Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men h o n h a r ej stannat härvid, utan gjort m y c k e t b å d e för kvinnans bildning o c h kvinnans rättigheter.
Det är till stor d e l h e n n e s förtjänst, alt ifvern att tillägna sig e u r o p e i s k t vetande ej stannat h o s d e t man- liga släktet, utan funnit uttryck i inrättandet af en m ä n g d flickskolor.
Ej få e u r o p e i s k o r ha u n d e r d e senare åren blifvit gifta m e d j a p a n e s e r, s o m gjort s t u d i e r e s o r i E u r o p a o c h F ö r e n t a staterna, o c h e u r o p e i s k a v a n o r h a sålunda vunnit insteg i m å n g a j a p a n s k a fa- miljer.
Grefve A o k i, s o m u n d e r m å n g a år var Japans s ä n d e b u d vid hofvet i Berlin, Hennings.
Kejsarinnan Haruko af Japan.
apanska folket är ett b i a n d f o l k, hvars etnografiska plats varit föremål för m y c - ket m e n i n g s b y t e mellan d e lärde.
Släktska- pen m e d m o n g o l e r n a är d o c k o m i s s k ä n n e l i g h o s en stor d e l a f folket o c h framträder äfven tydligt i d e n n u v a r a n d e kejsarens drag.
Men därjämte finner m a n, särskildt i s ö d r a delen a f landet, en helt annan o c h vida v a c k - rare folktyp m e d ljusare hudfärg, smärtare växt, s m a l a r e ansikte o c h h ö g r e panna, krökt näsa o c h frånvaro af d e f ö r m o n g o l e r n a u t - märkande kindknotorna.
D e n n a t y p antages förskrifva sig från ett tatariskt eröfrarfolk, m e n i n y m p n i n g af malajiskt b l o d är äfven tänkbar, att ej säga sannolik.
D e n förekom- m e r naturligtvis i tusentals olika skiftningar o c h m e r eller m i n d r e påtagliga blandningar med den mongoliska typen.
Men n ä p p e l i g e n finnes i hela Japan en bättre o c h m e r a ut- präglad representant f ö r n ä m n d a v a c k r a folk- t y p, än själfva kejsarinnan.
H o n fyller p å - tagligen äfven e u r o p e i s k a anspråk p å kvinnlig skönhet.
J " elerare K. A N D E R S O N 1 Jakobstorg 1 J.
P. Veländer.
En varaktig julklapp åt de unga!
dessa dagar, d å våra läsarinnor helt v i s s t ä r o m e r e l l e r m i n d r e u p p t a g n a af t a n k a r p å a t t g e n o m n å g o n liten g å f v a g l ä d j a ä f v e n d e u n g a i s i n o m g i f n i n g, dött- rar o c h s ö n e r, s m å a n f ö r v a n t e r o c h v ä n n e r, vilja v i p å m i n n a o m e n julklapp, s o m mer än m å n g e n a n n a n skulle g l ä d j a u n g d o m s - sinnet o c h göra sig a n g e n ä m t påmint under h e l a d e t k o m m a n d e året, n ä m l i g e n e t t p r e - liumerationskvitto p å d e n så omtyckta ung- domstidniiigen » Kamraten » för 1895.
V i b e d j a a t t f å fästa v å r a läsarinnors synner- l i g a u p p m ä r k s a m h e t p å K a m r a t e n s stora an- n o n s i detta n u m m e r s annonsbilaga, s o m innehåller utförligare upplysningar o m h v a d allt f ö r g o d t K a m r a t e n h a r a t t b j u d a s i n a unga vänner.
I j u l c tid.
n:r.l h e m f ö r d e s o m g e m å l en h ö g t bildad d a m a f g a m m a l p o m m e r s k a d e l, o c h grefvinnan A o k i vann snart h o s kejsarinnan ett inflytande, s o m h o n användt p å bästa o c h ädlaste sätt till sitt k ö n s h ö j a n d e.
S o c i e t e t e n i Japan Kejsarinnan Haruko är dotter till en af framvisar ingalunda, s å s o m p å m å n g a håll i d e t f o r d o m s p a n s k a A m e r i k a, en vrångbild J a p a n s förnämste ädlingar.
H o n är född den af e u r o p e i s k t u m g ä n g e s l i f: d e e u r o p e i s e r a d e 2 8 maj 1 8 5 0 o c h f ö r m ä l d e s d e n 9 februari 1 8 6 9 vid knappt 1 9 å r s ålder m e d d e n d å j a p a n s k o r n a h a m e d b i b e h å l l a n d e af sin okonst- lade glädtighet o c h liflighet tillägnat s i g en ännu ej 17-årige kejsar Mutsu-hito, hvars höfvisk förfining, s o m påtagligen ej sträcker regering allt sedan d e s s varit ett oaflåtligt, sig endast till ytan.
O c h d e t är redan länge framgångsrikt reformarbete.
I detta arbetes sedan d e e u r o p e i s k a s ä n d e b u d e n s o c h k o n s u - l e d n i n g har äfven kejsarinnan haft sin b e t y - lernas fruar o c h döttrar i Japan e n s a m m a d a n d e andel.
I bildning o c h b e g å f n i n g k a n r e p r e s e n t e r a d e västerländsk bildning o c h u p p - h o n värdigt ställas vid sin framstående g e m å l s fostran.
sida, o c h h o n h a r a f ö f v e r t y g e l s e omfattat den västerländska kulturen samt gjort till sin R e d a n 1 8 7 0 stiftades e n lag o m civiläkten- uppgift att göra Japans k v i n n o r delaktiga a f s k a p, åsyftande att b a n a v ä g f ö r en m e d d e n n a s g o d a sidor.
kvinnans v ä r d i g h e t m e r a ö f v e r e n s s t ä m m a n d e K v i n n a n s ställning är i Japan ojämförligt bättre än i Kina, j a i hela d e t öfriga A s i e n, m e n r ö r a n d e h e n n e s m ä n n i s k o v ä r d e o c h sär- skildt h e n n e s rättigheter s o m maka råder d o c k ännu ett i det stora hela orientaliskt 1894 uppfattning a f äktenskapet.
Och 1 8 7 3 med- gafs äfven åt hustrun rätt att att b e g ä r a skilsmässa, hvilket förut varit m a n n e n s före- trädesrätt i vidsträcktaste mått.
I h ö g r e grad än d e s s a lagar h a d o c k n y a r e, p å öfverty- Men d e t v a r förunderligt!
Midt under alla d e s s a glada sysselsättningar k u n d e det hända att Helene plötsligt b l e f allvarsam — allvar- s a m m a r e än n å g o n sett h e n n e, fastän h o n sökte slå bort det, s å snart h o n såg s v ä r m o r s blick hvila p å s i g; o c h e n afton, n ä r h o n k o m u p p p å sitt r u m, öfverraskade h o n s i g själf m e d, att h o n m e d e n s kastade sig i sof- fan o c h b ö r j a d e storgråta — hvarför, det visste hon knappt själf, kanske v a r det sak- n a d e n efter A x e l — — m e n n e j, det v a r också något annat!
O c h d e t d r ö j d e länge d e n aftonen, innan Helene s o m n a d e.
F ö l j a n d e dag v a r dagen före julaftonen, d å A x e l skulle k o m m a.
Helene vaknade o m m o r g o n e n m e d d e n n a glädjande tanke, o c h upplifvad häraf s p r a k a d e h o n så glädtigt m e d lilla Astrid o m j u l f ö r b e r e d e l s e r n a, hvilka n u lifligt u p p t o g o b å d a s sinne, att s v ä r m o r s vänliga, men kanske n å g o t öfverlägsna l e e n d e, då h o n å h ö r d e d e m, u n d g i c k Helenes upp- märksamhet.
Men n ä r Helene skulle resa till stationen f ö r att möta sin man, b ö r j a d e lilla Astrid gråta, ty h o n t r o d d e att » tant Helene » skulle resa bort p å allvar; o c h d å hittade d e n n a p å, att Astrid skulle få följa med, efter s o m vädret v a r blidt o c h g o d t, ehuru ä n d o c k vinterväder.
O c h m e d d e t härligaste j u l v ä d e r randades o c k s å själfva julaftonen.
N ä r man stigit u p p från d e n tidiga frukosten, stod Helene kvar vid fönstret i matsalen o c h s å g ut öfver det v a c k r a vinterlandskapet.
U r en färgrik m o r - g o n r o d n a d h a d e solen just runnit u p p, o c h i J u v e l -, g n i d - och s i l f v e r a r b e t e n, passande till lysnings- och hederspresenter.
A r m b a n d, B r o s t e h e r, N å l a r, R i n g a r, K e d j o r etc i stor och modernt uryal till billigaste pris.
D i a m a n t r i n g a r m e d 1, 3 och 5 diamanter från 2 0, 6 0 och 125 kr.
S9~ Reela varor.
— Bref besvaras omgående " ^ J
I DU N 1894 d e s s glans glittrade d e rimfrostklädda träden o c h buskärna, j a, hvarje litet strå, s o m förut stått helt o b e m ä r k t p å gräsvallen, framstod nu skimrande i en g e n o m s k i n l i g dräkt af silfver o c h kristall.
Björkskogens lummiga hvita k r o n o r bildade den vackraste färgbrytning mot d e n mildt klarblå h i m m e l e n; o c h rök- pelarna från ett p a r aflägsna skorstenar h ö j d e sina lätta ringlar rakt u p p, b e t e c k n a n d e att det var alldeles lugnt o c h några grader kallt.
Det l å g e n verklig j u l s t ä m n i n g öfver hela naturen.
H e l e n e kände d e t djupare än hon gjort p å åratal.
H o n var hänförd öfver vinterns prakt o c h tyckte att d e n till fullo k u n d e mäta sig m e d s o m m a r e n s.
Minnena från h e n n e s egen b a r n d o m trängde sig p å h e n n e: h o n s å g åter tydligt d e t lilla landtliga h e m m e t, den s n ö h ö l j d a trädgården, hafrekärf- varna på gården, g u b b a r n a o c h g u m m o r n a, s o m k o m m o för att få sin j u l k o s t, d e t fejade köket, d ä r m a n skulle » d o p p a i g r y t a n », jul- granen, julklapparna, j u l b o r d e t m e d lutfisk o c h gröt — o c h till sist m o d e r n, d ä r h o n spelade j u l p s a l m e n vid pianot, m e d a n alla d e öfriga instämde — m e d ett ord julaftonen p å landet, sådan h o n g ö m t d e n i minnet, m e n aldrig upplefvat d e n s e d a n.
V a r väl h o n d e n s a m m a s o m d e n lilla flicka, hvilken d å med en s å sann barnafröjd gladt s i g åt allt?
A c k, h o n tyckte att h o n blifvit en helt annan, en s å förkonstlad varelse sedan d e s s.
Skulle då aldrig barnastämningen, barnakänslorna, barnahjärtat kunna återkallas?
» N u k o m m e r J a k o b m e d korn åt fåglarna! » utbrast i detsamma lilla Astrid o c h klättrade u p p på stolen b r e d v i d h e n n e; o c h s å s t o d o b å d a d ä r o c h h a d e ett g e m e n s a m t nöje af att s e, h u r hundratals sparfvar o e h andra småfåglar s a m l a d e s i julkärfvarna, s o m drän- garne satte u p p på störar utanför.
Välbe- kanta j u l s e d e r u p p r e p a d e s sedan hela d a g e n; äfven grosshandlaren fann sig road af att igenkänna d e m, o c h allramest g l a d d e det h o n o m att s e sin hustru s å föryngrad o c h glad.
» V e t d u H e l e n e, » s a d e han, » att i dag p å m i n n e r d u m i g s å lifligt o m första g å n g e n j a g s å g dig — d u v a r d å ännu nästan bara barnet • — d e t var p å det d ä r k ä l k p a r - tiet ute p å r e v i s o r n s Iandtställe, d e t m i n n s du n o g!
» 401 tänkte j a g d u skulle tycka mest o m att välja dig n å g o t själf, d å vi k o m m a h e m.
» » A c k, j a g är s å glad öfver alt d u inte köpt n å g o n t i n g — — » k o m det nästan m e d en snyftning.
A x e l s å g frågande på h e n n e; var h o n verk- ligen g l a d?
— — » J a g s å g en j u v e l b r o s c h, » återtog h a n, m e n h o n afbröt h o n o m m e d en häftighet, s o m nästan gjorde h o n o m o r o l i g: » A x e l!
j a g vill inte alls h a några m e r j u v e - ler!
m e n a c k, j a g vill s å gärna h a » tillstå: » K a n s k e har h o n inte alldeles orätt!
A r j a g värdig e n så stor g å f v a?
Har j a g rättighet att påtaga m i g ansvaret för detta b a r n?
» — — O c h h o n k ä n d e n u att d e t viktigaste v i d andras uppfostran är att i första r u m m e t uppfostra sig själf.
O c h d o c k — Helene m å s t e äfven g ö r a sig själf rättvisa: h o n var i grund o c h botten ingen ytlig, flärdfull natur!
— så r o p a d e e n annan röst ur djupet af h e n n e s hjärta.
H o n h a d e j u från början varit en enkelt o c h all- varligt uppfostrad flicka o c h h a d e förblifvit » M e n s å s ä g d å, älskade v ä n, hvad d u det, å t m i n s t o n e s å länge h o n var barn.
M e n vill h a!
» hon hade sedan s m å n i n g o m låtit klema bort Helene s å g u p p m e d tårade ö g o n.
» Men sig af m e d g å n g e n o c h öfverflödet — h a d e jag fruktar, att du kanske inte v i l l?
» s a d e h o n blifvit s m i c k r a d o c h bortfjäsad, o m h u l d a d o c h sakta.
u p p a s s a d, till d e s s h e n n e s ädlaste krafter lik- » H a r j a g v ä l n å g o n s i n nekat d i g något, som domnat bort i lyckans sköte.
Hon hade som stått i m i n f ö r m å g a att gifva d i g?
» sade icke ägt n o g inre motståndskraft m o t allt han nästan f ö r e b r å e n d e.
sådant, utan låtit sig föras s o m ett flarn m e d » A c k, d e t är n o g sant, » sade h o n ö m t, strömmen.
M e n h e n n e s kärnfriska karaktär » — — m e n d e t är en s å m y c k e t dyrbarare h a d e d o c k ä n n u icke tagit skada!
Hon erfor j u v e l, j a g ö n s k a r m i g — — j a g vill ha Ulla en uppriktig längtan — j a, h o n h a d e känt Astrid! » den länge — att r y c k a u p p sig ur d e n n a G r o s s h a n d l a r e n studsade n å g o t, o e h s å satt d o m n i n g, att skaka af sig världslighetens o c h han en stund i tyst b e g r u n d a n d e.
Det var s m å s i n n e t s stoftmoln o c h andas en friskare ett ö g o n b l i c k af djup s p ä n n i n g för b å d a.
H o n ville bryta m e d e g o i s m e n o c h b e - Men därpå tog h a n Helenes hand o c h utbrast: kvämligheten, s o m h o t a d e att få allt större » D e t h a d e j a g inte k o m m i t att tänka på j u s t makt öfver h e n n e • — o c h h o n ville ej längre nu.
Men d u h a r alldeles rätt — vi behöfva vara slaf u n d e r m o d e t s o c h det k o n v e n t i o - lilla A s t r i d, kanske ännu bättre än h o n b e - nellas fordringar.
O c h h o n s å g en räddning höfver o s s.
O c h j a g ö n s k a r det o c k s å för därifrån i det n y a, stora m å l, h o n n u h a d e Hjalmars s k u l l.
» O c h s å m ö t t e s d e båda framför sig.
K a n s k e v a r d e t kärleken till makarna i en lång uttrycksfull s m e k n i n g — maken, s o m hållit h e n n e s bättre natur s å kanske hade d e aldrig så förstått hvarandra, v a k e n s o m d e n v a r; m e n kanhända äfven som nu.
den skulle kunna lida af det utåtvända lif Men n u återstod en annan fråga af m y c k e t de f ö r d e?
N e j, d e skulle börja ett annat ömtålig n a t u r: skulle d e gamla vilja mista lefnadssätt — lefva för h e m m e t, icke för henne?
A x e l t r o d d e n o g d e t; m e n saken sällskapslifvet.
H o n kände, att A x e l d e l a d e måste i alla fall framställas m e d m y c k e n för- h e n n e s ö n s k a n, m e n visste att h a n i dylika siktighet o c h grannlagenhet, — o c h det b o r d e fall m y c k e t rättat sig efter h e n n e.
O c h än- naturligtvis Helene g ö r a.
Herrar åtaga sig dringen skulle n u icke bli s å svår att utföra.
icke gärna någonting, s o m kan framkalla sin- De h a d e n u barnet att lefva för.
D e skulle n e s r ö r e l s e eller n å g o t slag af o b e h a g.
Emel- inte b r y sig o m h v a d andra t y c k t e; deras lertid b e s l ö t m a n att ingenting säga i afton, verkliga vänner skulle n o g förstå d e m — o c h utan afvakta lägligt tillfälle.
var det n å g o n s o m inte g j o r d e det, s å finge Julkvällen v a r glad.
Lilla Astrid fröjdade han väl låta b l i!
sig m e d hela sin ålders rika f ö r m å g a, o c h H v a d H e l e n e k ä n d e sig lugn efter detta h e n n e s glädje m e d d e l a d e sig ofrivilligt åt alla beslut!
O c h m e d en b ö n o m nåd o c h kraft de äldre.
Trött s o m n a d e h o n slutligen m e d till d e s s utförande, m e r v a r m o c h innerlig än händerna fulla af leksaker, — d o c k i c k e förr n å g o n s o m p å länge stigit ur h e n n e s hjärta, än h o n först fått stå vid d e n stora flygeln i i n s o m n a d e b o n slutligen o c h s o f en g o d s ö m n salen o c h h ö r a p å, h u r » tant H e l e n e » spelade med ljusa d r ö m m a r.
oeh s j ö n g j u l p s a l m e n.
När Helene gått u p p p å deras r u m för att kläda sig till m i d d a g e n o c h slagit sig n e d i soffan för att dessförinnan hvila s i g några Helene k u n d e d o c k icke s o m n a lika lätt ö g o n b l i c k efter f ö r m i d d a g e n s m å n g a s m å b e - denna julafton.
Tankarna trängde sig p å styr, k o m A x e l j u s t in för att säga h e n n e h e n n e — först en känsla af l y c k a o c h tack- några o r d.
samhet öfver d e n rika, dyrbara julgåfva h o n » H e l e n e, » började h a n, m e n afbröt sig i skulle erhålla!
— m e n därpå k o m m o andra, s a m m a ö g o n b l i c k, förvånad öfver det allvar- ännu m e r allvarliga, o r o l i g a tankar.
H o n liga, nästan v e m o d i g a uttryck, s o m lagt sig k ä n d e sig inte lika öfvertygad s o m A x e l o m öfver h a n s h u s t r u s nyss så glada anlete.
att s v ä r m o r skulle vilja gå in på alt släppa » H v a d v a r d e t d u ville s ä g a?
» utbrast h o n, lilla Astrid ifrån s i g.
H o n h a d e j u inte gjort liksom väckt ur en d r ö m.
den allra minsta antydan o m, att h o n önskat » Käraste H e l e n e, » sade han, i d e t h a n eller e n s tänkt sig något s å d a n t; det k u n d e satte sig bredvid h e n n e, » jag ville bara säga vara af grannlagenhet — m e n det k u n d e dig, att j a g verkligen inte k ö p t n å g o n riktig o c k s å vara af ett annat skäl.
Helene hade julklapp åt dig — bara några småsaker.
J a g hela tiden o m e d v e t e t känt h v a d d e t v a r: h a d e glömt att fråga, innan vi reste, h v a d s v ä r m o r a n s å g inte henne, H e l e n e, vara d e n d u ville h a; s å tänkte j a g reparera m i n för- rätta att k u n n a m e d n o g allvar o c h förstånd sumlighet g e n o m att k ö p a n å g o t vackert i uppfostra ett barn — ett sådant barn s o m G ö t e b o r g, m e n fann ingenting s o m j a g tyckte Astrid!
S v ä r m o r ansåg h e n n e vara alltför o m — sidentyg t r o d d e j a g inte d u ville h a fåfäng o c h y t l i g.
D e t stack till i hjärtat n u igen, o c h pälsverk h a r d u j u köpt i på Helene.
H a d e d e n g a m l a frun själf gifvit höst — — » en vink d ä r o m, d å h a d e H e l e n e s stolthet N ä r H e l e n e därefter p å j u l d a g s m o r g o n e n satt i d e n lilla upplysta landskyrkan, d ä r jul- ljusen tindrade o c h p s a l m s å n g e n ljöd så lifligt o c h kraftigt, tyckte h o n, att detta v a r d e n högtidligaste gudstjänst h o n n å g o n j u l firat.
Det var därför att h o n själf b a r h ö g t i d s s t ä m - ning i n o m s i g.
O c h o m d e n predikan h o n h ö r d e än icke u t g j o r d e n å g o t framstående vältalighetsprof, s å b e t y d d e det m i n d r e, ty vid sådana h ö g t i d e r är d e t själfva ämnets storhet s o m talar kraftigast.
F r i s k s o m ett vinterny k o m H e l e n e h e m från kyrkan, j u s t l a g o m för att hälsa g o d - m o r g o n på lilla Astrid, s o m först n u vaknat efter d e n f ö r e g å e n d e aftonens trötthet.
Efter frukosten hjälpte Helene h e n n e att o r d n a jul- klapparna o c h t o g h e n n e sedan p å sitt k n ä o c h berättade i lättfattliga ordalag o m jul- ljusen i kyrkan, o m Kristusbarnet i krubban, o m h e r d a r n e o c h änglasången, till hvilket allt den lilla l y s s n a d e m e d s p ä n d u p p m ä r k s a m h e t, u n d e r det h o n g e n o m ett o c h annat naivt inkast v i s a d e, att ä m n e t i c k e var h e n n e all- deles f r ä m m a n d e.
Helene gjorde nästan en afvärjande r ö r e l s e.
ovilkorligt u p p r e s t sig o c h m o t s a g t det.
» A c k j a, j a g h a r j u allting, » sade h o n m e d Men n u h a d e h o n j u ingenting sagt!
Det v a r ett likgiltigt tonfall i rösten, » allting, u t o m » Helenes eget s a m v e t e, s o m antog s v ä r m o d e r n s Han h ö r d e kanske inte d e t sista, tyst ut- röst o c h anlete.
O c h d e t v a r därför, s o m Emellertid tycktes » d e t lägliga tillfället » att lade ordet, ty h a n fortfor: » O c h därför Helene n u istället k u n d e ö d m j u k a sig o c h tala m e d s v ä r m o d e r n o m Astrid icke vilja ^MVM A M V M f l-&lt; AK I " I XT t m i H v a r o c h e n, s o m före d e n 2 0 d e c e m b e r fran u n d e r t e c k n a d e rekvi- reraren Flossaapparat, erhåller gratis ett på tyg upprltadt, färglagdt I inrlhoPfr P Qänl / fTPOnO m o o i / i n o f f ä p L l u U U o l J J &amp; D d L I \ £ J | u l l o W d o M lid lid1
1894 IDUN 402 infinna sig.
Ä n v a r det ett o e h än ett annat, s o m k o m i v ä g e n, tyckte Helene.
Hon hop- p a d e s att s v ä r m o r själf skulle inleda ämnet, men d e t h a d e h o n ännu icke gjort.
S å h a d e m a n redan hunnit till a n n a n d a g e n s eftermid- dag.
Helene o c h den gamla frun sutto fram- för s k y m n i n g s b r a s a n o c h samtalade o m, huru- v i d a H e l e n e skulle fara h e m m e d A x e l redan fjärdedagen, d å h a n m å s t e resa u p p för e n b o l a g s s t ä m m a, eller o m h o n skulle stanna öfver nyåret o c h h a n d å k o m m a hit igen o c h hämta h e n n e.
H o n t r o d d e säkert, att de g a m l a ö n s k a d e d e t s e n a r e; m e n u n d e r andra för- hållanden h a d e h o n säkert s o m vanligt blott följt sin e g e n s m a k o c h rest; — m e n n u var d ä r lilla Astrid — — I n g e n d e r a tänkte p å, att d e n lilla flickan satt b r e d v i d p å mattan o c h lekte, förrän h o n plötsligt v i d e n p a u s i samtalet föll in m e d en a f tårar halfkväfd röst, m e n i e n ton, p å en g å n g bedjande o c h b e s t ä m d: » A s t r i d vill följa m e d tant h e m!
» (Forts.) Ur notisboken.
H j ä l t e m i m i et, G u s t a f - A d o l f s - mlnnetf har n u h ö g t i d l i g e n firats öfver hela v å r t l a n d, a f h ö g o c h låg, u n g o c h g a m m a l, rik o c h fattig.
H e l t visst h a a l l a fosterländ- s k a sinnen d ä r v i d k ä n t sig v ä r m a s a f stolta o c h ä d l a k ä n s l o r, h v i l k a l i f g i f v a n d e o c h lyf- tande måtte fortlefva l å n g t sedan festernas glans blott ä r ett m i n n e.
Naturligtvis har hufvudstaden gått i spetsen v i d det n a t i o n e l l a äreminnets h ö g t i d l i g h å l l a n d e, m e n d e t sätt, h v a r p å m a n allestädes i landsorten anslutit sig härtill, har varit l y s a n d e o c h v ä r d i g t.
A t t i I d u n g e n å g o t slags referat a f festligheterna k a n emellertid s å m y c k e t mindre k o m m a i fråga, s o m d e stora d a g l i g a tidningarna redan l ä m n a t synnerligen u t t ö m m a n d e s k i l d r i n g a r af desamma.
allt sedan början af Fredrika Br ?mer Förbundets verksamhet varit förenad med detsamma.
För denna gren af sin verksamhet har Förbundet haft att påräkna hjälp o c h råd af framstående fack- män på det juridiska området.
Man har dock länge umgåtts med tanken på en utvidgning af denna afdelning och har ansett att bästa sättet att hjälpa och upplysa den rådsökande kvinnan vore, o m en jurist på bestämda tider kunde träffas å Förbundets byrå för meddelande af råd o c h upplysningar i juridiska och ekonomiska ange- lägenheter.
Denna plan har nu förverkligats, o c h det är att hoppas att denna sålunda utvidgade afdelning skall blifva till stort gagn.
Fredrika Bremer-Förbundets jurist har sina mottagningar å Förbundets byrå, 54 Drottninggatan, tillsvidare tvänne gånger i veckan, onsdagar och lördagar kl. 10 — 11 f. m.
International Women ' s Union (Inter- nationella Kvinnoföreningen) är namnet på en i England grundad förening med syfte att, utan afseende på trosbekännelse, nationalitet eller politiska åsikter, åstadkomma sammanslutning mellan män och kvinnor öfver hela världen, hvilka vilja arbeta för framåtskridande, särskildt förbät- Kronprinsessan i Kom.
Enligt öfver Karls- trande af kvinnans ställning och fredsidéns be- ruhe hit ingångna meddelanden från R o m har det fästande o c h utbredande.
milda klimatet haft ett välgörande inflytande på Föreningen består af centralföreningen i Eng- kronprinsessan Victorias hälsotillstånd.
Då kron- land och filialer utom England Enligt den nu prinsessan emellertid fortfarande bör iakttaga den utkomna årsredogörelsen 1893 — 1894 finnas sådana största försiktighet, ärnar hon tills vidare kvar- filialer i alla europeiska länder samt i Australien, stanna i Tiberstaden.
Nord- o c h Sydamerika, j a till och med i Indien och Persien.
Vårt folk, verklighetsbilder ur svenskt folklif, detta Dessa filialer, till hvilkas samtliga medlemmar förträffliga af C.
E. Fritzés Kgl.
Ho / bokhandel ut- Svensk massös hos Englands drottning.
föreningen sänder alla sina redogörelser och rap- gifna verk, föreligger nu afslutadt.
Arbetet, som porter, arbeta fullkomligt själfständigt, så att livar En ung stockholmska, fröken Ellen Rythén, hvil- utgått i 12 häften ä kr.
i: 40 (elegant bundet ko- och en (man eller kvinna) som besjälas af in- ken i L o n d o n genomgått en kurs i massage för star det 20 kr.
), är ett sannskyldigt praktverk, som tresse för kvinno- och fredssaken, kan ingå som en d:r Fletscher, har under sistlidne sommar gif- förtjänar finna vägen till hvarje hem.
Eit flertal medlem i dem, utan att gentemot centralförenin- vit engelska drottningen massage.
Som ett ut af våra mest framstående författare har här läm- gen hafva annan skyldighet än att till den inbe- tryck af sin synnerliga belåtenhet med fröken nat ypperliga och lefvande skildringar ur det sven- tala ett obetydligt årligt bidrag.