Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Låt mig bara slippa yJ höra talas om det skräpet! » Så utropar du kanske med en axelryckning och ögnar vi- dare i dagens nummer för att finna något, som mera intresserar dig.
Ah, vänta litet!
Låt mig säga dig några ord!
—: Ingenting är skräp, då det kommer på sin rätta plats, » sade en gång en ädel man.
Du har frågat i Idun, hvad du skulle göra med dina kort.
Efter att ha fått svar, satte du upp dem i form af en solfjäder, men det blef i alla händelser » uppåt väggarna », och nu har du för länge sedan rifvit ned dem igen.
Att du tröttnat på dessa minnen från dina högtidsdagar, tyckes mig bevisa, att du fått dem alla al^ per- soner, hvilka voro dig likgiltiga.
Annars bruka väl dylika små tecken till vänlig hågkomst vara kära för den, som får dem, ja till och med de allra enklaste af dem, ty den tanken ligger så nära till hands: » hvad hon kunde, det gjorde hon. » Skicka nu ditt » kortskräp » till ett barn- hem, det är något som jag länge varit betänkt på att råda dig till.
Mer än ett par små ögon skola då komma att tindra af glädje vid genomseendet af samlingen — du minnes väl din egen barn- dom?
— och om blott en liten stackare bland dem, som ej veta hvad löje vill säga, för en stund kunde glömma sina plågor — skulle icke den tanken vara dig ljuf?
Jag håller gärna med dig om, att det funnits tider, då man kastat ut för mycket pengar på gratulationskort af alla slag.
Men det var ju också frestande.
Ett kort då och då kostade så litet, i synnerhet i förhållande till andra presen- ter, och man tänkte ej på att — » många bäckar små göra en stor å. » Nu tyckes » kortraseriet » ha lagt sig, åtminstone för en tid — korten äro ej längre » på modet ».
Särskildt med anledning af den » kortmission », som i våra dagar kommit till stånd, torde dock enklare kort med färgtryck med och utan bibelspråk ännu länge hålla sig uppe.
Du har säkert hört talas om, att man brukar skicka kort till utevarande sjömän, samt utdela dem såsom belöningskort i söndagsskolor- na, men sådana små budbärare äro nog använd- bara — och användas också — äfven på andra håll i välgörenhetens tjänst.
Icke alla dessa små gåfvor mottagas med tacksamhet, men om också bara en på hundra skulle göra glädje och blifva till välsignelse, huru godt vore det icke!
Om nu ett litet, tryckt kort kan göra glädje, huru mycket meia då ett, som tydligen är till- verkadt af gifvaren själf.
» Ah, tänk, att man gjort sig det besväret för min skull — för min skull!
Det finnes då någon som bekymrar sig om mig och mina likar! » Hvilken tröst för ett sjukt hjärta!
Hvilken upprättande tanke för den fallne!
Med eller mot hans (hennes) vilja, ledas tankarne tillbaka till oskuldstiden, till barndoms- hemmet.
Veka strängar vibrera — det var så länge sedan de rördes.
Och så komma kanske ångertårar och framstammandet af en numera halft förgäten bön, en bön, som en gång för länge sedan inlärdes vid moderns knän.
Kanske, kanske blir detta en vändpunkt!
Och allt detta liar ditt lilla kort med sina vänli- ga ord uträttat!
Är det icke en stor lön för så liten möda?
För att nu tala om dem, hvilka på ett eller annat sätt stå dig nära, skulle ju ett kort af ditt eget fabrikat särskildt i deras ögon få ett dub- belt värde.
Jag vill här lära dig att förfärdiga ett slags kort, » blomsterkort » i ordets egentligaste mening.
Dylika kan hvem som helst, utrustad med någon händighet och smak, själf tillverka.
Har du kanske en gammal bokhylla, som du ej är rädd om, och så några gamla böcker eller tid- skrifter, hvilka tåla vid att ligga i kläm?
Du har väl redan gissat att här är fråga om att pressa blommor, och du vill knappt tro, att detta kan göras väl, om man icke har en riktig växtpress.
» Försöket gör ' et. » Ge dig nu ut i skog och mark, håll ögonen öppna och samla in » allt vackert », du får se!
Samla blommor och blad, gräs, grässtrån och mossa!
Du hinner ej med allt det där på en dag — också är det ej skäl i att hemföra för stora förråd på en gång, ty då vissna dina skatter, innan du hinner lägga dem i press.
Vill du höra, hvilka blommor, som lämpa sig för vårt ändamål?
Ja, vet du, det blef ve en lista så lång att Idun bestämdt ej toge in den.
Dessutom — blir du road af pressandet, försöker du dig gärna- på med litet af hvarje.
De allra obetydligaste blommor, ja sådana som du förut knappt lagt märke till, se småtäcka ut mot den Jubileumsfliten SVENSKA FLAGGAN, Godsåtgång 1,80 kg.
urtvättad ull, arbetslön 5 kronor 181 Väfves Längd 2 meter.
* Bredd 1,48 meter.
jSj hvita kartongen, förstås om de äro väl pressade.
Det gäller att ej vara försumlig, om man vill ha ett godt urval — du vet att en hel del de täcka- ste af Floras barn ha en mycket kort blomst- ringstid.
Hvad beträffar färgernas hållbarhet har jag funnit, att gula blommor stå sig bäst.
Styfmors- blomman är i detta hänseende också att rekom- mendera — den är dessutom mycket användbar.
Den hvita färgen mörknar ofta, och gredelint och blått ha benägenhet att hvitna.
Grässtrån, värda att pressas, kan man visser- ligen finna ända till sent ut på hösten, men de förekomma i största mängd och urval omkring midsommartiden.
Af blad bör du taga dem, som.
äro lätta och fina, d. v. s. i allmänhet ej sådana, som bjuda på stora, släta ytor.
Du önskar höra något om själfva pressningen?
» Se, pressa blommor, det är en sak, som jag aldrig förut befattat mig med, » säger du.
Nåväl, jag vill berätta dig mina iakttagelser.
Ar du icke det minsta rädd om de böcker, du använder i och för pressandet, och papperet i dem är af lämplig beskaffenhet, går det för sig att pressa en hel del växter direkt mellan bla- den — eljes kan du genom inlägg af lösa pap- per skydda bladen mot fläckar, men riskerar dock alltid, att de blifva liksom skrumpnade genom fukt, äfvensom att ryggarne lossna.
Huru som helst skadar det icke, att du har till hands en hel del papper af olika kvaliteter.
Välj så » don efter person »!
Gröfre blommor samt blad, ljung, gräs- strån och mossa få hålla till godo med hvad slags papper som helst.
Blommor som äro saf- tiga och därtill ömtåliga, såsom konvaljen, bör du lägga i läskpapper, andra ömtåliga blomster kunna läggas i silkespapper mellan växtpapper.
Jag råder dig att ej plocka in ett allt för stort förråd i en och samma bok, ty då kunna blom- morna lätt taga skada.
Mellan böckerna i växt- papper och gamla tidningar kan du också pressa en hel del saker.
I Nordiska museet.
(Forts.) Stockholms stad och läns utställning är ovan- ligt rikhaltig och förtjänar att väl tagas i skärskådande.
Redan i det första rummet mötes och frapperas vår blick af några ut- omordentligt vackra lapptäcken, tillverkade af ytterst små sidenlappar, men hopfogade så att de både till färgnyanser och mönster vittna om ett ganska ovanligt konstsinne.
Jag skall äfven bedja att få påpeka fru Elise Nomells vackra utställning af småprydnader, särdeles händigt och konstnärligt hopfogade af hummer- och krabbskal samt snäckor.
Här finnes en hel samling af pappersknif- var, penntorkare, hals- och armband.
Det är en egendomlig fabrikation, som förtjänar uppmärksamhet.
Fru N. har vunnit flere pris såväl i London som Edinburg.
Af träslöjd ber jag att få omnämna J.
M. Bergmans från Gustafsberg säregna arbeten af grofva trädrötter, hvarmed åstadkommits ovanligt vackra vägg- och bordsprydnader.
Bland konstbroderier är att märka fröken Anna Jansons charmanta altartafla i medel- tidsstil, framställande madonnan.
Bottnen är i guld och hvitt silke och bilden själf framställd i mjukt dämpade färger.
Det hela är ett verkligt konstverk.
Nu äro vi redan öfver på den vänstra sidan.
Då hafva vi här att först beundra Målarskolans arbeten af vackert måladt pors- lin, däribland två stora fat, det ena med ett norrländskt fjällandskap och det andra med en fjälltjärn liggande i töcken.
Dess- utom bör äfven en urna i brunt och guld med en förtjusande miniatyrmålning väcka uppmärksamhet.
I samma rum exponerar fröken Siri Schotte Hildur Anderssons UHsjinneri ocb Skrädderi-Aktiebolag, v ' ' T 7 6 5 3 ' H ö t o r g e t 12.
Riks 16J.
A i i m.
30435.
182 en målad gobelin, framställande herdar och herdinnor, hvilka svänga kring efter flöjt- spelarens ackompagnement under trädens grönskande hvalf.
Här har också fru Lotten af Edholm ut- ställt en portfölj, med pärmen utomordent- ligt fint och smakfullt broderad i silke och pärlor.
Det vackra arbetet utgjorde en af silfverbröllopspresenterna till kronprinsessan af Danmark.
Bikupan i Stockholm har riktigt utmärkt sig, oaktadt den förutskickade, som vi en gång nämnt, att dess utställning skulle blifva mycket anspråkslös.
Jag vågar på- stå att den är rent af magnifik.
En riktigt präktig montre med gröna broderade och hvita gardiner, en smakfullt broderad skärm samt bord och taburett i rococo.
Det hela synnerligt smakfullt arrangeradt.
Kalmar läns utställning utmärker sig sär- skildt för sin vackra träslöjd, hvaraf jag ber att få fästa uppmärksamhet vid de ståt- liga skänkarna i 1600-talets stil.
En del broderier och väfnader förtjänar här äfven att uppmärksammas.
När vi komma till Blekinge och dess prof på hus- och konstslöjd, så stanna vi san- nerligen något öfverraskade, icke blott af mångfalden af utställningsföremål, utan äfven deras beskaffenhet och den högt uppdrifna konstfärdigheten på nästan alla områden.
Här råda en ypperlig och för sinnet välgörande smak och elegans, hvart ögat vänder sig.
Vi slå oss därför ned en stund och anteckna.
Här lägga vi först märke till en praktfull eldskärm med målning och for- gyld ram i Ludvig den X V: s stil.
Taflan föreställer två unga damer på en balkong.
Nedanför står tillbedjaren, som vid lutans toner stämmer upp en serenad.
Ämnet och utförandet äro helt och hållet i Vatteaus manér.
Arbetet står för högt att endast hänföras till hemslöjd.
Låtom oss så se på denna lilla förtjusan- de barnbädd, där den står i högra hörnet, omgifven af en sky af hvitt, mjukt muss- lin.
På gafveln, öfver hufvudgärden, äro små cheruber framställda i klara bjärta fär- ger, hvilka skalkas i yster lek.
Det är den vackraste bädd för ett barn man kan få se.
Bland alla vackra saker på denna smak- fulla utställning skall jag äfven hänvisa till de smånätta barnkammarmöbler i allmoge- stil med tänkespråk här och där anbragta, såsom » läxan först, leken sedan » o. s. v. Man bör heller icke försumma att se och beundra de vackra och konstskickligt flätade videkorgarne.
De äro tillverkade af en blind- född.
Det är blott en ringa del af allt sevärdt, som jag här påpekat, men vare det nog sagdt, att Blekinge lilla län är värdt stort beröm för sin rikhaltiga oeh mångomfattan- de utställning.
I Kristianstads läns utställning upptages midtelpartiet af en mycket vacker och m y c - ket dyrbar kabinettmöbel i 1600-talets stil.
Soffa och stolar äro klädda med gyllenlä- der och under är utbredd en präktig flos- samatta i blått och brunt.
Härmed hafva vi gått salen rundt och vilja nu som hastigast kasta en blick på midtelpartiet.
Här, alldeles midt emot Malmö- utställningen har fröken Lilli Zickerman från Sköfde sin vackra utställning, ett rum tapet- seradt med gröna gobeliner med border af vårblomster.
En väl ordnad möbel af svart päronträd med grön och brun klädsel.
Det ligger stämning och hemtrefnad öfver hela arrangemanget, 1897 i D Ü INI På andra sidan af midtelpartiet har Nya Bikupan i Göteborg en särdeles fin och läcker exposition af damlinneartiklar med utsökt fina broderier.
Nu måste vi begif va oss upp på galleriet, där vi först till vänster hafva att beundra flere utmärkta arbeten af Borås tekniska vät- skola, hvaribland isynnerhet gobelinen i midt- partiet tilltalar oss med sitt vackra mönster.
Så komma vi till Västmanland, där man isynnerhet bör lägga märke till de särdeles prydliga spetsarne från Arboga.
Söderman- lands läns utställning är äfven särdeles rik- haltig.
Hvad som strax faller i ögat är de hemväfda duktygerna, utställda af fri- herrinnan Anna Sofia von Celsing.
Äfven elevarbetena från Tullgarns slöjdskola för- tjäna uppmärksamhet.
Östergötland har att förnämligast bjuda på en magnifik trymå, med ram skuren i medeltida kyrkostil, samt dito kandelabrar.
Det kan naturligtvis icke heller falla oss in att saklöst gå förbi utställningen af det gamla Vadstenas charmanta spetsar.
Se blott denna hårfina spetskrage eller denna dyrbara fichy med dess läckra mönster och man måste medgifva att de äro prof på ett verkligt klosterarbete.
Kronprinsessan anlände den 3 d:s till Ba- den-Baden på besök till storhertigen och stor- hertiginnan af Baden.
Kronprinsessan lär i som- mar för omkring 6 veckor taga sin bostad å Särö i Göteborgs skärgärd.
Ankomsten dit väntas komma att ske omkring den lfi juli.
Kvinnlig docent.
På hemställan af juridi- ska fakulteten i Upsala har juris doktorn, fröken Elsa, Esclielsson nu förordnats till docent i civil- rätt.
Så vidt vi ha oss bekant, blir fröken Esehels- son Sveriges första kvinnliga docent.
Tjugufem år i de lidandes tjänst.
För- leden vecka, då Stockholms diakonissanstalt firade sin årsfest, kunde fyra af diakonissorna, Maria Gripenberg, Sofie Höckert, Clara Sund och Mina £t [» &amp; ' £rö ' TO,högtidlighållasitttjugufemårsjubileum.
Tjugufem år ägnade de åt de lidandes tjänst!
Hur mycken själfuppoffring, kärleksfullt tålamod och outtröttlighet representera de icke!
Kristina Nilsson lär i sommar besöka Sve- rige.
Omkring den 20 d:s reser hon från Paris direkt till Upsala för att tillbringa någon tid hos sin brorson, v. häradshöfdingen Johannes Nilsson.
Efter några dagars vistelse i Stockholm för besök å utställningen begifver hon sig till Vexiö för att återse sitt barndomshem och gästa hos sin gamle vän, fabrikör Carl Schander å Gårdsby.
Lägre lärarinneseminarium, i Stock- holm afslutade den 2!)
maj sitt första läsår, hvar- vid hofpredikanten Mazer innehållsrikt och in- nerligt talade öfver orden: » Herren ser till de rättfärdiga ».
XTr den redogörelse för verksamhe- ten under läsåret, som lämnades af förestånda- rinnan, fröken A. Detthow, må anföras följande: » Det är en glädjande företeelse i vår tid, att så många af de vuxna flickorna i förmögna hem börja längta efter nyttig verksamhet.
Ett medel att få denna längtan tillfredsställd vill detta se- minarium söka vara.
En kurs, sådan som den vi kunna blicka tillbaka på, kan nämligen utom dess bildande inflytande på och väckande af dju- pare lifsåskådning hos eleverna, äfven sätta dem i stånd, dels att hjälpa sina syskon eller må- hända en gång sina egna små med läx- och fe- rieläsning eller att helt åtaga sig deras under- visning, dels att om de ej behöfvas i sina hem, såsom lärarinnor för mindre barn i privatskolor och hem få fylla en plats i lifvet. » Lägre lärarinne-seminarium, som har sin lokal Birger Jarlsgatan 27, vid Humlegården, består af en 2-klassig seminarieafdelning och en 4-klassig privatskola.
I seminarieafdelningen inskrefvos sistlidne höst 37 elever, det största antal som då fanns plats för.
Af dessa hafva nu vid läs- årets slut 27, i åldern 17 — 37 år, aflagt lärarin- neexamen.
Största delen af de bland de utexa- minerade, hvilka önska lärarinneplats, har redan fått sådan för nästa läsår, dels i skolor, dels i hem.
För att antagas till elev vid seminariet fordras endera afgångsbetyg från högre flickskola, i hvil- ket fall ingen inträdesexamen behöfs, eller ock att vid inträdespröfningen visa sig äga godkända kunskaper.
Kursen är 1- ä 2-årig, beroende af, om eleven kan vinna inträde direkt i den egent- liga lärarinnekursen eller behöfver först genomgå den förberedande klassen.
* Teater och Andra nordiska musik.
musikfesten.
Efter de solglänsande majdagar, hvaraf huf- vudstaden och dess feststämda folk under de se- naste veckorna så oförbehållsamt njutit, kom pingsten regntung och grå.
För de stora skaror, som under den gångna helgen samlades till vårt lands första stora musikfest, blef denna dock en » hänryckningens tid », och den värme och glans, som den yttre naturen förmenade oss, ersattes rikligen genom de fonder af sol och glöd, som utgöto sig genom den nordiska tonkonstens yp- persta verk, såsom de här kommo till utförande af enade krafter från trenne befryndade riken och under ledning af densammas främste måls- män.
Det har i dubbelt hänseende varit högtid i Stockholm under dessa pingstdagar, och till de ordinarie templen ha för en gång den väldiga musikhallen vid vårt historiska Fredrikshof samt Musikaliska akademiens stora sal värdigt sällat sig.
På pingstdagens middag kl. half 2 gick den första af de beramade tre stora konserterna af stapeln i Fredrikshofshallen.
En fulltalig, fest- klädd publik, åt hvilken damernas ljusa dräkter förlänade lif och färg, dämpadt sorlande af för- väntansfull spänning, fyllde från första stund den jättevida, flagg- och kranssmyckade hallen med sällsynt stämning.
Då konungen, åtföljd af samtliga våra prin- sar samt den så synnerligen musikälskande her- tiginnan af Dalarne, inträdde, höjde hofkapell- mästaren Nordqvist sin taktstaf, och från den väldiga elitkören på estraden, understödd af be- ledsagande stämmor bland publiken och ackom- panjerad af orkestern, tonade, hyllande, folksån- gen med en kraft, mäktig som sällan tillförene.
Härefter öppnades det egentliga programmet med Ludv.
Normans uvertyr i c-dur öfver sven- ska motiv, komponerad till k. teaterns 100-års- jubileum 1882.
Den är byggd på tvänne led- motiv: » Du gamla, du friska.
» och » Adla skug- gor, vördade fäder » ur Naumanns » Gustaf Vasa » och gjorde, med sina nationelt välbekanta ton- gångar och under hr Nordqvists ledning utförd af denna mönsterorkester på 130 man, ett verk- ligt medryckande och pompöst intryck.
Härefter framsade hr Nils Personne den af Frans Hedberg författade festprologen, som äfven den väckte fiffigaste genklang, uppburen af hög- stämd diktarkänsla och väl framförd med lju- dande och distinkt deklamation.
Konsertens första afdelning inleddes af den norske kompositören Ole Olsens symfoniska or- kesterdiktning » Asgårdsreien », som anfördes af tonsättaren själf.
Den är byggd på en dikt af Welhaven och vill skildra guden Tors » vilda jakt », där den stormar fram i molnen för att på valplatsen uppsöka de fallne kämparne.
I det hela målande, ehuru kanske ej så kraftig som man skulle kunna förvänta och ämnet betingar, hälsades den med lifligt bifall.
Följde så, under hr Hedenblads anförande, ari- oso, aria och solo med kör ur Gunnar Wenner- bergs stilrena oratorium » Jesu födelse ».
Solo- partierna utfördes mästerligt af fru M- Linden samt hrr C. F. Lundqvist och Salomon Smith och äfven den väldiga kören gjorde sin sak med be- själad pietet.
En aldrig här utförd nyhet, Edvard Griegs or- kesterkomposition » Bergliot » till Björnsons dikt med samma namn, kom nu närmast på program- met och blef, enligt vår mening, det helas glans- punkt.
En alldeles förträfflig deklamatorisk tolk- ning gaf skådespelerskan fru Laura Gundersen åt den ståtliga dikten, som skildrar, hur Einar Tambaskjselfves hustru Bergliot, sedan mannen och sonen på tinget lömskt blifvit mördade ge- nom kung Haralds tillskyndan, i sorgens ra- seri söker uppegga bönderna till hämnd.
1897 efter den vilda extasen följer snart den dofva resignationen: » Den nye Gud i Gimle, den fryg- telige, som tog Alt, lad ham også tage Hævnen, thi den forstår han! » Och förkrossad följer hon sorgetåget med de dyres lik: » Kör langsomt, thi vi kommer tidsnok hjem ... » Med gripande uttrycksfullhet beledsagas den £ramsagda dikten af orkesterackompanjemanget, än smidigt följande de veka känslostämningarna, än blixtlikt frambrytande med våldsam patos.
Det storslagna verket leddes af kompositören hr Iver Solter, följdes med andlös andakt och be- lönades med jublande bifall.
N. W. Gades symfoni n:r 6, g-moll, afslöt den första afdelningen.
Här firade den danska klar- heten och behaget, under professor Nerudas led- ning, en vacker triumf och kornmo som en blidt försonande, harmonisk upplösning efter det Grieg- ska verkets mörka dissonanser.
Konsertens andra afdelning öppnades med Emil Hartmanns uvertyr till » Hærmendene » un- der kompositörens eget anförande.
Det är en ståtlig komposition, väl värd att lära känna, och den grånade mästaren belönades med lifligt bi- fall.
Josef Dentes därpå följande konsert för violin och orkester fick ock ett förträffligt utförande, särskildt genom hr Zetterqvists gedigna insats i solopartiet, ehuruväl detta nummer i raden af de öfriga förkrossande väldiga kör- och orkester- verken, nog tedde sig en smula blekt.
Något sådant kunde dock ingalunda läggas slutnumret till last: August Södermans » Messa » för soloröster, kör och orkester, som under hr Nordqvists anförande fick en medrj ' ckande tolk- ning och strålade af ovansklig glans.
I synner- het det härliga offertoriet för enbart orkester och slutkvartetterna Sanctus, Benedictus och Agnus dei — framförda af sådana elitröster som gref- vinnan Taube, fru Linden samt hrr Smith och M. Strandberg — gåfvo en den värdigaste afslutning på denna unika musikhögtid.
I D U N stod ett såll strumpor » med ögon » d. v. s. hål så stora som tekoppar.
Gärda strök hvita underkjolar.
Håret burrade upp sig af värmen och stod som en sky kring ansiktet.
Kinderna vora lika röda som garnerin- gen på hennes köksförkläde; mungiporna voro dragna en liten smula nedåt, och en svart sot- fläck i kometform prunkade på öfverläppen.
Lilla fröken satte ner järnet med en duns — betraktade medlidsamt en blåsa på sitt vänstra pekfinger och undrade, om det där herr- skapet, som hon sökt platsen hos, verkligen nän- des ta hennes frimärke, eftersom det aldrig kom något svar.
Nåh!
så fick hon väl stanna här hemma och gno då — stoppa strumpor, laga byxor, spela med Britta och göra » allt möjligt », tills hon blef gammal och utsliten, för så vidt det inte dessförinnan kom någon, som hade liten Gärda kär, och som tog henne från » stora systers » plikter och förde henne till ett eget litet rike, där hon skulle vara drottning.
Den tanken föreföll Gärda så inbjudande.
Så skulle det gå till, ja.
Gärda skulle baka kanske — eller tvätta — eller förmana syskonen med mild och ljuf röst — hon måste tillstå för sig själf, att hennes röst högst sällan hade of- vannämnda egenskaper, när hon tillhöll sina älskade syskon att göra det rätt och sant var — och så skulle det komma någon, som bad att få tala med pappa och mamma.
» Här är posten.
Ta ' vara på den. » » Erik då!
Nu föll Korrespondenten i mjölkfatet. » » Ta upp den.
Här har du ett bref.
Det är bestämdt om det där du vet », sade Erik, som icke riktigt visste, hvad » det där » var, men mycket gärna skulle vilja veta det.
Han hade hört Gärda och mamma tala om » pliktuppfyllelse » och » lön » och » nya kängor » med en hemlighetsfullhet, som mycket sällan plägar omgifva dylika samtalsäm- Hvarje anförare hälsades vid sitt inträde och nen, och hade däraf dragit sina slutsatser.
Gärda glömde, hur det skulle bli » sedan », och efter de utförda numren med bifall.
Egendom- ligt och ledsamt nog var publiken långt ifrån stod nu och vände brefvet mellan fingrarna.
fulltalig.
Man kan ej nog uttrycka sin förvåning Tänk om platsen vore tillsatt!
hon vågade icke öppna brefvet än.
Annandag pingst på aftonen möttes man åter öfver, att denna sällsynta och storartade musik- Järnet byttes om — lilla systers kjol skulle fest ej förmår väcka det lifliga intresse, som man i Musikaliska akademiens stora sal till den första strykas först.
Gärda slätade tyget, strök ytterst af de tre mindre konserterna.
Det var Danmarks borde hafva rätt att vänta af det musikaliska ordentligt ut spetsen, pressade bandet 2 gånger dag och uteslutande danska tonverk, tolkade af Stockholm.
För de flesta torde ett dylikt till- och hängde sedan upp kjolen så långt bort som fälle aldrig återkomma.
Att klaga öfver för höga danska krafter, fyllde programmet.
biljettpris lönar sig ej.
De äro ingalunda höga möjligt.
Det blef en stund af uppriktig och varm entu- i förhållande till de kostnader, denna musikfest Nu — gode Gud hjälp!
siasm.
Inledningsnumret, Carl Nielsens stråk- och anordningarna för densamma betinga.
Gärda fick platsen.
kvartett i f-moll, slog kanske minst an, på grund Först kände hon sig så innerligt glad och lyck- Konungen och den öfriga kungliga familjen af sin svårförståeliga och ungdomliga obändig- lig — lilla slarfvan, hon hade aldrig varit ute het, men röjde ovedersäglig talang och fick ett hafva naturligtvis visat sitt synnerliga intresse förr och var bara 18 år — och jublade som en nobelt utförande af hrr A. Svendsen, H. Möller, för den stora nordiska musikfesten.