Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Län afgifvet memorial, uti hvilket bemälde Riksdagsfullmägtig, jemte förmälan: att, redan vid LåneContorets första inrättning, blifvit af Directionen derstädes stadgat, att alla låns uttagande, inbetalande och omsättning skulle af commissionär bland Contorels tjenstemän besörjas, emot ett arfvode al Jldels procent af lånesumman; att detta stadgande ännu fortfore att vara till efterrättelse gällande, samt att en låntagare således icke allenast förvägrades att inför
Directionen sjelf utföra sina angelägenheter, eller dertill begagna det ombud, för hvilket han hade förtroende, utan jemväl aftvingades en i längden och under lånets amortering icke obetydlig afgift, yrkat: 1:0 att hvar och en, som hade låneansökning att inlemna, måtte sjelf eller genom det befullmägtigode ombud, han funne för godt utse, för sådant ändamål erhålla företräde hos Låneconlorets
Direction, de tider denna vore samlad, och hvarom kungörelse till allmänheten borde utgå; 6 Banco Utskottets Utlåtande, N.-o 33.
2:0 alt likaledes alla inbetalningar och omsättningar af lån måtte kunna inför
Directionen verkställas af låntagaren eller ombud, som genast borde återfå den infriade reversen; samt 3:o att den Låne-Contorets tjenstemän medgifne företrädesrätt till commissioner och arfvode dertör, i följd häraf, måtte upphäfvas Då denna motion från Hederv.
Bonde-Ståndet remitterades, bade Riksdagsfullmägtigen Ola Jeppson från Blekinge Län, enligt hvad förenämnde protocolls-utdrag utvisade, yttrat, det han erfarit, hurusom personer, boende så nära Malmö, att de sjelfve utan svårighet kunnat sig derstädes infinna för ombesörjandet af sine discont-affairer, varit genom
Directionens omnämnde föreskrift derifrån förhindrade, och i stället nödsakade dervid till biträde anlita någon af Låne-contorets tjenstemän, hvilka, ehuru de icke, enligt Ola Jeppssons förmenande, egde någon rättighet att sjelfve omedelbarligen befatta sig med Discont-commissioner, i stället anlitade en tredje person att, för sken skull, å reversalet teckna sig såsom ansvarig inlemnare.
Directionen öfver Låne-contoret i Malmö bar uti dess häröfver afgifna utlåtande anfört, att motionärens, till grund för hans framställning, förutskickade anmärkning, att Directionen vid Låne-contorets första inrättning skall hafva stadgat, det alla låns uttagande, inbetalning och omsättning skulle besörjas af commissionair bland Contorets tjenstemän, emot en fjerdedels procent af lånesumman, icke vore med sanna förhållandet öfverensstämmande, i thy att ett sådant stadgande aldrig från Låne-Contorets Direction utgått; men att deremot, vid Låne-Contorets öppnande den 1 April 1824, Directionen, uppå tjenstemännens begäran och till deras efterrättelse, som med Contoret kunde komma 1 något förhållande, uti provinstidningarne infört en kungörelse om de antagne tjenstemännens namn, med tillkännagifvande derjemte, att bemälde tjenstemän inför
Directionen förklarat sig beredvillige att gå lånesökande tillhanda genom lånehandlingars inlemnande samt låns uttagande och omsättning, emot beräknande derför af högst en fjerdedels procent i arfvode, men att detta kungörande, genom hvilket allmänheten meddelades kännedom, hvarest och huru densamma, i händelse af behof, kunde förskaffa sig nödigt biträde vid sina transactioner inom Låne-Contoret, lika litet innefattade något åläggande att, med annan dertill tjenlig persons uteslutande, endast begagna Låne-Contorets tjenstemän till ombud, som något dylikt sedermera blifvit stadgadt; till bekräftelse hvarå Directionen jemväl bifogat de kungörelser, som till låntagares kännedom sedermera blifvit tvänne gånger åren 1824 och 1835 af Directionen utfärdade, och hvari något sådant Banco-Utskottcts Utlåtande, No 33. 7 stadgande, sorn det af motionären anförde, icke funnes, utan tvertom tydligen förutsattes, att så väl låntagaren sjelf, sorn annat af honom anlaget så beskaffadt ombud, att det kunde af Directionen godkännas, egde att lunehandlingar till Contoret inlemna samt derå utfallande lånemedel ntqvitlera, äfvensom att Låne-Contorets föredragningslistor kunde lemna dagliga bevis derom, att lånesökande sjelfve der ombesörja sina låneaffairer, samt att jemväl andra personer, än ensamt Låne-Contorets tjenstemän, begagnats såsom lånesökandes ombud; hvarförutan Directionen, vidkommande motionärens yrkande om rättighet för lånesökande att, för lånehandlingars inlemnande samt omsättningars och inbetalningars verkställande, erhålla företräde för
Directionen de tider, den vore samlad, fästat uppmärksamhet å overkslällbarheten af detta förslag, såsom afseende en fullkomlig förändring af hvad, angående uppbörden och arbetssättet vid Låne-Contoret, hittills varit stadgadt och, för ordningen vid Verket, erforderligt ansedt.
Utskottet, som tagit detta ärende under öfvervägande, får till en början upplysa, att Låne-Contorets tjenstemän icke äro genom något stadgande i Banco-Reglementet förbjudne att sig med discont-commissiouer befatta; och då den af molionären åsyftade kungörelse, som vid Låne-Contorets inrättning blifvit utfärdad om tjänstemännens beredvillighet att i detta hänseende gå allmänheten tillhanda, icke, såsom motionären synes hafva förmodat, innefattar något stadgande om uteslutande rättighet för dem att taga befattning med låneförhandlingar vid Contoret och derföre uppbära ersättning, utan på lånesökandes eget godtfinnande beror att meddela så beskaffade uppdrag, anser Utskottet Jöns Månsson hafva saknat giltig anledning till hvad af honom härvid blifvit emot
Directionen öfver Låne-Contoret anmärkt.
Detta oaktadt, vore visserligen möjligt, att en eller annan af tjenstemännen vid Låne-Contoret söka göra den tanken hos mindre kunnige lånesökande gällande, att lån endast medelst begagnande af commisionär erhålles, och Utskottet saknar icke anledning till den förmodan, att missbruk härutinnan möjligen egt rum, hvarom, vid ärendets föredragning hos Utskottet, ett af åtskillige personer bland allmogen i orten undertecknadt bevis blifvit hos Utskottet företedt; men då rätta utvägen att få missbruk af dylik beskaffenhet afhulpne är att med klagomål mot den tjensteman, som i sådant hänseende felat, vända sig till Låne-Contorets
Direction, hvilken det i första rummet tillkommer att klagomålet pröfva; så och då något sådant klagomål icke bevisligen blifvit hos Directionen anmäldt, och Utskottet icke 8 Banco-Utskottels Utlåtande, N/o 33, anser sig tillkomma att med ärendet taga omedelbar befattning, hemställer Utskottet, att motionen i denna del icke må til) någon åtgärd föru nleda.
Beträffande slutligen det framställda förslaget, att lånehandlingars inlemnande, äfvensom låns omsättning och inbetalning, hädanefter skulle få vid Directionens sammanträden försiggå, finnér Utskottet, att denna förändring, utom det alt densamma skulle medföra en förökning i tjenstemannapersoualen, för att medhinna allmänhetens betjenande, utan för långt uppehåll under den sålunda inskränkta expeditionstiden, icke eller förenlig med Låne-Contorets säkerhet och den ordning, som bör ega rum vid sammanträde med ledamöter, hvilka det tillkommer att oväldigt och uppmärksamt pröfva lånsökandes vederhäftighet och beskaffenheten af från deni ingifne handlingar; och får, på sådan grund, tillstyrka, att Jons Månssons förevarande motion, äfven härutinnan, måtte lemnäs utan afseende.
Stockholm den 26 November 1844.
STOCKHOLM, Lundberg &
Gump, 1844' £»nso-Viskottets Utlåtande , N:o 3/ i N:o 34.
Ank. till Exp.-Ulsk. den 5 D*c. kl. 4 «■ m Utlåtande, i anledning af viickt fråga om afhjelpande af penningefiirlägenheten i allmänna rörelsen, m. tn.
Preste-slåndel liar, enligt protocolls-utdrag af den 24 nästlidne Augusti, blifvit lill Utskottet öfverlemnad en af Herr Biskop Agardh väckt motion, deruti Herr Biskopen, jemte framläggande af åtskilliga uppgifter i afseende på Bankens, rörelse-capitalets, ored ilens, skuldsättningens, näringarnes och folkökningens ställning under de sednast förflutna 10 åren, eller från 1834 års realisation, samt på dessa uppgifter grundade jemförelse!’ emellan tillståndet i landet före nämnde tid och det nuvarande, ansett deraf med stor sannolikhet följa, att Sveriges industriella ställning och tillika folkets välstånd från förstnämnde år varit i aftagaiule.
I fråga om orsakerne till detta näringarnes aflynande och lill bakask ridandet af landets välstånd under den sednast förflutna perioden, har Herr Biskopen yttrat, att man visserligen kunde tro sig finna nämnde orsaker uti mångå olika förhållanden; men då man toge i betraktande att detta tillhakaskridande stöde i det aldra närmaste sammanhang med den, förändrade landets penningeställning, sorn år 1834 inträdde, äfvensom att ingenting kunde så lyfta ett lands välstånd som ett väl ord nåd t penningeväsende och ingenting så hastigt nedtrycka detsamma som ett illa ordnadt, måste den öfvertygelse nödvändigt uppstå, att de rälta orsakerna till nämnde förhållanden borde sökas i det bristfälliga ordnandet af Sveriges penningeväsende berörde år, helst den då verkställde stora och genomgripande förändringen i Rikets penningeförhållanden utfördes alldeles isolerad, roen ereditväsendet deremot lemnades att förblifva i sitt då varande oordnade skick, och att ännu mera utveckla sig i den falska riktning, det en gång tagit lill en oupphörligt tilltagande skuldsättning bland alla medborgare-klasser.
Med föranledande häraf och då landets creditväsende hufvudsakligen utginge från Riksbanken, hvilken, enligt dess Instruction, hade till ett af sina föremål, att genom credit-operationer upprätthålla rörelsen Bill. till R.
St. fröt. i844> 6 Sami. 1 A/d. iS Haft, 1 2 Banco-Ulskottcts Utlåtande, JY:o 34. i landet samt understödja näringarne; då det äfven vore Riksbanken, som företrädesvis bestämde rörelse-capitalets storlek, och då dessutom den närvarande ställningen stöde i det närmaste samband med myntvärdets upprätthållande, bar Herr Biskopen ansett de hit hörande frågorna utgöra föremål för Banco-Utskottets undersökning och handläggning; hvadan och enär detta Utskott dessutom egde, att till Rikets Ständer inkomma med egna förslag samt hvarje sådant till förlägenhetens afhjelpande från en enskild motionär icke skulle kunna stödja sig på de noggranna upplysningar i alla härmed sammanhang egande ämnen, hvartill Banco-Utskottet egde tillgång, Herr Biskopen föreslagit, att bemälde Utskott måtte till Piikets Ständer afgifva l:o en berättelse om landets verkliga penningeställning, så vidt den kunde genom Banco-Utskottet utredas och upplysas, äfvensom om utsigterna i det a afseende för framtiden, och 2:o förslag lill de åtgärder i allmänhet samt de förändringar serskildt i credilväsendet, som, i anledning deiaf, borde uti penningeväsendet vidtagas och beslutas, icke blott till den närvarande förlägenhetens afhjelpande, utan äfven till beredande af elt bättre och lyckligare tillstånd under kommande tider.
Vid behandling hos Utskottet af denna motion har Herr Biskop Agardh, såsom tillägg dervid, afgifvit följande skriftliga anförande: ”Såsom klagan öfver penningeförlägenheten i landet blir allt mer och mer högljudd, och allmänheten förväntar, att, utom hvad, som af Banco-Utskottet kommer att föreslås till penningeväsendets reglering för framtiden, äfven något måtte af Rikets Ständer beslutas till afhjelpande af det närvarande betrycket, får jag vördsamt hemställa följande.
Förlägenheten visar sig i synnerhet i tvänne afseenden tryckande.
Det ena består uti svårigheten för de enskilde, som hafva affärer, att fullgöra sina penningeförbindelser.
Detta bevisar sig aldra bäst dels igenom den mängd af lån, som från den allmänna Banco-Disconten äro utlemnade till lagsökning, utgörande vid October månads slut i allmänna Disconlen en summa af 472,000 R:dr och i Handels-Disconten en summa af 105,000 R:dr, tillsammans 577,000 R:dr, dels igenom den mängd af låne-ansökningar, som inkomma till båda dessa discontgrenar, och som, ehuru med tillräcklig säkerhet försedde och af
Direelionen beviljade, icke kunna förr än efter två och flere månader utassigneras.
Det naturligaste medlet till motande af ett sådant förhållande är alt temporärt öka disconlfonden till utlåning, och hvartill anledning finnes uti 215 och 216 Banco-reglementet.
Banco-Utskottets Utlåtande, N:o 3^., 3 Hade Riks-Banken samt dess credit-rörelse förut varit ändamålsenligt organiserad, så borde visst icke föreslås det medel jag här nämnt; men nu är Disconten den enda lånerörelse inom Riks-Banken, som tillåter någon förhöjning; således måste man använda de tillgångar, som finnas.
Den andra formen, hvarunder den närvarande förlägenheten visar sig mest tryckande, är spanmålens nedfallna värde i förening med den utsigt till missväxt, eller åtminstone lill ringa skörd, som för nästa år visar sig.
Hittills har alltid det allmänna trädt emellan först sedan missväxten redan inträffat, och då endast utländsk säd kunnat erhållas.
Men om det allmänna svårligen hädanefter mera än förut lärer kunna frikallas ifrån meddelandet af understöd under missväxt, måste det vara vida ändamålsenligare, att detta sker innan missväxten inträffar, när förrådet kan uppköpas inom landet och med detsamma sädesprisen uppehållas.
Att Statsverket för närvarande är urslåndsatl att lemna något understöd, derom synes icke vara något tvifvel.
Banken deremot, som minskat sin sedelstock ifrån 34 ‘ millioner, eller, om man derifrån drager Finska sedelskulden, ifrån 30 i millioner, som dess belopp utgjorde år 1834, till 23,283,000 R:dr, som den, enligt uppgift, var den sistlidne 29 October, — således med. 7 millioner, — torde af flere skäl anses höra kunna göra en sådan försträckning, så mycket mera, som Banco-Utskottet uti sin allmänna plan till penningeväsendels reglering, ansett anledning vara för handen, att icke begränsa sedelstocken inom ett mindre maximum, än af 30 millioner.
Då nu af Rikets Ständer vid sista Riksdag anslogos medel för spanmåls-undsättningar, hvilka dock ännu icke lära uppgå till erforderligt belopp, nemligen endast 160,000 R:dr B:co, så synes, att de medel, som Banken för ett sådant ändamål skulle utgifva, blott komma att utgöra ett förskott, hvilket småningom kunde åter ingå af de sedermera inflytande medel.
Sättet för ett mellanträdande för ett sådant ändamål kan antingen vara det, som vid sednaste missväxter blifvit användt, att genom Landsliöfdingar och communal-myndigheler lemna understöd och förskott för spanmålsuppköp, eller ock att ett sådant förskott meddelas af Banken mera direct, i form af spanmålsbelåning till handlande i städerne mot antaglig säkerhet; en belåning, hvilken icke synes vara mera oförenlig med Svenska Bankens rörelse, än den är för den Danska och Finska, som håda utlemna lån på hypothek af spanmål.
4 Banco-Utskottets Utlåtande, N:o 34■ Skulle åter Utskottet anse, att hvarken det ena eller andra af dessa: förslag, samt icke heller att något annat medel kan ifrån Bankens sida för det vigtiga ändamålet vidgöras, får jag på det allvarligaste yrka, att, så fort sig göra låter, Utskottet derom underrättar Rikets Ständer, på det att de må, löre deras åtskiljande, på annan väg söka lindra det nuvarande betrycket, och förekomma de framtida följderna deraf.”
Här förutan har motionären till Utskottet inlemnat ett förslag till reglementariska föreskrifter för spanmålsbelåning, så lydande: ”1..
Uti sådane städer, hvilka idka. in- eller utrikes sjöfart, skall den, som vill upphandla säd ifrån kringliggande landsbygd, ega att i RiksBanken erålla crediliv, för att derpå, efter ställd, godkänd säkerhet, lyfta penningar i den roon han visar sig hafva upphandlat spanmål; sålunda att för det lyftade capitalet betalas ränta efter 3 procent för otorkad, och 2 procent för torkad säd; och att en tunna hafra belånas med 2 1 R:dr, en tunna korn med 4 R:dr, en tunna råg med 6 R:dr, en tunna hvete med 7 R:dr B:co.
Det skall bero på Bank-Styrelsen att förändra ofvanstående belåningspriser, dels vid olika: tider, dels uti olika provincer. 2.
Spa n m åls han dl arén gör för detta ändamål hos Riks-Bankens Styrelse ansökan om creditiv-iätt för det quart tum säd, han ämnar uppköpa, afgifver derföre skuldebref, forsed t med säkerhet, antingen sådan,, som fordras för discontlån, af tvänne vederhäftige personers borgen, eller annan af Bank-Styrelsen antaglig, t. ex. actiebref i Pro-vinsbankerne och andra i Sverige tillgänglige goda papper. 3.
Span må lshan dl arén anmäler sig för samma ändamål tillika hos Landshöfdingen, sorn förordnar en säker person till mätare i den ifrågavarande staden.. 4.
På en viss och samma, dag i hvarje månad uppmätes spanmålsförrådet hos alla de spanmålshandlare, hvilka sig till creditiv-rätt anmält i. samma stad.
I städer, der så många spanmålshandlare finnas, att en person icke kan medhinna uppmätningen, på samma- dag, t. ex. i flere
Skånes städer, tillsättas flere mätare.
Uppmätningen sker i tvänne vittnens närvaro, hvilka, i fall skuldförbindelsen är försedd medi borgen, tillkallas af borgensmännen, men i annat fall det ena. af spantnålshandlaren „ det andra af mätaren. Banco-Ulf koltets Utlåtande , N:o 3'4.
3 Mätaren erhåller för hvarje dag, som en sådan uppmätning anställes, ett lämpligt arfvode, sorn bestämmes af Banken,, men betalas af spartmålshand laren. 5.
Spanmåien förvaras uti köparens eget magazin, under hans egen vård och skötsel, uti biugar af quadratisk form och lämplig storlek, så att, när säden deruti ligger jemn, hela förrådet i bingen kan på en gång uppmätas blott genom en nedstucken mätstaf, efter lätt,, för detta ändamål uppgjorda, tabeller. 6.
Efter hvarje ny uppmätning afgår från spanmåIslrandlaren mätarens bevis öfver det befintliga spanmålsförrådet till Banken, hvarefter span må ls ha nd lare n eger att draga på Banken, eller der lyfta den mot förrådet svarande summa.
Afskrift af samma bevis afgår till Landshöfdingen. 7. Spanmålshandlaren förer en förteckning öfver de personer, af hvilka spanmåien är upphandlad, för alt tjena till controll, att förrådet icke består af utländsk säd.
Äfven af denna förteckning meddelas Landshöfdingen en afskrift. 8.
När spanmålshandlaren försålt en större eller mindre del af förrådet, hvilket genom den månad t liga uppmätningen utrönes, måste äfven betalning till Banken ingå för en motsvarande summa, vid samma ansvar, sorn för discontlån är stadgadt. 9.
Den af Banken lemnade crediten gäller för 8 månader, hvarpå äfven skuldsedlen bör lyda, och inom hvilken tid spanmålsförrådet anses kunna vara försåldt, eller till export-ort aflbrdt.
För hvad, som icke efter 8 månaders förlopp är försåldt af otorkad säd, och hvarföre icke betalning lill Banken ingått, betalas 1 procents högre ränta första månaden derutöfver,. 2 procent den andra, och 3 procent den tredje, hvarefter den återstående summan må utsökas; och böra borgesmännen för denna förlängda lid ansvara, i likhet med hvad,, sorn gäller för discontlån.
IOj För den torkade sädén får lånet omsättas till nästföljande
Juni månad på förutvarande vilkor. 11.
Det må bero af vidare bestämmelser i den plan till Bänkrötelseus nya ordnande, sorn från Banco-Ulskottet förväntas, huruvida den i 6 Banco-Utskottets Utlåtande, N:0 34. denna rörelse upptagne summa må, äfven för de följande åren till nästa Riksdag för samma ändamål användas. 12.
Skulle vid creditiv-tidens slut visa sig anledningar till missväxt, må creditiven förnyas och på enahanda vilkor omsättas till nästföljande året. 13. Filial-Contoren i Malmö och Götheborg besörja denna belåning hvardera inom sina district. 14.
Hos Kongl. Maj:t anhålles i underdånighet, att Landshöfdingarne måtte uppdragas, att följa denna rörelse med sin uppmärksamhet, samt med sin medverkan densamma understödja.”
Af de Beräkningar och jemförelser, hvilka innefattas uti Herr Biskop Agardhs öfvanberörde motion, har Utskottet deslomindre ansett sig böra ingå i nå^on speciel pröfning eller granskning, som, ehvad de godkännas eller vederläggas, 2:ne obestridliga facfa alltid qvarstå, det ena att Myntbeslämningslagen af den 1 Mars 1830 finnes och måste framgent verkställas; det andra, att en allmännare förlägenhet i enskildes ekonomiska förhållanden beklagligtvis eger rum, om också meningarne äro delade angående dess vidd och orsakerne till densamma.
Likmätigt sin Instruction, har Utskottet, i första rummet, sysselsatt sig med utvägarne till betryggande af Bankens soliditet och myntbestämningens upprätthållande, och Utskottet tror sig härigenom hafva för penningerörelsen i landet beredt en större och varaktigare fördel, än tillök ta direcla utlåningar från Banken möjligen kunna lemna, enär det stärkta förtroendet till Banken bör verka lill en större liflighet i alla enskilda transactioner; men Utskottet har, under sina öfverläggningar, ej lemnat ur sigte åtgärder, som kunde leda till lättnad i nuvarande bekymtnerfulla omständigheter, utan menligt inflytande på Bankens förmåga att uppfylla sina förbindelser.
Sålunda har Utskottet, uti dess under N:o 29 till Rikets Ständer aflåtna Betänkande, med förslag till en i vissa delar förändrad reglering af Bankens låne-rörélse, med afseende på det större antal ansökningar om fastighetslån, sorn hvilar för bristande tillgång å den lill sådan belåning afsatta fond, tillstyrkt, att för denna fond anvisa en förstärkning af omkring 500,000 R:dr, samt att de årligen ingående capital-afbetalnmgarne å de så kallade siifverlånen åter fa utgifvas emot pant af fastighet.
Utskottet har jemväl föreslagit dels tillökning med 200,000 R:dr i creditivet för Jern-Conloret, och dels förhöjning i andra grenar af laue- och creditiv-rö - Banco-Ulskottets Utlåtande, lV'.o 3j.. 7 reisen; hvarförutan nödige medel blifvit beräknade såsom crediliver för associationer och privat-banker, som befatta sig med spanmålsbelåning.
Genom tillstyrkandet att Banco-Discontens och Låne-Contorens utlåning på namn emot borgen med omsättningsrätt må öfverlemnas till Ri ksgäldsContoret, är en möjlighet öppnad att bereda låntagarne större lättnader vid återbetalningens verkställande, än som vore förenligt med grunderne lör Bankens rörelse, i händelse berörde lånegren fortfarande skulle af Disconterne bedrifvas; och då Utskottet dessutom hemställt, att den till
Banken ingående vinst årligen skall aflemnas till Riksgälds-Contoret, för att till allmänna behof användas, har Utskottet uppgifvit en utväg, på hvilken, om Rikets Ständer så för godt finna, väsendtliga åtgärder till den rådande förlägenhetens afhjelpande skulle kunna grundläggas, utan att Banken beliöfde i dessa åtgärder vidare inblandas.
Utskottet hyser följaktligen den öfvertygelse, att några ytterligare bidrag af Banken för omförmälde ändamål icke böra ifrågakomma, och tillstyrker fördenskull, att Herr Biskop Agardhs ifrågavarande motion icke må, från Bankens sida, till någon åtgärd föranleda.
För öfrigt får Utskottet, som icke är i tillfälle att bedöma vidden eller beskaffenheten af de åtgärder från Statens sida, hvilka säkrast och ändamålsenligast skulle leda till det ondas lindring eller afhjelpande, och hvilka måhända borde lämpas efter olika locala förhållanden, med anmälan af dessa åsigter, hemställa: om ej Rikets Ständer skulle finna för godt, att, serskildt och utan sammanhang med besluten örn Bankens rörelse och förvaltning, behandla de ämnen, som utgöra föremål för Herr Biskop Agardhs motion; i hvilken händelse samma motion, med dervid af Herr Biskopen inom Utskottet gjorda tillägg, torde böra till vederbörligt Utskott hänvisas.
Af Herr Grefve Hamilton, Jacob: ”Utan att härleda den närvarande allmänna förlägenheten i landet från samma orsak som Herr Biskop Agardh, kan dock ingen jäfva rigtigheten af förlägenhetens tillvaro, ock Banco-Utskottels Utlåtande j N:o 3^. jag hade fördenskull trolt, det Banco-Ulskottet bort fästa afseende på det ena af motionären föreslagna medel till förlägenhetens förminskande, nemligen beviljandet af creditiv för handel af inom
Riket växt säd, emedan jag är öfvertygad, att ett dylikt creditiv, med antagliga vilkor beviijadt på ett par millioner Riksdaler, och hvarför Riksgälds-Conloret kunde lemna Banken Obligationer i den mon creditivet anlitades, skulle mycket lätta allmänhetens nuvarande brydsamma ställning.” Af Herr v■ Hohenhausen, M.