Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sker dråp å maka, stjuf- eller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde eller annan, under hvars lydnad man står; varde den omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd.» Deremot har Preste-Ståndet gifvit åt denna § följande lydelse: »Begår någon dråp, som i 3 eller 4 § sägs, å skyldeman i rätt uppstigande led eller å sin maka; miste lifvet.
Begår någon dråp, som i 3 § sägs, å sådan skyldeman eller å sin maka; dömes till straffarbete på lifstid.
Sker dråp å stjuf- eller svärföräldrar, foster föräldrar, förmyndare, husbonde eller annan, under hvars lydnad man slår; varde den omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd; och må ej i dessa fall den i 5, 4 och 3 §§ medgifna mildring af det i allmänhet stadgade straffet ega rum.» Borgare-Ståndet åter har, genom sitt bifall till Utskottets i Betänkandet N:o 20 framställda förslag, för denna § bestämt följande redaktion: »Begår någon mord å skyldeman i rätt uppstigande led; miste lifvet.
Gör man dråp, som i 5 eller 4 § sägs, å sådan skyldeman; håfve ock förverkat lifvet: är dråpet sådant, som i 5 § sägs; dömes till straffarbete på lifstid; dock må, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, straffet kunna nedsättas i förra fallet till straffarbete på lifstid och Lag-Utskottets Memorial N:o 46.
11 i sednare fallet till sådant arbete från och med åtta till och med tio är.
Sker dråp ä maka, stjuf- eller svärfönildrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde eller annan, under hvars lydnad man står; varde den omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd.» Bonde-Ståndet deremot har, genom antagande af hvad Utskottet i Utlåtandet N:o 39 hemställt, gilvit åt ifrågavarande § denna lydelse: »Begår någon mord å skyldeman i rätt uppstigande led eller å sin maka; miste lifvet.
Gör man dråp, såsom i 3 eller 4 § sägs, å person, som nu nämnd är; håfve ock förverkat lifvet: är dråpet sådant, som i 3 § sägs; dömes till straffarbete på lifstid; dock må, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, straffet kunna nedsättas i förra fallet till straffarbete på lifstid och i sednare fallet till sådant arbete från och med åtta till och med tio år.
Sker dråp å stjuf- elier svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde eller annan, under hvars lydnad man star; varde den omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd.»
De frågor, hvarom skiljaktighet sålunda sig yppat, äro följaktligen dels den, huruvida den af Utskottet här föreslagna straffmildring må ega rum eller icke, dels ock huruvida mord eller dråp å maka bör beläggas med samma straff som mord eller dråp å skyldeman i rätt uppstigande led.
I afseende å förra frågan sammanfalla emellertid Ridderskapet och Adelns samt Borgare- och Bonde-Ståndens meningar med hvarandra; i afseende å den sednare åter äro Ridderskapet och Adeln samt Borgareståndet af en gemensam tanke, motsatt den af Preste- och Bonde-Stånden uttalade.
Omröstning mäste dock ske öfver bestämda redaktionsförslag,— och dervid visar sig då, att hvart och ett af Riks-Stånden för denna <§ beslutat en särskild redaktion.
Skilnaden emellan Ridderskapet och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut är emellertid endast skenbar eller bestående deruti, att det sednare Ståndet i början af <§:n infört orden: »Begår någon mord å skyldeman i rätt uppstigande led; miste lifvet.»
Dessa ord äro väl uteslutna af Ridderskapet och Adeln, men uppenbarligen endast till följd deraf, att detta Riks-Stånd ansett dem här öfverllödiga, enär Ståndet, genom sitt beslut öfver 1 §, antagit dödsstraffet såsom ovilkorligt straff för mord i allmänhet.
Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet äro således af enahanda mening rörande straffpåföljden för de i 37 § omförmälda brott, — och det är derföre, som Utskottet ansett nämnda mening böra vid omröstningen öfver denna § framställas såsom japroposition.
Hvilkendera redaktionen dervid bör antagas, beror deremot uteslutande af utgången utaf omröstningen rörande 1 ,§.
Segrar dervid ja, lärer väl BorgareStåndets redaktion af 37 § böra vid omröstningen deröfver följas; i annat fall åter Ridderskapet och Adelns.
Det är af sådan anledning, som alternativa omröstningslörslag i denna del här nedan af Utskottet framställas.
Till kontra-proposition åter har Utskottet ansett sig böra föreslå den af Bondeståndet omfattade mening.
Hvad Preste-Ståndets beslut beträffar, så skulle, enligt detsamma, dels några mildrande omständigheter icke få tagas i betraktande vid bestämmande af straffet för de i förevarande § omförmälda arter af dråp, dels ock dråp å maka bestraffas lika med dråp å skyldeman i rätt uppstigande led.
I förra llän - 12 Lay-Utskottets Memorial \:o
Ifj. seendet uro dock de tre öfriga Riks-Stnnden med hvarandra ense, och Preste-Ståndets derifrån afvikamle åsigt kan följaktligen icke grundlagsenlig! blifva föremal för omröstning i Förstärkt Utskott.
1 sednare hänseendet åter, eller i fråga om dråp å maka, öfverensstiimmer Preste-Ståndets mening med Bonde-Ståndets och blir följaktligen vid omröstningen representerad derigenom att sistnämnda lliks-Stånds åsigt uppställes till kontru-proposilion.
Vid uppställande häraf får dock ej förbises, att den af Bonde-Ståndet för början af denna § antagna redaktion, enligt hvilken skulle stadgas, alt straffet för mord å skyldeman i riitt uppstigande led och å maka skulle vara ovilkorligt dödsstraff, är en uppenbar följd af Ståndets beslut angående 1 § och att således, om Bonde-Ståndets beslut i fråga om 1 § ej segrar, ulan ovilkorligt dödsstraff bestämmes för mord i allmänhet, det vore både öfverflödigt och förvillande samt ej heller påkalladt af Bonde-Ståndets verkliga mening, att i 57 § särskildt föreskrifva att jemväl mord å skyldeman och å maka belägges med ovilkorligt dödsstraff.
Utskottet har derföre ansett det uppenbarligen vara med Bonde-Ståndets mening öfverensstämmande, att i händelse vid omröstningen öfver 1 § nej-propositionen segrar, så bör, i voterings-proposilionen till omröstning öfver 57 §, den af Bonde-Ståndet för sistnämnda § antagna redaktion i så måtto förändras, att stadgandet om ansvar för mord å skyldeman i rätt uppstigande led och å maka här uteslutes och början af §.n således erhåller denna lydelse: »Begär någon dråp, som i 5 eller 4 § sågs, å skyldeman i rätt uppstigande led eller å sin maka; miste lifv et: är dråpet sådant, som i 5 § sägs; dömes» etc.
I enlighet med hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet alltså vördsamt framställa följande alternativa förslag till Voterinqs-Proposition N:o 2. A) För den händelse att, vid omröstningen öfver lista och de dermed i sammanhang ställda §§, ja-propositionen segrat:
Den, som vill att 57 § uti ifrågavarande förordning skall erhålla följande af Utskottet i dess Betänkande N:o 120 föreslagna och af BorgareStåndet godkända lydelse:
Gör man dråp, som i 5 eller 4 § sägs, å så dan skyldeman; håfve ock förverkat lifvet: är dråpet sådant, som i 5 § sägs; dömes till straffarbete på lifstid; dock må, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, straffet kunna nedsättas i förra fallet till straffarbete på lifstid och i sednare fallet till sådant arbete från och med åtta till och med tio år.
Sker dråp å maka, stjuf- eller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde eller annan, under hvars lydnad man står; varde den omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Lag-Utskottets Memorial N:o 46. 13 Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva beslutat, att ifrågavarande § skall erhålla denna af Bonde-Ståndet derför beslutade lydelse:
Begår någon mord ä skyldeman i rätt uppstigande led eller å siri maka; miste lilvet.
Gör man dråp, såsom i 3 eller 4 § sägs, å person, som nu nämnd är; håfve oek förverkat lilvet: är dråpet sådant, som i 5 § sägs; dömes till straffarbete på lifstid; dock må, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, straffet kunna nedsättas i förra fället till straffarbete på lifstid och i sednare fallet till sådant arbete från och med åtta till och med tio år.
Sker dråp å stjuf- eller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde eller annan, under hvars lydnad man står; varde den omständighet såsom synnerligen försvärande ansedd.
B) För den händelse att, vid omröstningen öfver l:sta och de dermed i sammanhang ställda §.§, nej-propositionen segrat:
Den, som vill att 37 § uti ifrågavarande förordning skall erhålla följande af Ridderskapet och Adeln derför beslutade lydelse:
Begår någon dråp, som i 3 eller 4 § sägs, å skyldeman i rätt uppstigande led; miste lilvet: är dråpet sådant, sorn i 5 § sägs; dömes till straffarbete på lifstid; dock må, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, straffet kunna nedsättas i förra fallet till straffarbete på lifstid och i sednare fallet till sådant arbete från och med åtta lill och med tio år.
Sker dråp å maka, stjuf- eller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde, eller annan, under hvars lydnad man står; varde den omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd, i östar Ja; Den det ej vill, röstar
Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva beslutat att ifrågavarande § skall erhålla följande med Bonde-Ståndets mening öfverensstämmande lydelse:
Begär någon dråp, som i 3 eller 4 § sägs, å skyldeman i rätt uppstigande led eller å sin maka; miste lifvet: är dråpet sådant, som i 5 § sägs; dömes till straffarbete på lifstid; dock må, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, straffet kunna nedsättas i förra fallet till straffarbete på lifstid och i sednare fallet till sådant arbete från och med åtta till och med tio år.
Skor dråp å stjuf- eller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde, eller annan, under hvars lydnad man står; varde den omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd.
Herr Biskopen, f. d. Stats-Rådet Anjou har begärt få antecknadt, att han ej detta ärende deltagit. lith. lill R.
St. fröt. 1859 A 1860. 7 Samt.
1 A/d 23 Haft a Stockholm, trvckt hos Sam.
Komstedt, iso». Lay-Utskottets Betänkande M:o 47.
]V:o 4*.
Exp.-UtsL. den 22 Äng. 1860, kl. 11 (’. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändring i Domkapitlens organisation.
Dessa motioner äro väckta inom Högvördiga Preste-Ståndet af Herr Domprosten Knös och Herr Prosten Sondén.
De begge motionärernas förslag äro emellertid i liera väsendtliga delar från hvarandra alvikande.
Herr Domprosten Knös har anfört, att ehuru frågan om förändrad organisation af Domkapitlen vid liera riksmöten förevarit, utan att en lösning deraf kunnat vinnas, Irågaas stora vigt likväl kraftigt manade till ett återhpptagande deraf, hvarvid, enär det visat sig att hvarken valprincipen eller cooptationsprincipen vore rätta grunden, hvarpå en ny organisation kunde byggas, det blott återstode en tredje princip, som härvid kunde löljas, nemligen embetsmanna-belördringsprincipen, eller att ledamotskap i Domkapitlet antingen gjordes till en särskild embetsbefattning eller ock förenades med annan einbetsutöfning.
De fördelar, som genom det förra alternativet kunde beredas, ansåge motionären dock vida öfvervägas af dermed förenade olägenheter, såsom de betydliga löne-anslagen till en sålunda nybildad embetsmannakorps m. m.
För det sednare alternativet åter talade erfarenheten, ej mindre vårt eget fäderneslands, än fremmande länders, och det vore följaktligen detta, som motionären ansåge böra väljas.
Hvad då först anginge frågan om antalet af Kapitulares i hvart kapitel, så enär ett af dessa embetsverks väsendtliga åligganden vore att öfver presters lagöfverträdelser och förseelser utöfva domsrätt, funne motionären, med afseende jemväl å Domkapitlens vidsträckta rätt vid upprättande af förslag till tjenster samt den betydliga kassaförvaltning och penninge-uppbörd, Domkapitlen hade sig ålagd, antalet af Kapitulares icke kunna bestämmas till mindre än fem, ordföranden inberäknad.
Beträffande åter den vigtiga och svåra frågan, hvilka dessa Kapitulares skulle vara eller, med andra ord, vid hvilka embetsplatser ledamotskap i Domkapitlet skulle fästas, sä ansåge motionären utt man främst borde laga till ledning häfden, hvilken tillerkände Bih. till It.
Prot. 185U A 1800. 7 Sami.
I Afd. 24 ilä/t. i 2 Lag-Utskottet» Betänkande N:o 47. åt stiftets Biskop ordförandeskapet i Domkapitlet, såsom en af hans främsta embetsskyldigheter, samt vice ordförandeskapet åt stiftets Domprost, såsom Pastor i stifts—staden och stiftets främste Kyrkoherde.
I de stift, der universitet funnes, hade derjemte de tre öfrige Theologie-Professorerna af ålder varit kapitels ledamöter, och denna organisation trodde motionären böra oförändrad bibehållas, likasom motionären ansåge någon rubbning i sammansättningen af de i hufvud staden varande Konsistorier icke af några praktiska skäl påkallas, ehuru i afseende å deras arbetsordning någon mindre betydlig förändring kunde vara nödig.
I de stift, der universitet icke funnes, borde, äfvenledes, på grund af häfdens vittnes börd, främsta rummet näst
Domprosten tillerkännas Lektorn i theologien vid det i stiftsstaden belägna läroverk, äfvensom ett rum bevaras åt Rector Scholae eller närmaste styresmannen för nyssnämnda läroverk, hvilken ock af ålder varit kapitularis och fortfarande borde så förblifva i anseende till det nära samband, som kyrkan och skolan egde med hvarandra.
I afseende åter å den femte ledamotsplatsen borde framför allt aktgifvas på häfden; och då denna intygade, att af de fordna kanonici, som tillika vore kapitulares, flere innehade pastorater i eiler nära stifts-staden, hvilket förhållande till oell med fortfor efter reformationen, så borde något i eller nära stifts-staden beläget pastorat af Konungen bestämmas till hvad motionären ville kalla kapitel-pastoral, hvilket borde sökas och tillsättas enligt dess beskaffenhet såsom regalt eller konsistoriel!, dock med några särskilda vilkor för kompetens, t. ex. desamma som för första klassens pastorater med tillägg af fordran på pastoralerfarenhet.
Rättvisa och billighet syntes ock fordra, att innehafvare!) af dylikt kapitel-pastoral hugnades med särskilt arfvode för sin tjenstgöring i kapitlet.
Emellertid voro fyra af Biskopsstiften inom riket i saknad af Domprostar; och ehuru motionären önskade och hoppades att en sådan brist snart måtte afhjelpas, borde dock under mellantiden, för att få kapitlet fulltaligt, ytterligare ett pastorat i dessa stift bestämmas till kapitel-pastorat.
Pä dessa och i öfrigt anförda skäl, hemställde motionären alltså, det Rikets Ständer måtte besluta »en förordning, hvarigenom, med ändring af 1, 3 och 13 §§ i Kongl. Förordningen den 11 Februari 1687, angående rättegången i Domkapitlen, samt med upphäfvande af Kongl.
Brefvet den lo Juli 1752 om domlört antal ledamöter och af Kongl. Brefvet den 13 Juli 1799, som berättigar samtlige Lektorer vid Gymnasium till säte och stämma i Domkapittel, varder förordnadt, som följer: § i Domkapitlet skall bestå af Biskop, som förer ordet, samt af fyra ledamöter.
Desse ledamöter äro: i Domkapitlen i Upsala och Lund Domprosten samt de tre öfrige ordinarie Theologie Professorerne vid det i stifts-staden varande Universitet; i öfrige stiften Domprosten, Theologie Lektorn vid läroverket i stifts-staden, Rektorn vid samma läroverk, samt Kyrkoherden i det i eller nära stifts-staden belägna pastorat, hvilket af Konungen vid denna författnings utfärdande dertill bestämmes. 1 de stift, Lay-UtskoUets Betänkande N:o 47. 3 der Domprost icke finnes, vare ännu en Kyrkoherde i sådant Pastorat, som nu sagdt är, ledamot af Domkapitlet. .§ 2.
Domkapitlet må beslut fatta der tre när äro, utom i fråga om upprättande af förslag till embeten eller tjenster eller om tillsättande deraf, eller i mål, der Kapitlet utöfvar domsrätt.
I dessa fall må dock beslutas af lyra, der tre af dem om beslutet ense äro. § 3.
Inträffar jäf, som i Rättegångs-Balken för domare sägs, för så många ledamöter i Domkapitlet, att det förthy ej domförl är eller beslut fatta kan, eller finnes det nödigt, att förordna annan ledamot, i stället för den, som laga förfall fått, må Kapitlets ojäfvige eller förlällolöse ledamöter, som när äro, bland stiftets Kyrkoherdar eller Lektorer vid läroverket i stifts-staden tillkalla så många, som erfordras att föreskrifvet antal fylla. § *■
Domkapitlet sammanträde så ofta ärendena det fordra och minst en gång hvarannan vecka. § s. Alla från Domkapitlet utgående expeditioner skola underskrifvas af Ordföranden och kontrasigneras af Notarien. S 6.
Hvad i 2, 4 och 5 §§ stadgas, gälle ock, i hvad tillämpligt är, för Konsistorierna i Stockholm, i afseende på hvilka i öfrigt förblifver vid hvad redan föreskrifvet finnes. § 7.
Denna författning skall lända till efterrättelse från den — — — —, dock så att stadgandet i 1 § endast må tillämpas i mån af nuvarande Domkapitel-ledamöters afgång.» Herr Prosten Sondén åter har fästat uppmärksamheten derå, att Kongl. Maj:t, såsom skäl för sin vägran att meddela sanktion å Rikets sednast församlade Ständers beslut om en förändring i Domkapitlens organisation, anfört, att den af Ständerna beslutade organisationen icke i högre grad än den nuvarande medförde säkerhet derom, att
Domkapitlen endast kommo att bestå af sådana ledamöter, som hvar för sig voro skicklige att deltaga i alla de olikartade göromål, som nu tillhörde Domkapitlens 4 Lag-Utskottet* Betänkande N:o 47. handläggning; i följd hvaraf motionären ansåge hufvudfrågan vara, huru denna af Kongl. Maj:t med rätta fordrade större säkerhet skulle genom en förändrad organisation befrämjas, och att i jemförelse dermed alla öfriga frågor, såsom om ledamöternas antal och sättet för deras utnämnande, vore af underordnad vigt.
Den uppställda hufvudfrågan åter berodde af en annan, nemligen hvilka de olikartade göromål voro, som tillhörde ett Domkapitel, nu och i framtiden.
Dervid befunnes att Kapitlets befattning vore trefaldig: den materiella kyrkoförvaltningen, embetstillsättningen och den s. k. censura ecclesiastica.
Den förstnämnda funktionen vore så enkel att. dess utöfning kunde anförtros åt en enda, med behörig borgen försedd person.
Icke så de begge öfriga funktionerna.
Till embetstillsättningen hörde, bland annat, anställande och bedömande af examina samt pröfning af lärareprof i alla möjliga skolämnen, hvilket förutsatte pedagogisk insigt, blick och erfarenhet.
Under censura ecclesiastica åter hörde Kapitlets domsrätt i afseende å embetsförseelser m. m.
Vid betraktande af alla dessa och mångfaldiga andra för kyrkan och skolan magtpåliggande, men olikartade göromål, syntes någon synnerlig säkerhet för ledamöternas lämplighet att deri deltaga »hvarken kunna vinnas genom en organisation, som öfverlemnade
Domkapitelsgöromålen åt skolans lärare eller å andra sidan uteslutande åt kyrkans män.»
Det gemensamma kallet att vara lärare gjorde det dock icke blott möjligt, utan önskvärdt, för att ej säga nödvändigt, att kyrko- och skolstyrelse löpte tillsam mans till en gemensamhet, hvilket borde och kunde ske i Domkapitlen till begges båtnad, om kyrkans män der behandlade de egentliga kyrkofrågorna och skolans skolfrågorna, samt deremot de dagligen förekommande s. k. kuranta ärendena, såsom förordnande af ombud vid syner, insamlande af berättelser om folkskolorna m. m., lemnades åt Biskopen att dels ensam, dels ock med biträde af en Sekreterare, Konsistorii-notarien, afgöra.
Men på det att under Biskopens ofta årslånga frånvaro dessa göromål icke måtte ligga nere, vore det nödigt att jemte Biskopen funnes ständige föredragande, en för kyrko-ärender och en för läroverks-ärender, hvilka skulle vara Konsistoriales och under Biskopens frånvaro ega att i omförmälde ämnen besluta.
I vigtigare frågor åter ville Presterskapet se sin rätt hvila i en kollegial styrelses hand, och förenämnde stadigvarande
Domkapitel borde dervid förstärkas med två kyrkans män eller, då frågan rörde skolan, med två män derifrån.
Det vore ock önskvärdt, om Biskop och Domkapitel egde utöfva en allvarlig censur öfver ecklesiastika embets- och tjenstemäns lära och lefverne, så att kyrkan och skolan kunde befrias från ovärdiga medlemmar, äfven om ingen fiskal ville tilltala dem för fylleri i tjen sten, tjufnad, horsbrott eller annat dylikt.
Den mest sedes- ech samvetslöse prest kunde nu, med iakttagande af en viss försigtighet i sin utvärtes vandel, vara oåtkomlig för sina förmäns näpst.
Motionären hade derföre ansett sig böra framställa ett förslag i syfte att »rensa Levi söner.»
Men då man ogerna lemnade i en enda eller några få förmäns hand en magt, som, missbrukad vare sig af ovilja eller af ovarsamhet, kunde blifva vådlig för underordnades ära och välfärd, vore i delta hänseende ett, åtminstone till större delen, af stiftets församlings- och skol-lärare sjelfve Lag-Utskottets Betänkande N:o 47. 5 valdt Domkapitel icke blott det mest betryggande, utan äfven det enda, som stöde i öfverensstämmelse med all kyrkotukts högsta urkund.
I enlighet med dessa åsigter och då de Konsistoriales, som af motionären blifvit benämnda föredragande eller Decani, borde vara särskildt tillsatte och aflönade, i följd hvaraf anvisning jemväl borde lemnäs till detta lönebehofs afhjelpande, framställde motionären följande »Förslag till Förordning om Domkapitlen. 1.
Domkapitlet skall bestå af Biskop, såsom ordförande, samt för öfrigt efter nrendenas beskaffenhet af två eller flere ledamöter.
Tvänne ledamöter äro ständiga Konsistoriales med åliggande att i alla
Dom kapitlets förhandlingar och beslut deltaga.
Den ena af dem är föredragande (Dekanus) för kyrko-ärender, den andra för skol-ärender. 2.
Sådana ärender, hvilka antingen äro af ringare vigt eller icke tåla något uppskof, afgöras af Biskop och dessa tvänne Konsistoriales, hvilka trenne utgöra min dre Domkapitel. 3.
Vigtigare angelägenheter, såsom ekonomiska anordningar af mera betydenhet, uppsättande af förslag till, eller återbesättande af lediga tjenster, samt utöfvande af
Domkapitlets domsrätt i sådana mål, der laga undersökning eller ransakning vid verldsligt forum bör föregå, handhafves af fulltaligt Domkapitel.
Fulltaligt
Domkapitel delas i tvänne afdelningar, hvardera bestående af de redan i § 2 nämnda och dessutom 2—5 ledamöter.
I afdelningen för kyrko-ärender ingå såsom ledamöter Domprost, der sådan finnes; i annat fall med eget begifvande den Kyrkoherde, hvilken Konungen efter Biskopens förslag dertill utnämner, samt Theologie-Lektor eller, vid Akademierna, Theologie-Professorer.
I afdelningen för skol-ärender ingå Bektor vid stifts-stadens högre Elementarläroverk, samt äldste Lektor på samma sätt såsom ledamöter, äfvensom, vid fråga om sysslas tillsättning, den eller de Lektorer, som undervisa i de ämnen, hvilka vid kungörandet af sysslans ledighet blifvit till prof bestämda (Kongl. Skolst. den 29 Januari 18S9 § 62).
Finnes ej sådan Lektor bör Domkapitlet i stället inkalla en, högst tre andra sakkunnige män att i frågans afgörande deltaga. 4.
Vid anställande och bedömande af examina och andra lärdomsprof eger Domkapitlet att i mån af behof med sig adjungera den eller de män, som det anser skickliga.
Detta behof pröfvas af fulltaligt
Domkapitel i den afdelning frågan rörer.
Lärare vid stifts-stadens elementar-läroverk må, derom anmodad, icke undandraga sig att sådant biträde lemna. 5.
Fråga om Prestmans eller Skollärares skiljande vid Embetet till en tid eller för alltid, i anseende till fortsatt anstötligt lefverne eller vanvård af sitt kall, ehuru han icke blifvit anklagad eller förvunnen till sådan förseelse eller sådant brott, hvaröfver vid verldslig
Domstol bör ransakas eller dömas, behandlas och afgörcs i förstärkt Domkapitel. 6 Lag-Ulshottctf Betänkande N:o 47.
Förstärkt
Domkapitel utgöres af Biskop och tvänne beständiga Konsistoriales (Decani), Domprost, äldste Theologie Professor eller Theologie Lektor, Rektor och äldste Lektor vid elementar-läroverket i stifts—striden samt 12 af stiftets samtlige Prester och Skollärare valda ledamöter.
Domkapitels dom till embetets förlust till en tid eller för alltid vare fast när minst 13 af dess ledamöter den tillstyrkt. 6.
Till föredragande
Dekanus i kyrko-ärenden, föreslås af stiftets Presterskap tre Kyrkoherdar, till Dekanus i skol-ärenden af dess Skollärare frenne lärare genom val, som samtidigt hållas, i förra fallet inom alla kontrakter och i det sednare vid alla elementar-läroverk i stiftet.
Af de tre sålunda föreslagne utnämner Konun gen en. 7.
Val af ledamöter i förstärkt
Domkapitel tillika med sex suppleanter sker första gången på allmänt Prestmöte eller stifsstiimma och sedan efter behol på sätt som inom hvarje stift på Prestmöte bestämmes. 8.