Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men sådant motser Du ju icke, då han verkligen håller af Dig, och framför allt är fästad vid den lilla.
Ja ser Du, när den stunden kommer, så får jag
något förskräckligt!
Jag vet inte, men jag anar att det förestår mig
Har han lofvat dig äktenskap?
mig förhoppningar.
Nej, han har icke lofvat, men han har gifvit
BROTT OCH BROTT EMILE.
början: hoppas intet, för de öfre gifta sig icke nedåt!
Ja, förhoppningar!
Mins Du, hvad jag sa dig i
Men det har man sett förr.
trifvas i hans omgifning?
Det tror jag icke, ty Du
Det har man visserligen; men skulle Du sjelf
skulle icke förstå hvad de säga ens.
Jag äter ibland -- i köket! -- på hans matställe, och jag begriper inte ett ord af hvad de talar.
Jaså, Du äter der?
Ja, i köket! JEANNE.
Tänk, han har aldrig bedt mig dit.
betyder att han respekterar sin Marions mor; ty det är ett besynnerligt damsällskap der.
Det kan Du hålla honom räkning för, och det
FÖRSTA AKTEN EMILE.
det fins något juste hos den mannen.
Men Maurice bryr sig aldrig om damerna; nej,
qvinna i vägen, så blir ju en man galen.
EMILE ler.
Det menar jag också, men när det kommer en
pengar?
Hvad Du säger! -- Men hör på; behöfver Du
Nej, inte det.
i allén! nu kommer han.
Och då går jag!
Farväl barn!
Då går det ännu an.
-- Se der!
Se der! nere
Han kommer?
sjuka, Jeanne!
Gör honom icke galen nu -- med Din svartGår.
BROTT OCH BROTT MAURICE in.
MARION springer emot honom och upptages i hans famn.
MAURICE.
God dag, god dag, mitt älskade barn!
Helsar Jeanne.
vänta så, kan Du?
Jeanne!
Kan Du förlåta mig att jag låtit Er
Men säg det så, att det hörs Du förlåter mig!
Kom ska jag hviska Dig!
MAURICE nalkas.
JEANNE kysser honom på kinden.
Jag hörde inte.
FÖRSTA AKTEN JEANNE
kysser honom på munnen.
dag skall mitt öde afgöras; min pjes skall spelas
Nu hörde jag! -- Nå! -- Du vet ju att i denna
och har alla utsigter att lyckas, eller misslyckas... JEANNE.
Jag skall bedja för Dig, så lyckas Du!
-- Ser Du der nere i dalen der solröken står; der ligger Paris!
I dag vet icke Paris hvem
Maurice är, men om tjugufyra timmar skall den veta det.
Tack, om det icke gagnar, så skadar det icke.
Rökmolnet, som dolt mig i trettio år skall skingras när jag blåser på det, och jag skall synas, jag skall ta gestalt och börja vara någon.
Fienderna, det vill säga alla som vilja göra det jag gjort, skola skola lida mina lidanden.
vrida sig i smärta som skall vara min vällust, ty de
Säg icke så! icke så!
Jo, emedan det är så.
Ja, men säg det icke! -- Och sedan?
BROTT OCH BROTT MAURICE.
skola bära det namn som jag gjort ryktbart.
Sedan äro vi under tak, och Du och Marion
mest Marion...
Jag älskar Er båda, lika mycket, kanske dock
ej på henne!
Det gläder mig, ty mig kan Du ledsna på, men
Du litar icke på mina känslor gentemot Dig?
något förfärligt...
Jag vet icke, men jag fruktar något, fruktar
som jag än en gång ber Dig förlåta.
Hvad har Du att frukta?
Du är trött och utledsen af den långa väntan
man har bestämda skäl...
Det oförutsedda; det man kan ana, utan att
FÖRSTA AKTEN MAURICE.
grunder: teaterfolkets säkra instinkt och deras er sonliga kännedom om kritiken!
Så, nu skall Du lugna Dig...
Men jag anar endast framgång och på bestämda
farenhet af publiken, för att icke tala om deras per-
var en abbé här nyss som talte vackert vid oss;
Jag kan icke, jag kan icke!
Vet Du att det
min tro som Du, icke utplånat, men strukit öfver som när man kritar fönster, fann jag följaktligen icke till hands, men den gamle for med handen
öfver kritningen, ljuset föll in och man kan åter se i afton i Saint-Germain!
att herrskapet är hemma.
-- Jag skall bedja för dig
Nu blir jag rädd! JEANNE.
Fruktan för Gud är vishetens begynnelse.
Gud?
dom och kraft åt Din mannaålder!
Och det är han som skall stödja oss i det förfärliga som förestår.
Det är Han som skänkte glädje åt Din ung-
Du fått veta det?
Det som inte jag vet?
Hvad förestår oss?
Hvad vet Du?
något, icke sett, icke hört; men under dessa två ligt mycket smärtsamt att jag är beredd på det allra värsta.
Det kan jag icke säga; jag har icke drömt
förskräckliga timmar har jag genomlefvat så oänd-
Nu vill jag gå hem, mamma, för jag är hungrig.
Du skall få gå hem, mitt älskade barn.
Tar henne i famnen.
MARION ömmar.
Du gör mig illa, pappa.
Maurice!
Vi måste hem till middagen!
Alltså, farväl
MAURICE till Marion.
väl att jag icke vill Dig annat än godt;
Hvar gjorde jag
Dig illa; mitt lilla barn vet
FÖRSTA AKTEN MARION.
Följ med oss hem då, om
Du är snäll!
MAURICE till Jeanne.
det som om jag borde lyda henne; men så kom-
Dig, att när jag hör barnet säga så, är
mer förnuftet och pligten...
Farväl, min dotter!
Kysser barnet, som lägger armarne om hans hals.
När råkas vi igen?
aldrig mer skiljas.
I morgon min vän, råkas vi!
Och då för att
omfamnar honom.
JEANNE
Aldrig, aldrig skiljas mer.
Hon gör korstecknet på hans panna.
Gud skydde dig! mot sin vilja rörd.
MAURICE
Min älskade, dyra Jeanne!
Jeanne och Marion gå åt höger; Maurice åt venster. åt hvarann.
Derpå vända de sig om på samma gång och kasta slängkyssar
BROTT OCH BROTT MAURICE tillbaka.
Dig, och Du är den sista som gör Dig påmind.
Här är ju biljetten till aftonen!
Alltid skall jag glömma
post ensam; och jag skall vara på min -- hos Marion.
Tack, min vän, men -- Du skall vara på Din
het; ja, jag bedyrar att icke en annan qvinna skulle ha offrat ett nöje för att göra sin man en tjenst...
Ditt förstånd är lika stort som Ditt hjertas god-
Jag behöfver röra mig fritt i afton, och på slagfältet tar man icke med sig qvinnor och barn -- och det förstod Du!
qvinna som jag är, ty det bespar
Dig illusioner! -- var.
-- Här har jag ju köpt en halsduk och ett bära på Din hedersdag...
Tänk icke för högt om en obetydlig
Men nu skall Du se att jag är lika glömsk som Du par handskar som jag tänkt Du skulle till min ära
MAURICE kysser hennes hand.
gör... att gå till frisören -- jag vill Du skall vara vacker, så att andra också tycka om Dig... MAURICE.
Och så, Maurice! glöm inte, som Du så ofta
Du är icke svartsjuk, Du!
Nämn icke det ordet, ty det väcker onda tankar.
stå från aftonens seger -- ja, jäg skall segra!...
Vet Du, att i denna stund skulle jag kunna af-
Tyst! tyst! tyst!
Och följa Er hem!
på Dig!
Men det skall Du icke! -- Gå; ditt öde väntar
Farväl då!
Och må det ske som skall ske!
ensam med Marion.
O Crux! ave spes unica!
BROTT OCH BROTT
guldfiskar, grönsaker, frukter, konserver etc.
Längre bort ingångsdörren.
Fonden: dörr ut till köket, der arbetare hållas; köket har synlig utgång till trädgården.
Till venster i fonden är teljer.
Till höger ett långt bord med marmorskifva utmed väggen och ett parallelt med detsamma fram på golfvet; halmstolar vid borden.
Väggarne äro fyllda med målningar.
FRU CATHÉRINE sitter vid disken.
MAURICE står lutad mot disken med hatten på hufvudet, röker en cigarett.
FRU CATHÉRINE. disken upphöjd öfver golfvet och skänkhyllor med allehanda bu-
Till höger en buffet med ett aqvarium med
Det är alltså i afton det smäller för er, herr
Ja, i afton!
FRU CATHÉRINE.
Är Ni orolig då?
Kaf lugn!
FÖRSTA AKTEN FRU CATHÉRINE.
nar det, herr Maurice, efter att ha kämpat med svårigheter som Edra.
Er lycka i alla fall, och Ni förtje-
mot mig, och utan Er hjelp skulle jag varit under isen vid detta laget.
Tack fru Cathérine!
Ni har varit mycket god
jag ser arbete och god vilja, men jag tycker inte om att bli exploaterad.
-- Kan vi lita på att Ni ett glas med Er? kommer hit efter teaterns slut och låter oss dricka
Det ska vi inte tala om nu; jag hjelper der
lofvat
Er först!
Det kan Ni lita på; naturligtvis, efter som jag
HENRIETTE in från höger.
MAURICE vänder sig om; lyfter hatten; fixerar Henriette, som betraktar honom noga.
till fru Cathérine.
HENRIETTE
Herr Adolphe är icke kommen?
BROTT OCH BROTT FRU CATHÉRINE.
Nej, min fru!
Men han kommer straxt.
HENRIETTE.
Men jag väntar honom hellre utanför Går.
Hvem,.. var... det?
Det var ju herr Adolphes väninna!
Var.... det... hon?
Har Ni inte sett henne?
alldeles som om han vore rädd att jag skulle ta henne från honom.
Nej; han har ju gått och gömt henne för mig,
Haha! -- Hur tyckte Ni hon såg ut då?
Jag såg henne inte, för det var som om hon flög
Såg ut?
Låt se; det kan jag inte säga. --
FÖRSTA AKTEN mig i famnen med ens, kom mig så nära att jag
icke fick synhåll.
Och hon lemnade märke efter
sig i luften; jag ser henne ju ännu som hon står der han går framåt dörren och gör en gest som om han lade armen om lifvet på någon
...aj! gör en gest som om han stack sig i fingret
hon har ju nålar i klädningslifvet.
Det är en sån der som sticks!
FRU CATHÉRINE ler.
Ni är för galen med Era damer!
hvad, fru Cathérine!
Jag går innan hon kommer igen, för annars, annars....
Det var en förfärlig qvinna!
Ja, det är galet, det är galet!
Men vet Ni
Ni är rädd?
andra...
Ja, jag är rädd för mig, och rädd om några
Nå, så gå då!
uppstod en liten hvirfvelvind som drog mig med...
Tänk att när hon sög sig ut genom dörren så
skratta Ni... men Ni kan se hur palmen der på
buffeten rör sig ännu!
Det var en satans qvinna!
Men så gå då, menniska, innan Ni blir splitt
ödet, fru Cathérine?
Jag vill gå, men jag kan inte...
Tror ni på
oss mot onda magter, om vi be honom vackert.
Nej, jag tror på den gode Guden, som hjelper
de som höras i farstun nu?
Alltså, onda magter i alla fall! -- Är det inte
krämarn rifver af tygstycket.
Gå! ut! ut! genom köket!
Jovisst, det frasar ju om henne som när lärfts-
MAURICE störtar mot köksdörren, men törnar mot Emile.
Tusen gånger om ursäkt!
Retirerar.
FÖRSTA AKTEN ADOLPHE
först; efter Henriette.
presentera min väninna för min bäste och äldste vän.
Henriette för herr Maurice.
MAURICE helsar stelt.
Nej, se Maurice!
God dag, god dag?
Särdeles angenämt!
Vi ha sett hvarann förr.
ADOLPHE.
Se så! när då, om jag får fråga?
Alldeles nyss!
Här inne.
tats vid lite.
Jaså! -- Nå, nu får
Du inte gå förrän vi pra-
MAURICE efter en afsides vink från fru Cathérine.
Ack om jag bara hade tid!
Tag Dig!
Vi ska inte sitta länge.
BROTT OCH BROTT HENRIETTE.
tala om.
Jag ska inte störa, om herrarne ha affärer att
Vi ha bara dåliga affärer, som man inte talar om.
Då tala vi om annat då!
fattarens bekantskap!
Så, var nu snäll, så får jag göra den store för-
Tar hans hatt och hänger upp.
FRU CATHÉRINE. ger en vink åt Maurice, som denne ej märker.
Det är rätt, Henriette, fånga in honom Du!
De sätta sig vid ett bord.
HENRIETTE till Maurice.
han talar aldrig om annat än Er, och så, att jag ofta känt mig tillbakasatt...
Ni har en god vän i Adolphe, herr Maurice;
lemnat mig någon ro för Dig, Maurice.
Henriette har å sin sida aldrig
läst dina skrifter och vill veta hvar
Du fått det ifrån
FÖRSTA AKTEN och det; hon har frågat mig hur Du såg ut, hur
gammal
Du var, hvad
Du mest tyckte om, med ett så att vi liksom lefvat i hop vi tre.
ord: jag har haft Dig till morgon, middag och qväll,
till Henriette.
såg underverket, så hade Er nyfikenhet blifvit stillad i rappet?
Kära hjertans, hvarför kom Ni inte hit och be-
Adolphe ville inte! generad min.
ADOLPHE
Inte för att han var svartsjuk...
mina känslor voro bundna på annat håll...
Hvarför skulle han vara det, då han visste att
aktighet.
Han måtte inte ha litat på Era känslors var-
böjelsers beständighet...
Det förstår jag inte; ty jag är ökänd för mina
BROTT OCH BROTT ADOLPHE.
Det var icke heller...
HENRIETTE af bryter honom.
profven...
Derför kanske att Ni icke varit utsatt för eld-
Åh, da känner Du...
HENRIETTE afbryter.
... ty en trogen man har verlden ännu icke sett.
Då skall den få se en!
HENRIETTE skrattar.
Ja, det låter ju...
FÖRSTA AKTEN HENRIETTE
afbryter; vänder sig fortfarande och alltjemt till Maurice.
längre än ett qvartal?
Tror Ni att jag litar på min gode Adolphe
ende, men för Adolphe's trofasthet går jag i borgen!
Jag har ingen grund att jäfva er brist på förtro-
munnen, och jag tar tillbaka... icke blott för att för att det är så...
Det är en ovana jag fått att
Det behöfver Ni icke... jag pratar bredvid
jag skall känna mig mindre dålig än Ni, utan derbara se dåligheter och jag fortsätter mot bättre
Men, om jag skulle umgås med Er två en längre tid, blef jag god igen i Ert sällskap.
Förlåt, Adolphe!
Hon lägger handen på hans kind.
hvad Du tänker -- det vet jag inte.
Du talar alltid så ondt och handlar alltid rätt;
Hvem vet sådant?
kunde då ega bestånd?
Skulle man stå till svars för sina tankar, hvem
Har Ni också onda tankar?
grymmaste gerningar...
Ja, naturligtvis liksom jag i drömmen begår de
att tala om det...
I drömmen; ja!
Tänk att jag... nej jag skäms
Ga på!
rade upp bröstmusklerna på Adolphe -- jag är nämligen bildhuggare -- och han som alltid är snäll heterna, ty han kan mer anatomi än jag.
Jag drömde i natt att jag helt lugnt disseke-
gjorde intet motstånd utan hjelpte mig med svårig-
Var han som död då?
Nej, han lefde.
Det var otäckt.
Och Ni led inte af det?
FÖRSTA AKTEN HENRIETTE.
mig, ty jag är ganska känslig för andras lidanden -- är det sannt Adolphe?
Inte alls, och det är just hvad som förvånar
med, ja mot djur icke minst.
Fullkomligt sannt; och i ovanlig grad till och
som för andras lidanden...
Jag är deremot temligen okänslig såväl för egna
rine, är det inte så?
Nu ljuger han på sig sjelf!
Madame Cathé-
MADAME CATHÉRINE.
Kan man tänka sig att han höll på att hemta polisen derför att jag inte bytte vatten åt guldfiskarne... just de der som stå på bordet...
Se, se, det är som de hörde hvad jag sa'...
Her Maurice är den beskedligaste tok jag kän-
englar, och ända äro vi i stort taget färdiga till
Hör nu, vi sitter här och tvår oss hvita som
hvarje städadt nidingsdåd bara det gäller äran, guldet eller qvinnan.
-- Ni är skulptör alltså, min fröken?
en byst; och för att göra Er, som länge varit min dröm, tror jag mig fullt kapabel.
Något litet! -- Tillräckligt dock för att gö a
hast åtminstone!
Den drömmen kan ju besannas i
succès, då Ni först är den Ni skulle bli.
Men jag vill börja se Er efter denna aftons
Så segerviss ni är.
segra i detta slag, och Ni måtte känna det på Er sjelf...
Det står skrifvet i Ert ansigte att Ni skall
Då jag känner det!
Vet Ni att jag var sjuk denna morgon, och nu är jag frisk. börjar bli förstämd.
FÖRSTA AKTEN MAURICE förlägen.
blott en.
Jag ställer den till Adolphes förfogande.
Hör nu, jag har en teaterbiljett öfver -- men
Tack min vän, men jag afstår den åt Henriette.
Nå, men skall det gå an?
öfrigt aldrig på teatern emedan jag ej fördrager hettan.
-- Jag går ju för
spektaklets slut?
Kommer Du och hemtar mig åtminstone efter
Maurice hit, der vi vänta honom.
Om Du håller strängt på det.
Eljes återvänder
Dig derom, jag bönfaller, hör Du... och om der Du väntar oss...
Är det afgjordt?
Du kan gerna göra Dig omak att komma, jag
Du icke vill utanför teatern, så i Auberge des Adrets,
gor till Din förmån, innan man hunnit reflektera öfver saken.
Vänta nu; Du har en förmåga att afgöra frå-
hemta Din dam eller icke.
Hvad är det att reflektera öfver, om Du skall
kan innebära, men jag anar det.
Du vet icke hvad den obetydliga handlingen
skenet!
Må han komma eller icke, alltid hitta vi tillbaka!
Schy -- schy -- schy!
Inte skrocka i sol-
ADOLPHE har rest sig.
Farväl med Er! -- Lycka till, Maurice!
I morgon är Du öfver på andra sidan!
Farväl Henriette!
Nu måste jag i alla fall gå -- jag har modell.
Ska Du verkligen gå?
ADOLPHE går; helsande fru Cathérine.
Tänk att vi fingo råkas slutligen!
Finner Ni det så märkvärdigt?
gjort allt för att hindra det!
Det ser ut som om det måste ske, då Adolphe
Det har Ni väl märkt!
Jag har märkt det, men hvarför skall Ni säga det?
springa ut köksvägen för att slippa möta Er, men att jag hindrades af en gäst, som stängde dörren.
Inte måste jag säga Er att jag nyss ämnade
Hvarför skulle Ni tala om det nu?
Fru Cathérine slår ikull glas och buteljer.
Var lugn, Fru Cathérine, det är ingen fara.
Skulle det vara en signal, eller en varning?
Sannolikt båda delarne!
ha banvakter...
Är jag som ett lokomotiv, efter som jag skall
Och spårvexlare!
Det är farligast vid vexeln!
Så elak Ni kan vara!
varit den snällaste och pligttrognaste mot de sina och mot dem han haft förbindelser till...
Herr Maurice är inte alls elak; hittills har han
Tyst, tst, tst!
Gumman är närgången...
Vi kan ju gå ner till boulevarden, om Ni vill.
hur hatet klöser mig...
Gerna! ty här är icke mitt ställe; jag känner Går.
MAURICE går efter.
Fru Cathérine.
Får jag säga ett ord?
stannar motvilligt.
Gör inte det! gör inte det!
men hon intresserar mig.
Knappt det.
Denna dam är icke i min genre,
Lita icke på Er!
Jo, jag litar på mig. -- Farväl!
Ett kafé i teatralisk 1600-talsstil.
Bord och länstolar här och der i vråar och prång.
Väggarne dekorerade med vapen och rustningar; panelerna med glas och krus etc.
Maurice i frackdrägt och Henriette i teaterdrägt vid ett bord med en champagnebutelj och tre glas islagna.
De båda sitta midt emot hvarandra.
Det tredje glaset står vid bordets fjerde sida inåt scenen der en tredje länstol synes vänta på den frånvarande »tredje man».
MAURICE lägger sin klocka på bordet.
han icke.
-- Ska vi emellertid dricka med hans vålnad? stöter sitt glas mot det obegagnade tredje.
HENRIETTE likaledes.
Är han icke här om fem minuter, kommer
Skål Adolphe! MAURICE.
Han kommer icke!
Icke!
Kommer!
ännu icke fatta att ett nytt lif har börjat!
Tänk,
Hvilken qväll, hvilken underbar dag!
hundra tusen francs anser direktören säkert vara
Jag köper en villa för tjugo tusen utanför
stan, så har jag åttiotusen qvar!
Jag kan icke fatta detta förrän i morgon, ty jag är trött, trött, trött.
Sjunker ner i stolen.
Har Ni varit lycklig någon gång?
Aldrig! -- Hur är det?
det; men jag tänker mest på mina ovänners grämelse...
Det är ju otäckt, men så är det!
Ja, hvad skall jag säga!
Jag kan inte säga
Är det lyckan att tänka på sina ovänner?
ANDRA AKTEN MAURICE.
att få ett begrepp om sin seger.
Segraren räknar ju döda och sårade fiender för
Är Ni så blodtörstig?
klackar trampa en på bröstet under åratal, så är det ju skönt att få kasta af fienden och andas!
Egentligen icke; men när man känt andras
här ensam med mig, en främmande obetydlig flicka, en qväll sådan som denna, då Ni skulle haft ett på boulevarderna, på de stora restauranterna...
Tycker Ni icke det är underligt att Ni sitter
behof att visa Er som triumfator inför allt folket,
ner mig väl här, och Ert sällskap är mig tillfyllest.
Egentligen är det ju litet konstigt, men jag fin-
Ni är icke glad?
gråta ett tag.
Nej, jag är snarare trist, och skulle ha lust att
väntar på olyckan.
Det är lyckan, som känner sin intighet eller som
Så sorgsen, så sorgsen; hvad fattas Er?
Mig fattas det som ensamt ger lifvet värde...
Ni älskar henne icke längre alltså?
Ni att hon här läst min dram, eller att hon vill se
Nej, icke på det sättet jag förstår kärlek.
Ack! hon är så god, så uppoffrande och fini natt skulle hon anse syndigt!
Jag bjöd henne en
känslig, men att gå ut med mig och rusta om som gång på champagne vet Ni; och i stället för att bli kostade.
Och när hon fick se priset, så gret hon!
glad tog hon vinlistan och läste ut hur mycket den Hon gret derför att
Marion behöfde nya strumpor! rande; men jag kan icke njuta af det!
Det är ju vackert, om man så vill, det är rö-
vill njuta förrän lifvet förrinner!
Hittills har jag lefvat i umbäranden, men nu, nu -- -- -- börjar lifvet för mig!
ANDRA AKTEN Klockan slår tolf.
Nu börjar en ny dag, en ny tideräkning!
Adolphe kommer icke!
sent att fara till Crêmeriet.
Nej, nu kommer han icke!
Och nu är det för
Men man väntar Er.
mig att komma, och jag tar tillbaka. -- Längtar Ni dit!
Så får man vänta!
Man har tagit ett löfte af
Vill Ni hålla mig sällskap då?
Gerna! om Ni håller till godo med mitt!
kransen är värdelös om man icke får lägga den för
Eftersom jag ber om det! -- Tänk att seger-
en qvinnas fötter; tänk att allting är värdelöst om man icke har en qvinna...
Behöfver Ni vara utan qvinna?
En fråga! -- HENRIETTE.
barhetens ögonblick är oemotståndlig?
Vet Ni ej att en man i framgångens och rykt-
Det vet jag ej, ty jag har icke pröfvat det.
mest afundade i Paris, sitter Ni här och grubblar, kanske har ondt samvete öfver att Ni försummat magasinet...
Ni är en underlig menniska; i denna stund den
injudningen på cicoria-kaffe hos gumman på mjölk-
känner ända hit deras ovilja, deras kränkta känslor, rätt att fordra min person denna afton; den goda skulle kasta ett sken af hopp öfver de arme,
Ja, samvetet plågar mig i den punkten och jag
deras berättigade harm.
Mina olyckskamrater hade fru Cathérine hade förmånsrätt i min framgång som som icke lyckats än...
Och jag har bedragit dem
ANDRA AKTEN på deras goda tro om mig.
Jag hör dem svära:
»Maurice kommer, ty han är en god själ; han föraktar oss icke; och han sviker icke sitt ord.»
Nu ha de svurit bort sig! --
Under denna replik har man i rummet intill börjat spela Beethovens D-moll-sonat (op. 31 n:o 3)
Finalen. upprördt, slutligen vildt.
Allegrettot först piano, sedan allt mer forte, passsioneradt,
Hvem är det som spelar här i natten?
Er framställning af saken är icke rätt.
Kom ihåg svek sitt löfte.
Ni är således oskyldig...
Det är väl några nattfoglar som vi. -- Men hör!
att Adolphe lofvat hemta oss; vi väntade, och han
när Ni upphör, börjar mitt samvete igen.
Hvad har Ni i paketet der?
Säger Ni det!
Jag tror Er när Ni talar, men
Ack, det var endast en lagerkrans, jag ville sända upp på scenen, men jag fann intet tillfälle.
Låt mig ge Er den nu, den lär svalka heta pannor.
Hon reser sig och lägger kransen om hans hufvud; kysser honom på pannan.
Hell segrare!
BROTT OCH BROTT HENRIETTE på knä.
Hell Konung!
MAURICE reser sig.
Jag blir rädd!
till och med lyckan; hvem tog din sjelfkänsla och gjorde dig till dvergen?
Du räddhågade?
Du klenmodige, som fruktar
jetten i molnen med buller och brak, men jag smider mina svärd nere i bergens tysta djup!
Dvergen?
Ja, Du har rätt; jag arbetar icke som
Du jag är blyg för segerkransen; nej, men jag ringaktar den, ty det är för litet för mig; tror Du jag fruktar vålnaden der, som sitter med svartsjukans styrka
Du icke har en aning. -- Bort! vålnad!
gröna ögon och bevakar mina känslor, om hvilkas Han stryker ner det tredje orörda champagneglaset.
förlorat
Din rätt, om Du haft någon ens!
Du uteblef från slagfältet emedan Du redan kände Dig slagen!
Så som jag krossar detta glas under mina
Bort obehöriga tredje man, Du frånvarande som
fötter så skall jag smula sönder
Din bild som Du
rest Dig i ett litet tempel som ej mer skall vara Ditt!
ANDRA AKTEN HENRIETTE.
Bra, min hjelte!
hjelpare, på Ditt altare, Astarte!
Nu har jag offrat min bästa vän, min trognaste Är Du nöjd?
håller det. -- Du måtte älska mig, Maurice.
Astarte, det är ett vackert namn, och jag be-
namod och vädrar blod, hvarifrån kommer Du och hvart vill Du föra mig?
Jag älskade
Dig innan jag när jag såg
Dig i dörren flög
Din ande in i min; när Du gick så hade jag
Dig qvar i mina armar. såg
Dig, ty när man talte om Dig så ryste jag, och
Naturligtvis! -- Ofärdsqvinna, som väcker man-
Jag ville fly Dig, men någon hindrade mig, och i är skulden?
Din väns, som kopplade åt oss!
afton drefvos vi ihop som villebråd i jagtnätet.
Hvems
hvad är det? -- Adolphe har skulden att han icke förde oss tillsammans förr; han har begått brottet att ha beröfvat oss två veckors lif af sällhet, dem han ej hade rätt till: jag är svartsjuk på honom på git Dig på Din älskarinna, jag skulle vilja stryka
Skuld eller icke skuld!
Dina vägnar; jag hatar honom emedan han bedra ut honom ur de lefvandes tal med hans minne, ut-
plåna honom ur det förflutna, göra honom ogjord, ofödd!
minnen, vi ska risa ner honom i vilda skogen och trafva sten på kumlet så att han aldrig skall titta upp mer! -- Lyfter sitt glas. komma.
Vårt öde är besegladt.
Hvad vill nu
Nåväl, vi ska jorda honom under våra egna
Du der i paketet?
Nu kommer en ny tideräkning! -- Hvad har
Jag mins inte!
HENRIETTE öppnar paketet och får fram en halsduk och ett par handskar.
femtio öre!
Det var en ryslig halsduk!
Den har väl kostat
MAURICE rycker åt sig föremålen.
Rör icke!
Det är från henne?
Gif mig dem!
Hon är bättre än vi, än alla andra!
snålare!
En som gråter derför att det dricks champagne...
Det tror jag inte; hon är bara enfaldigare och
en god menniska!
När det fattas strumpor åt barnet.
Ja, den är
artist och jag skall göra Din byst med en butikheter Jeanne...?
Borgare!
Du blir aldrig artist!
Men jag är
egares kachett... i stället för lagerkrans. -- Hon
Ja, hur vet Du det?
Så heter ju alla hushållerskor!
Henriette!
HENRIETTE. tar handskar och halsduk och kastar i cheminén.
MAURICE slappt.
få't, men vill Du ha oskyldiga barn, då får Du gå!
Astarte!
Nu vill Du ha qvinnooffer!
vid mig?
Kan Du säga mig hvad det är som binder Dig