Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och h o n talar m e d 1, 9, 4, 10, A t t ej kalla det 1, 9, 5, O m de 10, 9, 7, 5, 6, 4 A f alla 9, 4, 5, 6, 7 Den lider, o c h hur 9, 7, 10 Och till o c h m e d utan 10, 9, 5 H a n får gå., s o m sin lust icke 8, 3, 10, 5, M e n sin cour g ö r 2, 3, 10, 5 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10. b-g.
k kust, tälja — den till det om det öfvergif- ögon redan rader för henne från intet, ej sonens ljusare intet slu-.
längre rym- vet jag därom.
Ej heller a n a d e väl d e n u n g e som bjöd för eh mött farväl smula honom, hem lingar intresse att och blick sympati, som f ö r d e n, - som l å n g t från gått sig trött b l a n d främ- på storstadens med landsmannen ensam svensken, m e d tack i ord och o c h fränder allfarsvägar, var m ö - en händelse, en sol- m i n n e kastade ljus öfver mån- stund.
Innehållsförteckning: i väg, såg j a g medan han m e d det hufvndet, s o m först Två afgående konstnärinnor: Helga Hoving och Ellen Hartmann; af S. S — n.
(Med 2 civilporträttoch 18kostym- porträtt.)
— Reslust; af Aäi.
— Kvinnofrågorna vid 189S års riksdag.
— Trefaldighetskvällen; af Fanny Clirysan- der.
— » Mödrar emellan ».
— Skaldernas kvinnor; små studier för Idun af Emil Linders.
X I V: Daniel Fall- ström.
— Ett landsmansmöte; skiss för Idun af H.
Och gråa hår mitt andra g ö r En höglärd åkerbrukspatron — Hans plog, hans harf blir slö däraf - H a n vill det ha uppå sin graf, Helst m e d en runeslinga grann, Som skrytsamt tolkar, huru han M e d ära lifvet genomgått.
Mitt hela u p p h ö j d plats har fått Och kallar alla kyrktorn bror.
H ä r uti rök så mäkta stor Dess litenhet sig sträcker u p p Och sotar kyrkans t u p p.
r a m W.r 1.
M e d a.
Finnes, o m du det begär, I en fiskredskapsaffär.
Under de sista dagarna af maj manad rådde tystnad och stillhet i Högre l&amp;rarinneseminariets och Normalskolans lokal, äfven under lofstnnderna.
Och detta var n %got ovan- ligt, t y den, som eljest under en af skolans lofstunder trädde inom läroverkens portar, möttes af ett nästan bedöfvande sork skratt och prat, sång och munterhet tycktes fylla hela huset.
Men nu var det så tyst, så tyst.
Man gick på tå och man hviskade, man.
stängde hvarje dörr så sakta, och utan att hafva manats af klockans ljud satt man på sin plats.
Och om vi frågat den första lilla flicka vi mött, hvarför det var SA tyst, så skulle hon med förundran öfver vår fråga hafva svarat: Fröken Pallin är sjuk.
Och om vi stigit e11 trappa högre upp i Seminariets våning, så hade vi snart sett, att sorgen der blifvit bofast gast.
Det &amp; r icke fruktan för exa- men 0c.h.
betyg, som blekt de ungas kinder och lockat tårar i SA många ögon - nej från fröken Palliiis sjukrum har det budet kommit, att allt hopp är ute, och derföre har ocksa all glädje flytt sin kos.
På morgonen den 28 maj kom bud- skapet, att under nattens lopp hade den sjuka sakta och stilla förts öfver gränsen in i evighetens land.
De yttre dragen af Regina Pallins lefnad kunna tecknas med några få, rader.
Hon var till börden värmländska och skulle i år hafva uppiiått en ålder af 66 &amp; r.
Som barn fick flickskola; iiiider hon sin undervisning i Karlstads f~rnä~msta ungdomsåren vistades hon i Upsala, der hon genomgick de högre klasserna af den s.
Klosterskolan.
Derefter egnade hon sig några ar åt enskild undervisning och kallades år 1864 till biträdande föreståndarinna vid Högre lärarinneseminarium.
På denna plats verkade hon i jämt 26 år; och det är på detta verksamhetsfglt hennes enkla lefnadssaga st8r skrifven i lef- vande och oförgätliga drag.
Hvad var det då hon uträttade, denna stilla kvinna, som först efter sin död kommit att höra offentligheten till?
hon vann öfver den ungdom, soin var anförtrodd i hennes l ' ag ?&amp;. /.
vArc1, ett inflytande sa starkt och så varaktigt, som blott de utkorade af ungclomens ledare lyckas vinna.
Och detta in- flytande missbrukade hon aldrig ett Ggonblick för att &amp; t sig sjalf lata tända förgängliga rökoffer.
Xej, sin makt öfver de unga använde hon sh, att hon tog dem vid handen, en och en - Regina Pallin hade aldrig brackom, hon gaf sig alltid god tid - och förde dem in p&amp;, arbetets och pligtens väg.
Ty hon visste själf och lärde derföre sin iingdomsskara, att den, som skall uppfostra andra, maste börja med sig sjalf.
Och hvad hon framför allt sökte att utveckla hos de blif- vande lärarinnorna var känslan af ansvar inför det kall, hvarht de egnade sig.
Dock gjorde hon aldrig pligtens vag tung och mörk.
Nej, serninarielifvet var ljust och gladt och fullt af fröj deamnen, det var elevernas samstamrniga vittnesbörd.
Regina Pallin fanns ständigt bland sina lärjungar.
Hon skiinkte dem i rikt matt icke blott karlek och deltagande, utan ock helsosamma riid och kraftigt stöd.
Med sitt sant kvin- liga väsen hörde hon nämligen vida mer till deras antal, som gifva stöd än till deras, som begiira ett sådant.
Ock&amp; anli- tades hennes klara omdöme och rika erfarenhet flitigt af de unga, ej blott d % de ännu vor0 Seminariets lärjungar, utan ai ' ven sedan de lemnat den egentliga lärotiden bakom sig.
Fran skilda bygder i v %rt land gingo osynliga t&amp;dar till Regina Pallins stilla hem, och de tradarna vor0 starka, t y de vor0 spunna af den varmaste tillgifvenhet och den dju- paste aktning; ja, de ~70ro s&amp; starka, att de blefvo till stöd för mer &amp; n en ung kvinna, d&amp;, det gällde att vandra framht.
p&amp; pligtuppfyllelsens vag; I sin egen kamratkrets var Regina Pallin alltid medel- piinkten.
Till henne gingo vi ju alla s&amp; väl i glädjens som i sorgens stunder, och alltid kunde vi vara vissa om att mö- tas af det hjertligaste deltagande.
Hon hade för sin omgif- ning blifvit SA godt som ett samvete, och detta kunde Bon vara, ty hon vandrade sjelf i ärlig sjelfpröfiiiug inför Guds ansig te.
De iitaf- oss, som minnas den bortglingna, sldan hon var for ett tiotal - af &amp; r sedan, de minnas, att det vemodsfulla dra- get och det trötta utseendet ej alltid varit ilet förherskande i hennes vasen.
Ehuru allvar alltid var grunddraget i hen- nes karaktär, kunde hon dock i Ben t r h g a vänkretsen rara glad och munter.
Vi, som minnas förtroliga aftonstunder i
vhr " Regentiniias " förmak, vi minnas huru trefnad och glädje då strålade ut från hela hennes väsen.
E t t godt skämt upp- fattades alltid af henne, och sjelf vann hon sina segrar lika mycket med skämtets som med allvarets vapen.
Hon var född med motvilja för hvarj e offentligt uppträdande; detta hin- drade henne likväl icke att högt skatta och sympatisera med kvinnor, för hvilka det var naturligt att verka ph ett annat satt och med andra medel, än hon sjelf gjorde.
Men blef det klart för Regina Pallin, att det var hennes pligt att ut- tala sig, t. ex. vid ett styrelsesammanträde eller ett liirare- kollegium, då gjorde hon det.
Hon var dh alltid väl förbe- redd, och hennes anförande var klart och öfvertygande.
Också gick hennes mening i de flesta fall segrande igenom.
För de flesta af Dagnys läsare torde det vara bekant, att äfven yttre bevis på den kärlek och aktning, hvarmed Regina Pallin omfattades af sina lärjungar, kommo henne till del.
.Vi nämna blott stipendiifonden " Regina Palliiis minnei ' och det porträtt i olja af den saknade föreståndarinnan, som vid läshrets afslutning öfverlemnades till Seminariet.
Shväl fonden som porträttet .äro ghfvor frhn en del af Seminariets forna och nt~varande elever.
Det är dock icke om dessa mer officiella ghfvor vi här närmast velat paniinna, utan om de många små kärleksbevisen, som kommo Regina Palliri till del.
Var det icke p&amp; hennes arbetsbord vi niistan alltid sågo vårens förstlingar och höstens sista blommor?
Och till henne hittade ju rosorna vägen äfven midt i vintern.
Och p&amp; hennes födelsedag - huru rördes icke våra hjertan till med- lidande med de stackars postbuden och telegrafpojkarna, som maste springa med bud från nar och fjärran!
Regina Pallins vänner sågo med oro och bekymmer huru hennes sjuklighet tilltog hr från hr.
Arbetet, som var hennes glädje, började att kännas tryckande, och hon hade derföre hos Seminariets Direktion anhållit om tjiinstledighet för nästa läsår.
Denna anhållan beviljades dagen innan hon lades ned ph den sjukbädd, från hvilkan hon aldrig skulle uppsta.
Hon hade fatt tjänstledighet för alltid.
- Äfven efter hennes död kommo de små kärleksghf ' vorna.
Hvar och en ville räcka henne sin blomma, cch sh hvilade hon, nedbäddad bland de många blomsterbuketterna.
Sh kom begrafningsdagen med en rikedom af kransar och blom- mor, som alla buro helsningar till den kära döda.
De bud,
som blommorna framförde, hade ensamt kunnat teckna Regina Pallins lefnadssaga.
Blommorna från Seminariets Direktiol; uttryckte " djup tacksamhet för en iidel lifsgerniugn; f r h kamrater kom " ett tack för trofast ranskap och ädelt före- dömen, och bland de många helsningarna från forna lärjungar var det en krans, som bragte tack fur " moderlig k i i ~ l e k.
~ P&amp; Regina Pallins begrafningsdag öft-erlemnades af Se- minariets rektor, Dr Julius Humble, en summa af 1000 kr .. sasom giifva till stipendiifonden Regina Pallins minne.
Till samma fond hafva under de närmast följande dagarna af d- @; ra bland Regina Pallins slagtingar och vänner skänkts om- kring 300 kr.
För att bereda en ung friin Seminariet utexa- minerad lärarinna, hvars helsa ar vacklande, tillfalle att starka sina krafter vid en brunns- eller badort, hafva andra vänner till Regina Pallin lemnat en summa af 000 kr.
Det spirar välsignelse i en adel menniskas fotspår.
Lilly E~zgstru ' m.
En visa tryckt i år.
Flyg, dzcfnu vinterflugn, Fr&amp; % nordens snö och is, Och surra, Ziitt att truga, I skenet af Paris!
lirråd der din ~nyggcZu.ns!
Se, och hör, Kinesa, kisa, 7cÖp 0 ~ 7 2 kör, Böj knä f ö ~ dugefis gudar: Tres hum bie serrjitezir!
Förldt, jag stamar hemzu Med undra f cdtig7&amp;j09 % Till?
) årens bolugsstii~iznza Och värlcZsex2~osit ion.
Jag vet, att hcitt blir grönt behag, Att död bZir l i j och natt bli+ dag.
Sök du ett bättre floje, Men inte reser jag.
, Ja.9 v d, att sitfverfiiirdc6r Bli A t i r saji~er d&amp; Oclt vintermolmts vtirldar NgmdZccs 7zim~neZsb16.
Hvar ktippa blir arkitektur, Hvar björk blir extrujn skulptur Och sen - 7cowert i skogen Med 7costnads f ri watur!
Men söker du tek~ikerc, Begär du industrin, Hvar finner du väl liken TilE vdrens dngmus7cinS Hvar jnner du en väf sd mjuk Till helgdagspynt och hvardagsbruk, Som ängefis bqsselnaatta Ock kullens 7canz9narduk?
Dzt latta vinterJ2uga På vår tids sockerbit, Jag sä9der f d n min smuga *) TiZi dig en he7sni~g dit.
Mitt Mawfalt &amp; r 9ned skörda;.
fiickt, Mitt Eie7tom bar filrans drtegf.
Min Bodanger at.
storme,i.
I sekirets a f tonuakt.
Högt upp i de nordligaste delarna af Norge har en vilje- kraftig kvinna utfört ett arbete, som torde vara enastiiende i Skandinavien, och hvars f r u h e r med all s i h r h e t komma, att bereda hennes fosterland orniitliga fijrdelar.
Hennes namn är Fru hdriane Öwre.
* *; Hon \ - ar dea yngsta af en talrik familj ' i smH omständigheter ocli mEsk vid helt unga år ut i viirlden för att själf förtjiina sitt bröd.
Medan hon iinnu var barn hade hos henne vakliat en brin- nande lust för att odla växter: och hon begagnade sig af alla möjliga tillfiillen, som erbjödo sig för att f&amp; tillfredsställa denna oemotståndliga åtrå.
Sedan hon 1836 ingatt äktenskap med en lhsman, blef hon bosatt i Ledesby i Finnmarken, ocli der anlade hon vid sitt hein en liten trädgir$: h a r i hon odlade både grönsaker och Blommoï.
Före heciies tid var tradg$rdsskötsel någonting fullkomligt friimrna~de f6r dessa trakter och Fru Önres tilltag betraktades derför ef befolk- ningen till a.tt börja med s&amp;som ide: barnsligheter: men mast ändrade sig detta förh$lla.nde, hennes exempel manade till efterföljd och numera odlas allmänt i samma trakter atmin- stone potatis till husbehof.
Efter magra ar erhöll hennes man lansmanstjansten i Karasjok.
som ligger laiigt inne i landet: ett par mil från den ryska gränsen uncier 69 " 13 ' nordlig bredd.
FN Öwre liit ej afskracka sig af en otacksam jor~Iu~&amp;n, utau upptog genast sin ä,lsBlingssysselsäIt U~J- g: och me6 s: ' n @ au- liga ihiirdighet har hon afven der kcmmit Bstad en ti-iidgirds- *) Finskt ord
* s) Se Norsk Havetidende arg.
skötsel, hvars resultat äro i hög grad öfverraskande.
Hon kunde, som naturligt tir ej i längden förblifva obemärkt, och sedan hon kommit i förbindelse med den om trädgårdsod- lingen i Norge s&amp; högt förtjänte Professor Schiibeler i Kri- stiania, har hoii årligen genom hans föïsorg blifvit forsedd med frön af hvarjelianda växter.
Hennes försök dermed hafva så utfa.llit, att icke mindre än 350 prydnadsväxter hafva visat sig kiinna med fördel odlas i Karasjok, och flere af dessa växter hafva t. o. m. lämnat mogna fröskördar dersta- des.
Men det är icke blott för sin egen del hon .arbetat och- sträfvat; hon har, hvad mera kr, genom sitt föredöme, sina ' r8d och anvisningar lyckats förmå äfven sina grannar, lap- parne att försöka sig p&amp; trädgårdsodling.
Fru b r e har genom sin lifsgiirning visat, att trädgårds- skötsel kan bedrifvas med f r a m g b g så långt norrut som vid 69: de breddgraden; och hon har äfven visat huruledes man med en fast vilja, triiget arbete och goda föredömen kan på e n jämförelsevis kort tid förmå en för nyheter eljes obenägen landtbefolkning, att med kärlek och intresse egna sig &amp; t det hade inbringande och förädlande arbete, som trädgbrdssköt- seln erbjuder.
Den erfarenhet, man vuiinit genom hennes verksamhet, är för oss af så mycket större betydelse, som derigenom på förhand alla tvifvelsm$l undanrödj as rörande möjligheten att bedrifva trädgårdsskötsel, hvar halst det vara m&amp; i vart land, der klimatet medgifver jordens odliiig för .andra ändamål.
Att en mera allmänt förekommande trädgårdsskötsel vid menige mans hem skulle i ekonomiskt afseeilde medföra en ofantlig vinst för vårt land ligger i öppen dag.
Funnes det vid hvarje bondgård, hvarje torp, hvarje arbetarestuga p&amp; landet en liten triidgårdstäppa, hvilken ovärderlig hjälp slc~dle icke hu~modern k~.uma hämta derur för hushållet, och hvilken angenäm och pk samma g h g helsosam omväxling i den mångenstä.des nästan uteslutande af potatis och mjölmat be- stiiende dagliga kosten skulle icke derigenom kunna åstad- kommas; för att icke tala om det nyttiga sätt att använda tiden, som genom triidgården skulle kunna beredas såväl bar- nen som familjens ålderstigna till gröfre utarbeten o f ö r ~ ö g n a medlemmar.
I de delar af landet, der fruktträd l a m a odlas, kan det viil ej vara mer än en mening rådande om det goda, en träd-
gård kan medföra.
Den obetydliga plats, ett fruktträd upp- tager, och det ringa besvär, som dess skötsel kräfver, äro af ingen betydelse i jämförelse med de stora fördelar man kan hafva deraf, sedan det hunnit en viss utveckling; och eger man några friska fullväxta fruktträd, kan man, s&amp; godt som ntan några kostnader, nästan Arligen räkna på att inhösta skördar, som, vare sig man är i tillfälle att förvandla dem i penningar eller ej, hafva ett oberäkneligt värde.
Frukten kan, likasom baren frkn buskarna, på många olika, lätt ut- förbara satt bevaras eller beredas för framtida bruk; och deri- genom blir den nytta, som hushållet kan göra sig af träd- gardens alster, icke inskränkt endast till mognads- eller skör- detiden, utan den kan utsträckas till hela året, ja t. o. m. ännu längre.
Såväl fruktträden som barbuskarne utgöra föröfrigt, om de vårdas viil, verkliga prydnadsväxter af första ordningen.
Svårligen kan ma.n se d g o t vackrare, nhgonting praktfulla- re, än fruktträden, när de p&amp; försommaren stii inhöljda i sina hvita rödskiftande blomsterskrudar; och nar deras grenar om hösten nedtyngas af svällande, guldgula eller rödblommiga frukter, kunna de väl utharda täflan med hvilka andra pryd- nadsväxter som hälst.
Huru ofta förekommer ej en eller an- nan obegagnad plats invid stugan, der mycket val ett frukt- träd eller en bärbuske skulle kunna planteras; och alla nakna, fula vaggar och murar, som ligga emot solsidan, huru mycket bättre skulle de ej taga sig ut, om de i stallet vore till n&amp;- gon del skylda genom några spalimtrad.
Det är ingen s v h konst att odla och sköta sadana triid, men de hafva den sto- ra fördelen med sig, att de kunna odlas längre norrut iiii fri- sthende fruktträd.
Visserligen kunna icke fruktträd uthärda klimatet öfver- allt i vårt land, men bärbuskar och köksväxter kunna odlas l h g t upp i landets nordligaste delar, blott man förstår att valja sådana sorter, som utveckla sig p&amp; kort tid; och erfaren- heten har redan gifvit vid handen, att trädgiirdsalsterna i allmänhet blifva välsmakligare, fa mycket mera arom, ju langro norrut de frambringas.
Om den trefnad och det behag, som alltid hoilar öfver det lilla hemmet, nar stugan orngifves af nagra, om ock an- anspråkslösa blomsteranlaggningar, iir öfverflödigt att orda.
Blommorna behöfva ingen förespråkare, de tala själfva med sitt färgrika språk tillräckligt kraftigt för sin sak.
Att sysslandet med växtodling, vare sig det sker för nyttan eller för nöjes skull, har ett förädlande och uppfriskan- de inflytande på sinnet kan väl sviirligen ' förnekas.
Den som ständigt umgå,s med sina växter och med vaket sinne följer dem i deras utveckling från det första uppspirandet tills de uppfyllt sin best&amp;mmelse, kan ej undgå att få blicken mer och mer öppen för naturen; och ju längre man lyckas tränga in i dess hemlighetsfulla skattkammark, desto mera hänföres man af de rena fröjder och njutningar, som ett närmare um- gänge med naturen alltid förmår skänka.
Säkert ar också att en trädgård, stor eller liten, alltid gör hemmet kärare för sina innehafvere, hvilka kunna der söka den förströelse, hvar- af människosinnet alltid i större eller mindre grad är i behof och i den mången gång finna en afledare från mindre föräd- lande nöjen och tidsfördrif.
Att v a c h den stora allmänhe- tens h %g för en så, välsignelserik sysselsättning, att arbeta derpli att inom en ej allt för aflägsen framtid hvarje g %rd, hvar- j e stuga på landet, äfven den obetydligaste backstugusittares, skall varda försedd med ett eller annat fruktträd, några bär-.
buskar, nhgra blommor och ett litet trädgårdsland utanf ' ör.
sina knutar, är derför för visso ett af de vackraste mål en fosterlandsvän kan uppställa för sig att arbeta och strafva.
- alen, huru skall ett så omfattande mål kiinna ernås?
0Hve.m skall utföra ett sådant storverk3 Jo, likasom hittills i de trakter, der triidgårdsodling mera allmänt förekommer bland allmogen, clet i de flesta fall ä r deras kvinnor, hvilka tagit initiativet dertill, s&amp; är det allt.
fortfarande den svenska kvinnan det tillkommer att föra d&amp;a fosterländska sak fram till seger.
I de smii hemmen är det hustrurna, som skola lära sig, huru trädgården bör ordnas och skötas, det är dem clet tillkommer att med barnens och d.e gamles hjälp så, plantera, rensa och skörda, under det männen, hvilka icke hafva elleroanse sig hafva tid med dy- likt, äro upptagna - af vigtigare grofarbet ' en; och det är de.
bättre lottades uppgift att dertill uppmuntra allmogens kvin- nor; att gå dem tillhanda med ranl och dåd, att hjälpa dem med anskaffaildet af fruktträd, bärbuskar m. m., att lära dem de basta sätten att använda träclgårdens alster i hushållet,,
- med ett ord att hvar i sin stad följa det storar- tade och framghngsrika föredöme, som Fru Adriane Owre deruppe i Finnmarken i trots af en styfmoderlig natur gif- vit alla nordens för v k t folks utveckling och förkofrau i sed- ligt och ekonomiskt afseende ömmande Irriiinor.
Det iir en stor uppgift för den svenska kvinnan, soni liar föreligger; a t t hon, om blott viljan finnes, skall lyckas genomföra den, derom är intet tvifvel t y när kvinnan allvarligt sätter sig något före, larer hon icke giirna lats sig afshiickas af de hinder, som resa sig i hennes vag; - så lär osa Atminstone århundradens erfarenhet; och att ett upprop till Sveriges kvinnor att egna nkgon del af sina krafter och sina sparpen- gar till förverkligandet af ett s i ädelt och behjartansvärdt syfte som detta icke skall vara gjordt förgafves, derpk tviflar minst af alla o. s. v. kfel ' f.l (llli2lt~.
, Till ofvrinstiende artikel, hvilken med mjckei tillmötesgtende blifvit för tidskriftens räkning författad af en om triidgiIrdsskMseln sardeles förtjlnt man, torde niigra ord f % tilläggas.
Mir man af sitt hela hj8rta ifrar för en idé, s&amp; &amp; r det oskattbart att f&amp; den utta- lad s&amp; varmt och s % uppfordrande som bar ohanför skett, och man hoppas och tror att orden icke skola f6rklinga utan gensvar.
Iden nar tiden g8r s&amp; börjar man misströsta och tvifla, m m fruktar att intrycket skall plinas ut af andra, Iivilka i vira Gagar s % rastlöst jaga hvarandra, man börjar fraga sig sjllf: hafva dessa ord af en fosterlands- van ocks5 verkligen l p k a t s att förvandla intrycket till bandiing till sparsamhet, till flit, till allt det som fordras för att satta den an- gifna planen i verket?
Finnes det har och der i landet u %gra kvin- nor, som redan nu börja förrn % fattiga arbetares mödrar, hustrur eller barn att grafva jorden kring stugan för att bereda den till höstens plantering, till hvars inköp de redan börja samla medel?
SAdana fr8gor skola komma af sig sjäfva medan sommaren g %r och Dagny tiger.
Den verksamhetsdag som gifves hvarje mtinnislta är s i kort.
Man maste gripa tiden i flygten, om man verkligen vill utratta nAgot- Hvarje Ar som förspilles &amp; r ' en stor forlust, desto större ju större milet ar.
Liten mig derföre stalla en bön till Eder, 1 kvinnor, som möjligen lange hyst samma önskan, men icke kommit er för att satta den i verket, den bönen att i höst till Dagny sanda en uppgift p&amp; de, trld och buskar I lj-ekats fil satta invid de fattiges bostäder.
Skulle jag fA veta att, Iiit oss saga blott femtio frukttrad blifvit -
satta i den svenska jorden, hvilka icke utan detta upprop hade kom- mit dit, s&amp; skall jag gliidja mig öfver att mitt arbete i denna tid- skrift icke varit utan frukt, och jag skall med stor tacksamhet an- teckna antalet i mitt sista hrshafte af Dagng.
För deii, som blifvit riktigt uttröttad af det febrila lif- vet i en hufvudstad, der det ena intresset efter det andra sticker fram med hundra hufviiden, der musikaliska och in- tellektuella frestelser och filantropiska pligter öfverallt taga tid och krafter i anspråk långt öfver förmågan, kan ibland en sjukdom blifva nästan välkommen.
Man bäddas ner, rum- met göres halfmörkt, de sjuka nerverna kanna.
liksom om en sammetslen hand strök dem till ro, när denna härliga tystnad fortfar timme efter timme.
Läkaren kommer, undersöker, för- klarar att det är ingen fara.
Du behöfver bara stillhet, får ej oroas, ej taga emot någon.
Han ger sina föreskrifter till din gamla trotj anarinna, tillsäger henne på det bestämdas te att hon håller tyst omkring dig, s % blir allt snart bra igen.
Och så nickar han och försvinner.
Och från denna stund ser du ingen mer än henne, som pysslar ibland omkring dig som en öm, tyst moder, men största delen af dagen är du ensam.
Ensamhet!
Nej, hvilken lycka!
Att med ens ryckas ur alla dina jagtande förbindelser till den öfriga värl- den!
Att stillhet och * ro i en hast blifvit dig en pligt, som du törs och får njuta, i stallet för en lockande frestelse, som måste bekämpas - är icke detta oskattbart?
Och nu först känner du riktigt hur trött du är vid detta onaturliga, uppjagade lif, som är vart århundrades pest.
~ n d t - ligen far du nu slippa lefva med i hvirfveln, du får tid att söka reda p&amp; ditt eget fattiga jag, att lyssna till de röster, som tala inom dig och som hittills döfvats af världsbullret.
får tänka en tanke till slut, får samla dina intryck och erfarenheter och lefva dig in i dina minnen.
E n enslig fluga surrar ilagon g h g, bullret från gatan hörs bara som ett oredigt sorl, .den svala luften i ditt sjuk-
rum är som mättad af musik, tystnadens härliga toner, hvar- efter du så lange förgafves längtat.
Det är kanske ej s % många, som ha öra för den sortens m s i k, och v ' l är det, ty den bjuds ej ofta i vår tid; men har man en ghng fått örat öppet för dess skönhet, kngtar man som en vansinnig efter den.