Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är icke något mer eller mindre -af skydd, som vållat denna förändring; det är verldsmarknadens af våra tullsatser oberoende prissättningar, det är den oföränderliga regulatorn för all prissättning, tillgång och efterfrågan (tillgången beroende förnämligast af skördarnes beskaffenhet, efterfrågan beroende af folkens förbrukningsförmåga), som här äro de afgörande rnagter, af hvilka Svenska landtbrukaren, lika litet som något annat lands, förmår att göra sig oafhängig; och hvad ville det väl blifva af den planlöshet i lagstiftning, som ena dagen uppenbarar sig i godkännandet af en handelstraktat, hvilken närmar oss Vest-Europas civiliserade stater, med dessa inleder nya och mångfaldiga varubyten, samt till täflan med deras industri manar vår egen, länge öfverdrifvet skyddade, men andra dagen åter vill förmena vårt eget folk de första vilkoren för denna välgörande täflan, att kunna fylla sina oundgängligaste lefnadsbehof till de priser, verldsmarknaden, på hvilken vi eljest skola uppträda, möjligen medgifver!
— Hvilken orättvisa innebure dessutom icke jordbrukarens anspråk, att väl sjelf få fritt söka afsättning på den marknad, der hans egna produkter kunna finna högsta betalning, men deremot förhindra landets öfriga befolkning, som behöfver köpa sina lifsförnödenheter, att, utan ett skyddstullen motsvarande tillskott, fylla sina behof till det pris förhållandena på samma marknad kunna medgifva!
— Under klagan öfver den orättvisa, hvarmed vår hittills gällande tullagstiftning skulle hafva behandlat landets förnämsta modernäring, jemförd med andra näringar, vill Utskottet nu till jordbrukets förmenta fromma tillvägabringa en annan orättvisa, så mycket betänkligare och till sina följder oberäkneligare, som den skulle, utan att bereda verkligt och verksamt gagn för jordbruksnäringen, pålägga hela massan af nationen en redan länge afskaffad beskattning, hvilken under hemsökelser af missvext och dyr tid ingen regering skulle kunna bibehålla, men hvilken genom sin ovissa tillvaro endast kunde tjena att rubba de för all ordnad handel nödvändiga beräkningar och att grundlägga en emellan stora samhällsklasser fiendtlig samt derigenom för det allmänna bästa störande sinnesstämning.
Icke heller har jordbruksnäringen, såsom Utskottet förmenar, hittills af tullagstiftningen varit försatt i ett ogynnsamt undantagsförhållande, om man, såsom sig bör, uppställer jemförelsen med landets öfriga hufvudnäringar, såsom bergsbruket, skogshandteringen, skeppsbyggeriet m. fl.
Ingendera af dessa stora näringsgrenar har i sednare tulltaxor varit tillgodosedd med något skydd.
Tack- och stångjern samt andra i jemförlig mån förädlade metaller; trävaror äfven i viss mån bearbetade; fartyg och båtar, af trä eller jern, seglande eller inrättade för ångkraft, alla hafva de under sednare Bevillning s-Utskottets Betänkande M 8. 33 sednare tiden varit oell äro till införsel tullfria.
Det gafs en tid och den är icke så synnerligt aflägsen, då alla dessa stora näringsgrenar också skyddades med in förseis— förbud eller höga tullafgifter och då afskaffandet af detta skydd förutsades skola i grund tillintetgöra de betydande näringsgrenar, sorn deraf berördes; men skyddet föll undan, emedan verldsmarknaden, icke den inhemska, bestämde produkternas afsättning och pris.
Ingen af dessa näringar har sedermera gått tillbaka, utan framåt under alltjemt stegrad produktion.
Så förhåller sig ock med våra mekaniska verkstäder och redskapsfabriker m. fl., kvilka dock, lika med öfriga näringsgrenar, äro underkastade alla de af Utskottet anförda olägenheter af landets klimat, kapitalbrist och mera sådant.
Att jordbruket, likasom de ofvan anförda hufvudnäringarne, redan länge värit och under sednare åren än mera blifvit hänvisadt till verldsmarknaden för afsättningen af sin ännu förnämsta produkt, spanmålen, och att således verldsmarknadens af våra tullsatser oberoende pris är det bestämmande, har tillförene flera gånger blifvit fullständigt ådagalagdt.
Detta är emellertid ett faktum af den afgörande betydelse på frågans oväldiga bedömande, att det icke torde kunna anses öfverflödigt att äfven nu bringa bevisningen derom inför Rikets Ständer.
Jag tillåter mig derföre åberopa bilagda tabell öfver införseln och utförseln af hvete, råg, korn och hafre, malen och omalen, från och med 1838 till och med 1862 samt anmärker ur denna tabell, hurusom utförseln af alla dessa spanmålsslag, sammanräknade, under den första af de 5 feinårsperioderne 1838—1842, 1843—1847, 1848—1852, 1853—1857 samt 1858—1862 i medeltal understigit införseln med 75,418 tunnor; men deremot under alla de följande femårsperioderne i medeltal öfverstigit införseln nemligen: under 2:dra femårsperioden med 233,696 tunnor, » 3:dje d:o » 154,807 » » 4:de d:o » 666,818 » och » 5:te eller sista » 1,230,920 »
Det må vä! medgifvas att dessa förhållanden förnämligast uppkommit genom betydligt öfvervägande utförsel af korn och i synnerhet hafre; men icke heller bör förbises att äfven hvete under trenne af dessa femårsperioder, den 2:dra, 4:de och 5:te, lemnat överskjutande utförsel med respektive 3,033, 10,526 och 26,138 tunnor samt att af råg under tvänne femårsperioder, den 2:dra och 4:de, utförseln öfverstigit införseln med respektive 16,209 och 75,256 tuunor.
Ett annat förhållande, om också ännu icke framstående med stora sifferbelopp, är dock synnerligen egnadt att vid förevarande frågors oväldiga bedömande tilldraga sig Rikets Ständers uppmärksamhet: jag menar den under aldra sista tiden med allvar inledda utförseln af kreatur och ladugårdsprodukter.
Att sådan utförsel kan med fördel bedrifvas blir med hvar dag mera obestridligt, och den första lika naturliga, som för jordbruksnäringen lofvande följden häraf måste blifva betryggad jemnare och fördelaktiBih. till R.
Fröt. 1865 & 1866. 5 Sami. 1 Afd. 6 Haft. 5 34 Beoillnings-Utskotteta Betänkande M S. gare afsättning för ladugårdens alster på den främmande marknad, som mindre än någon annan öfverfylles.
I en gynnsam afsättning af ladugårdens produkter ligger också den mest betryggade och lönande användning af befintligt spanmåls-öfverskott.
Så löftesrika och glädjande dessa utsigter måste vara för jordbruksnäringens idkare och hvarje sann vän af vårt lands förkofran, så varnande äro också dessa omständigheter emot konstlade medel att ytterligare fördyra de för vårt eget folk oumbärliga lifsmedlen.
Mindre än någonsin förefinnes således i närvarande ögonblick något giltigt skäl att beträda den väg till lifsmedlens fördyring, på hvilken Bevillnings-Utskottet inslagit.
Hvarje lagstiftningsåtgärd i sådan rigtning blefve icke blott en orättvisa, den bl elve en grymhet, och sådan utöfvas aldrig ostraffadt.
I ett land, fattigt men kärt för Svenska folkets hjerta, med minst lika hardt klimat som vårt och med ingalunda i något hänseende lyckligare ekonomiska eller finans ciela, för att ej nämna politiska förhållanden, i det gamla syskonlandet
Finland blef en af dess första riksdags angelägnaste åtgärder att utverka tullfri införsel för alla slag spanmål, omalen och malen, samt ärter och potates; och Kungörelsen derom af den 12 December 1864 bestämmer denna tullfrihet för en tid, räknad från den 1 Januari 1865, af 15 år och derutöfver intill dess annorlunda förordnas.
— Vårt skandinaviska södra grannland, Danmark, har ock på sednaste tid antagit en vidsträcktare tullfrihet än tillförene och utsträckt denna äfven till malen spanmål.
Endast Norge, som dock icke är spanmålsexporterande, bibehåller ur financiela skäl spanmålsfullar.
På dessa i korthet antydda skäl har jag ej kunnat instämma i Bevillningsutskottets förslag att med införselstull belägga artiklarne Spanmål, malen och omalen, Hvete och Råg samt Gryn, alla slag; Trädgårdsbönor; äfvensom ladugårdsprodukterna Fläsk, Kött, Ister, Ost och Smör, utan hemställer vördsamt, att Rikets Ständer måtte för alla dessa artiklar bibehålla den tullfrihet, som redan mer än 10 år varit Svenska folket medgifven.
Såsom ett oumbärligt beredningsämne för Baijersk öltillverkning har artikeln Humle redan länge varit medgifven tullfrihet, helst det funnits fullkomligt konstateradt, att endast vissa utländska slag och i synnerhet Baijersk humle kan för denna ölbrygd med fördel användas.
Då det ur både physiska och moraliska skäl är högeligen önskvärdt, att den ifrågavarande, på en gång stärkande och fyllerilasten motverkande dryck, Baijerskt öl, kan tillhandahållas till möjligen billigaste pris och af oförminskad godhet, samt hvarje åtgärd att fördyra humlen lätteligen föranleder anlitande af andra billigare, men för helsan skadliga surrogater, synes mig Svenska humleodlaréns anspråk på skydd för sin produkt vara af ett alltför underordnadt intresse^ för att härvid inrymmas ringaste afseende; hvarföre jag ock hemställer, att Utskottets förslag i denna del måtte ogillas.
I syftemål att skydda den Svenska linodlingen har Utskottet vidare ansett sig böra tillstyrka återgång från den tullfrihet, som redan länge varit medgifven för ohäckladt och häckladt lin.
Detta oumbärliga material, som i följd af ytterligt stegrade bomullspriser redan länge varit och är så betydligt fördyradt, synes sannerligen mindre nu än någonsin böra genom tullbeskattning ytterligare uppbringas till tryckande priser; och Bevillnings-Utskottets Betänkande Jtf 8. 35 jag vågar derföre hoppas, att Rikets
Ständer icke till en sådan beskattning lemna sitt bifall.
Till skydd för en med landtmannanäringen i vissa orter förbunden binäring, har Utskottet nu också ansett sig böra föreslå införselstull å iner eller mindre renad pottaska.
Denna skyddstull är dock, enligt min tanke, långt ifrån behöflig eller ens, om den blefve verksam, gagnande för vårt jordbruk.
Detta kan och behöfver använda både sin arbetskraft och de materialier, hvaraf pottaskan beredes, på sjelfva jordbruket och till dess förbättring; och det måste, enligt min tanke och min erfarenhet, snarare skada än gagna värt jordbruk, om dess idkare genom en oklok tullagstiftning åter uppmuntrades att åsidosätta sin hufvudsakliga. näring, för att idka sådana i sjelfva verket jordbruket försvagande binäringar, som pottaske- och salpeterberedning m. fl.
Dessutom må det väl förtjena uppmärksamhet, att pottaska utgör ett vigtigt beredningsämne inom många näringsgrenar, hvarom den årligen stigande införseln nogsamt vittnar.
Yid dessa förhållanden anser jag mig i näringarnes och i jordbrukets eget sanna intresse föranlåten yrka, att den å pottaska föreslagna tullsats måtte ogillas.
Vidare tillåter jag mig vördsamt anmäla reservation emot
Utskottets förslag att med införselstull belägga de under hufvudrubriken Metaller, sammansatta, upptagna artiklarne:
, Marinmetail eller annan komposition i form af bleck och spik till förhydning af fartyg, samt andra slag, oarbetade, latun och trådband derunder inbegripna.
På en enskild motionärs framställning och till förmån för en enda i riket befintlig verkstad, som med tillverkning af dessa med flera artiklar sig sysselsätter, har Utskottet nu föreslagit återinförande af tullafgifter, som snart 10 år varit helt och hållet afskaffade och under hvilken tid just samma verkstad så betydligt utvecklat sin tillverkning, att denna, enligt motionärens egen, sannolikt från verkstadsegaren hemtade uppgift, hvad marinmetall angår, stigit från 224 centner år 1855 till 878 centner år 1864; samt, hvad angår latun och trådband, åtminstone ingalunda förminskats, då tillverkningen år 1855 utgjorde 1,146 centner, men år 1864 något mera eller 1,207 centner.
Högst anmärkningsvärda och för motionärens uppfattning af landets kraf betecknande äro de af honom till stöd för motionen anförda förhållanden, att införseln och följaktligen landets förbrukningsbehof af ifrågavarande artiklar visat sig allt större och större, så att införseln af marinmetall ökats från 2,255 centner under åren 1855—1857 till 3,524 centner åren 1861—1863, samt oarbetad messing, latun och trådband från 36 centner år 1856 till 583 centner år 1864.
Landets sålunda tillvexande behof skulle nu, enligt motionärens och Utskottets förslag, blifva grunden till återinförande af beskattning, sorn just till lindring och uppmuntran för vigtiga näringar tillförene blifvit afskaffad.
För att sätta den enda Svenska verkstaden i tillfälle att betinga högre pris för sin tillverkning af 878 centner marinmetall, skulle Staten fördyra skeppsbyggeriets förbrukning af mera än 3,000 centner utländsk marinmetall.
Man kan svårligen tänka sig ett orimligare till— vägagående, så vidt dervid ej bestämdt afses, att gynna en enda verkstad, på bekostnad af landets många och långt vigtigare näringar.
Här har dessutom motionären och Ut - 36 Bevillnings-Utshottets Betänkande JYi 8. skottet gjort sig skyldiga till den uppenbaraste inkonseqvens, då de föreslagit införselstull å marinmetall, men för den i afseende å ändamål och användning likartade artikeln kopparbleck och spik till fartygs förhydning bibehållit tullfrihet.
Statsverkets fördel har destomindre härvid tagits i betraktande, som, enligt 8 § Tulltaxeunderrättelserna, den för förhydningsmetallen erlagda införselstull i regeln restitueras; hvaraf följer, att
Statsverket väl finge vidkännas besvär och provision för uppbärande af tullafgifterna, men deremot, efter hvarjehanda omgångar, återställa hela uppbörden, då behållningen för det allmänna blefve mindre än intet.
; Marinmetallens tullbeskattande kan således, efter min öfvertygelse, ur ingen synpunkt försvaras; och lika litet berättigande kan tillmätas
Skultuna verkstads anspråk på återinförande af någon skyddstull å det beredningsämne för landets mångfaldiga stora och mindre verkstäder, oarbetad messing, latun och trådband inbegripna, som vid Skultuna tillverkas.
Alla våra mekaniska verkstäder, våra redskapstillverkare och våra handtverkare, som sysselsätta sig med metallarbeten, alla dessa skulle göras skattskyldiga till Skultuna, under det de sjelfve deremot icke åtnjuta ringaste tullskydd för sina fullfärdiga redskaps- och machintillverkningar, men Skultuna åter för alla sina materialier såsom koppar, zink, m. m., åtnjuta tullfrihet.
Ett för landet jemförelsevis så obetydligt intresse som denna enda verkstad, så aktningsvärda dess bemödanden att utveckla sin verksamhet än må vara, skulle sålunda af lagstiftaren omhuldas, på bekostnad af billighet och rättvisa emot andra, också Svenska och långt vigtigare industrigrenar, och på bekostnad af sjelfva den skyddsprincip, sorn Utskottet förfäktat, att icke tala om de stora principer, söm mer och mer tillvinna sig den civilicerade verldens erkännande!
Jag kan icke föreställa mig att Rikets Ständer nu skola antaga ett så obetänksamt förslag.
Hvad jag nu tillåtit mig erinra emot stadgande af införselstull å nyssnämnda för landets mångfaldiga näringsgrenar angelägna halffabrikater torde i det väsendtliga och med lika mycket skäl få åberopas emot
Utskottets förslag att jemväl med införselstull belägga de likaledes länge tullfria och för Svenska industrien oumbärliga artiklarne jernoch stål- samt koppar- och annan ej specificerad metalltråd.
Här är lika litet fraga om lyxartiklar eller om varor, som en förståndig hushållning borde lära oss att undvara och välmenande statsmagter i sådant ändamål borde fördyra.
Otaliga näringsgrenar i fabriksväg, likasom husslöjden behöfva dessa beredningsämnen, hvilka tillika utgöra oumbärliga hjelpmedel i hvarje enskild ekonomi; men hvilka, äro då de stora, allmängiltiga syften, som skulle påkalla och rättfärdiga återinförandet af beskattning ä dessa nödvändiga artiklar?
Jo! syftet är att »skydda» några Småländska tråddragare, som redan omkring 10 år drifvit sin handtering utan skydd, samt återigen att skydda Skultuna messingsbruk, detta bruk, för hvars skull hvarje betänklighet att pålägga nya skatter fått vika. —•
Det är en sorglig erfarenhet från Svenska riksdagarnes historia, huruledes små enskilda intressen, som vetat göra mycket väsen af sig, förmått tränga landets allmänna och stora intressen i bakgrunden.
Jag vågar hoppas, att detta icke skall lyckas i förevarande fall, och hemställer, att Rikets Ständer måtte fortfarande bibehålla gällande tullfrihet för jernoch ståltråd samt koppar- och metalltråd, andra slag.
Slutligen Bevillnings-Utskottets Betänkande M 8. 37 Slutligen anser jag mig böra fästa Rikets
Ständers uppmärksamhet på de väsendtligt skiljaktiga förhållanden, under hvilka både vid föregående riksdagar och af sednast förordnade Tullkomité salttullens afskaffande blifvit ifrågasatt.
Då utgick man från den grundsats, att, ehuru salttullen var en verklig finanstull, hvars utgörande drabbade alla samhällsklasser och hvars hela belopp tillflöt statskassan, kunde och borde den icke obetydliga statsinkomsten eftergifvas till förmån företrädesvis för jordbruket, som icke hade något tullskydd för sina produkter.
Om tullfriheten å landtmannavarorna äfven nu bibehölles, skulle jag, för min del, finna eftergiften af salttullen kunna och böra ega rum.
Men för den oförmodade händelse åter att Utskottets förslag om tullbeskattning å spanmål och viktualievaror blifver af Rikets Ständer godkändt, anser jag skäl ingalunda vara för handen att en dylik eftergift tillstyrka.» Häruti hafva instämt: Herr Ödmansson, hvilken tillkännagifvit att han icke deltagit i öfverläggningen och beslutet om slutmeningen i Utskottets Betänkande, samt Herr Hammar. 7:o af Herr Stråle, hvilken reserverat sig emot den af Utskottet föreslagna införselstullen å fläsk, kött, ost, smör, hvete och råg, malen eller omalen, gryn, bönor, humle, lin, pottaska, marinmetall och andra slag oarbetade metaller, latun och trådband, jerntråd, ståltråd och koppartråd, samt mot borttagande af tullen å artikeln salt, hvarjemte Herr Stråle förklarat sig hufvudsakligen instämma i hvad af Herr Friherre af Ugglas yttrats, rörande slutmeningen i Utskottets Betänkande. 8:0 af Herr Wistrand, som i hufvudsaken instämt i Herr Friherre af Ugglas och vice Talmannen Muréns reservationer, utom i hvad den sednare innehåller rörande tullen å salt, hvilken Herr Wistrand anser böra såsom en finanstull bibehållas; hvarjemte tullen å kaffe på samma grund af honom ansetts böra höjas med 2 öre per skålpund. 9:o af Herrar Ekelund och Hallström, hvilka förklarat sig instämma i den af Herr Friherre af Ugglas’ afgifna reservation. 10:o af Herrar Meijer, Trägårdh och Wistelius, hvilka anmält sig i allo instämma uti Herr Friherre af Ugglas’ reservation, äfvensom i den af vice Talmannen Murén afgifna, utom i afseende på hvad i denna sednare yttrats rörande tullen å salt, hvilken de ansett böra såsom finanstull, i hvilket fall som helst, bibehållas. ll:o af Herr Rooth: »Emot flera af de beslut, hvartill Utskottet kommit, tillåter jag mig härmed anmäla min reservation.
Sedan vid 1853—1854 årens riksdag en friare tullagstiftning slutligen lyckades göra sig gällande, har jag, åtminstone för min del, ej kunnat finna annat än att densamma varit välgörande för vårt land, alldenstund våra fabriker och näringar, lifvade af den konkurrens, som derigenom uppstått, gått betydligt Bilt. till R.
Brot. 1865 & 1866. 5 Sami. 1 Afd. 6 Haft 6 38 Bevillnings-Utskottets Betänkande M 8. framåt på samma gång som affärsverksamheten ökats.
Att under sådana förhållanden återgå till ett längesedan öfvergifvet system, kan jag ej anse vara förenligt med ett klokt och förnuftigt handlingssätt.
Utskottets majoritet har beslutat införselstull å hvarjehanda landtmanna- och förnödenhetsvaror af, såsom det hetat, omtanka för »det betryckta jordbruket.
Om nu ett sådant ondt verkligen förefinnes, anser jag detsamma ingalunda kunna botas genom den föreslagna eller beslutade åtgärden, jag har sålunda icke lemnat min röst dertill.
Vidare har Utskottet beslutat borttagandet af importtullen å salt under förmenad tro, att denna derigenom sku’fe komma den fattigare klassen tillgodo.
Då jag, för min del, är fullt derom öfvertygad att, om denna tull borttages, den fattige för de ören, hvarmed han vanligen förser sig med sina behofver, ej skulle erhålla ett enda saltkorn mera, utan att densamma till men för Statsverket skulle komma helt andra intressen tillgodo, har jag ej heller kunnat, för min del, biträda denna åsigt.
Hvad nu slutligen beträffar den underdåniga framställning till Kongl. Maj:t, som Utskottet beslutat, så hörde jag visserligen under diskussionen inom Utskottet en talare yttra: »att ej allenast Utskottet, men äfven Rikets Ständers värdighet fordrade en sådan.»
För min del skulle jag ansett det hafva varit det sista Rikets Ständers Bevillnings-Utskott mera värdigt om ett så beskaffadt beslut som detta aldrig hade blifvit fättadt.
Det är emellertid att hoppas att Rikets Ständer, som nu till afgörande emottaga Utskottets förestående Betänkande, skall finna det med sin värdighet förenligt att afslå de uti detsamma föreslagna ändringar i 1865 års tulltaxa.»
Uti denna reservation, såvidt densamma rörer slutmeningen i Utskottets Betänkande, instämmer Herr C. Fr.
Carlson, som derjemte anhåller få antecknadt att han icke deltagit i behandlingen af tullbetänkandet i öfriga delar. 12:o Af Herr Lindstedt: »Då den för närvarande fastställda införselstull å salt drabbar hvarje person inom riket med ett högst obetydligt belopp (omkring 5 öre), men, då Statsverket tillskyndas en förlust af emellan 2 å 300,000 R:dr årligen, om denna vara skulle få tullfritt införas, så får jag härmed reservera mig emot hvad Utskottet, med endast en ringa majoritet, härutinnan beslutat, och anhålla, att Rikets Höglofliga Ständer måtte besluta, att införselstull för kok- och bergsalt skall utgå med 10 öre kubikfot. » Slutligen har Herr Hallenborg begärt få antecknadt, att han ej inom Utskottet deltagit i behandlingen af tullbetänkandet.
STOCKHOLM, tryckt hos A. Holmberg d' Comp. 1866.
Tabel! öfver Införsel och Utförsel af Hvete, Håg, Korn och Hafre under nedanskrifne är.
Inf örse I.
Hvete d:o nsjöl Råg <i:o mjöl Horn d:o mjöl Hafre (i:o mjöl Hvete d:o mjöl Råg d:o mjöl Korn d:o mjöl Hafre d:o mjöl 1838. 1839. 1840. 1841. i 1842. 1843. 1844. 1845. 1846. 1847. CO T* 00 r-H 1849. 1850. 1851. 1852. 1853. 1854. 1855. 1856. »O CO I-H 1858. 1859. 1860. 1861. 1862.
Tnnnor.
| Tunnor.
Tunnor, j 9,675 3,106 1,347 9,533 6,686 1,637 16,930 34,329 6,983 96 250 182 1,066 34,065 20,318 5,219 6,158 1,676 62,575 39,654 17,027 2,148 4,862' 970 19,109 692 1,236 309 1,501 912 307 1,322 970 643 160 152 60 92 667 3,443 1,385 50 508 31,027 26,243 17,245 15,260 15,902; 30,069 62,631 6,999 12,675 12,059 34,899 37,015 217,275 83,649 3,998 35,388 56,437 21,371 4,871 8,356 36,922 7,137 3,492 18,360 121,073 235,208 . 186,138 123,580 35,792 36,919 173,440 174,169 49,647 32,876 62,663 496,139 314,561 1 16,2215 6,074 87 566 686 196 7 6,713 18,307 16,720 29 32 63 24,247 47,303 21,350 2,077 3,234 288,397 193,576 3,051 8,069 7,22T 110,457 34,073 j ' r r 84,077 24,120 127,189 210,507 223,751) | 1 *) •) *) i *) *) •) *) [ 202,907 28,978 2,696 1,947 28,096 5,012 1,156 2,335 38,389 1,909 493 643 2,837 74,864 87,635 14,784 3,706 3,640 52,708 72,517 3,147 9,040 4,5821 21,415 37,669 23 1 — 7 7 — — 2 9 15 — 1 — 94 242 — 6 22 158 20 24 48 30 35 Sä «•>•> 52,932 80 A.4. •JR 9,765 1 Qä 19Q 40 i a 33,362 a 9 as 991 4.9 29,508 7 mia Q fsQG i n^Q 15,202 ii i 4 1 Ov) 4 12i<7 4 LO 2 3 4 5 4 \ 18 24 10 31 1 (o 18 2 OjOlO 8 1,104 10 | 17,228 87 | 1,374 3,408 1,744 i Summa 532,617 123,210 8,449 50,067 92,958 28,568 24,322 52,834 101,348 26,166 4,460 19,296 125,917 371,924 348,322 167,313 47,825 46,319 615,236 514,916 91,227 68,708 96,929 662,606 469,242) 161,460 * 46,647 173,984 278,322 277,742 u tför s e S. 1,375 9 1,191 28 8,059 19,123 475 841 44,306 14,012 15,374 743 837 5,768 6,938 87,789 85,156 28,925 13,505 37,192 88,391 97,285 74,363 14,607 290 1,040 983 1,087 1,269 2,257 1,655 131 245 1,447 375 1,134 365 109 218 55 689 830 214 3,032 2,151 487 133 368 938 1,454 15,708 7,787 45,427 63,183 1 49 5,578 4,991 1,235 229 1,296 12,345 8,500 21,550 156,193 38,832 23,209 418 442 1,882 17,964 339,767 744,417 293,940 29,341 139,178 140,402 234,561 20,923 35,817 i I 3 2 16 57 — 43 9 10 6 1,694 218 458 — 3 1 3 628 10 294 2,449 13 6 899 3 930 2,432 40,329 13,093 285,763 1 114,546 54,702 .