Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Prot. i834 oc7i”l835. 9 Sami. 2:dra Bandst 6. 5:tc Häftet, 42 Fröt.
Ut Jr. cl. 21 Mars 183S. >5 §•
En gång hvarje år skall ordinarie Bolagsstämma hållas, dervid Ledamöter i Direclionen och Revisorer utses, samt beslut fattas örn Bolagets angelägenheter. iG §.
Före ordinarie Bolagsstämma böra Revjsorerne, jemte ett af Kongl. Maj:t utsedt allmänt Ombud, sammanträda, för att taga kännedom om Bankens hela ställning, samt granska ej mindre -Bankens förvaltning, i alla dess delar, än äfven dess säkerhets-handlingar.
Öfver dea sålunda verkställda revisionen afgifves berättelse, hvilken, sedan den vid Bolagsstämman undergått granskning» genast skall insändas till Kongl. Majit, och, pä
Directionens föranstaltande, lill allmänhetens kännedom befordras. 17 §•
Bank-Direclioncn åligger, att’ månadtligen lill Kongl. M.ij:t insända en öfversigt af Bankens ställning, samt dessutom ofördröjligen meddela alla de upplysningar, med undanlag af hvad som rörer enskildes förhållanden till Banken, hvilka af Kongl.
Majit infordras; ställe sig ock
Direetionen och Bolaget noga till efterrättelse allt hvad i denna Lag foreski ifves, och beror det i annat fidi af Kongl. Majit, att genom vite i penningar tillhålla Bolaget att det felaktiga rätta, eller ock privilegium upphäfva. 2 CapitlcB.
Om Actie Bank. iS §.
För Aclie-Banks stiftande fordras, att den af del egar ne tecknade summa uppgår till minst 750,000 Rdr Silfver Specie. '9 §•
Aclie-Bank tillätes ej träda i verksamhet förr, än Bolaget, utom den contant» inbetalning, sorn för rörelsens början pröfvas nödig, insatt uti guld. eller silfver, eller sådan» Hypothek, sorn 1 Cap. 6 §• omförmäler, ett belopp, motsvarande minst en fjerdedel af hela det tecknade Actie - Trot.
Utclr, den 21 Mars 183%.
43 eapi talet eller grundfonden, hvilken insats skall, lill Allmänhetens säkerhet, lili Landt-Känteriet eller annat allmänt förvaringsrum nedläggas i en cassakista med tväune las, hvartill Konungens Befallningshafvande förvarar den ma nyckeln oell Bank-Direclionen den andra.
Öfver berörde* insats må
Bol aget ej annorlunda disponera, medan Bank-rörelsen fortsattes, än att de nedsatte Hypolheken må utbytas emot andra, hvilka, efter pröfning på ofvan stadgadt sätt, anses jenmgoda med dem, sorn återtagas; men vid Bankens npplösning'och utredning må delegare återlylta Hypolheken i den mon de kunna ådagalägga, att depositionen öfverstiger beloppet af Bankens utelöpande och gällande förnindelser. 3 Capitlet.
Om Solidarisk Bank. ao §.
Bank må ej sliftas med en teckningssumma under 230,000 Rdr Sdfver Specie.
Antalet af delegare med solidariskt ansvar, må icke understiga femtio, eller något deras lotthref lyda å mindre än a5o Rdr Silfver Specie. 2» §.
Delegare i Solidarisk Bank, Commandit-delegare likväl undantagne, ansvara med egendom oell personer, för uppfyllande af alla Bankens förbindelser, i sådan ordning, att, derest, vid anställde ulmätningsförsök hos Directiouens Ledamöter, tillgång i lösören saknas för betalning af fordran, den någon hös Banken eger, borgenären är berättigad, för bristen, vända sig emot den eller de delegare honom godt synes.
Har Banken kommit i concurs-tillstånd, ege borgenärerne emot hvardera delegaren den Tätt nu sagd är, änskönt försök till utmätning hos Directionens Ledamöter icke föregått. 32 §.
Delegare med solidarisk ansvarighet, eller dess arfvingar, eller dess »terbhus-delégnre,- vare ej berättigade, att, inom privilegii-tidens slut, fråsträda Bolaget, med mindre Bolaget härtill samtycker, och det i 20 §♦ 44 Trot.
T]teir. d. 21 Mars 1835. stadgade minsta antal af delegare derigenom icke understiges; forlfare'oek i ansvarigheten till Bankens borgenärer under ett år från det underrättelse om den timade föiändringen blifvit till Rätten aflemnad och i allmänna Tidningarne kungjord.
Är nyssnämnde tid tilländalupen, vare den afgångne sedan ej ansvarig för annan Bankens skuld, än den, hvarföre han dessförinnan blifvit lagsökt, med mindre Bank-Bolaget under tiden kommit i concurs-tillslånd, i hvilket fall hans ansvarighet till borgenärerne skall än vidare fortfara, lika med deras, som i Bolaget qvarstå. a3 §.
Förr än Solidarisk
Bank öppnas, äfvensom sedermera inom hvarje års slut, skall uppgift på alla med solidariskt ansvar i Bolaget varande delegare, af dem egenhändigt underskrifven, till Rällen eller Dombafvanden aflernnas, för alt varda uli Inlecknings-protocollet intagen, och, på sätt i 5 §. sagdt är, kungjord.” Beträffande dc af Utskotten i slutet af Utlåtandet, pagtnis 35 — 87, gjorde serskilda hemslällanden, stannade Ridderskapet och Adeln i följande beslut: 1:0
B i H A A <i TILL B&mv&SQa aua8»sMaiQB PHOTOKOLL VID Ijagtimsi^ltiksclfigen i ^orkii»!in Åren 1856, f8&9 och 1858. FJEKIIE SAMIilWGElS.
Isii Afdelningen: Siats-Utskottets Memorial, Utlåtanden och Betunkanden. mmm mmm k [ Sta ts-Ulshottels Utlåtande N:o 205. 1 &[:© 905.
Arik. lill Exp.-Utsk. dori 4 Jan. 10S8, kl, G c. rn.
Utlåtande, i anledning aj Kammarskrifvaren i Riksgälds-kontoret H. «f Trollås ansökning om gens ion vid af skeds tagandet.
Uti skrifvelse af den 1 sistlidne Oktober hafva Fullmäktige i Riksgäids-kontoret lill Slals-Utskollet. öfverlemnat en af Kammarskrifvaren i samma verks Boksluts-kontor Henrik af Trolle gjord, af prest-bevis och läkare-betyg åtföljd, ansökning, deruti af Trolle anhållit, att dä han, för återvinnande af sin helsa, under de sednast förflutna sju åren, på grund af företedda läkare-betyg, ej mindre än tolf särskilda gånger erhållit tjenstledighet, utan att del dermed åsyftade ändamål vunnits, och då han numera, vid en ålder af 59 år, funne sig oförmögen att behörigen fullgöra sina tjensteåligganden, Fullmäktige måtte hos Rikets Ständer förorda hans af behofvet högt påkallade ansökan om afsked från nämnde Kammarskrifvareljensl med bibehållande, såsom pension, af den lön och del arfvode, som för samma tjenst funnes å stat uppförde; och hafva Fullmäktige i anledning af denna ansökning yttrat, alt som det af sökanden företedda läkarebetyg innehölle: att hans sjukdomstillstånd, oaktadt den af honom, för helsans återställande, ofta åtnjutna tjenstledighet, år från är förvärrats ; alt en betänklig ögonsvaghet, hvilken ytterligare inskränkte hans arbetsförmåga, tillkommit, samt alt derföre på vetenskapliga grunder kunde antagas, all sökanden aldrig komme att blifva till helsa och krafter sä återställd, att han kunde uthållande bestrida sin nu innehafvande tjenstebefattning, så och enär af Rikets Ständer vid flera tillfallen, med afseende å styrkt ohjelpligt sjukdomsförfall elier försvagade synkrafter och arbetsförmåga, medgifvils undantag från det allmänna stadgandet, att för erhållandet af full pension vid afskedslagandel fordras att hafva uppnått en ålder af 65 och till ryggalagt en tjenstetid af 40 år, samt Rikets Ständer, efter derom under 1847 och 1848 samt 1853 och 1854 år* riksdagar lidi. till R.
Trot. '1856—1858. 4 Sami. •/ Afd. 4 Band.
4 Hii/t. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 205. gjorda särskilda framställningar, tillåtit, alt två vid Riksgäids-kontoret då anställda samt både lill lefnads- och tjenste-år vida yngre tjenstemän, finge, i anseende lill enahanda bevekande omständigheter, sorn forek emme för af Trolle, erhålla afsked med åtnjutande af deras å stal uppförda löner såsom pension, ansåge sig Fullmäktige, vid det af nämnde verks Kommissariat vitsordade förhållande, att «/ Trolle, sorn befunne sig i stor fattigdom, under en längre tid endast med största svårighet förmått fullgöra de (ill hans tjenst hörande åligganden, böra förorda förevarande ansökning och alltså tillstyrka, att sökanden, då han erhölie afsked från sin Kammarskrifvare! jenst, måtte få uppföras å Riksgälds-kontorets pensions-slat, lill åtnjutande under sin återstående leinad af en årlig pension å 400 R:dr B:ko, eller å enahanda belopp, som den för samma tjenst på nu gällande aflönings-slat upptagna ordinarie lön utgjorde; hvarjemte Fullmäktige hemställt, att, derest en sådan särskild förmån blefve af Rikets Ständer sökanden tillerkänd, del förbehåll dervid mätte fästas, att ifrågavarande pension skulle betraktas såsom ett honom personligen Levil jadt understöd, å hvilket hans borgenärer icke komme att ega något anspråk, I betraktande af ofvan anförda, vederbörligen styrkta eller vitsordade, förhållanden, och då en tid af mer än -40 år förflutit, sedan oftabemälde tjensteman först anställdes vid ett af de allmänna ernbelsverken här i hufvudstaden, finner sig Siats-Utskottet, lika med Fullmäktige, böra tillstyrka, alt Rikets Ständer må medgifva, det Kammarskrifvaren H. af Trolle, då han erhåller afsked från s!n i Riksgälds-kontörel irinehafvande Kammarskrifvaretjenst, varder ä samma verks pensionsstat uppförd lill åtnjutande, under hans återstående lifstid, af en årlig pension å Sexhundra R:dr Runt, samt att denna pension må betraktas såsom ett Kammarskrifvaren af Trolle personligen beviljadt understöd, derå bans borgenärer icke ega något anspråk.
Sta Is-Utskottets Utlåtande N;o 206. t Ms© ?Off. Anie. lill Utlåtande, i anledning af väckt fråga om åtgärders vidtagande för att, under vissa vilkor, bereda åboerne å de s. k.
Kyrkohemmanen i Halland dispositions- och besittnings-rali till samma hemman. (I. A.) Genom remiss från Bonde-ståndet har till Siats-Utskottets behandling blifvit öfverlemnad en af Riksdagsfullmäktige'!
Anders Gudmundsson från Hallands län, med hvilken David Andersson och Anders Nilsson från samma län .sig förenat, uti ofvan uppgifna ämne väckt motion, i hufvudsakligen samma syftning, som den af bemälde
Rik sdags fu 11 mä k t iges numera aflidne broder Bengt Gudmundsson vid nästlidne riksmöte gjorda framställning, hvilken då ej lyckades vinna afseende hos Rikets Ständer.
Som frågan om besittnings-rätteu lill de Halländske kyrkoheminanen för öfrigt vid flere riksdagar varit föremål för Rikets Ständers öfverläggning^'1, torde det icke vara nödigt att Utskottet,1 här meddelar en omständlig redogörelse för alllt hvad i delta ämne blifvit anfördt till stöd för å ena sidan kyrkans och å den andia kronans anspråk på eganderätten lill samma hemman, helst Utskottets vid 1840 och 1845 års riksdagar algifna betänkande'! härom innehålla fullständiga upplysningar; och Utskottet anser sig således endast böra i korthet erinra om den föregående behandlingen af detta ärende och de hufvudsakligasle omständigheter, som vid frågans bedömande, måste tagas i öfvervägande.
Sedan Presle-slåndet vid 1815 års riksdag, med anledning deraf alt kyrkohemman en i Halland understundom af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet skola blifvit ansedda såsom vanliga kronohemman och dels underkastade skattevärdering, dels ock af krono-betjeningen borlsladda, i underdånighet anhållit, att alla om skatteköp å dylika kyrkohemman väckta frågor måtte förfalla, och, om sådane hädanefter yppades, 4 Stats- U Usko tidis Utlåtande N-.o 206.
Consistorium samt vederbörande Kyrkoherde och församling deröfver höras, samt att lediga kyrkohemman och lägenheter måtte utbjudas på arrende-auktion, och således icke bortslädjas till förre brukarens slägtingar, har Kongl. Majit, enligt Nådigt Bref den 22 Maj 1819, förklarat, att sådane hemman, lill hvilka kyrkorna innehade slädselrätl, icke kunde (ill skatte försäljas eller kyrkorna från städsel-rätten skiljas, så framt icke visas kunde, ett kyrkorna en sådan dispositionsrätt sedan
Danska tiden obehörigen sig tillegnat; hvilka frågor Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, i hvarje förekommande fall, eger att, sedan vederbörande, och bland dem Consistorium i Götheborg, blifvit hörde, i laglig ordning pröfva och afgöra.
Vid tillämpningen af hvad sålunda blifvit stadgadt om bevisnings-skyldigheten, i afseende å eganderätten till ifrågavarande hemman, visade sig emellertid snart att någon fullt tillförlitlig utredning af de äldre förhållanden, hvarpå bevisningen måste grundas, ej kunde åstadkommas, hvarigenom ock inträffat, alt, lili uppkomna tvistefrågor, rörande vissa af dessa hemman, helt och hållet skiljaktiga beslut blifvit meddelade.
Sålunda hade uti eli hos Kongl.
Majit i underdånighet fullloljdt besvärsmål, angående disposition s-rätten till ett hallt mantal Lyngåkra i Harplinge socken af Hallands Län, Kongl. Majit, medelst Resolution al' den 19 Augusti 1823, i Nåder gillat och fastställt Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Hallands Län och Kammar-kollegii sammanstämmande utslag, hvarigenom kronan berättigats att, utan rubbning af kyrkans och pastors rätt till den dem hvardera förlänia smörränta, berörde hemman till jord och besittning då och framgent, såsom annan kronojord, fritt disponera och detsamma i laglig ordning för kronans räkning borlstädja.
Deremot hade Kongl. Majit, vid pröfning af en likartad, utaf Kongl. Majit» Befallningshafvande och Kammar-kollegium afgjord tvistefråga, rörande en annan del af hemmanet Lyngåkra, jemte hemmanen Skintaby, Risarp och Idla Brännarp, genom Nådig Resolution den 29 Mars 1825, förklarat, del Harplinge kyrka egde att, enligt gällande författningar, disponera ofvannämnde hemman dels ensamt dels gemensamt med vederbörande Pastorer; dock att Kongl. Majit och kronan förbehölles hemmantalsränta!! samt de öfriga allmänna onera och nisk vider, som, efter lörfattningarne, deraf borde utgå.
Sedan, i anledning af dessa skiljaktiga beslut, Rikets Ständers Justitie-Ombudsman hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit om Nådig förklaring al' Kongl. Brefvet den 22 Maj 1819, har Kongl. Majit, uti Nådig skrifvelse af den 26 April 1826, förklarat att Kongl. Majit funnit
Halländska kyrkornas städsmålsrält lill kyrkohemmanet! vara styrkt och befästad genom äldre och sednare författningar samt en långvarig utöfning deraf, nemligen genom konung Christian IVis i Danmark Recess af drn 27 Februari 1643, genom 1646 års Hallands Läns jordebok, den första efter detta landskaps afträdande fil!
Sverige, genom 1697 års kyrkoräkenskaper, konung Carl XlLs den 30
Augusti 1697 för kyrkoinspektorerne i Halland utfärdade Instruktion o. s. v.
Jemte del Kongl. Majit pä dessa skäl icke kunnat fästa Nådigt afseende ä Justitie-ombudsmannens förenämnde underdåniga framställning, hade Kongl.
Majit funnit
Dess nyssberörde Resolution af den 29 Mars 1825, angående hemmanen Skintaby, Risarp, lilia Brännarp och halfva Lyngåkra böra (ill underdånig efterrättelse lända.
Då emellertid Rikets Stander vid påföljande Riksmöte, enär anledningar förekommit dertill, att, ehuru åtskilliga hemman i Halland, hvaraf vissa räntor voro anslagna lill kyrkor och presterskapet, varit för dessas räkning bortslädslade, disposilionsoch egande-rätlen tili dessa hemman likväl rätteligen skulle tillkomma Kongl. Majit och kronan, sä att med åboskap derå borde förfaras på sätt örn kronohemman i allmänhet är stadgadt, hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att före pröfningen af sig yppande frågor om skatteköp af kyrkohemman i Halland, vid vederbörlig domstol i laglig Siats-Utskottets Utlåtande N:o 206. 5 ordning måtte varda, i närvaro af behörige Krono- och Consistorii-ombud, undersökt och pröfvadt, huruvida Kongl. Maj:t oell Kronan eller Kyrkan hade jordeganderätt och att, såsom följd häraf, jemväl mätte förklaras, att de uti administrativ väg redan vidtagne beslut icke vöre af den beskaffenhet att de kunde vara hinderliga för egande rättsfrågans upptagande och afgörande i tvisteväg; har Kongl. Maj:t, genom Nådig Resolution den 9 Juli 1830, i Nåder förklarat, att, sorn Kongl. Maj.t icke utan noggrannaste skärskådande fattat Dess förut, angående Halländska kyrkohemmanen, meddelade beslut, och dessa beslut vörö grundade på en i sekler utöfvad och af Danska och Svenska konungar befästad kyrkornas rätt till nämnde hemman, hade K:gl. Majit, såsom Konung, sorgfällig att skydda eganderättens helgd, och, såsom kyrkans öfverhufvud, pligtig att vårda dess rättigheter, icke kunnat tillåta något intrång deruti; men då Kongl. Majit å ena sidan uppfyllt denria pligt och bibehållit de Halländska kyrkorna vid deras uråldriga förmåner, bade Kongl.
Maj t ej heller lenmat kyrkohemmanons åboer åt deras öde, och i sin omsorg orri dérn gått vida längre, än någon af Kongl. Maj:ts företrädare, och sä långt, söm med egande-rättens bestånd vöre förenligt, enär Kongl. Majit icke allenast år 1820 tillagt desse åboer och deras barn en företrädesrätt vid hemmanens bort arrenderande, sorn de, sedan är 1775 icke åtnjutit, utan ock, på det denna rätt med förmån måtte kunna begagnas, i Nåder för klarat, att för anbuden skulle, efter Hushållssällskapels hörande, af vederbörande bestämmas en sådan gräns, att åboerna kunde å hemmanen ega sin skäliga bergning, hvarutöfver aila anspråk icke annat kunde än vara i strid med eganderätfen.
Vid öfvervägande af hvilket allt, och som undersökning vid Domstol om eganderälten, utan stämning och ordentlig rättegång, icke vore med lag förenlig, samt det ej heller öfverensstämde hvarken med omsorg för annans rätt, att utan pröfning af hvarje särskilt fall, föreskrifva anställande af rättegång, blott derföre att tredje man så äskade, eller med Grundlagens anda, alt så långt utvidga Domarens myndighet, att, vid yppåd tvist, Konungens i administrativ väg vidtagna beslut icke skulle vara lör honom hinderlig!*, Kongl.
Maj 11 alltså länn Sig icke kunna lemna Dess Nådiga bifall lill Rikets Ständers ifrågavarande underdåniga framställning.
Vid 1834—35 års riksdag anhöllo Rikets Ständer ytterligare hos Kongl. Majit alt en allmän Undersökning rörande de så kallade kyrkohemmanen i Halland måtte verkställas, hvarigenom på en gång kunde utredas och urskiljas om och hvilka afdessa hemman tillhörde K:gl. Majit och kronan samt borde med åboer af kronan förses eller vore af den beskaffenhet, att kyrkorne till dem hade eganderätt och lagligen kunde dem bortslädja ; i sammanhang hvarmed, och som åboerne å ifrågavarande hemman, lika med inneliafvarne af kronoskattehemman, utgjorde allmänna onera, jemte de lör hemmanen fastställda arrenden, och hvilket skulle förorsaka den nödställda och tryckande belägenhet, hvari dessa åboer sig befunne, Rikets Ständer tillika framburit den underdåniga anhållan, att, i händelse den nyssberörde undersökningens verkställande icke i Nåder biföll e s, Kongl.
Maj.t mätte täckas å näst infallande riksdag framlägga för Rikets Ständer förslag lill den lindring i onera för de Halländska kyrkohemmansäboerne, hvartill omständigheterna kunde föranleda ; men genom Resolution den 28 November 1835 har Kongl. Majit i Nåder förklarat, att sorn denna Rikets Ständers underdåniga framställning ej i hufvndsaken innebure någon annan olikhet med Rikets Ständer tillförene afgiliia och af Kongl. Maj:t icke bi (aline anhållan, än att den undersökning om eganderätten till kyrkohemmanen i Halland, hvilken, enligt Rikets Ständers förra Skrifvelse, hurde vid
Domstol i laga ordning föregå hvarje sig yppande fråga om skatteköp å sådane hemman, numera skulle, jemlikt den sednare underdåniga framställningen, företagas i allmänhet och på en gäng utan annan anledning, än blotta förmodan, att Kronan hade till flere af dessa hemman egande- och disposilions-rätt, så, enär hvarken några 6 Siats-Utskottets Utlåtande N:o 206. nya omständigheter eller skäl blifvit anförda till ändring af Kongl. Maj:ts i ämnet redan fattade beslut, fann Kongl. Maj:t, på de i Dess Nådiga Resolution af den 9 Juli 1830 anförda grunder, densauuna böra förblifva gällande, äfvensom Kongl. Maj:t icke fann lämpligt all låta uppgöra något särskildt förslag till lindring i onera för de Halländska kyrkohemmans-åboerua, enär dessa åboers vilkor, liksom andia arrendatorer, bero pä frivilliga öfverenskommelse!- med jordegaren, hvilka ej aunorlunda än med kontrahenternes ömsesidiga begifvande kunna förändras.
Vid 1840—1841 års riksmöte förekom denna fråga ånyo hos Rikets Ständer och företeddes dervid åtskilliga handlingar till bestyrkande af ifrågavarande hemmans krononatur, af hvilka Rikets Ständer ansågo det vara ådagalagdt att de ifrågavarande hemmanen varit ansedda och behandlade i fullkomlig öfverensstämmelse med hvad Lunds Landabok om dem innehåller, nemligen sä, att doniinium oinskränkt tillhört Kronan, men en viss ränta deraf tillkommit kyrkorna eller presterskapet och vid hvarje disposition om hemmanen blifvit åt deni förbehållen; i betraktande hvaraf och efter ytterligare förebragt bevisning om äktheten af den handling, hvarpå den så kallade
Landaboken är grundad och oni vidden af den rätt till hemmanen, som Kongl. Maj:t och Kronan, enligt åberopade donations-, salu- och förpanlnings-brefvens lydelse utöfva!, Rikets Ständer i underdånighet anhållit, det Kongl. Majit i Nåder täcktes föranstalta, ali, genom behörigen förordnadt ombud å Kongl. Majits och Kronans vägnar, stämning till vederbörlig
Domstol blefve ullagen och talan utförd örn återvinnande af Kronans jordegandeoch disposition s-r ä 11 till ifrågavarande hemman.
Sedan Preste-slåndet, i anledning häraf, uti serskild underdånig skrifvelse, jemte framställning af de förhållanden, som ansetts ådagalägga kyrkornas och presterskapets dispositionsrätt til! berörde hemman, yttrat den underdåniga förhoppning och önskan, att Rikets Ständers i förenämnde hänseende gjorda begäran icke matte varda i Nåder bifallen, så och efter det underdåniga utlåtanden i ämnet blifvit afgifne af ej mindre Consistorium i Götheborg, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Hallands Län och Kammar-kollegium, än ock af Juslilie-kanslers-embetel, har Kongl. Majit förklarat
Sig icke kunna lemna bifall lill Rikets Ständers förenämnde underdåniga anhållan, men derjemte, — under förmodan, det hufvudsakliga af sigton med den af Rikets Ständer begärda undersökning varit icke egentligen att tillvinna Kongl. Majit och Kronan en ringa, opåräknad, fördel, utan snarare att betrygga åboerne å kyrkohemmanet] emot alltför höga och betungande afgälder, samt bereda dessa åboer en möjlighet alt till hemmanen förvärfva jordegande- och disposilions-rätt, hvilket ändamål Kongl. Majit funnit kunna vinnas på en enklare samt mindre besvärlig och kostsam väg, — af sådan anledning till Rikets Ständer vid 1844-—1845 års Riksdag a flå ti t Nådig Proposition af det hufvudsakliga innehåll, alt nu varande åboer och arrendatorer å meranämnde hemman tillförsäkrades orubbad och oqvald besittning af sina pä grund af uppgjorda afhandlingar innehafvande hemman, emot förpligtelse att till kyrkorna och presterskapet fortfarande utgöra den afgäld, hvarom ömsesidigt vore öfverenskommet.
Då emellertid det i detta förslag upptagna vilkor i afseende å afgäldens erläggande lill kyrkorna skulle föranleda dertill, alt äfven den afgäld, sorn, genom det i sednare tider anbefallda auklionerings-syslemet, blifvit åtskilliga åboer till öfverdrifvet belopp i jemförelse med de förut erlagda städjepenningarne ålagd, förklarade Rikets Ständer lili underdånig Skrifvelse den 5 April 1845 all de ej kunde till den Nådiga Propositionen lemna bifall.
Vid de sednaste 2:ne riksdagarne hafva jemväl hos Rikets
Ständer framställningar sketl i delta ämne af enskilde motionärer, åsyftande att bereda åboerne å oftanämde hemman en mera betryggad besittningsrätt; men, med bifall till Slats-Ulskotlets deröfver afgifna utlåtanden, hafva Rikets Ständer, hufvudsakligen af del skäl, att Kronans egande - Stats-Utskotlets Utlåtande N:o 206. 7 rätt lill hemmanen ej vore bevisad, ansell dessa framställningar icke förtjena afseende.
Uti den motion, som no nr föremål för Utskottets handläggning, har Riksdagsfullmäktigen Anders Gudmundsson, efter en kort framställning om de i denna fråga hitintills vidtagna åtgärder, dels erinrat, hurusom Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse!' den 28 September 1829, den 10 November 1834 och den 12 December 1840 tydligen utvisade att Rikets
Ständer för sin del ansett kyrkornas och i vissa fall äfven presterskapets anspråk på dispositions- och slädjerätt af dessa hemman vara obevisade, och sannolikt under äldre tider tillkomna på ett obefogad! sätt, samt att eganderälten till hemmanen rätteligen vore Kronans — ett förhållande, hvilket borde betrygga skalleköps-rättigheten åt åboerne, äfvensom Kongl. Majit genom
Dess ofvan anförda Nådiga Proposition af den 5 Augusti 1844, erkänt billigheten af åboernas ifrågavarande anspråk, dels ock fästat uppmärksamheten derå, alt under den sednare tiden flere innehafvare af kyrkohemman lyckats att åtkomma mer och mindre fullständiga bevis, att deras s. k. ”kyrkohemman" af ålder varit kronohemman och i (lera läll samt under olika lider så behandlats, samt fullgjort sådana skyldigheter och onera, hvarifrån eljest kyrkans egendom varit befriad.