Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uli elt lili det Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet och till Lag-Ulskoltet remilteradt Memorial, har Riksdags-Fullmägtigen Lars Pettersson från Blekinge Län, biträdd af Gustaf Bernhard Appelqvist från samma Län, framställt de olägenheter, jordägare å landet ofta tillskyndas af driftefä och svinkreatur, emot hvilka Allmänna Lagen i g och 11 Cap. ByggningaBalken samt Kongl.
Förordningen den 6 Augusti 1815 visserligen afse skydd, men erfarenheten visat de hittills gällande föreskrifterna vara otillräckliga; med föranledande hvaraf och då, ehuru icke med uttryckliga ord ultaladt, det syntes med Lagens mening öfverensstämmande, att ingen må valla sina kreatur annorstädes än på säkert instängd, enskild eller i samfällighet med andras liggande mark eller egolott, samt följaktligen icke låta dem drifva långs allmänna vägarne att söka födan, dervid svinkreaturen uppröta vägkanterna, igenmuddra diken samt förderfva gärdesbotten, så att stängsel och gärdesgårdar nedfalla, motionären yrkat den skärpning och det tillägg uti hithörande lagrum:
Att ej må någon å landet pä allmän landsväg härads- eller sockneväg j eller olofligen j utan byelagets öfverenskommelse, å byegata eller by ev äg, eller pä annans oinstängda mark eller egovälde j med eller utan vallhjons luta till bete utsläppa fä- eller svinkreatur vid En Riksdaler Banco böter för hvarje dylikt kreatur.
Sker sådant med vilja i andras instängda egorjligge det i tveböte; och varde härför ut ari skadan i liv artder a fallet ersatt.
För sålunda anträffade oringade svin bote egaren för hvarje Tolf skillingar.
Detta ärende, hvilket Lag-Utskottet ansett sig höra, i förening med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, behandla, hafva Utskotten sålunda till gemensam pröfning förehaft, och få deröfver, hvad beträffar kreaturs betande vid allmänna vägarne, yttra, att, om äfven icke kan bestridas, det ju någon gäng skada kan derigenom ske å vägkanter och diken, måste Utskotten likväl anse denna olägenhet alltför obetydlig, för att påkalla någon serskild åtgärd från lagstiftningens sida, helst uti förefintliga lagsladganden intet hinder finnes för väglollsegare, eller jordBih. till R•
Fröt, 1841■ 7 Sami. 2 Afd. 11 Häftet. 1 2 Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkande> N:o 33. egare, som till väg gränsar, att, då verklig och bevislig skada genom andras kreatur skett, vare sig å vägkanter, diken eller gärdesgård, och samma skada kan mätas, derföre vinna skadestånd af den, som kreaturen eger.
Hvad åter vidkommer de af motionären föreslagna, förhöjda böter för kreaturs insläppande i andras öppna elier instängda egor, så måste visserligen medges, att de uti 6 §. q Cap. Byggninga-Balken utstakade böter för sådane fall, genom den förändring, myntvärdet undergått, nedsjunkit till den obetydlighet, att de på intet vis motsvara sitt ändamål; men då Lag-Utskottet i dess Betänkande N:o 3i, uppå andragne skäl, afstyrkt den så väl af enskild motionär som af Juslitias-Ombudsmannen, i dess till Rikets Ständer afgifne Embetsberättelse, väckta fråga om de i Lagen stadgade böters och vitens allmänna förändrande och bringande till öfverensstämmelse med närvarande myntvärde, samt Rikets Ständer samma Betänkande godkänt, anse Utskotten sig sakna anledning att för ifrågavarande serskilda fall tillstyrka ett undantag från detta Rikets Ständers beslut, så mycket mera, som Utskotten måste finna den af motionären föreslagna skärpning i dessa böter ega en underordnad vigt i förhållande till många andra fall, dervid en sådan skärpning blifvit genom Rikets Ständers omförmälda beslut för närvarande afslagen.
Utskotten tillstyrka således, att Lars Petterssons i detta ämne väckta motion måtte lemnäs utan afseende.
Stockholm den i Februari 1841 - N:o 33.
Betänkande, i anledning af väckte motioner om närmare bestämmande af stadgandet i 26 Cap. 2 §.
By g gninga- Balken, rörande Byggnadsskyldigheten cl Prestegärdar på landet.
Ant. till Exj).
Utsk. den 17 Fekr., kl. 1 c. m.
I detta ämne hafva hos det Hedervärda Bonde-Slåndet blifvit väckte och till Utskotten remitterade tvänne serskilde motioner af Johannes Christophersson och Sven Heurlinbåda från Kronobergs
Län, hvilka i hufvudsaklig öfverensstämmelse ansett, att, då ej allenast vid laga af- och Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkande, N:o 33. 3 tillträdes husesyner, utan jemväl vid ekonomiska besigtningar, stridigheter ofta uppstode emellan församlingen och afträdaren eller bosta lisli af va ren, angående den byggnads-skyldighet, som dem hvardera tillkommer, och Syne-Rätterna, efter olika åsigter, afgjorde dylika frågor, än till den enes, än till den andres förmon, det vore nödigt att härutinnan meddela tydliga och bestämda föreskrifter, helst genom den tolkning, Domstolarne och Syne-Rätterne gifvit ifrågavarande 26 Cap. 2 §.
Byggninga-Balken, att hvarje takdropp, hvarje skadad taksten, hvarje bortfallet stycke af rappning, tillfällig skada på en eller annan stock, eller bristfällighet å brädfodring m. m., skulle kunna anses såsom församlingens pligt alt afhjelpa, Prestgårdarnes underhåll på landet blifvit em bland de mest betungande af Svenska allmogens indirecta påiagor, hvars obehag vore så allmänt öfverklagadt, att motionärerne trott sig endast behöfva fästa uppmärksamheten på olagligheten af omförmälda tolkning, för att vinna ett allmänt erkännande af behofvet att densamma för framtiden förekomma.
Då nemligen ifrågavarande §. innehåller, att socknemän ega de uppräknade husen, och ej flere, med tak och innanredet Kyrkoherden färdiga antvarda, men han sedan vare skyldig hålla dem vid magt med egen kostnad; och socknemän skola dem bygga och bättra på deras kostnad, närde af ålder och bruk, och ej af Prestens vanrykt förfalla, syntes deraf klart, alt ordet: ”bättra” endast
Ivar afseende på det fall, då husen af ålder och bruk, men ej af vanrykt, förfallit, samt att, då Presten är skyldig ”hälla husen vid magt_, med egen kostnad,” derunder måste förstås alla sådana reparationer och allt sådant underhåll, som är nödigt, intilldess husens ålder och bruk göra nybyggnad eller större reparationer nödiga.
Att meningen dermed aldrig varit att ålägga socknemän årliga reparationer, eller afhjelpande af sådana mindre brister, som uppkomma på tak, inredning, rappning eller beklädnad, fenster, dörrar m. m., som städse beror af tillfälliga anledningar, hvilka i mer eller mindre mon hafva gemenskap med ”vanrykt”, dit obestridligen äfven måste räknas, om Presten icke sjelf i tid låtit mindre reparationer verkställas på sin egen kostnad, vore så tydligt, att det icke utan ensidighet kunde annorlunda förklaras, och Lagstiftaren skulle eljest halva på helt annat sätt uttryckt sig samt i bestämdare ordalag ålagt församlingen alt ”bättra” husen vid hvarje styrkt bristfällighet.
Det häremot stridande sätt, hvarpå ifrågavarande lagrum emedlertid af en del Syne-Rätter förstås och tillämpas, visade tillräckligen be - 4 Lag- samt Allm.
Betänkandej N:o 33. hofvet af mera tyd liga och bestämda stadganden i detta fall, hvadan Johannes Christophersson yrkat utfärdandet af den förklaring öfver 26 Gap. 2 §.
Att Pastor, sedan han af församlingen emottagit de så kallade församlingens hus, antingen nybyggda eller för öfrigt i laga stånd, skall vara skyldig att utan församlingens biträde och pä egen bekostnad dem underhålla, samt till sin efterträdare, man ifrån man, i fullgodt stånd aflemna, allt intilldess busen visas vara af ålder och bruk, men ej af Pastors vanvårdnad, så förfallne, att de genom re paration, hvilken alltid skall åligga Pastor, och hvarmed församlingen under ingen förevändning bör kunna betungas, icke vidare kunna göras brukbara, vid hvilket inträffade förhållande det åter skall vara församlingens skyldighet att husen å nyo nybygga; hvaremot Sven Heurlin föreslagit, att Rikets Ständer måtte för deras del besluta och bos Kongl. Majrt i underdånighet anmäla följande bestämdare redaction af ifrågavarande lagrum:
Prestegård å landet skola alla, som i Socknen bo, bygga efter gårdatal; men Sätes- och Ladugårdar, så ock afhyste Rå- och Rörs-hemman vare derifrån fria.
I Prestegård skall vara 1) Boningsbus med sal, två å tre boningsrum, kök och tvänne vindsrum, i fall ej flera rum på botten äro; 2) Brygghus med bakugn; 3) Bod med dubbel botten och loft; 4) Visthus; 5) Loga med tu golf; 6) Fähus och Stall; alla af den storlek, serskildt stadgadt är.
Dessa sex eller sju hus, och ej flera, ega socknemän att med tak och innanredet Kyrkoherden brukbara öfver lemna, då han tjensten tillträder; och vare harr sedan skyldig att hålla dem vid magt med egen kostnad, så att de alltid äro i brukbart skick.
Då de af ålder, men ej af Prestens vanvårdnad, förfalla, så att de tarfva ombyggnad, då skola socknemännen dem ombygga eller fullkomligt iståndsätta på deras kostnad; men bör virke på Presteboiets egor tagas, om der tillräcklig skog finnes.
Tarfvar Prestgård, efter dess egor och lägenheter, flera hus; bygge och upprätthålla Prest dem sjelf, eller gälde det, som brister.
Dessa framställningar hafva Utskotten tagit under öfvervägande; och ehuruväl Utskotten äro öfvertygade, att emellan församlingarne och deras Kyrkoherdar ännu i allmänhet råder det förhållande af förtroende, välvilja och samdrägt, som äldre tider på ett så utmärkt sätt alstrat; likväl, då de till följd deraf enkla grundlinie!’, vår Lag uppdragit för Lag- samt Allm. Besv.- och Ékon.-Utsk.
Betänkandes N:o 33.
5 Kyrkoherdes och socknemäns skyldigheter, i fråga om Prestegårdsbyggnadernes underhåll och bättrande, icke kunna undgå att finnas alltför obestämde i en tid, då allt ställes på den juridiska ståndpunkten, och rättigheternas gräns sträckes så vidt som möjligt, anse Utskotten nyttigt, att vidden af Kyrkoherdes skyldighet att hålla vid magt och församlingens att bättra de så kallade laga husen å Prestegård måtte närmare bestämmas.
Visserligen kan, efter Utskottens tanka, någon fullkomligen skarp gräns i detta hänseende icke af lagstiftningen uppdragas, utan måste bero på Syne-Rättens eller Domarens pröfning, alt för det serskilda fallet utstaka; men så nära denna gräns man kan komma, anse Utskotten Lagstiftningen emedlertid böra gå.
Utskotten kunna likväl icke gilla de förslag, motionärerne i sådant afseende framställt, enär desamma utgå från den åsigt, att Kyrkoherde skall verkställa och bekosta alla reparationer, och endast nybyggnad af socknemän bestridas, hvilket Utskotten anse obilligt, då b r i s t fa 11 i g h e te r kunna yppas, hvilka hafva sin grund i sjelfva byggnadssättet och mindre omsorg vid husens uppförande, men ingalunda i vanrykt å Prestens sida; och en så vidsträckt underhålls-skyldighet för Kyrkoherden skulle, strängt iagttagen och utkräfd, hafva lill följd, att församlingen skulle slippa all annan byggnadsskyldighet än sjelfva den första uppsättningen, och någon nybyggnad sedermera aldrig kunna komma i fråga.
Utskotten vilja tillägga, att motionärernas förslag dessutom möter ett hinder i Preste-Ståndets Privilegier och således icke kunna, äfven ur denna synpunkt, af Utskotten tillstyrkas.
Men då, i afseende på byggnad och underhåll af Kongl. Majrts och Kronans till boställen upplålne hus, föreskrifter finnas meddelade uti Kongl. Reglementena den 22 Febr. 1750, den 11 Januari 1820 och 11 Juni 1822, hvilka Utskotten anse lämpliga jemväl för underhållet af Kyrkoherde-boställens å landet åbyggnad, som af församlingen efter lag bestås, och dessa föreskrifter redan finnas vara derå tillämpade, på sätt Kongl.
Maj:ts Nådiga Utslag den 5 Juli 1827, rörande Domprosle bosLället i Strengnäs, utvisar; anse Utskotten sig böra tillstyrka Rikets Ständer, alt hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes antingen i Nåder låta utfärda ett serskildt Reglemente, i afseende å underhållet af Ecclesiastike boställens åbyggnad, öfverensstämmande med grunderne i ofvananförde Nådiga Reglementen, eller ock meddela den förklaring, att samma Reglementen borde, i hvad de röra boställshafvarens 6 Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Betcinkanclej N:o 3A skyldighet att husen vårda och underhålla, — jemväl å Ecclesiaslike boställen tillämpas.
Stockholm den 12 Februari x841* Reservationer.
Af Herr Domprosten Elmgren, som arisåg Allmänna Lagens föreskrift tydlig, i fråga om underhållsskyldigheten af Prestegårdsbyggnader, samt att någon annan Författning i ämnet icke erfordrades.
Emot Utskottens beslut reserverade sig jemväl Herr Gyllensköld samt Prostarne Gumcelius och Lalin. N:o 34.
Utsk. den 17 Febr. kl. 1 e. m.
Betänkande i anledning af väckta motioner om förändring af Landtmäteri-Taxan.
Uti serskilde Memorial, som blifvit af det Hedervärda Bonde - Ståndet till Utskottens behandling remitterade, hafva Nils Magnusson från Calmar Län och Petter Pettersson från Jönköpings Län anfört, att Kongl. Maj:ts Nådiga Taxa på arfvode för Landtmäteri-förrätlningar af den 18 October i834 voro för jordbrukaren alltför betungande, och att Landtmätare skulle kunna ganska lätt och svart sagdt, utan använd möda, förtjena betydliga summor; till bevis hvarpå blifvit anmärkt vid 6 §., att, då för hvarje egofigur, som innehåller mindre än ett tunnland, Landtmätaren erhåller: för mätning och uträkning 26 sk., taxering 6 sk., delning 26 sk., Landtmätaren icke lärer underlåta, att å chartan uppgöra ganska många egofigurer; och vid 11 §., att, då Landtmätaren kan på dagen uppmäta 18,000 alnar rågång eller landsväg, och han derföre får beräkna En Riksdaler för hvarje 1000 alnar, detta syntes vara en alltför öfverdrifven förtjenst; i anledning hvaraf Petter Pettersson föreslagit en allmän nedsättning af 5o procent uti taxan, men Nils Magnusson yrkat en nedsättning af 33i procent i 6 §•
1—4 momenten samt i 11 $. för råskillnads-mätning, utstakning af laga skifte samt rörläggning; i hvilken sistnämnde framställning Peter Gabrielsson från Kronobergs
Län och Da - Lag samt Allm. Besv.- oell Ekon-Utsk.
Betänkande^
N:o 3/f- 7 •vid Andersson från Hallands Län instämt, med tillägg af den senare, att taxan, genom det år 1834 dervid gjorda tillägg, blifvit i många afseenden obillig och otydlig, sä att fall icke saknades, då sjelfva Landtmäteri-Contoret varit i förlägenhet om denna taxas tillämpning.
I anledning af dessa framställningar få Utskotten, som, till bestämmande af sitt omdöme, jemväl inhemta! sakkunnige personers yttrande, härigenom det utlåtande i ämnet meddela, att Utskotten väl funnit de af motionärerne anförde exempel icke egentligen gifva stöd åt de gjorda anmärkningarne emot Landtmäteri-taxan, enär betalningen icke är bestämd för hvarje egofigur, utan för hvarje tunnland, det må innehålla flere eller färre egofigurer, och arfvodet af 1 R:dr B:co för 1000 alnar innefattar icke allenast mätning af vägar och hägnader, utan äfven deras taxering och delning, sammanträden med delegare och protocollers författande i concept, samt anses, oaktadt dertill bör erläggas 8 sk.
B:co för hvarje delegare, lemna så ringa förtjenst åt Landtmätaren, då delegarne äro många, att desse sjelfmant tillskjutit gratificalioner, för att någorlunda ersätta hans besvär; men då obestridligt är, att en allmän obelåtenhet med denna taxa eger rum, och att densamma är för jordegarne tungt tryckande, mindre måhända genom att vara i allmänhet för hög i sina bestämmelser, än genom ofullständighet och tvetydighet i grunderna för beräknandet af kostnaderne, anse Utskotten angeläget, att anledningarne till missnöjet undanrödjas genom taxans öfverseende, så mycket mera som den tryckande kostnaden vid Landtmäteri-förrältningar är ett hinder för skiftesverkets framgång.
Utskotten anse enklaste sättet att i allmänhet jemka taxan vara att tillåta jordegare och Landtmätare uppgöra fria accorder, huru de helst önska, samt fördela kostnaderne efter enklare grunder, än de i taxan förekommande, såsom t. ex. efter hemmantal, stångfall, tunnland ulan några classer, o. s. v. På det likväl jordegaren må vara betryggad för en oskälig stegring af accordet från Landtmätarens sida, bör, efter Utskottens tanka, för tillåtelsen af accord det vilkor fastas, att Landtmätaren ålägges i protocollet upptaga en efter runda summor uppgjord calcul, hnru arfvodet, enligt taxan, skulle utfalla endast efter högsta och endast efter lägsta classen.
Utskottet tillstyrker således, att de af Nils Magnusson och Peter Pettersson väckta motioner icke för närvarande må föranleda någon annan åtgärd, än att Rikets Ständer, med anmälan om de mot Landtmäteri-Taxan framställda anmärkningar, måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det nämnde taxa må underkastas ett förnyadt öfver - 8 Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon—Utsk.
BetänkandeN o 34. seende och de förändringar deruti vidtagas, som af billighet och behof påkallas; dervid Rikets Ständer jemväl borde uttrycka den åsigt, i afseende på fria accorder emellan jordegare och Landtmätare, som af Utskotten här ofvan blifvit framställd.
Slockholm den i5 Februari 1841 •
Reservation af Fr. von Zweigbergk från Skaraborgs Län: ”Då Utskotten icke fästat afseende på de anmärkningar och förslag lill förändringar uti Landtmäteri-Taxan, som jag till Utskotten uppgifvit, anhåller jag att få dem, såsom min reservation, Betänkandet bifogade, rörande dessa anmärkningar följande omständigheter. $. 2.
I stället för resekost å 12 sk. milen, föreslås rese- och traclamentspenningar.
— Har Landtmätare sitt hemvist &c. bör slå:
Bor Landtmätare utom det Län, der han är stationerad lill tjenstgöring, men erhåller förrättningar inom sistnämnde
Län, åtnjule han resekost fränden å resan dit Landtmätaren närmast belägna lånegräns, men är förra Ilningen utom det Län, hvaruti han är tjenstgörande, njute resekostnad från sitt hemvist. — $. 3.
De för Landtmäteri-EIev här föreslagne 4 sk. milen kunna och bora upphöra, så mycket mer, som i 2 §. är föreslaget för Landtmätaren tractamente, på sätt här nedan förekommer, samt 1 $. icke tillerkänner hvarken medhjelpare eller elev ersättning för kost och husrum.
— Häremot får jag tillstyrka, att, om Landtmäteri-förrättningen är af den större beskaffenhet, att Landtmätaren med en medhjelpare icke hinner under årets arbetstid mäta ägorna, vare han berättigad alt erhålla skjuls och resekost för 2:ne medhjelpare, derest de vid förrättningen begagnas. §. 6.
Mätnings- och delnings-arfvodet tål nedsättning efter nedanstående Tabell, hvaremot Taxerings-arfvodet icke bör utgå efter tunnlandet, utan efter dagberäkningen, eller rättare Landtmätaren erhåller härföre 1 R:dr 16 sk.
B:co om dagen , jemte kostpenningar.
Be sv.- och Ekon.-ZJtsk. Betänkandej N:o 34•
9 Aker. mät. utr. 1:0
För bebyggda tomter m. m. under ett tunnland 24 sk. 24 sk.
För hvarje egofigur från 1 till och med 3 tunnland ........ 18. 18.
Från 3 till och med 5 d:o . . , .12. 12.
Från 5 lill i o . . . . . . .8. 8.
Öfver tio ........ 6. 6. 2:0 Härigenom utgår andra mom.
Äng. 3:o
För sådan äng, här bör ordet angränsande utgå.
För hvarje egofigur, som ej innehåller 1 tuni Från och med 1 till och med 3 tunnland Från 3 till och med 5.
Från 5 till 10 ....
Deröfver för hvarje tunnland 4
Under till och med 5 tunnland Derifrån till 20 .
D:o till 5o .
D:o till ioo . . , .
Från 100 till 200 6:te punkten bibehålies likväl, så att det minskas med i stället för för lättheten att kunna controllera, enär decimal-räkningen här är opassande. $• 7- 5:te punkten, i stället för arfvode bestämmes tractamente och kostpenningar.
6:te d:o bör bestämmas till antingen dagtractamenle eller | å |, emedan arbetet för Landtmätaren varit lika stort. 7:0
För 2:ne delegare delnings arfvodet, för d:o J för 5 ä 6.
Fullt och deröfver ökas arfvodet med 8:0
Bestämmes till dags-arfvode. $• 9- Kommer att utgå, derest dags-arfvode skall beräknas. $. 11.
Förändras till dags-arfvode.
Brot. 1840 och 1841. 7 Sami. 2 Af cl. 11 Häftet. 2 16. 16. . 12. 12. . 8. 8. . 6. 6. . 4. 4- . 6. 4- . 5. 3. . 4. 2. . 3. 1. 2. 1 2‘ io Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande j N:o 35. $. 20.
Förrättnings-ProtocoIIet bör ej belastas med grunderne för arfvodes-räkningens upprättande; och bör en Taxa vara så tydlig, att grunderna för räkningen deri äro gifne. §. 2 6.
Bör utgå.” N:o 35.
Alik. till Exp. Utsk. den 17 Febr. 1841, kl. 1 e. in. Betänkande, i anledning af väckta framställningar om förändringar och tillägg till Kongl. Kungörelsen den 24 Januarii 1781 , angående Religions-Jriket en.
Ridderskapet och Adeln har till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterat ett af Herr Friherre Fleming, H. B. j ingifvet Memorial, deruti blifvit anfördt, alt den i hufvudstaden varande Religionssect af Wesleyanska Methodister, hvilken i ålskillige vigtiga lärosatser afveke från den rena Evangelisk-Lutherska bekännelsen, skall, genom conventiclar och enskilde sammankomster, värfningar, verkställd namnteckning lill Gudaklighets-öfningar i Methodismens anda, anlitande af Svenska medel till Kyrkans uppbyggande, under förklarande, att dermed sker de Svenska sakerna en tjenst, samt ingripande i våra Kyrkliga angelägenheter, redan hafva åstadkommit söndringar och oro inom Församlingen; med anledning hvaraf samt med afseende å den hierarchi och ofördragsamhet, sorn röjer sig i Melhodismen, motionären föreslagit, det Rikets Ständer må till Kongl. Maj:t i underdånighet frambära den önskan, att kraftiga åtgärder matte vidtagas mot det Methodistiska proselylmakeriet, och, i fäll denna sect anses böra få bibehålla sin kyrka, densamma må tillhållas, all pä det sätt utöfva sin Gudstjenst, att ingen den minsta anledning till förargelse inom den Svenska Kyrkan derigenom åstadkommes.
Det Högvördig» Preste-Ständet har åter lill Lag-Utskottet öfverlemnat ett af Herr Professoren, Doctor Thomander afgifvet Memorial, deruti blifvit yttradi, att, bland de dyrbara friheter, hvarom 16 $.
RegeringsFormen försäkrar hvarje Svensk medborgare, Religionsfriheten, ehuru i sista rummet nämnd, likväl icke vore den minst angelägna.
Såsom så - Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkande, N:o 35.
11 dan hade den icke eller af detta lands Regering blifvit ansedd.
Ingen af våra Conslilutionella rättigheter hade i den nion varit en sanning och varit allmänt rnedgifven såsom en sådan.
Men bredvid denna sanning stöde en historisk, icke mindre ostridig: det Svenska Presterskapet och, i en viss nion, äfven den Svenska Kyrkan hade i ingen tid visat sig likgiltige för bibehållandet af sin bekännelse.
I sin angelägenhet att icke allenast bevilja ostörd samvetsfrihet, utan ock sjelfve åtnjuta henne, hafva Svenska Kyrkans målsmän stundom äfven af sådana omständigheter, som icke förefalla rätt betydande, låtit bringa sig i farhågor.
Fanatismen vore en eld, och vid allt omgående med eld bade verlden onekligen Jidit mindre af en öfverdrifven varsamhet, än af en öfverdrifven ovarsamhet.
— Sina svåraste och farligaste flender hade Kyrkan i alla tider haft inom sitt eget sköte.
Mer än en gång hade i förflutna tidehvarf det högre Presterskapets ogudaktiga lättsinnighet och det lägres råhet vållat Stats-Kyrkors fall.
Bristande tro och bristande insigter kunde ännu medföra samma sorgliga verkan.
Men, under det man uppriktigt medgåfve detta, finge man icke vara blind för de faror, församlingen kan lida äfven utifrån.
En sådan kunde bero på ovisa religionsstadgar eller på eflerlåtenheten i deras tillämpning.
De främmande gudstjenst-anstalterne inom våra landamären hade i senare tider erhållit en icke så ringa utsträckning.
Wesleyanska Methodislerne hade här eli etablissement, Konungens Catholske undersåter hade en Kyrka, der på vårt modersmål predikades, och slutligen kunde i Sveriges hufvudstad och på dess språk i en Judisk Synagoga predikningar hållas mot sjelfva Christendomen.
Sällsamt nog hade man väl hört åtskilliga klagomål, i afseende på de förstnämnde, hvilka dock slå oss i bekännelse närmare än någon annan icke-Lulhersk kyrka; men föga eller intet hade man förmärkt i offentlig väg tillgöras, i afseende på de Calholska och de Judiska inrättningarne.
Hvad Methodist-Samfundets åtgärder beträffar, så och i händelse den deröfver förda klagan skulle befinnas i större eller mindre mon grundad, kunde den genom en riktig Jagtillämpning afhjelpas ulan behof af någon förändrad lagstiftning för delta ändamål.
Hvad Judarne anginge, så hade deras gudstjenst icke hittills visat sig för Svenska undersåter af Christelig bekännelse förledande.
Enahanda vore väl icke förhållandet med den Romerska kyrkans verksamhet i allmänhet, och vi egde icke rätt att för oss i denna del förmoda något undantag.
För möjliga farhågors undanrödjande så i ett som 12 Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.