Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ändamålet med den är icke egentligen att till Stats-Cassan dirccte inbringa förökade inkomster, utan hufvudsakligast att till någon del bidraga att hämma ett missbruk, som, i samma mon det blir allmännare, äfven blir förderfligare; åtminstone att ifrån Lagstiftningens sida söka fästa uppmärksamhet derpå, att detta onda, som är i tilltagande, förtjenar att af hvarje Fosterlands vän behjertas.
Då emedlertid en så beskaffad åtagen trefaldig afgift, onekligen i sig sjelf skulle öka Statens inkomster och å ena sidan blifva en ny beskattning, är å andra sidan min bestämda tanka, att skyddsafgiften skulle kunna, om icke alldeles upphäfvas, dock till betydlig mon nedsättas; och derigenom skulle den nyktre och tarflige arbetaren, utan någon förlust för Staten, i Bevillning!}- Utslcotlets Betänkande N:o 5. det närmaste blifva skattfri.
Huru välgörande vore då icke en beskattning, som lindrar fattigdomen, uppmuntrar måttligheten och belönar försakelsen.
Skulle likväl något Öfverskott härigenom uti Stats-Cassan uppstå, kunde detsamma användas till uppmuntring för industrie, eller för att befordra uppodling i de orter, sorn dertill behöfva understöd af det allmänna, och således på en gång bereda den dubbla förmon af minskad import utaf utländska varor och ökad production af de inhemska.
Jag önskar således på det alfvarligaste återremiss af denna del af Bevillnings-Utskottets Betänkande.”
I den allmänna syftningen af sistnämnde reservation instämde Herr Prosten Nibelius.
Af Herr Prosten Öhrnberg: \
D Yttranden till Protocollet den 19 April 1834, rörande Bevillnings-grunderne. i allmänhet, samt serskildt rörande en årlig consumtions- och öfverflöds-afgift, samt årlig Bevillning på titlar ulan motsvarande tjenst, hvilka yttranden, i de fall, som de strida mot Högloft.
Bevillnings-Utskottets beslut, här såsom reservationer mot besluten upptagas.
”Jag utgår från den principen, att jordbruket, som utan skälig motsägelse, är med skatter mest betungadt, bör i första rummet njuta lindring i Bevillning, så vida den, som beklagligen icke är troligt, kan vid denna Riksdag nedsättas; men om nu, hvilket är ännu troligare, Bevillningen måste ökas med en betydlig summa, hvar skall då denna ökade Bevillning tagas?
Månne väl af jordbrukaren?
Nej, det är nyligen anmärkt, att han redan tryckes af allt för tunga skattebördor.
Man påstår vanligen, och det ur goda skäl, att den blifvande beskattningen hufvudsakligen bör blifva indirect, samt utgå af Tull och Accis, m. m.
Härtill svarar jag, att inkomsternc deraf icke förslå till fyllande af de många och de stora Statsbebofvefi.
Tullen får dessutom i min tanka icke allt för högt uppjagas, ty då skola listen, egennyttan och vinningslystnaden uppbjuda alla medel för att eludera Tull-Författningarne.
Man tager vidare sin tillflykt till hög Bevillning på Bränvins-productionen, sorn också är en indirect beskattning; och ehuru man här å nyo träffar den hårdt beskattade jordbrukaren, måste man dock ur goda skäl, uttalade af den allmänna rösten, medgifva denna ökade Bevillning; men då bör den ock icke för hårdt trycka husbehofs-bränningen, utan i synnerhet och i betydlig progression träffa de stora Bränvins-fabrikerne, så vida man finner, att de, såsom Statens oumbärligt skattkamrar, framgent Bevillning^- Vt slottets Betänkande N:o 5. nödvändigt böra existera.
På denna inkomstkälla bör man dock icke allt för mycket räkna eller göra allt för stora calculer; ty min öfvertygelse är, att ganska många afsäga sig husbehofs-bränvinsbränningen, som ännu mindre lönar sig, då Bevillningen derpå förböjes, och att följaktligen inkomsterne deraf icke blifva så betydliga, som man i allmänhet påräknar.
Man måste då uppsöka ännu en annan inkomstkälla till Statsbehofvfcns fyllande, så mycket hellre, som billigheten fordrar, att den personela skyddsafgiften, som är så tryckande, i synnerhet för den stora obemedlade hopen, bör betydligen nedsättas.
Denna nya inkomstkälla finnér jag hufvudsakligen uti en consumtions- och öfverflöds-afgift.
Då det tillhör naturen af ali beskattning, att lägga skattebördan på den, som bäst tyckes kunna henne bära, sä kan jag, efter mycket betänkande, nu mera icke ett ögonblick tveka, att lägga Bevillning åtminstone på några consumtions- och öfverflöds-artiklar.
Min mening är dock icke, som må hända en och annans,, att till ytterlighet uppdrifva denna consumtions- och öfverflöds-afgift, för att sedan få den så mycket lättare och ex absurdo förkastad.
Nej, jag vill göra den så liberal och antaglig, som möjligen ske kan, och dervid i synnerhet fästa mig vid utländska luxe-artiklar.
Jag vill, så långt sig göra låter, icke onödigtvis och under den vackra pretexte af consequence, påläggade lägre classerne någon synnerlig consumtions- och öfverflöds-afgift, utan blott i vissa få fall, och äfven då i billig proportion till dess. ringa och obetydliga öfverflöd.
Mitt syftemål är hufvudsakligen, att de, sorn egentligen lefva yppigt, skola förnämligast derföre beskattas.
Genom delta medel hoppas jag också, att Staten, skall något åtkomma Capitalistens i allmänhet val förvarade cassakista, som annars, så väl vid denna, som vid flere föregående Riksdagar, får stå nästan skattfri, helst capitalisten har många medel att göra sig någorlunda skadeslös för den lagligen utgående Bevillnings-procenten.
Jag medgifver att det i allmänhet är ganska svårt, att med fullkomlig billighet och rättvisa kunna bestämma, hvilka som bäst tåla en ökad Bevillning; men det rimligaste tyckes vara, att bålla sig vid det, sorn ligger öppet för allas ögon.
Då jag derföre ser en privat man bo i ett nära Furstligt palats; då jag i detta palats ser forgylda och med siden beklädda divaner, oltomaner , imperialsängar och i öfrigt de dyrbaraste möbler af alla slag, samt dessutom ett bord sorn dignar under de läckraste rätter och de finaste viner, så tänker jag naturligtvis, och det vöre inconsequent octa Bevillning^- Ui slottets Betänkande N:o 5.
29 oartigt att tänka annorlunda: här bor en rik och mägtig man, sorn måste hafva god tillgång att erlägga årlig Bevillning, för all denna herrlighet-.
Man invänder: hvar och en bör lefva efter sitt stånd; och hvad som är öfverflöd för de lägre, är blott tarflighet för de högre.
Jag medgifver det, och inser allt för väl, att Statens högste Embetsman, hvilka äro skyldige att representera, måste föra en viss yttre prakt; men desse höge Embetsman och desse verklige Excellencer äro ganska få emot desse många, hvilka, ofta ringa både till kall och börd, lefva som Excellencer, och det är i synnerhet desse senare, som lefva förnämt och stort, hvilka böra årligen och hederligen betala för denna fåfänga och för denna yppighet, äfven derföre att de genom sina efterdömen bereda en viss luxe, sorn smittar nedåt och går ifrån dass till dass ända ned tilt dagakarlen.
Man påstår att all öfverflöds-afgift bör förkastas, emedan den alltid mer och mindre blir orättvis; i sin tillämpning.
Jag svarar: nästan alla våra beskattnings-författuingar hafva mer och mindre samma fel, och min öfvertygelse är och har länge varit, att den fattige, relativt till sina tillgångar, merendels betalar mera än den rike, stundom mångdubbelt.
Man påstår ock, att ett dylikt beskattnings-system för öfverflöds-artiklar leder tili mångå chicaner, rättegångar och inqvisitoriska åtgärder.
Jag medgifver det, men felet ligger då vanligen ock till en början hos den som söker eludera Författningen och icke är redlig i sina uppgifter.
Man påstår äfven att den stigande civilisationen och upplysningen nödvändigt lia med sig en viss luxe, sorn icke bör hämmas, och som dessutom underhåller och fullkomnar våra fabriker, manufäcturer och näringar nr. m.
Då jag uti vissa fall måste medgifva detta, så påstår jag tillika, att den stigande luxen har flere och troligen ännu större olägenheter, och bereder inånga af desse concurser och bedrägerier, hvilka voro ganska sällsynta i fordna dagar, då man leffle måttligt och tarfligt.
Men luxen i lefnadssätt och luxen i titlar lia mycket syskontycke och räcka vanligen hvarandra vänligt handen, hvarföre jag också vill påyrka att för vissa titlar utan verklig tjenst bör en viss årlig Bevillning erläggas, genom viss procent af den Charta Sigillata, hvarmed fullmagten är belagd,, men icke påstår jag att denna årliga Bevillning bör hafva retroactiv verkan på redan erhållne caracters-fullmagter.
Att fikandet efter titlar i senare tider stigit med yppigdieten uti lefnadssättet, lärer lika litet kunna bestridas, som det icke heller kan nekas att luxe i titlar ger anledning till luxe i lefnadssättet.
Det tyckes derföre ganska billigt, att genom någon Bevillning årligen påminna den titulerade om hans värdighet,, och derigenom gifva honora 00 Berillnings- Utskottets Betänkande N:o 5. tillfälle, att årligen offra åt ett samhälle, hvarest han för sina förtjenster och för sin titel hedras, hvilket han såsom Patriot älskar och hvars väl* gång är hans förnämsta ögonmärke.
På ofvananförde skäl får jag reservera mig emot Höglofl.
Bevillningsutskottets beslut, så vidt det rörer befrielse från consumtions- och öfver* fiöds-afgift, samt befrielse för Bevillning på titlar utan verklig tjenst, och anhåller vordsamligen, att detta mitt utlåtande må i sin helhet få åtfölja det Betänkande, som till de Höglofl. Stånden remitteras.”
Med Herr Prosten Öhrnberg förenade sig Herr Prosten Risberg, Herr Fält-Prosten Edvall samt hvad Herr Prosten Svedelius beträffade, så, jemte det han instämde med Herr von Hohenhausen, förenade han sig ock med Herr Prosten öhrnberg om allt annat utom beskattning å sådane artiklaiv som skulle förutsätta visitation å kropp och inom hus. Af Per Jönsson från Christianstads Län: ”Då inom Utskottets Afdelning fråga förekom om upptagande ånyo till beskattning af så kallade öfverflöds-artiklar, delade jag enahanda mening med Afdeluingens pluralitet; men då dess åsigt icke blifvit af Utskottets pluralitet godkänd, får jag emot beslutet härutinnan vö'rdsamt anmäla reservation.
Då här ifrågavarande beskattnings-system vid 1823 års
Riksdag afskaffades, var förhållandet helt annorlunda än nu, helst den allmänna bevillningen efter 2 Artikeln fullkomligt uppfylde Statsbehofven; men då nya anslag ständigt begäras och till en del oundgängligen af behof påkallas; då jordbruk och näringar tarfva understöd och uppmuntran; då beVillnings-afskrifningar inom vissa orter af Landet äro nödvändiga, och då Staten lärer förlora en betydlig årlig inkomst genom förmodadt afskaffandé af Nu merlo! teriet, då är tiden inne alt i möjligaste måtto solia hämma ett i hvarjehanda afseenden tilltaget öfverflöd, hvilket vållat att Sverige, oansedt några och tjugu års fred, och med försvarligt goda skördar, blifvit bragdt i ett ganska betänkligt oeconomiskt tillstånd.
Detta var ändamålet med Afdeluingens tillstyrkande af ifrågavarande beskattningssätfc, hvilket jag så mycket mindre trott inom Utskottet skolat möta motstånd, som Mantals- och Taxerings-Comiteerne alldeles icke sakna grunder för dess tillämpning, och control vid lagbudets handhafvande är lätt att åstadkomma.
Dessutom bör man besinna en ganska vigtig omständighet, Bevillnings-TJtskottets Betänkande Nio 5. 31 nemligen farhågan hos mången, att efter Bankens öppnande till Silfver-utvexling, större delen af vårt Silfver kommer i utländningens våld.
Jag delar väl ej denna fruktan, men är viss att de uppskrämde sinnena betydligen skulle lugnas, om det förmärktes att man, i hvad nion ske kan, sökte förekomma utländningens riktande på vår bekostnad.
Då härtill slutligen lägges, att den brist i Bevillningen, som otvifvelaktigt uppkommer, lämpligen hvarken kan eller bör påläggas Bränvinsbrännings-rältigheten, helst beskattningen då endast drabbar den nedan förut nog betungade lägre folkclassen, samt, hvad en och annan velat föregifva, eller att tilltagande luxe blir en följd af industriens fortkomst, icke förtjenar afseende, tror jag mig hafva tillräckligt utvecklat grunderne för min sats, att den som vill vara öfverflödig, bör betala sin kräslighet.” Af Anders Nilsson från Malmöhus
Län, som reserverade sig emot den delen af Betänkandet, som innefattade afslag å väckt fråga om en årlig bevillning för caracters-fullraagter.
STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktryckeriet, i834- Bcvillnings-UlskoUets Memorial N.o 6. t N:o 6.
Ankom till Exp.-Utsk. den 28 April kl. 2 e. ro. Memorial, i anledning af anmärkningar emot Betänkandet N:o 3j angående Herr Eric Lefflers motion} om Bränvins-bränningens inställande.
Sedan Bevillnings-Ulskottet uti Betänkandet N:o 3, uppå anförda skäl, afstyrkt bifall till Herr Eric Lefflers inom Vällofl.
Borgare-Ståndet väckta motion, om underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, att bränvinsbränningen vid instundande Maji eller Junii månads början måtte varda inställd; så har nämnde Betänkande, i följd af dervid gjorda anmärkningar, blifvit ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet under den 7 dennes återremitteradt, men som, enligt ankomne Procolls-utdrag, detta Betänkande är vordet bifallet hos Högloft.
Preste-Slåndet den 7 och af Vällofl.
Borgare-Stånden den 10 i denna månad, återstår för Utskottet icke någon annan åtgärd, i afseende på berörde, genom 3:ne Riks-Slåndens Beslut sålunda äfgjorda fråga, än att derom vördsamt underrätta Hedervärda Bonde-Ståndet.
Stockholm den 19 April 1834* I*T:o 7. Ankom till Exp.-Utsk. den 28 April kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af Herr Nordenankars j Gustaf, motion_, om stadgande af böter för uteblifvande från andra Kröno-uppbörds-stämman.
Ridderskapet och Adeln väckt och till Bevillnings-Utskottet remitterad motion, har Herr Nordenankar, med framställning af de olägenheter och det betydliga besvär, som tillskyndas Kronobetjeningen derigenom, att, såsom en följd af det under sistlidne Riksdag, som orden lydde, på försök upphäfda stadgandet om stämmoE ihan g lill R.
Prot. iS34• 5 Samt. 1 j4fd.
I 3:dje Häftet. i Bevtllnings-Utskoltels Betankande N:o 7. böter, de skattskyldige, sällan af brist pä penningar till utskyldernas afbördande, utan i de flesta fall derföre, att de anse sig icke behöfva besvära sig med några resor till uppbörds-ställel, göra det till en nödvändighet för Kronobetjeningen alt resa omkring i hvarje dislrict nästan till en livar, för att uppbära dess Krono-utskylder, och hade Molionairen éig bekant, att flera Härader finnas, der knapt någon inställer sig vid uppbördsmöten, men då Kronobetjeningen sedan besöker deni i devas hemvist, hafva de penningar jemt afräknade i beredskap för betalningens erläggande.
Då alltså försöket, i afseende på stämmoböter* afskaffande, misslyckats, hemställdes, alt något vite eller ersättning för Kronobetjeningens resor i nämnde ändamål mätte åter upplifvas och stadgas, I hvad Herr Nordenankar anfört, rörande förfelandet af det ändamål, man sisla Riksdag åsyftat, medelst borttagandet af de förut stadgade 12 sk. böter för uteblifvande från uppbördsstämmor, hade Herr Grefve von Rosen_ Axel, till alla delar instämt.
Härvid har väl förekommit, att Rikets sist församlade Ständer, med afslag af Herr Valleijs motion om böter för dem, som i städerna försumma att vid 2:dra uppbördsstämman betala krono-utskylder, och af Riksdagsfullmägtigen Anders Ericssons från Örebro Län, om fördelningen af stämmoböter, förnyat den af Rikets Ständer vid i8a3 års Riksdag hos Kongl. Maj:t i underdånighet gjorda hemställan, att det uti Dess och Rikets Kammar-Collegii Circulaire-bref den 18 Februarii 1806 intagne stadgande om så kallade stämmoböter, hvilka af den, som, utan laga förfall, försummar att sjelf eller genom ombud, infinna sig vid a:dra uppbördsstämman, med 12 sk. erlades, måtte varda upphäfvet och ur Uppbördsförfattningarne Utgå, samt att Kongl. Majrt i anledning deraf, uti Kungörelse den n November 182g, funnit i Nåder för godt, att, under fem års tid, räknadt ifrån i83o års början, lill kraft och verkan upphäfva det uti ofvanberörde Circuiaire-bref förekommande stadgande, om böter för en slik försummelse, på det att, under nämnde tid, skulle kunna utrönas hvad inflytande sådant kunde hafva på de skattskyldiges benägenhet att sina krono-utskylder sjelfmant sig afbörda.
Men då, i de fleste landsorter, oslridigt sig visat, att en stor mängd af de skattskyldige underlåta att infinna sig vid Krono-uppbördsstämmorne, oftast icke för brist pä penningar lill utskyldernas afbördande, utan derföre, att de anse den tid såsom förspilld, hvilken de till en slik inställelse kunde använda, helst erfarenheten lärt dem, att de, lika så väl Bevillningi-Utskottets Betänkande N.o J. 3 sorn vid uppbördsstäramorne, i deras egna hemvist, utan den ringaste ansvarspåföljd, kunna betala vid de besök, sorn Kronobeljeningen derstädes föranlåtes göra tili utskyldernes indrifvande, och att en sådan underlåtenhet, jemte det att den ganska mycket förhindrar en nödig control å Uppbördsmannen, ej allenast i betydlig mon försvårar redovisningen inom behörig tid, utan skulle till och med kunna föranleda dertill, att denna blefve omöjlig, om ett sådant förhållande utsträcktes ända derhän, att ingen infann sig vid andra Uppbördsstämman, hvilket dessutom har den väsendtliga olägenheten med sig för de skattskyldige sjelfva, att större delen af uppbörden, vid ett sådant förhållande, måste passera genom Läns- och Fjerdingsmans eller Krono-Rättares händer, hvarigenom, i händelse desse förstöra medlen eller iråka batance, ny belalnings-skyldighet kan drabba den skattskyldige, alldenstund Häradsskrifvarens anotation å qvittence, hvarförutan något sådant icke är gällande, ej kunnat erhållas, då medlen på förenämnde sätt måst indrifvas, och som den uti Kongl.
Kungörelsen den ar November i82f), om så kallade stämrnoböters upphäfvande till innevarande års slut, åsyftade verkan, helt och hållet förfelats, så har, oaktadt hvad föregående Ständer hos Kongl. Majit i ärnnet under Iånigst hemställt, Utskottet, på nu anförda skäl, samt under förutsättning att den allmänt öfverklagade försummelsen i bevistandet af Kronouppbördsstämmor derigenom skulle till en betydlig del förekommas, ansett sig, med en i möjligaste måtto efter den skaltskyldiges vilkor lämpad ansvarsbestämmelse, samt med det correctiv emot missbruk, att, då den skattskyldige sig infinner och debetsedeln företer, skall derom anteckning göras å densamme, äfven då någon betalning icke eger rum, böra vördsamiigen tillstyrka: återupplifvandet af föreskrifterne om böter för försummelse att bevista aldra eller sista ordinarie Kronouppbördsstämman, på det sätt, alt för debet af till och med i R:dr erlägges a sk., och för hvarje full
R:dr deröfver likaledes 2 sk., att delas till hälften emelian åklagaren och socknens fattige.
Åtskilliga Ledamöters Reservationer bifogas. Stockholm den 23 April 1834- Reservationer: af Herr Gyllenkrok: ”Då jag icke kan förena mig uti Utskottets Be tänkande, anhåller jag att nu få anföra mina skäl dertill. —- Motionairen 4 Bevillnings-VtshoUels Betänkande N.o 7. anför, att de skattskyldig ej infinna sig vid uppbördsmötet, men väl hafva penningar i beredskap aflagde, då Kronobetjeningen kommer hem till dem, för att utkräfva Kronoutskylderne; att sådant inträffat, kan jag ej bestrida, utan bör tro förhållandet vara som Motionairen uppgifver, men det förefaller mig besynnerligt, att den, som har penningar, ej skulle vilja betala vid uppbördsstämman, som visserligen är mindre besvär och mindre kostnad, än att få emottaga Kronobetjeningen i sådant ändamål; desse Tjenstemäns påhelsning plägar ej vara så efterlängtad, då de komma uti tjensteförrättning, och plägar sällan aflöpa utan någon serskild vedergällning; att de som hafva ondt om penningar ej betala förr än den allra sista termin, är ej underligt, och deras förlägenhet hjelpes ej genom böter eller påhelsning, utan torde således böterne förfalla med afskrifning för alla fattiga; Utskottet säger, att detta skulle befordra mera ordning, detta tror jag ej vinnes, ty den välmående torde ej bry sig om denna plikt för beqvämligheten, och det vore endast den mindr* bemedlade, sora skulle få vidkännas denna extra utskyld, de fattiga förlorade intet, men Kronobetjeningen fick litet mer att göra för ingenting; Utskottet säger, att det är mera säkerhet förden skattskyldige, då han betalar vid uppbördsstämman, emedan han då får Häradsskrifvarens påskrift; det är visserligen så, men det är ej utan exempel, att, af oförstånd eller slarf, denna omnämnde påskrift uteblifvit; om betalning sker enligt restlängd, så bar han ej att befara någon olägenhet; jag kan ej förstå hvad som skall vinnas med denna förändring, då den skattskyldige, som ej kan betala vid andra Uppbördsstämman, ändå skall uppvisa sin debetsedel och derpå få Kronofogdens påskrift att den är uppvist, för att undslippa böter; detta är i samling ett sätt att göra båda besvär utan ändamål, och den skatlskyldige torde det medföra kostnad om uppbördsstället är aflägset; den vackra tanken uti slutmeningen, att de fattiga skulle få hälften af plikten,
fruktar jag kommer endast att stå uti Författningen, då deröfver svårligen någon conlrol lärer kunna utfinnas.”
Med hvilken förenade sig Gustaf Larsson ifrån Stockholms Län. Af Anders Olofsson från Stora Kopparbergs
Län: ”Då Utskottets plura litet ansett sig böra föreslå en plikt af 3 sk. för hvarje R:dr uti debiterade Kronoutskylder, som ej vid. den sista uppbördsstämman liq videras, får jag emot detta beslut anmäla min reservation.
Utskottet utgår nemligen ifrån den öfvertygelse, att om uraktlåtenhet vid utskyidernes erläggande - Bevillnings-Ulskottcts Betänkande jV-0 7. 5 läggande å bestämda terminer icke vore förenad med något äfventyr för de skattskyldige, skulle all motvigt saknas emot dessa senares naturliga benägenhet att tredskas med utgörandet af skattebidragen; men, om den sålunda i allmänhet gjorde förutsättning tilläfventyrs må ega sin verklighet på ett eller annat ställe i Riket, vågar jag dock påstå, att förhållandet är annorlunda i de fleste orter.
I min hembygd t. ex., behöfver allmogen icke genom någre tvångsåtgärder påminnas och uppmanas att afbörda sig Kronoutskylderne; de finna pligtkänslan och laglydnaden i detta afseende vara tillräckliga, och de anse som en olycka, ja nästan som en skam, att nödgas emottaga utmätningsbesök af Fogden eller Länsmannen.
Om likväl, detta oaktadt, beklagligen ofta händer, alt en del af utlagorne, äfven efter sista Uppbördsstämma!! finnes i orten utestående, så må grunden dertill icke sökas uti någon obehörig tredska hos allmogen, utan uti en verklig oförmögenhet att till utsatt tid finna nödige pen ni ngetil Igångar, hvilka till det mesta bero af binäringarnes framgång samt den större eller mindre lättheten att för året på denna väg komma till någon contant förtjenst.
Saknas penningar, så hjelper icke den föreslagna plikten, äfven om den förhöjdes till 12 sk. på hvarje R:dr, och om erförderlige medel åter äro att tillgå, så hyser jag den Öfvertygelse, att. de skattskyldige i allmänhet, hellre än de underkasta sig obehaget af utmätning och pantning, sjelfmant fullgöra sina förbindelser i afseende på skattebidragen; hvarföre jag anser Utskottets ifrågavarande förslag vara både obilligt och öfverflödigt.” Af Eric Pehrsson från Gefleborgs
"Såsom skiljaktig ifrån Högloft.
Utskottets pluralitet, om upplifvande af stämmoböter, får jag deremot reservera mig.
Då Rikets Ständer vid 1823 och sisth Riksdag till Kongl. Majit framburit sina underdåniga önskningar, om stärnmoböternes afskaffande, hvarom Kongl.
Majit, den 9 Julii i83o, Nådig Kungörelse utfärdat, så synes det mig vara mindre lämpligt tillstyrka nuvarande Ständer, efter en så kort tidrymd, att i underdånighet begära upplifvande deraf, och vore uraktlåtenheten uppstigen till den grad hos den skattskyldige, som Höglofl.
Utskottet målar den, så lära icke vederbörande Auloriteter försumma sådant hos Kongl. Majit anmäla, som oberoende af Ständerna i Nåder derom förordnar, helst som Kongl. Majit, blott på 5 års försök, bifallit sisth Ständers skrifvelse.
Någon §. i Grundlagen känBih, till R.
Prot. 183/f.
S Sami. 1 4fd. % 3:dje Iläftet.
6 Bevillnings-Utskottets Betänkande N.o 7. ner jag icke, som bemyndigar Bevillnings-Utskoltet alt till Rikets Ständer framkomma med förslag till strafflagar.
För öfrigt synes det mig högst obilligt, alt böter i sådant afseende skola ega rum, i fall man icke vill anse den fattige hafva begått brott dermed, att lian ej eger penningar då uppbördsstämman inträffar.