Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De aT Herr von Selli löieslagne bestyrelse!-, sorn, biträdde af en med lön på stat inom hvarje län tillsatt Civil-Ingeniör, borde egir inseende och ledning vid vägbyggnadsiöretag samt vägundei hållets fullgörande, skulle, efter Utskottets omdöme, icke komma ali medföra det gagn, motionären med förslaget orri deras införande alsell, samt pä långt när icke motsvara de uppoffringar och utgifter både af elei allmänna och del enskilda, hvarmed inrättandet af sådana myndigheter bielke för knippadt.
Utskottet Bih. till B.
Prut. iSöG & 1857. 7 Sami. 2 Afd. 5 Haft. 2 10 Sammansalla Lag- sami si lim.
Besvärs- o. Ekon.-Vtskotlets Betänk.
N.:o 5. kan följaktligen icke godkänna Herr von Selhs berörde framställning; äfvensom Utskottet finner hvad Herr von Seth i öfrigt anfört, om väghållningsskjldighetens förvandlande till en ny afgift till staten, eller, vilkorligt, om taxa å hästar till vägunder hållningsbesvärets underlättande, icke vara tjenligt eller lämpligt, helst i flera lands orter åkerbruket skötes nästan endast med oxar; hvadan Utskottet vördsamt tillstyrker, alt Herr von Selhs ifrågavarande mol/an, sä i ena som andra afseendet, ieke må vinna Bikels Ständers bifall. 1 sammanhang härmed, har Utskottet skolat tillägga: att Utskottet icke kan dela Johan Western/arks, äfvenledes vilkorligt yttrade, åsigt om rättighet endast för den, som till vägunderhållet hidrager, att åtala försummelse all hålla väg i laggildt skick, i följd hvaraf Utskottet vördsamt hemställer: all denna Johan IVestermarks framställning icke heller må till något afseende föranleda.
B eservalioner: af Herr Grefve Sparre, Eide, som anförde: »Ehuru jag obetingadt medgifver, att den tunga, som vägunderhållet för närvarande ådrager jordbruket, är af beskaffenhet att förtjena Representationens behjertande, har jag icke ansett mig böra biträda det förslag, som nu af Utskottet blifvit framsläldt.
Man synes vara ense derom, att underlättandet af trafiken bör vara ett af de förnämsta föremål för Statsmakternas uppmärksamhet och man är i begrepp att derföre offra millioner i hundratal; att införandet af vägpenningar i ett land, der sådana afgifter hittills i allmänhet ej egt rum, komme att verka till berörde ändamål, måste jag betvifla.
Om sådant skedde samtidigt med anläggandet af chausséer, vore derom intet alt säga, enär förbättrade vägar då vore alt emotse; men detta ifrågasattes ej, och det obetydliga beloppet, hvartill vägpenningarne af Utskottet bestämmas, ådagalägger mer än tillräckligt att derom icke kan blifva fråga: jag fruktar att vägpenningarne, efter afdrag af uppbörds-kostnaden, flerestädes skola lemna föga öfverskott och således i fråga om vägunderhållet bli(v a lill ringa båtnad för de väghållning.—skyldige, som likväl skulle vid hvarje resa utom häradet erlägga vägpenningar.
För det närvarande har jordbrukaren åtminstone, såsom ersättning för det onus, han får vidkännas, den förmån, att få färdas fritt pä de allmänna vägarne, utan att tidt och olla hejdas af bomvaktare.
Om han hädanefter, med bibehållande af sin skyldighet, måste vid resa utom häradet erlägga afgift, ulan alt vägarne i väsendtlig mån förbättras; månne han skall prisa föiändringen?
Man torde halva löreställt sig, att det hufvudsakligen skulle blifva desåkallade resande, som komme att genom vägpenningarne bidraga till väg-underhället.
Men erfarenheten ä de ställen, der vägpenningar uppburits, har visat att de »resande» utgöra den utan all jemförelse minsta delen af de trafikerande, som mest består af allmoge.
Det är således denna, som inom egen kommun fortfarande lår vidkännas väghällnings-skyldighelen och tillika skall lemna de största bidragen lill kostnaderna i andra kommuner.
Besvärs- o. Efcon.-Utskollels Betänk.
II Men äfven under den förutsättning, att grundsatsen om vägpenningar införande vunne representationens bifall, anser jag att dess genomförande i detalj icke bordt utgöra föremal för Utskottets arbete, utan att hos Kongl. Majit bordt göras underdånig anhållan om Nådig proposition i ämnet.” af Herr Biskopen Th. Annerstedt: ”Emot Utskottets förslag, all under vissa vilkor medgifva rättighet åt vägunderhållnings-distrikt att uppbära vägpenningar, måste jag reservera mig af följande skäl: 1:o Komme de anstalter, hvilka blefve nödiga för vägpenningar uppbärande, att medföra uppehåll och tidsutdrägt för vägfarande, så mycket mera för allmänheten ovälkomna, sorn sjelfva saken hos oss för det mesta är okänd och föga öfverensstämmer med våra vanor och föreställnings-sätt. 2:o Skulle afgiflen komma förnämligast att drabba allmogen, såsom den i allmänhet mest vägfarande delen af vår befolkning, hvadan för den största mängden väghållnings-skyldige ingen lättnad i deras börda vore alt påräkna, helst 3:o uppbörds-kostnaderna efter all sannolikhet blefve så betydliga alt, med undantag för städerna, på de flesta ställen ringa eller ingen behållning blefve öfrig. 4:o Algilten, ehuru icke hög, komme under vissa förhållanden, såsom då socknar äro delade mellan flere härader eller regementer finnas förlagda i flere län, att drabba en del personer obilligt och äfven tungt.” Häruti har Herr Domprosten Bring, E. G., instämt. af Herr Kontrakls-prosten Rundgren, sorn ansett Utskottet bordt inskränka sig dertill, alt föreslå en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, hvaruti, jemte anmälan derom, att Rikets Ständer, för sin del. ansett lämpligt att väghållnings-skyldige till lindring i jordbrukets tunga, ega rättighet upptaga vägpenningar i de distrikt, der väghållnings-skyldigheten kommer att bestridas antingen genom entreprenad eller genom en styrelse, som lör vägens underhåll ansvarar, begäres att Kongl. Majit täcktes, efter inherntande af alla för ärendets utredning nödiga upplysningar, till Rikets näst sammanträdande Ständer afgifva den framställning i ämnet, hvartill förhållandena kunna föranleda. af Herr Borgmästaren Stolpe, C. J., med förklarande att han instämde uti Herr Biskop Annersteals reservation.
ST:0 fl Ank. till Exp.-Utsk. d. 20 April 1857, kl. 6 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion all fader, som icke kan bidraga till sill oäkta barns uppfostran, bör till allmänt arbete hållas.
Uti en i Hedervärda Bonde-ståndet väckt och till Lag-Utskottet remitterad motion, har Riksdags-fullmäktigen Gustaf Hultman från Nerike anfört, hurusom en ibland 12 Sammansatta Lag- sami Allm.
Besvärs- o. Ekon.-Ulskottets Betänk.
N;o 6. de slörsla svårigheter, som bär i landet mölle behandlingen af fattigvårdens angelägenheter, vore frågan otti försörjning al oäkta barn, hvilkas föräldrar icke sjellve mäklade alt draga försorg otn dem. i vissa Irakier vore della onda i slarkt tilltagande, synnerligas! som, bland arbetsklassen, fadern, äfven om lian egde tillgång, nästan aldrig, ulan genom lagens biträde, kunde lönnås till vårda sig om sitt oäkta barn, och om, såsom ofia bände, lian dertill saknade medel, sä blefvo kommunerna betungade med följderna af hans jällsinuighet, ulan utväg tilt af honom kunna utkräfva ersättning derför.
Under åberopande så väl häraf, sorn af den lagstiftning, hvilken härutinnan lörefunnes i Norrige, har motionären föreslagit: "alt Hikels Ständer mätte underdånigst anhålla, att Kongl. Maj:t ville utlärda en lörfallning, slödd pä följande bufvud-gruiider: alt hvar och en läder lill oäkta barn, som saknade utväg all sjelf försörja detsamma och derföre lät det komma allmänna fattigvården lill last, skulle, uppå anmälan aflältigvårds-sl vrelsen i den socken, hvarest barnet njöte sill understöd, af vederbörande Kongl. Majlis Befallningshafvande dömas lill allmänt arbete så länge till dess lian afIjenat det understöd, som af lälligvårds-slvrelsen lernnades för barnet; samt all hvad han sålunda afljenade skulle fattigvårds-stvrelsen ega att hos Konungens Befallningshafvande utbekomma.”
Emot denna motion, deruti Anders Medin från Kronobergs län instämt, bar, enligt Utskottet tillhandakommel protokolls-utdrag den 2() November 185(5, inom Hedervärda Bonde-ståndet blifvit af Ber Ostman frän Wester-Norrlands län erinrad!: alt då man kände huru svårt, under nuvarande förhållanden, det ofta vore, att få ulredt hvem sorn vore att anse såsom fader lill ett oäkta barn, och ett härom afgifvel frivilligt erkännande högst sällan torde vara alt påräkna, om den sorn tilltalades befarade, alt hans faderskap skulle kunna göra honom lill fänge, hade man ock skäl att befara det en sådan omständighet sku le, vid uppkommande frågor om skyldighet att lemna barnuppfoslrings-bidrag, fresia allt för många alt blifva menedare.
Enligt 45 Biksdags-Ordningen bar sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet lill öfverläggning (örehult denna motion; dervid Ulskollet inhemtal: alt den al motionären åberopade Norrska lagstiftning, eller Kongl. Förordningen den l Augusti 1821. angående underhåll lill barn, som antingen äro aliade utom äktenskap eller hvilkas föräldrar lefva åtskiljde (separerede), bjuder i 8 g: alt den, som icke har lön eller andra inkomster samt vid utmätning stridande af sill oäkta barns uppfostran, skall, sä vida han icke har äkta barn, åläggas tvångs-arbele, under namn af krono-arbele, antingen i laslningarne eller der regeringen finnér anledning alt nyttja bans tjenst till andra offentliga arbetens utförande, dock att han derunder icke mä sällas tillsammans med förbrytare.
Utan alt ingå i någon undersökning om huruvida denna lag i Norrige medfört de goda följder, man med förslaget om dess införande äfven hos oss åsvllat, eller om och i livad män den kunnat der tillämpas, ulan ali medföra dryga och betungande utgifter för det allmänna, sorn åligger att bekosta den lil! allmänt arbete skyldiges forslande, till del ställe, ej utom stiftet, der han skall sådant arbete fullgöra; anser Utskollel sig icke kunna förbise de skäl emot bifall lill hvad molionären yrkal, som, på sätt ofvan är vordet omlörmäldl, blifvit framställde.
Härtill kommer jemväl alt vi sakna sådana fästningar och arbels-inrällningar i landel, (lil man skulle kunna lill arbete försända den man, sorn icke kunde bidraga lill sill oäkta barns underhåll, sä vida man, såsom molionären ock medgifvit, der icke allenast borde balla den arbels-skvldige skiljd ifrån gemenskap med der förvarade fångar, hvilka, antingen för begångne förbrytelser ellet- såsom försvarslöse, blifvit lill allmänt arbete dömde, ulan ock .förskaffa honom sådant lämpligt arbete, alt lian dermed icke allenast kunde återgälda hvad hans Hans - Sammansatta Lag- samt siHm.
Besvärs o. Ekon.-Utskottets Betänk.
13 port lill oell underhåll å arbetsorten kostade, utan ock blifva salt i tillfälle att med ölVerskotlet af arbets-lönen afbetala den skuld, för hvilken han hölles till tvängs-arbele; hvilket sistnämnda vilkor ju vore oundgängligt, derest ändamålet med den föreslagna lagen skulle kunna vinnas; och då äfven hvad motionären föreslagit, om sådana personers användande, under allmän uppsigt, lill jernvägsarbeten, uppförande af byggnader för kronans räkning och dvlikt, skulle mötas af stora olägenheter och medföra betydliga utgifter; anser Utskottet sig böra vördsamligen hemställa: att Gustaf Hullmans ofvan omförmälda motion må ulan afseende lemnäs.
H:0 Ank. till Exp.-Utsk. den io April 1857, kl. 6 e. ra.
Betänkande, i anledning af väckt fråga oni ändring i 1 § 2 Kapitlet Byggn ing a-B a Iken.
Ifi •ågavarande lagbud, som stadgar, bland annat: ”Tomt skall byggas till mangård och ladugärd.
I mangården skola vara stufva med förslafva och kamar, så ock gäste-slufva, ther gården sä stor är, källare, visthus och sädesbod, redskapshus, och hemliglhus, port och lider.
Tarfvor bonde flera hus; bygge sig till lägenhet det bästa han gitter.
Ladugården hygges särskildt från mangården, och ther skola vara stall, fähus, fårhus och svinhus, med nödiga löderrum, så ock loga och lador, efter som gården är stor till.
Badslulva eller möllehus skall ock byggas, så ock rija, ther skog är och ilie afsides sällas", har gifvil David Andersson frän Hallands län anledning att, tili en hos Hedervärda Bonde-ståndet väckt motion, fästa uppmärksamheten derå: att då efter samma lagbud borde bedömas byggnads-skvldighelen jemväl ä "nästan alla landl slalens-, samt komminister- och klockare-boställen”, hade sådant haft till följd, att de fleste innehafvarne af dylika boställen, enär de sålunda föreskrifne bostadshusen i anseende lill förändrade tidsförhållanden samt det vid boställena, efter å dem verkställde laga skiften och ökade odlingar, införda bättre bruknings-sält, vore alltför knappa för nödigt och beqvämt utrymme, varit nödsakade, endera alt bortarrendera sina boställen till mindre bemedlade brukare, hvilka icke förmått alt tillbörligen sköta desamma, eller ock alt derå uppföra öfverbyggnader, som antingen måst af efterträdaren i tjensten inlösas efter ett godtyckligt värde eller ock af aflrädaren eller dennes arfvingar borttagas. 14 Sammansätta Lag- samt .4Um.
Besvärs- o. Ekon.-Utskoltets Betänk.
Till afhjelpande af sådana olägenheter samt för att bereda tillfälle till desse boställens förseende efter hand med erforderlige åbyggnader till deras inneliafvares beqvämlighet, har motionären föreslagit, att. förberörde lagrum måtte erhålla ett tillägg, innefattande föreskrift: ”att boslälls-innehafvare, som efter detta lagens ruin bygga skall, och der ej annorlunda förordnad! är, egde rätt, om han så ville, alt ä bostället uppföra flere, bättre och ändamålsenligare byggnader, än stadgadt vore, samt desamma såsom laga boställshus till framtida underhåll insyna låta.
Vid denna syo, som, uppå gjord ansökan, af vederbörande synförrältare uti allmänna ombuds närvaro förrättas, skulle bestämmas om de uppförde husen vore behöfliga för bostället, i den mån boställets storlek och häfd samt tjenslemannens anständiga utrymme det kräfde.
Befunnos husen i dessa afseenden erforderliga, borde desamma för bostället insvnas samt af synemännen i penningevärde och byggnadsår uppskattas, sedan bostäils-innehafvarens byggnads-skyldighet för bostället efter gällande lag blifvit aldragen; skulle ölverskottet af värderingssumman af synemännen fördelas i byggnads-år, i mån af byggnadens varaktighet, till 30 å CO år, med lika afgift för hvarje år frän insynings-dagen.
Aflräddes bostället eller dog innehafvare!! före den tid nämnde byggnadsår tilländalupit, skulle han eller hans arfvingar njuta ersättning af efterträdaren för de år som kunde återslå, sedan husen i väl underhållet laga stånd blifvit afleinnade.” Denna, till Lag-Utskottet remitterade, motion har, med stöd af 43 § Riksdags-Ordningen, sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs-och Ekonomi-Utskottet till pröfning lörehaft. dervid Utskottet inhemta!: alt Kongl. Maj:t i Nåder anbefallt Kammar-kollegium alt, efter Läns-slyrelsernas hörande och sedan nödiga upplysningar blifvit infordrade, med särskildt underdånigt förslag till Civil-Boställs-ordning lill Kongl. Maj:t inkomma; samt ali bemälde Kollegium afgilvit underdånigt ”förslag till Boställs-ordning för Civila boställen”.
Berörde förslag lärer likväl icke ansetts tillfredsställande, utan har Kongl. Maj:t, under den 25 November 1856, återremitterat ärendet till Kammar-kollegium, som borde inkomma med upplysning om och hvilka förändringar eller tillägg uti berörde förslag, må kunna, på grund af sednare tiders erfarenhet, anses behöllige.
Vid ofvanomförmälda förhållande, och ehuru Utskottet godkänner vigten af de skäl, hvilka blifvit anförde till grund för David Anderssons ifrågavarande motion, anser Utskottet, enär frågan sålunda synes utgöra föremål för Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet, sig likväl nu böra vördsamt hemställa: alt motionen icke måtte lill någon Rikets Siäolers särskilda åtgärd föranleda.
Sammansätta Lag- samt Allm.
Besvärs- o. Ekon.-Utskottets Betunk.
N:o 8. 15 JW:0 §.
Ank. lill Exp.-Utsk. d. 20 April 18S7, kl. G e. m.
Betänkande, i anledning af räckt motion om Jörbud Jör kringresande komedian ler all vid marknader samt å sön- och helgedag ar anställa förevisningar.
Gustaf Jonsson från Calmar län har uli elt lill Hedervärda Bonde-slåndel ingifvet memorial, hvaröfver Lag-ulskoUels utlåtande blifvit infordradt, anfört, att kringresande komedianter och gyckelmakare genom sina föreställningar vid marknader, samt å sön- och helgedagar oftast åstadkomma till oordning ledande folksamlingar, hvilka oordningar, med deraf följande lättare tillfällen lill brotts begående, kronobetjent, eller den del eljest tillhörde, svårligen kunde hindra eller förekomma.
Alt tillnarra sig den enfaldiga eller lättsinniga allmogens penningar vore dylika personers hulvudsyfle.
Till förekommande af slika oordenlligheter samt för att upprätthålla sabbatens helgd föreslår motionären: att dylika kringresande komedianter hädanefter icke mätte tillåtas alt anställa spel eller förevisningar vid landtmarknader, eller å sön- och helgedagar, vid älventyr, alt den eller de, som deremot bryta, skulle fällas till ett vite af minst 150 R:dr lii ksmynt för den som verkställde förevisningar, och 100 Riksdaler samma mynt för den som lokal dertill upplät.
Till öfverläggning i detta ämne hafva, enligt 43 § Riksdags-Ordningen, deputerade. från såväl Lag-utskottet sorn Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet samnianträdl; och får sammansatta Utskottet sitt utlåtande nu afgifva.
Kringresande
Skådespelare skola hafva vederbörande myndigheters tillstånd till att gifva föreställningar, vare sig vid marknads- eller andra tillfällen.
Och i afseende på sådant berättigande för ”utländska Skådespelare, Lindansare, Taskspelare, Konstridare och lör dem som visa utländska djur, med liera dylika personer”, eller egentligen sådane som vid landtmarknader inställa sig och emot hvilka motionärens klagomål synas vara riktade, innehåller Kongl. Cirkuläret lill Kongl. Maj:Is Befallningshafvande den 16 December 1836, att det icke må dem medgifvas med mindre än alt de dertill kunna förete Kongl. Maj:ts särskilda Nådiga tillstånd, eller ock uttrycklig tillåtelse, antingen alt till sådane representationers gifvande i Riket inkomma, eller all hos vederbörande auloriteler pä hvarje ställe få sig derom anmäla.
— Så i ena som andra fallet äro de dock alltid underkastade polisens öfverinseende; och att desse myndighe - 16 Sammnmnlta Lag- somt Allm.
Besvärs- o. Ekon.-Ulskollets Betänk.
No 8. ter icke skulle kunna gifva lydnad åt de föreskrifter, de, efter omständigheterna, finna sig befogade all meddela för ordningens upprätthållande, vill Utskottet så mycket mindre förutsätta, som det vid dylika tillfällen alltid åligger hvarje välsinnad medborgare att bispringa myndigheterna till ett sådant ändamåls ernående.
Att ytterligare lagsladgande i detta hänseende således vore af beholvet påkalla dt kan Utskottet icke finna, helst Utskottet, med erkännande af motionärens välmenande afsigter att skydda den enfaldige eller lättsinnige för tillfälle att förslösa hvad han med arbete förvärfva!, icke heller tilltror sig att frän denna synpunkt tdlstyrka förbud lör kringresande komedianter att vid landtmarknader gifva föreställningar; hvadan och då sädane föreställningar å sön- och helgedagar redan genom Kongl. Resolutionen på Presterskapets besvär den 20 November 1786, 1 §, äro i allmänhet förbudua, Utskottet, ehuru delande motionärens åsigt om nödvändigheten af Sabbatens hållande i helgd, hemställer vördsamt: att hvad.
Gustaf Jonsson, så i det ena sorn andra af seendet, föreslagit icke må till någon åtgärd föranleda.
STOCKHOLM, tryckt hos isaac makccs, 1857.
RÄTTELSER, Uti Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 5.
Sid. 4 r. 23 st.
Anders Andersson 1.
Anders Larsson » 8 och 9.
Punkterna 1, 2, 3, 4 och 5 hade bordt vara tryckte med indragne rader, u 9 r. 6 st. mellanliingd, I. medellängd, lith. lill R.
Pral. 1856 & 1857. 7 Sami. °2 Afd. i Höft. STOCKHOLM, tryckt hos isaac Marcus, 1357.
Besvärs- och Éhonomi-Utsk Mern.
JYi 9 och Bet. JH 10. 1 M 9.
Ank. till Exp.-Utsk. den 5 Maj 1887, kl. 12 rn.
Memorial, i anledning af äterremiss af sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande 3, i anledning af väckt motion om dels ändring i 3 § och dels upphäfvande a/ 4 § af 3 Kapitlet Handels Balken.
Berörda Betänkande har, på grund af framställda anmärkningar, blifvit af Högiördiga Freste-Ståndet till Utskottet återremitteradt; men sorn detsamma blifvit bifallet af Höglofliga Kidderskapet och Adelli den 28 Februari, af Yallofliga Borgare-Ståndet den 4 Mars och al Hedervärda Bonde-Ståndet förstnämnde dag. samt tre Stånds mening i fråga af förevarande beskaffenhet, jemlikt 87 § RegeringsForrnen, utgör Rikets ständers beslut, anser Utskottet något utlåtande i anledning af de framställda anmärkningarna ej erfordras; hvilket Utskottet härmedelst fat: hos Högvö rdiga Presle-Ståndet vördsamt anmäla.
Ank. till Exp.-Ulsk. <i. 5 Maj 1887, kl. 12 m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphäfvande af nu gällande lagstadgande, rörande husvisitationer efter i riket olofligen infördt gods.
Uti en inom Yallofliga Borgare-Ståndet väckt motion, som blifvit till Lagutskottet öfverlemnad, har Herr Rooth, F., anfört: alt sä länge stadgade förbud Bih. till R.
Prof. 18SG & 18S7. 7 Sami. 2 Afd. 3 Iläfl. 1 Sammans.
Lag- samt Allm, Besvärs- och Ekonomi-Ulsk.
Bet. JV? 10. gjorde det omöjligt att kunna på iolliga vägar förse sig med oundgängligt nödvändiga manufakturvaror, såsom t. ex. kläde, deraf tillverkningen inom landet ieke på långt når motsvarade bekofvet, hade dels nödtvång, dels vinningslystnad förledt till lagöfverträdelser samt framtvingat det förhatliga och demoraliserande smugleriet.
De i tull-lagstiftningen skedda förändringar, genom hvilka förbuden ur tull-taxan utgått, så att det numera vore tillåtet att, emot erläggande af tullafgifter, till riket införa alla slags siden-, bomulls- och ylle-manufakturvaror, hade, enligt motionärens åsigt, numera undanröjt alla anledningar för bibehållandet af rättigheten att anställa s. k. husvisilationer efter ololligen infördt gods.
Enär det dessutom vore att förmoda att, vid innevarande riksmöte, de tullsatser å manufakturvaror, som i sista tull-taxan blifvit nog högt bestämde, skulle komma sanningen närmare, trodde mo tionären, att smugleriet för framtiden skulle upphöra, samt att det derföre vore billigt, att den enskilde medborgaren finge vara skyddad i sitt hem, detta hans dyrbaraste egendom.
Motionären förmenade dessutom, att rättighet lill husvisitatio— ners anställande skulle, under hvilken tull-lagstiftning som helst, varit obehöflig, derest lulltjenstemännen icke försummade att, synnerligast under den oblida årstiden, behörigen bevaka kusterna.
Då desse tjenstemän funnit sig föranlålne att, oftast på grund af angifvelser, företaga husvisilationer, hade det skett mera till följd af egennyttiga beräkningar, än af verkligt tjenstenit; och mången gång hände det äfven, att tulltjenstemännen blefve gäckade i sina förhoppningar att anträffa ololligen infördt gods, men att den enskilde, hos hvilken en af lagen skyddad hemgång skett, icke derför erhölle någon upprättelse.
På grund häraf har motionären hemställt: »att de paragrafer i tullförfattningarne, som tillåta husvisitationer efter på oloflig väg infördt gods, måtte varda fullkomligt upphäfde, så väl på landet, som i städe rne.» Berörda af Herr Hammar understödda och till Lag-Utskottet remitterade motion, tillika med ett af Herr Rydin, vid remissen, till Yällofliga Borgare-Ståndets protokoll den 22 November 1836, afgifvet yttrande, har, med föranledande af 43 § i Riksdags-Ordningen, sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet i öfvervägande tagit; dervid Utskottet inhemta!, att frågor af enahanda beskaffenhet, som förevarande, förut utgjort föremål för Bikels Ständers öfverlägg ningar, men icke vunnit framgång, bufvudsakligast af de skäl, att å Sveriges vid sträckta kuster lurendrejeri och tullförsnillning svårligen kunna, med nära nog hvilken bevakning som helst, förekommas, och att, derest lurendrejaren, för åtkommande af den vinst på Statens och de laglydiges bekostnad, han med sin för brytelse afser, icke blefve underkastad andra svårigheter, än de med varornas insmuglande i riket förknippade, lurendrejeriet tilläfventyrs skulle i betydlig mån tilltaga, men att deremot farhågan, att vid visitationer i magasiner, salubodar eller enskilde boningar finnas hafva upplag af lurendrejadt gods i icke ringa mån bidrager att afhålla från lurendrejeri.
Bil. M 3 till Kongl. Maj:ts Nåd.