Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är onekligt, att denna anstalt, längre tid fortsatt, bör blifva af nyttigt inflytande, hälst om några reglementariska förändringar, som blifvit föreslagna, vunnit bifall.
Någon allmännare boskapssjukdom bar under dessa år icke inom Provinsen ägt rum.
Om Hösten 1831 voro väl fåren på flera ställen besvärade af så kallad Igelsjuka eller Lefvermask, en vanlig följd af våta år, och nästlidet års vår voro Hästkreaturen nog allmänt besvärade af Qvarka; men ingendera af dessa sjukligheter vållade egentliga förluster för Landtmannen, som deremot haft ett värre och här i orten ganska ovandt ondt uti ofreddandet af Rofdjur, särdeles Vargar, hvilka under senare åren, i synnerhet vårtiden förlidet år, gjorde icke obetydliga förödelser och nödgade Landtb mannen till förut obehöfliga omsorger för vården af sina kreatur, hvilka vårtiden utsläppas.
Varggårdar hafva väl varit anlagda; men utan nytta och derföre råkat i förfall; hvaremot Räfgropar på flera ställen finnas och med fördel användas.
Vargskall hafva ock blifvit anställda, men i följd af allmogens ovana dervid och brist på nödig kunskap hos anförarne, aldrig medfört åsyftadt ändamål.
Deremot hafva Länets Innevånare år 1831 y dels Sockne- dels Häradsvik, gjort föreningar örn högre premier för Rofdjur fällande utan skallgång, hvilka föreningar, under den 28:de
December sistliden år, vunnit Eders Kongl.
Majrts Nådiga stadfästelse.
Att Landlhus-hållningen i Blekinge begagnar Brännvins-bränningen icke blott som eu binäring, utan att den ä'r så inforlifvad med jordbruket, att den deraf utgör en väsentlig beståndsdel och så till sägandes dess egentt>a mai, är en lika känd som beklaglig sanning.
Jag säger beklaglig, ernedan jag tror detta hushållssätt vara lika oförenligt med jordbrukets sann - 2 2
För år 1828 , • 2424 Jordbruka ål- 1829 . . 2579 dito ar 183o . . 2585 dito åi- 183i .
. 2092 dito år i832 .
. 2078 dito skyldiga fördel, som den skadliga inflytelsen deraf på populationen är gifven och erkänd.
Blekinge är utan tvifvel den Svenska provins, der Brännvins-brännande af Potatoes först drefs till någon höjd, der det ekonomiska och commerciella värdet af en högt drifven potatoes-odling -således först försöktes och derifrån detta riyItiga eller förderfliga exempel sedan spridt sig till alla andra orter, inom några få decennier.
Till bränn vins-Brätiningsbegagnande hade .anmält sig:
Ibrukare, med en pannerymd af 85,255 kannor -• yy -+ m -* 6 *• *• 8^82^ yj ....
, * 69,334 ,, För att beräkna Provinsens årliga produktion af brännvin hafva åtskilliga försök blifvit gjorda, men utan att man förmått ernå någon tillförlitlighet.
Sannolikaste beräkningen är, att örn 326,000 Tunnor Potatoes förvandlas till brännvin och med tillsats af nödigt malt gifva minst 6 kannor per tunna, uppkommer en qvantitet af 1,956,000 kannor, hvaraf troligen hälften konsumeras i orten och andra hälften, afsättes, egentligen på Stockholm.
Efter hvad tull specialerna utvisa, hafva följande qvantiteter brännvin blifvit från Blekinge exporterade, nemligen: 1828 558,407 kannor 1829 862,936 1830 1 . ..... . ... . ... . 889,54b i83r . . • . . . . ...... 4^8,643 iS32 , . .. ..
. . • , • . • 664,182 -3,393,663 kannor; Men härvid hör anmärkas, att en icke betydlig del blifvit földt dels till Sölvesborg ifrån kringliggande trakter i Skåne, och dels till Carlshamn från Småländska Egendomar^, så att hela exporten ingalunda bör anses såsom Blekinges produetion.
Af 1,472,179 Kannor «ora fraH Sölvesborg expor, terats tinder ofvannamnde fem år, hafva endast 36o,65o Kannor blifvit producerade inom Blekinge.
Emedlertid är den ensidiga riktning jordbruket tagit, derigenom att allt dess afsalu Jiufvuclsakligast är riktadt på brännvins-produktion, ganska be - tänklig.
Nästan öfver allt är Landtmannens hushållning
Bygd derpå Ålit hvad lian kail undandraga de dagliga lifsförnödenheterna riktas till denna så kallade förädling, den lian på närmare eller fjerrmare håll afyttra!-, likgiltig örn de olyckor och det förderf lian derigenom utbreder inom eget eler medmenniskors sköte; Under det hvar och en med bekymmer och oroklagar öfver den allmänna national-förnedring dryckenskapslasten medfört, <it det dock knappast någon, som drar i betänkande att fortsätta en ymnigare tillverkning af dea produkt, hvarigenom denna lnst åstadkommes.
Brännvinsbränningen har, särdeles under de sista deeennieriie, utgjort ett godkändt föremål för den allmänna spekulationen; hvar och en bär velat ockra på det allmänna eländet, och Jordbruket sjelf, misskännande sin egen fördel,’ hai lånat sig. till den förnämsta befordrare!! af sina idkare^ förderf.
Det för tjenar utan tvifvel besinning, att, oansedt odlingsfliten varit, under desista tjugo årens fred, i nästan oafbrutet tilltagande och landet, under denna tid, allmännast varit välsignadt af goda skördar, välståndet likväl icke vunnit någon solid förkofran, utan fattigdomen snarare tilltagit; att, oaktadt dessa stegrade omsorger att aftvinga jordbruket en högre afkastning, Örtens- skogar likväl med det samma blifvit förstörda och årligen uttömmas } följd af Landtmannens stigande beliofver att anlita äfven denna utväg till m olust; alt folkökningen endast riktat landet nied tiggare och vanartiga, som fördubbla bekymren och utgiflerne för de idoga och något mera bergande; att, i följd häraf, hvarje Socken är belastad med en- kostsam: fattinVaid, hvars- beliofver årligen förökas; att tjell stell jons-klässerv försämras, gej °m stegrade anspråk , minskad arbetshåg och Begär att undandraga sig husbonde-väldets- nyttiga inseende öfver. ungdoms-Iifvets utsväfningar ; samt alt ivarje år af sämre årsväxt genast liotat med verklig nöd och gjort särsk ildjj*n borger för dess afvärjande oumgängliga, Mea hvad aggar också odhr8S®. len annaE än en äsyftad högre produktion att användas till brännvins^a, Riling?
Hvad är det som sköflar skolarne till svedjeland örn ej denna omsorg’?
hvaraf befolkas mest fattiganstälterne om ej af offrén- för ^iensteU ^örstöielser och deras usla afföda? hvad demoraliserar i högre grad Sohi gn °11S~ ~ aSSen ocll: s^aPaE vanartiga lättingar, än detta- samma fylleri , torps, n -1 S*'1 0<dl uppmuntran i hvarje gård, snart sagt i hvarje• öa oell Slutligen hvad är det sora Lortsköflar Besparingarne' för no>~ r — 24 —• deus dagar, om ej detta begär efter vinning och vällefnad, som närvarande husliålls-method frami)tingat?
Betraktar nian följderna af denna liushållsmetliod från en annan synpunkt, s& visar det sig, att vi ännu måste från utrikes orter importera betydliga qvantiteter af de förnödenhetes-artiklar, som jordbruket borde och utan tvifvel kunde producera, om det vunne en klokare riktning, såsom Kött, Fläsk och Talg, Hampa, Lin, Linfrö, Hamp- och Linolja, Hudar och Skinn, Till och slutligen Fiskvaror, hvaraf konsumtionen nu äv vida större än hvad den borde vara, utan den omnämnde ensidigheten i Svenska Landtnianna-industrien.
Värdet af ofvannämnde artiklar, som från utrikes orter inkommit under året i83i, uppgick till omkring tre millioner Riksdaler Banco, som således är hvad jordbruket i det minsta bar, vid en förändrad riktning, att påräkna såsom ersättning för hvad man kan tro det förlora genom minskad bran vins-bränning, dervid den reella vinsten bestode i återförd moralitet ordning och allmänt välstånd,' hvilka deremot nu årligen gå allt mer och mer förlorade, om ej upplysningen och patriotismen förmår .frambringa en bättre anda, en ädlare omsorg om mensklighetens högre fordringar.
En sådan bättré anda synes dock vara på vägen att inträda.
Inom denna Provins hafva de sista bränvins-brännings-förbuden, hvilkas nytta och nödvändighet ingen bestridt, om än vinningslystnaden sökt rikta sig genom individuella öfverträdelser, nog allmänt utbildat den opinion, att fylleriet säkrast skulle förminskas och Landtmannens redan häfdvunna hushållnings-metbod ändå bibehållas vid belåtenhet, om bran vins-bränningen inskränkte sig till 3 å 4 månader af året, beräknadt från December eller Januari månader.
Vid de Sockne-stämmor, som inom
Länet blifvit hållna för stiftandet af måttlighets-föreningar, hafva kloka och rättsinniga Bönder framträda sorn t. o. m. öppet förklarat, att de, erkännande allt det onda brännvinets missbruk förorsakat, önska witallbrännvius-branning måtte varda förbuden för alltid, då de af erkänsla mot
Regeringen för en sådan välgerning, gerna ville fortfarande betala dei* brännvins-skatt som tillhör deras hemman.
Sådana tänkesätt må val icke anses allmänna, men ådagalägga redan öfvergången lill ett bättre.
Det förslag bar ock, inom Länets
Hus hålls-Sällskap blifvit väckt, som må hämla icke saknar anspråk på uppmärksamhet - sambet, att rättigheten till bränn vins-bränning borde grunda sig icke blott på egendomsvärdet ensamt, utan i förening med mäBgden af det antal Boskapskreatur, sorn vid egendomen vinter- och sommar-födas.
Om denna ide, succesift, utvecklades derhän, alt antalet af fullväxta Boskapskreatur, sorn födas vid en gård, borde vara normen för kannetalet af den brännvinspanna, som får gagnas, så skulle aldrig Brännvins-tillverkningen blifva ett Fabriks-artadt företag, som livar och en söker drifva till det högsta, utan ladugårds-skötseln , då den utgjorde ett nödvändigt vilkor för en högre brännvins-produktion, skulle gå i bredd med den; således vinna en större omsorg, hvaraf naturligtvis skulle följa ökad gödning för åkerjorden, rikare skördar, bättré ängskötsel och för det liela en förkofran, hvars bestånd vöre försäkrad uti dess egen cirkulation.
Det är väl sannt, att bränn vins-produktionen härigenom skulle i väsentlig mån minskas, helst bränningen förvandlade sig till en verklig Landlmanna-näring, och många smärre jordbrukare, som föda ett ringa antal kreatur, nödgades förena sig örn en gemen - sampanna; men redan häri läge en väsendtlig vinst för det allmänna, bran- • vins-bränningen skulle oförmärkt upphöra att vara Landtmannens hufvudföremål, enär lian, för att ernå det, nödgades anlita en annan hushållsmelliod, sorn redan i sig sjelf bär så många frön till båtnad .och belåtenhet; och ingen ting lärer vara rättvisare och klokare, än att den, som vill åtnjuta rättigheten att producera en onyttig, om ej skadlig, öfverflödsvara, först bör visa sig hafva förskaffat sig sina nödvändighets-behofver eller försäkrat beståndet af sin hushållning.
Härigenom skulle de missförhållanden vara förebyggda', som nu beklagligen ofta inträffa, att mången stark brännVins-brännare har en inskränkt Ladugård och elt uselt jordbruk.
Innan jag slutar frågan om Blekingska jordbruket och hvad dermed gemenskap, bör jag ej underlåta att vidröra frågan om Sockne-Magaziners anläggande.
Redan innan Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Circulaire-Bref den j^:de sistlidne November, föranledde detta ämnes behandling, hade etsamrna utgjort föremål för öfverleggningar.
Läns-Styrelsen lät nemli|e°, under sommarn 1828, härom höra Länets alla Socknar vid utlysta nestämmor; men förslaget möttes då öfverallt, om ej roed ovilja, åtnstone med likgiltighet, och förblef utan verkställighet.
Efter den tiden handsk. 5-årsbcrättche för Blekinge Län. 4 hafva väl förhållanden inträffat, som närmare fästat uppmärksamheten vid denna angelägenhet, och meningarna torde nu vala delade.
Mangen inser utan tvifvel, att ehuru den utvägen synes lättare att i svåra år hos Städernas köpmän erhålla sina behofver, tar dock köpmannen en dryg betalning för sin införskrifning och magazinering, att icke allenast denna dryga betalning utan äfven sjelfva inköpspriset äro för Landtmannen förspillda och oftast nog svårt-anskaffade penningar, som kunnat vara bespara, örn han sjelf, i den goda dagen, vetat spara sjelfva varan, eller om han ägt någon inrättning, der hans besparing kunnat emottagas och vårdas; att det icke är att förvänta, det hvar och en jordbrukare skall, utan väckelsen och biträdet af en sådan inrättning, veta att göra sig tillräckliga besparingar på eget loft; att någon minskning i Potatoes-planteringen och deremot tillökning i sädes-produktionen lätt skulle bereda tillräckliga tillgångar för insättning i Magazinerna, helst i en Provins, som så sällan lider missväxt som
Blekinge och der således insättningarna för hvarje år ej behöfva vara betygliga; samt slutligen att om, genom sådana besparings-magaziner, hvarje Hemmansägare sjelf kunde göra sig oberoende af inträffande svagare år och förekomma all egen förlägenhet, han icke eller, sådana år behöfde, såsom nu, inskränka sina arbeten och förminska antalet af sina arbetare, utan han oförändradt kunde gifva de fattigare folk-klasserna samma tillgång på arbets-förtjenst och således samma utvägar att förskaffa sig sitt uppehälleäfvensom att han icke eller, såsom nu, behöfde tillgripa och förstöra sina få, ännu i behåll varande, skogsförråder; men det är dock att förmoda det en motsatt mening gör sig gällande.
Man anför å andra sidan att Blekinge, med sina ej aldeles obetydliga Sjöstäder och sina mångfalldiga Landthanrnar, med sitt läge imellan det sädesrika Skåne å ena och det föga mindre sädesrika Öland på andra sidan, med sina kommunikationer i bela Östersjön, som är på östra och sydliga sidorna omgifven af idel sädesrika länder, knappast kan komma att erfara en sädesbrist utan för dagen; att anskaffandet och underhållandet af behöfliga Sädes-Magazmer, antingen dessa bildas för Socken eller Härad, måste blifva kostsamma för Landtbrukaren, förut tillräckligen ihågkommen med utgifter af alla slag, och till den grad betungande för Torpare och Inhyses-hjon, att dessa, ehuru bäst behöfvande inrättningen, ingalunda kunde deri deltaga; att sjelfva säden, som bär i orten “ a7 — icke kail presteras ritorr, i brist på utväg dertill, fordrar den mest noggranna och täta tillsyn och lätt är underkastad förskämning af värma och mask; att befattningen dermed är nog ansvarsfull och vådlig för att kunna fordras såsom ett municipal-sysslande; att förråderna ej utan den mest kännbara ansträngning kunna samlas till den mängd, som motsvarar de större behofven vid inträffande missväxt; att en inrättning, som bar att kämpa med alla dessa stora olägenheter och kostnader, näppeligen kan tillvägabringas i en ort, der ingen trängande nödvändighet påkallar den och der således ej denna nödvändighet öfverväger svårigheterna.
I fråga om Skogsvården inom Länet, den del af Landtbruket, som utgör så till sägandes dess andra hälft, då jordens kultivation utgör den första, måste jag beklagligen endast vitsorda en fortgående misshushållning; och den gifna följden häraf, en allmännare brist på skogsämnen, synes med livar dag mer och mer närma sig; ett förhållande, som redan i det föregående af denna berättelse blifvit antydt.
Under det man med fägnad erfar, huru jordens odling till producerande af säd och jordfrukter med hvarje år stiger och förbättras, finner man med bedröfvelse, huru naturens stora frivilliga produktion af skog icke allenast vanvårdas, utan rent af förhindras och ödelägges.
Den utgör likväl en naturens rikedom, hvars nytta och nödvändighet hvar man inser och erkänner, under det man behandlar densamma utan ringaste ordning eller tanka på behof af en bestämd behandling.
Deli tid är icke aflägsen, den lefver ännu i mannaminne, då denna Provins ägde rika skogar, som, med klokhet vårdade, kunnat blifva en onoslig källa både för ortens behof och för en måttlig afsättning till andra ■Provinser.
Orsakerna till detta skogsödande, torde kunna hänföras till Örne huf"vudsakliga omständigheter: 1:0 Brännvins-bränningen, som, i hvarje hushåll der den idkas, otvifvelaktigt medtager ett mångdubbelt större vedförråd än bushållets öfriga behofver, hvarigenom en högst betydlig konsumtion inom Provinsens eget sköte måste uppkomma, oberäknad! det skogödande svedjande som är förut omförmält; 2:0 det lokala förhållande, atfc ^rovinsen, med rättighet till fri utförsel från sina mångfaldiga LandthamÄr* är På ömse sidor omgifven af skoglösa orter, dit utförseln är i samma 28 mån lockande, som afsättningen är säker; och 3:o bristande kunskap om och uppmärksamhet på en nyttig och bestämd hushålls-method.
Länets Hushålls-Sällskap sökte väl 1826 tillvägabringa någon väckelse ' i sistnämnde afseende, genom inköp af Hof-Jägmästaren Ströms afhandling om en förbättrad Skogshushållning och denna Boks utdelning så väl tili samtliga Sockne-Kommiteerna som Länets Landtmätare samt Jägeri-Betjeningen; men eliam
Kommiteerna anmanades att söka befordra denna afliandlings flitiga1 läsning och efterföljd, samt Landtmätarne och Skogsbetjeningen att vid de många tillfällen de noder sina förrättningar äga att både inhämta kännedom om allmogens skogsförråder och att med allmoden Samtala om dess ekonomiska angelägenheter, söka bibringa dem nödig kännedom örn de hufvudsakligaste omständigheter, som i anseende till skogsvården äro att iakttaga samt biträda med skogens taxering m. m., synas dessa åtgärder hafva varit fåfänga.
Sedermera utkom en förnyad, omarbetad upplaga af ofvannämnde Afhandling, under namn af Handbok för Skogshushållare , hvilken på allmän bekostnad blef inköpt och till alla ModerKyrkor utdelad, för att, under vederbörande Pastorers inseende och vård befordras till kännedom bland allmänheten.
Det är dock fruktansvärdt, att denna omsorg för väckandet af någon tänka på skogs-hushållningen och dess systematiska behandling, varit lika onyttig som Hushålls-Sällskapels, helst den omförmälta Handboken sällan eller aldrig lärer efterfrågas och dess tillvaro till och med af mängden torde vara borrtglömd.
Hvad som deremot med uppmärksamhet och begärlighet omfattas, är rättigheten till Ekskogarnas inlösen, på det äfven dessa må kunna blifva ett tillåtet föremål för den allmänna förstörelsen.
Vid näsllidet års slut, hade 2,270 Jordägare, med tilsammans 553f?fdels mantal, eller vid pass hälften af Länet inlöst sina Ekskogar, med en summa af *3,1^2 Riksdaler 24 sk. 9 rist för den nu befintliga och med 269 Riksdaler 33 sk 7 r:st för den framdeles växande skogen.
Efter de inkomna värderings! förrättningarna, utgör lösesumman för hela Länets nu befintliga Ekskog a3,6i6 Riksdaler 20 sk.
Det är utan tvifvel att hoppas, det mången nied klokhet och sparsamhet hushållar med sina förråder af detta dyr bara trädslag samt söker vårda dess återväxt; men emedlertid torde med /% 39 Säkerhet kunna antagas, att ett större förråd nedhugges, hvarpå den ymniga tillgången på allt slags Ekvirke, särdeles stäfver, redan lemnat tydliga bevis. c : ; Exporten aflrädvaror har, under de sednare åren, blifvit betydligt försvårad, genom det förhållande, att alla Ösfersjöhamnarna, hvarest afsättning tillförne kunde nied fördel beräknas, blifvit till öfverflöd fournerade ifrån Ryssland och Finnland med vida bättre produkter, hvarigenom priserna å de Svenska fallit; ett förhållande som naturligen inverkat på Landtmannélis försäljning, enär lians priser derigenom blifvit af köpmannen nedsatte; och då- afsalu af skog vanligtvis mera varit en följd af oundvikligt behof af penningar, än af omsorg att begagna en fördelaktig hushållsgren, har, afsättningen behöft i samma mån ökas, som betalningen blifvit minskad , hvarigenom således skogsödandet ännu mer förvärrats.
Också är tillgången inom Provinsen på fullmoget virke, särdeles byggnadstimmer, ganska knapp, hvilket bäst ådagalägges vid de allmänna Lastage-platserna hvarest man i allmänhet endast träffar ungskog.
Icke desto mindre fortfar den allmänna seden att använda träd till Husbyggnader at ana stag, niea unaantug ^.o«ia naiau, Hvarest - -__i_ af den inskränktare tillgången, Ladugårdshus uppföras af gråsten och Boningshus af tegel, hvari en del Hemmansägare visat berömlig omsorg.
Anmärkningsvärd är dock den i sednare åren lins allmogen stigande luxen i byggnadsväg.'
Hvar och en Bonde af någorlunda behållna vilkor, som bygger sin gård ånyo, gör ett i en vida större skala än fordom.
Boningshusen erhålla merändels 2:ne våningar, med flera rymliga och väl inredda rum, och äfven Ladugårds-husen anläggas med mera urskiljning och omsorg.
Anläggandet af stenmurar lill hägnad, som i så betydlig män leder lill skogs^esparing, är ock i märkbart tilltagande både hos allmoge och ståndspersoner.
Användt af Pappers-tak, en af nyare tiders uppfinningar» börjar redan sprida sig, till och med bland allmogen.
Jordbrukets Binäringar, hvartill torde böra räknas Trädgårdsskötsel, tTtm °°h Hampodling, Tobaks- och Humle-planterijig samt Biskötsel hafva, lander de sednare åren icke vunnit någon ökad uppmärksamhet, om ej till fVUnyrS ^6n ^rstnämnda, eller Trädgårds-skötseln, hvilken står i ett visst förhållande till omsorgen om bättre och prydligare byggnader, hvarmed vanligen nja trädgårdsanläggningar förenas.
Det är också icke sällsynt, att hos förmögnare bönder finna vackra och väl vårdade trädgårdsanläggningar; men i allmänhet anser man deni, såsom fordrande mycket arbete, mindre lönande och äro det ock
Titan tvifvel, så vida man endast räknar på afsättning i staden och icke på nyttan i ett hushåll af ymnigare tillgång på grönsaker och jordfrukter.
Denna Provins synes emedlertid redan af naturen vara skapad till en trädgård.
Ädlare trädsorter kunna bär med framgång odlas, och afsättning af frukterna bör icke Saknas på främmande orter, särdeles liufvudstaden.
Linskötseln användes endast för husbehof och någon förbättring i de methoder, sorn tiden redan häfdat, har, oaktadt de omsorger härföre blifvit använda, icke kunnat tillvägabringas.
Dock har skickligheten alt tillverka hemväfda tyger, hvilken redan i flera år utmärkt denna ort, äfven under de sednare fortgått med berömliga framsteg.
Länets Hushålls-Sällskap har med uppmuntrande belöningar hugnat flera, som i denna konstfärdighet utmärkt sig.
Den skulle ock utan tvifvel ytterligare tilltaga, eller åtminstone mera vidsträckt användas, om ej allmogens ungdom lockades till förbrukning af utländska tyger, hvilka, enligt allmän klagan, dem tillföras af Elfsborgs Läns Gårdfarihandlande, hvilka icke sällan i kustorterna utbyta sina egna tillverkningar emot utländska yppighetsvaror, dem de sedan förstå att utprångla bland allmogen.
Denna handel är val redan i författ- . ningarna förbuden och Läns-Styrelsen har genom utfärdade kungörelser sökt upplifva dessa förbud och agga allmänna åklagares uppmärksamhet; ulen dessa sednares nit begränsas af det skydd, som denna otillåtna handel åtnjuter i följd af allmänhetens gemensamma omsorg att tillfridsställa yppighetens och fåfängans fordringar.
Hvad angår planteringen af Humla, Hampa och Tobak, så är det nnjMärkningsvärdt, att den särdeles i anseende till de tvänne förstnämnda växterna, nästan helt och hållet upphört, åtminstone idkas af så få och tili «ådan obetydlighet, att det knappast är nämnvärdt.
Humla är en artikel, hvaraf förbrukningen till stor del upphört, hvarföre ock planteringen deraf icke vidare lönar sig.
Orsaken härtill torde igenfinnas deri, att konsumtionen af öl och dricka blifvit utträngd utaf den af brännvin.
Lagens stadgande om humlegårds-läggande står ock nu som en död .bokstaf.
Kon - sten att brygga öl och dricka, fordom känd icke blott af hvarje busmor utan af hvarje piga, är nu försvunnen, då deremot brännyins-bränningen är bär i orten känd af snart sagdt alla åldrar och kön.
Till jordbrukets binäringar torde äfven böra räknas Saltpetter-tillverkningen.
Inom Länet finnas a5 Saltpetter-lador, men den större tillverkningen sker från enskildta Ladugårdshus.
Under åren 1824» 25, 26, 27 och 28, tillverkades inom Länet 2,089 L:pd 17 Skålp.; men under de sednare åren har denna tillverkning förhållit sig på följande sätt; 1829 ....
400 L:pd 1830 .... 35g — 1831 ....
280 —- iS32 ....
433 , —• 1 _1493 Lispund.
Nyttigt
Villebråd finnes visserligen inom Blekinge, liksom i de flesta andra Provinser, af Tjädrar, Orrar, Harar, Rapphöns, Änder och Sträckfogtl; men Jagten är aldrig af den betydenhet, att den i något afseende kan räknas bland landets näringsfång.
I yttre skärgården, särdeles den östra, anställes ■vårtiden en jagt, af egen beskaffenhet, efter så kallade Taflackor, en art sträckfogel, som vid denna tid flyger i bestämda riktningar nära intill kusterna och hvartill en mängd personer vanligen samlar sig och vissa iakttagelser måste bemärkas. från Småland, som har rikare tillgång på Skogsfågel, erhålles icke ymnig, men någon tillgång derpå, vanligen mäst den tid jagten är förbuden eller vårtiden, en följd af svårigheten att bevaka iagtförfattningarnas efterlefnad, enär de stå i strid med det enskildta ögonblickliga intresset, hvari förbrytelserna äga det säkraste skydd.
Fiskerierna äro deremot af mera vigt.