Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Rättvisan af en jordegares så beskaffade anspråk lärer vid SkiftesStadgans utfärdande nogsamt varit insedd, hvarföre ock denna §. innehåller fullständiga föreskrifter härom.
Då någon ändring i dessa stadganden icke af Motionairen är vorden yrkad, torde vidare yttrande icke erfordras, än den upplysning, hvarmed Utskotten nu tillhandagått. 6 och 7 §§.
Af Anders Ericsson från Örebro Län: att häfde-uppskaltning (^bestämning om odlings-ersältning) och ståndskogs-uppskattning, såsom beroende af skiftes-förrättningens bestånd, icke borde företagas förrän skiftet blifvit slutligen fastställdt.
Om det å ena sidan bör inedgifvas, att rubbning i skiftesförrättning ofta medför rubbning i uträkningen öfver ersättning för ståndskog och verkställde odlingar, bör å andra sidan icke förbises, att dylik ersättning med största säkerhet kan bestämmas i sammanhang med skiftet, då delegarne bäst äro i tillfälle att bedöma billigheten af hvarandras anspråk och biläg - i6 Lag- samt Allm.
Ees v.- och Oecon.-Utsh'.s Betänkande JY:o 2/• ga möjligen uppkommande tvister.
På dessa skäl tillstyrka Utskotten, att Anders Ericssons ifrågavarande förslag icke må bifallas. 18 Cap. i §.
Af Peter Andersson från Halland: att, då enhet i lagskipningen, så vidt ske kan, alltid bor till vägabringas, men sådant under nuvarande förhållanden icke, hvad skiftesmål beträffar, med säkerhet kan förväntas, helst Häradshöfdingarne icke sällan erhålla tjenstledighet, då deras embeten förvaltas af vicarier, stundom ovana vid behandling af skiftesärenden, så vöre det både nyttigt och nödigt att en enda Egodelningsdomare inom hvarje Län anställdes.
I händelse Lagmans-Rätterne kommo att indragas, kumle det åläggas Lagmännen att emottaga denna befattning, hvilken, i motsatt händelse, borde uppdragas åt andra skickliga personer, som borde för sin möda erhålla ersättning uti enahanda dagtractamente och expeditionslösen, som Häradshöfdingarne åtnjuta, jemte skjutslega för två hästar till och från förrättningss tället.
Denna motion, hvilken Johan Jacob «Rutberg från Norrbotten ansett olämplig for berörde vidsträckta
Län biträdt, den sistnämnde under yttrande, att, då den föreslagna ersättningen åt Egodelnings-Rätts-domare syntes alltför ringa, kunde befattningen öfverlemnas åt någon Häradshöfding, hvars domsaga emedlertid borde förvaltås af vicarius, samt ett skäligt arfvode af några hundrade Riksdaler Banco anslås, att, för ändamålets vinnande, af Nionde Hufvud-Titeln utgå.
Utskotten, som icke ega yttra sig öfver Anders Danielssons framställning om löne-anslag till serskilda Egodelningsdomare, få, med erkännande af vigten utaf enhet i lagskipningen ej mindre i skiftesmål än alla öfriga Rättegångsärenden, erinra, att, då det enligt denna §. står invånarne i hvarje ort fritt att hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, att serskild person för större eller mindre district må till Ordförande i Egodelnings-Rätt i Nåder utses, synas de olägenheter Peter Andersson befarat, medelst be gag“ - Lag- samt Allm. Besa.- och Ocean.- Utsl',s Betänkande N:o 2/. 17 gagnande af denna frihet, lätteligen kunna afhjelpas, utan att å Rikets Ständers sida erfordra någon åtgärd. 5 §.
Af Anders Danielsson från Elfsborgs Län: att om någon sak vore af den vidlyftighet, att Egodelnings-Rätten skulle finna, det protocoll och utslag ej kunde genast utgifvas, borde det tillåtas Rätten att utsätta nytt sammanträde inom en månad derefter, för utslags afkunnande och handlingarnas utlemnande till parterne.
I sammanhang härmed tillhör det Utskotten alt jemväl till pröfning företaga Herr W. B.
Dalmans väckta motion om förändring i nu gällande föreskrifter angående skyldighet för domare å landet att, vid så kallade extra förrättningar, före afresan från förrättningsstället till parterna utgifva protocoll och utslag, deri Herr Dalman s beträffande egodelningssyner, på grunder, som finnas fullständigt upptagna i Lag-Utskottets, under N:o 91, afgifna Betänkande, framställt enahanda yrkande som Anders Danielsson.
Sedan Lag-Utskottet tillstyrkt afslag å Herr Dalmans motion, så vidt den åsyftar förändring i expeditionssättet vid syneförrättningar i allmänhet, samt de skäl, som ligga till grund för berörde yttrande, jemväl gälla vid Besvarande af de uti förevarande ämne gjorde framställningar, torde sammansatta Utskotten, för undvikande af vidlyftighet, endast Behöfva åberopa förenämnde Betänkande, för den vördsamma hemställan, att ifrågavarande förslag icke må bifallas. 6 §.
Det ligger i sakens natur, och är med rättvisa öfverensstämmande samt allmänt erkändt, att den, som tillskyndar annan besvär eller kostnad, måste sjelf vidkännas ersättningen derför, hvadan något serskildt stadgande för det af, Motionairen uppgifna fall, efter Utskottens omdöme, icke er fordras. 9—i3.
Af Herr Gyllenhaal: att, på sätt Lag-samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten vid sistlidne Riksdag föreslagit, egograderingen mätte hänföras till de ämnenj hvilka enligt g böra vara prof vade och afgjorde innan skiftet fullbordas, och att således ordet ”egograderingen” från i3 $. utcslutes > samt att enahanda tid af sextio dagar, till anförande af besvär hos Egodelnings-Rättensorn för klagan öfver fullbordadt skifte blifvit bestämd „ jemväl måtte ega rum i afseende på ego Bihang till R.
Fröt. 1834- 7-.de i8 Lag- samt Allm. Besv.- och Oecon.- Utskls Betänkande N:o 21. graderingen j och hvarom stadgande alltså borde meddelas genom en serskild ,$“• uti 11 Capitlet.
Uti de af Ilerr Gyllenhaal yttrade åsigter hafva Nils Insulin och Jan Peter Jansson från Stockholms Län, Nils Månsson från Malmöhus Län, Nils Persson från Södermanland, Peter Persson från Calmar Län, Anders Danielsson och Lars Larsson från Elfsborgs
Län uti serskilda memorial instämt, de tvänne sistnämnde under yrkande, att, sedan provisionel plan till skifte, enligt 12 Gap. i5 §., blifvit upprättad och å marken utvisad, saint delegarne derigenom kommit i tillfälle att upptäcka vid graderingen möjligen förelupne misstag, hänvisning till anförande af besvär deremot måtte meddelas.
De skäl som åberopas emot det nu gällande stadgandet* finnas upptagne i Lag- samt Allmänna Besvärs- och Oeconom ie-Utskottens Betänkanden N:ris 8 och vid förra Riksdagen, och bestå hufvudsakligen deruti, att samma stadgande leder till flere tvister om skiftet, och att när egograderingen af domstolarne ändras, Landtmätaren får i flere eller färre delar omgöra skiftet, deraf kostnader och tidsutdrägt för delegarne förorsakas.
Ehuru Rikets Ständer vid sista Riksdag, efter den nogaste pröfning af skälen för och emot berörde stadgande, bibehöllo detsamma oförändradt, har likväl den Comité, som, genom Kongl.
Majrts Nådiga Bref den 3i Januarii i83i, erhållit uppdrag, att till närmare granskning och undersökning upptaga åtskilliga mot Skiftesstadgan framställda anmärkningar, fullständigt utvecklat grunderne för dess lämplighet och ändamålsenlighet, uti ett afgifvet underdånigt Utlåtande, deraf Utskotten erhållit del, och hvilket är af följande innehåll: ”Af alla åtgärder vid ett egoskifte, är egornas taxering eller värdering på en gång den vigtigaste och den svåraste att rätt verkställa.
Den afgör liufvudsakligast, om delegares rätt varder vid skiftet iakttagen, om han i egor får hvad han bör få, derigenom att de alla blifvit satta i ett rigtigt förhållande till hvarandra.
Det blifver således i följd häraf nästan en omöjlighet för delegarne att bedöma, om egograderingen är i alla delar rigtig och rättvis eller skäl finnas till missnöje dermed, förr än de nya skiftena blifvit utlagda och delegarne då komma i tillfälle att jemföra deras nya egolotler med Lag- samt Allm. Besa.- och Oecon.- Utshs Betänkande Nio 2/.
19 deni de förut haft; och dittills sakna de derföre i allmänhet skäl, att emot egograderingen göra anmärkningar.
Finna de sig då vara lidande och ådagalägga att detta lidande är grundadt, huru skall det kunna afhjelpas, örn Taxerings-åtgärden är förut orubbligt fastställd?
Om derföre jordegares rätt och säkerhet vid skiftet skall bevaras och lidande förekommas, är det oundgängligt, att en granskning må kunna ske al egotaxeringsåtgärden, sedan lotterna äro utlagda, och jordegare böra nu så mycket mera ega denna förmon, sedan beslutande-rätten rörande egograderingen blifvit öfverflyttad på Landtmätaren och gode männen, och ej tillhör, såsom förut, jordegarne, hvadan en stark control på de förre är nödig, att de med yttersta noggrannhet, omtanka och bemödande denna taxering verkställa, så att ändringar deri efteråt må kunna i möjligaste måtto förekommas; en omständighet, den de säkerligen icke bli så måne att uppfylla, om egograderingen göres till prasliminair-fråga.
Vid storskiftena tillgick dessutom i förevarande ämne på enahanda sätt, som Skiftesstadgan medgifver; ty då klagomål anfördes vid domstol öfver lidande vid skiftet, och domstolen fann det ega grund, skedde jemkning i lotterna; och denna jemkning var i sjelfva verket icke annat än en jemkning i taxeringen.
Den förra säger i 1 Gap. 4 §•
Byggninga-Balken, att, om någon klagade, att han fått mindre eller sämre lott, än lian haf va borde, egde han begära laga syn, hvarvid domaren skulle jemka vederbörande emellan.
Det var först i Finska Egodelningsstadgan af år 1775 och de sedan emanerade Skiftes-Författningar, som man införde den motsatta principen, att göra egograderingsåtgärden till en praeliininair fråga.
A andra sidan kan det visserligen icke nekasv att det nu föreskrifna stadgandet äfven har sina olägenheter, bestående deruti, att det leder till liere rättegångar om skiflet, och att, när egograderingen af domstolarne ändras, hvilket anses lätt kunna komma i fråga, Landtmätaren får i flere eller färre delar omgöra skiftet, deraf kostnader och tidsutdrägt således för delegare förorsakas.
Hvad den förra omständigheten angår, så lärer den icke innefatta ett giltigt skäl, att frångå ett stadgande, utom hvilket full rättvisa i saken, full säkerhet för jordegare icke skulle kunna vinnas; och då frågan är om ett egoskifte, som, rätt yerkställdt, kommer att gälla kanske för ett sekel, torde icke synnerligt afseende böra hafvas derpå, om dess fastställande ett eller annat år uppehälles, äfven af en orättmätig klagan.
Beträffande det senare skälet, eller att skiftet får vid skedde ändringar i 20 Lag- samt Allm, Besv,- celi Öecort.- t7tsh:s Betänkande JV:o 21. gVaderingen omgöras, så är det ovedersägligt, att då domstolen anser graderingen så felaktig, att den helt och hållet måste omgöras och derföre ogillas, hela skiftet, ntom mätningen och häfdebeskrifningen, måste göras å nyo, hvaraf olägenheter genom längre uppehåll i skiftet delegare förorsakas; att då domstolen gör större förändringar i graderingen, måste antingen ny graderings-längd upprättas eller förändringarne å serskild längd upptagas och nytt delningsförslag samt. deraf följande ny uträkning af egofigurerne och delningsbeskrifning, äfvensom upprättade liq vider om utflyttnings- och odlingslijelp samt ståndskogs-ersättningar kunna till större eller mindre del blifva onyttiga, i hvilken händelse delegarne kunna, utom tidsutdrägten i skiftet, tillskyndas kostnader genom nytt arfvode åt Landtmätaren härför, emedan i det fall, då denne icke kan anses hafva felat af uppsåt eller uppenbar vårdslöshet, han ej heller kan åläggas för samma betalning verkställa förändringarne, men att deremot, då domstolen beslutar mindre ändringar i taxeringen, hvilket i de fleste fall, om skiftesmännen använda tillbörlig noggrannhet och iakttaga stadgandet i 12 Cap. i5 §. om granskning af taxeringan, vid provisionela planens utvisande, lärer få anses inträffa, samma ändringar kunna afhjelpas genom sådan jemkning i skiftet, som snart är verkställd och hvarken åstadkommer tidsutdrägt eller nya kostnader för delegarne.
Slockholm den 1 Nov. i834» Reservationer : 1:0 af Herr von Strussenfeldt: ”Den i Kongl.
Skiftes-Stadgan den 4 Maji 1827 meddelade föreskrift, att i de Sex (j6) Norra Länen må, utan hemställning till Egodelnings-Rätt, egorne läggas i flere än tre skiften, har af Utskotten blifvit utsträckt till hela Riket.
Oaktadt de ostridigt välgörande följder denna Stadga visat vid tillämpningen, har man dock stundom hört den bittert klandras derföre, att den skulle lemna för litet afseende å serskilde orters localförhållanden; man har velat stämpla som ett dåraktigt företag, att stifta en oeconomisk Lag, Lag- samt Allm. Besv.- och Oecon.- Utsk:s Betänkande JS:o2i. 21 gällande ifrån yttersta gränsen af Skåne ända till Torneå.
Jag finner det derföre så mycket mera anmärkningsvärd!, att man nu vill såsom generelt gällande för hela Riket utsträcka, hvad nämnde
En serdeles benägenhet för tillhakagående har visat sig vid Afdelningens behandling af Skiftesstadgan; denna föreslagna förändring lemnar derpå det tydligaste Levis.
Enligt så väl äldre som nyare Enskiftes-Författningar, horde egorne läggas i högst 3:ne skiften; men, då nu
Skiftesstadgan visat nog förutseende för att icke ovilkorligen fordra detta, utan endast att, med undantag af de 6 Norra Länen, Egodelnings-Rätten skulle meddela yttrande, huruvida egorna finge läggas i flera än 3 skiften., så är man genast färdig att borttaga detta senare stadgande, ämnadt att utgöra en control, att egorne icke onödigtvis läggas i 4 i stället för 3 skiften.
I ju flera sådana egorna läggas, ju snarare kan man vänta, att de skola underkastas nytt laga skifte, för att ännu mera sammandragas.
Då nu kostnaderne och de temporaira oldgcnheterne af Skiftes-förrättningar äro betydliga, så är det klart, att det blir en förlust både för den enskilde och för jordbruket i' allmänhet, om flera förrättningar användas till ernående af det ändamål, hvartill blott en enda varit behöflig.
Om Lagstiftaren således å ena sidan bör medgifva, att flera än 3:ne skiften kunna ega rum, måste han likväl å den andra tillse, att denna tillåtelse, ämnad till undantag, icke upphöjes till regel.
Man har påstått, att Jordegarne, gode Männen och Landtmätaren lika så väl, ja må hända bättre än Egodelnings-Rätten, förstå bedöma, om egorna kunna läggas i 3 skiften, eller 4 erfordras.
Denna Rätt är derjemte att anse såsom andra instantien i Skiftes-ärenden; och samma prassumtion, som i allmänhet finnes, att tvänne instantier, om också den högre i sjelfva verket ej vore mera upplyst, snarare upptäcka och rätta felaktigheter än en enda, eger också vid ifrågavarande fall sin fulla giltighet och tillämpning.
Denna senare prassumtion är så naturlig och hvilar på så allmänt erkända 2 2 Helg* samt Allm.
Bes v.- och Oecon.- Utsl:s Betänkande JV:o 21. grunder, att den icke torde kunna bestridas, ty ingen nekar t. ex., att i allmänhet tvänne kloke mäns omdöme är vigtigare än en endas, att i domstolar, der alla Ledamöterne äro lagkunniga, tvänne röster böra gälla mera än den tredjes, och att de flestes böra bestämma domslutet.
Ehuru denna invändning icke egentligen är lämplig till denna fråga, som endast afser, hvilken som eger att bedöma, huruvida 3 eller 4 skiften erfordras, vill jag dock dertill svara, att hvad oeconomiska Lagstiftningsfrågor beträffar, kan det icke vara Regeringen eller Staten likgiltigt huru de afgöras.
Regeringen har en slags moralisk förbindelse att befrämja det oeconomiska välståndet; detta verkar också direct på Staten, som derigenom erhåller större tillgångar till behofvens fyllande, liksom landets försämrande i oeconomiskt afseende verkar, att de annars med lätthet utgående skattebördor icke kunna fullgöras.
Hvad slutligen beträffar de kostnader, som äro en följd af att underställa Egodelnings-Rätteus pröfning jordskiftenas antal, så anser jag dessa kostnader vara obetydliga i jemförelse med ändamålets vigt och allmänt nyttiga syftning.
— Dessutom torde ofta vida större kostnader derigenom förakompaas, nemligen de, som blifva en följd af nytt laga skifte, sedan man hunnit öfvertyga sig om behofvet att i färre jordskiften sammandraga egorna, och den åsyftade besparingen kommer i allt fall icke att ega rum, så vida någon jordegare skulle se sig föranlåten skjuta frågan om jordskiftenas antal till Egodelnings-Rättens pröfning.
Man bör icke heller förbise, att de fall, då 4 skiften erfordras, äro, med undantag af de norra provincerne, ganska sällsynta.
Strussenfelt anfört, reserverar jag mig emot Utskottets beslut, och får blott tillägga: att om, på sätt Utskottets pluralitet beslutat, Landtmätaren, Skiftesmännen ock Jordegarne skulle egä rättighet sjelfva bestämma, huruvida egorne skulle läggas i 3 eller 4 skiften, skall utan tvifvel Skiftesmannen, för hvilken det måste antagas såsom beqvämligare att få välja den senare skiftesläggningen, alltid dertill råda och således motarbeta den enda och välmenande afsigt lag - Lag- samt Allm. Besv.- och Oecon.- Utsk:s Betänkande N:o 21. 23 stiftaren velat antyda, då åt Egodelnings-Riitten ensamt upplåts rättigheten alt medgifva detta senare alternativ, hvarmed så sparsamt som möjligt borde förfaras till lättnad för jordbruket och såsom ett medel att närma sig en fullkomligare utveckling deraf.” 3:o Af Peter Nilsson från Skåne: ”Vid behandlingen af väckte frågan om ändring i x och 2 §§. 11 Gap. i 1827 års Skiftesstadga, rörande ego graderingars verkställande vid laga Skiftes-förrättningar, hafva Ilöglofl.
Lagocli Oeconomie-Utskotlen stannat i ett beslut, som jag ingalunda kan godkänna, likasom icke heller underlåta att deremot vördsamt afgifva denna min reservation.
För att väcka den nödvändiga och nyttiga uppmärksamhet på denna fråga, som dess stora vigt ostridigt påkallar, anser jag mig böra ådagalägga, huru densammas ändamål, användande och påföljd varit under mer än ett halft århundrade, och hvad den under senaste sex åren i sådant afseende visat sig vara.
Storskiftes-stadga, som för sin tid var ett mästerverk i oeconomisk Lagstiftning, då landtbruket ännu låg i linda, och dess idkare hvarken kände jorden till egenskaper eller användbarhet, finnér man vid genomläsningen af sammanföringen af 71, 72, 83 och 85 §§., att egograderingarnes verkställande och stadfästande skulle föregå all skiflesläggning och, i händelse af klagomål, jemte alla öfriga för skiftesläggningen, öfverlemnas till
Domstolens afgörande, hvilket förfarande hvarje sundt och opartiskt mennisko-omdöme måste finna vara rättast, innan någon af jordegarne kommit till kännedom om dess blifvande egoskifte, och en" hvar således tvingas att afhålla sig från egennyttiga beräkningar vid jordvärdenas bestämmande, så mycket hellre, som allt för ofta röjes benägenhet i menniskolynnet att se egen lott för liten och andras för stor, hvadan Lagstiftaren af samma Författning visligen sökt förekomma användandet och verkan af denna benägenhet efter verkställd skiftesläggning.
I öfverensstämmelse med denna Författning, hafva också Kongl. En* skiftes-Stadgarne afåren i8o3, 1807 och 1812 visligen blifvit upprättade, och således uti den bibehållen en lika helgd för utgörandet af grunderna för egodelningars verkställande.
Så vidt jag af äldre personer hört och sjelf kunnat forska, hafva Rikets Ständer aldrig yrkat ändring i ofvannämnde gällande stadgande, hvarföre det synes mig obegripligt, huru Stiftaren af 1827 års Kongl. Skiftes-Stadga kunnat i underdånighet föreslå den ändringen i behandlingen af egograderingen, att de skulle lemnäs utan stadfästelse för skiftesläggningsåtgärderna, och tillsammans med dessa få underkastas klander och ändrin - Lag- samt Allm. Besa.- och Oecon.- TJtsl'.$ Betänkande JV:o 22. gar; ty hvilken opartisk tänkande inser icke, huru ett öppet lemnadt tillfälle att öfverklaga egograderingen, sedan skiftesläggningen på något sätt är uppgjord eller utvisad, svårligen kan undgå att vara foster af egennyttiga beräkningar och ledande till åtskilliga missbruk; såsom till exempel att medelst en liten ändring uti egograderingen få skäl lill rättegångskostnaders qvittning och Landtmätarens frikallande från ansvar för några af honom tilläfventyrs begångne fel i egodelnings verkställighet.
Jag är fullkomligt öfverlygad af erfarenbeten under den lid jag hört och sett nästan största delen af Skåne enskiftad efter de före 1827 gällande Kongl.
Enskiftes-Författningarne, att anledning till tvister om egodelningar blifva färre till antalet om egograderingarne jemte andra grunder få behandlas och afgöras såsom förberedande åtgärder, hvarföre jag också icke kunnat uti Högloflige Utskottens Betänkande i detta- ämne instämma , utan påstår, att nuvarande Kongl. Skiftes-Stadga, åtminstone i denna del, ändras, så att egograderingar hädanefter tillägges laga kraft innan skiftesläggningen företages.” 4:o Af Hans Jansson från Elfsborgs Län, som, i afseende på den af Anders Danielsson föreslagna förändring i 12 Cap. 1 §. 5 mom.
SkiftesStadgan, förklarade att bifall till motionen så mycket hellre bort lemnäs, som jordegare, genom föreskriften att alla Skifteslagets egor skola på en gång i skifte ingå, snarare afskräckas ifrån, än uppmuntras, att söka laga skifte, hvarigenom Författningen kommer att motverka sitt eget ändamål.
Ankom till Exp.-Utsk. den 1 Nor.
Betänkande, öfver väckt motion, om ändring f Kongl.
Förordningen om Skogome i Riket den 1 Augusti 1805.
Till Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottets handläggning har Hedervärda Bonde-Ståndet remitterat en af Riksdagsfullmägligen Eric Persson från Upsala Län väckt motion, hvari yrkas, att, på grund af den rättighet, hvarje hemmansegare inom Härad, enligt förenämnde Kongl. Förordning, eger att å Härads allmänning erhålla utsyning, den Konungens Befallningshafvande medgifne rättighet att fridlysa Härads allmänning, hädan - Lag- samt Allm. Besa.- och Oecon.- Ulsl:s Betänkande N:o Q3. danefter måtte upphörn, såsom oförenlig med Häradets eganderätt och medförande kostnad och besvär för Interessenterne i allmänningen.
Detta mål, hvilket Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottet an- - sett sig böra gemensamt med Lag-Utskottet behandla, hafva Utskotten i öfvervägande tagit; och enär en närmare uppsigt och vård öfver de allmänningar, hvartill Häraden innehafva eganderätt, från urminnes tid varit åt dels Härads-Rätterne, dels Konungens Befallningshafvande uppdragen, samt ändamålet härmed icke synes hafva varit annat än att förekomma, att icke den ene delegaren på de öfriges bekostnad skulle draga nytta af allmänningarne, samt att lägga hinder i vägen för skogens utödande derå; så och då enahanda hushållningssätt på samma grund framdeles, såsom hittills, synes böra bibehållas, helst det icke står
Interessenterne fritt att dylika samfälligheter sig emellan fördela, anse Utskotten sig böra vördsamt tillstyrka, * att Eric Perssons ifrågavarande förslag icke må bifallas.
Stockholm den i November 1834- N:o 23.
Jen i Nov.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, om förklaring angående beståndet af de å Sockne-allmänningarne befintliga intägter.
Ridderskapet och Adeln ingifvet memorial, har Herr Friherre Jacob Cederström yrkat, att en förklaring öfver Kongl. SkogsOrdningen och Kongl.
Resolutionen på Ridderskapets och Adelns besvär, rörande delning af allmänningarna inom Skaraborgs Län, måtte utfärdas, hvarigenom beståndet af de å sådana allmänningar i behörig ordning tillkomna lägenheter skulle tryggas.
En slik förklaring vore så mycket mer af behofvet påkallad, som Domstolarne endast skola tillerkänt innehafvare af till skatte köpta intägter orubbad besittningsrätt, ehuru skatteköpsbrefvet förmentes icke medföra vidsträcktare rätt än ett i laga ordning vunnet åboskap.
Motionairen har, på grund häraf, föreslagit: att, vid skogars delning , i Författningsenlig ordning tillkomna, under frihetsår för odling Bihang till R.
Prot. 1834. 7ide Sami. %dra A/d. 4 l '26 Lag- samt Allm. Bese.- och Oecon.- Utsk:s Betänkande A7:o if. brukade eller skattlagdtt hemman och lägenheter* ehvad de äro skatteköpta eller icke, skola orubbade förblif va och af skogen, i mon af hemmantal eller beskaffenhet för skogsfång och bete, dervid njuta skogsajrösning.
Om, såsom Motionairen synes förutsätta, ifrågavarande lägenheter i behörig ordning tillkommit, lära vilkoren, hvarunder bosättning eller edlin" å socken-allmänning skett, böra oförkränkta iakttagas..
Ar åter förhållandet motsatt, torde vederbörande
Interessenters anspråk möjligen kunna förtjena uppmärksamhet.
Huruvida innehafvaren af en dylik lägenhet eller egaren till allmänningen har bästa rätt, det synes emedlertid vara en rättsfråga, hvars utgång beror af den bevisning, hvardera parten förmår åstadkomma, och hvars bedömande, efter Utskottens tanka, tillhör, icke Rikets Ständer, utan Domstolarne.