Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådan inskrifning medför besittningsrätt, som jemväl utsträckts till "försäljning.
”Till bevarande af enskildes rätt är derföre nödigt, att den ordning "dervid bör följas, som för åboskaps tilldelande är fastställd, nemligen att "ledigheten kungöres med tillkännagifvande om hvilken som sökt inskrifning, och med förständigande för den eller dera, som förmena sig dertill "ega bättre rätt, att sina anspråk inom natt och år, vid talans förlust, be"vaka.
Vid pröfning af detta nlål, som ansetts böra af Utskotten gemensamt behandlas, hafva Utskotten trott sig böra erinra, att uti Kongl.
Förordningen den 22 Februarii 1749 Kongl.
Förklaringen den 20 Junii 18.1.4 redan finnes föreskrifvet, alt då Kroiio-ruslhåll, genom dödsfall, transport eller på annat sätt blifvil ledigt, bör Konungens Befallningshafvande genom publication å predikstohirne låta i häradet kungöra, att en annan rusthållare för det lediga rusthållet kommer att antagas och inskrifva#, samt att den eller de, som förmena sig på något sätt vara dertill berättigade, måge inom natt och år efter kungörelsens uppläsande sig angifva och sina skäl förete; hvarefter delegarnes i rusthållet lösningsrätt under tre månader fortfar: varandes, beträffande Kronohemman, som genom afhandling till någon annan än åboens barn öfverlåtes, uti Kammar-Collegii Kungörelse den 29 Februarii 1808 stadgadt, att Konungens Befallningshafvande skall derom utfärda kungörelse i häradet, med föreläggande för dem, sorn. tro sig ega bättre rätt till hemmanet, att inom natt och år frun Lag- samt Allm.
Besv. och Oecon, Ut sk, Utlåtande N-.o 13, 9 från en sådan Kungörelses uppläsande, samma rätt hos Konungens Befallningshafvande anmäla och fulltyga.
Då således föreskri (terne orri antagande af åbo å Krono-rusthåll och Kronohemman, i det af Motionairen uppgifne afseende, äro fullkomligt lika, hafva Utskotten icke kunnat inse, alt något vidare i Lagstiftningsväg Tore alt tillgöra, än sorn redan lorut i ämnetTmnes stadgadt, och tillstyrka alltså att Herr Friherre Ccdcntröms ifrågavarand motion md förfalla.
Hvilket dock Rikets Ilöglofl.
Ständer vö:dsarnt underställes.
Slockholm den 9 Julii 1834* N:o' 1a.
Ank. till Exp» Uls’» den 9 Julli.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga om stället, hvar ett under ransakning varande häktade personer böra förvaras.
Uti ett lill IlögVördige PresteStaridet ingifvet memorial, som blifvit fifvcrlemnadt till Utskottens gemensamma behandling, har Herr Prosten Hallström föreslagit, att sådana personer, som för brott häktas,, alltid må försäiulas till närmaste Kronohäkte, ehvad detsamma är beläget inom eller utom det Län, der förbrytelsen skett-, samt derstädes förvaras, så länge ransakningen fortfar.
Till stöd för motionen är anfördt, att det i allmänhet vedertagna sätt, att endast till Länshäktet införpassa dylika personer, samt derifrån uttaga och dit återsända dem, vid hvarje tillfälle, då ransakning företages eller fortsattes, medför onödiga utgifter, tillfällen till rymning och andra olägenheter, hvilka till en del kunde aflijelpas genom antagande af det föreslagna stadgandet, hvilket i öfrigt, efter Motionairens tanka, icke skulle lägga hinder i vägen för administrationens jemna gång, icke eller förorsaka brist på utrymme i ett eller anx Bih„ till R.
Brot, 1834- 7 S*ml. n Afdela. a Ifde Häftet.
IO Lag- samt Allm.
Besv. celi Oecon.
Ulsh. t [låtande N:o 12. nät fängelse, helst i de flesta endast utbyte af brottslingar från det ena
Länet till det andra skulle komina att ega rum.
Om å ena sidan de i flere afseende» fördelaktiga följder, sorn af förslagets antagande otvifvelakligt skulle uppkomma, förtjena en serdeles uppmärksamhet, möta å den andra betänkligheter af dea beskaffenhet, att
Utskotten anse sig icke kunna understödja motionen.
Det åligger Konungens Befallningshafvande, enligt 6 § i Landshöfdinge-InsUncLionen, att föranstalta om verkställighet af Uislag i brottmål samt att låta den brottslige undergå det honom ådömde straff.
Konungens Befallningshafvande eger, enligt 5 §. i nämnde Instruction och t Gap. 2 §• Utsökning.'-Balken, tillse, att Lag och rätt vid Under-rätterna tillbörligen skipad varder, hvilken skyldighet i senare tider vunnit ännu mer betydelse, genom stadgandet i Kongl. Förordningen den jo April 1810, alt Domare bör inom viss kort tid företaga ransakning med för brott häktade personer.
Vidare tillhör det Konungens Befallningshafvande att hafva uppsigt å Kronobetjeningen, samt, så vidt möjligt är, rälta de fel, sorn kunna vara begångna.
Om således olaga häktning skett, är det Konungens Befaitningshafvandes både skyldighet och rättighet, alt genast försätta den oskyldigt lidande i frihet, och dymedelst lill en del förekomma följderna af en olaglighet, som siört allman och enskild säkerhet.
Dessa, så väl sorn öfriga åligganden, skall.
Konungens Befallningshafvande, hvar, inom sitt Län, fullgöra, men det är icke tillåtet den ene, att blanda sig uti den andres embetsutöfning.
Derhän torde likväl den föresDgne förändringen leda.
Osäkerhet skulle uppstå, hvilkendera Konungens Befallningshafvande borde iakttaga ofvannämride, jemte åtskillige om allmänna fångvården meddelade föreskrifter.
Om än olagenhelerne lill en del kunde afhjelpas genom brefvexling, bör det icke förbises, att denna medför kostnader och i synnerhet tidsutdrägt, lika skadlig för fången som för det allmänna, samt dessutom icke i väsendtlig nion bidrager till undanrödjande af alla mötande svårigheter.
Brefvcxlingen skulle i öfrigt under nu varande förhållanden blifva ganska vidlöflig.
Lejst Domaren, serdeles om Iian är serskildt förordnad och således okänd af Konungens Befallningshafvande i ett fremmande Län, icke kan annorlunda än genom sin egen Landshöfding utreqvirera en häktad person till ransakning.
Det vill häraf synas, som både Statens fördel och den häktades rätt icke vöre tillbörligen iäkttagne, om förslaget biföl les, och då härtill hommer, att utrym - Lag- samt Allm Tit sv. och Oecon.-Utsh. Utlåtande 7Vr;o i3.
, ti me i vissa Länshäkten, efter all anledning, vid mänga tillfällen skulle saknas, tillstyrka Utskotten, att Herr Prosten Hallströms ifrågavarande motion icke ma bifallas.
Stockholm den 9 Julii i83/j. N:o »3.
Ank. (ill Exp. Utslt. d. 9 Julii, Utlåtande, i anledning af väckte frågor om ändringar i nu gällande Författningar om Prestval, Till "Utskottens gemensamma behandling hafva blifvit öfverlemnade tre serskilde, lios Högv. Preste-Ståndet och Hederv, Bonde-Ståndet ingifne Memorial, 1:0 Af Herr Prosten Doctor Ruus, sora anfort, att då den i 1789 års Kongl. Förordning om
Prestval föreskrifne justering af vallängden inför församlingen icke skall innefatta annat un en öfverflödig formalitet, serdeles som densamma icke sällan mäste verkställas sedan största delen af de röstägande allägsnat sig, så borde förändring häruti ega rum på det »ätt, alt justeringen skulle verkställas omedelbart efter det rösten blifvit afgifven och i vallängden anteknad.
Vidare har Molionairen anmärkt, att det uti en senare Författning meddelade stadgande, att hvarje röstegande vid Prestval skall framträda till valbordet och der afgifva sin röst, icke alltid, i anseende lill vid dylika tillfällen inträffande folkträngsel, vore verkställbar!, och, för att tillvägabringa mera ordning vid dessa förrättningar, har Herr Doclorn föreslagit, att följande stadgande borde utfärdas: ”Vid alla Prestval skola Kyrkoråd och Sexman vara tillstädes och ”omgifva valförrättafen , dels för att lemna nödige upplysningar, dels ock *’ibr att ansvara derför, att, utan deras anmälan, hos valförrättaren ingen "annan röstar, än den som ropas.” 2:0 Johan Bengt son frånYesternorrland, som yrkat, att, då Pre - 13 Lag. samt Allm.
De sv. och Occon.
Utlåtande N:o 13. sfcrsknpets aflöning i åtskilliga fall utginge efter förmedlade hemmantalet, Loide äfven samma manlalsberäkning ligga till grund för rösträltigheten ■vid Prestval, helst denna rättighet vore grundad på den andel i Presten* aflöning, sora af hvarje hemmansegare erlades. 3:o Eric Ericsson från Westerås Län, som föreslagit, att förtnedkide hemmantalet borde grundlägga rättighet att rösta vid Prest-och Klockareval, saint skyldighet ti 11"kyrkobyggnad å landet.
Utskotten, sorn tagit dessa motioner i öfvervägande, få, hvad först vidkommer de af Herr Doctor Ruus gjorde framställningar, upplysa, att, sedan Kongl. Majit vid sistförflutne Riksdag, jemte Nådig Proposition, meddelat Rikets Ständer förslag till ny Prestvals-förordning, för den pröfning ämnets vigt syntes fordra, hafva Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den ii Februarii i83o, anmält, att de samma förslag, med vissa förändringar antagit, samt i underdånighet anhållit, att Kongl.
Majit täcktes, efter föregången pröfning deraf, låta, med upphäfvande af hittils gällande Författningar om Prestval, en ny Prestvals-förordning i nåder utfärda.
7 Art. 3p, 42 0(d» 45 §§• af berörde förslag innehålla, dels att hvarje väljandes namn skall vid valförrättningen två gånger Ijudeligen uppropas, samt att, när omröstningen är slutad och hvarje
Profpredikants röstetal blif vit (i bägge längderne utförd t, skola de såsom justerade anses och underskrifvas, dels att valförrättare!!, som jemte Kyrkorådet intager rum i Choret, hör anmoda församlingens sexman eller äldsta, att i Cboret framträda, lill biträde vid upplysningars meddelande och verkställande af de föreskrifter, hvilka för ordnings bibehållande under förrättningen nödige pröfvas.
Vid sådant förhållande, och då dc olägenheter Herr Doctor Ruus önskat afhulpne, genom den nya Prestvals-förordningen, hvilken oförd röjeligen torde komma att lill allmän efterlefnad kungöras, lära blifva undanröjde, anse UtskolLen icke lämpligt tillstyrka Rikets Ständer att besvära Kongl.
Majrt med underdånig skrifvelse i detta ämne, utan hemställa, att de af Herr Doctor
Ruus gjorde framställningar icke mä till någon åtgärd föranleda.
Hvad angår Johan
Ben tssons och Eric Ericssons förslag, att rösträttighet borde efter förmedlade hemmantalet beräknas, så, enär Rikets Ständer, vid sisth Riksdag, uti 5 Art. 16 §. af ofvsp omförmälde förslag till ny Prestvals-föro!dniug, uttryckt sin tanka, alt oförmedladt mantal borde vara beräkningsgrund för en dylik rättighet, anse Utskotten icke Lag- samt Allm.
B< sv. och Oecon.o Vult Betänkande N:o l/f »3 lämpligt tillstyrka Rikets Ständer att, vid innevarande Riksdag, förändra sitt förra beslut, hvartill dessutom icke några grundade skäl förekommit, utan hemställa, att Johannes Bengt sons och Eric Ericssons ifrågavarande yrkande icke md Lifa las.
Eric Ericsson har uti sitt ofvannämnde memorial äfvenledes föreslagit, att skyldigheten till kyrkobyggnad å landet måtte efter förmedladt hemmantal fullgöras.
Då Motionaircn således, emot föreskriften i 5i §.
Riksdags-Ordningen, uti en skrift sammandragit två ämnen af olika beskaffenhet, nemligen rösträttighet vid Prestval och skyldighet till kyrkobyggnad, bör det förmodas, att sådant skett af den orsak, att berörde ämnen förmenats med hvarannan slå i sammanhang i så måtto, att rättelse i ena fallet icke borde ske, utan att förändring i det andra äfven egde rum.
Och som Utskotten af ofvanupptagne skäl icke ansett sig böra tillstyrka bifall lill motionen, i hvad dermed synes hufvudsakligen vara åsyftadt, lärer, såsom följd deraf, förevarande fråga jemväl böra förfalla.
Slockholm den 9 Julii 1834» JN':o 14.
Ankom till Exp. Utsk. d. 9 Julö.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om upphörande af den sju Härader i Elfsborgs
Län samt Sfäderne Borda och Ulricehamn medgifne rättighet till Gårdf ar ihandels idkande, Yälloflige Borgare-Ståndet har till Oeconomie-Ulskottets behandling remitterat två af Herr C. U. Hallgren och Herr iV. E. Justelius lill Ståndet uti della ämne ingifne memorial, jemte deraf föranledde yttranden ■ f ålskillige bland Ståndets Ledamöter.
Efter framställning af de missbruk, som förmenas följa gårdfarihandeln i spåren, såsom utländska luxvarors spridande bland allmogen, utprångiing af giftiga substancer, förnämligast arsenik m. m., samt den skadliga inverkan på sedligheten och helsolillståndet i allmänhet, som deraf skall härflyta, medelst utbredande af lättsinnighet och praktlystnad, jemtp i4 Lag- Samt Allm.
Bcsv. och Oecoit, Utsk, Bctänhind#
IV:o 14. smittosamma sjukdomar, hafva Motionairerne yrkat, att den allmogen i Marks, Wedens, Bollebygds, Ås, Gäseneds, Kinds och Redevägs Härader samt städerne Borås och Ulricehamn medgifne rättighet lill gårdfarihandels idkande måtte i allo upphäfvas.
I ämnet hafva inom Val lo fl, Borgare-Ståndet sig yttrat: 1:0 Herr Rydin, hvilken icke kunnat inse, att gårdfariliandeln grundar sig på privilegier, utan skall den bestå endast i döfvande af den rättighet, som hvarje Svensk medborgare eger, alt fritt afyttra sina slöjdealsler.
Om missbruk egde rum, borde de förekom mas, men skäl borde deraf icke hemtas att qväfva industrien i en landsort, hvilken deraf vinner sin utkomst.
Beträffande städerne Borås och Ulricehamn egde desse, så vidt talaren bade sig bekant, icke några företrädesrättigheter framför öfrige Svenska städer. 2:0 Herr Leffler, sorn anmärkt att frågan borde åtskiljas i tyå delar, deraf den ena afsåge den åt städerne Ulricehamn och Borås upplåtne frihet att utskicka handelsdrängar, och den andra allmogens handelsrättigheter, Den förra borde afskaffas, sedan alla föreskrifter mot missbruken dermed visat sig overksamma; hvaremot allmogens rättigheter icke borde indragas, om icke all slags härmed jemförlig handel inom andra provincer skulle upphöra, 3:o Herr Rubin, som fästat uppmärksamhet derå, att handlande i förenämnde städer skola ega att nedsätta sig i andra städer, utan åliggande alt deltaga i borgerliga .utskylder.
Till Hedery, Bonde-Ståndet har Riksdagsfullraägtigen Anders Danielsson den 21 och 21\ nasti.
April iogifvit två serskilda memorial, deri han, med åberopande af enahanda skäl, som i föregående Riksdagars Protocoll, vid frågans behandling, finnas upptagne för handelsfrihetens bibehållande, yrkat dess ytterligare fortfarande.
Detta mål, som tillhör Lag- och Oeconomie-Utskottens gemensamma behandling, hafva Utskotten tagit i öfvervägande, och dervid ansett sig böra upplysa, att enahanda fråga blifvit väckt vid Riksdagarne j8a3 och 1828, deröfver Oeconomie-Utskottet, vid förstnämnde Riksdag, afgifvit Utlåtande, i öfverensstämmelse hvarmed Rikets Ständer till Kongl. Majit afläto underdånig skrifvelse, med anhållan: ”det ej mindre den städerne "Borås och Ulricehamn, än allmogen i sju härader af Elfsborgs
Län från "längre lid tillbaka förunnade rättighet : tt utöfva gårdfarihandel måtte "helt och hållet upphäfvas.” Vidsislförllutne Riksdag hafva dåvarande Lag- samt Allm.
Bcsv. och Ocean.
Betänkande LL.o i4 Lag- oc!i Oeconomie-Utskolt, med åberopande af de skäl, som föranleda elen underdåniga skrifvelse» i8a3, uti afgifvet Betänkande (dftryckt under N:o 27 i Bihang till RiksStåndens Protoeöll, 7 Samlingen, 3 Afdeln.) tillstyrkt Rikets Ständer, att förnya deras vid förra Riksdagen lill Kongl, Muj:t i ämnet tramburne underdånige anhållan, hvarefter Utskotten, sedan målet blifvit återremitleradt, uti ytterligare Utlåtande (jN:o 53), med förändri g af deras förra Betänkande, tillstyrkt: ”att Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse lill Kongl. Majit, med erkännande af Westgöthens» "liksom hvarje annan medborgares rätt att, huru och på hvad sått han ”för sig förmonligast finner, afyttra egna produeter och tillverkningar, må "frambära underdånig anhållan derom, alt sådane åtgärder ytterligare måt”te vidtagas, sorn kunna finnas nödige till förekommande af de missbruk ”vid gårdfatihandelns utöfyande, som ärtnu kunna ega rum, så att endast ”det lolliga deraf må komma att qvarstå.”
För beredande af ytterligare controler mot missbruk med ifrågavarande handelsfrihet, har Kongl. Majit, sedan sistlidne Riksdag, meddelat serskilda Nådiga Stadganden uti Kongl. Kungörelsen den 6 Maji i83o, Kongl. Eescriptet samma dag och Kongl. Brefvet den 12 December i83i, hufvudsakligen med afseende på stämpling af inom Elfsborgs Län tillverkade väfnader. v Utan alt ingå i undersökning om de orsaker, som från början föranledt och allt framgent intill närvarande tid bibehållit gårdfarihandel^ derom Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottet, uti afgifvetj Betänkande i ämnet den t J unii 1815 (aftryckt i Bihang till RiksStåndens Prof. 4 del. pag. 287), Iemnat upplysningar, hafva Utskotten ansett sig böra utreda i hvilka afseende» gårdfarihandels-rättigheten för städerne Borås och Ulricehamn samt allmogen i de 7 häraderne, för närvarande, skiljer sig ifrån de städerne i allmänhet och Rikets öfrige allmoge förunnade handelsrättigheter; dervid Utskotten, beträffande förenämnde städer, trott sig finna, att deras ifrågavarande företrädesrättigheter framför andra städer hufvudsakligen bestå deruti, att de uti Borås och Ulricehamn bosatte handlande, sedan den 1 September 1822, indelte i två classer, handlande borgar# och gårdfarihandlande borgare,*ro berättigade, de förre att, mot skyldighet att hålla öppen bod i staden till idkande af vanlig handel, sjelfva eller genom handelsdrängar, Ufven uti alla andra stä - ifi IL a*- äf arnt Allm.
Betänkande N:o i4- Ser, så Val vid som utom marknader hafva öppen bod för egen räkning till försäljning af varor och tillverkningar, som i Borås och Ulricehamn eller orten deromkring äro förfärdigade; och dc senare att idka gårdfarihandel, samt dervid i dc städer och orter, hvilka dc T stunda besöka, så väl vid som utom marknader och under resor till marknader, försälja städernes och ortens tillverkningar.
De handlande deremot, som före den i September 1822 vunnit bur fkap, åtnjuta dessa rättigheter gemensamt.
I betraktande häraf och då den frihet handlande borgare ega, alt uti andra städer halla öppen bod lill försäljning af ortens tillverkningar, icke öfrerskrider fabriksidtares lika beskaffade rättighet, samt stödjer sig pi enahanda grund i så måtto, alt bemälde handlande mäste anses såsom förläggare för laudsbyggden, hvars slöjde-alstcr af dem mottagas och vidare afyttrss; Då detta senare förhållande fullkomligt öfverensslämmer med handelns naturliga gång, som fordrar, att stadsboen skall vara afnämare till landtmannens producler, samt rubbning häri vore stridande mot de grundsatser, sorn inom den oeeonomiska lagstiftningen allt mer och mer synas göra sig gällande, och i enlighet med hvilka de band, hvarmed konstflilen ännu fjättras, böra, så vidt möjligt, lossas, i stället att ännu hårdare tillknytas; Dä en utvidgad näringsfrihet numera är föremål för ej mindre allsäänhetens önskan, än Kongl. Maj:Is Kådiga uppmärksamhet, och förslag till Författningar i detta vigtiga ämne, redan vid i8a3 års Riksdag af Rikets Ständer granskade och antagne, bero på Kongl. Maj.ts Nådiga pröfning, samt det icke vore lämpligt, att Rikets Ständer i förevarande enskilda fråga uttalade en opinion, som förnekar de grundsatser, hvarpå berörde allmänna Författningar torde komma alt hvila; tillstyrka Utskotten, att mot önert) i hvad den angår handlande borgarerättighet, icke må bifallas.
Ett annat förhållande intrader deremot, i fråga om förenämnde stäflers gårdfarihandelsrält.
Det vill nemligen synas, som skulle denna icke utgöra en från sUdsmanna-näring oskiljaktig del.
Att medgifva en sådan frihet åt alla släder i Riket torde möta svårigheter och föranleda handelns flyttning från dess rätta plats, städerne, till laudsbyggden, en näringsfrihet - Xag- samt Allm.
Besv, och Oecon -Ht sk, Betänkande lV:o i il - het, hvarmed stadsboen och 3 andima noén torde blifva lika litet belåtne., Att, med alla andra städers uteslutande, ensamt bibehålla -en--dylik förmon för Borås och Ulricehamn, dertill synas skäl icke kunna hem tas, hvarken från allmänna rättsgrunder eller från några serskilda här inträffande oeconomiska förhållanden.
Afsättningen af de producler, sorn beredt välstånd och förkofran inom landsorten, synes vara mindre beroende af städernas ifrågaställde handelsfrihet, än af allmogens gårdfarihandel och städernas fria försäljningsrättighet i andra städer.
Dessa åslgter, sorn inom Utskotten vunnit afseende, föranleda Utskotiten till >den hemställan, -alt Rikets Högloft.
Ständer må hos Kongl. May.t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i Nåder förordna, att den, städerna Borås och Ulricehamn hit tils medgifne rättighet, att idka gårdfarihandel, bär upphöra, dervid Kongl.
Mayl likväl i Nåder täcktes tillse, huruvida, med afseende på de förluster Borås stad genom två eldsvådor lidit, tiden för en sådan förändring ännu må vara för handen..
Vidkommande åter allmogens frihet, att idka dylik handel, synes den, lofligen utöfva d, i sig sjelf icke kunna betraktas annorlunda, än såsom en rättighet den allmogen i allmänhet, enligt aldre och senare -Författningar, eger, att, på hvad ort som helst inom Riket, afyttra sina egna slöj lc-ulster och tillverkningar.
Det vill synas sorn enda skilnaden emellan Veslgöthens och hvarje annan medborgares handelsfrihet består i det vidsträcktare begagnande deraf, hvartill den förre uppmanas af en inom provincen högt uppdrifven konstflit, hvars lillbäkaträngande torde i oeconom-iskt afseende medföra betänkliga följder; och då med rättvisa och billighet icke Ur förenligt, att fråntaga Ve&tgöthen en rättighet, som han eger gemensam med Rikets öfriga invånare, samt skäl för handelsrättighetens upphäfvandc icke lärer böra hemtas från de missbruk, sorn dermed kunna hafva •egt rum, anse Utskotten sig böra tillstyrka, att de af Motionair erne gjorde framställningar om gårdfar iliand elsr ätti ghét ens upphörande för allmogen må lemnäs utan afseende.
Lili. till R.
'Fröt. 183/f.-y Samt. i.
AJd.^ 3 l\;de Häftet.
Lag- tami si lim.
Eesv. och Oecon, Vtsk.
Betänkande N:o t/\.
Hvilket dock Rikets Ständers närmare pröfning vördsamt under» ställes.
Stockholm den q Jtdii iS34.
Åtskiliige
Ledamöters serskilda mening bifogas-» Reservationer» 1:0 Af Herr Professor Grubbe: -'”Sedan frågan ora Gårdfariharidelns afskaffande vid flere Riksdagar varit väckt, peli alldeles stridiga åsigt®»* Ömsom lyckats att hos Rikets Ständer göra sig gällande, (till exempel hvarpå må nämnas, att Standerup vid idad års - Riksdag till Kongl. Maj:t ingingö med en underdånig anhållan om denne handels upphäfvande, hvaremot vid sistförflutne Riksdag sammansatte Lag- och Oeconomie-Utskottet väl i sitt först afgifna Utlåtande tillstyrkte upprepandet af samma anhållan, jnen derefter,'i ett senare Utlåtande, helt och hållet frånträdde denna mening*) linner jag det för min del mindre lämpligt, att Rikets Ständer nu ånyo skulle Besvära Kongl. Maj:t med någon underdånig skrifvelse rörande eli ämne, hvilket troligen af Regeringen sjelf säkrast bedömes och bäst regleras.
Då, såsom här är förhållandet, en viss näringsgren i en ort af naturliga orsaker uppkommit och uppnått den grad af utveckling, att den ger sysselsättning och bergning åt en folkmängd af öfver sjuttio .tusende personer, så bör ruan, i min tanka, noga besinna sig, innan man tillstyrker något, sora, i mer eller mindre betydlig mon, kunde verka att qväfva en sådan i vårt land sällsynt idoghet, i synnerhet torde detta böra betänkas ij en tid, då sträfvaudet efter en utvidgad näringsfrihet iner och mer börjat göra sig gällande, och då man temmeligen allmänt börjat inse angelägenheten deraf, att de band, af hvilka industrien hos oss länge varit fjättrad, småningom och med varsamhet blifva lossade» Jagtilltror mig väl ej att med full visshet bedöma i hvad mon den föreslagna inskränkningen af den handelsfrihet, hvilken Städerna Borås och Ulricehamn för det närvarande åtnjuta, skulle komma att utöfva ett menligt inflytande på hela landsortens industri och på afsättningen af dess slöjdealster.
Men sjelfva denna osäkerhet är för mig ett tillräckligt skäl alt icke tillstyrka ett stadgande, om hvars gagnelighet jag icke är öfvertygad» Visserligen önskar jag dock att de ofta öfverklagade missbruken af gårdfariliandeln, måtte,, så vidt möjligt är, förekom.inas.
Men i fall, utom de Lag- samt Allm.
Ulsk, Betänkande i4, 59 för detta findam ål tedan föreskrifna contvoler, ännu några ytterligare skulle kunna stadga-s, så förmodar jag att de ej lära undgå Regeringens uppmärksamhet, hvilken genom de senast förflutna Riksdagarnes förhandlingar ulan tvifvel redan är tillräckligen fästad på detta ämne.
Jag anser derföre lämpligast att ninn, utan att för det närvarande ingå med någon underdånig skrifvelse rörande detta anine, öf verlein nar det åt Kongl.