal innevånare, samt på landet år 1845 till 27'27, år 1850 till 33’65 och år 1855 till 38 29 på 1000 innevånare.
Nu meddelade uppgifter gifva för 1860 i städerna blott 42'8fi och å landsbygden blott 33-39 fattige å 1000 innevånare.
Om än det vore oberättigadt, att af dessa uppgifter, som hafva olika källor, vilja draga den slutsats, att fattigpersonalen minskats i den proportion ofvan anförde tal utvisa, så synes mig dock af dem med full säkerhet kunna slutas, att någon fortgående tillväxt af denna personal hvarken i städerna eller å landsbygden ägt rum.
Då otvifvelaktigt för framtiden uppgifter från fattigvårdssamhällena böra ligga till grund för fattigvårdsstatistiken, och man bör kunna hoppas, att i sanningens intresse dessa uppgifter skola sträfva efter tillförlitlighet, så bör man ock kunna motse, att den tvekan, som ännu kan råda i afseende på pauperismens till- eller aftagande, snart skall fullkomligt kunna häfvas.
Fattigpersonalen måste naturligtvis vara underkastad vexlingar till antalet under olika år, och kostnaderna för dess underhåll i följd deraf jemväl förändras.
Missväxter och klena skördar, ofördelaktiga konjunkturer för handeln och industrien och vissa farsoter, som företrädesvis beröfva barn sin omvårdnad af föräldrar och närmaste anhörige, utgöra de vanligaste orsakerna till fattigpersonalens ökning.
Flera femårsberättelser hänvisa ock på inflytelse af dessa orsaker under qvinqvenniet, men i det hela har dock verkan af dem varit inskränkt och öfvergående, och, om man beräknar medeltalen af fattigvårdsutgifterna för alla fem åren, så utvisa dessa knappast för något af de särskilda åren någon anmärkningsvärd och mera utbredd stegring, hvaraf man skulle kunna draga den slutsats, att fattigvårdstungan vore i en bestämd progression.
Emellertid är en ökad utgiftsstat för fattigvården ej oförenlig t, o. m. med fattigpersonalens minskning, då den mångenstädes kan förklaras af vidtagne förbättringar och preventiva anstalter.
Såsom anledning till ökad fattigvårdstunga, anföres från Malmöhus län kringstrykande lättingar, öfver hvilka kronobetjeningens kontroll väsentligt försvårats genom passfriheten.
Likartadt förhållande antydes ock från Orebro och Wester-Norrlands lån; och från Westerbottens län klagas öfver den minskade hågen att antaga stadig sysselsättning och årstjenst, utan i stället göra sig beroende af den tillfälliga arbetsförtjensten, som i synnerhet af skogsafverkningen erbjudes, men hvars ojemnhet just framkallar misshushållning tillika med följderna af oförmågan att kunna tillfredsställa ett njutningsbegär, som tidtals ej behöft vidkännas någon inskränkning.
Att antalet fattighjon af qvinligt leon hos oss alltid varit och fortfarande är 2 till 3 gånger så stort, som det af manligt, har säkerligen flera samverkande orsaker.
På sätt jag i den utförligare redogörelse för fattigantalet, som är lemnad i ofvan åberopade underdåniga berättelse af Statistiska Central-Byrån, haft tillfälle visa, ligger en orsak i qvinkönets öfvertalighet öfver mankönet inom vår befolkning, en annan i den större lifslängden hos qvinnorna, af hvilka fattighusen vanligen innesluta en mängd ålderstigna.
Då såsom å anförda stället är ådagalagdt, enkor utgöra ett särdeles stort antal af den qvinliga fattigpersonalen, häntyder detta onekligen på det bedröfliga förhållande, att familjefadrens arbete alltför ofta varit otillräckligt att be trygga familjen mot nöd vid hans frånfälle.
Tabh.
Bb. g£som af det här ofvan anförda ådagalägges, tynger fattigvården mest på städerna, och för att visa skilnaden så väl mellan städer och landsbygd, som länen, har jag, efter att hafva beredt mig tillgång till uppgifterna från städerna i de län, för hvilka dessa ej särskildt upptagits, låtit utarbeta de å följande sidor stående tabb.
Bb och Cc.
Uppgifternas ofullständighet i några fall har dock 1111 icke tillåtit att göra tabellerna så upplysande som önskvärdt varit; emellertid torde de dock kunna gagna såsom antydning af hvad som bör i upplysningsväg eftersträfvas, och äro jemväl egnade att fylla en del luckor i tab. N:o 13.
Allmänna fattigvården. 87 Såsom redan år anfördt, faller största relativa antalet fattige på städerna, och detta antal är i sjelfva verket större än tabellen utvisar, då i densamma ej äro upptagne andra fattige, än de sorn njutit under - Tab. Litt.
Allmänna Fattigvården i städerna år 1860. 1. 4. 5 och 6. 9 och 10. 13. 16. 18. 22. 23. 24.
Antal i fattighus försörjde äldre hjon.
Antal barn, som erhållit full för- sörjning i och utom fattighus.
Summa fattig- hjon, som erhållit full för- sörjning.
Anta! un- derstödde, men ej fullt för- sörjde.
Uttaxerade personliga bi- drag m. m.
Utgifter för fattigförsörj- ning.
Kol. 18 fördelad på de från mantals pengar ej befriade.
Stockholms stad 13 2,215 64 2,396 2,196 *) 295,440,62 495,298,41 425,196,58 4-11 Stockholms läns städer 9 26 28 54 88 a) 1,324,65 7,676 5,878 a) 0'40 3 89 118 215 170 b) 4,487 c) 17,877,34 d) 42,491,54 e) 6,111 21,546 23,568,58 68,753 17,014 23,001,37 20,543,76 69,089,58 20,389 b) 0-75 c) 3*10 d) 2’29 e) 1-01 6 113 122 261 238 6 276 349 831 691 130 Jönköpings d:o d:o 3 82 110 195 Kronobergs d:o stad 1 23 29 54 65 5,945,31 7,850,53 8,410,31 3-59 Calmar d:o städer 5 144 272 492 427 /) 13,351 31,112 28,302 f) 1*49 Gotlands d:0 stad 1 39 17 57 200 g) 4,510 9,610 8,540 1-52 Blekinge d:o städer 5 195 259 471 428 15,193,57 40,083 39,715 1-45 3 65 113 181 h) 200 1,061 201 11 326 15,400 92,168,56 15,908,60 15,000 105,049,56 14,283,07 2-10 13 335 443 824 i) 29,891 10,831,09 Hallands d:o d:o 4 43 47 104 2-17 Göteborgs och Bohus d:o d:o 9 457 348 880 1,490 58,874 111,880 112,928 2-46 Elfsborgs d:o d:o 6 81 145 274 332 k) 10,252 26,420 24,872 k) 1-46 Skaraborgs d:o d:o 6 120 102 230 219 11,548 20,668 21,272 1-48 Wermlands d:o d:o 3 53 93 245 199 07,589,75 18,083,33 18,139,33 Orebro d:o d:o 3 51 47 124 430 18,264,4 0 18,387,26 1-19 4 lil 162 311 453 m) 19,740 «) 27,891 12,708,79 26,918 10,412,16 m) 2-82 Stora Kopparbergs d:o d:o 3 48 44 100 134 Gefleborgs d:o d:o 5 91 161 255 243 o) 10,377,95 29,635,38 27,842,7 2 o) 1-03 Wester-Norrlands d:o d:o 2 35 90 127 162 12,680,12 16,867,oi 17,522,30 2-96 Jemtlands d:o stad — — 3 7 11 p) 1,950 1,060 Westerbottens d:o städer 2 — 9 14 40 P) 2,296 2,410 Norrbottens d:o d:o — — 24 32 82 2,511 4,677,31 5,597 1-20 Summa 115 4,692 3,199 8,734 9,890 1,137,329,90 1,070,759 Anmärkningar: a) Uppgifterna från Norrtelge och Södertelge innehålla dessutom i kol. 19 (tillskott efter hemmantal) tillsammans 1,445.27
R:dr, hvilka des, skulle gifva en dividend på hvarje mantalsskrifven ej befriad person af 0,84. b) Uppgiften från Enköping innehåller intet i kol. 18, men i kol. 19: 1,214,38 R:dr, hvilka här tillagde skulle gifva dividenden 0,95. c) Tilläggas uppgifterna i kol. 19 för Trosa och Thorshälla med 817 R:dr, så blir dividenden 3,24. d) Enligt särskildt utdrag ur fattigvårdsräkenskaperna för Norrköping, äro här ofvan medräknade ”taxerade fattigmedel af fastighet och hvilken summa i tab. N:o 18 är orätt påförd kol. 17.
Tilläggas för Wadstena i kol. 19 uppförde 345,24 R:dr, ökas dividenden till e) Tillägges i kol. 19 uppförde 1,280 R:dr, ökas dividenden till 1,2 3. /) Tillägges enligt kol. 19 i femårsberättelsen 2,381 R:dr, blir dividenden 1,75. g) Summan utgör den i femårsberättelsen i kol. 19 utförda. h) För Christianstad, derifrån uppgift ej kunnat lemnäs härom, är antalet förslagsvis antaget till 149. t) Staden Malmö saknas här, men är i kol. 22 inberäknad till en inkomst motsvarande det uppgifna utgiftsbeloppet.
Från Lund och äro här i kol. 18 medräknade de summor, som i primäruppgifterna införts i kol. 19, med tillsammans 12,760 R:dr. h) Tilläggas de i femårsberättelsen i kol. 19 uppförde 1,159 R:dr, blir dividenden 1,63. 1) Här äro upptagne de i primäruppgifterna för Orebro, Askersund och Nora i 19:de kol. utförda summor, ra) Tillägges den i femårsberättelsen i kol. 19 utförda summan 1,629 R:dr, så ökas dividenden till 3,05. n) Primäruppgifterna lemna ej tillräcklig upplysning.
, om de här medräkna- rörelse” 29,792,51 R:dr, 2,32.
Skanör med Falsterbo o) Den i kol. 18 af primäruppgifterna utförda summan 10,377,95 R:dr är här begagnad, ehuru andra kol. möjligen upptaga en del af här afsedde bidrag. p) Primäruppgifterna lemna ej tillräcklig upplysning. *)
Den här upptagna summan utgör blott beloppet af den uttaxerade och genom Krono uppbördsverket levererade afgiften.
När till denna; läggas de i tab.
N:o 13, kol. 17, inberäknade 76,957,4 6
R:dr, af hus och tomter till församlingarnes fattighus särskildt uttaxerade, så blir rätta beloppet af kol.
18 här of- van 372,398,08 och i följd deraf jemväl medeltalet af hvarje betalande persons bidrag omkring 5.18 R:dr. 88 Allmänna fattigvården. stöd af allmänna fattigvården.
Men, sorn bekant är och af femårsberättelserna ytterligare upplyses, finnas i många städer storartade välgörenhetsanstalter och enskilda stiftelser, hvilkas förvaltning ej tillhör den allmänna fattigvårds-styreisen, hvilken dock af dessa har en väsentlig lättnad.
En lätt insedd följd häraf är, att man med största försigtighet måste begagna de i tab. Litt.
Bb för städerna uppgifne tal i fråga om jemförelser af fattigantal och fattigvårdskostnader m. m.
Jag har emellertid i en särskild kol. 24 utfört en fördelning af de i kol. 18 uppgifne belopp, under förutsättning att dessa uttrycka den af person, egendom och rörelse i städerna uttaxerade fattigskatten.
Fördelningen torde ock rättast böra ske ej mellan hela folkmängden, eller hela antalet mantalsskrifne, utan mellan det antal, som ej njutit befrielse från mantalspengars erläggande, emedan i det öfvervägande flertalet fall fattigskatten utgöres ensamt af dessa.
Det vill nu af tabellen synas, som denna skatt drabbade tyngst i Stockholms stad, och vore lägst i städerna inom Stockholms och Upsala län.
Att Wexiö stad synes stå närmast Stockholm kan jag ej förklara.
Samma beräkningsgrund, tillämpad på Göteborgs stad, ger ett medeltal på person af 2,60 R:dr, på Norrköpings stad af 2,54 R:dr.
o A landsbygden torde väl i allmänhet kunna antagas, att fattigvården ej har någon anmärkningsvärd lättnad af särskilda inrättningar och stiftelser, som stå utom fattigvårds-styrelsernas förvaltning.
Dock saknas ej Tab. Litt.
Allmänna Fattigvården å landsbygden år 1860. 1. 4. 5 och 6. 9 och 10. 13. 16. 19. 22. 23.
Antal barn, sorn erhållit full för- sörjning i och utom fattighus.
Summa fattig- hjon, sorn erhållit full för- sörjning.
Antal un- derstödde, men ej fullt för- sörjde.
■ Tillskott efter hemmantal.
Stockholms 106 562 747 1,787 1,887 86,750 82,899 I—( Upsala 128 351 435 1,412 1,646 20,169,62 51,057 48,275,63 CO cd Södermanlands 217 766 444 1,725 1,802 42,303,57 79,186,51 79,553,48 P P- Ostergötlands 202 1,357 1,032 2,953 4,582 70,832,84 151,071,72 135,906,67 Jönköpings 120 710 720 2,636 4,409 78,129 119,343 113,707 P Kronobergs 54 232 724 2,125 4,724 85,799,36 110,554,75 109,553,25 P^ CD Calmar 75 411 939 2,491 4,160 66,446 110,326 106,553 Gotlands 87 102 109 318 574 6,004 14,059 15,924 P Blekinge 17 108 697 1,265 2,437 48,669 84,054 73,556 B Christianstads 78 292 853 2,264 2,351 50,291 100,237 103,543 co o Malmöhus 237 873 945 2,769 3,595 113,384 165,940,97 151,215,81 Hallands 70 154 420 1,227 2,172 56,840,20 74,974,48 76,557,75 CD Göteborgs och Bohus 15 89 1,109 2,398 4,321 101,922 159,873 160,914 P" CD Elfsborgs 135 838 1,725 5,243 7,669 95,576 212,503 208,085 B P Skaraborgs 226 712 995 2,514 4,292 56,618 104,036 107,406 p Wermlands 4 10 1,465 3,686 5,483 ? 165,372,54 233,126,71 Orebro 54 285 780 2,000 2,656 76,044,25 116,467,60 114,956,74 Westmanlands 122 307 390 1,113 1,973 27,226 55,705 57,226 p-* Stora Kopparbergs 4 11 443 911 2,883 32,372,98 82,071,12 79,523,32 Gefleborgs 11 52 193 530 1,585 24,044,29 50,346,35 49,087,35 Wester-Norrlands 42 75 318 738 1,256 38,967 56,990,99 56,373,70 o Jemtlands — — 36 213 578 12,444 19,676 27,294 i—* Westerbottens 2 18 318 657 2,004 41,858,28 56,214,61 55,761,03 Norrbottens 2 8 244 530 1,814 30,557,25 44,647,11 42,298,16 1 Summa 2.008 | 8,323 16,081 43,505 70,853 2,271,457,75 | 2,289,296,60 j Anin.
I kol. 19 äro här afdragne de belopp, som i tab. N:o 13 för vissa städer i denna kol. varit upptagne, men i tab. för städerna öfverflyttats till kol. 18.
Allmänna fattigvården.
89 alldeles sådan lättnad, der dels särskilda fonder förefinnas disponibla, dels flerestädes ägare af större egendomar, verk och inrättningar mer eller mindre vidsträckt sörja för behofvens fyllande bland den arbetspersonal, som af dem sysselsättes.
Fördelningen på mantal af de å landet efter hemmantal uttaxerade fattigvårdsbidragen är, enligt de meddelade uppgifterna, beräknad och utförd i tab. Litt. A, kol. 10.
Med fullt erkännande af den stora uppoffring af tid och omtanke, som fattigvårdens ändamålsenliga handhafvande kräfver af ledamöterne i Fattigvårds-Styrelserne, vitsorda flere bland Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande de i allmänhet lofvärda framstegen häruti och de goda verkningarne af ökad erfarenhet, hvaraf följden varit, att tiggeriet till största delen utrotats, och att den verkligt nödlidande ej går miste om hjelp.
Dock klagas från Malmöhus län öfver en stundom långt drifven njugghet hos Fattigvårds-Styreiser å landsbygden.
1 afseende på verksamheten för förbättringar i den egentliga fattigvården, så väl som i åtgärder till förebyggande af behofvet att anlita densamma, torde jag i öfrigt få hänvisa till de särskilda berättelserna, bland andra för Stockholms stad, Upsala, Blekinge, Göteborgs och Bohus, Elfsborgs, Skaraborgs m. fl. län.
Sättet, hvarpå försörjning och understöd meddelas, är mycket olika, ej blott länen emellan utan ock inom olika delar af samma län, och torde härom berättelsernas innehåll jemväl få åberopas.
Den mängd välgörenhetsanstalter af olika slag, hvilka, såsom ofvan är antydt, företrädesvis i städerna bidraga till fattigvårdens lättnad, är visserligen förtjent af största uppmärksamhet och erkännande, men då försöket att i detta sammandrag lemna en öfversigt öfver dem, äfven om uppgifterna vore för sådant ändamål nog fullständiga, skulle leda till en allt för stor vidlyftighet, så torde det tillåtas mig att i underdånighet hänvisa till sjelfva berättelserna.
Detta är än mer behöfligt i afseende på åtskilliga andra ämnen, hvilka äro inrymda i feinårsberättelsernas sista afdelning och genom sin skiljaktiga beskaffenhet icke egna sig för annat än utdrag ur de särskilda berättelserna, utan möjlighet att sammanträngas till någon kortare öfversigt.
Då jag alltså härmed, efter fullbordad tryckning af Läns-Styrelsernes femårsberättelser för åren 1856 — 1860, jemväl afslutar det anbefallda sammandraget af dem, hvars utgifvande sammanfallit med bearbetningen af resultaterne af 1860 års allmänna folkräkning, och alltså påkallat det rastlösaste arbete af embetsverkets fåtaliga personal, torde jag ej förgäfves våga påräkna Nådigt öfverseende med fel och brister, hvilka äfven under de allvarligaste bemödanden äro oskiljaktiga följeslagare af öfveransträngning och brådska med statistiska redogörelser af det omfång och den beskaffenhet, som de här lemnade.
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåte FR. TII.
BERG. Stockholm den 28 Februari 1863.
Sammandrag af K. ål.
Bef:des and. bertlil, för åren 1856—1860. 12 Tab. N:o I.
FOLKMÄNGDEN I SVERIGE ÅR 1860. i 1. 2. 3. | 4. 5. 6. 7- 8. 9. 10. 11- Läll (landsbygd och städer gemensamt).
Den 31 December enligt Presterskapets utdrag ur husförhörslängderne.
Enligt de mantalsnppgifter, som af år 1860. inherntats mot slutet Hela folkmängd en af Deraf frie från mantalspengar.
Utskrif- nings- manskap.