Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Båten har svängt, den lägger till, och vi gå i land.
Efter några steg möta vi godsets ar- tige egare, som skyndar att låta presentera sig och erbjuder sig att blifva vår ciceron och ge dig de upplysningar du önskar, må hända anande din hemliga afsigt, att välja Särö till vistelseort för sommaren.
Under vänligt sam- språk för han oss genom en härlig, skuggig allé af löfträd öfver den främre delen af ön, som liknar en förtjusande, väl vårdad park, der tretio eller fyrtio villor ligga inbäddade än här än der bland lummiga träd och buskager, än närmare, än fjermare hvar andra, fram till herrgården, der restauration, apotek, telefon, bageri, gårds- och badkontor äro belägna.
Hvar helst blicken faller, smekes ögat af den rikaste vegetation; leende, mjuka former, vackra förtoningar öfver motsatta strandens klippor och stämningsfulla, dystert högtidliga grandungar.
Från ångbåtsbron till dambassinerna leder långs den klippiga stranden en liten väg, der badgästerna gerna svärma under qvällens tim- mar, då månen öfvergjuter land och haf med sitt silfver.
Bortre delen af ön, Nordanskog och Vester- skog, täckes af väldiga furor och sekelgamla ekar, mellan hvilka smärta, hvitstammiga björkar framskymta, under det att mörka ide- granar samt al- och hasselbuskar ge behörig relief åt det hela.
Upptrampade stigar leda genom skogen i alla riktningar ut till hafsstranden, der de friska fläktarne från Kattegat bringa helsa och ny kraft till tröttade sinnen och åt af arbete och öfveransträngning medtagna mensk- liga organismer.
Som orsak till att Särö, olikt den omgif- vande kala skärgården, eger en sådan yppig vegetation, förmäler sagan, att då under för- gångna tider fiender härjade Hallands kust, en ung officer bland fienderna förälskade sig i dåvarande Särö-egarens dotter, och att denna vestkustens perla till följd deraf förskonades från brand och plundring.
Floran är särdeles rikhaltig på sällsyntare växter; bland dem må dock endast nämnas Linnea borealis och Pyrola uniflora; vid strän- derna återfinnas jemte de vanliga strandväx- terna flera rara varieteter.
(Forts.) Qvinnogymnastik.
En serie uppsatser efter » Vört Hjem ».
II. '
• e öfningar, till hvilka vi här vilja gifva anvis- ning, höra icke till något visst, strängt begrän- sadt gymnastiksystem, vare sig svenskt eller utländskt.
Syftet är ju endast att skaffa utöfvaren den bästa möjliga kroppsliga utveckling; derför äro ock de egentligen svenska rörelserna supplerade med en stor del öfningar, hemtade från dansk, tysk och fransk gymnastik, så att de alla till sammans bilda ett organiskt helt, hvari de skilda elementen ömse- sidigt understödja och utfylla hvar andra.
Vi skilja mellan fristående öfningar och apparal- öfningar.
Det är naturligtvis närmast de förstnämda, som egna sig för bruk i hemmet; men vi skola dock medtaga en del öfningar på det så kallade » räckets ».
Denna apparat kan nämligen m e l lätthet anbringas i hvilken som helst dörröppning utan att skada och utan att lemna märken efter sig vid borttagandet.
När apparaten ej är i bruk, kan den ställas undan i en vrå.
Den är så godt som outslitlig och kan anskaffas med ringa utgift.
För utvecklande af arm- och bröstmusklerna är .-räcket » ovärderligt, och vi uppmana derför på det varmaste våra läsarinnor att anskaffa det.
De skola helt säkert icke ångra sig.
Till att börja med vilja vi emellertid hålla oss till de fem » fristående rörelser », som, så att säga, utgöra gymnastikens abc, och som dagligen borde utföras af hvarje någorlunda rörlig menniska.
De äro icke mera invecklade, än att de alla till sammans kunna utföras på en minut; men vi skynda oss dock att
— B i d r a g från alla o m r å d e n f ö r qvinlig verksamhet mottagas med tacksamhet.
E n d a s t en sida a f p a p p e r e t b ö r tillägga, att, om de skola göra sin fulla nytta, torde det vara lämpligast utföra dem i något långsammare tempo.
Den vexlande rörelsen har just till mål att gifva de olika musklerna den spänning, som är nöd- vändig för deras fullständiga utveckling.
Glida rö- relserna för snabt öfver i hvar andra, få ej alla musklerna tid att spännas, och dermed går rörelsens betydelse förlorad.
Härmed öfvergå vi alltså till beskrifvandet af de ofvan nämda fristående rörelserna, i det vi i dag sysselsätta oss med de två första utaf dem.
Text och bilder skola väl — hoppas vi — gifva tillräck- lig vägledning att riktigt utföra dem, och vi upp- mana på det varmaste våra läsarinnor att öfvervinna den menskliga skötesynd, som heter maklighet, och raskt taga itu med saken.
Här gäller som så ofta: » väl börjadt är halfgjordt arbete ».
Rörelsernas namn äro: 1) Sträckstäende knäböjning.
2) Bålrullning.
Sträckstäende knäböjning afser att göra tå-, fot-, knä- och höftled • smidiga, stärka ben- och underlifs- muskler och bör med daglig öfning delvis kunna förebygga den vanliga benåkomman » vatten i knäet ».
Armarne böjas med händerna mot skuldrorna och sträckas derefter uppåt i den så kallade sträckstä- ende ställningen.
I det man bibehåller denna sträckta, lodräta ställ- ning, häfver man sig upp på tå (fig. 1) oeh böjer I I P \ U I I U M IN användas och marginal lemnas.
N a m n o c h a d r e s s t o r d e alltid noga a n g l f v a s, o c h kan f u l l k o m l i g d i s k r e t l o n från r e d a k t i o n e n s sida p å r ä k n a s Bålrullning smidiggör och utvecklar buk-, sido- och ländmusklerna och verkar kraftig emot » håll » i korsryggen och öfver länderna.
Vid denna rö- relse bli just de muskelpartier, som i vanlighe- ten ligga mest stilla, väl bearbetade.
I tidigare dagar använde man åderlåtning för » båll » öfver län- derna, nu brukas massage, men när man genom för- ståndig öfning kan få dessa muskler utvecklade och blodcirkulationen i dem normal, hvarför då vänta till dess » hållet » kommer och för med sig både smärta och utgifter?
Händerna stödjas på höfterna, och den venstra foten ställes något åt sidan för att bereda benen en fast ställning (fig. 3).
Kroppen böjes så långt framåt, K. dramatiska teatern har efter fru Hennings af- resa återupptagit » Frun från hafvet » med fru Olga Fåhrajus som Ellida.
På fredag i denna vecka gifves » Vildanden » med fru Backström (f. Sandell) för första gången som Hedvig.
Nästa måndag gif- ves för första gången » Den vilda jagten », lustspel i i akter af Ludvig Fulda, fri öfvers.
Detta stycke lär å en stor del af Tysklands scener gjort mycken lycka.
Fig. 4 a. att dess midtlinie bildar en half rät vinkel med den lodräta linien, oyh under fortsatt rullning föres krop- pen till venster — bakåt — till höger — framåt och åter upp (fig. 4 a och b).
&lt;j » v * Svenska teaterns senaste program upptager 3-akts- Iuslspelet - » Nervösa fruntimmer », en fransk pro- dukt, för hvilken hrr Blum o c h Toché bära hedern, och som onekligen är rolig.
Att den nu på denna teater, så när sagdt, fallit, beror uteslutande på teaterentreprenörens kritiklöst öfverdrifna puffande i förhand, hvilket uppjagat förväntningar, som ej rimligen kunde fyllas.
Sant är, att ej denna scen för närvarande eger krafter att gifva en slik fransk fars med nödig fart och elan.
Men af de mera betydande roll- innehafvarne gjorde dock flere ett godt arbete.
Främst ställa vi hr Warberg som den hederlige sockerbagaren, hvilken öfver sitt parti lyckades breda en verkligt naturlig och saftig komik.
Fru Stenfelt sekunderade honom ypperligt, och fru Lundberg gjorde en elegant hurtig typ af sin unga » nervösa » grefvinna.
Som fyllnad under de gångna aftnarne ha tvänne skilda småpjeser stått pä programmet, båda baga- teller, som äro gjorda endast att glömmas.
Vasateatern afslutar o m söndag sin sejour med » Biddar Blåskägg », hvarefter fröken Anna Petters- son, hrr Kloed, Grunder och Hirscli samt teaterns kapellmästare Halldén företaga en kort turné i landsorten.
Fig. 1. långsamt så djupt ned i knäen, som man kan (fig. 2).
Från denna ställning reser man sig åter långsamt upp, sänker ljudlöst hälarne till golfvet, böjer ar- marne mot skuldrorna och sträcker dem derpå ha- stigt ned efter sidorna.
röm.
Hr Brun hade nog flere lyckliga moment, men den föga sympatiska stämman förmådde ej skänka något intresse, någon värma åt hjeltens uppträdande.
Hr Lundqvists föredrag af den sköna vårsången i första akten är både kändt och väl- kändt.
Det hela leddes förträffligt af tonsättaren sjelf.
Publiken var ledsamt nog — våra få sven- ska tonsättare borde i alla fall bättre uppmuntras!
— fåtalig, men syntes mycket belåten med sin afton.
De uppträdande framkallades upprepade gånger, slutligen äfven kompositören.
I nästa vecka begynner hr Conrad Behrens sitt gästspel å k. operan.
Han kommer bland annat att uppträda i » Hugenotterna », » Alphyddan » m. fl.
Under loppet af kommande vecka torde likaledes Offenbachs präktiga opera » Hoffmanns sagor » varda färdig till uppförande.
Fig. 4 b.
Man måste iakttaga att icke böja knäen eller hal- sen och att böja kroppen lika djupt i alla rikt- ningar.
På samma sätt upprepas rörelsen med rull- ning till höger.
De, som kunna tåla det, böra ut- föra denna och de öfriga fristående rörelserna två till tre gånger efter hvarandra.
Om dagen derefter någon ömhet i musklerna skulle infinna sig, är detta blott ett bevis på, att vederbörande utfört rörelsen ordentligt.
Denna ömhet skall vid fortsatta öfningar ej åter infinna sig, föl utsatt, väl att märka, att man företager sina gymnastiköfningar dagligen.
En andlig konsert gifves o m lördag i musikaliska akademien till förmån för Barnhemmet vid Lugnet.
Mest för det behjertansvärda ändamålet, men ock för det goda programmet, hvarvid bl.
a. grefvinnan Taube medverkar, torde denna konsert vara för- tjent af uppmärksamhet.
Den 1 maj.
BERÄTTELSE f ö p IDUN af Johan jJordling.
(Forts.) III.
Fig. 2.
b Fig. 3.
Kung., operan återupptog i lördags Andreas Hal- lens » Harald Viking ».
Att denna opera vid sitt framträdande i Tyskland skulle väcka berättigadt uppseende och lifligt bifall inom det wagnerianska lägret, kunna vi godt förstå.
Ty tonsättaren har ej blott ytterst nära lyckats följa den store Bay- reuthmästaren i spåren, utan nästan, som man vill påstå, öfverträffat honom.
Huru som helst, operan har sina förtjenster så väl som sina skugg- sidor och bör ingalunda, helst som j u vår opera- literatur ej just är vidare rik, försvinna från reper- toaren.
Hvad utförandet beträffar förtjenar delta i många afseenden loford.
Vi undra dock, o m ej det orkestrala partiet, som i sina väldiga tonvågor stundom alldeles dränkte såväl solisternas som körens röster, utan men skulle kunna något mo- dereras i styrka.
De sjungande måste lägga i da- gen onekligen halsbrytande kraftprof för att någor- lunda kunna göra sig hörda.
Bland de uppträ- dande förtjena särskildt fröken Ek (Sigrun), fru Edling (drottning Bera) och hr Nygren (Erik) be- änge låg så Ruth, försänkt i hejdlös gråt, på knä vid den febersjukes huf- vudgärd.
Länge — ack ja, ty för Klara, som med böjdt hufvud på afstånd förbidade, att smärtans första våldsamhet skulle lägga sig, medan hennes bruna, vänliga ögon för- dunklades af tårar, föreföllo minuterna som långa sorgliga timmar.
Den sjuke, gamle koristen tycktes sakna allt medvetande, om hvad som föregick.
Han låg på rygg med de rödsprängda ögoDen stirrande mot taket och en evig qvidan på sina torra läppar, en- dast sällan afbruten af några osammanhän- gande, mumlade ord.
Så småningom syntes Ruth lugna sig; och den öfvergifna gråten domnade af i långa snyftningar, som stötvis skakade hennes späda
.VUnusKript, s o m e] a n t a g e s till I n f ö r a n d e, å t e r s ä n d e s, s å v l d a p o r t o b l - fogas.
gestalt.
Klara gick då fram och lade sakta sin hand på hennes skuldra.
» Försök vara modig och lugn, kära lilla Ruth, » förmanade hon; » vi få först och främst tänka på pappa Rebolledo, som ligger här utan tillsyn och vård. » Ruth reser sig långsamt och tungt.
Hon böjer sig fram öfver den gamles feberröda ansigte och söker fåfängt fånga en blick ur dessa bristande ögon.
» Älskade pappa Rebolledo, » hviskar hon, medan hennes läppar skälfva; » känner du ej igen din Ruth, din stackars olyckliga flicka, som kommer för att alltid vara hos dig?
Gör du ej det?
A c k, säg, säg att du gör det! » Men den sjuke kastar endast oroligt sitt brännheta hufvud, efter hvars tinningar och panna det gråa håret klibbar af svett, fram och åter på den smutsiga kudden; och ur de orediga ord, som då och då gå öfver hans läppar, kan ej ens det skarpaste öra utleta något sammanhang.
Den praktiska Klara är redan i full gång att söka åstadkomma någon skymt af ord- ning och trefnad i det vanvårdade rummet.
Fönstret öppnas och en frisk fläkt af den regnljumma, fria luften drar in som en bal- sam i den skämda kammarqväfvan.
» Denna ljumma luft kan omöjligt skada en febersjuk, » säger hon; » han kan väl be- höfva dra ett friskt andedrag. » » Men först af allt måste vi väl nu ha hit en läkare, » säger Ruth.
» Jag tänker just derpå.
D u får ta vag- nen och fara till närmaste håll.
Kusken känner nog någon adress. » » Jag — nej jag kan icke lemna pappa Rebolledo — omöjligt, » utbrister Ruth med en ängslan, som ville man med våld slita henne derifrån.
» Se så, kära mitt barn, var nu förståndig och lyd.
D u kan icke reda dig här en- sam, om jag skulle fara.
Och så kan den andre, » musikanten », komma när som helst.
Hur skulle du ta dig fram med honom?
Skynda nu, det är j u lika vigtigt som något att få en läkare hit. » Och Klara, som hade riktiga kommendantanlag och växte med situa- tionen, hon stod redan på förstugubron och gaf kusken ordres, långt innan Ruth fick tid att tänka på några vidare invändningar.
Helt kort efter att Ruth hade rest, hörde Klara ljudet af tunga, osäkra steg utanför det öppna .fönstret; så smälde det i dörren, det blef ett ramlande bland buteljerna ute i köket, oeh hon förstod, att det var » musi- kanten », som kom.
Det var tydligt att han var drucken; och hennes modiga lilla hjerta krympte för ett ögonblick af qvinlig rädd- håga, der hon satt i andlös förbidan vid den döendes bädd.
Ännu hade han ej upptäckt henne, men om ett ögonblick skulle han vara derinne!
I P \ I I M A n n o n s e r m o t t a g a s e n d a s t m o t k o n t a n t llqvld I f ö r s k o t t a f 2 6 ö r e p r 4.
I LJ U spalt, IM petltrad Den sjuke stönade högt.
Till svar höjde » musikanten » ute från det andra rummet en rå, rusig stämma, som kom den unga qvin- nan att darra:.
» Suckar du efter bränvin, gamle komedi- ant?
Jo, jo, det kostar nog på, när man inte längre kan öppna munnen!
Öm jag bara fick tag i den fördömda buteljen; jag vet, att det skall vara en sqvätt qvar. » Nej, Klara kunde icke bli sittande längre — det var omöjligt att släppa den druckne in i detta sjukdomens rum!
Hon samlade i ett ögonblick allt sitt mod, reste sig och steg hastigt ut i det yttre rummet, i det hon sköt igen dörren bakom sig.
» Musikanten » blef till en början så bestört vid denna oväntade syn, att hans mål för- stummades.
Han raglade baklänges ett par, tre steg och blef stående stödd mot väggen med fånigt stirrande blick.
Klara begagnade sig hastigt af öfvertaget och sade, i en ton så bestämd och myndig, att den förvånade henne sjelf: » Ni måste vara tyst här och får inte gå dit in.
Pappa Rebolledo är illa sjuk, och han får inte störas.
Jag och ett fruntimmer till, som äro hans gamla vänner, ha kommit hit att sköta honom.
Och om ett ögonblick ha vi läkaren här! » Läkaren, ja, läkaren — huru lyssnade hon icke i spänningsfull oro efter hjulen från Ruths vagn, som skulle komma med und- sättning, medan hon stod ansigte mot ansigte med den otillräknelige drinkaren utan någon att kalla till bjelp!
» Musikanten » hade vis- serligen ej ännu visat tecken till några våld- samheter eller fiendtlighet; men hvad kunde ej i hvarje ögonblick falla honom in, om han vredgades öfver detta intrång i sitt hus.
Klara fick vänta ännu några sekunder, in- nan den andre kom sig för att gifva något svar till hennes ord.
Men till sist, sedan han mönstrat henne med osäkra blickar från topp till tå, säger han med en nästan godmodig ton i stämman, som genast fördubblade Kla- ras mod: » Ser man på, ser man på!
Det var mig en schangtil och kavat fru. » Hvarpå han omedelbart gjorde helt om och lydigt ramlade i väg, ut ur rummet oeh huset.
I det samma stannar den efterlängtade vag- nen på gatan nedanom berget, och läkaren och Ruth stiga ur.
Ruth är nervös, upprörd, bråd att komma till baka.
» A c k, herr doktor, herr doktor, det kan väl inte vara något farligt?
Han kan väl alltid räddas? », och hon skyndar på sina steg, så att hon hinner in låDgt före den gamle stelbente medicinmannen.
På trappan i regnet sitter » musikanten », sla- gen och from som en våt hund, och följer med dumma, omtöcknade blickar alla dessa Matlagning-.
Falska hjärpar.
A f en god kalfstek skäras bra stora skifvor, hvilka hop- rullas och fyllas med fläsktärningar, omknytas med en träd och läggas tätt intill hvarandra i en stekgryta.
Stekas som fogel och spädas med mjölk.
Så- sen afredes med något grädde.
A f benen och det öfriga af kalfsteken kan man med tillsats af litet grönsaker koka en god soppa.
Kanelkringlor.
Tag 2 skalp, uppjäst hvetedeg, arbeta deruti 1 skalp, mjöl; då det åter jäst upp mycket väl, in- knådas på bordet 1 skalp, urtvättadt smör och mera mjöl, att degen blir mycket hård; uttages i små kringlor, som hvälfvas i groft socker och kanel.
De böra ej jäsa, utan gräddas strax i svag värme, så att de torka med det- samma.
Erida N.
Plättar.
\ k:na mjölk, | d:o grädde, j \ d:o skiradt smör, 2 st. ägg.
Aggen vispas först, deri inarbetas mjöl, spädes litet i sänder af grädden desemellan; man invispar mera mjöl, derefter smö- ret och sist mjölken.
N. Punschkaka.
Tre ägg vägas; samma vigt socker invispas till smeten höjer sig, då iröres mjöl till sockrets halfva vigt.
Gräddas i form.
Då kakan är kall, skares den midt itu, vågrätt; på båda halfvorna slås bra nog med punsch.
Ingen a n n o n s Införes under inkräktande främlingar.
utan ett blick, ett ord.
I krona De gå honom förbi, I kammaren vrider sig pappa Rebolledo allt vildare på sin bädd, hans ögon stirra glasartadt, hans torra mun flämtar ängsligt efter andan.
Hur hänga icke de bägge qvin- nornas ögon vid läkarens ansigte, medan han lutad öfver bädden gör sin korta diagnos!
Han är van att beherrska sig, denne veteran i läkekonstens tjenst, och hans drag vittna hvarken för eller emot, der han lyss till bröstets rosslingar och räknar pulsens slag.
Så reser han sig och vänder sig om.
Ruth sträcker ofrivilligt händerna emot honom, lik- som afvärjande en fruktad fara.
Och när Klara, som skyndar att förekomma honom, sakta frågar: » är det för sent? » ger han blott en stum nick till svar.
Åter bryter tårarnes störtflod öfver Ruths kinder, och hon kastar sig i våldsam förtvif- lan tvärs öfver sängen och pappa Rebolledos kropp.
Hon slår sina armar om hans bröst, hon hviskar de kärleksfullaste smeknamn, öd- mjukt tiggande böner vid hans öra: att han ett ögonblick, en enda sekund skulle känna sitt barn — hon framsnyftar de mest öfver- drifna sjelfforebråelser, ropar i ångest.
Klara vill lugna henne, få henne bort från bädden.
» Detta dödar j u både honom och henne », säger hon åt läkaren och fattar förvirrad hans arm.
Men denne håller henne tillbaka.
» Låt henne hållas », säger han.
» Mannen är redan död. » Ja, pappa Rebolledo var död.
Han hade med ens blifvit så märkvärdigt stilla i Rnths armar, hans ögon stannade, hans jemmer var förstummad.
Ridån hade gått ned öfver den gamle koristens sista akt.
Men ännu fortfar Ruth att bedja och gråta vid hans bröst, som skulle hon kunna göra det omöjliga och väcka döden till lif.
Klara går till fönstret, böjer hufvudet mot karmen och ser ut; hennes hjerta sönderslites af att se väninnans sorg, och hon måste ha luft, luft.
Läkaren kommer efter och säger med en hviskning: » Låt den första smärtan lägga sig och for henne sedan härifrån.
Jag sänder ett bud till er man, att han kommer upp att hjelpa er. » Han går; och de två qvinnorna äro en- samma med den döde.
Den regntunga him- melen brister plötsligt, som sloges dess tunga kupa in af en mäktig hand; en knippa klart solsken skjuter med ens in öfver scenen i rummet.
D å går Klara fram till bädden, böjer sig och kysser Ruths våta kind.
» N u är pappa Rebolledo i frid », säger hon.
Och efter en paus tillägger hon: » Himmelen klarnar.
, » På undre botten lägges hallonsylt, hvarefter bottnarne läggas ihop; kakan skares i kilar och öfverslås med vispad grädde, som bör tränga ned mellan bitarne.
» Lilly ».
Att fördrifva mal och andra skadliga insekter från pelsverk, ylletyger, möbel- öfverdrag m. m.
1 ort kamfert, 1 ort lavendelolja, 1 ort malörtsolja, 5 ä 6 droppar kreosot och 12 ort rektifice- rad sprit blandas genom omskakning väl tilssammans.
i en korkad flaska och strykes med en liten pensel eller penn- fjeder på papper, som fästes vid den (Forts.) sak, som skall förvaras.
Ryssolja är ock ett bepröfvadt medel mot mal; strykes på gråpapper.
Köpes på apo- teket, helst i ett djupt tefat.
Strykning.
Engelsk s. k.
» Briljant glansstärkelse » är den bästa sort, jag användt.
Hvarje paket innehåller 4 st. mindre påsar; lätthandterligt och tillika drygt.
Man kan i hvarje paket, som kostar 25 öre, stärka 12 skjortor, 1 dussin kragar och 1 d:o manchetter.
Bruksanvisning följer och stärkelsen finnes vanligen i hvarje kryddbod.
Med I d u n s e x p e d i t i o n ä r f ö r e n a d I d u n s u t r ä t t n l n g s b y r å, hvilken g r a t i s verkställer alla u p p k ö p å t Iduns a b o n n e n t e r i l a n d s o r t e n s a m t f ö r Öfrigt Efterrätter.
blir lagom vid, då man virkar en liten udd.
Armarne virkas till den längd man önskar och förses äfven med en udd.
Till en ordinär tröja räcka 100 gram garn.
Goda efterrätter af gammalt hvete- bröd.
Skär nätt af alla bruna kanter, rif brödet på ett rifjern, vispa 3 — 4 hela ägg med ' / * kanna god grädd- mjölk.
Blanda sedan brödet deri till- lika med 3 matskedar socker, 3 — 4 finstötta kardemummor, ett par stötta När man spiller mat eller flott på bittermandlar, en handfull rensade rus- en het jernspis, kan man genom att sin, ett vinglas konjak eller punsch.
strö litet sand på stället hindra allt Slås i en smord form, gräddas i ugnen, os, som deraf uppkommer.
ätes varm med arraks- eller konjakssås.
Bläck- och rostfläckar på linne bort- E n a n n a n.
Bred på smörgåsar af tagas lätt medelst 2 delar vinsten och hvetebröd, smörj en form, lägg ett 1 del alun, upplösta i vatten.
hvarf smörgåsar, så ett hvarf sylt (hal- Maria.
lon och krusbär), så åter ett hvarf smörgåsar och sylt, till formen blir Ågghvita uppvispas lättast, om man nästan full; vispa så upp 4 ägg och tillsätter litet salt; j u kallare äggen ' / » kanna tunn grädde och fyll formen äro, dess förr skumma de.
dermed.
Gräddas i ugn, ätes med va- Maria.
niljsås; mycket god.
till b i l l i g a s t e p r i s o c h p å b ä s t a s ä t t u t f ö r a l l a m ö j l i g a u p p d r a g för Iduns ä r a d e läsarinnor.
DUN Zulcika saknar nog ej förutsättningar att med fortsatta bemödanden åstadkomma något verkligt godt.
Nu föreliggande lider af hvad vi skulle vilja kalla » bjertnupenhet »; slutet särskildt verkar nästan parodiskt.
Bättre än mycket annat i den vägen, hvarmed vi.
dagligen uppvaktas.
Unda Marina.
V i ha nu för trångt.
Vill ni komma åter, kanske ni härnäst har bättre lycka.
Edra förslag ha naturligtvis myc- ket, som talar för dem, men möta på samma gång icke så få praktiska svårigheter.
Emel- lertid skola vi på allvar taga dem i öfver- vägande.
» En mammas * adress känna vi ej.
Der- för blir väl bäst, att eder uppsats ligger till lämpligt tillfälle.
Insända annonsen går till 1 kr.
50 öre för eång.
Edelwciss.
Finge vi motse ett besök a vår byrå, kunde j u lättast vårt mel !anhafvande rangeras.
Den långa öfversättningen för följetongsafdelningen kunna vi ej använda.
Vi ha redan ett par originalföljetonger antagna och liggande i förväntan på plats.
Eed.
tllltjens MÖLNLYCKE Göteborg, n Innehållsförteckning: Vi och våra barn; efter A, Skards föredrag Greta.
Elak andedrägt beror antingen på af J. N — g.
(^FÖrra artikeln. ")
— Ung den dog; dåliga eller illa skötta tiinder — och detta Ordning i hemmet.
På grund af ord- poem af Birger MÖrncr.
— Om sällskapslif torde vara den vanligaste orsaken — eller på (hedersamt omuämd vid Iduns femte pristäf- ningens stora betydelse för trefnaden aflektioner i svalg och näsa.
Äfvenså kunna ling); af A.
— Från våra badorter: så väl inom som utom hus har rätte- sjukdomar i lungor eller mage vara anleduin- II.