Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Prot. 1844. 7 Sami. 1 Afd. 6 Hdft. 1 2 Lag-Utskott ett Utlåtande, N:o 15. och bevaras, genom borgens affordrande eller genom mera noggrann tillsyn; och andra försigtighets-mått.
Deremot finnes det förnämsta och nästan enda betydliga skäl, som för bibehållande af nämnde stadganden är att anföra, och hvilket äfven ligger till grund för Rikets Ständers ofvanberörde beslut, vara, att Staten bör med all möjlig omsorg, genom en klok lagstiftning, söka bevara de omyndigas rattr den de sjelfve icke äro i tillfälle att bevaka.
Omförmälde grundsats är riktig och ädel; men, rätteligen uppfattad, fordrar den, att tillämpningen göres från synpunkten af det helas väl , samt utan orättvisa emot någon och under sorgfällig uppmärksamhet derpå , att icke, för de omyndige sjelfve, fördelarue må blifva mera skenbara, än verkliga.
Den nuvarande beskaffenheten af omyndigas formonsrätt försvårar l&neafhandlingar emot fastighets-pant i allmänhet, genom deu mängd omvägar och dermed förknippade utgifter, som erfordras, för att mer eller mindre tillförlitligt ådagalägga, det låntagaren icke i egenskap af förmyndare står i. reöovisuings-ansvar, hvarom dock laglig visshet sällan kan erhållas; och samma förf monsrätt ej allenast utestänger fastighetsegare, som veterligen innehar förmynderskap, från drägtighet i de gemenligen såsom mest fördelagtiga ansedda lånen, eller dem, hvilka lemnas ur allmänna cassor, samt vanligen en längre tid få hos låntagaren innestå, utan minskar äfven, eller stundom tillintetgör,. hans credit i fråga om fastighets-lån hos enskilde, och tillskyndar honom derigenom ett kännbart lidande, hvilket på Lagen kastar ett utseende af orättvisa för de fall, då förmyndarekallet icke är frivilligt, utan en af Lagen ålaggd pligt.
Nuvarande lagstiftning medgifver för öfrigt den för de omyndiga serdeles menliga tolkning, hvilken en del domare, på grund af ordalydelsen i IT Cap. 2 och 8 §§.
Handels-Balken, antagit, att den omyndige ej har förmonsrätt för annat, än hvad honom genom arf tillfallit; hvaraf följer, att för hvad omyndig genom gåfva, testamente, eller annorledes förvärfvat, och för egendom, tillhörig person, sem, efter uppnådd myndighetsålder, blifvit under förmynderskap ställd, skulle myndlingarne sakna all företrädesrätt hos förmyndare..
Den hindrar icke eller förmyndare att, när som helst, tillintetgöra förmonsrätten, enär det måste stå förmyndaren fritt att afhända sig sin fasta, egendom, utan att förmonsrätten i sådan händelse åtföljer egendomen i nye egarens hand.
Lag-V(skottets Betänkande, IV:o 15.
3 Den motverkar till och med, uti mera än ett fall, just det ändamål, den skulle befrämja, såsom: då vederhäftige och till förmyndarekallet skicklige män undandraga sig detsamma, af orsak, att de äro, eller kunna komma i behof al lan emot inteckning; eller da förmyndare utlånar omyndiges medel emot inteckning i annans fastighet, men panten, i anseende till någon okänd tyst förmonsrätt, icke medförer den påräknade säkerheten; eller då de, af Indika förmyndare borde controlleras, efterlåta denna pligt , i förlitande på den tysta föimonsrätten till förmyndarens fasta egendom, som möjligen icke finnes i'behåll, nät förmonsrätten behöfver göras gällande; och redan dessa olägenheter torde, om man tillfyllest genomskådar förhållandet, befinnas, genom deras vidsträckta inflytelse, öfverväga den fördel, som stundom kan tillfalla en ■och annan omyndig, i följd af dess framför inteckningshafvare eeande vilkorliga förmonsrätt. Kong!.
Majrt anser derföre behofvet påkalla en lagförändring, hvarigenom intecknad fordran tillagges ovilkorlig företrädesrätt till betalning framför hindra i .17 Cap. 8 §.
Haudels-Balken omnämnde fordringar.
1 sammanhang härmed kan ock vinnas ett behöfligt förtydligande af lagbuden, -angående inteckningsegarnes anspråk på fastighets-afkastning, samt i fråga derom, hvad under egenskap af uppbörd må med förmonsrätt utgå; äfvensom sådane af rättvisa och billighet påkallade bestämmelser kunna meddelas; att de omyndige lemnas, näst efter inteckningsegare och framför öfriga i berörde § om förmälde kraf, förmonsrät t för all hos föräldrar och förmyndare egande fordran; att, om gäldenären innehar flere förmynderskap, de omyndige erhålla sinsemellan lika rätt, oberoende deraf, om ettdera förmynderskapet är äldre än det andra; att sockne-magasin och alla allmänna af Kongl. Majrt stadfästade cassor. penningeverk och inrättningar undfå samma fördel som ilera lika beskaffade inrättningar redan åtnjuta; att städer för fordran hos deras uppbördsman erhålla betalningsrätt lika med och icke efter kronan; att kyrkor, fattigcassor och socknemagasin, samt Kronan, städer och ofvannämnde allmänna inrättningar sins emellan erhålla lika lätt, utan afseende på tiden, da gäldenären tillträd! förvaltningen al den ena eller andra rättsegandens medel: samt att, för egendom, som emhets- och tjenstemän, i och för embete eller tjenst, af enskilde eniottagit, desse erhålla förmonsrätt till betalning lika med och icke näst efter Kronan, kyrkor och allmänna inrättningar, samt icke blott bos egentlige uppbördsmän," hvartill orden i Förordningen den 18 December 1823 kunna anses föranleda, utan hos embets- och tjenstemän i allmänhet 4 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 15. och då Ridderskapet och Adeln sjelf torde anse den förmonsrätt, som blifvit frälseman tillagd för fordran hos dess uppbördsman, vara för Ridderskapet och Adeln numera mindre nödig, än den måhända förut varit, lärer donna, med andras billiga anspråk på lika fördelar i lika beskaffade fall icke förenliga förmonsrätt böra upphöra, destoheldre, som det obestämda i stadgandet härom gör tillämpningen deraf osäker, och det för långifvare ofta kan vara svårt, om icke omöjligt, att med säkerhet få veta, till Indika personer frälsemän anförtrott uppbörd. Kong!.
Maj:t vill fördenskull, efter det Högsta Domstolen och StatsRådet, på sätt närlagde Prbtocoll utvisa, hörde blifvit, härigenom i Nåder föreslå Rikets Ständer att, med upphäfvande af 8, 9 och 10 §§. i 17 Cap. Handels-Balken, samt Förordningen den 22 November 1791, angående städernes förmonsrätt hos deras uppbördsmän, och 3 mom. i Förordningen den 18 December 1823, angående enskildes förmonsrätt för medel, som uppbördsman enligt tjenstepligt emottagit, i stället antaga nedanstående, med 11, 12, 14 och 15 §§. i 22 Cap.
Handels-Balken af Lag-Comitéens förslag till allmän Civil-lag hufvudsakligen öfverensstämmande lagbud. *Har någon fått inteckning i gäldenars fasta egendom, ege förmonsrätt i samma egendom och i den afgäld, som under concurstiden deraf faller för hufvudstol, så ock för ränta intill betalningsdagen ; dock galle förmonsrätt till ränta, som före conoursens början upplupen är, ej för längre tid än tre år.
Ar fäst egendom intecknad för fleres fordringar, och räcker den ej till för alla, kåfve den, som äldre inteckning eger, företräde.
Sedan tages omyndigs fordran i hufvudstol och jänta, till betalningsdagen, hos föräldrar och förmyndare ut.
Aro förmynderskap flere, egen de omyndige sig emellan lika rätt.
Derefter skola, utan förmonsrätt sig emellan, gäldas:
Kyikers, Fattig-cassois och Socknemagasins fordringar hos deras föreståndare: Kronans, Städers och Allmänna af Konungen stadfästade Cassors, Penningeveiks och Inrättningars fordringar hos de tjenstemän, som äro satte att deias inkomster uppbära, för hvad af sådan upphöj d hos dem innestår: så ock enskildes fordringar hos Embets- eller tjenstemän, för egendom, som desse, i och för embete eller tjenst, emottagit.” Tillika föreslår Kong!. Maj:t, att, såsom en följd af denna lagföiändring och till förtydligande af 2 § 17 Cap: Handels-Balken, förklaras måtte: att hvad sistnämnde lagrum innehåller om faddergåfva, som är förvandlad och ej 5 Lag-Utskottets Betänkande, N:o i5. i behåll, icke må lämpas till den händelse, då omyndig för sådan faddergåfva eger fordran hos föräldrar eller förmyndare, i hvifket fall, efter hvad ofvanför om omyndigs fordran i allmänhet är sagdt, skall förfaras,* äfvensom att, på det öfverförmyndare och andra vederbörande må ega erforderligt rådrum, att vidtaga de försigtighetsmått, som, med anledning af ifrågavarande lagförändring, kunna anses nödige, densamma icke må blifva gällande i de concurseller förmonrätts-tvister, som hos vederbörande Embetsverk redan äro, eller under loppet af första året efter det år, då den nya författningen blifver utfärdad, göras anhängige.
Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kong!.
Nåd ecb Ynnest städse välbevågen.
Slott den 1 Augusti 1844.
Gyllenhaai Derjemte har Utskottet erhållit del af ej allenast de i Ståts-Rådet och Konungens Högste Domstol i ämnet liållne Protocoll, än ock de yttranden, som dels för och dels emot ifrågavarande Nådiga Proposition blifvit, före dess remitterande, afgifne hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln samt hos Hederv. Bonde-Ståndet, tillika med ett sedermera hos förstnämnde Riks-Stånd af Friherre J\ordenfa/k: J.: aflemnadt anförande.
Efter att hafva tagit de
Utskottet sålunda tillhandakomne handlingar i öfvervägande, går Utskottet att meddela sitt Utlåtande öfver omförmäldte Nådiga Proposition:
De väsendtligaste förändringar i nu gällande lag, som med den Kongl.
Propositionen åsyftas, äro följande: att, då inteckningsrätt i fast egendom, jemlikt 8 § i Ilandels-Balkens 17 Cap., endast gäller framför de förmonsrätter, som grundas på egarens personliga förhållanden till omyndig, Staten eller de allmänna inrättningar, hvilkas medel han förvaltar, derest inteckningsrätten är äldre, än berörde förhållanden, *å skulle numera denna rätt hafva ett ovillkorligt företräde, utan afseende på 6 Lag-Vtikottets Betänkande, N:o 15. tiden, då egaren iklädt sig ansvar af förmyndare, föreståndare eller uppbördsman; och att omyndiges fordringar skala utgå framför kronans, kyrkors och allmänna inrättningars.
Om än vid de serskilde tillfällen, då denna fråga förevarit, stridiga meningar yppats, angående rättvisan och rådligheten af en sådan nedlyftning, hafva likväl åsigterne i allmänhet ej varit delade derom, att dessa tyste förmonsrätter äio af skadligt inflytande på real-crediten.
Svårigheten och, i de flesta fall, omöjligheten att vinna säker underrättelse, om en person är eller varit förmyndare, föreståndare eller uppbördsman, om beloppet af de medel, hvarför lian i följd af sådan befattning bör ansvara, och om eller å hvad tid ansvarigheten eller den deraf beroende förmonsrätt må hafva upphört, sedan personen blifvit skiljd från den befattning, hvarifrån samma rätt sig härledt, hafva hos förstiäckningsgifvare vackt farhågor, hvilka lagt hinder i vägen lör den, som sökt erhålla lån, emot säkerhet i fast pant; och, enligt hvad i den Nådiga Propositionen förmäles, utestänger denna lätt hvarje fastighetsegare, som veterligen innehar förmynderskap, från de lån, som på längre tider lemnas af allmänna cassor och anses mest fördelagtige, samt kastar såmedelst ett utseende af orättvisa på lagen, enär förmyndare-kallet icke är frivilligt, utan en af lagen ålagd pligt.
Då det rådande misstroendet till inteckningar är oförenligt så väl med begreppet om den säkerhet, hvilken uti en pant bör vara förvarad, som med inteckningens ändamål, synes lagstiftarens mellankomst bär vara af nöden.
Emot det förslag, som lör undanrödjande af omförmaldte skadliga förhållande i Nåder blifvit för Rikets Ständer framstäldt, hafva dock åtskilliga anmärkningar egt rum; men enär kronan, kyrkor, fattighus och andra likarätt egande verk och inrättningar hafva i sin magt att utöfva sträng och noggran controll å uppbördsman och förvaltare, och desse följaktligen
Uro underkastade en fortgående och oafbrnten tillsyn, som, å de publika förvaltningsverkens sida, aldrig bör eller utan ansvar får åsidosättas, synas de anmärkningar, som blifvit gjorda emot en nedflyttning af den rätt, som Kronan jemte öfriga omförmälda cassor, verk och inrättningar för närvarande ega bos uppbördsman och föreståndare, icke förtjena synnerlig uppmärksamhet.
Också hafva de flesta an~ märkningarne varit föranledda af fruktan att, genom den föreslagna förändringen, omyndiga, hvilka äro oförmögne att sjelfve vårda sina angelägenheter, skulle alltför ofta komma att vidkännas förluster, deremot ifrågaställde förmons - Lag-Utskottet/ Betänkande, N:o iS. 2 rätt förmenats utgöra ett säkert värn.
Den fråga kan härvid göras, om någon verklig och betryggande säkerhet nu finnes uti den af lagen för barnagods bestämda förmonsrätt.
För besvarande af denna fråga torde böra ihågkom mas, hurusom lagen hvarken fordrar, såsom villkor för behörighet att vara förmyndare, egandet af fastighet, eller hindrar den, som vid förmynderskans emottagande eger dylik, att densamma sig afhända.
Genom sistberörde åtgärd försvinner emedlertid den säkerhet, förmonsratten skulle medföra, sä vidt denna rätt afser förmyndarens fasta gods.
Men försäljningen kan ofta hafva varit föranledd just af ett penningebehof, för hvars afhjelpande genom stående låu förmynderskapet utgjort ett hinder, derest förmyndaren icke velat begagna en annan, enligt hvad erfarenheten visat, ofta anlitad utväg att gäcka ligen.s bud, nemligen den att, efter öfverenskommelse med tredje person, åt honom afträda förmyndare-befattningen för att densamma efter kort tid återtaga se dan egendomen blrfvit till annans säkerhet, under liden, intecknad i hvilken händelse myndlingens förmonsrätt ej åter vidtager, förr än ifrån len dag då förmynderskapet ånyo anförtroddes åt förre förmyndaren.
Den säkerhet, som så helt och hållet kan till sitt bestånd eller upphörande vara beroende pa ensidiga åtgärder af den, hos hvilken denna säkerhet förutsattes, lemnar i verkligheten föga trygghet emot vårdslöshet och oredlighet hos förmyndare..
Men utom det skäl, som af berörde osäkerhet kan hemtas emot bibehållande af omyndiges ifrågaställde företrädesrätt, bör äfven uppmärksamheten fästas vid den i Kongl.
Majds Nådiga Proposition anmärkte omständighet att penna företrädesrätt uti mera än ett fall motverkar det ändamål, den borde befrämja, enär mången vederhäftig och skicklig person måste undandraga sig förmyndare-kallet, emedan lian kunde komma i behof att söka lån emot inteckning, samt den inteckningssäkerhet, som förmyndare tager i annans egendom för omyndiges medel måste vika, derest någon okänd tyst förmonsrätt göres gällande.
® A igten af denna omständighet kan icke förbises, i synnerhet om man besinner svårigheten att finna till förmyndare fullt passande personer och deraf härflytande nödvändigheten att göra det omöjligt för dessa att, utan skada för dem sjelfva, åtaga sig ett kall, för hvars ordentliga handhafvande den moraliska känslan är en säkrare borgen, än det ekonomiska välståndet.
Att emedleitid derpå bör aktas, kan icke motsägas; och vore de omyndigas oftanämnde förmonsrätt fullt betryggade, erbjöde densamma osviklig sä - 8 Lag-Utskottets Betänkande, N:o i5. kerliet, så vore jemväl en rubbning deraf betänklig, oansedt dess skadliga verkningar på allmänna crediten; men då denna rätt för bos förmyndaren innestående barnamedel kan när som helst af förmyndaren tillintetgöras; då således en i många, kanske de fleste, fall blott skenbar säkerhet ligger deri; då densamma motverkar det mål, den bör främja, och dä en kraftlös och ändamålsvidrig lag är sämre, än ingen, och en ofullkomlig i sin felagtighet innebär en källa till ständiga öfverträdelser och oredor; anser
Utskottet några betänkligheter icke böra möta emot vidtagandet af nu ifrågaställde förändring, hvars föremål är icke minskning i det skydd, de omyndigas värnlöshet af Staten påkallar, utan borttagandet ur lagen af ett stadgande, som, utan att bereda den för enskilda fall dermed åsyftade fördel, deremot medför allmänna menliga påföljder.
Farhågan för en sådan förändring torde dessutom kunna minskas i betraktande deraf, att omyndiga, likmätigt den Kong!.
Propositionen, skulle hädanefter erhålla förmonsrätt i förmyndares egendom framför kronan, kyrkor, fattighus och andra, efter nu gällande
Lag, med förmynderskap lika rätt egande Verk och Inrättningar, genom hvilken förändring de omyndigas säkerhet komnte att ökas.
För ett dylikt företräde tala jemväl rättvisa och billighet.
På sätt förut blifvit anmärkt, kunna kronan och andra allmänna verk och inrättningar, medest vidtagande af hvarjehanda försigtighetsmått, medelst en oafbruten tillsyn af ansvarige personer, iagttaga sin rätt.
Så icke den omyndige.
Det bar derföre blifvit en samhällets oeftergiflig^ pligt att vårda sig om den värnlöse, och en lagstiftarens skyldighet att genom lagen underhjelpa denna omvårdnad.
Deri ligger grunden till det Nådiga förslaget i denna del, deri grunden till den redovisningsskyldighet, som är ålagd förmyndare och som, redan innefattande ett riktigt värn för de omyndige, Utskottet sökt göra än mer betryggande, medelst det förslag, som Utskottet i serskildt betänkande, (N:o 14), för beredande af säkrare controll i omförmälde hänseende inför Rikets Ständer framlagt.
Härmed förmodar Utskottet, att de farhågor, som blifvit yttrade mot antagande af ifrågaställde förändringar i prioritetsrätten, blifvit undanröjde; och att visadt är, det Utskottet icke saknar giltiga skäl, för att i denna del understödja det Nådiga förslaget.
En - 9 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 15.
Enligt detsamma skulle vidare: a) Sockenmagasiner och alla allmänna af Kongl. Maj:t stadfastade cassor, penningeverk och inrättningar undfå samma fördel, som flera lika beskaffade inrättningar redan åtnjuta; //) Städer för fordran hos deras uppbördsmän erhålla betalningsrätt lika med och icke, på sätt i Kongl. Förordningen den 22 November 1791 stadgas, efter Kronan; <0 för egendom, som embets- eller tjensteman i och för embete och tjenst af enskilde emottagit, dessa erhålla förmånsrätt till betalning äfven lika med kronan, kyrkor och allmänna inrättningar, icke blott hos egentliga uppbördsmän, hvartill Kongl.
Förordningen den 18 December 1823 föranleder, utan hos embets- och tjenstemän i allmänhet; d) den frälsemän tillagda förmonsrätt för fordringar hos deras uppbördsmän upphöra; omyndige njuta förmonsrätt för all hos föräldrar eller förmyndare egande fordran samt, om gäldenären innehar flere förmyndarskap, sins emellan erhålla lika rätt, antingen det ena förmyndarskapet är äldre än det andra; f) Kronan, städer, kyrkor och andra lika förmonsrättegande Verk och Inrättningar likaledes sins emellan hafva samma rätt; och g) förmonsrätten för inteckning i fastighet äfven sträcka sig till den afgäld, som deraf under concurstiden faller.
Af dessa bestämmelser kunna emedlertid icke alla anses innebära uttrycklig förändring i nu gällande lagar och författningar.
Dertill kunna åtminstone icke hänförås bestämmelserne: att företrädesrätt i fastighet äfven bör sträcka sig till den afgäld, som under concursen faller; att omyndiga skola njuta förmonsrätt för all deras fordran hos föräldrar och förmyndare, samt att, dm gäldenären innehar flera förmynderskap, de omyndige sins emellan böi a erhålla lika rätt, utan afseende på förmynderskapens ålder, enär lagskipmno-en i allmänhet härmed varit öfverensstämmande.
För närvarande saknas dock bestämda stadganden i dessa delar; och behofvet deraf är desto större, som all villrådighet och osäkerhet måste undanrödjas för bedömandet af sa Bih. till It.
7 Sami 1 A(d, 6 Häft, 2 10 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 15. vigtiga, ofta återkom in an de förhållanden, som omförmälde.
För rättvisan i dessa bestämmelser torde emedlertid vara nog att erinra: att den, som för fordran förvärfva t panträtt i fast egendom, måste vara berättigad till den afgäld, som deraf faller, då panten blifvit öfverlemnad till fordringars godtgörelse; att, då det är förmyndarens och den omyndiges personliga förhållanden till hvarandra, den förres pligt att vaka för den sednares bästa, och den sednares oförmåga att sjelf vårda sina interessen, som grundlägga myndlingens förmånsrätt för de medel, förmyndaren förvaltat, så bör beskaffenheten af den omyndiges åtkomst, den vare sig arf, gåfva eller testamente, ej verka till hvarken ökande eller minskande af hans rätt; och att, enär ett sednare förmynderskap i allmänhet måste antagas öka de tillgångar, en förmyndare har om händer, och såmedelst säkerheten för en hans förra myndling, det vore obilligt att så ‘gynna den sednare på den andres bekostnad, att denna ej ens finge dela hvad han sjelf infört, utom det att den enas rätt bör af lagen hållas i lika helgd med den andras.
Dessa för lika rätt omyndige emellan anförde skäl äro jemväl tillämplige för likhet emellan Statens och allmänna Verks och Inrättningars fordringar hos uppbördsman och föreståndare.
För rättvisan af en sådan likhet åberopas de följaktligen af LT(skottet, som jemväl anser de öfrige föreslagna förändringar i förmonsrätten till fördel för sockenmagasin och allmänna af Kong].
Maj:t stadfästa de cassor, penningeverk och inrättningar, för städer och för enskilde, som till emhets- och tjensteman, i och för deras befattningar lemnat egendom, vara i full öfverensstämmelse med rättvisans kraf och billighet; och förmodar Utskottet de i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition anförde skäl för upphörande af frälsemäns nu egande, på Ridderskapets och Adelns Privilegier den 16 October 1723 grundade, förmonsrätt för fordringar hos deras uppbördsman, vara så öfvertygande, att Höglofl.
Ridderskapet och Adeln ej tvekar att, genom en eftergift i denna deL medverka till en af behofvet påkallad lagförbättring.
Då, genom förvandling åt faddergåfva, som förmyndare emottagit, den omyndige får en motsvarande fordran hos den förre, hvarför han icke skäligen bör njuta mindre rätt, än för annan fordran, synes det förtydligande, som Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit af 17 Cap. 2 § Handels-Balken, vara ändamålsenligt.
Sedan Utskottet sålunda granskat Kongl.
Majrts Nådiga Proposition, får Utskottet, under öfvertygelse att ett antagande deraf skulle så för det allmänna som för den enskilde blifva välgörande, alltså vördsamt tillstyrka, 11 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 15. attj derest Höglofl.
Ridderskapet och Adeln medgifverj det den förmånsrätt, frälsemän för närvar ande ega för fordringar hos deras uppbördsman, må upphöra.
Kong/.
Maj\ts ifrågavarande Nådiga Proposition måtte af Rikets Ständer bifallas.
Af Herr Grefve Mörner: ”Redan under flere Riksmöten har frågan om de tysta förmonsrätternes afskaffande utgjort föremål för Rikets Ständers öfverläggningar.
De skiftande oden, som den derunder rönt, vittna nogsamt både derom, huru föga stadgade opinionerne i detta hänseende varit, och derom huru grannlaga man ansett hvarje åtgärd, syftande att förminska eller förändra den säkerhet, Lagen för närvarande tillerkänner omyndige för deras hos förmyndaren innestående medel.
För att undanrödja betäukligheterne hos dem, som hyst den åsigt, att de omyndige skulle komma att äfventyra allt för mycket, derest den dem nu tillagde förmånsrätt skulle borttagas eller nedflyttas efter alla inteckningar, utan afseende på deras ålder, i förhållande till den tid, då förmyndaren blifvit till förmynderskapet förordnad, har man förut ansett nödigt att med förslaget om de tysta förmonsrätternes afskaffande och, såsom ett derifrån oskiljaktigt villkor, sammanknippa bestämmandet af bättre och fullständigare controller å förmyndarne, men nu har ett sådant förfarande icke vidare funnits af behofvet påkalladt.
Visserligen är ett serskildt förslag i sistnämnde hänseende äfven vid denna Riksdag framstäldt, men det står icke i något sammanhang med frågan om de tysta förmonsrätternes afskaffande, utan det kan nu komma att helt och hållet bero af voteringarnes utgång i de serskilda Riks-Stånden, huruvida ej de omyndige skola gå miste om den dem för närvarande tillkommande företrädesrätt till betalning utur förmyndarens fastighet framför sådane inteckningar, som vunnits efter det denne blifvit till förmyndare-befattningen förordnad, utan att dock från Rikets Ständers sida några mått och steg vidtagas för att på annat sätt betrygga de omyndiges rätt.
Ensamt denna omständighet har synts mig nog vigtig, för att bestämma mig att emot Utskottets afgifne betänkande anmäla mina reservation; men flere andre för-? hållanden komma dessutom härtill, hviika det skulle blifva för vidlyftigt att fullständigt, utveckla, och jag derför endast får i korthet antyda, nemligen:
Att, om äfven förslaget till förändring uti 23 Cap. 1 och 2 §§.
Ärfda-Ralken an?