Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kammar-kollegium att. utarbeta och till Kongl. Majit inkomma med förslag till förordning i den syftning Rikets Ständers berörda skrifvelse angifver, så har Kongl.
Majit i nådig remiss den 31 Mars förordnat att Kammar-kollegii ofvanomförmälda utlåtande den 28 Februari 1862 skulle återlemnas till Kongl. Kammar-kollegium, sorn skulle ega att. titan hinder af hvad i samma utlåtande blifvit an förd t, i sammanhang med uppgörande af det i nåder anbefallda författningsförslaget, taga hvad i utlåtandet förekommer i förnyadt öfvervägande.
Då frågan sålunda på Regeringens föranstaltande är under behandling af vederbörlig embetsmyndighet, anser Utskottet någon åtgärd från Rikets Ständers sida icke för närvarande böra vidtagas, hvarföre Utskottet hemställer, att Olof Lagergrens och Olof Olssons framställda förslag må lemnäs utan vidare afseende.
Reservat ioner: af Herr Doktor Runsten: »Hvad stort sker, det sker tyst, — så i ondt, som i godt.
Det gifves tysta revolutioner, likaså omstörtande, som de bullersamma ; och en sådan tyst revolution synes mig innebäras i den Kongl. Kungörelse, angående boställsinnehafvares godtgörelse för kyrko- och prestgårdsbyggnadskostnader, hvilken, vid årets början, den 16 sistlidne Januari utfärdad, i Utskottsbetänkandet anförts såsom hufvudskäl till min i ämnet väckta motions afstyrkande.
Jemväl efter Westerås Recess har all den boställsjord, som då blef för kyrka och presterskap reserverad, allt hittills fått behålla sin privilegii-natur af kyrkojord, samt alltså städse utgjort ett andeligt frälse, deröfver Kronan aldrig förr egt att såsom öfver egen kronojord förfoga.
Men genom den nykomna Kongl, boställskungörelsen har i dess första paragraf samma det andeliga frälsets rätt blifvit, som det synes, med ett enda penndrag öfverkorsad, och dymedelst äfven återstoden af all kyrkans jord helt tvärt slagen under Kronan, såsom vore ock densamma ej annat, än kronojord, och den ecklesiastike boställs-innehafvaren intet annat, än en tillfällig kronohemmans-åbo eller, enligt 2 §, en ombytlig kungsgårds-arrendator.
I högbemälda kungörelse skäras nemligen öfverhufvud Bih. till R.
Prot. 1SB2 & 1863. 7 Sami. 2 Afd. 9 Häfl. 2 iO Sammans hag- sami Ailm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande \:n ii aila boställen, så väl de kyrkliga, sorn de civila och militie-boställen, (ifver en kamm ; och, enligt ordalydelsen i den förra §:n, skulle numera äfven den eekiesiastike boställs-inneliafvaren böra »på grund af i laga ordning tiilkommct beslut få vidkännas betydligare kostnad» likaväl för nybyggnad af •»prestgårds’, som »för nybyggnad af kyrka.»
Tvärtom har dock tillförene såväl den sednare kostnaden, som den förra, ansetts ligga emot all »laga ordning» i strid, enär väl ingen Pastor förr, enligt svensk lag, behöft sjelf åt sig nybygga det hus, der han skolat bo privatim, men än mindre det tempel, der han haft att tjenstgöra offentligen, såsom ock i 26 Kap. 1 § B.-B. ny kyrkobyggnad efter mantalsgrund icke ålägges prestmännen, men uttryckligen »socknemännen» sjelfve, om än de förre dervid bort, såsom i socken boende, deltaga efter prestbordens matlag.
Så ville ej heller Gustaf I pålägga presterskapet någon annan, än en andelig tempelbyggnadsskyldighet, såsom han också vid de öfverflödiga kyrkogodsens indragning icke förfor så egenmägtigt, utan först gjorde det i samråd med Riksens Ständer.
Deremot är nu denna djupare, men tystare, reduktion såsom en ekonomisk regeringsåtgärd inledd blott medelst en Konglig Förordning, den jag ock derföre just sökte med motionen förekomma.
Jag har ej lyckats deri, och klagar ej för enskild del deröfver, helst ock i allt fall ingen kan misskänna den nya stadgans nådiga välmening.
Men som dock dermed, i motsats till ett lagrum i gällande civillag, en ny lagstiftning vidtagits, och då dervid, såsom mig velat synas, när det gäller en grundlaglig rätt, bort annorlunda förfaras, så återstår mig nu ej annat, än att deremot i all undersåtlighet protestera, änskönt jag nog föreställer mig, att den vidtagna åtgärden icke dessinindre torde godkännas i en tid af kyrklig indifferentism, då man ej tycks sörja, om kyrkan blir utan prester, eller presterna blifva bönder, och bönderna så som om dem förespådt är.
Emellertid må jag dock, äfven med afseende på de, konstlade skäl, som för öfrigt finnas i Betänkandet emot motionen anförda, hafva äran åberopa och härjemte bifoga det, yttrande, hvilket såsom Bihang till densamma jag i det Högvördiga Ståndet afgifvit.
Och hyser jag ännu den förhoppning, att i Rikets lagstiftning deltaga män, som, med sinne, oväld och nit för sanning och rätt, nog torde taga det visserligen vigtiga ämnet i närmare öfvervägande.» Af Riksdagsfullmägtigen Sven Rosenberg från Christianstads län, i fråga ®m Utskottets hemställan i anledning af Håkan Nilssons motion.
STOCKHOLM, typografiska föreningens Boktryckeri, 180-3 Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon-Utsk.
Betänkande N:o 13. 1 N:o 13.
Ank. till Exp.-Utsk. den 3 Juli 1863, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om Krig s-hofr ättens indragning.
Med förnyande af sitt vid sisthållna riksdag i ämnet framställda förslag har Friherre Creutz, S., hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln väckt motion (N:o 237): ”att Krigs-hofrätten, i likhet med den gamla Kämners-rällen och Slotts-rätten, måtte alldeles upphöra och i stället en ny afdelning i Hof-rätterna inrättas för att utgöra andra instansen i militärmål, och alt ledamöterna i denna afdelning skola, jemte de prestanda, som af öfriga Hofrätts-ledamöter äskås, särskildt hafva egnat sina akademiska studier åt militärlagstiftningen, på det arméen måtte komma att dömas af sakkunnige och opartiske domare, samt vidare alt ingen militärledamot från arméen eller flottan, det vare sig för längre eller kortare tid vald, måtte inom Hof-rättens afdelning för militärmål inrymmas, då alla nödiga upplysningar rörande brottmål inom militären kunna erhållas från Krigs-rätterna.”
Denna motion har blifvit till Lag-Utskottet remitterad, men jemlikt 43 § Riksdags—ordningen behandlats af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet.
Då Utskottet vid sisthållna riksdag afgaf betänkande i anledning af Friherre Creulz’s, i fullkomligt enahanda ordalag, som nu, affattade, motion i ämnet, erinrade Utskottet, hurusom, efter det Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 8 April 1857 hos Kongl. Maj-.t anhållit, alt Kongl.
Maj:t täcktes efter ärendets utredning taga i nådigt öfvervägande, huruvida ej Krigs-hofrätten kunde varda indragen och dess göromål öfverflyttade på de öfriga Hof-rätterna, med iakttagande af hvad för dylika måls behandling i Kongl. Majits Högste Domstol är föreskrifvet, och sedan såväl Krigs-hofrätten som samtlige rikets Hof-rätter blifvit i ämnet hörda, dervid endast Götha Hof-rätt tillstyrkt förändringen, Kongl. Majit har, vid föredragning af detta Bih. Ull B.
Prot. 1862 & 1863. 7 Sami. 2 Afd. 10 Haft. 1 2 Santmans.
Nio 13. ärende i Stats-Rådet den \
Februari 1859, förklarat den ifrågavarande underdåniga skrifvelsen ej föranleda någon åtgärd; och enär frågan sålunda helt nyligen hade varit föremål lör Kongl. Maj.ts pröfning samt på i öfrigt anförda skäl, ansåg Utskottet Friherre Creutz’s motion icke då böra till någon Rikets Sländers åtgärd föranleda, hvilken af Utskottet yttrade åsigt äfven vann Rikets Ständers bifall.
Ehuru det hufvudsakliga skäl, som, på sätt ofvan förmäles, å sednaste riksdag anfördes mot Friherre Creulz’s motion, enligt Utskottets åsigt, fortfarande eger afgörande vigt, åligger det likväl Utskottet, då Friherre Creutz nu förnyat sitt förslag, att ånyo taga dess innehåll i öfvervägande.
Då motionären antyder ett sammanhang mellan sitt förslag och den verkställda indragningen af Kämners-rälterna och Slotts—rätterna, skulle man kunna förmoda, antingen alt han åsyftar en sådan minskning af instansernas antal, som inträffade genom förstnämnda domstolars upphäfvande, eller ock att han, i öfverensstämmelse med de grundsatser om privilegierade domstolars afskaffande, som föranledde Slotts—rätternas indragning, önskar, att äfven militärmålen hädanefter må blifva föremål för de allmänna domstolarnes behandling.
Af förslagets detaljer finner man emellertid, att det alldeles icke stödjer sig på sådana grunder.
Motionären vill nemligen endast på rikets Hof-rätter öfverflytta de göromål, som för närvarande tillhöra Krigshofrätten, hvarigenom instansernas antal i militära mål blefve oförändradt, och beträffande krigsdomstolarnes egenskap af privilegierade domstolar, har motionären uttryckligen uttalat sig för deras bibehållande såsom sådana i lägsta instansen, samt, såvidt Utskottet veterligt är, ej eller ifrågasatt någon förändring i 20 § Regeringsformen, hvarigenom högsta domaremagten i mililärmål kunde komma att ulöfvas på enahanda sätt, som i andra mål.
Då motionen således icke grundar sig på olvanomförmälda princip och de privilegierade domstolarnes afskaffande, saknar den äfven det stöd, som eljest skulle kunna vinnas hos denna i lagstiftningen erkända grundsats, och Utskottet finnér i följd deraf ej anledning af denna motion att närmare utreda, huruvida de militära förhållandenas särskilda natur må påkalla ett undantag från regeln om domstolarnes allmänlighet, eller om möjlighet förefinnes att vid de allmänna domstolarne behandla frågor om brott mot krigslagarne.
Men motionären har icke allenast föreslagit, att rikets Hof-rälter skola öfvertaga Krigs-hofrättens göromål, utan han har äfven, i strid mot grundtanken i Rikets Ständers ofvananmärkta skrifvelse den 8 April 1857, dervid fästat det uttryckliga förbehåll, att militärledamöter icke må för krigsrältsmål adjungeras hos Hof-rätterna.
Sålunda skulle, enligt motionärens förslag, militärdomstolar döma i första och sista instans, men en rent civil domstol såsom mellaninstans, en anordning, som, enligt Utskottets förmenande, skulle icke allenast innebära en inkonseqvens och förrycka hela krigsrätts-organisationen, utan derjemte medföra olägenheter äfven för rikets Hof-rätter.
Det är i och för sig icke troligt, att Hof-rätterna skulle med nuvarande antal ledamöter och tjenstemän kunna sköta de militära målen, utan att sådant i någon mån inverkade på skynd - Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon - Tilsit.
Betänkande N:o 13. 3 samheten af öfriga ärendens gång, ett förhållande sorn, i synnerhet till en början, innan Hofrätts-ledamöterna hunnit sätta sig in i de för dem nya militärförhållandena, skulle blifva kännbart.
Della har äfven motionären insett och derföre föreslagit, att en särskild afdelning eller division för mililärmål skulle inrättas vid hvarje af rikets Hof-rätter.
Härigenom uppstode i sjelfva verket tre Krigs-hofrätter i stället för en, och Staten finge till följd deraf vidkännas betydligt förökade kostnader.
Hvad angår motionärens förslag, att ledamöterna å Hof-rätternas militära afdelning skulle vid universitetet hafva egnat sina studier särskildt åt militärlagstiftningen, så fordras för närvarande af alla dem, som söka inträde i rättegångsverken, akademiska betyg om insigt i berörda lagstiftning; i de militära ämnen åter, som äro hjelpvelenskaper lill militärlagstiftningen, lära våra universiteter icke kunna bibringa någon undervisning.
Då motionären slutligen, såsom skäl för sin åsigt om militärers uteslutande ur andra instansen, anför, ”att alla nödiga upplysningar rörande brottmål inom mi« litären kunna erhållas från Krigs-rätterna”, visar sig deraf, alt motionären icke velat tillmäta de af honom föreslagna militära Hofrätts-divisionerna särdeles vidsträckt rätt till pröfning af Krigs-rätternas utslag; men icke kan det vara skäl att på sådant sätt organisera en öfverdomstol, att den ej gent emot underdomstolarne är mägtig af ett sjelfständigt omdöme.
För såvidt Friherre Creutz’s motion skulle kunna anses innefatta en anledning att, utöfver motionens egentliga innehåll, ingå i granskning af nuvarande militära rättegångsordnings lämplighet, anser sig Utskottet böra påminna, att på Kongl.
Maj:ts nådiga befallning förslag till förnyad krigslagstiftning för närvarande är under utarbetande.
På grund af hvad här ofvan anfördt blifvit, får Utskottet vördsamt hemställa, att Friherre Creutt's ifrågavarande motion må lemnäs utan afseende.
Riksdagsfullmägtigen J. M. Lundahl från Skaraborgs län och Anders Jonsson från Wermlands län hafva begärt att få antecknadt, att de icke öfvervarit ärendets behandling i Utskottet.
4 Santmans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-TJtsk.
Betänkande N:o 14.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ting spredikans hällande å tingstad i vissa fall, dä sådant nu ej är medgifvet.
Motion i sådant syfte har blifvit väckt inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen Nils Olsson från Malmöhus län (motionen N:o 73) oeh efter remiss till Lag-Utskottet, på grund af 43 § Riksdagsordningen, behandlats af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet.
Angående stället, der tingspredikan skall förrättas, finnas följande stadganden.
Kyrkolagen 2 Kap. 13 § innehåller, att tingspredikan skall ske ”i kyrkan om hon så når är, eller, der hon aflägsen är, på sjelfva tingstaden.” Kongl.
Resolutionen på Preste-Ståndets besvär den 17 December 1697 föreskrifver, att ”predikningarne böra icke annorlunda än i Guds hus förrättas i rättan tid i kyrkan, om hon så när är, men, om hon öfver en fjerdedels mil är aflägsen, på sjelfva tingstället.” Allmänna lagen i 2 Kap. 3 § Rättegångsbalken stadgar väl, att, förrän Rätten sig sätter, skall gudstjenst hållas, men innehåller icke föreskrift om rummet der sådant skall ske.
Motionären anser icke dessa stadganden tillfredsställande.
Det vore en helig tanke, att en så vigtig förrättning som ett ting, hörjås med gudstjenst, men det vore högst önskligt, att en sådan alltid förrättades å ett ställe, der domare, nämnd, åklagare och menighet måste församlas, nemligen på tingstaden, och att icke, såsom nu ofta vore fallet, domaren hehöfde resa kanske en fjerdedels mil från samma ställe, för att ensam med prest och klockare öfvervara den heliga förrättningen.
Det hörde till undantagen att finna personer, som redan gått långa vägar till tingstaden, begifva sig derifrån ännu längre bort för att bevista gudstjensten, och ingen egde magt att tvinga dem dertill.
Om deremot gudstjensten finge förrättas å tingsstället, der vanligen vid ett Tings början hundradetals inenniskor vore församlade, eller i kyrka, som låge inom en sextondedels mil nära tingsstället, skulle gudstjensten bevistas - Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk.
Betänkande N:o 14. 5 vistas af så många, som utrymmet medgåfve, och ändamålet med densamma vinnas genom predikantens förmaningar, råd, varningar oeh upplysningar till en rättskaffens och kristlig sammanlefnad, hvilket allt nu merändels ginge förloradt, då presten nära nog saknade åhörare i en aflägsen kyrka.
På dessa skäl föreslår motionären, att ofvannämnda nådiga Resolution måtte sålunda förändras, alt, ”derest kyrkan icke är belägen inom en sextondedels mil från tingstaden, tingspredikan skal å tingstaden förrättas.”
Då gammal sed och lag här i landet vill, att den religiösa handling, hvarigenom rättsskipningen helgas, skall ega all den högtidlighet, som enligt kyrkans bruk tillhör den offentliga gudstjensten, hvartill i främsta rummet länder, att den i kyrka förrättas, och det undantag från denna regel, som genom ofvan anmärkta Kongl. Resolution den 17 December 169 7 medgifvits, redan eger den utsträckning, att, om stadgandet i nämnda Kongl.
Resolution iakttages, afståndet från tingstaden till kyrkan ej kan utgöra hinder för tingsmenigheten att, om den eljest finner sig dertill manad, bevista gudstjensten, samt någon visshet ej förefinnes derom, alt, i fall tings— predikningarne, på sätt motionen åsyftar, oftare än nu hölles å tingstäderna, de derföre skulle allmännare bevistas eller tjena till menighetens större uppbyggelse, anser Utskottet skäl icke vara för handen att genom ytterligare eftergift af lagens bud undergräfva en institution, sorn bidrager att hos folket bibehålla ett lefvande begrepp om rättvisans gudomliga grund och ändamål; i anseende hvartill Utskottet tillstyrker, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 3 Juli 1863. fiiksdagsfullmägtige J. M. Lundahl från Skaraborgs län och Anders Jonsson från Wermlands län hafva begärt att få antecknadt, att de icke öfvervarit ärendets behandling i Utskottet.
Brot. 1862 & 1863. 7 Sami. 2 Afd. 10 Häft. lim iiJ itc ~m; bi)'l *?>» i b, ib. :-i;- qqyigoil sbasvhb
Jb oiiftdsdid V.Uol' »«! illa a,<K
Mh i ■■ STOCKHOLM, tryckt hos N.
Marcus, 1865. isbnk (bo All .1, idH :i.ril \A»h««A HL \ ogitgSuiliiii - .V$SL Q* §, Arnjä ' .fcfc.M Sammans.
Lag- samt Allm. besvärs- och Ekonomi Utskottets betänkande N:o 1S, 1 JV:0 15.
Anie. till Exp.-Ut&k. den 11 Aug. 1803, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af Herr Juslitie-ombudsmannens förslag om förändrade /öreskrifter i fråga om offentliga stadgars kungörande å tingen.
2 Gap. 3 § Rättegångs-Balken har följande lydelse: »A Tingstima skal Häradshöfding och Nämnd tideliga tvid tingsstad wara, och sidst klockan nio om morgonen: försummar han thet, och kommer ej til klockan tolf; bote tijo daler, the fattigas ensak i soknen.
Förr än Rätten sig sätter, skall gudstienst hållas.
Sedan lyse Häradshöfding
Ting och tingsfrid, och läse the stadgar offenteliga up, sorn Almogen å Tinget kungiöras böra.
Ther efter tage han sakerna före i thenna ordning: först intekningar, som tå begiäras, efter thy, som i 7 Cap. stadgas: så ock upbud: sedan Kronones och almänna ärender: thernäst missgierningsmål: och så theras tvister, som långt ifrån tingsstad bo: Sedan hvar sak, som han finner nödtorften fordra.
Widlyftiga saker skola sidst företagas; och gifve Häradshöfding i hwar sak utslag, efter thy thet ske kan, innan han ifrån tingsstad reser.»
Med anledning af detta lagens rum var i 5 § af Landshöfdinge-instruktio nen den 4 November 1734 föreskrifvet, »att alla dädanefter utgående allmänna Kongl.
Plakater och Förordningar, Riksdagsbeslut, Resolutioner och Rescripter, som af trycket utgå skulle vid tingen kungöras».
Ur Landshöfdinge-instruktionen den 10 November 1855 har denna föreskrift blifvit utesluten och således upphört att vara gällande. lith, lill Ii.
Prat. 1862 & 1863. 7 Sami. 2 Afd, 11 Haft. 1 2 Sammans.
Besvärs-och Ekonomi-Ulskotlels Betänkande N:o IS.
Efter sistnämnda dag qvarstå i nu ifrågavarande hänseende endast vissa lill efter annan meddelade föreskrifter om särskilda författningars förnyade uppläsande ä lingen årligen eller å vissa tider.
Sålunda är vordet stadgadt, att följande författningar skola uppläsas:
Vid hvarje lagtima ling:
Kongl, Förklaringen den 23 Mars 1807, 17 punkten om straff för inbrottsstöld.
Två gånger om året:
Förordningen den 3 Oktober 1723 om sollicitanter.
En gäng om året.:
Förordningen den 1 Juli 1743 om budkaflar, 1, 2 och 5 §§ af 6 Kap. Missgernings-Balken, enligt Kongl. Brefvet den 27 Maj 1801; Kongl.
Förordningen om skogarne i riket den 1 Augusti 1805; 12 Kap. 7 § Jorda-Balken, enligt Kongl. Brefvet den 22 April 1 7 45; 44 Kap. Missgernings-Balken, enligt Resolutionen på allmogens besvär den 29 Juni 1752, samt Transumter af två fideikommissbref.
Vid Vinterlingen: Kongl.
Kungörelsen den 29 Juni 1773, angående deni, som förleda enfaldiga parter till oskäliga rättegångar, enligt Kongl. Brefvet den 3 April 1778; och Kongl. Kungörelsen den 11 Oktober 1773 om undermåliga kött- och lisie— tunnor.
Af dessa lagens rum och författningar hafva 1 och 2 §§ i 6 Kap.
Förordningen den I Juli 1743 uttryckligen blifvit upphiifda genom Kongl. Förordningen angående föriindrade stadganden emot uppror och olofliga sammankomster den 6 Februari 1849, hvarjemte 17 punkten i Kongl.
Förklaringen den 23 Mars 1807 lärer böra anses vara upphäfd genom Kongl.
Förordningen om ansvar för stöld och snatteri saint rån den 4 Maj 1 855, och Kongl. Kungörelsen den 29 Juni 1773 genom Kongl. Förordningen om förfalskning, så ock om bedrägeri och annan oredlighet den 7 September 1858.
Rikets Ständers Justitie-ombudsman har i dess till innevarande riksdag afgifna embetsberättelse (pag. 140—141), med förmälan hurusom Herr Justitieombudsmannen erfarit, att föreskrifterna om uppläsande af ofvananmärkta författningar, äfven hvad anginge dem, som ega gällande kraft, nog allmänt efterlätes, och enär Herr Justitie-ombudsmannen ansåge det vara utan nytta, att berörda föreskrifter i kraft och verksamhet återställdes, med anledning af 20 § i Instruktionen för Justitie-ombudsmannen hemställt, det samma föreskrifter matte i laga ordning upphäfvas, samt, då emellertid lagens bud om allmänna stadgars Sammans.
Lag* sami Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Ulskotlets Betänkande N:o 15. 3 offentliga uppläsande qvarstode, och, enligt Herr Justitie-ombudsmannens åsigt, icke borde förändras, föreslagit, att i samma förordning, hvarigenom nämnda äldre föreskrifter kunde komma att upphäfvas, tillika förklarades, »att det på domarens egen pröfning måtte bero, hvilka stadgar han ansåge böra på detta sätt allmogen kungöras.»
Utskottet har tagit detta i öfvervägande; och emedan ofvannämnda särskilda stadganden, efter hvad Herr Justitie-ombudsmannen förmält och Utskottet äfven eljest erfarit, sedan de alltmera råkat i glömska, numera endast på lå ställen efterlefvas, och nytta af deras återupplifvande ej är att förvänta, anser Utskottet, lika med Herr Justitie-ombudsmannen, att de icke längre böra i lagstiftningen bibehållas; dervid, enär hvad sålunda förekommit i afseende å ofvanbcrörda särskilda föreskrifter ej mindre gäller om det allmänna stadgande i ämnet, som innehålles i 2 Kap. 3 § Rättegångs-Balken, samt Utskottet icke anser troligt, att, äfven om genom särskild författning i den syftning, Herr Justitie-ombudsmannen föreslagit, större utveckling gåfves åt lagens ifrågavarande bud i nämnda §, detsamma skulle kunna bibehållas i någon verksamhet, sedan numera i följd af tryckpressens allmänna användning medel förefinnas att till folket sprida kunskap om lagen, hvilka göra alla tillförene använda medel dertill öfverflödiga och derigenom äfven overksamma, Utskottet får, med anledning af Herr Justitie-ombudsmannens ifrågavarande förslag, hos Rikets Ständer vördsamt hemställa : att Rikets Stunder må för sin del besluta, att, med upphäfvande af alla gällande föreskrifter om lagars och författningars kungörande ä tingen, £ Kap. 3 § RättegångsBalken må erhålla följande förändrade lydelse: »5 §.
A Tingstimma skall Häradshöf ding och Nämnd tideligen vid tingsstad vara, och sist klockan nio om morgonen: försummar han det, och kommer ej lill klockan tolf; höte tio daler, de fattigas ensak i socknen.
Sedan lyse Häradshöfding Ting och tingsfrid.
Derefter tage han sakerna före i denna ordning: först inteckningar, som då begäras, efter ty som i 7 Kap. stadgas: så ock uppbud, sedan Kronans och allmänna ärenden: dt mäst missgerning smål: och så deras tvister sorn långt ifrån tingsstad bo:
Sedan hvar sak, sorn han finner nödtorften fordra.
Vidlyftiga saker skola sist företagas; och gifve Häradshöfding i hvar sak utslag, efter ty det ske kan, innan lian ifrån tingsstad reser.n Stockholm den 11 Augusti 1863.
4 Sammans.
Lag-sami Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N;o t&. JX:o MG.
Ank. till Exp.-Utsk. den 11 Aug. 1863, kl. 2 e. tts. Betänkande, i anledning af Prosten Sondéns motion om qvarninduslriens frigifvande.
I anledning deraf att Rikets Ständer genom bifall till Stats-Utskottefs Utlåtande N:o 45, Litt. A., vid innevarande riksdag för sin del beslutat, att grundräntan å mjöl- och sågqvarnar skall från och med nästa statsregleringsperiod upphöra att utgöras, har Prosten Sondén den 28 sistlidnc Mars, med stöd af 56 § Riksdags-ordningen, hos Högvördiga Preste-Ståndet väckt motion derom »att Rikets Ständer niå för sin del besluta, att qvarnindustrien måtte förklaras fri, och de författningar, hvilka derför lägga hinder, upphäfvas;» och har denna motion, som remitterats till Lag-Utskottet, blifvit, jemlikt 43 § Riksdags-ordningen, af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet behandlad.