Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag samma vare om någon, hvilken af föräldrar eller målsman fått sig anförtrodt att uppfostra eller undervisa barn, som tillhör Svenska kyrkan, söker under utöfningen af sådant uppdrag bibringa barnet annan tro, än den, som med den rena evangeliska läran öfverensstämmer. § 3- Har den, som ej är Svensk medborgare, blifvit för brott, som i 1 eller 2 § sägs, till ansvar fälld; vare honom ej tillåtet att, efter undergånget straff, i riket vistas. § 4.
Hvar som till deltagande i främmande trosbekännares andakts-öfning nödgar eller lockar den, som minderårig är, eller under hans lydnad står, och till Svenska kyrkan hörer, bote från och med tjugufem till och med tvåhundra Riksdaler. § s Röterna beräknas i Riksmynt och fördelas till hälften emellan åklagaren och de fattige.
Saknar den bötfällde tillgång till böterna, skola de förvandlas till fängelse efter de grunder, som för förvandling af böter enligt Utsöknings-Ralken stadgade äro. § 6- Mål angående öfverträdelse af denna Förordning skola upptagas och afdömas af allmän Under-Rätt, hvars Utslag, der den för brott mot 1 eller 2 § tilltalade varder åt saken fälld, underställes Hof-Rätts pröfning. § 7- För villfarande lärosatsers utspridande, efter ty i 1 § sägs, må ej åtal ega Bih. till R.
Prot. 185!) & 1860. 1 Sami. 1 Afd. 12 Höft. 2 10 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 38. rum, med mindre
Dom-kapitlet, efter erhållen underrättelse om saken och dess sammanhang, förklarat skäl till åtalets anställande vara för handen.
Utdrag af Protokollet ö/vev Justitie-Ärenden, hållet i Kongl. May.ts Högsta Domstol Onsdagen den SS Juni 1859.
Engelhart, Alexanderson, Hoffstedt, Gyllenhammar, Iggeström, Södergren, Tillförordnade Revisions-sekreteraren, Hofrätts-Assessoren Carleson, föredrog Kongl. Maj:ts genom Justitie-departementet aflåtne nådiga remiss af den 10 innevarande månad, hvarigenom Kongl. Majit infordrat Högsta
Domstolens underdåniga utlåtande öfver ett uti Justitie-Stats-departementet uppgjordt förslag till Författning angående främmande trosbekännare och deras religions-öfning.
Varande berörde förslag detta protokoll bilagdt.
Domstolen lemnade ifrågavarande förslag utan anmärkning.
In fidem C. J. E. Åkerstedt.
Proposition N:o 38. 11 Förslag till Förordning, angående främmande trosbekännare och deras religions-öfning.
Blod upphäfvande af Kongl. Kungörelsen den 24 Januari 1781 och med ändring af hvad för öfrigt i strid mot nedan nämnda bestämmelser finnes stadgadt, varder förordnadt som följer: § 1- Vilja Christna trosbekännare af annan lära, än den rena evangeliska, förena sig i församling; gore derom hos Konungen ansökning och uppgifve dervid sin trosbekännelse och församlings-ordning.
Finner Konungen, efter vederbörandes hörande, skäl att ansökningen bifalla, ege sålunda tillåtet främmande tros-samfund rätt tili fri religions-öfning inom de af lag och sedlighet bestämda gränser; dock må offentliga kyrkobruk och andakts-öfningar endast inom dylik församlings kyrka, bönehus eller kyrkogård förrättas.
Enahanda rätt tillkomme ock de på grund af hittills gällande författningar redan bildade församlingar af främmande trosbekännare. § 2- Församling, som i 1 § sägs, vare oförhindrad att sjelf kalla prest eller lärare.
Hvarje församling anställe såsom föreståndare en välfräjdad person, hvars vård hennes angelägenheter anförtros kunna, och gore derom anmälan, i Stockholm hos Öfver-Ståthållare-embctet, och annorstädes i riket hos Konungens Befallningshafvande. § 3- Varder rättigheten till fri religions-öfning missbrukad, eller underlåter församlingen att iakttaga hvad i afseende å föreståndaren är i 2 § stadgadt; då må, efter Konungens förordnande, församlingen upplösas. § 4.
Föreståndaren åligge, att noggrant föra de anteckningar, som af Konungen föreskrifvas; att desamma inför Domstol, Konungens Befallningshafvande eller Ofver-Ståthållare-embetet vid anfordran förete; att inom en månad efter hvarje års slut till Konungens Befallningshafvande eller Öfver-Ståthållare-embetet aflemna förteckning å församlingens medlemmar samt under årets lopp ingångna äktenskap eller inträffade födelser eller dödsfall i församlingen; att på sätt, som för Svenska kyrkans presterskap är stadgadt, utlärda betyg och till offentliga myndigheter lemna upplysningar om för - Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 38. samlingens medlemmar; samt att för öfrigt ställa sig till efterrättelse lag oell de särskilda föreskrifter, som af vederbörande honom meddelas.
Underlåter föreståndaren att iakttaga hvad honom enligt denna författning åligger; straffes med böter från och med tjugu til! och med trehundra Riksdaler eller fängelse från och med två månader till och med ett år. § 8.
Innan något hus eller rum af församlingen begagnas till Gudstjenst eller andakts-öfning skall föreståndaren derom göra anmälan, å landet hos Kronofogden i orten, och i staden hos Poliskammaren, der sådan finnes, men i annat fall hos Ma gistraten.
Gudstjenst eller andakts-öfning må ej den offentliga myndigheten i orten tillträde förvägras. § 6.
Ej tillåtes någon munk- eller nunne-orden eller inrättande af kloster. § 7.
A allmänna begrafningsplatser må främmande trosbekännare hädanefter, liksom hitintills, erhålla lägerstad för sina döde. § 8.
Skolor och andra undervisnings-anstalter må ej af främmande trosbekännare inrättas eller upplåtas för andra, än bekännare af deras egen troslära eller deras harn.
Vid enahanda bot vare ock främmande trosbekännare förbjudet att vid sammankomst till andakts-öfning af Svenska kyrkans medlemmar hålla föredrag. § 9- Lysning till äktenskap skall, ändå att såväl mannen som qvinnan äro af främmande trosbekännelse, afkunnas i den till Svenska kyrkan hörande församling, inom hvars område bruden är boende; dock att lysningen, der begge äro medlemmar af tillåtet främmande religions-samfund, af dess föreståndare utfärdas.
Är blott endera medlem af sådant samfund, skall vigsel ske af Svenska kyrkans presterskap.
Proposition N.'o 38. 13 § 10.
Barn af äkta makar, sorn begge tillhöra främmande, men tillåtet religions-samfund, må af föräldrarne uppfostras i den lära de bekänna.
Är blott endera makan medlem af sådant samfund; då skall barnet, om fadren tillhör Svenska kyrkan, uppfostras i den rena evangeliska läran: är modren af denna lära, och har skriftligt aftal om barnens uppfostran blifvit emellan makarne träffadt före äktenskapet och inför Konungens Befallningshafvande eller Öfver-Ståthållare-embetet uppvisadt; lände då det till efterrättelse: har ej sådant aftal skett, vare fadren efterlåtet att uppfostra barnet i den troslära han bekänner.
Oäkta barn, som njuter underhåll af allmänna medel, skall, änskönt föräldrarne äro medlemmar af tillåtet främmande religions-samfund, uppfostras i den rena evangeliska läran. § ll Främmande religionsbekännare skall ej anses oberättigad att cmbets-åtgärd af Svenska kyrkans presterskap påkalla; dock att vid sådan förrättning kyrkans handbok brukas.
Med lärotvist, som kan samvetet bekymra, må prest i ty fall ej besvära; ej heller skall han sin embets-åtgärd någon medlem af tillåtet främmande religionssamfund påtvinga. § 12- De för särskilda kyrkliga förrättningar stadgade algifter till
Svenska kyrkan eller hennes presterskap eller betjening vare ej medlem af tillåtet främmande religionssamfund pligtig att gälda i annat fall, än att slik förrättning blifvit på hans egen begäran verkställd. § *3- Med de inskränkningar och undantag, som af Grundlag och denna Förordning bestämmas eller betingas, skall ej från skiljaktighet i Christen trosbekännelse härledas någon skilnad i Svenska medborgares rättigheter eller skyldigheter.
Är främmande trosbekännare af sådan lära, som ej tillstädjer honom att aflägga i lag föreskrifven ed, då den erfordras; förordne Konungen, sedan Högsta Domstolen blifvit hörd, huru förfaras bör. § 14.
Kaller någon af från den rena evangeliska läran och låter ej af sine själasörjares undervisning och förmaning sig rätta; varde han inför Dom-kapitlet varnad.
Framhärdar han ändå i sin villfarelse och önskar att från Svenska kyrkan öfvergå till främmande religions-samfund, gore han personligen hos Kyrkoherden i den församling, hvartill han hörer, anmälan derom till anteckning i kyrkoboken; dock skall han ej anses från kyrkan skild förr, än han, efter uppnådd ålder af aderton år, blifvit i annat i riket tillåtet religions-samfund upptagen.
Varder affälling från Svenska kyrkan upptagen i främmande religions-samfund Kongl. Maj.ts Nåd.
Proposition N:o 38. förr, än han uppnått aderton års ålder och, efter undergången varning inför Domkapitlet, personligen anmält hos Kyrkoherden i den församling, hvartill han hörer, sin önskan att ur Svenska kyrkan utträda; vare den honom upptagit förfallen till böter från och med femtio till och med trehundra Riksdaler.
Om affällings upptagande i främmande religions-samfund skall föreståndaren för detsamma inom två månader derefter underrätta Kyrkoherden i den församling, hvartill den affällige hört. § is.
Främmande trosbekännare, eller den, som till utträde ur Svenska kyrkan sig anmält, må ej i annat fall, än Grundlagens stadgande om utöfning af Riksdagsmannarätt föranleder, deltaga i behandling eller afgörande af frågor, som kyrkan eller den offentliga undervisningen röra.
Innehar den, som till utträde ur Svenska kyrkan sig anmält, offentlig tjenst; varde han derifrån skild, der ej tjensteri är af beskaffenhet, att han utan afseende å sin trosbekännelse kunnat till densamma nämnas samt Konungen eller den myndighet, som eger att tjensteri tillsätta, finnér skäligt att honom dervid bibehålla. § 16- Genom denna författning sker ej någon ändring af hvad i afseende å Mosaiske trosbekännare stadgadt är. § 17- Böter, som i denna Förordning äro stadgade, beräknas i Riksmynt och fördelas till hälften emellan åklagaren och de fattige.
Saknar den bötfällde tillgång, till böterne skola de förvandlas till fängelse efter de grunder, som gälla för förvandling af böter enligt Utsöknings-Balken.
Kanyl.
Proposition N:o 38. 15 Utdrag af Protokollet öfver Justitie-Departements-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slolt Thorsdagen den 27 Oktober 1859. i närvaro af: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Friherre Manderström, Stats-räden: Wallensteen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna, Malmsten, Justitie-råden: Alexanderson, Cramér.
Jemte åtskilliga från olika landsorter till Kongl. Maj:t under åren 1837 och 1838 inkomna petitioner, afseende, en del, vidtagande af åtgärder till hämmande al religiöst proselytmakeri och, andra, utvidgad rättighet till fri religions-öfning, anmälde Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern följande inom Justitie-departementet upprättade lag-förslag, nemligen: l:o.
Förslag till Författning, angående ändring i gällande bestämmelser om ansvar för den, som träder till eller utsprider villfarande lära; och 2:o. Förslag till Författning, angående främmande trosbekännare och deras religions-öfning, hvilka båda förslag finnas detta protokoll bilagda.
Domstolen, hvars utlåtande öfver ifrågavarande förslag, jemlikt Kongl.
Maj:ts nådiga beslut den 10 sistlidne Juni blifvit infordrade, har, enligt hvad Högsta
Domstolens protokoll för den 21 och 22 i samma månad innevarande år utvisa, lem nat ofvan intagna förslag utan anmärkning.
Efter föredragning häraf yttrade Herr Justitie-Statministern: «Ehuru den vid sednaste riksdag, genom nådig proposition till Rikets Ständer, väckta frågan om ändring af lagens straffbestämmelser mot affall från den evangeliska 10 Kongl.
Maj:ts Nåd, Proposition N:o 38. läran oell utspridande af villfarande lärosatser, förföll i anseende till yppade betänkligheter mot det då framlagda förslaget i ämnet, blef likväl inom representationen behofvet af en förändrad lagstiftning, härutinnan allmänt erkändt.
Frågans återupptagande har ytterligare blifvit på k alla dt af erfarenheten under den tid, som efter sista riksmöte förtlutit, hvarigenom till fullo blifvit ådagalagdt, att berörde föråldrade lagbud, som påtryckt nationen en oförtjent pregel af ofördragsamhet, icke motsvara sitt syftemål.
Vid utarbetande af de nu i underdånighet framlagda förslagen, af hvilka det ena innefattar ändringar i brottmåls-lagen och det andra är afsedt att utgöra en special-lag lör främmande trosbekännare, har behörigt afseende blifvit fästadt å de betänkligheter, som framställdes mot det till Rikets Ständer vid sednaste riksdag allåtna nådiga förslag i samma ämne.
Det torde dock böra anmärkas, att främmande trosbekännares kyrkliga och borgerliga förhållanden icke ensamt genom de stadganden, som nu, föreslås, fullständigt ordnas, enär ur ifrågavarande lagförslag, så vidt ske kunnat, blifvit uteslutna alla föreskrifter, som ligga inom omfånget för den lagstiftningsrätt, som genom 89 § Regerings-Formen är Kongl. Maj:t
Ensam förbehållen, äfvensom man ansett lagstiftningen vid behandlingen af förevarande ömtåliga frågor böra inskränka sig till sådana förhållanden, som redan äro förhanden eller såsom sannolika måste förutsättas.
I den föreslagna författningen angående främmande trosbekännare och deras religions-öfning, har jag, efter förslagets granskning af Flogsta Domstolen, funnit anledning att föreslå en mindre ändring.
Första punkten af 14 § är nemligen af följande lydelse: »Faller någon af från den rena evangeliska läran och låter ej af sine själasörjares undervisning och förmaning sig rätta; varde han inför Dom-kapitlet varnad;» men med afseende å de svårigheter, som kunde uppstå, derest vid början af författningens tillämpning, ett större antal personer, som ville bilda en ny församling, nödgades inställa sig i Stifts-staden inför Dom-kapitlet, hemställer jag, att de sist anförda orden måtte förändras till: »Varde han af Dom-kapitlet eller dess lörordnade Ombud varnad», samt att, i följd af denna ändring, de längre ned i samma § förekommande orden: »inför Dom-kapitlet», utbytas mot orden »af Dom-kapitlet eller dess Ombud».
Med denna jemkning vågar jag i underdånighet tillstyrka nådigt bifall till förenämnde två lag-lörslag, under hemställan att Eders Kongl. Majit täcktes låta nådig proposition i ämnet enligt dertill af mig uppsatt förslag, till Rikets Ständer afgå.»
På Stats-Rådets öfrige Ledamöters tillstyrkande täcktes Kongl. Maj:t gilla de af Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern nit framställda förslag, samt bifalla, att proposition i ämnet, sådan den finnes detta protokoll bilagd, skulle till Rikets Ständer aflåtas.
I M 39.
Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Nov. 18S9, kl. 11 f. m. Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Stander om antagande af en författning angående mord, dråp och annan misshandel; Gifven Stockholms Slolt den 27 Oktober 1859.
Genomgripande ändringar inom vissa delar al' brottmåls—lagstiftningens område hufva redan till en del banat vägen för en förbättrad strafflag.
De förbättringar, hvilka hittills egt rum, hafva likväl föga berört den del af brottmälslagen, som angär väld mot person, men äfven för denna del påkallas icke mindre än för den, som angär brott, riktade mot andras egendom, lagstiftningens särskilda behandling förr, än de väsendtligaste hindren för en fullständig ny strafflag må anses undanröjda.
I följd häraf och då den vigtigaste, i gällande lag tillika mest bristfälliga, delen af omfånget för lagstiftningen rörande brott mot person är den, som angår annans förnärmande till lif eller helsa, har Kongl. Majit, i öfverensstämmelse med de grunder, som innefattas i det för Rikets Ständer tillförene vid särskilda riksmöten framlagda förslag lill ny strafflag och vid sednare ändringar af brottmålslagen blifvit iakttagne, låtit utarbeta förslag tili lag angående bestraffandet af mord, dråp och annan misshandel å person.
För de i detta förslag förekommande afvikelser från omförmälda strafflags-förslag finnas anledningarne uppgifne i härvid bifogade Stats-Råds Protokoll.
Efter att i ämnet hafva hört Högsta Domstolen, hvars protokoll jemväl bifogas, vill Kongl. Majit alltså, jemlikt 87 § Regerings-formen, til!
Rikets Ständers antagande framställa följande: Bih. till R.
Prot. 1859 & 1860. t Sami. 1 Afd. 13 Haft. 1 Kongl.
Dtaj:ls Aäd.
Proposition M 39. W ö rs! a §■ till Förordning angående moni. dråp och annan misshandel.
Med upphäfvande af ej mindre 12 Kap.; 14 Kap. 1 oell 2 §§; 45 Kap. 1, 2, 5 oedi 6 §§; 16 och 17 Kap.; 155 Kap. 1, 3, 5, 6 och 7 '§§; 20 Kap. 1, 2. 3, 4. 5, 55 ochlO§§; 21 Kap. 5 och 6 §§; 22 Kap. 7 §; 24, 25, 26 och 27 Kap.; 28 Kap. 1, 2, 5, 4 och 5 §§; 28, 30, 32, 33, 34, 35,36, 37, 38 oell 39 Kap. Missgerniugs—Balken; 4 Kap. 3 § Straff-Balken och Kongl. Maj:ts Förbud angående dueller och slagsmål den 22 Augusti 1682, än äfven, med nedan nämnda undantag, alla öfriga stadgande!), som ändra eller förklara berörda lagrum och författning eller dervid något tillägga eller innefatta bestämmelse om straffbarhelen af brott och handlingar, som i denna Förordning omförmälas, varde stadgadt, som följer:
Om mord och dråp. § 1 Den som, i uppsåt att döda, med berådt mod beröfvar någon lifvet, miste, för mord, lif sitt. § 2- Har någon gjort försök till mord, och blef endast genom omständigheter, som voro af gerningsmannens vilja oberoende, brottets fullbordan förhindrad ; varde han dömd, om af gärningen kom svår kroppsskada, lill straffarbete på lifstid, och i annat läll till sådant arbete från och med sex till och med tio år.
Kom af gerningen ringa eller ingen skada, må tiden för straffarbetet till två år nedsättas. § 3 Hvar som, med uppsåt att döda, men af hastigt mod, beröfvar annan lifvet, dömes, för dråp, till straffarbete på lifstid.
Var gerningsrnannen, utan egen skuld, genom svår förolämpning eller synnerlig misshandel, af den dräpne till vrede retad; då må straffarbetet inskränkas till viss tid från och med sex till och med tio år.
Proposition M 59- § 4.
Har någon, genom uppsåtlig misshandel, dödat annan, den han ej dräpa ville, och skedde den misshandel med berådt mod; dömes dråparen till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år.
Var misshandeln af den beskaffenhet, att döden, såsom sannolik verkan deraf, ej väntas kunde; då må straffet nedsättas till straffarbete i fyra år. § s. Varder någon dräpen, såsom i 4 § siigs, och skedde misshandeln af hastigt mod; dömes dråparen till straffarbete från och med fyra till och med åtta år.
Var han, utan egen skuld, till vrede af den dräpne retad, såsom i 3 § sägs, eller var misshandeln af den beskaffenhet, att döden, såsom sannolik verkan deraf, ej väntas kunde; då må straffet nedsättas till straffarbete i två år. § 6.
Begår lifstidsfånge dråp, som i 3 eller 4 § sägs, utan de mildrande omständigheter, som för hvartdera fallet äro nämnda; håfve han förverkat iifvet. § 7.
Hafva flere deltagit i misshandel, hvaraf någon ljutit döden; då skall en hvar, som tillfogat den döde lifsfarlig skada, och, der ej viss skada var i sig sjelf lifsfarlig, en hvar, som tillfogat den döde någon af de skador, hvilka i förening orsakat döden, dömas till det straff, hvartill han, om den af honom åstadkomna skadan ensam varit dödande, gjort sig förfallen.
Den, som å den döde gjort ringare misshandel, straffes efter 61 Kap. 2 § Missgernings-Balken, der ej gerningen eljest är med högre straff belagd. % «•
Kan ej utrönas hvilken eller hvilka tillfogat den döde skador, som i och för sig eller i förening varit lifsfarliga; vare straffet för den, som i uppsåt alt döda gjort våld å den dräpne. straffarbete i högst sex år; för den, som med berådt mod, men utan sådant uppsåt, som sagdt är, deltagit i misshandeln, straffarbete i högst fyra år; och för den, som af hastigt mod och utan uppsåt att döda varit i gcrningen delaktig, straffarbete i högst två år.
Proposition Jfä 39. § 9.
Är någon ouppsåtligen, genom vårdslöshet, oförsigtighet eller försummelse, vållande till annans död; dömes till böter från och med femtio till och med femhundra Riksdaler eller fängelse från och med två till och med sex månader.
Var vållandet synnerligen groft; då inå till straffarbete från och med sex månader till och med två år dömas. § 10 För dråp, som pröfvas hafva timål mera af våda, än af vållande, skall ej någon till straff dömas.
Om såramål och ringare misshandel. § 11- Har någon gjort sådan misshandel å annan, att han deraf mistat talförmåga, syn eller hörsel, eller fått svårt lyte eller annat svårt kroppsfel eller stadigvarande svårt men å sin helsa, eller råkat i lifsfarlig sjukdom; dömes, om skadan skedde med berådt mod, tili straffarbete från och med sex till och med tio år, och om den skedde af hastigt mod, till straffarbete från och med två till och med sex år. § 12- Har någon misshandlat annan, såsom i 11 § sägs, utan uppsåt att åstadkomma sådan skada, som i samma § nämnd är; då skall gerningsmannen dömas, om misshandeln skedde med berådt mod. till straffarbete från och med två till och med sex år, och, om den skedde af hastigt mod, till straffarbete från och med två månader til! och med två år. § 13- Gör någon uppsåtligen sådan misshandel å annan, att deraf kommer mindre lyte eller kroppsfel eller lindrigare sjukdom, än i 11 § sägs; dömes till straffarbete från och med två månader tili och med två år eller böter från och med tio till och med femhundra Riksdaler.
För Uppsåtlig misshandel, hvarå ringare eller ingea skada följt, vare straffet Kongl. Majus Nåd.
Proposition Jtt 39. 3 böter från och med fem till och med tvåhundra Riksdaler eller fängelse från och med två till och meth sex månader.
,§ ss Hafva flere deltagit i misshandel, hvaraf kommit skada, som i 11 eller 15 § sägs; då skola, vid straffets bestämmande, de grunder, som i 7 § äro stadgade, tillämpas.
Kan ej utrönas af hvilken eller af hvilka skadan blifvit gjord; då skall en hvar, som i misshandeln deltagit, dömas, om skadan var af beskaffenhet, som i 11 § sägs, till straffarbete i högst två är eller fängelse i högst sex månader, och, om skadan ringare var, till böter från och med fem till och med etthundra Riksdaler. § 16.
Den som, i uppsåt att göra skada, eller eljest i vredesmod, emot annan drager knif eller svärd, spänner bössa, eller reser annat lifsfarligt vapen, straffes, der ingen skada sker, med böter från och med tio till och med femtio Riksdaler.
Kommer skada, må straffarbete från och med två till och med sex månader ådömas, der eljest blott till fängelse eller böter dömas skulle. % W
Nu kan så hända, att någon, under utöfning af laga rättighet att aga den, som under hans lydnad står, tillfogar honom skada, och är den så ringa, som i 14 g sägs, derför må han ej till straff fällas.
g 18.
Är någon ouppsåtligen, genom vårdslöshet, oförsigtighet eller försummelse, vållande till sådan kroppsskada, som i 11 § nämnd är; straffes med böter från och med tio till och med tvåhundra Riksdaler eller fängelse från och med två till och med sex månader.
Å vållande till skada, som i 15 § sägs, vore straffet böter från och med fem till och med femtio Riksdaler. % *9- För sår eller annan kroppsskada, som sker tuera af våda, än af vållande, $kall ej straff ådömas, 6 Kongl. Maj: ta Nåd.
Proposition J\% 59.
Om förgiftning. § 20.
Har någon gifvit annan gift eller dylikt för att honom skada, och dör han deral; varde, ändå att förebäras skulle, att gerningen ej skett i uppsåt att döda, straffad elter i § såsom för mord.
Kommer af den förgiftning svår kroppsskada; dömes till straffarbete på lifstid.
Följer deraf ringare eller ingen skada, eller stadnar brottet vid försök; då skall till straffarbete fran och med fyra till och med åtta år dömas.
Har någon, i uppsåt att annan till lif eller helsa skada, tillredt gift eller dylikt, men gitter ej att till fullbordandet af sitt uppsåt göra försök; varde han till straffarbete från och med två månader lill och med två år dömd, der han ej af egen drift och förr, än brottet blef upptäckt, giftet förstört. § 21.
Förgiftar någon, i uppsåt alt skada andra till lif eller helsa, varor, som lill salu hållas, eller hvad annat som helst, så att allmän fara för menniskors lif eller helsa deraf kommer; dömes till straffarbete från och med sex till och med tio år.
Får någon af den förgiftning död eller svår kroppsskada; vare lag, som i 20 § skils. .§ 22.
Har någon, utan uppsåt, orsakat förgiftning, som i 21 § sägs, och söker ej. ändå att han det varse blifvit, att faran deraf, så vidt ske kan, genast afvärja; vare förfallen till straffarbete från och med sex månader till och med två år.