Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Har behörig man gjort sådan undersökning, sorn 1 mom. i 33 § medgifver, utan att olofligen infördt gods dervid upptäckt blifvit; bote for hvarje serskildt undersökt ruin eller lägenhet, sorn af samma person i samma hus innehafves, ifrån femtio till trehundrade R:dr B:co, eller straffes med suspension från tjenst och lön ifrån två till sex månader, jemte böter till nämnda bsdopp, efter omständigheterna.
Beträffande dernäst ofvannämnda Kong!.
Stadga om hvad vid sjöfart inrikes orter emellan iagttagas bör, samt om inrikes tullförpassning och bevakning, af den 15 Maj 1843, hvarigenom hufvudsakligen den ändring uti den äldre stadgan i samma ämne af den 28 November 1835 blifvit vidtagen, att den i sistnämuda författning föreskrifna skyldighet att taga förpassning å en del utländska oslämpelbara varor, da de, utöfver vissa qvantiteter, transporterades inrikes orter emellan å insjöar, floder och canaler eller land vägen, upphört; så och ehuru Rikets Ständer icke underkänna vigten af det härmed afsedda ändamål, uemligen att bereda lättnand i den inhemska trafiken, befara Rikets Ständer likväl och tro genom erfarenheten redan vara ådagalagdt, alt denna förde! icke uppväger vådan och olägenheterna af alt i Sverige, hvarest en fullt ändamålsenlig bevakning af de vidsträckta och tili främmande land närbelägna kusterna svårligen lärer någonsin kunna åstadkommas, borttaga all controll å utländska varor, sedan de i Riket inkommit, hvarföre Rikets Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att gällande Förpassnings-Stadga af den 15 Maj 1843 må förändras, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med grunderna för de uti 1 och 2 §§ af 1835 års enahanda författning förekommande stadganden, rörande transport af varor iurjkeS orter emellan.
Härjemte och slutligen hafva Rikets Ständer fästat serskild uppmärksamhet derå, att alla inrikes seglande fartyg emellan Stockholm och Rikets norra orter äro, enligt 22 § i Förpassnings-Stadgan, nödsakade att anlägga vid inloppstullkammaren Furusund, i hvilket afseende Rikets Ständer jemväl irihemtat, det Kongl. Maj:t redan under den 26 Juli 1834, uppå gjord underdånig ansökning, funnit godt i Nåder förklara, att inrikes seglande skeppare tills vidare fri kal tades från skyldigheten att vid utgåendet från Stockholm ankra utanför Furusunds tullplats, men med förbindelse att med båt uppsända sina förpassningar till Tullkammarens påteckning; och då någon controll i ke synes ligga i blotta påtecknandet af förpassningshandlingarne, utan att dessas vigtighet, genom anställd visitation, kan utrönas, Expeditions- Utskollets Förslag lill und.
Skrif velie j N:o i$8. hafva Rikets Ständer funnit sig ega skäl att hos E. K. M. i underdånighet framställa den anhållan, att från Stockholm till annan inrikes ort gående fartyg må varda från all slags tullbehandling vid Furusunds tullplats befriade^ Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 15 Maj 1845.
N:o 193, Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i3 Maj i845.
Preste-Ståndet den i4 —- — Borgare-Ståndet den 14 — — Bonde-Ståndet den i5 ■—• — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition angående förändrad lydelse af 1 $ i 23 Cap Ärfda Balken och tillägg till y § i 20 Cap. af samina Balk. (Lug-Utsk.
N:o 14 och Ull. N:ris 65, 79 och 101 samt Först. Lag-Utsk.
Mein. N:o 113.) S. A. K.
Uti aflåten Nådig Proposition af den 1 Augusti sistlidet år, har E. K.
M. behagat gifva Rikets Ständer tillkänna, att, vid förehafvande af ej mindre Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 1 December 1834, hvarigenom Rikets Ständer anhållit, att förslag till Förmyndarekamrar måtte utarbetas, och alt Rikets Ständer sedermera kunde få i ämnet afvakta Nådig Proposition, än ock vederbörande Öfverdomstolars häröfver infordrade underdåniga utlåtanden, hade E. K. M„ som delade Rikets Ständers uttryckta önskan, angående inrättande af ändamålsenliga Förmyndarekamrar, och afven i Nåder ville åt, detta ämne egne en fortfarande omtanka, men ansåge möjligheten af framgång i väsend.lig moa bero af de counnunala förb allan - 5».
Expedit iöns-Utskottet s Forslag till und.
Skrifvelse, IV.-o tgS. rienas utveckling, oell någon allmän föi fattning om
Förmyndarekamrar icke för det närvarande kunna beslutas, hvadan omförmälda fråga ännu måste blifva hvilande, deremot funnit, att en lagförbättring kunde utan uppskof åstadkommas, dels genom tillämpning af de i 10, 11, 13 och 14 §§ 15 Cap. Ärfda Balken af förslaget till ny Civillag följda grunder, så att förmyndare uttryckligen ålägges att, när fränder ej äro till, eller ej vilji granska hans räkning, densamma hvatt tredje år lill Hätten inlemna, och anvisningar meddelas derom, huruledes, vid förmyndares dödsfall eller försättande i concui stillstånd, förhållas bör, till vårdande af de omyndigas angelägenheter, samt i öfrigt flera af nuvarande föreskrifter i ämnet vinna ökad ändamålsenlighet och bestämdhet, dels ock genom tillagdt stadgande derom, att stad, socken och härad må utse gode män att hafva tillsyn öfver förvaltningen af dithörande omyndiges egendom, och att dessa gode män skola ega i afseende härå lika talan, som närmaste fländel är tillagd; hvilket sednare stadgande E. K.
M:t ansett kunna inleda och utgöra en lämplig öfvergång till den ifrågakomne lagstiftningen om förmyndare-kamrar, såsom gifvande ej mindre åt menigheterne väckelse och behörighet att halva uppmärksamhet på förroyndarne, än äfven åt den förmyndare, hviI— keu behöfver tillsyn, en anledning mera än förut alt med omsorg uppfylla sina pligter.
På grund häraf har E. K. M. i Nåder föreslagit Rikets Ständer: l;o att 1 § i 23 Cap.
Ärfda-Balken måtte erhålla följande förändrade lydelse: ”Förmyndare skall, för hvarje år, afsluta räkning öfver allt det, han omhänder häfver, att deraf skönjas må, huru han den omyndigas egendom lörvaltat.
Af den räkning gifve han, vid hvart års slut, den omyndigas nästa händer del, om så fordras: begära de det ej, vare förmyndare ändå skyldig att hvart tredje år tillställa dem läkning.
Äro ej fränder eller vägra de alt räkningen granska; då skall förmyndaien, hvart tredje år, sin räkning tili Rätten inlemna; och förordne Rällen god man att den genomse.
Stad, socken och härad egen utse gode män, en eller flere, att hafva tillsyn öfver förvaltningen af dithörande omyndigas egendom och ege sådan god man samma granskningsrält, som närmaste fränder tillagd är.
Finna fränder eller gode män, att förmyndare den omyndigas egendom ej rätteligen förvaltat, anmälen det hos Rätten; och pröfve Rätten af omständigheterna, om annan förmyndare förordtias må.
Är omyndig till de år kommen, att han sjelf finna kan, det förmyndaren ej väl hans egendom förvaltar; ståude ock honom fritt, att det hos Rällen angifva.” Och 2;o att lill 7 § i 20 Cap. Ärfda-Balken göres ett så lydande tillägg:
Expeditions - Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, 31 .o t gg. 543 ”Afträdes förmyndares egendom till concurs och uppgifves för Rätten, att han förmynderskap innehafver; åligge Rätten att tillse, det ny förmyndare förordnad varder, och namne, der förordnandet af annan Rätt gifvas skall, god man att den omyndigas rätt emedlertid bevaka.
Dör förmyndare; varén hans arfvingar eller andre, som boet i vård hafva, pligtige att dödsfallet utan dröjsmål hos Rätten anmäla; och vården de den omyndigas egendom och rätt, till dess annan förmyndare tillsatt varder.” Rikets S änder, som tagit E. K.
M:s Högstberörde Nådiga Proposition i noggrant öfvervägande, hafva funnit lör godt densamma antaga; Hvilket Rikets Ständer härmed få hos E. K.
Preste-Ståndet den i4 — — Borgare-Slåndet den i4 — — Bonde-Ståndet den i5 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsex om ändring af 8 $ i Kongl Förordningen om Kyrko Råd den sig Augusti 1840.
Res v.- och Ekon.-Utsk;ns Ret., N;o 41). S. A. K.
Rikets S änders uppmärksamhet har blifvit fästad derpå, hurusom, vid jemförelse af 13 §. i Kongl.
Förordningen om Sockenstämmor och KyrkoRid den 26 Februari 1817 med 8 § i Kongl. Förordningen om KyrkoRåd den 29 Augusti 1843, sig visar, att den uti förstnämnde Förordning
Kyrko -Råd gifne rättighet, att medelst föreläggande af vitén tillhålla de tiedskande att hörsamma Kyrko-Råds kallelse, blifvit genom den sednare Förordningen helt och hållet borttagen. 544 Expedilions-Vtslsottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-a 'gg
Då det likväl, enlig Rikets Siänders tanka, är ot v i f ve laglig t, att afskaffandet af böter för sjelfrådigt uteblifvande är för ändamålet i högsta grad menligt, emedan fruktan för böter ofta förmått den motsträfvige till inställelse, samt den enda utväg, som nu återstår, eller anmälan om förhållandet hos Konungens Befallningshafvande, dels torde vara föga verksam, enär, bland den mängd af göromål, som åligga en Läns-Styrelse, ett ärende af ifrågavarande beskaffenhet säkert koinme att anses såsom det minst roagtpåiiggande och följagtligen kunde blifva längre tid hvilande utan handläggning, hvarefter en infordrad förklaring från den tredskande blefve om icke den enda, åtminstone den första åtgärden med målet, dels ock olämplig, enär en nödtvungen inställelse genom Kronobetjeningen, om en sådan åtgärd slutligen anbefalldes, endast skulle väcka förbittring hos den förekal]ade och ådraga honom större kostnader, hafva Rikets Ständer ansett föreskriften i den äldre Författningen bättre och ändamålsenligare, att nemligen den tredskande först genom vitén tillhålles att sig inställa, och att anmälan hos Konungens Befallningshafvande vidtoges såsom den sista utvägen.
Härförutan förekommer, att den uti 1843 års Förordning i berörde hänseende gjorde förändring står i ett påtagligt missförhållande lill den under samma dag utfärdade Kongl. Förordningen om Socken-Nämnder på landet.
Enligt 11 § i denna Förordning eger nemligen Socken-Nämnd att belägga den kallade, som utan laga förfall utebiifver, försl med 32 sk. böter till Fattigvårdens Gassa, och derefter förnya dessa vitén till dess de sammanräknade uppgå lill Tio Riksdaler, men om dessa åtgärder blifva fruktlösa, eger Nämnden vända sig till Konungens Befallningshafvande.
Enär nu Kyrkoherde är Ordförande i Kyrko-Råd, men i Socken-Nämnd deremot hvarje välfrejdad person, som i Sockenstämma eger rösträtt, kan föra ordet, och det således med allt skäl torde kunna ifrågasättas, hvarföre den förstnämnda Municipal-inrättningens Ordförande och Ledamöter ej få åtnjuta samma rätt, som blifvit den sednare förunnad, då handbafvandet af Kyrko-disciplin och hvad till Religionens och sedernas vård hörer, icke kan anses mindre magtpåliggande än de ärenden, som i Socken-Nämnd förekomma, få Rikets Ständer, som, uppå nu anförde skäl, anse det vara af vigt, att Kongl.
Förordningen om Kyrko-Råd af den 29 Augusti 1843 uti lin ifrågavarande hänseende bringas tili öfverensstämmelse med Förordningen af samma dag angående Socken-Nämnder å landet, alltså hos E. K. ålit i underdånighet anhålla, det måtte, genom utfärdande Nådig Kungörelse 8 § Expeditions- Utskollcts Förslag lill tind.
Skrifvelse, N.o 2Oo. 545 8 § i nyssberörde Kongl. Förordning om Kyrko-Råd af den 29 Augusti 1843 erhålla följande förändrade lydelse: livar och en, som i Socken bor, är skyldig att på Kyrko-Rådets kallelse lillslädeskomma.
Kallelsen sker genom Sexman eller Kyrkans betjente och bör meddelas älta dagar förut.
Uteblifver den, som sålunda kallad är, utan laga förfall, bote 32 skillingar till fattigvårdens kassa och tillhålles af Kyrko-Rådet, genom förnyade vitén, som dock tillsammans ej må öfverstiga Tio R:dr, allt B:ko, att sig inställa.
Kan han derigenom ej till inställelse förmås, anmäla Kyrko-Rådet förhållandet hos Konungens Befallningshafvande, som vidtager de mått och steg, hvilka med Lag och sakens beskaffenhet öfverensstämma.
Preste-Ståndet den i4 — — Borgare-Ståndet den i4 — — Bonde-Ståndet den r5 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af väckt fråga om upphäfvande af Kongl.
Resolutionen den i3 November if4l> angående inskränkning uti en del Socknars i Dalarne rättighet att använda skog.
(Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk.
Betänkande N:o 42.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit anmärkt, hurusom, uppå Stora Kopparbergs Bergslags derom gjorde ansökning, genom Kongl. Resolutionen den 13 November 1747, vore stadgadt, att ingen af allmogen uti de under beinälBih. till R.
Prot. 184S. 10 Sami. 1 A/et 69 546 Expeditions-Utskottets Förslag till tind.
Skrifvelse, N.-o 100. de Bergslags frihet lydande Socknar, nemligen Sundborn, Vika, Svärdsjö, Schedvi, Tuna och Thorsång, samt Öster- och Vestei-Dalarne finge till annat än eget, samt Stora Kopparbergs Bergslags och sådant behof, som af Kongl. Maj:t, kunde godkännas, understå sig att fälla limmer eller storverkfträd samt såga bräder, och sådant utom Bergslagens frihet och den socken, hvarest sågen vore belägen, afiora och till någon aflåta, vid Femtio Daler Silfvermyrits vite, så för säljaren som för köparen, för hvart och ett storverksträd samt hvarje tolft bräder och timmer, jemte varans förlust, eller dess ersättande i penningar, i fall den redan vöre använd och förbrukad; och ehuruväl berörde förbud, till följd af deruti sökt ändring, blifvit i så måtto mildradt, dels alt Kongl. Maj:t, medelst aflåten skrifvelse till Bergscollegium den 5 Mars 1750, bifallit, att vid den undersökning, som Kongl. Majrt hade anbefallt Landshöfdingen i orten, att genom vederbörande Bergsoch Kronobetjente låta anställa om sågarne derstädes, äfven måtte undersökas, huru mycket sågtimmer, med skogarnes bestånd, kunde lill bräder årligen uppskäras vid de sågar, som funnos vara med behörigt tillstånd uppförde, dels ock alt jordegaren i så kallade Utombron af Stora Tuna socken genom Kongl. Resolutionen den 14 Juli 1772 fått tillstånd att uppköpa och afhemta sågbräden till eget behof från de öfre Dal-socknarne, likasom från den Bergslaget tillhörande
Damnafors-sågen i sistnämnde Socken, dock vid äfventyr, att om denna frihet medelst upplag och afföring af bräder till förbjuden ort skulle missbrukas, densamma, utom plikten, förlora; likväl och som den genom 1747 års ofvanberörde Resolution stadgade och med ett hårdt ansvar förenade inskränkning i skattdragande menigheters rätt vore uppenbart stridande mot den fria egande och dispositionsrätt, i afseende på skogarnes begagnande och användande, hvilken icke blott genom 2 § i Kongl. Förordningen den 21 Februari 1789, utan ock genom 18 och 47 §§ i nu gällande Förordning om skogarne i Riket den 1 Aug. 1805, blifvit alla Skattejordägare tillerkänd, har hos Rikets Ständer blifvit hemställdt och påyrkadt, att Högstberörde Kongl. Resolution måtte frånkännas all vidare kraft och verkan samt varda upphäfven, hvilket vore destomera rättsenligt och lämpligt, som Stora Kopparbergs Bergslag, hvars rätt frågan allenast rörde, om den öfver förslaget blefve hörd, säkert icke underläte att, i likstämmighet med dess privilegierade Domstols Giufve-Tings-Rättens nyligen afkunnade utslag i tvenne dit instämda mål, angående öfverträdelse af ifrågavarande Resolution, förklara, att all vidare tillämpning af densamma numera icke vore af något Bergslagets behof påkallad.
Rikets Ständer hafva denna fråga i öfvervägande tagit, hvarvid Ri» Expedilions-Utskcttets Förslag till und.
Skrifvelse, N',o 200.
547 kets Ständer af Kongl. Bergs-Commissionens, i anledning af Rikets Ständers vid sednaste Riksdag den 8 Maj 1841 aflåtna underdåniga Skrifvelse,- med hemställan, det Kongl.
Maj:t täcktes låta i behörig ordning anställa undersökning rörande ej mindre grunden för Fahlu Bergslags rättighet till de så kallade hemmantals- och qvarntulls-kolen, än äfven beloppet af den qvantitet kol, som, roed afseende å grufvans nuvarande tillstånd, kunde anses erforderlig för koppartillverkningens bestånd och fortfarande bedrifvande, på Kongl. Maj:ts Nådiga befallning den 25 Juni nästlidne år afgifna underdåniga betänkande inhemtat, dels att koppartillverkningen, som på 1690-talet i medeltal årligen uppgått till 19,923 Sk&, sedermera småningom aftagit, så att den de sednaste åren icke kunnat uppbringas högre, än till 3,893 Sk#, dels ock att Fahlu Bergslags Fjerdeparlsegare, i förening med Hytteegare och Brukande Bergsmän, öfver Rikets Ständers ofvanberörde hemställlan hörde, förklarat, att Bergslaget, emot det att Kopparverket, så i beskattning, som andra afseenden, försattes i likhet med andra Bergverk, vore villigt att till Kongl. Maj:t och Kronan afträda de privilegier och förmoner, som Bergslaget ännu åtnjuter, och deribland de Bergslaget förlänta skattekol.
Vid sådant förhållande och då anledningen till det serskilda skydd och de förmoner, hvilka kommit Stora Kopparbergs
Bergslag till godo från den tid, då Kronan för egen räkning deltog i grufvebrytningen, numera till stor del upphört, sedan koppartillverkningen, i anseende till bristande malmtillgång, så betydligt nedsjunkit, samt rättvisa och billighet tyckas fordra, att skatte-hemmansegare inom ofvanberörde Socknar, så vidt sådant med Bergslagets rätt och koppartillverkningens bestånd kan vara förenligt, tillerkännas samma förmoner i afseende på användandet af åderas hemman växande skog, som andre Skattemän inom Riket, få hos E. K. M.
Rikets Ständer underdånigst anhålla, att, efter vederbörandes hörande och sedan Stora Kopparbergs
Bergslag lått sig yttra, huruvida och med hvad rätt Bergslaget kan ifrågasätta, alt af de genom Kongl.
Resolutionen den 13 November 1747 Bergslaget tillagde förmoner sig vidare begagna, eller under hvad vilkor Bergslaget skulle vilja derifrån afstå, E. K. M. täcktes, efter sig företeende omständigheter, i ärendet vidtaga de beslut och åtgärder, som kunna finnas lämplige och erforderlige.
Stockholm den 15 Maj 1845. ffxpeditions-Utskotlets Förslag till und.
Skrifvelse, If.o ten. ■ N:o 20!. i Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i\
Maj 1845.
Preste-Ståndet den 14 — Z Borgare-Ståndet den 14 — — Bonde-Ståndet den i5 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, med öfverlemnande af nj Bevillnings Stadga.*) ’ (Bevillnings—Utsk:s Bet., m. m.
N:ris 11, 18, 21, 22, 28, 33, och 38, samt Först.
Stats-Utsk:s Meni.
N:o 233.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer, efter verkställd granskning af Statsverkets behof, till dessas fyllande vid innevarande Riksdag åtagit sig en årlig beskattning, att, i egenskap af allmän bevillning, för 1846 och derpå följande år, intill slutet af det, då en förnyad Revitlnings-sladga varder af Rikets Ständer antagen, utgå med 1,730,000 R:dr B:ko; så få Rikets Ständer härjemte i underdånighet öfverlemna den af dem upprättade Författning om ifråga varande Allmänna Bevillnings utgående under omförmälde tid, med underd. anmälan tillika, det Rikets Ständer i allmänhet bibehållit samma grander, sorn i 1841 års Bevillnings-Förordning äro följde, utom att den personliga skyddsafgift blifvit nedsatt till 12 sk.
B:ko för man och 6 sk.
B:ko för qvinnaj att några mindre betydliga afgifter blifvit dels nedsatte, dels aldeles uteslutne, äfvensom att föreskrifterne om fastighetsvärderingen på landet och i städerne blifvit i vissa delar förändrade.
Emellertid och då uti den sålunda af Rikets Ständer antagna BevillningsStadga förekomma, jemte bötesbestämmelser, åtskilliga föreskrifter i afseende på verkställigheten, hvilka äro af den beskaffenhet, ali de grundlagsenligt erfordra Kongl. Majlis Nådiga godkännande, innan de till efterrättelse kungöras, hemställa Rikets Ständer underdånigst, det E. K. M., efter öfvervägande af hvad i afseende å så väl böters belopp och fördelning samt andre i Författningen förekommande lagsladganden, sorn ock af Emhets- och Tjenste - *) Sjelfva Författningen härom finnes i slutet a£ detta baud, jemte förslag till Förordning om starnol..di pappers-afgifteo.
Expeditions-U t skottets Förslag lill und.
Skrifvelse, N;0 aoa.
54g män beroende verkställighets-åtgärder, på Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning grundlagsenligt ankommer, täcktes allmän Författning i ämnet låta utfärda.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i4 Maj i845.
Preste-Slåndet den i4 — — Borgnre-Slundet den 14 — — Bonde-Ståndet den io — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående en emot skedd nedsättning i personliga skyddsaf giften svarande afgift till Folkundervisningens befrämjande.
(Stats- och Besvärs-Utsk:s Uti.
N:ris 38 och 97.) S. A. K.
Bland de vigtigare föremålen för Rikets nu församlade
Ständers uppmärksamhet har varit frågan derom, huruledes folkunder'visningen må kunna ändamålsenligt ordnas på det sätt, som Kongl. Maj:ts Nådiga Stadga af den 18 Juni 1842 föreskrifver; vid öfvervägande hvaraf Rikets Ständer, genom erfarenheten öfverlygade, att en ordnad folkundervisning icke annot lunda än medelst det allmännas mellankomst kan med visshet öfverallt till vägabringas, derjemte, i afseende å beredandet af medel härtill och medlens användande, icke kunnat förbise de stora svårigheter, som för en fullt rättvis och efter behofvet lämpad fördelning af statsanslag för berörde ändamål nödvändigt måste möta, äfvensom alt billighetens fordringar bäst uppfyllas, om hvarje skoldistrikt erhåller understöd i förhållande till derinom varande folkmängd, som af undervisningen bar behof.
Genom högstberörda Kongl. Stadga synes ock redan vara godkänd den olvifvelaktigt riktigaste grund - 55o Expeditions-Utskottets Förslag till tind.
Skrifvelse, IV.o 202. satsen, att hvarje arbetsför medlem i samhället bör genom personlig afgift i första rummet bidraga till det uppvexande, mindre bemedlade slägtets undervisning.
Med antagande häraf och sedan den personliga skyddsafgiften vid innevarande Riksdag är vorden till hälften nedsatt, samt efter det upplyst blifvit, att den sålunda beviljade lindring i Bevillningen efter l:sta Artikeln, eller 12 sk.
B:co för man och 6 sk. samma mynt för qvinna, i de flesta fall skulle, äfven för församlingar med ringa befolkning, lemna för behofvet tillräckliga medel till skolväsendets ordnande, hafva Rikets Ständer godlfunnit härutinnan besluta, som följer: l:o Att ett emot berörda nedsättning i personliga skyddsafgiften svarande belopp, eller 12 sk.
B:ko lör qvinna, skall till folkundervisningens befrämjande inom hvarje församling, eller, der flera församlingar om en skola sig förenat, inom dessa gemensamt anslås och utgå; börande likväl i de städer, hvarest skolundervisningen hufvudsakligen besörjes såsom en för hela staden gemensam angelägenhet, anslaget tillfalla hela staden; 2:o att lika afgift, som till följd häraf skall utgå af mantalsskrifne personer, äfven bör utgöras af gemenskapen vid Armeen och Flottan; 3:o att dessa medel skola i sammanhang med kronouppbörden uttagas och levereras i ränterien samt derifrån, efter skeende reqvisitioner, aflemnas, för landet, till församlingarnes skolstyrelser, i Stockholm till Stads-nämnden, och för öfriga städer till vederbörande, som hafva städernas allmänna folkundervisning om händer; 4:o att dessa medel må redovisas på samma sätt, som församlingarnes fattigmedel; likväl bör en afskrift af capital- eller hufvudräkningen, påtecknad af Revisorerne, insändas till Dom-Capitlet för att sedan aflemnas till vederbörande Lands-Contor, att der förvaras; 5:o att de församlingar eller städer, som, efter bepröfvande af vederbörande Landshöfding och Biskop, eller i Stockholm af Öfver-Ståthållaren och Skolstyrelsen, linnas hafva folkskolor så fullständigt organiserade, som 1842 års Kongl. Stadga ytterst påbjuder, må, uppå anmälan och bemälde vederbörandes dertill iemnade bifall, använda möjligen varande öfverskottsmedel till fattiga barns underhåll vid skolorna, äfvensom till inrättande af slöjdskolor och öfverhufvud sådana anstalter, hvarigenom samma församlingars ungdom må bibringas undervisning i handaslöjder och näringar, till deras framtida utkomst; samt 6:0 att, derest en eller annan församling skulle åsidosätta föreskrifterne i Kongl. Stadgan den 18 Juni 1842 om skolors inrättande, desamma försam - Exp ditions-Zhskottcls Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 2o3.
551 ling tillkommande medel skola genast ställas till Landshöfdingens och Biskopens disposition, för att till det afsedda ändamålet användas.
Och få Rikets Ständer, med anmälan om dessa beslut, i underd. anhålla, det E. K. M. täcktes, derest desamma vinna E. K. M:s Nådiga bifall, låta påbud härom i Nåder utfärda, med de föreskrifter, som, i afseende å verkställigheten, må erfordras.