Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
som man ej korresponderar med, men likväl hy- ser intresse för, och där man vore alldeles nöjd att blott få veta så pass mycket som här ofvan blifvit antydt.)
Isynnerhet tycker jag detta gäller om sådana kort, som man ändå låter trycka och skicka omkring.
Hvarför kunna icke vi i detta, som i så mycket annat, härma efter utländin- garne?
Utomlands, i Tyskland åtminstone, finna de denna sed att skicka ett litet kort med endast två namn eller ändå värre två visitkort, som ligga bredvid hvarandra i samma kuvert, rent af löj- lig!
Där äro visserligen dessa notiser så ofantligt artigt skrif na, i det att såväl förälärame till flic- kan som fästmannen själf » gifva sig den äran » att för sin resp. vänkrets omtala livad som till- dragit sig, men så långt lära väl ej vi komma!
Jag hoppas dock, att de af Iduns läsarinnor, som förlofva sig antingen nu på vår dyrbara skottdag eller ock framdeles, skola ihågkomma detta mitt råd samt till släkt och vänners fromma — innan de hinna att i bref personligen omtala den glada händelsen med dess närmare detaljer, — och i sin mån hjälpa till med att införa detta bruk.
* Ur notisboken.
Drottningen, hvars förbättring skrider helt långsamt framåt, har af sina läkare blifvit till- rådd att för någon tid taga sin bostad på Ulriks- dal.
Ombyte af luft torde nämligen kunna på- skynda tillfrisknandet.
H. m:t utflyttar till följd häraf i dag fredag dit och kommer att vistas där under konungens bortavaro i Norge.
Samtidigt och af liknande hälsoskäl komma de unga arffurstarne att utflytta till Drottning- holm.
Balen hölls i den stora festvåningen på källaren Pelikan här- städes och gjorde de unga värdinnorna all heder.
» Fältherren vinner ej ensam slaget », säger emel- lertid en gammal känd sats, som äfven här fick sin tillämpning.
Värdinnorna hade nämligen ve- tat att med sig såsom inbjudarinnor till balen förena en mängd unga, älskvärda och täcka da- mer, som infunnit sig i ljusa, eleganta toaletter och med ett sprittande godt humör.
Också stod glädjen högt i tak hela tiden.
Efter supén, som af åts under animerad sinnesstämning, vidtog åter dansen med lif och lust — man hade ju förvärf- vat sig nya krafter.
Som vanligt vid rikstelefonisternas båt utmärkte sig arrangementerna vid valse des fleurs och kotiljongen för sinnrika anordningar.
När mar- skalkarne utropade » valse des fleurs », tystnade musiken, och midt på golfvet inbars en riktig » golfrikstelefonapparat » (ett långt ord!
), uppbä rande en af småbuketter dignande korg.
Och så fingo damerna sin beskärda del af blomsterskör- den.
Kotiljongsdekorationerua voro ej mindre i stil och typiska för deltagarne.
De utgjordes af små, fina märken af nysilfver, framställande en kung- lig krona med två korslagda telefonlurar och di- verse blixtar under.
Herrarna voro också myc- ket förtjusta åt dem.
Kotiljongen afdansades under en liflig polka, » rikstelefonpolka », särskildt komponerad för dagen och af god verkan.
» Apres vous le déluge. » Det är uttydt: efter kotiljongen » sista hvarfvet » (ett ganska relativt begrepp).
Häråt hängaf man sig af alla krafter ända tills framåt klockan.
ja, det är kanske bäst att undvika tidsbestämmelser.
trotsande alla bättre tankar på hälsa och framför allt » te- lefonnerverna » (n. b. de som behöfde taga dessa med i räkningen).
Och så var denna genoniglada och ovanligt lyckade rikstelefonistbal slut.
Man åkte hem, nöjd med sin kväll, om också en och annan li- ten telefonist, när hon svepte in sig i sin äupé- kappa, redan hunnit från poesien till prosan — hon tänkte med ett visst vemod på, att hon skulle » ha vakten » klockan elfva på förmidda- gen.
L. torde vara första gången en kvinnlig medlem af studentkåren hedrats med något förtroendeupp- drag af sin nation, ett uppdrag så mycket mera hedrande, som det gifvits åt en studentska efter endast en termins vistelse vid universitetet.
Är isen en gång bruten, kan man hoppas, att de kvinnliga studerande i allmänhet vid våra uni- versitet mera än hittills vilja ägna sina krafter åt studentkårens och dess afdelningars förtroende- uppdrag.
Cordula.
En allmän svensk kvinnoförening.
Ett antal damer i Helsingborg har på sammanträde i söndags afton beslutit bilda en allmän svensk kvinnoförening.
Föreningens ändamål kan i kort- het angifvas vara att arbeta för kvinnans höjande till likställighet med mannen i intellektuelt, soci- alt och ekonomiskt afseende.
Kvinnoföreningen, som kommer att ledas af en centralstyrelse, skall bestå af kretsar i landets olika delar, hvilka kret- sar skola hafva minst ett allmänt öfverläggnings- ämne årligen.
I den vackra minnesteckningen öfver Hilda Blanche uti Iduns sista nummer förekom- mer ett misstag, bestående däruti, att bland po- litiska gäster hos August Blanche på 1860-talet namnes: S.
A. Hedin, hvilket namn säkerligen bör utbytas mot S.
A. Hedlund, enär S.
A. He- din vid den ifrågavarande tiden ännu icke fram- trädt såsom politisk personlighet.
Ledamot af 1867 års andra kammare.
Kvinnlig verkställande direktör i aktie- bolag.
Fru Vilhelmina Skogh, f. Vahlgren, har sålt sina båda välbekanta hotell och restauranter vid Storviks och Bollnäs järnvägsstationer till ett aktiebolag, med ett aktiekapital af 400,000 kr.
Bolaget, hvars namn är Aktiebolaget » Vilhelmina Vahlgren », träder i verksamhet den 1 mars.
Som medlem i styrelsen och verkställande direktör kommer fru Skogh att handhafva bolagets affärer.
* Ett dödskors ha vi i dag den sorgliga plik- ten att rista för namnet på en vår värderade medarbetare, den framstående skriftställaren Johannes Sundblad, känd särskildt för sina kultur- historiska skildringar, hvilken afled i Herrljunga i måndags morse i en ålder af 70 år.
För Iduns läsarinnor var den bortgångne för- fattaren särskildt bekant genom de friska kust- bilder » I Österskär », hvilka för ett par år sedan voro införda i vår romanbilaga.
Han besatt en fängslande och målande stil, en liflig iakttagelseförmåga och omfattande kunska- per.
Bland hans mycket spridda böcker må näm- nas » Gammaldags seder och bruk », » Gröna blad », » Upsalalif », » Skärgårdslif i väster » m. fl.
Han hade äfven verkat som publicist och var åren 1874 --- 1882 redaktör för Norrköpings Tidningar.
Sundblad sörjes af änka och barn.
Några få dagar blott före Johannes Sundblads död inköpte Idun tvänne västkustnoveller af hans hand — ett par värdiga pendanter till hans förut meddelade Östersjöbilder och helt visst hans sista litterära verk.
De komma under årets lopp att inflyta i vår tidning.
Konserter.
Fru Teresa Carrenno har gifvit tvänne ' konser- ter härstädes, nämligen torsdagen den 13 och söndagen den 16 dennes, båda i Musikaliska akademiens stora sal.
Att båda dessa konserter kunna räknas till säsongens förnämsta musik- tillställningar, är gifvet.
Den celebra konstnär- innan har redan under tvänne föregående besök härstädes hunnit förvärfva sig Stockholmspubli- kens ynnest, och i densamma har hon nu ytter- ligare befäst sig.
Hennes konst är lika gedigen som intressant och älskvärd.
Vare sig hon spe- lar Beethoven eller Chopin, Bach eller Schubert, Mendelssohn eller Liszt, alltid, eller åtminstone nästan alltid, har man den förnimmelsen, att.
från studentvärlden.
Till Idun skrifves: hennes uppfattning af den spelade kompositio- Vid Göteborgs i Lund studerande nations första nen är den riktiga.
Och då härtill kommer en allmänna möte innevarande termin, tisdagen den teknik, som ej vet af några svårigheter, ett före- 11 dennes, valdes till ledamot af lånedirektionen drag som ej blott lyser, sprakar och bländar, filosofie studeranden fröken Wilhehna Amos.
Det utan värmer, hänför och slår omkull alla invänd-
ningar, om en eller annan sådan någon gång skulle vilja uppstiga, så kan man ej annat än erkänna, att man framför sig har en konstnär af högsta rang, ett geni af Guds nåde.
Ett mera stormande och entusiastiskt bifall torde väl få konstnärer också kunna påräkna, än det madame Oarrenno vid dessa konserter hyllats med.
Och om hon, som sagdt, med lätthet i sitt spel be- segrat alla svårigheter, så har det dock varit en svårighet, som hon ej lätt kunnat få bukt med, och det är att få publiken att atlägsna sig, sedan programmets alla nummer föredragits.
Den har envist suttit kvar och endast begärt mer, mer.
Och mera har den fått — ej blott ett, utan flere extranummer.
Och applåderande, ropande och viftande har publiken till slut tvungits att gå, då konstnärinnan ej vidare orkat visa sig.
Såsom särskildt anslående nummer vilja vi från första programmet nämna Bachs kromatiska fan- tasi, Chopins ass-dur-polonaise och Liszts e-dur- polonaise; från det andra Chopins etucle i gess- dur, Schuberts impromptu samt Schubert-Tausigs marche militaire.
Kronprinsen bevistade den andra konserten, prins Carl båda.
operan gaf i lördags en ej Synnerligen talrikt besökt konsert med biträde af violinisten Henry Suck och romanssångerskan Margarethe Petersén.
Angående deras uppträdande biir vårt omdöme detsamma som efter deras förra kon- sert, hvilken vi omnämnde i föregående nummer.
Den förre utförde en konsert af Beethoven, In- troduktion och rondo capricioso af Saint Saens samt Sarasates karaktäristiska zigenarvisor; detta sista nummer utfördes särdeles förträffligt.
Frö- ken Petersén sjöng Wagners » Träume » och Schu mans sångcykel » Frauenliebe und Leben ».
K- hofkapellet utförde under förste hofkapellmästa- ren Nordqvists säkra ledning alldeles förträffligt en spirituel uvertyr till op. » Donna Diana » af von Reznicek samt ett par mindre, förut här gifna stycken, Elegie och Vals, af Tschaikowsky.
— Prins Carl bevistade konserten.
Herr Bågnar Qrevillius konsert i lördags afton i Vetenskapsakademiens hörsal hade samlat en rätt talrik, intresserad och tacksam publik.
Kon- sertgifvaren själf var vid god disposition, och hans stämma tog sig särskildt fördelaktigt ut i den känsligt föredragna Faure-kompositionen » Les Rameaux », som inledde konserten.
För första gången framfördes vidare offentligt af hr Grevil- lius Emil Sjögrens originella komposition » Den afundsvärde » med text af Verner v. Heidenstam.
Hr Grevillius hade förmånen att biträdas af två så goda musikaliska krafter som fröknarna Gudrun Tmpadie och Sigrid Lindberg.
Synnerli- gen lifligt anslog den förras amerikanska sång » Where did you come from baby dear », hvilken måste bisseras.
och efter utförandet af en vår- sång af John Jacobsson måste den intagande sångerskan upprepade gånger framträda för publi- ken, som ej upphörde att applådera, förr än den fått som extranummer » Önskevisa » af samme kompositör.
Af starkt bifall mottogs äfven den unga, begåfvade violisten fröken Lindbergs num- mer.
Filharmoniska sällskapet gifver sin andra abon- nementskonsert instundande tisdag den 25 dennes i Musikaliska akademiens stora sal, med biträde af grefvinnan Mathilda Taube, fru Matilda Lin- den och hr Oskar Lejdström samt k. hofkapellet.
Programmet upptager uteslutande skandinaviska kompositioner, bl.
a. a-capella-körer samt Gades » Elverskud ».
Operasångaren Hjalmar Freys konsert är upp- skjuten till den 3 mars.
En opera-tourné i landsorten pågår för närva- rande.
Hr Emil Linden har nämligen företagit en sådan under de närmaste veckorna, och komma därunder följande städer att besökas: Gefle (där början gjordes i lördags under mycket goda au- spicier), Falun, Karlstad, Örebro, Norrköping, Lin- köping, Jönköping, Vexjö, Karlshamn, Kristian- stad, Lund, Ystad, Malmö, Helsingborg, Göte- borg, Borås, Kristiania samt möjligen Trondhjem, Östersund och Sundsvall.
Programmen upptaga de tre operorna » Cavalleria rusticana », » Pajazzo » samt » Romeo och Julia ».
Sällskapets primadonna är den framstående sångerskan fru Dagmar Bosse- Sterky.
Bland de öffiga torde böra nämnas frök- narna Hallgren och Jahnke samt hrr Rud.
Sell- man, Adami och Svensson.
Musikanförare är hr Hjalmar Meissner.
€ n liten h v a r d a g s h i s t o r i a.
För Idun af Sophie Linge.
(Forts.) Men en guvernantsplats är ej att förakta, och Annie har genom rekommendationer fått en god sådan.
Gamla vänner hafva dessutom lofvat att hälsa på hos fru Skog emellanåt, så att hon ej skall känna sig allt för ensam, samt att äfven se till att ingenting nödvändigt fattas henne, och på dessa löften får nu Annie bygga.
Men kvällen lider och ännu återstår det mycket att ordna.
Kappsäcken fylles och spännes till.
Det lilla tebordet dukas ännu en gång af Annies händer — dessa fasta, oumbärliga händer!
Hur skall modern kunna reda sig dem förutan?
Dagen före julaftonen kom Annie hem och med henne lif och glädje.
Hon hade så mycket att berätta om de gångna må- naderna — om familjemedlemmarne på Binga bruk och o m deras godhet emot henne.
Sina båda små moderlösa elever hade hon lärt sig att hålla mycket af, och deras fa- der — brukspatronen — var en hedersman.
Hela tre veckor skulle hon nu få blifva hemma hos modern — hela tre veckor.
» Du har redan gjort så fint och pent här hemma, mamma, och jag som trodde, att jag skulle få hjälpa dig därmed.
Men därför är du också ganska medtagen, och dina ögon se ut, som om du vakat mycket.
Kanske de gråtit?
Har du känt dig myc- ket ensam och öfvergifven? » Ja, visst hade hon saknat sin lilla flicka, men nu kändes det så godt igen, och alla bekymmer voro glömda för tillfället.
Men julen skulle ej bli någon oblandad glädjefest för Annie, ty hon hade tillfälle att därunder mer än en gång göra några bittra erfarenheter.
Så småningom kom hon till visshet om, ej endast att moderns ögon voro mycket försvagade och behöfde både hvila och omsorgsfull skötsel, utan att hon dessutom led af ett annat kroppsligt ondt, som troligtvis längre fram skulle komma att göra en operation nödvändig, och en läkare, som rådfrågades därom, be- styrkte Annies farhågor.
Under sådana omständigheter kunde An- nie ej längre tänka på att lämna modern ensam, utan skref med det första ett tack- samt bref till familjen på Binga bruk och redogjorde för de tvingande skäl hon hade att afstå från sin plats samt bad om att få sina kvarlämnade saker sig tillskickade.
Det blef nu en sträfsam tid för stackars Annie, men hon insåg nödvändigheten af att hålla sitt eget mod uppe, om hon skulle kunna vara sin mor till hjälp och tröst un- der hennes hemsökelse, och hon lyckades rätt bra därmed.
Något arbete utom hemmet passade nu ej för henne, och hon var således nästan uteslutande hänvisad till handarbeten, hvil- kas försäljning inbringade en ibland gan- ska knapp dagspenning.
Ett översättnings- arbete, som hon var nog lycklig att erhålla, var dock mera gifvande, men hon måste ofta lägga ifrån sig handarbetet eller pen- nan för att gå sin mor tillhanda, läsa högt för henne samt verkställa en mängd hus- liga bestyr, som bristen på tjänarinna gjorde nödvändiga.
Fram på våren började läkaren att tala om operation såsom en sista utväg, och ehuru fru Skog blott ogärna ville under- kasta sig en sådan, samtyckte hon dock därtill på Annies enträgna böner.
Det var en härlig majdag hon för- des upp på sjukhuset.
Solen sken varmt och fåglarne drillade i de trädgårdar, som kantade gatan, där de foro fram.
Annie satt bredvid henne i droskan och höll hen- nes ena hand varmt sluten i sin.
» Hur skönt det nu måtte vara på lan- det, Annie, » sade den gamla frun, » månne jag någonsin mera skall få tillbringa en sommar där, om Gud låter mig lefva. » » Om Gud vill, » svarade Annie.
En liten flicka k o m till sidan af droskan och räckte bedjande upp en liljekonvalje- bukett, och Annie kunde ej neka sig nöjet att köpa den för att glädja modern därmed.
» Liljekonvaljer, o hur skönt de dofta!
De påminna mig om min ungdom — du vet att jag växte upp på landet.
Det är nu länge, länge sedan, men jag glömmer aldrig de ljufva somrarne där. » Hon suckade djupt och tryckte blom- morna mot sina läppar.
» När du gått igenom operationen, mam- ma, och blifvit frisk igen, så kunna vi kan- ske finna någon liten anspråkslös vrå, där vi mot billig hyra få bo några veckor.
Det skulle göra dig mycket godt och kanske ej heller bli så mycket dyrare än att bo i sta- den, eftersom vi på landet få alla lifsför- nödenheter billigare. » » Drömmar, kära barn, bara drömmar!
Hur skulle något sådant bli möjligt.
Jag kan ej förstå, redan nu, hur du förvaltar våra små inkomster för att få debet och kredit att gå ihop.
Jag hade alltid så myc- ket bekymmer därför. » » Ingen misströstan, lilla mor, ty Gud skall nog hjälpa oss framdeles, liksom han gjort hitintill.
K o m m a vi nu blott öfver den här pröfningen, så skall du få se, att allt annat blir lätt och ljust igen. » Just som droskan stannade utanför sjuk- husets trappa, kom en herre ned därifrån, men stannade på sista trappsteget, när han fick se de båda fruntimren.
» Fröken Annie! » » Brukspatron! » » Så lyckligt att jag träffade er!
Jag har hälsat på en vän, som ligger sjuk här, och var nu på väg att äfven söka upp er. » Annie talade om, att hon en tid komme att bo på sjukhuset för att vårda sin mor, och det blef öfverenskommet, att bruks- patronen skulle söka henne där en annan dag.
» Jag törs ej komma tillbaka hem, utan att ha ordentliga hälsningar med mig ifrån er, ty då blefve jag ej välkommen, vare sig hos tant Emelie eller hos småkycklingarne, » sade han och skakade varmt hennes hand.
» Jag fick ordentliga instruktioner af dem, må ni tro. » Operationen var öfverstånden och, som det troddes, med godt resultat, ehuru man först senare kunde vara säker på den lyck- liga utgången.
Fru Skog var emellertid mycket svag och låg fortfarande till sängs, alltjämt fantiserande om gröna ängar och sommarblomster.
IDUN Samtalet med Annie under deras färd till sjukhuset hade fixerat sig i hennes hjärna, och likt ett bortskämdt barn kom hon oupphörligt tillbaka därtill.
» När jag blir frisk, så skola vi j u ut till landet, Annie?
Du kan ej tro, hvad jag längtar därefter.
Ah, hvad det skall bli härligt att än en gång få vandra i den svala skogen och plocka blommor på än- garne.
» » Jo visst, mamma, » svarade Annie fri- modigt, under det hennes hjärta drog sig tillsammans af ängslan, » det skall bli myc- ket skönt för dig och äfven för mig. » Stackars Annie visste, hur svårt det skulle bli att få sommardrömmen realiserad, men måste fortfarande låtsa, som o m hon fullt och fast trodde, att det skulle låta sig göra.
• * En förmiddag knackade det sakta på dör- ren till sjukrummet, och Annie öppnade för brukspatronen, som med varmt intresse gjorde sig underrättad om den sjukas till- stånd.
» Vill ni låita mig sitta ner några ögon- blick och spraka med er? » frågade han.
» Er mor tycks sof va, och vi skola tala så tyst, att hon ej blir störd. » Annie fick nu hälsningar från sina ele- ver, tvänne små flickor, hvilka efter faderns utsago ofta talade om » tant Annie » och un- drade, om hon ej skulle komma tillbaka igen.
Som brukspatronen äfven i tysthet närt samma förhoppning, så hade ingen ny lärarinna anskaffats, utan tant Emelie — brukspatronens moster och efter hustruns död hans husföreståndarinna — hade under mellantiden nödtorftigt underhållit deras små kunskapsförråd, men fann detta plus i sina dagliga göromål skäligen tungt och önskade, äfven hon, att få Annie tillbaka.
» Det vore kanske något för tidigt att tala om det nu, innan resultatet af operationen var fullt säkert, men läkaren, med hvilken han talt, hade det bästa hopp om att den sjuka snart skulle återfå sin hälsa, och i så fall kunde kanske Annie ha lust att ännu en gång fatta regeringstömmarne i skolrummet på Binga bruk? » » Jag är brukspatron mycket tacksam för detta erbjudande, » sade Annie, » men in- nan min mor hinner att få sina krafter rik- tigt tillbaka, kan jag ej lämna henne.
Hon behöfver så godt både mitt sällskap och min hjälp under den första tiden. » » Lämna henne, fröken Annie!
Kan ni verkligen tro mig om att vara så tanklös att sätta något sådant i fråga.
Som ni vet, så ha vi godt om utrymme på Binga bruk, och jag är säker om, att en sommar där skulle göra er fru mor mycket godt, såvida hon ej själf har någonting däremot.
Mo- ster Emelie kan också behöfva litet sällskap emellanåt och skall bli glad öfver arrange- manget.
Hvad säger ni om förslaget, frö- kun A n n i e?
» Hvad skulle Annie säga?
Det jublade och sjöng inom henne, och i sitt hjärta tac- kade bon Gud, som styrde så underbart för henne, ehuru hon på sista tiden varit så nära att hemfalla till misströstan.
I sin öfversvallande glädje fattade hon brukspatronens hand emellan sina båda och tryckte den varmt.
» Gud välsigne er, » var allt som hon i sitt upprörda tillstånd kunde få öfver läp- parne. '
Är termen för hvarje process po- pulär, Och ej är af » formler » jag bunden. '
Fast ringa det anses, så är dock mitt värf En hel vetenskap — ja, jag är ej för djärf, Men hufvudet slog jag på spiken.
— I allmänhet har jag själf ingen re- spekt För lärdom och kunskap, jag dock helt perfekt Gör experimenter, om ock indirekt, Så väl i kemin som fysiken.
Med syror och salter och baser också Jag handskas, men om » reaktioner » uppstå, Det mig inte alls intresserar.
För surt eller salt?
Blott den frå- gan jag gör.
Ej heller » egentliga vikten » mig rör — Men vikten på kött och på mjöl och på smör, Den frågan jag lifligt senterar.
En » jäsning » jag kommer åstad in- om kort, Så ock en » förening » — det är just, min sport — En » lösning » är gjord på sekunden.
Så ferm och så kvick vid » förbrän- ning » jag är, Så äfven vid » afdunstning » — men likväl här _ Jag uppå min post har det alltid så hett, Men med en medverkande dubbel- kvartett Jag står till din tjänst, om du ön- skar, Samt bjuder här nu uti flygande hast: En sak som i halsen lätt sätter sig fast.
En farkost som sällan är utstyrd med mast.
Hvad skönt uti öknarne grönskar.
En rykande brand samt hans säll- skap också.
En börda som ständigt du drager uppå.
En ännu mer tröttande börda.
En ropandes — eller en ropande röst.
Ett namn som ger genklang i sven- skarnes bröst.
Hvad mamma gaf grinande unge till tröst (De kanske af henne blef rörda).
Brukspatronens mörka, trohjärtade ögon strålade hennes till mötes, och det såg ut som om han velat säga mycket, men det inskränktes till ett enkelt: «Afgjordt således? » » Ja, så vidt jag kan bestämma däröfver, och min mor kan j u ej hafva någonting däremot, synnerligast som hon på sista ti- den så varmt önskat att få komma ut på landet i sommar. » » Godt, » sade brukspatronen.
» Hon skall också komma att känna sig som hemma på Binga bruk och fullkomligt ogenerad dessutom.
Ni bli idel fruntimmer där i sommar, ty husets herre • — det är jag — reser om ett par veckor till utlandet och kommer ej åter förr än på höstsidan. » » Ni får således ej strejka, » tillade han skämtsamt, » och skrif ver väl, så snart nå- gonting kan afgöras? » Ja, Annie skulle skrifva.
N:R 21 ONSDAGEN (596).
5: — IDUNS MODETIDN.
IDONS MODETID.
— &gt; 5: — &gt; 3: — OCH 15 MARS UTGIFVARE: FRITHIOF HELLBERG HVARJE TRÄFFAS SÄKRAST KL. 12:TE ÅRG.
KOMMISSIONARER BYRÅ OCH EXPEDITION: KLARA S.
KYRKOGATA 1 6, 1 TR 2 — 3.
ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÄ ALL- DELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL.
UTSTÄLLNINGEN AF KONUNGENS PORTRÄTT.
M REDAKTÖR UTGIFNINGSDAGAR '.
DEN ED A N L E D N I N G af vår konungs nyli- gen firade 70-års födelsedag har Sven- ska konstnärernas förening i dessa dagar öpp- nat en utställning af äldre och nyare porträtt af konungen, därmed på samma gång invigande REDAKTIONSSEKR.
: JOHAN N O R D L I N G, ALLM.
RIKS 1 6 4 6 sin präktiga utställningslokal i det nya konst- närshuset.
Den rikhaltiga samlingen erbjuder ett dubbelt intresse: på samma gång man får följa utvecklingen af konung Oscars yttre från späda barnaår, genom ynglinga- och manna- ålderns kraft, intill de senaste årens grånade själfullhet, har man ock en öfversikt öfver den konstnärliga porträtt-teknikens utveckling un- der samma tid, från de äldsta dukarna af I NYA KONSTNÄRSHUSET AF KONUNGENS KUNGL.
Westin och Södermark, Amalia Lindegren, tyskarne Diirch och Sohn, genom den långa period, då Perséus var kunglig porträttmålare par préférance, ända till Oscar Björcks, Axel Jungstedts och Zorns moderna bilder.
På den del af utställningslokalen, som Idun låtit fotografera här nedan, synas åtskilliga af utställningens mest representativa porträtt.
På kortväggen i fonden ha vi i midten Per- A. Blomberg: foto.
UTSTÄLLNINGEN IDUNS PORTRÄTT.
— 2 — séus ' stora porträtt af konung Oscar i frimu- rafdräkt, till vänster o m detsamma Zorns öfver- dådigt liffulla bild af konungen som civil, full- bordad i fjol.
Midt emot till höger hänger Emil Östermans profilporträtt af konungen i militärkappa; äfven den ett af utställningens bästa nummer.