Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
9 Utskottet har, utan afseende på dessa Auctorileter, grundat sitt afstyrkande hufvudsakligen på följande skäl: att Bankens fordna inblandning med Statsverket gifvit anledning till stora afskrifningar och vållat Bankens oförmåga att betala, och att således Riksgälds-Contorets förbindelser icke skulle medföra säkerhet utan snarare väcka misstroende; att Riksgälds-Conloret icke egde några bestämda anslag för att upprätthålla sin credit; att allmänhetens ovana vid Statspapper gaf sådane ett ovisst värde och från Börsen afhöll så väl Riksgälds-Contorets och Armeens PensionsCassas Obligationer som äfven Bankens egna räntebärande Obligationer, ehuru dessa senare egde ett beläningsvärde af 99 procent; att öfverflyttningen skulle i stor scala införa oss på Statsskuldsbanan; att en Bank utan inkomst, som måste taga sin tillflykt till lån, måste ega mindre förtroende — Med en Låne-Bank, förutsatt nemi. att lånerörelsen icke missbrukas (7), vore i Utskottets tanka förhållandet tvärtom; att våra näringar ej lemna säkert öfverskott, utan behöfva Bankens stöd, för att, liksom i ett drifhus, vårdas, men att genom öfverflyttningsför slaget blefve hvarje sådan utvidgning begränsad och icke en gång jernbelå ningen betryggad; alt förslaget icke synes åsyfta Privat-associationers framkallande, enär dessa behöfde de af Utskottet föreslagne understöd och troligen icke kunde täfla med de förmonliga lånevilkor, som Låne-Contoret kunde lemna; och slutligen vttrar Utskottet, liar Motionairen väl erkänt principen, att en Bank bör få indraga af sina sedlar, men icke velat tillämpa elen, och han har således sjelf undanryckt det egentliga stöd, hvarpå vexlingens bestånd för framtiden måste hvila.
Svagheten af de skäl, hvarpå dessa framställningar hvila, faller genast i ögonen, också har Utskottet, vidderas uppsökande, fallit i åtskilliga emot dess egna satser stridiga begrepp.
Då Motionairen uttryckligen föreslagit, att de till Riksgälds-Contoret öfverlemnade lånehandlingar, som skulle fortfarande utgöra Bankens säkerhet, under intet vilkor linge förskingras, utan att ett motsvarande belopp af Contorets Obligationer med gångbart mynt inlöstes, och såsom control härpå ofta förnyade inventeringar kunna anbefallas, så finnes lätt, att Riksgälds-Contorets Bihang till R.
Fröt. 1834. 6'te Sami. i-sta Afd. 2 Hå/let 12*. jo Hor till Banco-Utslottets Utlåtande N:0 16.
Obligationer långt ifrån att försvaga, måste tvärtom fördubbla Bankens säkerhet, och att, vid Banco-Styrelsens negociationer, det skullebetydligen stärka dess credit, att vid sina egna förbindelser kunna bilägga Svenska Statens formligen utfärdade förbindelser, att kunna visa att Nationen äfven i laglig form iklädt sig den ansvarighet, hvarpå en Stats-Banks credit måste ytterst hvila, och att Bankens förmåga till liqvid måste stärkas i samma mon, som den genom Obligationernas försäljning blifver i tillfälle att anskaffa silfver utan att engagera sitt eget namn.
Men då Banken sålunda erhållit en lätt realisabel valuta, blifver den i tillfälle att med mera trygghet, jemväl i vidriga conjuncturer, kunna till besparing af utländsk ränta anlita sin egen silfverfond äfven under proportionen af 1 till 3; och möjligheten att behöfva taga sin tillflykt till obligationsförsäljningen lärer således icke under vanliga förhållanden kunna komma i fråga.
Stats-Bankens lånefordringar få nu alldeles icke indrifvas, och gifva således ingen säkerhet för capital endast för en viss årlig ränta; RiksgäldsContoret skulle gifva denna capitalsäkerhet, och jemväl genast liqvidera alla möjliga förluster.
Fordna tiders erfarenhet kommer Utskottet att frukta hvarje inblandning med Statsverket, men deraf beror ju äfven nu Bankens säkerhet — Mot Nationens i laglig eller olaglig väg beslutade ingrepp finnes ej heller nu någon trygghet, och det Öppna våldet kan lika lätt emot Bankens silfverfond användas, men deremot torde jag få åberopa den garanti mot "rubbningar i Rikets penningeväsende” och de Jlerfaldiga olyckor, sorn uppstått genom ansvarslösa Ständers Bankförvältning”^ som Utskottet i Betänkande N:o 8, pag, 7* trott sig finna deruti, ”att förhållandena härmed i väsendtlig nion ”förändrats, sedan ej allenast närvarande realisationsföretag vunnit stöd af ”Bankens publicitet, som måste afböja hvarje försök i en framtid att förnya ”de misstag, hvilka tillintetgjort de tillförene, tid efter annan, vidtagna för”sök, att i myntväsendet återföra ordning och stadga, utan ock en allmänna”re upplysning i detta ämne hunnit att spridas; ibland Nationen och dess ”Representanter.” Att Riksgäfds-Contofet icke skulle ega bestämda anslag till sin credits uppehållande, finner jag vara grundfalskt, då hela bevillningen genom delta Verk ingår; men någon inblandning härmed bör ej ifrågakomma, då genom vinsten af lånerörelsen Riksgälds-Contoret vinner alldeles samma säkerhet, sorn Banken nu eger, att kunna betacka alla förluster och räntor.
Att en Låne-Bank måste ega mera credit än en Deposit- och WexelBank, anser jag äfven orätt, om annars deras qapitalbehållning antages varat
Hor till Banco-Utskottets Utlåtande N:o 16. lilia, ty om den förra eger årsinkomster, så är den senare just genom sin rörelses enkla och säkra natur betryggad emot alla förluster, men dessutom säger ju Motionairen, att Riksgälds-Contoret bör träda emellan och ansvara för de förbindelser
Banken utgifver så väl till capital som ränta, och detta synes mig så mycket vigtigare, som Utskottet, i fullkomlig motsats mot egna raisonementer, om crediten sjelf yttrar, att enskilda kunna uppehålla sin credit genom lån, men de framlägga icke sina affairer eller trycka icke sina Bokslut såsom Banken.
Första steget på Statsskuldsbanan är redan längesedan taget; föregående Ständer lemnade Banken 4>400>°00 R-dr B:co och dessa anser Motionairen i första rummet böra begagnas, men så vidt skulden icke förr göres än länet verkligen upptages, icke då möjligheten deraf erkännes, så är det orätt att på denna grund söka nedsätta värdet af ifrågavarande förslag, sorn just åsyftar att genom stärkande af Bankens förmåga bereda den förtroende och rättighet att till undvikande af skuldsättning mera lita på egen silfverfond.
Tillvitelsen synes så mycket obilligare, som just hela den Realisationsplan, som Utskottet framställt, hvilar på en snart verkliggjord obegränsad skuldsättning.
Under bemödandet att bevisa det osäkra värde, som allmänhetens ovana vid Statspapper åt desamma gifver, har Utskottet gått så långt, att det äfven sökt att nedsätta sjelfva Banco-Obligationernas värde, ehuru, såsom Utskottet yttrar, de äro belånbara å 99 proc.
Beviset synes således rigtadt mot Utskottets eget system, till stöd för Motionairens.
Hade icke Julii-revolutionen inträffat, hade troligen vårt Riksgälds-Contor mot 4 proc. kunnat erhålla det så kallade 2 mill. silfverlånet å 92 proc.; Norrska 4 proc. lånet är ju nyligen afslutadt till 95 proc. , och under närvarande lugna Europeiska förhållanden är det troligt, att Svenska Statsverkets förbindelser skola vinna afsättning lill ungefärligen lika vilkor, som andra Staters, så vidt myntvärdet undanryckes ansvarslösa Ständers ingrepp och så vidt den skuld som göres, verkligen, enligt Motionairens förslag, garanteras utaf Svenska folket, men icke ensamt af en Bank, som ej får realisera sina fordringar.
Att våra näringar ej lemna säkert öfverskott, medgifver jag, och äfven att de behöfva stödet af en Bank.
Jag finnér i förslaget intet spår till den tanka, att Svenska näringarne skulle komma att sakna allt understöd utaf creditpapper, hvilka i det nyare Europeiska samhällslifvet blifvit en allt mera nödvändig fordran för industriel utveckling.
Han har velat betrygga dessa creditpappers värde, genom att de facto anvisa den garantie, hvarpå 12 Hor till Banco-UtskottetS Utlåtande N:o 16. de måste stödjas, nemligen Svenska folkets arbetskraft och Svenska Lagen.
Motionairen har icke velat undanrycka näringarne något stöd, tvärtom erkänner Utskottet, att han fullkomligen betryggat dem mot hvarje indragning.
Detta är också hvad han egentligen åsyftat; hvad ytterligare utvidgning angår, tror jag mig fullständigt hafva utredt i hvad förändrad väg sådan borde till deras större båtnad gifvas.
Vinstmedlens användande tili vidgad utlåning ingår likväl äfven i Motionairens plan, likasåväl som uti Utskottets, och hvarje sedelemission derutöfver tror jag vi böra i närvarande ögonblick, ehvad den ena eller andra planen vinner bifall, nu motsätta oss, emedan den antingen måste omkullstörta Realisationen eller motverka hvarje möjlighet af silfverimport och således Bankens consolidation.
Att förslaget icke åsyftar privat-associationer, emedan inga creditiv åt dem kunna anvisas, tror jag vara orätt, ty dels finnas verkligen creditivmedel disponibla och dels mäste det just vara genom begränsning af Statsbankens utlåning, som privat-associationen måste framkallas.
Men det sista skälet synes ändock vara det mest obilliga, emedan Utskottet anklagar Motionairen, för att icke hafva sökt en garanlie, sorn samma Utskott berömmer sig af att alldeles icke hafva åsyftat, och hvarom Utskottet förklarar, att hvarje misstanke vore en oförklarlig kortsynthet.
Utskottet säger nemligen, å ena sidan, att, då Motionairen icke velat medgifva sedel-indragning, har han undanryckt det stöd, hvarpå vexlingens bestånd bör hvila, men å andra sidan förklarar Utskottet, att det sjelf aldrig ämnat sedel-indragning, så vidt ej brist på låneansökningar inträffar.
I detta senare fall lärer visserligen äfven, enligt Motionairens förslag, sedelminskning komma alt ega rum, men skulle man derutöfver nödvändigt fordra strypning, så låter detta lätt förena sig, äfven med den andra planen, men detta anfallsvapen synes icke hafva bort af Utskottet begagnas.
Sedan jag nu, med förbigående af mindre väsendtliga misstag, tror mig hafva besvarat de hufvudsakligaste inkasten, går jag alt i motsatt ordning uppgifva de förmoner, som jag anser lånerörelsens öfverflyttning medföra.
Full säkerhet och trygghet för Realisationens bestånd i anseende lill vunnen ofelbar tillgång att inlösa alla utelöpande sedlar; samt större säkerhet mot ingrepp från Statsmagternas sida, sedan all Låne- och Creditrörelse blifvit skiljd från Banken.
Ingen anledning således följaktligen till misstroende och fruktan hos Capitalisterne och fordringsegare; samt intet rimligt skäl till uppsägning och större Silfveruttagning.
Hor till Banco-Utsloltets Utlåtande N:o j6. i 3 2:0
Full trygghet mot all rubbning af Lånerörelsen, och emot all sedelindragning och strypning. 3:o Ett aflägsnande, om icke fullt undanrödjande, af utländsk skuldsättning. 4:o Besparing af minst 4o»ooo R:dr årligen genom upphörandet af utgifningen af sedlar å smärre valeurer.
Besparing af räntekostnader och utgifter a) för Utländska Creditiven. b) Inrikes lån till sedelstockens minskning. c) För silfverköp 4 5 sk. förlust på hvarje R:dr, enligt Utskot tets förslag. 5:o Enkelhet och lätthet att genast komma till ett beslut om Realisationens och utvexlingens verkställighet, hvartill blott en votering behöfves och sedan en skrifvelse lill Fullmäglige i båda Verken om utvexling och öfverflyttning. G: o
Fördelen att hela den mindre rörelsen i Landet genast grundas på silfver, i följd af de smärre sedlarnes indragning. 7:0
Då det mål, hvartill man skall söka komma, är, att Stats-Banken slutligen skall utan skakning upphöra, så är denna plan ett väsendtligt steg till detta mål.
För alt gifva denna nya plan mera åskådlighet får jag, med tillämpning af Motionairens allmänna ideer, till Riks-Ståndens pröfning framlägga förslag till följande stadganden: §. 1: Rikets Ständers Bank skall hädanefter fortsätta sin rörelse i egenskap af Vexel-j Deposit- ock Sedel-Bank; och må således icke utgifva sedlar utan att motsvarande valuta i silfver derföre blifvit insatt.
Rikets Ständers Fullmägtige före styrelsen deröfver. §. 2.
Riksgälds-Contoret skall, med benämning af Rikets Ständers LåneContor, samt under Styrelse af Rikets Ständers Fullmäglige, öfvertaga och förvalta Bankens hittills varande Låne- och Creditrörelse. §.3.
Fullmägtige i Rikets Ständers Låne-Contor skola å Rikets Ständers vägnar, till Banken utgifva Obligationer motsvarande fulla beloppet af de öfvertagne lånefordringarne.
Desse Obligationer utställas på jemna tusendetal
Riksdaler på minst 6, högst 10 års betalningstid Q på 6, § på 10 år), Hor till B anco-Ut skottets Utlåtande N:o 16. med ränta efter 41 procent för hundrade, för Sr räknadt.
Samma ränta, så ock de interessemedel, som af Fullmägtige i Låne-Contoret skola å Bankens Grundfonds-Obligationer erläggas, utbetalas dock ej förr än Bankens Fullmägtige blifva föranlåtne att begagna större eller mindre del af dessa Obligationer till den redbara fondens förstärkning och silfverutvexlingens upprätthållande och ej heller å längre tid än behofvet kräfver.
S- 4- Af Låne-Contorets vinst å den från Banken öfvertagne Lånerörelsen skola kostnaderne för Bankens och de ifrån Banken till Låne-Contoret öfverflyttade
Departementens förvaltning först utgå; återstoden eller den behållna vinsten på Lånerörelsen reserveras emellan Riksdagarné till betäckning af räntorne å de för Bankens Lånefordringar utfärdade Obligationer, för den händelse att de för Bankens behof möjligen måste användas.
Dock må under tiden, och enär sådant behof ej yppats, såväl desse räntemedel, som räntorne och capital-afbetalningarne å Grund fonds-Obligationerne, hållas rörlige och göras fruktbara genom utlåning, å korta tider *^).
S- 5- Ej må i något fall det till Låne-Contoret öfverlåtna Capitalet i Lånefordringar skingras eller minskas, utan skall det alltid bibehållas oförryckt såsom en ytterligare säkerhet för J3anken och innehafvare af dess sedlar, §•
Fullmägtige i Rikets Ständers Bank vare pligtige att vaka deröfver, att Banken alltid må vara försedd med silfvermynt, så att utvexlingen ej löper fara att inställas.
Uppkommer behof af den redbara fondens förstärkning, då skola Grundfonds-Obligationerne dertill i första rummet användas.
Dock må ej desse eller de för Lånefordringarne utgifne Obligationer föryttras i annat fall, än då erforderligt silfver icke kan, genom deras användande med fördel såsom hypothek, anskaffas. .§•
.7* Låne-Contoret upphöre med all sedelutgifning.
Invexlings-Cassorne för de redan existerande Credit-sedlarne skola till Banken förflyttas.
Banken må ej utgifva sedlar å mindre valeur än En R:dr Specie eller 2 R:dr 32 sk. Banco.
Sedlar å mindre valeurer, sorn invexlas, skola förstöras.
.*)
I samma väg som jag längre fram vid granskningen af Utskottets Betänkande föreslår.
Hor till Banco-Utskottets Utlåtande 1V:o 16. 15 §. 8.
Rikets Ständers Bank öppnas till silfverutvexling enligt Mynlbestätuningslagen af den 1 Mars i83o, så snart Rikets nu församlade Ständer fattat beslut om Lånerörelsens öfverflyltning.
Då jag sålunda sökt att utveckla en ifrån Banco-Utskottets pluralitet skiljaktig åsigt om realisationen, och medlen att betrygga penninge-väsendet och gifva lif åt näringar och handel, återstår alt granska det förslag till reglering af Bankens rörelse, som Utskottet afgifvit.
Punkt. 6.
De här föreslagne silfverköpen å 128 sk, med tillägg af transportkostnaden, kan jag ej gilla, emedan de, i min tanka, innebära ett bemödande att hindra hvarje cursfall under 128 sk. och således att motarbeta hvarje siIfveriraport i naturlig väg.
Är liandels-conjuncturen oss till faveur, är det illa beräknadt af Banco-Styrelsen, att brådstörta sina köp innan de kunna göras förmonliga; om tillgången på vexlar å 128 sk. jemnt motsvarar behofvet eller om handeln lutar oss till förlust, skall hvarje silfverköp just öka vexelbristen och trycka på cursen, till dess att det med uppoffring införskrifne silfret åter blifvit utskeppadt.
Man hörer alltför ofta yttras, att det just är Bankens silfverköp, som de sista åren uppdrifvit vår curs, att man skulle kunna tvifla på en sådan medverkan.
Vådan af denna ständiga brottning med cursen måste i längden blifva kostsam och så mycmera farlig, som det för en kort lid införskrifna silfret emedlertid kunnat förleda Banco-Fullmägtige, att derpå stödja en hastig och illa beräknad ökning af sedelstocken, hvarom jag vidare i punkten 11 kommer att yttra mig.
Banco-Styrelsen bör, i min tanka, i detta fall handla såsom vore det för enskild räkning, nemligen endast invexla silfver emot sedlar, då det kan ske utan förlust, således att det inlemnade silfret aldrig må kosta öfver 128 sk.
Om genom räntefria förskott eller andra Fullmägtiges åtgärder silfverinskeppning till detta pris kan underlättas, så bör sådant till Fullmägtiges klokhet öfverlemnas.
Punkt. 3, 7, 8, g och 11.
För bedömandet af de garantier, hvarpå Realisationen hvilar, är nödvändigt att betrakta dessa punkter i förening.
Om, genom Låne-röretsens öfverflyltning, Banken blifvit försedd med en lätt realisabel valuta och första steget till förbättrad reglering af vår låne-rörelse, genom privat-associalioners framkallande, blifvit taget, anser jag, i6
Hor till Banco-Utskottets Utlåtande N.-o 16. att Banken hade kunnat medgifva silfverfondens ytterligare sänkning, och att Utländska creditivs begagnande ej hort beliöfvas, men, då man icke, genom en reorganisation af vår creditrörelse, sökt lifva industrien och gifva det enda rätta stödet åt en realisation, var det naturligt, att man måste, i händelse af fortfarande ofördelaktig handels-conjunctur, kastas emellan de båda ytterligheterne: strypning eller utländsk skuldsättning.
Enligt Betänkandet N:o 6, som stadgade en minimi-proportion af 2 till 5 emellan silfvercassan och Bankens förfallna skulder samt ett Utländskt creditiv på 1 million, hade Utskottet förberedt sedelindragning eller creditivels anlitande, när 2,3oo,ooo Specie vore ur Banken utvexlade.
Genom proportionens sänkning till förhållande såsom I emot 3 och creditivets fördubbling, är sedelindragning betydligen aflägsnad, ehuru, genom stadgandet i egde punkten, äfven möjligheten af sedelindragnings sättande i första rummet ingalunda synes förekommen.
Sedan den för det närvarande artificiell nedtryckta cursens naturliga tendens att stiga blifvit genom någon silfver-utskeppning mättad, fruktar jag mindre en af speculationer framkallad hastig påkänning å Bankens silfver fond.
, än en, till följd af läge och underlägsna närings- och handelsförhållanden, så småningom skeende förminskning.
Vi böra visserligen, ehuru ej med säkerhet, hoppas, att de sålunda disponibla tillgångarne, under naturliga och lugna förhållanden, intill nästa Riksdag icke utvexlas, men, då jag besinnar nationens fruktan för skuldsättning samt den årliga ränteförlusten, som skulle uppkomma genom en ända tijl belopp af 5,333,333 R:dr 16 sk.
B:co möjlig utländsk skuldsättning, hade jag hellre önskat, att, genom antagandet af det realisationsförslag jag understöd!, Banken blifvit satt i tillfälle att mera begagna egna tillgångar.
Be.här föreslagna creditiv öfverensstämma ej med det begrepp jag fästat vid ett sådant namn, emedan de lätt kunna öfvergå till stående lån, och jag anser således blifva rättare uttryckt, och till besparing af provision ländande, om Banco-Styrelsen helt enkelt autoriseras att efter behof upptaga utländskt lån på längre eller kortare lider.
Stadgandet i ii:e punkten är af den vigt och våda, alt jag ej kan undgå att derå fästa Riks-Ståndens synnerliga uppmärksamhet, och framlägga de åsigter, som jag inom Utskottet förgäfves sökt att göra gällande.
I fruktan för den opinion, sorn så väl inom som utom Utskottet blifvit uttalad, alt rörelse-capitalet borde efter realisationen utvidgas, och hvarå mången synes göra sig så sangviniska förhoppningar, fästade jag Utskottets - lior till Banco-Utskottett Utlåtande N:o 16.
11 skottets uppmärksamhet på angelägenheten att förekomma sådana illa beräknade åtgärder , hvarigenom realisationen skulle kunna undergräfvas; jag föreställde mig, att ett års förlopp vore för tidigt att bedöma realisationens utgång; att om efter denna tid 2 millioner Specie voro utvexlade, och 5|:del million Sedlar dermed inlösta, så att inneliggande Silfverfonden motsvarade 12,266,666 R:dr 32 sk., men Sedelstocken blott utgjorde 29,166,666 R:dr 32 sk., så kunde, enligt Utskottets mening, genast en ny sedelemission af 7,633,333 R:dr 16 sk. verkställas, äfven om silfverutvexlingen ur Banken alltjemt fortfor; blefve 2§ millioner utvexlade, så kunde, ulan afseende på fortfarande ofördelaktiga conjuncturer, 4»866,666
R:dr 32 sk. sältas i omlopp; till och med om 3 millioner blefve utvexlade, kunde 2,3oo,ooo Specie nya sedlar utgifvas.
Hvar och en finner, att äfven om Fullmägtige icke begagnade hela den magt, som här blifvit alldeles obetingadt lagd i deras händer, så vore likväl hela realisationens bestånd satt på spel, om den i alla fall nog svaga silfverfonden skulle i realisations-ögonblicket hotas med en af de möjligtvis segrande interessena tillvägabragt ny sedel-emission.
I afseende att förebygga sådana misstag, hvarigenom vårt myntväsende kunde återkastas i den förvirring, hvarifrån vi söka en räddning, har jag, dels vid denna n:te, dels vid den följande aira och 22:a punkten föreslagit inskränkningar, nemligen, att lånerörelsen icke borde utvidgas utöfver de tillgångar, som genom stadgandena 1 punkterrie 12, 20 och 26 blifvit disponibla, eller i fall att denna , i min tanka, rättaste åsigten ej blefve gällande, att lånerörelsen ej måtte utvidgas eller cassa-creditiven derutöfver förnyas, i förening med utländsk skuldsättning.
Mitt första alternativ vann Finance-afdelningens bifall, men en annan för mig oförklarlig opinion gjorde sig i Utskottets pleno gällande med i| röster mot 12, och Beslöt att alldeles intet tillägg skulle ega rum.
Jag hade trott, att en med omkring ^öo,000 R:dr B:co årligen växande tillgång för så kallade cassa-creditiv, helst denna lånerörelse, i min tanka, ej blifvit på ett för realisationen och näringslifvet förmonligt sätt organiserad, hade bort tillfredsställa den opinion eller de interessen, som dervid fästa så mycket hopp; men man har emot mig invändt, att rörelse-capitalets fixation inom nu föreskrifne gränser vore till skada för näringarne, hvilkas utveckling fordrade en i samma mon växande sedelstock, och att alla realisationens välgörande frukter skulle genom mitt förslag tillintetgöras.
Prot. 1834. 6:te Sami. 1 ista Afd.
,3 Håftet 12*. lior till Banco-Utshottets Utlåtande A7: o 16.
Med någon kännedom om myntförhållanden, skall man lätt inse grund» lösheten af denna åsigt.
— Efter realisationen är hvarje fixation af rörelsecapitalet i sig sjelf omöjlig, emedan vid förmonliga conjuncturer silfverimport till invexling emot nya sedlar är fullkomligen fri, och således ingen gräns emot sedelstockens ökning i förhållande lill industriens hehof af mig föreslagen.
Att öka rörelse-capitalet, under en motsatt conjunctur, vore åter onekligen ett financielt misstag.
Utskottet har grundat skimrande förhoppningar på rörelse-capitalets tredubbla ökning vid hvarje silfverköp; jag åter anser stadgandet härom, helst om köpen skola ske med några skillingars förlust för Banken på hvarje Riksdaler, såsom ett för Bankens förmåga skadligt bemödande att motverka hvarje ytterligare silfverleverance ifrån enskild hand.
Om till exempel handeln, efter en i naturlig, orubbad ordning skedd försäljning al export- och import-artiklar, kunde lemna ett öfverskott af i§ million Specie, men Banken, så snart \ million vöre inlevererad, genast utställde ytterligare en million i sedlar, så skulle derigenom varuprisen höjas, exporten försvåras men importen underlättas, handelsvågen återbringas uti jemvigt, den ytterligare silfverleverancen uteblifva, och landet i låneväg hafva vunnit en sedelökning, som det lika väl lill nära samma belopp, genom förstärkning af Bankens metalliska fond, hade kunnat vinna, om Banco-Styrelsen förhållit sig mera passiv.
Utskottets begagnade uttryck, att lånerörelsens minskning borde i sista rummet till proportionens återställande begagnas, är, i min tanka, så tvetydigt, att de lån, som i cassacreditivsväg blifvit utgifne, verkligen kunde, vid ett framtida proportionens fall till 1 emot 3, sättas i lika categori med den öfriga privilegierade lånerörelsen, hvaraf följden blefve, att
Banken kunde ådraga sig och bibehålla en betydlig utländsk skuldsättning, för att kunna bedrifva denna nya, i min tanka, principlösa lånerörelse, hvartill medel genom Banco-vinstens reservation, och måhända äfven genom stadgandet i denna punkt, blifvit vunna.