Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvilken klang af hjälp- löshet och smärta i det ordet.
Tänk dig du moder med rödkindade, leende älsklingar, tänk dig dessa älsklingar värnlösa, utan kärlek och skydd, ämnade till fosterbarn.
Tänk dig dem utan barnaårens solsken, moderskärleken och modersvården, och se dig omkring.
Hundrade, ja tusen små varelser utan huld och skydd, utan en moders kärlek och vård, finnas i vårt land.
Huru många auktioneras ej årligen bort till den minstbjudande både i städerna och på landet!
Hurudant blir deras öde?
Ack, endast ett ringa antal går en jämförelsevis dräglig till- varo till mötes.
Många af dessa fosterbarn blifva endast spillror på lifvets stormiga haf.
Ett lyckligt fåtal blir upptaget såsom egna barn i goda familjer och uppfostras där som egna barn.
Välsignelse öfver sådana hem, som i sitt sköte mottaga ett fosterbarn!
Mestadels är det barnlösa, välbärgade famil- jer, som taga sig fosterbarn, och merendels få dessa barn den uppfostran, som skulle gifvits de egna barnen, om där funnits några.
Af dessa fosterbarn blifva också goda, dugliga män- niskor, så att fosterföräldrarne med glädje och stolthet kunna säga: » De äro våra barn, vi ha med Guds hjälp danat dem till hvad de blifvit. » Välsignelse öfver dessa fosterföräldrar!
Men ack, det är blott ett försvinnande fåtal.
Huru många hem finnas ej, där ej ett barns leende, hvarken det egna eller fosterbarnets, förljufvar tillvaron.
» Det vore så besvärligt, så ansvarsfullt, » säga somliga.
» Taga en annans barn!
Det kunde ej ändå bli som eget. » Och så få själfviskhetens och det bekväma jagets röster afgöra och bestämma, att det är bäst låta det vara som det är, ej störa den vanliga ord- ningen, vända upp och ned på huset för en barnunges skull o. s. v. Andra säga: » När vi ej fått några egna barn, » eller » När vår Herre tog vår lille älskling, så är det väl ej meningen vi skola hafva några. » Jo, det är meningen, att äfven i ditt hem, du barnlöse, skall finnas ett leende barn, ett af dessa tusen, som med tårfyllda ögon och dar- rande läppar framstamma: » Hvar är mitt hem? »
73 Och du, fader och moder med blott en enda liten älskling, som du vill stödja och skydda och göra vägen lätt för här i lifvet.
Du har bara denna enda.
Åren gå.
Barnet växer upp och kanske klemas bort.
Det blir själfviskt och egensinnigt.
Du vill arbeta bort dessa fel.
Det blir eljes fula fläckar på ditt barns själ.
Tag dig ett fosterbarn.
Gif ditt enda barn en kam- rat, en bror eller syster, och det skall så små- ningom lära sig att ej alltid följa sin egen vilja, utan äfven böja sig för en annans.
Själfvisk- heten skall försvinna, din lille älskling blir gla- dare och nöjdare, missbelåtenheten skall fly, då upptågen börja och de två blifva goda kamrater och syskon.
Men låt oss här stanna litet inför en allvarlig fråga.
Huru bör du behandla detta fosterbarn, hurudan uppfostran bör du gif va det?
Du åta- ger dig ett stort ansvar, då du skall uppfostra ett barn, som ej är ditt eget.
Du bör dock be- handla det, uppfostra det alldeles som vore det ditt eget barn.
Skall du göra någon skilnad på de båda barnen, hvem vet, om du ej i det främ- mande barnets hjärta väcker onda egenskaper, som du genom en riktig behandling i stället hade förkväft.
En bland dessa onda egenskaper, en bland de mörkaste fläckar på en människas karaktär, är onekligen afunden.
Huru mycken sorg, skam och förtvinan har ej kommit i världen just genom afunden!
Huru mången stackars skeppsbruten på lifvets haf har ej genom af- unden tagit första steget utför I Huru mången årslång bitterhet syskon emellan har ej alstrats af afunden!
Behandla därför dina barn med rättvisa, gif dem lika i allt hvad du kan.
Så handlar hvarje rättänkande och öm fader och moder, då det är fråga om deras egna barn.
Dessa goda principer böra följas äfven då det är fråga om foster- barnen.
Så länge de äro tillsammans i hemmet, låt fosterbarnet få lika uppfostran, röna lika behandling som ditt eget.
Den kärlek, du slösar på din egen älskling, kan du ju ändå ej helt gifva det upptagna barnet.
Låt då åtminstone uppfostran och omvårdnad blifva lika, så vida du hoppas få lika stor glädje af fosterbarnet som af ditt eget.
Kanske låter du dem, medan de äro små, få allt lika och vara såsom syskon.
När de bli äldre, får ju din egen dotter lof att ha en vårdad uppfostran och blifva värdig det stånd hon tillhör.
Fosterdottern åter får bli tjänarinna i ditt hem och naturligtvis, såsom sådan betraktad, får hon sitt mesta umgänge med mer eller mindre hederliga tjänare.
I så fall vill jag gifva dig ett råd.
Tag ej foster- barnet i ditt eget hem.
Låt, om dina förmögen- hetsvillkor tillåta det, henne uppfostras i en hederlig arbetarfamilj till det kall du vill ha henne.
Men låt henne ej uppfostras till tjä- narinna i ditt eget komfortabla hem, där hon som barn varit leksyster åt din dotter.
Jo, att hon, som Anni i den lilla skissen, går under i kampen för tillvaron.
Genom afunden till den förut älskade fostersystern, genom längtan efter detta förfi- nade, njutningsrika lif, som hou blott fått se på af stånd.
Har hon därtill hvad man kallar » ut- seende », ja, är rent af » skön och lockande », så äro ju lätt nöjets tempelportar öppna för henne, och hon skall, utan tvekan, ila dit in och i frestelsernas ström finna sin undergång.
O, huru illa du gjort, du fostermoder!
Du hade bestämt, att hon skulle bli en duglig tjänarinna.
Det var ju en god och vacker tanke, men den var outförbar i ditt eget hem i ständigt sällskap med din egen omhuldade dotter.
Du hade tänkt, att hon borde vara tacksam för den uppfostran hon fått.
Ack, när afundens ogräs får rota sig in i hjärtat, blir snart tacksamhetens heliga blomma förkväfd.
Du hade tänkt, att det ej kunde komma i fråga, att fosterdottern kunde jämföra sina framtidsutsikter med din egen dotters, och att hon velat vara i hennes ställe.
Hade hon ej själf kommit på de tankarna, så finnes det allt för många röster i det ondas tjänst, som i hennes hjärta väckte afundsgnistan.
Barndomstiden förflyter lugnt och gladt, och fosterdottern behandlas lika med det egna barnet.
Ungdomstiden kommer.
Fosterdottern drifves ut ur det paradis, där hon varit, och från » leksyster » till din dotter, lika mycket firad för sin skön- het, sitt » aristokratiska » utseende, blir hon tjä- narinna och kommer under mer eller mindre goda tjänares inflytande.
Är det då underligt, om » dåligt sällskap » ingjuter bittra och mörka tankar i den unga fosterdotterns själ?
Hvad du förut byggt upp, rifver det dåliga sällskapet ned.
Är det underligt, om hon jämför sina fram- tidsutsikter med dotterns?
Är det underligt, om IDUN 1898 hon känner afund och längtan efter att få lika godt drager henne ut i lifvets frestelser?
Jag vågar påstå, att det i så fall är fostermodern, som själf med egen hand stöter henne fram det första steget å villande stråt.
Mången skall kanske le åt mina ord och tycka det är öfverdrifvet, att den unga flickan bör vara tacksam för ett godt hem o. s. v. Ja, hon blir också tacksam, men endast i det fall att hennes väg från början utstakats.
Skall hon bli tjänarinna, låt henne ej då en tid betraktas som barn i huset.
Gif henne då från början sin bestämda plats i ditt hem.
Är hon vacker och » följes hon af de unga männens beundrande blickar », hvarför då låta henne bli huspiga i ditt eget hem?
Icke kan du väl begära, du fostermoder, att » lifslång trofast vänskap » skall slutas mellan din bildade, fint uppfostrade dotter och en tarflig huspiga, som bara genomgått » folk- skolans lägre klasser ».
Hvarför då icke hellre låta henne få samma uppfostran, som din egen dotter, då ju hennes utseende, som ju väger mycket på lyckans vågskål här i lifvet, ändå vore tillräckligt att i förening med litet upp- fostran skaffa henne » ett godt parti », som man säger, och hon få ett lyckligt hem i stället för att som ett vrak blifva kastad omkring på lif- vets haf.
Om du ej velat sända henne till huf- vudstaden » att utbildas under skickliga lärares ledning », så hade ju ett 6- eller 8-klassigt ele- mentarläroverk, ja t. o. m. de högre klasserna i folkskolan varit tillräckliga för att bibringa henne den kunskap och bildning, som tarfvats för hennes utkomst.
Hennes lefnadssaga skulle ej blifvit sorglig och dyster, och det goda du gjort hade blifvit till välsignelse.
Själf ett stackars fosterbarn, har jag vågat mig fram med dessa rader.
Upptagen och upp- fostrad i ett godt, aktadt hem tillsammans med egen dotter, jag ett fattigmans värnlösa barn, har jag dock blifvit behandlad såsom eget och åtnjutit samma uppfostran, och nu lycklig maka och moder tänker jag stundligen med tacksam- het på min dyra fostermor, som alltid behand- lade mig alldeles lika med egen dotter.
Skyddad för ondt och värnad som den egna dottern, kan jag blott bedja Gud välsigna min fostermoder och uppmana andra att följa hennes exempel och räcka en hjälpsam hand och öppna ett kär- leksfullt modershjärta och ett fridfullt hem för stackars värnlösa fosterbarn.
Sylva.
» Framför andra ».
I Idun n:r 9 för den 25 februari har ett större antal Stockholmsdamer med prinsesssan Ingeborg i spetsen låtit införa ett » Upprop » om gåfvor till en basar, som den 15 och 16 mars kommer att anordnas till förmån för » Stock- holms internationella lärarinnehem ».
Det gäller ju här en mycket behjärtansvärd sak, nämligen att bereda ett slags hem åt dem, » hvilka genom sin verksamhet stå hemmen så nära, men själf- va äro i saknad af den välsignelse ägandet af ett sådant innebär, » hvarför man må hoppas, att uppropet kommer att hörsammas af många.
I uppropet förekommer dock ett uttryck, mot hvil- ket vi anse en erinran vara nödig.
Det heter » — — på dem, som framför andra fått sig det värfvet anförtrodt att leda och bilda den upp- växande generationen, på läraren och lärarin- nan. » Det bör icke och får icke vara så, och den åsikten må icke vinna burskap bland vårt folk, det må vara bland högre eller lägre sam- hällslager, att läraren och lärarinnan » framför andra fått sig det värfvet anförtrodt att leda och bilda den uppväxande generationen. » Nej, det är föräldrarne och i synnerhet modern » som fram- för andra fått sig det värfvet anförtrodt. » Lärar- innan och läraren må undervisa, och de må biträda föräldrarne med att leda och bilda den » uppväxande generationen », men om de själf- va vilja ställa sig eller andra vilja ställa dem » framför » föräldrarne, då är uppfostringsfrågan kommen på sned och det illa ändå.
— Under en trettioårig lärareverksamhet har den, som skrifver detta, haft rika — och sorgliga — tillfällen att iakttaga följderna af en dylik skef uppfattning af lärarenas och föräldrar- nes inbördes ställning och ansvar gentemot den uppväxande generationen.
Bland den fattigare befolkningen förekomma nog många fall, där såväl fadern som modern måste tillbringa sin dag i strängt arbete, skilda från sina barn, och då måste läraren eller lärarinnan så godt ske kan V ä g g o h y r a, M a l och B a k t e r i e r öfvertaga barnens ledning; men detta må för ingen del anses som ett normalt förhållande.
— Vi äro lifligt öfvertygade om, att icke någon af de ädla damer, som undertecknat uppropet och som hafva moderskall, på minsta sätt vilja un- dandraga sig sina dyra och — vi äro vissa där- om — kära plikter att » leda och bilda » sina barn.
Vi föreställa oss att uttrycket i uppropet framkommit för att skarpare markera lärarinnor- nas stora betydelse som föräldrarnes biträden i att leda och bilda barnen.
Men ett sådant utta- lande är farligt, ty det kan hos mindre ömma, men mera makliga föräldrar blifva ett försvars- vapen både mot det egna samvetet och mot an- dra, då de helst öfverlämna barnens ledning och bildning åt läraren eller lärarinnan.
Juste.
CJf n o t i s b o k e n.
Drottningen har på grund af fortfarande illa- mående med nedsatta krafter sett sig föranlåten att uppskjuta sin afresa från Kristiania.
Enligt senaste underrättelser anländer hon i morgon lördag till Stockholm.
Kronprinsessans sjukdom synes nu ha ta- git en vändning till förbättring.
Hon är visser- ligen fortfarande sängliggande och krafterna äro ganska nedsatta, men mässlingen är på öfver- gående.
Dock besväras hon ännu af hosta och öfriga influensasymptom.
* Änkekronprinsessan Stephanie af Öster- rike, som någon tid varit sjuk i lunginflamma- tion, sväfvade i början på denna vecka mellan lif och död.
Läkaren vakade vid hennes sjuk- säng och änkekronprinsessan mottog sakramen- tet.
Kejsaren, som underrättades om den sjukas tillstånd, infann sig genast vid hennes sjukläger.
Enligt senare underrättelser synes dock nu nå- gon förbättring inträdt.
En tystnad stämma.
Den 1 d:s afled här- städes efter ett långvarigt lidande den bekanta alt- sångerskan fröken Edla Theresia Augusta Saxen- berg, 54 år gammal.
Fröken Saxenberg var född på Hakunge i Stockholms län.
Under åren 1865 — 1869 var hon elev vid Konservatoriet härstä- des och fortsatte därefter sina sångstudier för Ahlberg och m:me Viardot.
Ar 1872 anställdes hon vid operan, hvilken hon sedan tillhörde till 1879.
Bland fröken Saxenbergs många roller torde nog 1870-talets operapublik erinra sig hen- nes » Fides », » Ortrud », » Bergadrottningen: och » Nancy ».
Under den senare tiden var fröken Saxenberg sjuklig.
Hon sörjes närmast af åldrig moder, syskon och många vänner.
Präster om kvinnofrågan.
Då i lördags statsutskottets utlåtande om hr John Olssons mo- tion angående ökning af de ordinarie postexpe- ditörsbefattningarnas antal föredrogs i första kam- maren, begärdes ordet af biskop Eodhe, som ut- talade sin stora böjelse för att bereda de man- liga postexpeditörerna bättre förhållanden, men däremot om kvinnorna framhöll den uppfattnin- gen, att de endast med stor varsamhet borde an- vändas i det offentligas tjänst; de skulle bevaras för sin sedliga uppgift i hemmet.
Han fick un- derstöd af en bland sina präster, hr Fehrman, hvilken betecknade kvinnans segrar på arbets- marknaden som Pyrrhussegrar.
Ty genom dem förlorade hon förmånen af ett eget hem, hvilket för henne är den högsta och skönaste uppgiften.
Men det är ej endast hon som gör en förlust, utan hela samfundslifvet.
Ty allt som hämmar familjelifvet är sönderbrytande för samhället.
Det kostar visserligen mer att betala männen, men det gifves synpunkter som äro heligare och mera ideela än sparsamheten.
Praktiska arbetsbyrån, den behjärtans- värda institution här i hufvudstaden, för hvilken fru Laura Fitinghoff genom sina artiklar i Idnn först beredde mark (se uppsatserna: » I det tysta », n:r 31 o. 32 för- i fjol) och till hvars förmån en tombola anordnades under sistlidne november månad, har nu börjat sin verksamhet.
På byråns olika af delningar förekomma enklare klädsöm- nad, märkning, spets-, gardin- och strumpstoppning, handsktvätt m. m. samt i allmänhet lagningar af kläder och linne.
Till försäljning mottagas alster af konstslöjd och finare handarbeten.
Byråns utrotas af A k t i e b o l a g e t D e s i n f e c t i o n i rum, fartyg o. bostäder, allt på stället — utan bortförande af möbler.
— Kontor: I I A. Vestra Trädgårdsg.
Tel. 74.
IDUN 1898 79 e6 / i hufvudsyfte skall blifva att, på samma gång som Utom den ofvannämnda basarian samt den bara bockade och bockade, mumlade något § s i den vill fylla ett verkligt behof hos allmänheten, särdeles svåra arian » Fram, I ångestfyllda sjä- A 55 skaffa snabb arbetsförtjänst åt obemedlade damer lar » sjöng hr Smith Jesu parti, och i bättre otydligt och försvann — baklänges genom a 2 — - ä * 3 9) dörren.
När han väl var ute, vågade han ° m O Cl ur bildade samhällsklasser, hvilka äga erfarenhet händer hade detta naturligtvis ej kunnat lämnas. '
och skicklighet i utförandet af handarbeten af Alla de förträffliga egenskaper, hr S. äger som sig icke in igen, utan stod stilla i farstun, praktisk och lönande art, och sålunda bidraga oratoriesångare, trädde här i dagen och sentera- röd och andfådd, tafatt och förlägen.
till att i någon rnån minska mångens bekymmer.
des nog ock till fullo af åhörarne.
Pilatus ' och Han visste aldrig, hur han kom in i sitt g *?
« Arbetsbyrån hålles öppen hvardagar mellan 10 Petrus ' korta partier utfördes likaledes särdeles eget rum, men när han väl var där, satt a &gt; — 3 Östermalmsgatan 40 n. b. Tel.
Bell 20 32.
Fru förtjänstfullt af hr O. Lejdström.
S. Segerström mottager därstädes för byrån be- Körerna hade denna gång en särdeles makt- han till långt in på natten upprätt på sin a u o ställningar m. m. samt anmälningar från dem, påliggande uppgift att fylla.
En och annan sängkant, utan tanke på det skrifarbete, ro-o • • » SQ som önska utföra arbeten för byråns räkning.
mindre slitning förekom väl, men på det hela som väntade honom, alltjämt rodnande och taget förtjäna de erkännande för det sätt, hvar- på de skötte sig.
Äfven till hofkapellet och hr bleknande om hvart annat, konvulsuviskt ro za O Svenska kvinnan och fredssaken,.
Sveri- Alb.
Lindström, som skötte orgelpartiet, må ut- vridande sina händer.
En stor del af hedern för det Hvad hade hon sagt och hvad hade han sagt besökt sammanträde härstädes i måndags afton lyckade utförandet tillkommer väl dock i första program för sin verksamhet.
Däri heter det bland rummet dirigenten, hr Vilhelm Stenhammar, hvil- och hvad — du milde Gud — hvad hade o annat: Sveriges kvinnliga fredsförening anser det ken ock efter konsertens slut fick emottaga de han gjort?
Hon hade bedt honom om en •o — • stridande mot humanitetens kraf att tillerkänna närvarandes hyllning.
Konserten ägde rum i tjänst, en sådan där obetydlig liten tjänst, vapnen afgöranderätt i mellanfolkliga tvistefrågor Musikaliska akademiens stora sal, som var fylld bara är som ett vänskapsbevis, — och tror på möjligheten af en utveckling, som gör till sista plats.
Bland de närvarande märktes som lag och rätt till naturliga skiljedomare mellan konungen, prins Carl med gemål och hertiginnan nästan en gåfva — ack huru oförtjänt — g ä l staterna, liksom de blifvit det mellan individer- af Dalarne.
och han, han hade gått sin väg eller rättare na.
Genom att inom och utom Sverige söka vin- Ett återupprepande af konserten skulle äga ramlat.
na anhängare åt denna sin uppfattning vill före- rum som i går torsdag.
Ah, hvad hon var vacker!
Alldeles som ningen främja en internationell folkopinion mot krig och för fredlig lösning af mellanfolkliga Par Brikolls konsert fredagen den 4 dennes ut- en blomma, en nyponros i knopp!
Den märktes genom den mest intima och angenäma kom konflikter.
öfver honom oförväntadt — tanken, Vid därefter föredraget styrelseval utsagos till stämning, beroende dels därpå, att hela den man- liknelsen, han visste icke hvarifrån.
Han ordförande fru Emilia Bromé, till kassaförvaltare liga delen af publiken liksom de uppträdande fröken Julia von Bahr, till sekreterare fröken själfva sins emellan voro vänner och bröder — hade aldrig sett det förr, som en uppen- Anna Lindhagen samt fruarna Hanna Thorell och idel kraschanerade brikollister —, dels på det barelse från en högre värld trängde det in elektriserande, under direktör Åkerbergs ledning i hans medvetande.
Hvilket mjukt glän- Fanny Pettersson.
med ungdomlig eld utförda programmet.
Randels * och Brendlers pompösa högtidskörer, hvilka in- sande hår!
De fina små hän- Våra damer hylla lösen.
En Ibsenfest, ledde och afslutade konserten, senterades i sin derna, som hållit i garnet!
Tänderna, som den första i raden af de många, med hvilka skal- dityrambiska yra tvifvelsutan bäst af ordensbrö- lyste hvita, när hon log.
dens sjuttio år komma att celebreras, firades re- derna.
Men Bellmanssångerna, synnerligast Bacchi Han satt så till sent om natten.
När dan i lördags här i Stockholm.
Det var kvinn- vaggvisa med sitt jovialiska lullerilull-omkväde, liga Idun, som ägnade sin marssammankomst till O. Oisens stämningsfulla Solefaldssang, O. Win- han ändtligen slumrade in, drömde han ca en hyllning åt Henrik Ibsen.
Sammanträdet terhielms manligt friska » Ved du Vejen, ved du allt detta om och omigen, och när han illustrerades nämligen af en serie korta föredrag Maalet », den dråpliga Hildebrandlied, Otto Lind- vaknade var han, hvad han föröfrigt varit öfver Ibsenska kvinnofigurer eller de idéer, de blads fagra » Orpheus sjöng » och framför allt Kör- representera, bl.
a. af fru Alfhild Agrell, fröken lings storslagna ballad » Herr Sten den unge Sture » redan innan han somnade, djupt förälskad Valborg Hedberg, fröken Anna Sandström, frö- väckte allmän genklang.
I den sistnämnda firade — för en lång tid, för hela lifvet.
Sedan ken Selma Giöbel, fru Gurli Ulff och fröken Anna herr.
Salomon Smith genom sitt noblasföredrag gick det, som man kan tänka sig, efter de af Sten Stures parti en välförtjänt triumf, .som gemensamma måltiderna drog han sig icke Whitloek.
Då föredragens rad var slut, beslöt man att fick en värdig afslutning, då sångaren på estra- till Ibsen på hedersdagen afsända en textad hyll- den af ordens stormästare ikläddes insignierna längre tillbaka till sin kammare, utan stan- Hans ningsadress, hvartill förslag af fröken Ellen Key till en högre grad.
Mendelssohns trio, O-moll, nade kvar med de andra i salen.
op. 66, utförd af hrr Zetterqvist, Carlsson och aflägset belägna lilla stol kom så småning- upplästes och godkändes.
Hägg, vittnade vältaligt om sällskapets betydande om närmre och närmre det stora, runda * resurser på instrumentalmusikens område.
bord, där kronofogdeskan och mamsell Karin sutto vid sitt handarbete, en gång och Fröken Tora Hwass ' andra musiksoaré ägde rum Teater och.
måndagen den 7 dennes i Vetenskapsakademiens sedan oftare och oftare vågade han lyfta Filharmoniska sällskapet gaf i tisdags sin hörsal under medverkan af professor Franz Ne- sina ögon så långt som till det dyrkade före- andra konsert för säsongen, hvarvid Joh.
ruda, konsertmästaren Tor Aulin och herr Axel Bachs Johannespassion (komp.
år 1723) kom till Bergström.
Programmet upptog A. Dvoråks piano- målets rosiga örsnibb, efterhand började utförande.
Måhända mindre anslående än sam- trio, F-moll, op. 65, Beethovens pianosonat, Ass- han också deltaga i samtalet, men alltid me tonsättares här förut utförda Matheus- dur, op. 110, och Schumanns pianokvartett, Ess- blygsamt och fåordigt, till en början med passion, äger dock äfven det nu utförda tonver- dur, op. 47.
Publikens intresse, som under den en ursäktande liten bugning vid början af ket så många skönheter och är af sådan bety- bizarra och svårsmälta slaviska tonskapelsen tyck- denhet, att man ej kan vara annat än tacksam tes skäligen matt, stegrades under pianosonaten, hvarje mening mot Filharmoniska sällskapet och dess ledare, utförd af konsertgifvarinnan fint och känsligt, Han glömde aldrig sitt uppträdande den hr W. Stenhammar, för det säkerligen ej ringa om ock ej med erforderligt djup i uppfattningen, första dagen, som han i tankarne omed- arbete de nedlagt för att kunna på ett värdigt samt gaf sig efter pianokvartetten, hvars scherzo, vetet kallade det minnesrika tillfälle, då sätt framföra det mäktiga verket.
andante och final på ett glänsande sätt återgåf- mamsell Karin bad honom nysta garn; Johannespassionen, som den kallas, enär tex- vos, luft i kraftiga applåder.
ten till hufvudsaklig del är hämtad ur Johannes ' han hade tusende gånger på läpparne en n Fru Dagmar Möllers romansafton i dag fredag evangelium, inledes och afslutas med en kör, ödmjuk bön om tillgift, som han dock al- hvaraf den polyfona inledningskören är af sär- i Vetenskapsakademien vilja vi ännu en gång drig fick mod att framföra.
deles mäktig verkan med sitt oroliga orkester- erinra om.
Den blir nog af angenämaste art. U °e$ ackompagnement.
Till passionsverkets mest an- Till sist, då den älskade flickan aldrig Ossip Gabrilowitsch, en rysk pianist med, som m slående delar torde få räknas de här och där det säges, framstående egenskaper, gifver kon- med ord eller blick låtsades minnas eller ® i&gt; inlagda härliga koralerna, af hvilka de flesta sert instundande måndag i Musikaliska akade- m vilja bestraffa, utan ständigt lika vänligt sjöngos a capella.
För öfrigt förekomma arior miens stora sal.
ti sade: » hur står det till, herr Petterson, » för sopran, alt, tenor och bas.
Af dessa vilja vi ä såsom särskildt anslående nämna den utomor- upphörde han att sörja däröfver och det u dentligt vackra basarian » Du gode herde » med &lt;D kom öfver honom ett stort lugn, sådant den underlagda, af kören sjungna koralen samt kärleken stundom gifver.
altarian » Det är fullkomnadt ».