Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att alla dessa omständigheter tyda pä en stundande ombildning af formerna för vår representation, torde svårligen kunna förnekas.
När och huru sådant kommer att ske, är deremot icke möjligt att förutsäga.
En allmänt antagen regel vid all lagstiftning varnar för tvänne motsatta ytterligheter.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 90. 7 revisionen gjorde sig det hopp, att Kongl. Maj:t skulle så ordna ärendenas gång inom departementet, att det högst vigtiga undervisningsväsendet kunde få påräkna en närmare och omständligare tillsyn.
Sedan den högre styrelse öfver läroverken upphört, som tillförene varit lemnad åt det år 1801 af Konungen inrättade Kanslersgiilet, hvars befattning år 1809 uppdrogs åt den år 1833 indragna Kanslistyrelsen, hade frågan om nödigt biträde åt föredraganden uti Ecklesiastik-departementet i och för läroverks-ärendenas styrelse och vård, på detta sätt af sist församlade skolrevision blifvit väckt.
Att en Byrå-chef för dessa ärendens särskilda behandling skulle anställas, utgjorde förslagets första moment, men i afseende på det andra, eller frågan om biträde af i undervisningsväsendet erfarne och kunnige män, hade revisionen ej uppgifvit, huruvida den ansett dessa böra antingen utgöra ett permanent Kollegium, eller, i likhet med hvad lärer vara förhållandet i Norrige, bestå af personer utom embetsverket, som af föredraganden i särskilda förekommande fall anlitades och rådfrågas.
Utan att ingå i någon granskning häraf, har motionären blott velat framhålla första momentet af frågan eller behofvet af en särskild Byrå-chef för läroverks-ärender inom Kongl.
Ecklesiastik-departementet, under förhoppning att, derest föredraganden erhåller ett ständigt biträde af en för sådant ändamål anställd Byrå-chef, och i förutsättning att denne äfven alltid måste vara en i undervisningsväsendet erfaren och kunnig man, det biträde, som dessutom skulle erfordras, må efter hand och befogenhet kunna framgent anställas.
Gåfves åt en sådan person en anständig aflöning, och vore han förbunden att uteslutande egna hela sin tid åt sitt nya uppdrag, har motionären ansett ändamålet med blott ett enda sådant biträde, och hvilken person borde vara amovibel i likhet med nuvarande Expeditions-chefen, säkrare kunna uppnås, än om det anslag, staten torde kunna lemna, delas mellan flera, som således ej fä någon få tillräcklig inkomst, att deraf kunna med familj lefva i hufvudstaden, hvaraf följden blefve den vanliga, att antingen de tillika skulle söka sig andra befattningar och förlora hågen och förmågan att fullt egna sig åt denna, eller att ingen verkligen duglig person skulle vilja emottaga en sådan tjenst, men att sinecurer deraf skulle uppstå för åtskilliga behöfvande personer inom hufvudstaden.
Till förekommande häraf har motionären föreslagit för en Byrå-chef uti läroverksärenden samma lön, att på rikets stat uppföras, som för Expeditions-chefen utgår, eller 3000 rdr banko, samt resekostnaders bestridande utaf extra utgiftsmedel för de resor han af föredraganden erhåller uppdrag att, å tjenstens vägnar, företaga, med det vilkor, att han 8 Allmänna Bevars- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 90. sin tjenst icke längre behåller, än på obestämd tid, samt med rätt att till sin förra tjenst återvända, i fall han sådan innehafver, hvilken under tiden må af vikarie skötas emot halfva lönen, då den öfriga hälften tillfaller Elementarläroverkens besparingsfond; förutsättande motionären i alla händelser, att till sådan Byrå-chef endast och alltid bör komma att utses en yngre person af läroverket, vare sig från akademien eller skolan, begåfvad ej blott med lärdom, utan äfven med till tjensten nödig erfarenhet.
Utskottet får i anledning häraf anföra, att sedan frågan om inrättande af en särskild Afdelning eller Byrå inom
Ecklesiastik-departementet för behandling af läroverksärenden blifvit i ofvanberörde måtto af 1S43 års skolrevision väckt, har densamma utgjort föremål för både Kongl.
Maj:ts och Rikets Ständers pröfning.
Enligt hvad protokollet för Ecklesiastik-ärenden af den 9 November 1847 utvisar, och hvilket är bilagdt Kongl. Maj:ts vid sistförflutna riksdag aflåtna nådiga proposition till Rikets Ständer, angående statsverkets tillstånd och behof, har Chefen för Ecklesiastik-departementet i underdånighet anmält behofvet af en Öfverstyrelse för undervisningsverken, hvarefter Kongl. Maj:t uti bemälda nådiga proposition väl gifvit tillkänna, det Kongl. Maj:t icke funnit skäl att, rörande detta behof, då göra nådig framställning, men deremot äskat ett särskildt årligt anslag af 3,000 Rdr för bekostandet af det biträde, sorn till skolväsendets ordnande komme att lemnäs af personer, hvilka i ämnet egde speciel kännedom och erfarenhet.
I anledning häraf tillstyrkte Stats-Utskottet, uti sitt betänkande N:o 124, att så väl det öfverskott, hvilket kunde uppkomma å den med skolafgifterna afsedda stats-lillgång, som ock besparingarne å Elementar-läroverkens anslag, måtte användas till arbetsbiträde och resekostnader, äfvensom till öfriga för den nya läroverks organisationens verkställande nödiga utgifter• och bifölls detsamma af Rikels Sländer.
Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten fingo äfven vid nämnde riksdag till gemensam handläggning emottaga motioner angående inrättandet af en Byrå för läroverks-ärenden inom Ecklesiastik-departementet och yttrade, vid besvarandet deraf i Utlåtandet N:o 81, som af Riksstånden godkändes, att, då medel blifvit anvisade till arbetsbiträde, resekostnader med (lera nödiga utgifter i och för den nya läroverksorganisationen, samt enär Kongl. Majit såmedelst egde tillfälle att på sätt, som i Nåder ansåges lämpligast, ordna tillsynen öfver Rikets läroverk, Utskotten funnit sig böra hemställa, att motionerne icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Dä förslag Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Vt skottets Utlåtande, Nio 90.
9 Då förslag om anställande af serskildt biträde åt Chefen för Ecklesiastik-departementet i och för behandlingen af läroverksärenden nu blifvit i ofvanomförmälde måtto af enskilde motionärer framställde, så får Utskottet, i anledning deraf, anföra, att enär Kongl.
Sig föranlåten att vid sistlidne riksdag, i och för ordnandet af skolväsendet, till Rikets Ständer göra framställning om medels anvisning till bekostande af nödigt biträde dervid af kunnige och erfarne personer, men icke funnit skäl att vid innevarande riksdag göra en likartad framställning, behofvet af ett sådant biträde icke mera synes i samma mån som förut vara för handen.
Utskottet tror, att, om för ärendenas behöriga vårdande och oafbrutna gång inom
Ecklesiastik-departemeritet det funnits oundgängligt att öka den der redan befintliga etnbets- eller tjenstemanna-personal, Kongl. Maj:t, som först och säkrast är i tillfälle att ett sådant behof inse och bedömma, då ej heller underlåtit att derom till Rikets Ständer göra nådig framställning, samt att derföre hvad af motionärerne härutinnan blifvit föreslaget kan anses obehötligt, hvadan Utskottet får vördsamt tillstyrka, att ifrågavarande motioner icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Häremot anfördes följande reservation af Herr Kontraktsprosten J. C.
Söderberg: ”Emot Ekonomi-Utskottets sätt att affärda dessa motioner får jag mig reservera, emedan jag anser Ekonomi-Utskottet icke ega rättighet att till afgörande företaga frågor rörande statsanslag till tjenster, hvilka tillhöra Stals-Utskottets behandling, och med hvilket Utskott derför detsamma åtminstone hade bordt sammanträda, liksom skedde vid förliden riksdag för de då i samma syftning väckta motioner, enligt hvad synes af sammansatta Stats- och Ekonomi-Utskottens Utlåtande N:o 81 riksdagen 1848.
Jag får äfven reservera mig emot Utskottets åtgörande att nu serskildt behandla Herr Ribbings motion om inrättande af ett Ecklesiastik-kollegium, hvilken motion, om äfven mer omfattande, hade, enligt min tanka, rättare bordt sammanföras med de i detta Utlåtande intagna, hvilka till en del afse detsamma eller organisationen af en läroverks-styrelse.
Hvad sjelfva saken angår, får jag slutligen reservera mig emot de af Utskottet anförda motiverna för dess beslut.
Med inrymmande af allt tillbörligt afseende för Universitetens och Elementar-läroverkens nuvarande Bih. till R.
St. Prot. 1850—1851. 8 Sami. 20 Haft. 2 10 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 91. styrelser, äro likväl dessa så många och tillika alla underordnade Konungens Ecklesiastikdepartement, hvars Chef, enligt hvad Kongl. Maj:t i Dess nådiga proposition till Ständerne vid förliden riksdag tilikännagaf, är i behof af biträde i och för läroverks-ärendena, att i afseende på sakens erkända vigt och hvilken inom sista läroverks-revision enhälligt omfattades samt jemväl vunnit ett förtjent afseende af de deröfver hörda auktoriteter, föga torde behöfva tilläggas.
Ehuru ytterligare en Kongl, proposition i sådant hänseende kunde vara att vänta, vågar jag dock anse, ieke i denna fråga bordt vara enskild motionär mindre tillständigt göra förslag eller hoppas framgång, än erfarenheten vid denna riksdag redan visat genom det lysande resultatet af en annan, äfven genom enskild person väckt, motion, om betydliga anslag och inrättandet af 2:ne nya professioner vid Upsala Universitet.” N:o 91.
Ank. till Exp.-Utsk. den 3 Maj 1851, kl. 12 midd.
Utlåtandej i anledning af räckt fråga, om förändring af 11 § uti Kongl. Stadgan om Tullförpassning och Tullbevakning.
Uti en hos Vällofliga Borgare-Ståndet väckt, till Utskottet remitterad, motion, har Herr W- Palander, anmärkt olämpligheten af den uti 11 § af gällande förpassnings-stadga intagna föreskrift, att för erhållande af förpassning å utländska varorna Arrac, Cognac, Genever, Rom, Sprit, Kaffe, Socker, Tobaksblader, Negerhead och Vin, det vilkor skulle ega rum, att varan bevisligen inkommit i riket, eller blifvit från nederlagen förtullad, inom tvä år från den dag, då förpassning äskas, och föreslagit, att berörde föreskrift, som vore stridande emot eganderättens helgd samt derjemte i handeln medförde många obehagligheter och förluster, måtte förändras derhän, att ”så länge införtullad vara finnes i någons ego, bör den utan hinder få försändas land- eller sjövägen;” äfvensom motionären ansett, att Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 92.
11 andra lämpliga åtgärder kunde vidtagas, som betryggade emot tullförsnillning för sådane varor, såsom t. ex. hvarje Collys förseende med den tullkammares sigill, hvarest införtullning skett.
Att de kontroller, som äro stadgade, till förekommande af tullförsnillning och oloflig införsel af utländska varor, icke helt och hållet medföra den med samma kontroller afsedda verkan, är ett af dagliga erfarenheten besannadt förhållande, som bäst bevisas af antalet utaf de förbrytelser emot tullförfattningarne, som vid domstolarna beifras.
Den föreskrift, hvars borttagande motionären påyrkat, bidrager dock obestridligen i betydlig mån till upptäckten af tullförsnillning för ofvanomförmälda varor, helst de, som få införas endast i stapelstäderna, icke kunna derstädes mer än till ringare del konsumeras, utan måste vidare för afsättningen till landsorterna försändas; och som, efter Utskottets tanke, hägen att insmugla sådana varor skulle uti ej obetydlig mån ökas genom upphäfvandet af ifrågavarande föreskrift, som dessutom icke, på sätt motionären antydt, medför någon serskild kostnad, enär lösen för bevis om skedd förhållning icke eger rum; så får Utskottet hemställa, att motionen må förfalla.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om upphäfvande eller ändring af Kongl. Brefvet den 2 Augusti i836, angående tull för segling å bränvinskärl, sorn föras öfver saltsjön.
Under åberopande deraf, att lagstiftningen för handeln och industrien synts i allmänhet vilja arbeta sig ur de band, som fordna förhållanden möjligen gjort behöfliga, har Herr J. F.
Ekenman uti en inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckt, till Utskottet remitterad, motion, yrkat upphäfvande af den genom Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 2 Augusti 1836 meddelade föreskrift, att vid inrikes bränvinstransporter, hvarunder saltsjön till större 12 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 92. eller mindre del befares, tallförsegling skulle anbringas å eller öfver alla öppningarna af bränvinskärlen samt till framkomsten bibehållas i orubbadt skick vid det ansvar, 25 § i Förpassningsstadgan bestämde, och att en afgift af 4 skillingar banko skulle utaf godsegaren erläggas för hvarje sålunda försegladt bränvinsfastage; och bar motionären förmält, att det sällan eller aldrig skulle inträffa, att nämnde försegling förblef orubbad till framkomsten och att det då för skepparen återstode att% freda sig från det dryga bötesansvaret, genom ådagaläggande deraf, att rubbningen skett af våda, hvilket i de flesta fall vore ganska lätt, så att den afsedda kontrollen icke vunnes.
— Slutligen och för den händelse, att denna kontroll ansäges böra bibehållas, har motionären hemställt, att den dervid föreskrifna afgift måtte anses inbegripen bland de sportler till tulltjenstemännen, hvilka genom Kongl.
Maj:ts nådiga kungörelse den 3 December 1812 äro afskaffade.
Hvad först angår motionärens yrkande derom, att ifrågavarande tullförsegling skulle upphöra, så, enär det icke är uppgifvet, att någon olägenhet för rörelsen genom denna kontroll eger runi samt hvad motionären förmält om samma kontrolls otillräcklighet till följe af ofta inträffande rubbning utaf förseglingen, synes vara ett ämne, som icke tillhör Rikets Ständers, utan vederbörande embetsmyndighets upptagande och pröfning, finner Utskottet sig böra hemställa, att motionen i denna del icke må till åtgärd föranleda.
Beträffande derefter motionärens framställning i öfrigt, åsyftande, att den med oftanämnde tullförsegling förenade afgift måtte upphöra; så och med tillkännagifvande, att en lika beskaffad framställning vid sednaste riksmöte blifvit gjord, får Utskottet, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Ekonomi-Utskottet då i ämnet yttrat, (i BetänkandefiN:o 104}, vördsamligen anföra, att den åberopade Kongl. Kungörelsen af den 3 December 1842 endast afsett borttagande af så beskaffade sportler, som enligt 1S30 års Sporteltaxa tulltjenstemännen tillkommit, men icke sådana, hvilka, likasom den ifrågavarande, genom serskilda författningar blifvit dem tillagda; äfvensom att skäl icke synes vara att afskaffa denna sportel, emedan i sådant fall statsverket, som icke uppbär någon inkomst i tullbehandlingsväg af ifrågavarande trafik, skulle få vidkännas kostnad för ersättning af tulltjenstemännens besvär med förseglingen, hvilken kostnad deremot billigtvis syn es böra drabba den trafikerande; på grund hvaraf allt Utskottet tillstyrker, att motionen äfven i denna del må lemnäs utan afseende.
Stockholm den 2 Maj 1351.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial, N:ris 93 och 94. 13 N:o 93.
Ank. till Exp. Utsk. den 3 Maj 1851, kl. 12 midd.
Memorial, i anledning af återremiss af Utskottets betänkande IS:o ya om inrättande af Länsnämnder.
Vällodige Borgare-Ständet har till Utskottet återremitterat nämnde betänkande; men som detsamma blifvit af de öfriga Iliks-stånden bifallet och beslut deröfver sålunda redan är fattadt, så kan återremissen icke föranleda till någon Utskottets vidare åtgärd.
N:o 94. % Ank. till Exp.-Utsk. den 3 Maj 1851, kl. 12 midd.
Memorial, i anledning af återremiss af Utskottets utlåtande N:o 8ij angående förändringar i Kongl, förordningen om Prestval af den 1 April i8f3.
Detta utlåtande, som är af Ridderskapet och Adeln, Borgare- och Bonde-Stånden, enligt einottagna protokolls-utdrag, under den 16 sistlidne April i sin helhet bifallet, har af högvördiga Preste-Ståndet, i afseende på den i utlåtandet föreslagna förändring uti 45 § af högstberörde nådiga förordning, blifvit återremitteradt; men som beslut äfven uti återremitterade punkten sålunda redan är fattadt; så kan återremissen icke föranleda till någon Utskottets vidare åtgärd.
Prot. 1850—51. 8 Sami. 30 Iläft. " 3 STOCKHOLM, TBYCKT HOS N. MARCUS, 1851.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 95. 1 N:o 95.
Utsk. <ien 15 Maj 1851, kl. 5 c. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om åtgärders vidtagande för befordrande af slöjder och binäringar lins allmogen m. m.
Förenämnde, lill Allmänna Besvärs- oell Ekonomi-Utskottet remitterade, motion har blifvit väckt inom Vällofl. Borgare-Slåndet af Hr K. A. Almyren, hvilken deruti anfört: att, som det härda klimatet i Sverige, jemförelsevis med andra länders, ej blott föranledde behofvet af varmare kläder och boningar samt starkare och ymnigare föda, och sålunda gjorde lefnadskostnaden högre, utan ock förhindrade sysselsättningen vid jordbruket under en stor del af året, vore det af högsta vigt och nödvändighet att hos allmogen uppmuntra hågen för sådana slöjder och binäringar, med hvilka husfadren kunde nyttigt sysselsätta sig sjelf, sina barn och tjenare under de lediga timmar, som de långa höst- och vinteraftnarne lemnade.
Sådant vore ej blott i ekonomiskt hänseende gagneligt genom den inkomst, som sålunda bereddes, utan äfven, och kanhända förnämligast genom den omtanka, hushållsaktighet, arbetsvana och flit, som medelst sådana slöjders och näringars utöfvande under hölles och hvarigenom de verksamt bidroge till bibehållande af sedernas renhet.
Med den händighet och skicklighet i flera mekaniska arbeten, som redan af ålder fördelaktigt utmärkt Sveriges allmoge, serdeles i vissa provinser, och med den rika tillgång på ypperliga arbetsmaterialier uti metaller, mineralier och lätt arbetade samt derjemte vackra trädslag, som här funnos, skulle bislöjderna, till båtnad för allmogen och det hela, kunna uppbringas till vida större höjd och omfattning, än för närvarande, derest sådant af staten Bill. till R.
Prot. 1850—5i. 8 Sami. 21 Haft. 1 2 Allmänna Bevars- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 95. underlättades medelst beredande af tillgång på modeller och bättre verktyg, m. m., samt införande af den arbetsfördelning, som i Schvartzwald och Neufchatel gjorde landtfolkets bislöjder så vinstbringande; hvadan motionären, som redan vid 1844 års riksdag väckt fråga om vidtagande af anstalter för vidare utveckling af arbetsskickligheten hos Dal-allmogen, nu ansåg sig böra förnya samma framställning i vidsträcktare omfattning och sålunda föreslog, ”att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majtt genom en underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes genom sakkunnige personer låta undersöka och utreda ämnet och vidtaga aila sådana anstalter, som kunna pröfvas ändamålsenliga till upphjelpande, uppmuntran och förkofran af nyttiga handaslöjder och binäringar hos allmogen.
I sammanhang med förestående framställning har motionären fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att allmogen fritt kunde afyttra hvad den tillverkade, men att på samma gång för handen varande missbruk af allmogens försäljningsrätt blefvo undanröjda.
Såsom exempel på dylikt missbruk har motionären anfört, att från Malungs, Nås, Jerna, Äppelbo och Elfdals socknar i Dalarne samt från Markaryds, Traheryds och Hamneda socknar af Sunnerbo härad i Småland hundradetals män, qvinnor och barn i alla riktningar genomströfvade riket, försedde med mångfaildiga slag af kramvaror, oftast utan att ega till afyttring det ringaste af hemortens husflit och slöjd, samt på dessa vandringar förnötte ej blott månader, utan år, innan återkomsten till hemmet inträffade.
Ovana och afsmak för arbete och böjelse för tiggeri, bedrägerier och sedeslöshet blefvo följderne häraf för kringvandrarne sjelfve och inympades sedermera efter återkomsten på hemmavarande sockneboar.
Med anledning häraf och då berörde förhållande af motionären ansåges icke kunnat blifva möjligt på annat sätt, än att vederbörande myndigheter, vid utfärdande af pass, arbets- och prestbevis, ej behörigen tillsett hvad, som bordt iaktagas, yrkade motionären, att Ständerne skulle uti den förut föreslagna skrifvelsen till Kongl. Maj:t underdånigst anhålla, det
Han täcktes låta genom sine Befallningshafvande nogare, än som sker, tillse, att pass för idkande af gårdfari-handel ej må utfärdas för allmogen för försäljning åf andra varor, än ortens produkter, med undantag dock för sådane personer, som erhållit försäljningsrätt från vissa privilegierade orter, t. ex.
Eskilstuna fristad, men i afseende på hvilka en noggrannare uppsigt borde hafvas, så alt de ej medföra annat, än hvartill de äro berättigade, samt slutligen att strängare tillsyn, än hittills, må af vederbörande ulöfvas Allmänna Besvärs- och Ehonomi-Utsliotlets Utlåtande, N:o .95. 3 derå, att ifrågavarande försäljningsrätt icke begagnas af andra, än dem, som sådan rätt innehafva och dertill erhållit förpassning.
Hvad nu först angår den del af motionen, som afser befordrande af nyttiga handaslöjder och binäringar hos allmogen, så får Utskottet upplysa, att Rikets Ständer, i anledning af motionärens ofvannämnde vid 1844 års riksdag väckte förslag, under den 11 Januari 1845 till Kongl. Maj:t allåtit underdånig skrifvelse med anhållan, att Kongl. Majit täcktes vidtaga de åtgärder, Han pröfvade lämpliga för befrämjandet af smärre handaslöjder, såsom tillverkning af hvarjehanda arbeten i träd, näfver, bark, halm och papp, eller såkalladt Niirnberger-kram, äfvensom att de medel, som för detta ändamål kunde erfordras, måtte utgå af det å Riks-Statens Sjette Hufvudtitel uppförda anslag för befordrandet af slöjderne; att Kongl. Majit, med anledning häraf, uti Cirkulärbref den 2 December 1847 i nåder förständigat Dess Refallningshafvande, att, derest allmogen inom länen ådagalagt fallenhet för någon binäring, hvars ytterligare utveckling skulle kunna blifva för orten nyttig och utöfva ett fördelaktigt inflytande på innevånarnes bergning, hos Kongl. Majit i underdånighet föreslå de allmänna åtgärder, som i sådant hänseende erfordrades, äfvensom beloppet af de utgifter, hvilkas bestridande af allmänna medel härvid kunde ifrågakomma; att underdåniga framställningar i ämnet derefter inkommit från Kongl. Majits
Befallningshafvande i åtskillige län, samt att serskilde åtgärder i anledning deraf och efter vederbörandes hörande blifvit af Kongl. Majit i nåder beslutade och deribland jemväl sådane, som åsyftat upphjelpandet af handaslöjderne och för detta ändamål medfört behof af anslag utaf allmänna medel.
Frågan om handaslöjders och andre binäringars upphjelpande och förkofran bland allmogen är således, efter af Rikets Ständer gjord framställning, redan beroende på Kongl.
Majits nådiga omsorg; och anser Utskottet vid detta förhållande obehöfligt och olämpligt, att Rikets Ständer nu ånyo ingå med underdånig skrifvelse i samma ämne; hvadan Utskottet hemställer, att motionen i denna del icke måtte till någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda.
Beträffande derefter motionärens hemställan i fråga om förekommande af de missbruk, som han uppgifvit ega rum i anledning af den allmogen tillkommande rätt att kringvandrande försälja sine tillverkningar; så enär dylike missbruk icke kunna förefalla utan öfverträdelser af gällande föreskrifter och således kunna efter anmälan afhjelpas genom verkställande maktens försorg samt det icke är ådagalagdt, att missbruken äro så allmänna 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 96. eller stigit till den höjd, att Rikets Ständers mellankomst i anledning deraf ina erfordras, får Utskottet, med åberopande derjemte af sitt uti en i viss män likartad fråga under N:o 35 innevarande riksdag afgifna, af Rikets Ständer godkända utlåtande, vördsamligen föreslå, att jemväl denna del af motionen måtte lemnäs utan åtgärd.
Ank. till Exp. Utsls. d. 15 Maj 1851. kl. 5 e. ni.
Utlåtande, i fråga om beredandet af ändamålsenlig kommunikation emellan Gottland och öjriga Sverige.
Från högvördiga Preste-Ståndet har Utskottet fått emottaga en af Hr Prosten Klintberg derstädes väckt motion, deruti blifvit arifördt, att, ehuru å sednare tider slaten fått vidkännas icke obetydliga uppoffringar, för att tillvägabringa en lättare kommunikation mellan moderlandet och ön Gottland, så vore dock i berörde hänseende mycket att önska, serdeles hvad anginge den tid af året, då postfarten emellan Stockholm och Wisby upphört och posten fortskaffades emellan Böda hamn på Oland och Klintehamn på Gottland, ömsom med seglande fartyg och ömsom med båt.