Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande har Fångvårds-styrelsen, sorn, lika med Revisorerne, ansett att ersättning borde tillgodokomma fångvårdsanslaget, jemväl för de kronoarbetskarlar, hvilka sysselsättas vid befästningsarbetena, bland annat, beträffande uppkomsten af det anmärkta förhållandet, meddelat, att Kongl. Maj:t, vid kronoarbetskorpsens inrättande, genom nådigt Bref den 8 Augusti 1842 förordnat, att — enär Rikets Ständer under den 19 Maj 1841, med anhållan, att korrektionister och arbetsfångar samt arbetslöse personer måtte till befästningsarbetena uti Stockholms skärgård å Waxholm, Carlsborg, Carlsten och vid inloppen till Carlskrona företrädesvis användas, medgifvit, att de kostnader, hvilka erfordrades för de vid dessa arbeten använde fångars vård och underhåll m. m., finge af fångvårdsanslaget fortfarande utgå, samt af Chefen för Ingeniörkorpsen blifvit fullständigt utredt, att, med de till påföljande riksdag beviljade fortifikationsanslag, sysselsättning ej kunde vid befästningsarbetena beredas för ökadt antal pionierer eller kronoarbetskarlar, om icke sistnämnda anslag befriades åtminstone från den ersättning för dagsverken och sjukvård, som då egde rum, — fästningsbyggnadsanslaget finge intill näfsta statsregleringsperiod befrias från ersättning för dagsverken och för sjukvård till arbetskompanierna; hvaremot, då alla kostnaderna för de i Carlskrona förut förlagda kompanier af allmänna arbetskarlar varit bestridda af Flottan, för hvars räkning, intilldess annorlunda kunde i nåder förordnas, dessa kompanier derefter, likasom förut, borde arbeta, Kongl.
Majit i nåder förordnat, att detta arbete af Flottans anslag skulle ersättas med ett visst af Kongl. Majit bestämdt pris, hvilket sednast genom Kongl.
Stats- Utskottets Utlåtande N:o 21. 15 Brefvet den 11 Februari 1847 blifvit faststäldt till 12 skillingar banko eller 37 1/2 öre riksmynt för hvarje effektivt dagsverke.
Sedermera hafva 1864 års Revisorer, jemte anmälan, att förhållandet i afseende å ersättning för berörde arbeten under år 1862 varit enahanda som under nästförutgångna år, förnyat den af ofvanbemälde
Revisorer gjorda framställning i ämnet.
Sedan det förut i Carlskrona stationerade och för Flottans räkning i arbete använda femte kompaniet numera, jemlikt Kongl. Brefven den 22 November 1864 och den 4 April 1865, blifvit från nyssnämnda arbete entledigadt samt till en del förflyttadt till Carlsborg och till återstående delen förlagdt vid straffängelsebyggnaden i Carlskrona för att vid detta byggnadsarbete sysselsättas, är icke något kronoarbetskorpsens manskap med arbete för Flottans räkning sysselsatt och den af Revisorerne anmärkta inkonseqvensen i afseende på godtgörelse för kronoarbetskarlars användande vid arbeten för 4:de och för 5:te hufvudtitelns räkning har sålunda upphört att vidare ega rum.
Beträffande åter det väckta förslaget, att ersättning borde tillgodokomma fångvårdsanslaget för de kronoarbetskarlar, hvilka vid befästningsarbetena sysselsättas, synes det Utskottet, som skulle den dermed åsyftade fördel, eller att räkenskaperna såväl öfver fångvården som öfver fästningsbyggnaderna komme att utvisa hvad kostnaden för hvardera i sjelfva verket utgjort, lättare och enklare kunna vinnas derigenom, att den efter ett visst af Kongl. Maj:t bestämdt pris beräknade dagsverkskostnaden för de vid fästningsbyggnaderna anställda kronoarbetskarlar blefve i de särskilda räkenskaperne inom linien utförd; Och hemställer i följd häraf Utskottet, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t göra framställning om meddelande al nådig föreskrift för t vederbörande att så väl i Fångvårds-styrelsens som i de sär skilda fästningsbyggnadernas räkenskaper inom linien utföra dagsverkskostnaden (ör de vid nämnde byggnader använde kronoarbetskarlar, beräknad efter det pris, Kongl. Maj:t kan finna skäligt i sådant hänseende bestämma. § 16- (1863 års Eev.-ber. pag. 136.
— Utlåt. pag. 333. — 1864 års Rev.-ber. pag. 116.
Utlåt. pag. 318.)
Vid granskning af redogörelsen för straff- och arbetsfängelset å Långholmen hade hos 1863 års Revisorer förekommit, att vederbörande redogörare fått sig tillgodofördt ett belopp af 1,299 R:dr 94 öre, afskrifningsprocent å till bageriet under året levereradt rågmjöl; men då leverantören, enligt upprättadt kontrakt, vore skyldig att, i mån af behof, leverera mjölet och detta, enligt Revisorernes tanke, lämpligen kunde ske direkte till bageriet, så att någon magasinering med åtföljande rätt till afskrifningsprocent ej behölde ifrågakomma, hvarigenom denna utgift skulle helt och hållet besparas, hade Revisorerne i sådant syftemål å förhållandet fästat Rikets Ständers uppmärksamhet.
I afseende härå har Kongl. Styrelsen uti sitt häröfver afgifna underdåniga utlåtande anfört, att då bageri år 1849 vid straff- och arbetsfängelset å Norrmalm 16 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 21. inrättades, ordnades först leveransen af det för bageriet erforderliga mjöl på det sätt, som Revisorerne föreslagit, så att samma mjöl, hvilket af redogöraren reqvirerades, hos leverantören mottogs och afvägdes af den vaktqvinna, som egde tillsynen öfver bageriet, hvarefter redogöraren, enligt vaktqvinnans uppgift, på god tro antecknade det levererade mjölet såsom taget till uppbörd och redovisning; men sedan direktören vid nämnda fängelse, efter någon tids erfarenhet, anmält att behörig kontroll under ett sådant förfaringssätt saknades, förordnade Styrelsen, i öfverensstämmelse med hvad direktören hemställt, att det för bageriet erforderliga mjöl skulle, likasom öfrig proviant, mottagas af fängelsets redogörare och af honom efter behot utlemnas samt behörigen redovisas.
Likaledes föreskref Kongl. Styrelsen, sedan bageri jemväl blifvit inrättadt vid straff- och arbetsfängelset å Långholmen, att redogöraren derstädes egde att, efter af fängelsedirektören utfärdad och attesterad reqvisition, ur proviantmagasinet utväga och lemna det mjöl, som för bageriet erfordrades, samt, sedan bakningen blifvit verkställd, brödet efter vigt mottaga till utproviantering och redovisning.
Vid straffängelset i Norrköping, hvarest bageri sedan äldre tider varit för fängelsets behof inrättadt, hade på enahanda sätt alltjemt förfarits.
Enligt uppbördsförfattningarne borde Kronans varor och effekter i allmänhet mottagas och vårdas under uppbördsmanna-ansvar.
Mottagandet och vården af varor för kronans räkning innefattade, enligt Kongl Styrelsens åsigt, ett så magtpåliggande tjenstebestyr, att detsamjna icke lämpligen borde öfverlemnas åt underordnade betjente utan ansvarighet såsom uppbördsman.
Vidare och ehuru de om proviantleveranser till fängelserna upprättade kontrakter vanligen förbunde leverantören att aflemna varorna i mån af behof, vore dermed likväl icke afsedt det dagliga behofvet, utan hvad som erfordrades för en eller annan vecka, allt i mån af leveranspartiets storlek.
Ett annat förfaringssätt, eller att, jemlikt Revisorernes förslag, en viss qvantitet mjöl skulle levereras hvarje dag bakning vid fängelset verkställdes, skulle genom ökade transportkostnader höja leveranspriset och minska konkurrensen vid upphandlingsauktionerna.
Härförutom och om än leverantör kunde tillhållas att iakttaga den noggrannhet i afseende på leveranstiden, att mjölet, på sätt nu skedde, blefve afiemnadt omedelbart före bakningens företagande, skulle dock vid de fall, då det levererade mjölet icke ansåges vara af kontraktsenlig beskaffenhet, utan borde undergå behörig besigtning, genom den härigenom förorsakade tidsutdrägt ej mindre hinder för bakningens och provianteringens verkställande i behörig tid än ock svårighet för mjölets vård och förvarande uppstå.
Af dessa och andra omständigheter, som, enligt Kongl. Styrelsens åsigt, störande skulle inverka på ordningen inom fängelserna genom den ifrågasatta förändringens införande, ansåge Kongl.
Styrelsen sig böra helt och hållet afstyrka Revisorernes förslag i förenämnda hänseende.
Detta förslag syntes Kongl. Styrelsen i öfrigt hafva sin grund mindre i någon felaktig anordning i afseende å fängelsernas förvaltning än i afskrifningsreglementets stadgande rörande den redogörarne tillkommande afskrifningsprocent, hvilken åter tagits i betraktande vid reglering af redogörarnes aflöning. 1864 års Revisorer, som häraf tagit kännedom, meddelade, att under revisionsåret 1862 hade, enligt hvad räkenskaperna för nämnda fängelse utvisade, samma redogörare tillgodolört sig afskrifningsprocent å levererade proviantartiklar m. m. till ett sammanräknadt belopp af icke mindre än 2,975 R:dr 66 öre, hvaraf belöpte sig för levereradt rågmjöl 1,716 R:dr 82 öre; och då beloppet, på det hela taget, syntes vara allt för högt, hade Revisorerne, som erfarit att ett nytt afskrifningsreglemente vore under bearbetning, ånyo fästat uppmärksamhet vid förhållandet, på det Stats-Utskottets Utlåtande N:o 21. 17 vid reglementets upprättande, i betraktande måtte tagas, huruvida afskrifningsprocenten i allmänhet ej kunde nedsättas.
Häröfver har Kongl. Fångvårds-styrelsen jemväl afgifvit underdånigt utlåtande, men deruti endast åberopat hvad i anledning af 1863 års Revisorers framställning i ämnet blifvit anfördt.
Vid öfvervägande af hvad i denna fråga förekommit har Utskottet, med afseende å hvad Kongl. Fångvårds-styrelsen anfört, icke funnit skäl tillstyrka någon åtgärd uti den af 1863 års Revisorer uttalade syftning; men då de af såväl 1863 som 1864 årens Revisorer anförda förhållanden i afseende å beloppet, hvartill afskrifningsprocenten för närvarande vid nämnda fängelse uppgår, o tvifvelaktigt förtjena tagas i betraktande vid utarbetning af förslag till nytt afskrifningsreglemente, hvarmed, på sätt
Utskottet å annat ställe i detta betänkande upplyst, Kongl. Krigskollegium, Förvaltningen af Sjö-ärendena och Stats-kontoret fått sig anbefaldt att gå i författning, får Utskottet i sådant syftemål föreslå, att Rikets Ständer ville uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att hvad i denna fråga rörande afskrifningsprocentens belopp förekommit måtte tagas i öfvervägande vid utarbetande af det nya afskrifningsreglementet.
Flyinge och Dahlby kungsgårdar samt stuteri-inrättning. § 17. (1863 års Rev.-ber. pag. 147. — Utlåt. pag. 300.)
Af 1863 års
Revisorer har i afseende å räkenskapen för denna inrättning blifvit anmärkt, att de vid räkenskapen fogade medikamentsräkningar icke, i enlighet med gällande föreskrifter, ingifvits till granskning i Kongl. Sundhets-kollegium, i anledning hvaraf vederbörande redogörare uti afgifven förklaring anfört, att, sedan uti Kongl. Kammar-rätten anmärkning vid samma stuteris räkenskaper för år 1832 förekommit derom att rabattering å medikamentsräkningar icke iakttagits, samt Kongl. Kammar-rätten ålagt vederbörande att godtgöra hvad såmedelst under åren 1827 till och med 1832 icke blifvit rabatteradt, Kongl.
Majit, uppå häröfver anförda underdåniga besvär, genom nådigt Bref den 28 April 1837 förklarat de till stöd för Kongl. Kammar-rättens utslag åberopade författningar icke vara å då förevarande fall tillämpliga samt befriat klaganden från den honom ålagda ersättningsskyldighet, och då apothekare således, enligt redogörarens tanke, ej voro förbundna att å de till stuteriet levererade medikamenter lemna rabatt, droge redogöraren deraf den slutsats, att de icke heller voro skyldiga att till Kongl. Sundhets-kollegii granskning ingifva sina räkningar.
Reglementet för apothekare af den 11 Augusti 1819, jemfördt med sednare föreskrifter i ämnet, stadgas, att räkningar öfver medikamenter, reqvirerade och utlemnaae på publik bekostnad, böra, innan betalning derför erhålles, till granskning hos Kongl. Sundhets-kollegium ingifvas, och det af redogöraren anförda förhållande icke i ringaste måtto synes kunna inverka å förevarande fråga, Bih. till B.
Prot. 1865 & 1866. 4 Sami. 1 Afd. 7 Häft. 3 18 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 21. får Utskottet, på det rättelse i anmärkta hänseendet för framtiden må ega rum, hemställa, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t uti underdånig skrifvelse anhålla, att vederbörande måtte förständigas för framtiden ställa sig till noggrann efterrättelse hvad gällande författningar i afseende å medikamentsräkningars granskning uti Kongl. Sundkets-kollegium föreskrifva.
Ultuna Landtbruksinstitut. § 18. (1863 års Rev.-ber. pag. 156.
— Utlåtande pag. 282. 1864 års Rev.-ber. pag. 132.
— Ut låtande pag. 323.)
Uti såväl 1863 som 1864 års revisionsberättelse hafva Revisorerne anmärkt åtskilliga förhållanden, hvilka, enligt Revisorernes tanke, icke hade annan förklaringsgrund än att det vid institutet antagna bokiöringssätt, såväl i de anmärkta som flera dylika fall, föranledt origtiga resultater, hvilka vid granskning af särskilda detaljer af hushållningen lätteligen kunde vilseleda omdömet; och enär institutet, äfven i afseende å bokföringen, enligt Revisorernes tanke, borde utgöra ett mönster för de unga män, som der danades till landtbrukare och på stället inhemtade kännedom om bokföringens grunder, hade Revisorerne, med afseende å vigten derå, att bokföringsmethoden vid en så beskaffad inrättning i möjligaste måtto utbildades så, att den verkliga ställningen, ej blott på det hela, utan ock inom hvarje särskild del af hushållningen, måtte kunna med klarhet och säkerhet utrönas, ansett frågan härom vara förtjent af Rikets Ständers uppmärksamhet.
Då utaf de i anledning häraf afgifna underdåniga förklaringar framgår, att bokföringsmethoden vid nämnda institut numera blifvit i den af Revisorerne angifna syftning förändrad, och innevarande års Revisorer, enligt hvad Utskottet inhemtat, icke haft något att anmärka vid den af dem granskade räkenskap, som enligt denna nya method blifvit upprättad, torde
Revisorernes anmärkning i detta hänseende ej till vidare åtgärd föranleda. § 19.
(1864 års Rev.-ber. pag. 133.
— Utlåtande pag. 325.)
Enligt institutets räkenskaper för år 1862 hade till de nödlidande i Finland utgått från institutet 6 tunnor råg och 6 tunnor korn, och hafva 1864 års Revisorer, jemte förmälan att de väl uppmärksammat det ädla syftet med denna gåfva, dock ansett pligten ålägga dem uttala tvifvelsmål om styrelsens befogenhet att för dylika utgifter taga institutets tillgångar i anspråk.
Institutets styrelse har uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande anfört, att ifrågavarande undsättningsåtgärd föranleddes af en från predikstolarne uppläst all - Stats-Utskottets Utlåtande N;o 21.
19 män uppmaning till länets innevånare att vid sockenstämmor besluta om lemnande af undsättning, helst i spanmål, till vårt fordna brödraland, hvars befolkning i de nordliga provinserna led hungersnöd till följd af en svår missvext, och då frågan härom förekom inom Bondkyrko-församlingen, till hvilken Ultuna kungsladugård med 12 hela mantal hörer, styrelsen icke kunde undgå att betrakta denna fråga som en kommunal-angelägenhet och att, lika med många andra af länets jordinnehafvare, anslå af 1862 års goda skörd en tunna spanmål, hälften råg och hälften korn, af hvarje institutet tillhörande mantal till ett ändamål, som så varmt omfattades af hela svenska nationen.
Utan att misskänna bevekelsegrunderna till styrelsens handlingssätt i förevarande hänseende, kan dock Utskottet icke dela den af styrelsen uttalade åsigt att ifrågavarande undsättningsåtgärd vore att betrakta såsom en kommunalangelägenhet.
Så vidt Utskottet kunnat bedöma finnes nemligen icke någon giltig grund för ett sådant antagande.
Och då styrelsen för öfrigt icke anfört något förhållande, som kan berättiga densamma att för dylika ändamål disponera institutets tillgångar, synes det tvifvelsmål, Revisorerne uttalat om styrelsens befogenhet i detta hänseende, vara väl grundadt.
Ehuru Utskottet således icke kan antaga den afgifna förklaringen såsom fullt tillfredsställande, anser likväl Utskottet det anmärkta förfarandet icke vara af beskaffenhet att något ersättningsanspråk mot styrelsen derpå bör grundas, utan torde vid den afgifna förklaringen få bero.
Alnarps Landtbruksinstitut. § 20.
I (1863 års Rev.-ber. pag. 160.
— Utlåt. pag. 2S5. 1864 års Rev.-ber. pag. 134.— Utlåtande pag. 327.)
I afseende å uppställningen af räkenskaperne för denna inrättning och deras afslutande anmärkte 1863 års Revisorer, att derutaf icke med tillräcklig tydlighet och klarhet framginge, i hvilken mån de särskilda delarne af hushållningen gifvit vinst eller förlust, och till ådagaläggande häraf anföras af Revisorerne flera exempel.
I anledning häraf upplyste institutets styrelse, uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande, att vid institutet skulle blifvit införd en ny bokföringsmethod, som icke i någon mån kunde lemna fog till de anmärkningar, hvilka blifvit emot det äldre bokföringssättet framställda.
Emedlertid erinrades af 1864 års Revisorer att äfven de efter den nya methoden upprättade räkenskaperne i åtskilliga hänseenden föranledde till förnyande af den anmärkning, som 1863 års Revisorer framställt emot det äldre bokföringssättet, Styrelsen, som häröfver afgäf underdånigt utlåtande, erkände att detta nya system ej lemnade en så hastig öfversigt att man, utan att till en viss grad studera sig in i detsamma, kunde få en klar föreställning om de resultater, som alla grenarne af hushållningen lemnade.
På grund häraf och sedan jemväl institutets särskilda Revisorer framställt det önskvärda deruti, hade styrelsen låtit förenkla bokföringsmethoden så, att den syntes styrelsen vara fullt ändamålsenlig och tydlig. 20 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 21.
Då, enligt hvad Utskottet inhemtat, 1865 års Revisorer ej haft något att erinra vid bokföringen för nämnda inrättning, och således antagligt är att det sednast införda, förenklade bokföringssättet uppfyller det afsedda ändamålet, torde denna anmärkning numera ej erfordra vidare åtgärd, utan få förfalla. § 31. (1863 ars Rev.-ber. pag. 161, Utlåtande pag. 296.) Vidare hade det förefallit 1863 års Revisorer anmärkningsvärd!, att ehuru Rikets Ständer beviljat institutet ett årligt statsanslag af 18,000 R:dr, att utgå från och med böljan af år 1858, emot förbindelse för institutet att från och med slutet af år 1860 emottaga och underhålla 24 frilärlingar och minst 28 elever, bland hvilka 4 fri-elever, bade statsanslaget från och med år 1858 utgått, utan att likväl den vid dess utgående fästade förbindelse blifvit till fullo uppfylld.
Institutet hade nemligen, med Kongl. Maj:ts nådiga tillåtelse, icke förr än den 15 Mars 1862 blifvit fullständigt öppnadt, ehuru 12 rättare-lärlingar hösten förut antagits.
Uti sitt häröfver afgifna underdåniga utlåtande har styrelsen för nämnda institut hufvudsakligen anfört, att om uppförandet af institutsbyggnaden skolat till 1860 års slut fulländas, samtliga inventarierna till nämnda tid anskaffas qch alla erforderliga reparationer å de gamla husen verkställas, så skulle ej allenast dessa arbeten och inköp derigenom betydligt fördyrats, utan äfven medel till desamma saknats.
Af dessa och flera skäl hade dåvarande interims-styrelsen funnit sig föranlåten hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om uppskof med institutets öppnande till början af år 1862, och hade Kongl. Majit under den 16 November 1860 såväl lemnat nådigt bifall till denna anhållan som förordnat om års-anslagets uppbärande och användande.
Lika med Revisorerne kan Utskottet väl ej undgå att finna ofvanomförmälda förhållande anmärkningsvärdt; dock som decharge redan blifvit meddelad för den regeringsåtgärd dermed afses, och ingen ny till ansvarighet bindande granskning får, emot föreskriften i 76 § Riksdags-ordningen, i samma mål ega rum, anser Utskottet förevarande anmärkning numera icke kunna till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholms stads kronoräkenskaper och länens landsböcker. § 22. (1864 års Rev.-ber. pag. 142 — Utlåt. pag. 334.)
I likhet med hvad vid föregående statsrevisioner (1857 och 1858 årens) blifvit erinradt, hade 1864 års Revisorer ansett sig icke kunna lemna oanmärkt, hurusom det, enligt Revisorernes tanke, ytterst välbetänkta stadgandet att Kongl.
Kammar - Stats- Utskottets Utlåtande N:o 21. rättens granskning af räkenskaperna för allmänna medel i regeln borde föregå Rikets Ständers Revisorers, fortfarande så ofullständigt på sednare tider befunnits tillämpadt, särskildt hvad anginge landsböckerne, att vid de sednaste fem statsrevisionerne ingen gång ens hälften hunnit att af Kongl. Kammar-rätten i behörig tid genomses, och hade af de granskade ej funnits en enda, som icke gifvit anledning till anmärkning.
Då Revisorerne ej vore i tillfälle bedöma, huruvida det anmärkta förhållandet kunde helt och hållet afhjelpas derigenom att, på sätt Kongl. Stats-kontoret och Kammarrätten uti deras den 12 Mars 1863 gemensamt afgifna underdåniga utlåtande öfver det af Kamereraren J. T.
Spongberg upprättade förslag till formulärer för länsräkenskaperna föreslagit, tiden för ifrågavarande räkenskapers afiemnande till Kongl. Kammar-rätten blefve förkortad med tvänne månader, hade Revisorerne ansett sig böra uttala den önskan att anledningen till berörda missförhållande måtte på lämpligaste sätt för framtiden undanrödjas.
Uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande har Kongl. Kammar-rätten, jemte erinran att någon sådan föreskrift, som Revisorerne till stöd för sin framställning åberopat, icke vore meddelad, hufvudsakligen hänvisat till den. utredning af förhållandet med räkenskapsgranskningen i Kongl.
Kammar-rättens Ofver-revisions-departement, hvilken innefattades i de särskilda af Kongl. Kammar-rätten den 27 November 1857 och den 14 December 185S afgifna underdåniga utlåtanden i anledning af Rikets Ständers under berörda år församlade
Revisorers då gjorda anmärkningar derom att flera verks och inrättningars räkenskaper blifvit till statsrevisionen öfverlemnade, utan att förut hafva undergått granskning i Öfver-revisions-departementet och genom hvilken utredning Kongl. Kammar-rätten sökt visa omöjligheten deraf att, under hittills varande förhållanden, utan en ansenligt förökad revisionspersonal kunna åstadkomma en så skyndsam revision af samtliga ifrågavarande räkenskaper, som Revisorerne förut påyrkat.
Revisorerne hade emedlertid nu icke uttryckt önskan om några åtgärders vidtagande för åstadkommande af skyndsammare granskning af några andra räkenskaper än landsböckerna; och då i fråga om dessa ett väsendtligen förändradt förhållande, hvilket skulle medgifva revisionsarbetets fullbordande till den tid Revisorerne begärt, komme att inträffa, derest de af Kamereraren Spongberg i lifstiden upprättade formulären för länsräkenskaperna, sådana Kongl.
Stats-kontoret och Kongl. Kammar-rätten dem förordat, blefve till efterrättelse påbjudna och tiden för samma räkenskapers afiemnande till Kongl. Kammar-rätten i sammanhang dermed förkortad, och, på sätt Kongl. Kollegierna föreslagit, bestämd till den 1 November året efter det, som räkenskapen omfattade, hade Kongl.
Kammar-rätten meddelat redogörelse för de särskilda åtgärder, som, enligt Kongl.
Kammar-rättens tanke, kunde efter införandet af den ifrågasatta förändringen leda till uppnående af det af Revisorerne föresätta mål, äfvensom uppgift å de kostnader, hvilka för en gång skulle derigenom förorsakas statsverket, uppgående till ett sammanlagdt belopp af 7,000 R:dr 86 öre.
Af ordalydelsen uti 2 § af den för Rikets Ständers; Revisorer gällande Instruktion att, om en ellerf'flera af de till revisionen hörande räkenskaper icke hafva den speciela revisionen i Kongl.
Kammar-rätten undergått, Revisorerna, det oaktadt, äfven i dessa delar må sin granskningsskyldighet fullgöra, synes den regel kunna med lätthet härledas, att den speciela revisionen i Kongl. Kammar-rätten bör föregå Rikets Ständers Revisorers granskning, och lämpligheten af ett sådant förfarande i allmänhet kan, enligt Utskottets tanke, svårligen ifrågasättas, om ock de särskilda revisionerna hufvudsakligen afse olika förhållanden, nemligen den ena företrädesvis siffergranskningen och den andra granskningen af dispositionerna, förvaltningen och 22 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 21. resultaten på det hela.
Ehuru Utskottet, i öfverensstämmelse härmed, anser önskvärdt, att det mål, Revisorernes framställning i ämnet åsyftar, ernås, synes närvarande tidpunkt dock icke vara lämplig att i sådant syfte föreslå några åtgärder, enär utgången af frågan om det nya formulärets antagande för länsräkenskaperna och det i sammanhang dermed stående förslaget om förkortande af tiden för landsboksräkenskapens insändande till Kongl.