Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
^ ^ ^ ^ n d a sedan spädaste barndomen in- JSPTV plantas hos nästan alla barn, af alla nationer, utom kanske den franska, att högra handen är den enda som skall och kan öfvas till hvarjehanda sy sslor och förpliktelser.
Med ett visst förakt talas om den som är » vänsterhändt », och är någon särskildt otymplig vid handarbeten och göro- mål, säges rätt ofta, att han » bär sig vän- sterhändt åt ».
Hvarför den vänstra handen skall vara så eftersatt, synes till en början oförklarligt, men när man tänker närmare på saken, torde det till en del hafva sin grund i vidskepelse, nu bortglömd, men dock kvarlefvande i sedvänjan.
Man på- minner sig blott uttrycket, då barn skola hälsa och i sin oskuld gärna räcka vänstra handen: » nej, räck vackra handen! » Skall barnet äta, heter d e t: » håll i skeden med vackra handen. » Hunden lär sig, att vid befallningen: » vacker tass! » räcka fram högra tassen — den vänstra ogillas alltid.
Forna tiders vidskepelse ansåg vänstra sidan såsom olycklig och såsom trollens och » den ondes » favoritsida.
Sprang en ekorre öfver vägen från vänstra sidan, där man färdades fram, skulle resan eller vandringen gå illa eller medföra förtret.
Näsblod upphörde, om man lindade något hårdt om vänstra lillfingret.
Steg man ur sängen först med vänstra foten, skulle ovillkorligen den dagen blifva en olycksdag.
Troligen var det ock- så olycksbringande att vid hälsning fram- räcka ^vänstra handen, eftersom i alla tider så strängt hållits på den högra härtill.
Den som » förtrodde sig till den onde », ingick något förbund med denna kinkiga potentat, skulle underskrifva kontraktet med blod ur vänstra pekfingret — icke under- r ligt, att man var rädd för att vid hälsning trycka en hand, som måhända gjort så ohe- ligt bruk af sina fingrar!
Underligt nog tycks ingen tänka på, hvilken förlust det egentligen är att, när man har två tjänare, endast låta den ena arbeta.
Och om den, som man med förbigående af den andra, lika berättigade och lika dug- liga, företrädesvis anlitar, om denne nu råkar bli otjänstbar, så står.
man där!
Och om man ej så envist tillhölle barnen att endast använda högra handen, skulle de utan tvif- vel gärna låta den vänstra tjänstgöra minst lika mycket.
Eller är inte hos de flesta barn, när de skola hälsa, lika ofta första impulsen att framräcka vänstra handen som att bjuda den h ö g r a?
Hvem har inte hundratals gånger hört påminnelsen: » högra handen, barn! » Blir nu denna mycket anlitade högra hand skadad och den vänstra måste fram, är denna stackars försummade tjänare så ytter- ligt drumlig och okunnig, att han med rätta gör sin herre och husbonde förtviflad.
Icke tjänarens.
Felet lig- ger hos dem, som försummat öfva tjänaren i de göromål man af honom nu fordrar.
I Frankrike ser man ofta personer, som äro lika skickliga i båda händerna — eller ungefär lika skickliga, och det är ovillkor- ligen en fördom att ej räkna detta som en fördel.
Men fördomar äro ofta så inrotade, att det nästan är som att föreslå att bryta en arm eller ett ben, om man vågar ens nämna nödvändigheten att bryta en fördom eller fäderneärfd sedvänja, som ofta är likbety- dande med en fördom.
Eljes skulle också kunna anföras, att detta försummande af vänstra handens tjänst äfven torde vara menligt för hälsan.
Den * större uppöfning af krafter och förmåga, som kommer högra handen till del, sträcker sig nog också till den öfriga kroppen.
Högra sidan blir be- tydligt mera utvecklad och stärkt än den vänstra.
Detta bevisas tydligt och klart först därigenom att den högra handen van- ligen är större än den vänstra, och sedan genom att högra handen och armen äro kraf- tigare, starkare än den vänstra.
Detta för- hållande måste bero på högra sidans kraf- tigare utveckling.
Vänstra sidan försum- mas och blir efter i alla afseenden.
Det torde ej vara oantagligt att månget så kal- lade hjärtfel har sin grund i bristande ut- veckling af vänstra sidan, hvaraf följer bri- stande utrymme för åtskilliga organer, bri- stande öfning för desamma, för muskler och nerver, hvarmed vänstra sidan är ut- rustad likaväl som den högra.
Vänstra sidan har lika mycket behof af och lika stor rätt till utveckling som den högra, och detta behof och denna rätt kan man aldrig tillgodose, så länge den vänstra handen skall vara styfbarn.
Vill man göra sina barn en tjänst, bör man helst tillhålla dem att äfven begagna den vänstra handen, eller i alla fall tillåta dem bruka den, när de själfva därtill hafva lust.
Det finns exempel på att personer, som skadat högra handen, se- dermera lärt sig skrifva, rita, sy o. s. v. med den vänstra; men med hvilken oerhörd möda, som kunde varit dem besparad, o m de från barndomen hade fått lära att an- vända båda de förträffliga tjänare, naturen gifvit oss i våra händer.
327 IDUN 1896 U P n o t i s b o k e n.
Damernas Idun.
Vid » Nya Iduns » första höstsamkväm i Stockholm för detta år förliden lördag uppläste fru Ragnhild Bäckström, född Juel, Björnstjerne Björnssons nya universitets- kantat » Lyset ».
Musik för fiol och piano af Ries, Brahms och Dannström utfördes af fröken Augusta Lönnblad från Finland och fröken Sigrid Carl- heirn-Gyllensköld samt sånger af Grieg, Godard, Massenet och Agathe Backer-Gröndahl af fröken Esther Sidner.
Fru Susanne Gagnebin uppläste en af henne själf författad skiss Les trois cou- ronnes och fröken Sigrid Leijonhufvud en vacker dikt till Viktor Rydbergs minne.
Utstäldt var för aftonen ett porträtt af säll- skapets nyligen hädangångna medlem friherrin- nan Sophie Adlersparre (Esseide), dekoreradt med en praktfull väfnad från Handarbetets vänner, krusflor och lager.
Den sedvanliga expositionen af konstföremål utgjordes af studier af fru Anna Munthe-Norstedt, oljemålningar af fru Fanny Bråte och akvarell- porträtt af fröken Vendela A:son Falck samt en tapet, s. k. gobelinväfnad, kartong af fröken S. Giöbel.
* undantag af hr Johansson som Frederic ocb frö- ken Sparrman som Rose.
Den senares stämma, som eljes är så genomträngande, hörde man i denna roll ej mycket af.
Hufvudrollens inne- hafvare skördade det lifiigaste bifall från den talrika publikens sida.
I söndags gafs återigen » Navarresiskan » och » Pajazzo » samt däremellan Glasemanns vackra » Skuggbalett ».
I den förstnämnda operan ägna- des fru Linden verkliga ovationer för hennes alldeles förträffliga utförande af Anitas parti.
Hr Bratbost som Araquils var ock nu bättre än förra gången.
Vid forcerande blir rösten dock fortfarande skrikig.
I den senare operan återsåg man med nöje hr Morello, hvars framställning af den själsmarterade pajazzon är af i alla afse- enden förträfflig effekt.
Dylika partier lämpa sig ock bättre för hr M. än t. ex. Radamés.
Fröken Sparrman var däremot alldeles otillräck- lig i Neddas roll.
Det tafatta spelet och den ständiga taktmarkeringen med armarne verkar störande liksom ock hennes alltför genomträn- gande och skarpa höjdtoner.
Bristerna beträf- fande intonationens renhet kvarstå ock fortfa- rande.
Hr Lejdström, likaledes ny i Silvios lilla parti, var ej heller fullt lycklig i detsamma.
Som narren Tonio är hr Söderman däremot särdeles bra.
— Den fullsatta salongen gaf under aftonens lopp flere gånger sitt bifall tillkänna.
verkningsfulla » Simson », hvilket oratorium ej hörts i Stockholm sedan det för mer än 20 år sedan gafs här med " Upsalakrafter under J.
A. Josephsons ledning.
— Abbonnement å 10 kronor till de tre konserterna, berättigande äfven till närvaro vid sällskapets öfningar och därvid ut- förda musikföredrag, kan tecknas i Abr.
Lund- quists hofmusikhandel och vid repitionerna, som hållas måndagsaftnarne i Musikaliska akademien.
Första kammarmusiksoarén gifves af den väl- kända Aulinska kvartetten om tisdag i Veten- skapsakadgmiens hörsal.
Programmet upptager tvänne stråkkvartetter af Cherubini och Smetana samt en pianokvartett af Brahms.
Lillian Sandersson, den framstående sångerskan, gifver konsert härstädes tisdagen den 26 dennes.
Marguerite.
Skiss för Idun af A d a A l l é n.
|2s ?fl » en unge Rikard Drake stod vid fönstret i iE / ' sin bostad i Paris och blickade ut öfver det böljande folklifvet på boulevarden.
De första varma vårdagarne hade lockat ut en större män- niskomassa än vanligt, och det kunde vara in- tressant nog att betrakta den brokiga taflan.
Men Rikard tycktes ej gifva akt på det, som tilldrog sig därute; ögonen hvilade på gatuvimlet, men det märktes tydligt, att tankarne voro på annat håll.
» Du härliga Paris, » sade han halfhögt, » så skall jag då lämna dig. » Det var nu tre år sedan han kom dit för att Symaskinens 50 års-jubileum kunde firas utbilda sig för den affär, hans fader ägde i Stock- den 8 dennes, enär denna dag år 1845 den då holm, i hvilken han själf skulle ingå.
Själf hade 26-årige maskinarbetaren Howe erhöll sitt patent han nog tänkt sig den tiden ganska aflägsen, på den första symaskinen.
men nu hade hans fader oväntadt, plötsligt blif- De första som i slutet på 1850- och början på vit kallad ur tiden, och han måste skyndsamt 1860-talet införde den epokgörande uppfinningen K.
Dramatiska teatern gifver i morgon lördag vända åter till hemlandet för att ägna hela sin i vårt land voro firmorna S. Berendt j:or &amp; komp., för första gången » Fastighet till " salu », komedi lifskraft åt arbetet, för att stödja och hjälpa sin J. Sonntag och H. Meeths.
i 1 akt af Meilhac och Halévy, samt » Glada moder, hvars ende son han var.
Men nu, i skils- fruar », skådespel i 3 akter af Jonas Lie.
mässans stund, kände han, huru djupt han fästat - * - Vasateatern uppför i afton för första gången sig i Paris, huru svårt det skulle blifva att slita » Söndagsbarnet », operett i 5 akter af Hugo Witt- banden där.
Han hade ju dessa år haft som ett hem hos chefen för det handelshus, där han ar- Teater och musik.
man och Julius Bauer, musiken af Millöcker.
betade; huru mycket förtroende och godhet hade Södra teatern har nu ock begynt sin vinter- icke visats honom.
Och med detsamma fram- Kungl.
Onsdagen den 2 dennes åter- upptogs » Aida », i hvilken hr Morello som Rada- kampanj med ett program, som under den gångna stod en ny bild för hans sinne, det var Mar- mes hade sin tredje gästroll.
Bättre hade dock veckan gifvits för goda hus och synts lifligt slå guerites, husets unga dotters.
varit, om denna ej ifrågakommit, ty här motsva- an.
Som förpjäs upptager det ett svenskt origi- Rikard lämnade fönstret och gick oroligt rade den ärade gästen ej alls de förväntningar, nal af onämnd författare: &gt;I skymningen », ett fram och tillbaka.
Han kände först nu, att hon anspråkslöst, men ganska underhållande litet man på grund af hans föregående uppträdanden blifvit något mer för honom än de andra kvin- satt till honom.
Delvis kunde väl detta bero på skämt, som får ett tilltalande utförande af hrr nor han mött på sin väg.
Men på samma gång B. Wagner och Olin, fröken Caspér och fru Lam- en viss indisposition; dock voro bristerna, sär- visste han, att heder och plikt pekade åt ett an- skildt i vokalt hänseende, så stora, att det var bert.
nat håll.
Redan som yngling hade det i hans Följer så en engelsk fars i den befängda, nu familj ansetts som en afgjord sak, att hans ku- tydligt, att detta parti ligger utom konstnärens räckvidd.
Ej heller i dramatiskt hänseende lyc- kanske snart uttröskade » Charleys tant » - stilen.
sin Elsa och han skulle förena sina öden, modern kades hr M. göra något vidare anmärkningsvärdt Att söka ge någon redogörelse för handlingen i hade också ofta påmint honom om hans ung- af rollen.
Då operan äger en så förträfflig Rada- hrr Nickolls och Lestocqs » Fruarna Schackleton » domstycke.
Det gällde nu ett åtgörande för mes som hr Ödmann, är det nog i såväl operans vore en högst otacksam uppgift; att de forcerade framtiden, det kände Rikard, men huru omöj- som publikens intresse, att han bibehålies i par- upptågen med det utförande, de flngo å Södra ligt föreföll det honom ej att för alltid skiljas tiet.
— I titelpartiet firade fru Östberg åter en teatern, äro ägnade att framkalla stormande mun- från Marguerite.
Hon var så olik andra unga triumf; något så utsökt i sångkonst får man här terhet, kan ej förnekas.
Främst af alla förtjänar flickor han sett i Paris.
Ja, hon var just idealet endast höra af henne.
Fru Almati-Bundberg är hr Gust.
Bergström loford för det genomförträff- för en hustru.
Och dock — kunde han svika ju rätt bra som Amneris; partiet utföres dock liga sätt, på hvilket han här gör en verkligen ny sin moders förväntningar?
Med en nervös oro, bättre i såväl vokalt som dramatiskt hänseende » komisk gubbe » till de många lustigheter i denna så olik hans vanliga lugn, började han att gå af fru Linden.
Hrr Sellergren och Söderman voro genre, han tidigare skapat.
Med nöje konstatera fram och tillbaka i rummet.
lian måste snart förträffligt på sin plats som de båda konungarne.
vi ock den afsevärda utveckling i lifligt och be- gå upp till sin principal för att säga honom och hagligt spelsätt, hvarmed fröken Ohlsson öfver- På torsdagen gafs för första gången under spelåret raskade; går hon vidare framåt på det sättet, hans dotter farväl, men innan dess måste han Delibes ' melodiösa och anslående opera » Lakmé ».
kan det blifva något verkligt framstående af den komma till själfbehärskning och afgörelse.
Hans Titelpartiet återgafs äfven nu af fröken Petrini, unga skådespelerskan.
Fröken Lindzén var lustig uppassare inkom i detsamma med ett bref.
De hvilken som bekant här kreerade detsamma och nog i en tjufpojksroll, och fru Fornell samt hrr breda sorgkanterna på kuvertet sade honom re- däri gjorde sin ovanligt framgångsrika debut.
E. Wagner och Ekelund må ock med erkän- dan på långt afstånd, att det var från hemmet.
Rikard grep det otåligt; han hade ju icke Afven nu lyckades fröken P. gifva en i alla af- nande omnämnas.
hört några detaljer från faderns död, endast fått seenden berömvärd tolkning af det höga och ett telegram ett par dagar förut.
Han var myc- maktpåliggande partiet.
Ja, hennes utförande ket fästad vid sina föräldrar, och det var med af detsamma var i viss mån bättre än förr.
Spe- djup rörelse och innerlig sorg han läste om fa- let har afrundats och blifvit mjukare och stäm- Filharmoniska Sällskapet ämnar under musik- man utvecklats.
Entréen är fortfarande af god året ' 1895 — 96 gifva tre abonnementskonserter derns sista stunder.
Så underligt, så svårt, att effekt, och parialegenden med dess svåra stacca- med biträde af framstående sångsolister och k. ej få se honom mera!
Och att med ens hafva ton och höjddrillar utföres perfekt och klockrent.
hofkapellet.
Programmet till den första konser- så mycket, ansvar vältradt på sina unga skuldror!
Den vackra duetten i första akten mellan Lakmé ten upptager ett hittills icke i Stockholm utfördt, «Jag är tacksam, » skref hans moder, » att du och hennes tjänarinna Mallika, fru Almati-Bund- större romantiskt verk, nämligen Schumanns snart skall komma hem och öfvertaga allt.
Jag berg, stördes något af att klangen i de båda stäm- musik till scener ur Goethes » Faust ».
Vid andra känner mig så förbi, så trött vid lifvet och oför- morna ej riktigt passade ihop.
Hr Ödmann, som konserten, där orkester likaledes medverkar, skola mögen till handling.
Men det blir väl bättre, i början föreföll något indisponerad, återfann sjungas dels Gades synnerligt framstående och när den första smärtan hunnit lägga sig.
Det snart sig själf och utförde sedan det tacksamma omtyckta konsertkantat » Elverskud », dels ett antal kom ju så fasansfullt hastigt.
Nu är min enda partiet med all den värme och det välljud, man körer acapella af svenska tonsättare.
Till tredje glädje att få vänta dig hem.
Och du är ju min är van att finna i hans stämma.
Hr Lundkvists konserten, som är afsedd att utgöra kulminatio- egen älskade Rikard, som aldrig gjort mig nå- Nilakanthä är sig lik, god och välkänd.
Öfriga nen af sällskapets verksamhet under säsongen, gon sorg.
Och nu stannar du hemma.
Vid denna rollinnehafvare äro desamma som förut, med har valts ett stort oratorieverk, nämligen Händels tanke förbinder sig alltid hoppet, att du snart Änkefru Lotten JNorlund har till Serafimer- lasarettet donerat 10,000 kr., hvilka under namn af » Fru Lotten Norlunds fond för från Serafi- merlasarettet utgående konvalescenter » skola bilda en fond, hvaraf räntan utdelas åt från lasarettet utskrifna, verkligt behöfvande, för att sätta dem i tillfälle att genom lämplig föda eller vistelse i stärkande luft vid brunnar eller bad söka åter- vinna hälsa och krafter.
På onsdagen i denna vecka skulle en af de äldre bättre operorna återupptagas, nämligen » Vattendragaren » af Oherubini, hvilken ej upp- förts härstädes sedan våren 1886.
Efter denna opera utföres Rubinsteins vackra balettmusik ur operan » Ferramor », hvartill balettmästaren Glase- mann anordnat ett dansdivertissement.
I likhet med hvad som förekommer på flere utländska scener, kommer k. operan att under spelåret en gång i månaden gifva en billighets- föreställning med så nedsatta pris, att en större allmänhet utan någon nämnvärd uppoffring kan komma i tillfälle att få höra några af de mest populära operorna på repertoaren.
Den första af dessa föreställningar äger rum i morgon lör- dag, då » Fra Diavolo » kommer att uppföras.
Extra fin Marsala (Qualitó Inghilterra) härstädes lagrad sedan 1891.
N y d a h l &amp; C: o undersökning af härv.
handelskemist befunnen enl. analys Stockholm, 2 Stnreplan.
fullgod.
Finnes endast hos Bikt- och Allm.
IDUN 328 P M » I 11 ri- O: ' S 0 s P.?
själf bildar ett hem — med Elsa.
Hon har va- rit mycket för mig dessa lidandets dagar, ja, den ömmaste dotter — Du har i dina bref ta- lat om din principals dotter, mademoiselle Mar- guerite.
Ack Rikard, akta, akta dig för en ut- ländsk hustru, sådana omplanteringar blifva säl- lan lyckliga — — » Var ej detta en fingervisning?
Rikard satte sig ned vid sitt skrifbord och stödde hufvudet i sina händer.
Han hade ej hjärta att gifva sin moder en ny sorg.
Men skulle hon icke kunna älska Marguerite?
Eller skulle han icke kunna fästa sig vid Elsa?
Tankar kommo och tankar gingo.
Visaren på klockan hade skridit flere timmar framåt, skym- ningen började att komma, men Rikard satt alltjämt kvar vid skrifbordet med ansiktet doldt i händerna.
Det låg ett resigneradt uttryck öfver de bleka dragen.
Striden var utkämpad.
Men när han stod däruppe i salongen och vän- tade, att Marguerite skulle komma in, kände han dock modet svika.
Betjänten hade sagt, att ban- kiren och hans dotter ännu icke slutat sin mid- dag.
» Förlåt att jag kom så tidigt, » sade han, då den förstnämnde efter en kort stund inträdde, » men som ni vet måste jag tidigt i morgon läm- - S na Paris. » Bankiren tryckte hans hand.
OD » Det smärtar mig att mista eder, » sade han vänligt; » det blir en kännbar förlust i arbetet, men det blir för eder en god framtidsbana i hemlandet — jag är öfvertygad därom.
Just i dag ha ingått oroande underrättelser angående den firma i London, med Imlken jag haft de största affärerna, jag motser verkligen en kritisk tid och skulle gärna sett, att jag fått behålla min redbare unge vän vid min sida.
Men det är nu omöjligt. » » Jag kan ej vara nog tacksam för edert - för- CD troende, » svarade Rikard, » men att stanna i Frankrike är verkligen omöjligt för mig. » Nu öppnades dörren och Marguerite trädde in.
Vid hennes åsyn blef Rikard ännu blekare.
S § 00 H — ' iQsjoranj.
0 5 Redigeras af Sophie Linge.
En mycket dyrbar insats i Den mänskliga kulturen!
Här gör man godt!
Här kvittra vi Som siskorna i buren.
Vid lykta dörrar sitta vi Kring vår likör i gamman, Här stöta dagens små » on dit » Som i en brännpunkt samman.
S " CD n g sa, g °&gt; - S ' a " • " Cp.
O p. » o »?
S CD g - •a co as O S » |P h Br.tr S r o b e n - Ett ord i Davids psaltare, Men ingen vet dess syftning.
Kring skön plastik ett täckelse, Bestämdt för » högre lyftning ».
En känd affär, som rykte fått Att låta med sig pruta.
Två kattdjur som, när dagen gått, Dra ut på rof och tjuta.
Ni läst om en profet kanske I bibliska annaler?
Hvad namn plär man gemensamt ge Ät påfvens kardinaler?
En badort och ett adligt slott, i Sverige vida kända.
Hvad månget djur som vapen fått.
Hvad skeppet gör att vända.
En del utaf ett skjutgevär.
En kung uti Europa.
En fågelart bland ishafsskär, Som flockar sig tillhopa.
En flod som Rhone tar i sin famn.
En som med Volga enas.
Och så, hvad ger man den för namn, Som säger hvad ej menas?
En matematiskt känd figur.
Hvad oxen får fördraga.
Två väsen uti Guds natur, 1895 Hur vacker hon var!
De stora mörka ögonen hade ett allvarligt, drömmande uttryck.
Hon gick med hastiga steg emot Rikard och räckte honom båda sina händer.
» Jag har känt så mycket för er, sedan min far berättat mig den förlust ni lidit. » » Tack! » Det blef en tystnad.
Den unga flickan stod framför honom med ett uttryck af så mycken godhet och trofasthet öfver det mot honom upp- lyftade ansiktet.
» Och nu reser ni ifrån oss, » fortsatte hon.
» Ja, mademoiselle Marguerite. » Det var, som kunde Rikard ej få fram annat än enstaka ord.
Och då bankiren i detsamma lämnade rummet för att höra, om nya underrät- telser ingått från England, kände han det nästan outhärdligt.
Hvilket offer var det ej att slita Marguerites ljufva bild ur hjärtat!
» Sitt ned, » sade hon vänligt, » vi skola väl ännu hafva en treflig stund med hvarandra!
Ni har ju visat mig så mycken vänlighet, och jag står så ensam som ni vet, hvarken mor eller syskon. » Så otvunget hon talade, då däremot han knappt kunde behärska sina känslor.
» Så tyst ni är i afton, » fortsatte Marguerite, » Jag förstår nog, att den oväntade sorgen öfver- väldigar eder. » Hon räckte honom åter delta- gande sin hand.
Han förde den till sina läppar — en lång, varm kyss.
Marguerite rodnade och drog sakta handen tillbaka, men han tog den häftigt mellan sina och kysste den ännu en gång — vördnadsfullt och sakta.
» Mademoiselle Marguerite, det är för mig en tung plikt att återvända till Sverige.
Men det måste ske — och det är bäst göra skilsmässan så kort som möjligt, jag uthärdar eljes icke. » — Han steg upp.
» Farväl, mademoiselle Margue- rite!
Tack för all er godhet mot mig! » Han tog hennes hand, kysste den ännu en gång och ilade ut ur rummet.
Marguerite stod kvar några ögonblick.
Därpå gick hon med sakta steg ut ur salongen in i sitt eget lilla rum.
Hon riglade dörren för att få vara ensam.
Äfven hon hade en strid att kämpa.
(Men blott i sång och saga.
Det ondas makt i Hedenhös.
Det ondas makt i våra dagar, Som mången ofta släpper lös.
En rätt som gamarna behagar.
Förr än sitt mål Columbus fann, En viking efter många öden, Kom dit af slump — hvad hette han?
Hans förnamn blott är här af nöden.
En planta som är österländsk!
En plats där danskarne vi slagit: » Tvä danske lupo för en svensk, Se ' n ryggen full af stryk de tagit. » En sak som utgör trädets must.
En fågel som är hönsens frände.
En halfö på den tyska kust.
Ett vapen som man förr använde.
Ett landtbruksfordon, man får se Ännu i bruk, hvad kan det heta?
En nyttig stenart, passande På flere sätt att bearbeta.
En halfö och en stad jämväl Af lika namn i norra zonen.
En krigsterm, gäller om en del Af truppdispositionen. '
Stockholm, Gernandts Boktr.-Altäeb.
N:r 32 (190) Fredagen den 7 augusti 1891.
Byrå: Prenumerationspris pr år: H a m n g a t a n 1 6, 2 ' / 2tr.
Idun medModetidningochko- (midt för Kungsträdgården.)
lorerade planscher — k r.
• 6: 50 P r e n u m e r.
s k e r i landsorten å post- Idun ensam - » i: — a n s t a l t, i Stockholm h o s r e d a k t i o n.
Redaktör och uigifvare: FRITHIOF Träffas å b y r å n k l.
1 0 - 1 1.
Agnes f ill en början skall jag berätta, hvad Agnes &lt;H &gt; | Kjellberg berättat mig om sig själf.
Hon är född i Sköfde den 29 november 1869 af hederliga föräldrar — för att begagna ett något för- slitet uttryck — • och röjde redan tidigt på 1870-talet sina inneboende anlag ge- nom att rita katekesen full af näsor och ögon — ett fenomen, som först efteråt kommit att fram- stå i sin rätta betydelse.
Hennes mamma trodde alltid, att det skulle blif- va något märkvärdigt af flickan, därför att hon var så ovanligt lat i läsnin- gen, — men hvad, det visste hvarken hon eller någon annan.
Två musikaliska syst- rar ville ha henne antin- gen till sångerska eller till violoncellist — de tyckte visst, att hon kunde duga till att spela fyll- nadsnumren på deras kon- serter —, men själf loc- kades hon ej mycket af denna framtidsutsikt.