Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då häraf är klart, att en dubbel Rösträttighet för en och samma Summa ej kan äga rum, behöfver ej heller Lagen närmare utmärka, att Cautionist icke må rösta på en gång med fordrings-innehafvaren, eller Borgenär, som bevakat genfordran, deltaga i omröstningen för Större Summa, än som öfverstiger den skuld han begär qvitta; och då anvisning blifvit lemnad, att söka rättelse i fall oriktig röstberäkning skett, synes något vidare härutinnan ej erfordras. Enär i §:n vidare stadgas, att Rätten ej må med förvaltnings-ärender taga annan befattning än förr sagdt dr, och hvilket tydligen har afseende på Rättens förut beskrifne åtgärder vid val till gode män och Syssloman, samt deras Constitueraride, yttryckes derigenom Lagens vilja, att
Rätten ej må inblanda sig uti de ärender, som röra hushållningen i boet, och att afgörandet deraf tillkommer Borgenärerne: men härigenom kan det ingalunda blifva Borgenärerne förment att till rättelse anmäla sådane beslut, som uppenbart strida emot positiva föreskrifter i afseende å sättet för egendoms förvaltning och hvilka således af Lagen för ogilda förklaras, i synnerhet som den här gifne anvisning endast rörer så-’ dane förelupne fel i formen, för hvilka sammankomsten eller dervid tagne beslut kunna ogilla?.'
Utskottet finnér ej heller att någon förlängd tid 544 Lag-Utskottets Betäniande.n - till rättelses sölande härutinnan och utverkandg af ny sammankomst bör utsättas, helst angelägenheten fordrar att en i möjligaste måtto tidig säkerhet ina kunna vinnas otn beståndet af de beslut, hvilka vid Borgenärernes sammankomster fattas.
Stadgandet i 17 §>, att allt hvad vid sammankomsten beslötes om ämnen, som af Rätten skulle pröfvas och till Boets förvaltning ej hörde, Vore ogildf, skall, enligt gjord ärindran, varå för mycket vidsträckt.
Ofta hände, att Borgenärer vid sammankomst gåfve Sysslomännen Upp drag att bevaka deras talan i Concours-Rättegången.
Sådant kunde icke vara ogildf, åtminstone för de Borgenärer, sorn varit tillstädes och gifvit uppdraget.
Otjenligt skulle det ej heller synas, om vid offentligen kungjorde sammankomster stridighetér emellan Borgenärerna kunde biläggas, liqVider ske med pant- eiler intekningshafvare, O. s. V» Och är, i anledning häraf, hemstäldt, Om ej någon jemkning af ordalagen i denna §. borde ske
Hvad nu först angar det befullmäktigande, som vid Sammankomst kunde af Borgenärerne meddelas Gode Män eller Syssloman, att Utföra deras talan i ConcoUrsén? så Anner Utskottet något hinder af stadgandet i denna §. ej Uppkomma, med mindre ett sådant enskilt förtroende må kunna gifvas, med lika kraft sorn vid annat tillfälle, h%’araf dock föijer, att Uppdraget icke ian äga tillämpning* för andra Borgenärer än dem, sorn detsamma lemnat.
Beträffande åtet den senare delen af framställningen? så, ehuru det Lag-Utskottets Lelankanden.
545 det ingalunda må vara Borgenärerne förment, att vid sammankomster söka bilägga dem emellan uppkomne stridigheter, och att uppgöra grundel* för liqvider med pant- eller intekningshafvare, håller likväl Utskottet före, att, enär pröfningen af dessa frågor uppå Domaren ankommer, Borgenärerne icke kunna anses berättigade, att derom sjelfva vidtaga afgörande beslut, särdeles som genom tillfälle dertill hvarjehanda missbruk till frånvarande Borgenärers förnärmande kunde föranledas; uppå hvilka grunder Utskottet ej lieber tror sig kunna tillstyrka annan ändring uti förevarande §. än den, som i Utskottets förra Betänkande blifvit uppgifvet}.
Vid 18 §. är anmärkt, att, sedan Gäldenären afstått sin egendom i ändamål att
Borgenärerne dermed skulle göra sig betalde för sina fordringar, syntes hans vägrande att bifalla hvad Borgenärerne om egendomens föryttring lagligen beslutit, icke böra medföra minsta afseende.
Om stadgandet hade för ändamål att förekomma Majoritetens ingrepp i Minoritetens rätt, så vinnes ej heller detsamma igenom förslaget alt försäljning underhand vore tillåten, med vilkor af Gäldenärens bifall, helst för de större fordringsägare alltid blefve lättast att aftvinga honom detta bifall, när de ansåge sig deraf hafva förmån.
Mera ändamålsenligt förmentes det stadgande vara, att egendom, fast eller lös, ej finge säljas annorlunda, än vid offentligt utrop, så framt ej tilla vid lagligen kungjord sammankomst närvarande Borgenärer ett annat försäljningssätt medgåfvo; dock att beslutet om fast egendoms förBihang till Riks-St.
Prot. lity - ISIS. y;de Sami.
N;r 69, 70. 54&
Lag-Utskottets Betänkanden. säljning under hand ej kunde gä i verkställighet, förr än äfven de intecknings-innehafvare, som ej vid sammankomsten varit tillstädes, dertill lemnat uttryckligt bifall.
Och ehuru, efter hvadnämndt är, Gäldenären icke kunde hindra Borgenärerne uti fri förvaltning af egendomen , skulle det dock stå honom fritt, att i sammanhang med det Redogörelseklander, hvartill han i 5 Cap. i §. berättigas, få visa, om han af förvaltningen lidit skada, genom egendomens afyttring under dess rätta och gångbara värde.
Vid öfvervägande häraf finner "Utskottet, atl, då Gäldenärens rätt’, i afseende a hans framtida ansvar för gälden, hufvudsakligen derå beror, atl hans uppgifne egendom varder efter dess rätta värde försåld, honom hvarken bör betagas att yttra sig, enär fråga uppstår derom, att Borgenärerne under hand vilja föryttra egendomen, eller att, när han anser större förmån kunna vinnas genom försäljning vid offentligt utrop, sådant med Laga verkan påstå.
Af den förmån, som skulle honom lemnäs att bevisa, det egendomen blifvit till underpris försåld, kunde han i anse«nde till svårigheten, eller oftast omöjligheten att sådan bevisning åstadkomma, hafva föga nytta.
Något afseende å anmärkningen i den delen äger således, efter Utskottets tanka, ej rum; men, som §. efter dess nu varande uppställning icke synes undanrödja det missbruk, att de större fordringsägarne, efter utverkadt bifall af Gäldenären, skulle kunna, till Medborgenärernas skada, för egen vinning åtkomma egendom till underpris, och undantag från den allmänna föreskriften om egendomens försäljning Lag-ZJtsiotlets BeVånkandenl 547 vid allmänt utrop icke bör medgifvas, der någon af Borgenärerne ett sådant försaljningssätt yrkar; så föreslår Utskottet att förenämnde 18 §. må sålunda rättas:
Ej må Egendom annorledes än genom offentligt utrop Säljas , der ej alla vid sammankomst närvarande Borgenärer i sä ock
Gäldenär dertill bifallas ej heller må, myt någons vilja 8Cc.
I afseende å 19 §. är anmärkt, att närmare borde uttryckas, att
Sysslomannen ej annorlunda an på eget ansvar må kunna utan Borgenärernas hörande och bifall Utlemna boets medel: att föreskrift saknades huruvida Syssloman, Utan Borgenärernes särskilda tillstånd, ägde lyft^ inflytande Auctions eller andra medel: Att Sysslomän bordt förbjudas, att utan säkerhets ställande sjelfve innehafva Massans penningar; samt att, då Sysslomannen erhållit tillstånd af Borgenärerne, att emot säkerhet utlemna penningar, utan att Borgenärerne tillika bestämdt utsatt Låntagare eller Summa, det i sådant fall tillhörde Syssloinännen att pröfva den lernnade säkerheten och att derföre ansvara, hvaremot Borgenärerne, om de i berörde afseenden gifvit speciela föreskrifter, borde fylla den skada, som frånvarande Borgenärer deraf tillskyndats.
Om Sysslomannen utan Borgenärernas hörande och bifall utlemna massans penningar, så är det en följd af sakens natur, att de derföre miste ansvara, och något förordnande i denna del kan således ej vara af nöden.
Då Syssloman skola ombesörja Massans förvaltning och i sammanhang dermed incassera Massans medel, är lyftningsrätten en omedelbar följd af befattnin - Lag-UtsKottets Betänkanden. gen, så framt ej Borgenärerne fastställt någon inskräkning deri, och Utskottet anser således berörde rättighet lika litet behöfva särskildt utmärkas, som något förbud meddelas om medlens begagnande, enär Sysslomannens pligt ålägger dera, att till Borgenärernas disposition hålla medlen tillhanda och derföre redovisa; och, enär för öfrigt Borgenärerna, ehvad de vid sammankomst uppdragit
Sysslomannen att utlemna penningarna efter dessas pröfning af erbjuden säkerhet, eller sjelfve derom gått i författning, miste vara för påföljderne lika ansvarige, derest utlåningen skett utan fullgiltig säkerhet, serdeles örn de i förra fallet genom deras för Sysslomannen ådagalagde särskildte förtroende, ■varit till förlusten vållande, och en sådan ansvarspåföljd omedelbart följer af hvad i Lagförslaget tydligen stadgadt är; så anser Utskottet sig af de gjorde anmärkningar icke vara föranledt att derutinnan tillstyrka någon ändring.
Enär några gällande skäl icke blifvit uppgifne för det gjorda yrkandet, det Gäldenärs Utskylefer till Staten för sista året borde få med lika rätt som Kronans under anslagstiden lyftas, hvilket ej heller hitintills varit stadgadt: enär af förordnandet att Kronans Utskylder för sista året måge lyftas, redan följer att Hemmansräntor deruti inbegripas: enär förslaget tydligen utmärker i hvilka fall rätt till lyftning tillkommer den, som hos Gäldenär fått gods utmätt, och någon fråga här lämpligen ej kan uppstå om påföljden af vederbörandes underlåtenhet att utmätning rätteligen besörja: enär beväringsskyldighet af fo-dringar bör vara lika för både förmånsrätts Lag-Utskottets Betänkanden.
54g ägande och oprioriterade Borgenärer; och enär panthafvare och den, sorn i kraft af erhållen utmätning yrkar förmånsrätt, destomindre kunna befrias från skyldigheten att ställa borgen, som möjligen fordringarne för en eller annan orsak skulle kunna genom
Domarens slutliga pröfning blifva för störredier mindre del ogillade; så föranledes ej heller af anröärknirtgarne i dessa delar någon rättelse uti de föreslagne 20, 31, 2 2 och 2 3 §• §•
Deremot finnér Utskottet något hinder icke förekomma med mindre de Borgenärer, hvilka under anslagstiden äga rätt att deras fordringar lyfta, skulle kunna , efter begifvande af öfrige Borgenärer, vid lagligen hållen sammankomst befrias från skyldigheten att ställa borgen, i synnerhet när deras rätt är af ostridig beskaffenhet och de' densamma i förväg bevakat; äfvensom ej heller den lyftnirrgsrätt utan borgen som i 2 3 §. stadgas, sedan inställelsetiden tilländagått, synes erfordra begifvande af samtlige Borgenärer» ne, utan lämpligen kunna bero på beslut vid laglig sammankomst; hvadan Utskottet föreslår följande ändringar, nätnl.; Uti 2 1 §.
Näst efter orden:
Med Borgenärs ed fastat sättes: och sina Bevaknings-handlingar till Rätten ingifvit.
Ställe ock Borgen för hvad han lyftar, der ej Borgenärerne vid sammankomst lyftning utan borgen medgifva; dock ma. för Utskylder till Kr o* nan borgen ej fordras.
Uti 22 §.
Sista meningen förändras sålunda:
Ej ma pant sä säljas innan panthafvaren sin fordran sa 550 Lag-ZJt skottets Betankanden. bevakat och borgen ställt, som i 31 §. sägs.- ej heller ma betalning af Köpeskilling för utmätte lösören hos Utmätningsmän lyftas, förr än fordran bevakad är, och utan att borgen ställes, der ej visas, att Borgenärerne lyftning utan borgen medU gifvit.
Uti 23 §. borttages ordet: samtlige, så att sista perioden blifver:
Ställen dock borgen för det de lyfta, der ej Borgenärerne lyftning utan borgen medgifva.
Vid 25 §. finnes vara erinradt, att frågan om arfvode för Gode
Män icke bordt utställas till afgörande efter anslagstidens slut.
I detta afseende anföres: att Gode Mäns förvaltningsomsorger icke vore mindre, men oftast mera vigtiga än Sysslomannens; att, om ej särdeles hinder mötte för fullgörandet af de åligganden, hvilka föreskrifvas Gode Män 13 §> af dettta Capitel, skulle vid Sysslomännens tillträde alla tillgångar, med undantag af fastighet, i det närmaste vai a förvandlade till penningar: att, då 3.79H års
Stadga icke förutsätter några sammankomster under anslagstiden, och då Borgenärer, hvilka icke vore af Gäldenären uppgifne, således icke förr än vid Proclaman ansagos i tillfälle att yttra sig, funnes på sådan grund ej heller något förordnande rörande öfverenskommelse om arfvode för Gode Män: att denna grund nu förfallit, emedan Lagförslaget tillät sammankomster under anslagstiden efter föregången Kungörelse i Allmänna Tidningarne: samt ändtligen, att, då något hinder således ej vore, med mindre arfvode för Gode Män dervid kun - Lag-Utskottets Betänkanden.
551 de få bestämmas, antagandet af motsatsen, eller att belöningen skulle göras beroende af Borgenärernes godtfinnande sedan förrättningen vöre slutad, nästan vore detsamma, som att i hvarje Concours uppställa emellan Borgenärerne och Gode Männen en Rättegång, uti hvars förutsigt ingen serdeles anledning lage till uppmuntran för Gode Män, att iakttaga den högsta möjliga verksamhet för Massans bästa.
Utskottet har erkänt vigten af dessa skäl, och, då erfarenheten vittnat, att äfven hitintill, utan föranledande af Författningarne, bruket i allmänhet varit sådant, att arfvode för Gode Män blifvit af Borgenärerne genom träffad öfverenskommelse vid sammankomst bestämdt, utan att gällande kraften af sådan öfverenskommelse varit i fråga satt, samt Massan härigenom desto mindre bör kunna oskäligen belastas, sorn, enär arfvodesprocenten beräknas å hvad genom Gode Mäns försorg blifvit indrifvet, Sysslomannen icke kunna för samma Summa tillgodo räkna sig ett lika arfvode, som för hvad ännu vid deras tillträde vore outredt, och med realisation hvaraf de komme att taga befattning; så föreslår Utskottet, att början af S5:te §. må på följande sätt rättas:
Äska Gode Män eller Syssloman beläning; da. skola Borgenärerne arfvode åt dem utsätta, antingen till visst af hundrade eller efter annan grund; dock må ej Sysslomans arfvode efter tid räknas kunna SCc.
Härvid är vidare hemstäldt, att en viss grund för beräkningen af Gode Mans och Sysslomans arfvode borde utstakas, efter den ledning praxis '552 Lag-Utskottets
Bet änkan den; påfve vid handen, I så måtto att för lös egendom räknades sex, och af fastighet tre procent» eller i större Concöurser något lägre; Men, dl den moda, som åtföljer förvaltningen, alltid måste vara skiljaktig i mån af Massans mer eller mindre invecklade skick och tillgångarnes användbarhet, har Utskottet ansett någon viss bestämmelse icke lämpligen kunna äga rum, utåt* hädanefter, likasom hitintill, Iröra bero på öfverenskommelse, elier, i brist deraf, på Domarens pröfning efter beskaffenheten af hvarje förekommande fall.
Likaledes är uppgifvit att emellan prioriterade och oprioterade Borgenärer ofta skall tvistas om fördelning af Curatels-arfvode, och emelian inteckningshafvare inbördes, huruvida antingen arfvode och kostnads-ersättning först skola utgå af odelde köpeskillings- och inkomst - beloppet » och således, sedan af Öfverskottet hvarje intekringshafvare i sin ordning njutit fullt för Capital och Banta,' falla sista intekningshafvaren till last, eller om hvar intekningshafvare i proportion af sin fördrans storlek bör deruti deltaga ; Dock, som otvifvelaktig! är, att den Borgenär, som fått pant eller inteckning, och såmedelst förvärfvat sig bättre rätt än andre, ieke bör för belöpande Concoursomkostnader, af hrtad beskaffenhet som helst, lida någon afkortning i sin fordran, så vida, efter afdrag af de kostnader, sorn för realisation af panten belöpa, öfverskottet förslår till hans fulla betalning; Så anser
Utskottet en sådan med sakens natur öfverensstämmande rätt icke behöfva genom särskildt Lagbud försäkras.
553 Att meddela föreskrift af Gode Mäns eller Sysslornäns inbördes ansvarsskyldighet för deras befattning och för vården af Concoursrnassans medel, finner Utskottet ej eller behöfvas, emedan det är klart, att, om förvaltningen af dem odeladt utöfvas , deras ansvar äfven måste vara gemensamt, meri alt, i annat fall och om befattniogarne, enligt Instruction, blifvit åtskiljda, en hvar bör redovisa för hvad honom blifvit anförtrodt.
Då Borgenärernes rätt och säkerhet synes vara tillräckeligen bevarad derigenom att samrnankomst-protoöollerne förblifva under Gode Männens och Sysslomannens vård, har Utskottet icke kunnat fästa sig vid det förslag till ändring i 26 §., att desamma borde lemnäs till Rättens förvar , helst de ock såmedelst med mindre lätthet blefve vid förefallande tillfällen tillgänglige och särskilte afskrifters tagande oftast skulle åstadkomma endast en onyttig möda.
Man har anmärkt, att, i fall Under-Rätt* Utslag i frågor om lyftning genast skulle gå i verkställighet, kunde, derest Utslaget i högre
Rätt ändrades, ofta svårighet uppstå att få medlen återburna, och, då lyftningssökandens rätt ändock synes erforderligen iakttagen enär lyftningsfrågan, skiljd från sjelfva Coricoursmålet, får i högre Rätt fullföljas, samt således kan med skyndsamhet afgöras, är en härmed öfverensstämmande ändring i 28 §• föreslagen; men Utskottet finner att, om besvär i lyftningsfrågor skulle uppehålla verkställigheten; så vore Utslaget med detsamma i många fall till—; intetgjordt, ty ofta kunde hela Concourssakeri hinna afslutas innan besvären blifvit pröfvade^
Det synes derföre angeläget att Utslaget verkställ 554 Lag Utskottets 'B et'ani an den les.
Och, enär lyftning i allmänhet för öfrigt icke äger rum utan emot borgen, är något äfventyr icke mera i denna händelse att befara, än deraf, att Under-Rätts
Dom i hufvudsaken går i verkställighet
Utan hinder af Vad.
Utskottet tror således att något undantag från hvad denna §. i allmänhet stadgar, icke bör i afseende på lyftningsfrågar äga rum, Glindran är väl äfven gjord derom, att, då fråga uppstått om egendoms försäljning, Utslaget ej eller borde gå i verkställighet, helst i sådant fall besvären skulle blifva utan ändamål; Men, sorn så beskaffade frågor, såsom i allo af Oeconomisk natur, böra af Borgenärerne vid sammankomst afgöras utan att Domaren har att dermed sig befatta i andra fall, än som i 16 §. utmärkas, och derest olagliga beslut, eller sådane, som i Lagen ogilda förklaras, eljest fattas och verkställas, innan rättelse deri vinnas kan, verkan deraf måste förfalla med särskild rätt till skadestånd för de Borgenärer, som genom Beslutet blifvit lidande; så kan ej eller Utskottet finna berörde erindran Jeda till någon särskild uppmärksamhet, 3:dje Gap. Den förändring i förra Concoursförfattningarne, sorn enligt Lagförslaget skulle äga rum, i afseende på Gäldenärer, hvilkas obestånd utan deras eget vållande tillkommit af vådliga händelser, såsom Sjö- och Brandskada, Fiendens härjande, eller annat sådant olycksfall, är utur flere grunder bestridd.
Lagförslaget fastställer, att sådan Gäldenär skall njuta frihet för sin person, eller, som det Lag-Utskottets Betänkanden. 5 5 |> benämnes, Afträdesförmån, för värdet af den skada häri af olyckan haft, samt at.
Borgenärerne för den del af gälden, hvarföre han afträdesförmån vunnit, icke må af hans framtida tillgångar utsöka, hvad till hans eget, hans hustrus och oförsörjda barns underhåll nödigt är.
Häremot är anfördt: att, otn än efter juridikens stränga reglor hvarken befrielse från en förbindelse borde äga ruin förr än den blifvit fullgjord, eller en person plikta för en annans olycka, gåfves det likväl en högre känsla, som befallde medlidande för den olycklige, och som i hvarje ädelt brust påkallade uppoffringar för att rädda likar, sorn utan eget förvållande fallit i nöd och elände: att Lagstiftaren, ledd af denna känsla, icke trott sig böra till en redlig
Gäldenärs redan hårda missöde att förlora all sin egendom, äfven lägga förlusten af all förhopp* ning, att genom flit och omtanka åter kunna' arbeta sig upp och förvärfva nya medel för sin utkomst: att Lagstiftaren icke velat uppoffra •dessa från mensklighelens allmänna fordringar hemtade, och så för den ena som för den andra lika gällande grundsattser, för de tillfälligheter, att en sådan Gäldenär någon gång i framtiden kunnat få utvägar att betala, och atf någon genom hans olycka lidande Borgenär uti förlusten funnit orsak till eget obestånd: att erfarenheten visat, det de tilifällen varit sällsynte, då befrielse för verkliga olyckor ägt rum, och att, när det inträffat , följderne vanligtvis drabbat flere Creditorer, samt således sällan varit synnerligen känbara, åtminstone ställde 1 jemnförelse med Gäldenärens eget beklagansvärda tillstånd: och att in* 5 5® Lag-Utskottets Betankanden. gen gällande anledning gafves, alt med rubbning af en Lagstiftning, hvars rättvisa allmänna omdömet högt gillade, införa nya stadganden, soto i deras egen medlarenatur, eller så tillsägande* halfhet, i ingen måtto uppfyllde ändamålet att förena afseendet på Gäldenärens lidande med Borgenärernas rätt till ersättning för deras förluster, och i hvilka dessutom synbart lage frö till tvister och oredor.
Sedan man nämligen borttagit
Garacteren på afträdesförmån, men bibehållit benämningen, för att oegentligt låta dem befekna endast Gäldenärens befrielse från bysättning, hade man således gifvit bristen i en olycklig
Gäldenär* afstådde tillgångar en tvåfall dis» egenskap, den ena både Utmätnings- nefi Bysättningsgild och den andra villkorligen IJtmätriingsgild, eller sådan, att Utmätningen skulle inskränkas till hvad sorn öfversköt Gäldenärens behof till underhåll för sig och sin Famille.
Orri än en Gäldenär kunda genom värdet af sina olyckor, redovisa hela bristen i Borgenärernas betalning, så äfventyrad© han likväl dagliga Utmätningsförsök , samt skulle följaktligen såmedelst vara stängd från all Credit för sin uppkomst, och, om likväl någon funnes nog ädelmodig för att lemna honom förlag till nyttiga företag, och han derigenom lyckats att samla något som öfversteg hans behofver, så skulle detsamma honom fråntagas.
Gäldenären hade således intet vunnit på Lagstiftarens medlidande och omsorger.
Efter sin olycka ägde han ingen anledning qvar till tröst, intet sorn kunde lifva och uppmuntra honom till arbetsamhef, utan han skulle, såsom stängd ifrån alla Lag-Utskottets Betänkanden.
557 utsigter för framtiden, af hopplösheten tvingas i ett overksamhets-tiilstånd, som gjorde honom till en börda för sig sjelf och för samhället.
I fall åter bristen icke kunde genom lidne olyckor fullt redovisas, blefve förhållandet än mera besynnerligt och inveckladt.
En utredning måste först göras för att få deh bysättningsgilda och den endast utmätningsgilda andelen af gälden för hvarje Creditor åtskiljd och bestämd.
Bysattés
Gäldenären för den förra, så hade han foga gagn af friheten från bysättning för den sednare.
Om han ock kunde skaffa sig medel att afbörda beloppet af sin bysättningsgilda brist, ■vore det ingalunda afgjordt, att han derföre blefve fri för sin person, emedan Borgenären , som för den endast utmätningsgilda delen äfven hade rätt, att hålla sig till hvad han framdeles förvärfvade, ansåge den betalning, som erbjöds, såsom en förvärfvad tillgång, och afräknade densamma, om icke blott på den utmätningsgilda delen, åtminstone på hela den odelade fordringsbristen.
Skulle det äfven antagas , att Gäldenären, fastan han efter olyckan fortsatt sin rörelse, ägde rätt att emot äldre Creditorer tillgodoräkna sig den skada han lidit, men deremot ansvara de senare Borgenärer till fullo både med person och egendom, så uppkomme derigenom den största svårighet i utredning och sammanblandning 1 rättigheter.
På goda skäl skulle ock rigtigheten af nyssnämnde princip kunna ifrågasättas.
Om någon led en olycka, borde han beräkna, hvad inflytande den haft på hans ställning.
Funne han sig derigenom utur stånd satt att betala sine Bos - 55» Iag-l. isÅottets Betänkanden genärer, sä vore det hans pligt att till dem afträda sin egendom.
Om detta underläts, om Gäl* denären fortsatte sin rörelse och gjorde ny skuld, så ådagalade han såmedelst att han oaktadt olyckan funnit sig i stånd att göra rätt förslg.
Obestridligen skulle han då anses hafva eftergifvit sitt anspråk, att, om han framdeles funné sig t tvång att afträda sin egendom, kunna åberopa den förra olyckan.
Hans äldre Creditorer komtno i en annan ställning då de nödgades dela tillgången med nya Creditorer, och i allmänhet kunde det tagas för afgjordt, att denna tillgång vore förminskad, och att han således förnärmat Borgenärerne.
Man föreställe sigen handlande, sorn genom Sjöskador eller andra olycksfall sage sitt obestånd med hvarje ar tilltaga.
I hopp att åter upphjelpa sig fortfore han med sin rörelse, men uppgåfve ändtligen i hopplöshetens Stund lemningarne af sin egendom.
Det vore orättvist om han kunde få gå tillbaka med beräkning af sina olyckor, och att dessa skulle gälla emot Borgenärerne i man af tiden för tillkomsten af deras fordringar.