Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Edert århundrades olycklige vetenskapsmän hafva skråmessigt fördelat dessa verldar sins emellan (dock så att de sammanslagit den himmelska och elementariska till en); edra så kallade naturforskare studera nämligen blott det elementariska, och edra s. k. filosofer blott det idéella, men de förra komma med sitt bökande i materien och dess former aldrig till anden, utan blott till andens förnekande, och de sednare åter kunna ur begreppens skuggverld aldrig frambesvärja naturens konkreta rikedom.
Förgäfves inbilla sig edra naturforskare, att de uti fysiologien, eller edra filosofer att de uti antropologien skola finna öfvergången ur den ena verlden i den andra.
Vi magier deremot studera dessa verldar såsom en enhet.
Vi finna dem förenade genom tvenne väldiga band: motsvarighetens (korrespondensens) och orsakförhållandets.
Alla ting i den jordiska, den elementariska verlden hafva sin motsvarighet uti och äro bilder af tingen i den himmelska, och alla himmelska ting hafva sina motsvarande idéer.
Uppifrån och ned äro dessa motsvarigheter spända såsom strängar på universums cittra, och på dessa strängar röra sig orsaksförhållandena upp och ned såsom cittraspelarens fingrar.
Medan J, det nittonde århundradets naturforskare, söken orsakskedjorna blott i en plan, den vågräta, den som drager sig genom ting, som stå på samma nivå, som förenar tingen i en och samma elementariska verld; efterforska vi, magiens idkare, med än större flit orsakskedjorna, som gå i lodrätt riktning, den som drager sig genom de hvarandra motsvarande tingen i de tre olika verldarne.
Vårt sätt att efterforska dessa lodräta serier liknar föga eller intet edert sätt att utleta de vågräta.
Hvilket bråk J gören eder med eder induktion! J hafven en kraftyttring att undersöka: J sönderläggen henne med mycken möda i olika faktorer, J sträfven att isolera hvar och en af dessa faktorer och låta dem spela hvar för sig, för att J måtten se hvilken hvars och ens anpart varit i den gemensamma kraftyttringen.
Intet af allt detta bråk besvärar oss.
En helig tradition har skänkt oss våra lodräta orsakskedjor i temligen fullständigt skick, och luckorna i denna tradition äro vi i stånd att fylla genom en forskning, som ej är förenad med stora svårigheter.
Denna forskning håller sig till likheten mellan tingen, ty likheten härleder sig af motsvarigheten, och med motsvarigheten är orsaksförhållandet sammanflätadt.
Så t. ex. döma vi af likheten mellan guldets sken och solens, att guldet har sin himmelska motsvarighet uti och står i kausalitetsförhållande till solen.
Ett annat exempel: den tvåhornade skalbaggen står i kausalitetsförhållande till månen, som i ny och nedan likaledes visar sig tvåhornad, och återstode något tvifvel om detta innerliga förhållande dem emellan, måste det försvinna, när man erfar, att den nämnde skalbaggen gömmer sina ägg i jorden under 28 dygn eller så lång tid som månen behöfver för att genomlöpa djurkretsen, men uppgräfver ägget på den tjugonionde, då månen står i konjunktion med solen33.
Skratten ej åt detta sätt att forska!
Akten er att upprepa det fel, som ”sens commun” så gerna begår, att se absurditeter i sanningar, som ligga bakom dess synkrets!
Vårt förfaringssätt grundar sig på den tanke, att intet tillfälligt gifves i naturen; vi antaga visserligen ett gudomligt godtycke, men ej en naturlig slump.
Icke ens den ringaste likhet mellan tingen är en betydelselös tillfällighet!
Ej ens det minsta streck i de figurer, med hvilka vi i skrift fixera våra ord och tankar, är utan djup betydelse.
Allt i naturens verk och i menniskans har sin orsak och sin verkan.
Vi kunna icke göra en åtbörd, icke säga ett ord utan att sätta hela universum uppåt och nedåt i vibrationer, starka eller svaga, märkbara eller omärkliga.
Denna tanke genomgår hela vårt åskådningssätt.
Och denna tanke måste vara sann äfven för er, determinister!
Innan jag nu närmare redogör för det magiska bruket af våra lodräta motsvarighets- och orsaksserier, vill jag framlägga ett par af dem för edra blickar.
Jag skall välja de enklaste och tillika vigtigaste.
Jag börjar med
Här sen J ett af de nät, som magien spännt från empyréen ned i afgrunden.
För hvart och ett af de heliga talen gifves en särskild sådan skala: universum, säger Pythagoras, är grundadt på talen.
Och Boethius yttrar:
”Allt som skapades i tidernas begynnelse, formades efter talförhållandena, hvilka lågo såsom förebilder i skaparens ande.”
Också är det för oss en afgjord sak, att talen innehålla större och verksammare krafter än de kroppsliga tingen, ty de förra utgöra ej en blandning af substanser, utan kunna, såsom rent formella ting, stå i närmaste beröring med det gudomliga förnuftets idéer.
Detta erkännes ock af kyrkans fäder: af Hieronymus, Augustinus, Ambrosius, Athanasius, Beda och andra, samt ligger till grund för Uppenbarelsebokens ord: ”Den som har förstånd, han utforske vilddjurets tal!”
De mångfalder och relativa motsatser, hvilka inom samma verld, bilda ett helt, äro i denna skala hvarandra sidoordnade, hvaremot de momenter, som i olika grupper eller olika verldar motsvara hvarandra, bilda de upp- och nedstigande serierna.
Förgäten icke, att motsvarigheten innebär äfven en vexelverkan dem emellan!
Så betecknar t. ex. bokstafven ה i Guds heliga namnchiffer en kraft, som inströmmar i serafernas, kerubernas och tronernas körer, och genom dem meddelar sig åt vädurens, lejonets och skyttens stjernbilder, samt åt de begge vandrande stjernorna Mars och Solen.
Samtliga dessa englar och stjernor nedgjuta i den elementariska verlden öfverflödet af sin undfångna kraft, som der alstrar elden och värmen och djurorganismernas lifsfrön, samt tänder i menniskan förnuftet och tron, för att slutligen i den nedersta regionen möta sin motsats: kölden, förstörelsen, oförnuftet, otron, representerade af fallna englafurstars namn.
Jag vill nu meddela er en annan tabell, som utgör en inledning till astrologiens studium och närmare behandlar vissa delar af den ofvanstående, i det han visar, huru tingen i den elementariska verlden och i mikrokosmos äro planeterna underdåniga.
Jag meddelar honom, i det jag påminner om versen
Astra regunt hominem; sed regit astra Deus.
(Menskan af stjernorna styrs; stjernorna styras af Gud.)
Värdet af dessa och våra många andra tabeller skall blifva er begripligt, då jag nu uttalar magiens första praktiska grundsats:
Likasom verlds-alltets skapare medelst englarne, stjernorna, elementerna, djuren, plantorna, metallerna och stenarne utgjuter sin allmagts krafter på oss menniskor; så förmår magiern, i det han samlar de ting uti den elementariska verlden, hvilka stå i vexelverkan med ett och samma väsen (en engel eller en planet) uti de högre verldarne, samt kombinerar deras krafter efter vetenskapens reglor och förstärker dem medelst heliga och religiösa ceremonier, att inverka på detta högre väsen och draga dess krafter till sig.
Denna grundsats förklarar tillräckligt, hvarför jag samlat omkring mig alla de besynnerliga ting, som J här skåden.
Här t. ex. sen J en blyplåt, i hvilken ett planettecken är inristadt; derbredvid en blyflaska, innehållande galla; tager jag nu denna ädla onyx, märkt med samma planettecken, och denna förtorkade cypressqvist, och lägger bredvid allt detta skinnet af en orm och fjädrarne af en nattuggla, så behöfven J endast blicka på en af de tabeller, som jag gifvit er, för att finna, att jag på detta sätt samlat åtskilliga ting i den elementariska verlden, hvilka stå i vexelverkan med planeten Saturnus och, om de rätt förenas, kunna neddraga såväl hans egna krafter som de englars, med hvilka han står i förbindelse.
Magiens högsta verk – på en gång dess triumf och kriteriet på dess sanning – är en lyckad andebesvärjelse.
Skola vi företaga en sådan?
Genomgå vi alla förberedelser, som hon erfordrar, så hafva vi på samma gång sett hela den hemliga vetenskapens fält i fågelperspektiv.
Endast vissa alkemister hafva ett ännu större mål i sigte: de vilja i retorten frambringa menniskan, ja hela verlden.
J män af det nittonde århundradet kännen blott genom ryktet våra försök med homunculus och med perpetuum mobile naturæ.
Kunden J räkna de svettdroppar, som dessa bemödanden afpressat oss!
Alkemien har något förtrollande, något öfverväldigande.
Hon är gigantisk i sina syften, och i djupet af henne bor en tanke, som är förskräcklig, emedan han hotar att krossa samma verldsåsigt, på hvilken vår tro är byggd.
Vi sysselsätta oss med elementerna, tilldess den föreställning smyger sig på oss, att allt är af dem beroende; att allt, skaparen och det skapade, är i dem inneslutet; att allt uppkommer af en nödvändighet och förgås af en nödvändighet.
Kan du i degeln samla de elementer och lifsfrön, som rörde sig i kaos, så kan du ock i degeln framtrolla de sex skapelsedagarne och återfinna den ande, som danade kosmos!
För att undgå denna tanke, har jag öfvergifvit alkemien; men en pergamentrulla, som, förseglad med sju insegel, förvaras i den hemligaste vrå af mina hvalf, innesluter de märkvärdiga erfarenheter, som jag med afseende på perpetuum mobile och homunculus har förvärfvat34.
Men till våra förberedelser för andebesvärjningen!
Först möter oss frågan: är stunden gynnsam?
Äro aspekterna goda?
Aspekt kallas den ställning, som tvenne planeter intaga till hvarandra.
Hvarje kalender från de århundraden, som ligga mellan mig och er, talar om dessa aspekter: om planeternas konjunktion (då de befinna sig på samma meridian och således intet vinkelafstånd dem emellan eger rum); deras opposition (då de stå midt emot hvarandra på himmelen), deras qvadratur (90° afstånd), trigon (120°) och hexagon (60°).
Om den blodröde Mars eller den bleke Saturnus står i qvadratur eller opposition till hvarandra eller till någon af de öfriga vandrande stjernorna, så bådar detta förderf35.
Men i dag äro begge dessa planeter oskadliga; aspekterna äro goda, och sjelfve Mars, som ”befinner sig i första ”ansigtet” af sitt eget hus36, är på grund häraf tillochmed vänligt stämd.
Äfven månen, hvars bistånd är nödvändigt, står i en vänlig stjernas hus och i en hugnesam qvadratur till Jupiter.
Här möta således inga hinder.
Saturnus bor i Stenbocken och Vattumannen,
Jupiter » Fiskarne och Skytten,
Mars » Väduren och Skorpionen,
Solen » Lejonet,
Venus » Oxen och Vågen,
Merkurius » Jungfrun och Tvillingarne,
Månen » Kräftan.
I astrologiskt hänseende återstår oss ännu att tillse hvilka planeter äro det innevarande årets regenter.
Med andra ord: hvilka planeter bilda årets första aspekt?
Se här i mitt kalendarium:
Mars var den ene af dem.
Detta passar oss desto bättre som vi i dag hafva Tisdag, Mars’ egen dag, och det icke dröjer länge, innan den timme är inne, hvilken han på detta dygn uteslutande beherrskar37.
Derföre gäller det att vid vår besvärjning begagna den martiska afdelningen af min magiska apparat.
Bland elementerna är elden martisk.
Vi skola således på detta altar tända en eld.
Bland plantorna äro de törniga, giftiga och brännande martiska; vi underhålla således denna eld med torra qvistar af törnbuskar.
Bland djuren stå de mordiska och djerfva i vexelverkan med den blodröda stjernan; se här trenne bälten af lejonskinn, garnerade med tänder af tigrar, leoparder och björnar, försedda med spännen af jern, emedan jernet är den martiska metallen.
Fästom, när tiden är inne, de bältena kring våra lif!
Bland stenarne äro diamanten, ametisten, jaspis och magnetstenen martiska; jag nedtager här trenne diademer, som, ehuru af simpelt jern, gnistra af dessa stenar och äro försedda med tecken och signaturer af vår planet.
Se här trenne jernstafvar, märkta med samma tecken; dem skola vi bära i handen.
Dessa med ametister besatta bröstsköldar, hvilkas hebreiska inskrifter och karakterer hafva afseende på samma stjerna, skola vi bära på vårt hjerta öfver de hvita kläder, som vi före besvärjelsen ikläda oss.
Här åter äro trenne med diamanter besatte ringar; dem skola vi, hvar och en, bära på långfingret under den högtidliga och fruktansvärda stund, som väntar oss.
På bordet ställa vi dessa trenne klockor; den ena af en rödaktig metallblandning, försedd med jernringar, kallar den martiske anden hit; den andra, gjuten af electrum magicum – det vill säga en proportionerlig blandning af alla metaller, med tillsats af astralisk tinktur – är tjenlig för tillkallandet af himmelska hjelptrupper af alla ordningar, om så skulle behöfvas.
Nödvändiga äro vidare dessa bröstsköldar och dessa ringar af electrum, som bära ingen planets, utan den högtlofvade Guds eget hemlighetsfulla namn, till skydd för besvärjarne mot den besvurne.
Hvem denne är, få vi snart erfara.
Se här vidare en hemsk arsenal, som är erforderlig för vårt syfte.
Mars är krigets, mordets, lidelsernas stjerna.
De martiska demonerna äro artade i enlighet dermed, och det herrskar en dragningskraft mellan dem och de verktyg, genom hvilka deras verk på jorden fullbordas.
Fördenskull är det detta tunga bödelssvärd, hvarmed trollkretsen skall dragas; fördenskull lägga vi i linier kring rummet dessa hufvudskallar och ben, samlade på afrättsplatsen dessa spikar, dragna ur galgar, dessa dolkar, knifvar och yxor, på hvilka blodfläckar ännu rosta.
Vi få ej förgäta rökelsen, som kort före första citationen antändes på altaret.
För hvarje planet med dess demoner gifves ett särskildt slags rökelse.
Den martiska är sammansatt af Euphorbia, Bedellium, Ammoniak, magnetsten, svafvel, korphjerna, menniskoblod och blodet af en svart katt38.
Rökelsens riktiga beskaffenhet är af största vigt.
Jag kunde anföra hvad
Porfyrius härom yttrar; men inskränker mig till att påpeka, att den eger inflytelse på både besvärjaren och föremålen omkring honom.
Den mättar på en gång luften och magierns bröst med ämnen, som stå i vexelverkan med planeten och hans demoner.
Den nedlockar den besvurne och likasom berusar besvärjaren med himmelska krafter, som verka på hans sinnen och inbillningskraft.
Söndagen, dies Solis är Solens dag,
Måndagen, dies Lunæ » Månens,
Tisdagen, dies Martis » Mars’
Onsdagen, dies Mercurii » Merkurii
Thorsdagen, dies Jovis är Jupiters
Fredagen, dies Veneris » Venus’
Lördagen, dies Saturni » Saturni dag (hos nordmännen
Det följer af sig sjelft att vi nedtaga och göra i ordning sådane saker, som, utan att stå i samband med någon viss planet, dock behöfvas vid hvarje besvärjelse.
Till dem höra amuletter, inristade med serafers, kerubers och troners namn, med språk ur bibeln, ur egypternas och ur Zoroasters heliga böcker.
Till dem höra vidare den magiska sju-armade ljusstaken af electrum, af hvilken hvarje arm bär en planets tecken, samt framför allt pentaklen eller pentagrammen, dessa femuddiga tingestar, öfver hvilka ingen demon kan klifva.
De skola ligga som en yttre förskansningslinie rundtomkring trollkretsen.
Vi måste tillse att ingen af uddarne är söndrig.
Inom trollkretsen mellan bordet med den sjuarmade staken samt rökelsealtaret är rum för denna trefot med vigvattenskål och qvast.
Sedan vi nu träffat de första förberedelserna för gästabudet, är det tid att tänka på gästen, som skall inbjudas.
Qvälluften kännes kall.
Jag stänger fönstret, flyttar min studielampa till detta bord, och ber er taga plats omkring detsamma.
Vi hafva att öfverlägga om inbjudningen, hvarvid vi följe anvisningarne i dethär kabbalistiska manuskriptet.
Af den tabell, som jag först meddelade er, erfaren J, att det är serafernas, kerubernas och tronernas körer, som stå i vexelverkan med planeten Mars.
Men dessa trenne körer utgöra den högsta himmelska hierarkien, förblifva städse i Guds grannskap och böra icke nedbesvärjas, äfven om vi förmådde det.
Vi böra endast anropa dem om deras bistånd.
Deremot äro väldenas, krafternas och magternas körer de egentliga stjern-intelligenserna.
Bland dem hafva vi nu att hålla oss till de martiska andarne, eftersom Mars är detta års, detta dygns och den snart förestående besvärjelsetimmens regent.
Valet stode oss nu öppet mellan de gode och de onde martiske englarne.
Men då vårt syfte är icke att med böner nedkalla, utan att med besvärjelser nedtvinga, så måste vi välja de onde.
Detta är ingen synd; det är blott en fara.
Det fröjdar de gode englarne att skåda Guds afbilds magt öfver sina vedersakare.
Men vi kunna icke uppfordra hela den martiska demonskaran att svara inför vår trollkrets.
Vi måste utse en enda af deras legio, och denne ende måste vara väl vald.
För detta ändamål är det af nöden att känna hans namn, ty hos andarne är än mer än hos menniskorna och de jordiska tingen namnet inbegreppet af den nämndes väsende med alla dess egenskaper.
Ordets och namnets omätliga betydelse lärer oss kabbalan.
Hon genomforskar och framlägger de hemligheter, som Guds alla heliga namn innesluta; hon uppenbarar oss ock englarnes namns hemligheter; hon bevisar oss, att äfven de menskliga namnen stå uti innerligaste sammanhang med deras egares plats i skapelsen och jordiska öde.
Äfven språkets namn på de döda tingen röja, fastän dunklare, att ljudet sammanklingar med väsendet.
Hvem hörer orden vind och vifta, utan att i sjelfva ljudet förnimma något luftigt och sväfvande?
Hvem hörer orden stå och stark, utan att förnimma något fast och varaktigt?
Skyndom oss nu att finna namnet på den demon, som skall besvärjas.
Astrologien och kabbalan meddela flera methoder för detta ändamål39.
Väljom den enklaste, som kanske tillika är den kraftigaste!
Jag måste inleda detta vårt arbete med att påpeka betydelsen af talet 72.
Mot detta tal svara de sjuttiotvå språken, synagogans sjuttiotvå äldste, de sjuttiotvå uttolkarne af gamla testamentet och Jesu sjuttiotvå lärjungar.
Med det heliga tolftalet står detta vårt tal i nära förbindelse.
Dela vi de tolf djurkretsens tecken i sex delar, så erhålla vi de sjuttiotvå s. k. himmelska quinarierna, i hvilka Guds sjuttiotvå mystiska namn, hans ”schemhamphoras” ingjuta sin kraft, och som hafva hvar sin englafurste till föreståndare.
Samma tal motsvarar äfven lederna på menniskokroppen och hafva många andra korrespondenser.
Nåväl, medan kabbalisterna genomforskade bibelns aldra heligaste; medan de, börjande från ”begynnelsen” och stannande vid hvarje ord, hvarje bokstaf, långsamt skredo framåt, i hvarje ord, hvarje bokstaf, finnande en grufva af hemligheter40, hunno de ändtligen efter århundradens förlopp så långt som till 19:de versen i 14:de kapitlet af Exodus, hvilken börjar: ”Då uppbröt Herrens engel, som tågade framför Israels här.”
Den kabbalistiska regel, som säger, att hvarhelst i bibeln en engel omtalas, der finnes ock en engels namn förborgadt bland versens hebreiska bokstäfver, bjöd dem att åter stanna och begrunda:
De anade i början icke hvilken utomordentlig upptäckt de här skulle göra.
Det fäste dock deras uppmärksamhet, att versens bokstäfver (i den hebreiska texten) äro 72 till antalet.
Men huru öfverraskades de icke, när de funno, att äfven den följande versen, den 20:de, innehåller jemt 72 bokstäfver, och huru steg icke deras häpnad, när äfven den 21:sta visade sig innehålla alldeles samma antal!
I bibeln gifves ingen slump: här var man en stor hemlighet på spåren.
Och här upptäckte man slutligen, då man ställde de trenne verserna i trenne linier öfver hvarandra, bokstaf öfver bokstaf (den medlersta versen skrifven från venster till höger, de begge andra från höger till venster) – man upptäckte här Guds 72 mystiska namn, ”schemhamphoras,” hvart och ett bestående af tre bokstäfver, en ur hvarje vers.
Dessa namn, försedda med tillägget el eller jah, utgöra tillika namnen på de 72 quinariernas englar, om hvilka Gud sagt, att hans namn är i dem.
Här, i detta kabbalistiska manuskript äro dessa namn upptecknade.
Vi kunna välja ett af dem, hvilketdera som helst.
Mitt öga föll först på Mizrael.
Vi hålla oss vid det.
Detta höga namn på en engel, som vi ej få besvärja, skall gifva oss nyckeln till namnet på den demon, som inom kort skall stå framför oss.
Se här tabellen, med hvars tillhjelp det sker.
De tre rot-konsonanterna i ordet Mizra(el) motsvaras i planeten Mars’ kolumn af tre andra, som gifva namnet ... uttalom det tyst, framhviskom det endast, ty det är namnet på den sökte demonen ...
Tekfael! 41
Summan af bokstäfvernes talvärde i detta namn är 488.
Ett märkvärdigt tal, i hvarje siffra påminnande om den mystiska fyran, om elementerna och alla deras korrespondenser!
Det är en af de mägtigaste, en af de förfärligaste demonerna, med hvilken vi få att skaffa!
På denna i en jernram infogade vaxtafla skrifver jag nu demonens namn, bifogande hans tal 488 och dessa besynnerliga streck, som utgöra hans signatur.
Efter hvilka reglor signaturen utdrages ur namnet tillåter mig tiden icke att meddela er42.
Förberedelserna äro nu slutade.
Det återstår blott att ordna apparaten och städa oss sjelfva.
Sedan vi lagt besvärjelsesakerna i ordning, invigt rummet, samt badat, iklädt oss den hvita drägten, kastat en röd mantel öfver densamma (ty rödt är Mars’ färg), spännt den martiska gördeln om våra lif, påtagit diademen, bröstsköldarne och ringarne, så tänder jag mina magiska ljus och elden jemte rökverket på altaret, samt drager trollkretsen.
Derefter en djup och kraftig bön om Guds beskydd.
Derefter besvärjelsen.
Här är besvärjelseboken, den s. k. helvetesbetvingaren.
Jag uppslår den sida, på hvilken de martiska besvärjelserna börja.
Denna bok nedlägges innanför trollkretsen.
Jag fattar den, när så behöfs med venstra handen; stafven håller jag i högra.
Den götiska kammare, i hvilken besvärjelsen skulle ega rum, erbjöd en egen, på samma gång högtidlig och hemsk anblick.
Magiern hade nu med konsterfaren hand ordnat alla de ting, som ofvanför omtalats.
Dödskallarne, mennisko- och vilddjursknotorna, mordvapnen och de martiska essenceflaskorna, de mångfaldiga och obeskrifliga fragmenten från alla naturens riken bildade närmast väggarne olika figurer, trianglar, qvadrater och femhörningar.
Öfver de nakna murarne voro röda draperier hängda.
Midt i rummet stodo innanför de i krets lagda pentaklen eld- och rökelsealtaren; mellan dem vigvattenskålen.
På ett bord i bakgrunden, men till en del inom kretsen, brunno de magiska ljusen, spridande en osäker hvitgul belysning öfver föremålen.
Bredvid ljusstaken stodo de begge klockorna.
Vi voro iklädda våra drägter.
Min följeslagares ansigte var likblekt; förmodligen äfven mitt.
”Mod, manhaftighet ... eller J ären förlorade!” hviskade magiern, hvars blick sken af en dyster, högtidlig beslutsamhet, hvars alla drag i detta ögonblick uttryckte en förfärande viljekraft.
Det var de sista ord han uttalade före besvärjelsen.
Vi fingo ingenting svara.
Vi voro ålagda obrottslig tystnad.
Jag sökte hålla mig modig, men mitt inre var upplöst i stum rysande förbidan.
De böner och religiösa ceremonier, som vi efter badet och omklädningen genomgått, hade icke minskat, utan förstärkt denna känsla.
Qvällvinden skakade de bakom draperierna dolda fönstren.
Det var som om spökande väsen från en annan verld oroligt lurade bakom de sakta flägtande förhängena.
Sjelfva dödskallarne tycktes mig ur sina djupa ögongropar båda ankomsten af något förfärligt.
En af dem fäste för en lång stund min uppmärksamhet, eller, rättare, han utöfvade på mig samma verkan som skallerormens blick säges utöfva på fågeln, som han närmar sig för att sluka.
Jag förmärkte nämligen i den ena af hans ögonhålor ett metalliskt skimmer.
Det var ljusskenet, som bröt sig mot en i dödskallen fästad martisk sten.
Under tiden hade magiern fattat det blodbefläckade svärdet och, mumlande hemlighetsfulla formler, drog han en trefaldig trollkrets utanför pentaklen.
Mellan periferierna skref han namnen på årets, årstidens, dagens och timmens englar.
Mot öster tecknade han ett alfa, mot vester ett omega.
Derefter delade han kretsen medelst ett kors genom medelpunkten i fyra fält.
De begge fälten bakom sig anvisade han till platser åt mig och min följeslagare.
De voro stora nog för att på dem knäböja.
Strängt ålagda voro vi att icke lemna dem, att icke låta ens en flik af våra mantlar flägta utom cirkeln.
Förgätenheten häraf kunde kosta oss lifvet.
Magiern lade svärdet ifrån sig i en triangel utanför kretsen.
Han bestänkte sig sjelf och oss med vigvatten, läste några formulärer öfver rökelsen och törnqvistarne, samt antände dem.
Detta var tecknet för oss att åter försänka oss i bön.
Vi fingo icke upphöra att bedja, förrän vi hört det första ordet af besvärjelsen.
Rökelsen utbredde likasom ett genomskinligt flor öfver cellen.
Här och der förtätade den sig till besynnerliga gestalter: än menskliga, än fantastiska djurskepnader, som stego upp mot hvalfvet och åter sänkte sig.