Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Och likväl kunna de aldrig värna sina älsklingar mot dessa sjukdomar, ty öfverallt ute i lifvet lura ju de fiendtliga » bakterierna och bacillerna » pä sina offer!
Skarlakansfebern är en svår sjukdom, men nog öfverdrifaer man sin fruktan både för den o c h för många andra, och nog är det bra hjärtlöst att alldeles » boycotta » de stackars familjer, där sjuk- dom härjar.
Jag vill visst inte därför säga, att man allde- les i onödan skall utsätta sig för smitta, men har man en god vän, som genom sjukdom och sorger pröfvats af ödet, så nog tycks det mig, att man borde känna sig manad att trösta henne, och nog skulle Annas handlingssätt framträdt i vackrare dager, o m h o n i stället svarat ungefär så här: Min kära Klara I Med den varmaste medkänsla läste jag just nyss ditt bref o c h ser, att din lilla Ester fått skarlakansfeber.
Jag kan så väl förstå, huru oro- lig o c h förtviflad du skall känna dig, och huru godt det skulle göra dig att få en språkstund med en af dina vänner, och det gläder mig, att du vändt dig just till mig, ty det visar, att jag vun- nit en plats i ditt hjärta.
Ditt förslag att träffas hemma h o s mig anser
DU N 1894 jag likväl mindre klokt, ej för min egen del, ty den risk jag löper är nog ej stor, äfven om jag törhända är litet mera mottaglig för smitta än som precis är önskligt, men s o m du vet har jag en del syster- och brorsbarn, o c h deras mammor kunde möjligtvis taga illa vid sig, ifall de finge kunskap om ditt besök och vädra » bakterier o c h baciller » i alla vråar i mitt trefna hem, o c h den- na ängslan vill jag bespara dem.
Det oaktadt vill jag gärna, att vi skola träffas, så att jag får pigga upp dig litet.
Möjligen skulle vi kunna träffas hemma hos dig, i något rum som ligger så långt skildt från sjukrummet s o m möj- ligt, men ännu hellre skulle jag vilja, att vi träf- fades ute och toge oss en promenad, hvarunder vi kunde ha tillfälle att talas vid, på samma gång som du själf hämtade litet frisk luft, hvilket nu är alldeles nödvändigt för dig, såvida du skall stå ut med att vaka vid din lilla Esters sjuksäng.
Håll bara modet uppe, Klara lilla, o c h sök med alla till buds stående medel bekämpa den svåra sjukdomen.
Skicka o m möjligt genast bort de öfriga barnen, så att deras skolgång ej behöfver afbrytas, hvil- ket är dubbelt så svårt, när man har sjukt hem- ma o c h behöfver ha frid för de små bråksta- kärna.
I nödfall kan du få skicka hem ett par till mig, sedan du först grundligt låtit desinficiera deras kläder samt låtit dem tvätta sig med något desinfektionsmedel, exempelvis karbollösning.
Som du vet, är jag ej orolig för min egen vär- da person, men det oaktadt anser jag, att man är skyldig att iakttaga en del försiktighetsmått, på det man ej må få anledning till samvetsförebrå- elser, och därför ber jag dig att först byta klä- der samt sedan grundligt tvätta dig med något » desinficerande » o c h därpå genast begifva dig ut.
Jag skall vänta dig nere vid porten.
Sedan skall jag å min sida genomgå en liknande » reningspro- cess » vid min hemkomst, och hoppas jag, att hvar- ken jag eller mina små släktingar då kunna få den ringaste känning af skarlakansfebern.
Farväl nu, min kära vän I Jag hoppas vi snart träffas!
Vännen Anna.
» God plats f ö r ung, bildad flicka » Finnes någon bildad Jlicka, som ni kan mig genast skicka, och som ingen lön vill ha?
— Hon skall endast städa, damma, se att allt blir gjordt medsamma och för öfrigt få det bra.
Rum vi hafva endast fyra.
Hon får ensam med dem styra, rent och snyggt hon hålla skall, de små barnens kläder laga, hand om deras läxor taga, deras lekar dagen all.
Ifall jungfrun är i flängen, då bör » fröken » bädda sängen, laga mat och duka bord.
Framför allt så må hon vara snäll och ödmjuk, kunna spara, aldrig svara mig ett ord.
Vill ej höra, att jag » grälan, och att hon beständigt » trålar », hon, som åter vid vårt bord och är » medlem af familjen ».
Säg mig, om I gärna viljen ha det bättre — på vår jord I vill jag bloU helt hastigt nämna, att till sommaren vi ämna bygga oss ett mejeri.
— Klockan tre hon måste vakna, att vi ingenting må sakna, då vi äfven vakna bli!
Bort med sorgpapperet!
f tfc dödsbud sändas på svartkantadt pap- per i svartkantade kuvert är en sed, som vunnit allmän anslutning.
Motta- garen af ett dylikt sorgebref blir visserligen förskräckt, men så kommer strax den tanken att helt nära anhöriga och bekanta vanligen på annat sätt ån genom tryckta tillkännagif- vanden underrätta om en familjemedlems eller intim väns död.
— Men det finns många per- soner, som efter en nära anhörigs död under hela sorgetiden, d. v. s. ett år, ja till och med därutöfver, föra hela sin korrespondens på s. k. sorgpapper och därmed hylla en ganska hänsynslös osed.
En hvar, som mottager ett dylikt bref, förmodar i första ögonblicket ett nytt, uppskakande dödsbud, tills man vid när- mare påseende ä ena sidan drar eu suck af lättnad, ä andra sidan fördömer ett bruk, som onödigtvis sätter ens nerver i spänning.
Rik- tigt starka människor kunna ju utan vidare men utstå dessa högst öfverflödiga attacker, men är det fråga om sjukliga eller hysteriska personer, har erfarenheten i många fall visat att inträffandet af ett svartkantadt bref, ofta af helt ofarligt innehåll, haft de sorgligaste följder: svåra återfall, ja, till och med döds- fall ha kunnat framkallas däraf.
Därför är det hvar och ens oafvisliga plikt att på inga villkor hylla en dylik osed, från hvilken vi bekvämt och utan någon uppoffring å vår sida kunna afstå.
Med samma rätt som vi under sorgetiden använda svartkantadt brefpapper, kunde vi ju äfven använda en i svart dekore- rad bordsservis, svartkantade underkläder o. s. v., och om modet en gäng kommer att på- bjuda detta — skall det säkert också ske.
Den, hvars sinne hänger fast vid dylika ytlighe- ter, som helt visst ej ha det ringaste att göra med den verkliga sorgen, den kan ju äfven bära den till torgs, men aldrig borde detta ske, om vi veta med oss, att vi därigenom kunna skada andra, och detta är just fallet vid den gagnlösa användningen af sorgpapperet.
För våra blomstervänner.
Ett och annat om krukväxters fortplantning.
Af Mark dock noga, hon bör vara fattig, utan vänners skara, utan far och mor och bror.
Och att hon hos oss skall trifvas, inga tvifvel därom gifvas, hon skall få det godt, jag tror.
Hon bör äfven kunna spela, ingen kunskap henne fela: språk, musik och handaslöjd.
Och när mina nerver strejka, skall hon med massage dem stärka, allt skall gå med lust och fröjd.
Hon bör kunna väfva, sticka och i allt sig lämpligt skicka som en flink och bra modist.
Hvad jag nu begärt år ringa — svårigheter också inga böra finnas.
Så till sist Viol ».
Till sticklingar tagas vanligen 4 till 10 centi- meter långa skott — af en lång kvist kan erhål- las 2 k 3 sticklingar — som afskäras med skarp knif tätt under ett blad.
På den del af skottet, som kommer under jorden, afskäras bladen jämte sina skaft.
Krukorna, hvari sticklingarne skola sättas, böra i bottnen förses med ett efter deras storlek af- passadt lager sönderslagna krukskärfvor eller trä- kolstycken, ofvanpå hvilket lägges ett tunnt moss- lager, så att öfverflödigt vatten med lätthet afrin- ner.
Härofvanpå lägges ett cirka 10 centimeter tjockt tager af lätt, lös j o r d, rikt blandad med sand o c h kolstybb, n. b. träkol.
I detta nedsät- tas sticklingarna blott så djupt att de stå stadigt och ej falla omkull.
Jorden tilltryckes ganska fast omkring dem.
Det brukas vanligen af amatörer att i nedre än- dan af sticklingen insticka ett rågkorn; fackmän 53 skratta däråt.
Verkan däraf torde också vara om- tvistad.
För egen del tror jag, att det hvarken gagnar eller skadar.
Hufvudsaken är nog att de k o m m a i åtnjutande af lagom värme o c h i syn- nerhet att j o r d e n ej hålles så sur, att de ruttna, lika litet s o m den får torka för mycket.
Med de sorter, som villigt slå rot, behöfver man vanligen ej göra sig mycken möda, betäckning med glas är vid dessa ej af nöden.
I allmänhet fordras dock att den yttre, torra luften utestänges, och det skadar j u ej att öfvertäcka äfven de sorter, som lätt » taga rot », helst om man ej vet med säker- het, hvilka som besitta den egenskapen.
Krukorna placeras lämpligast i eller i närheten af ett soligt fönster, såsom varande den varmaste platsen, en tämligen hög värme i jorden är nämligen nödvän dig för rotbildningen.
De böra dock på ett eller annat sätt skuggas mot starkt solsken.
Glasen böra dagligen aftagas o c h torkas invändigt.
Då sticklingarna fått goda rötter, aftages glasbe- täckningen o c h de planteras isär samt vattnas med försiktighet, tills de rotat sig o c h börja växa, då de behandlas s o m äldre exemplar af samma slag.
Sticklingar af kakteer o c h andra » köttiga » väx- ter böra ligga någon tid o c h torka, innan de sät- tas, glasbetäckning är vid flere af dessa ej nödig, de ställas i ett soligt fönster o c h vattnas mycket sparsamt, tills de fått rötter.
Sticklingar af pelargoner sältas helst en o c h en i små krukor o c h hållas i det närmaste torra, tills de rotat sig, de taga särdeles lätt röta, o m jor- den är något mera fuktig, Sticklingar af ficus o c h nerium sättas vanligen i flaskor eller buteljer fyllda med vatten.
Af ficus aftagas i mars eller april med 4 — 6 blad försedda skott, två eller tre af de nedre bla- den afskäras, sticklingarna tå ligga, tills den hvita mjölksaften upphört att rinna o c h såret torkat, då de sättas så djupt, att de nå ned 5 å 6 centi- meter i vattnet.
Flaskorna ställas i fönstret af ett varmt rum, o c h man har intet vidare att skaffa än att påfylla vatten, allt efter som det gamla af- dunstar.
Då sticklingarna blifvit försedda med goda röt- ter, inplanteras de i krukor.
Med sticklingar af nerium förfares på samma sätt; de sättas dock, strax efter det de blifvit aftagna.
Af nerium kan man föröfrigt sätta sticklingar på vanligt sätt i j o r d, i vatten försiggår rotbildningen något fortare.
Växters förökning genom delning och rotskott är vida bekvämare än de föregående föröknings- metoderna.
Vid delning åtföljes alltid den frånskilda delen af mer eller mindre goda rötter o c h detta är äf- ven ofta händelsen med rotskott.
De planteras därför genast hvar o c h en i sin egen kruka, stäl- las varmt och skuggigt, samt, hvad som är kan ske det viktigaste, vattnas med omtanke, tills de rotat sig o c h kommit i växt, ty af mycken fuk- tighet ruttna de lätt.
Äro de af mera kinkiga sorter, gör man äfven vid dem klokt i att öfver- täcka dem med glaskupor eller dricksglas.
Delning företages vanligen samtidigt med att moderväxten omplanteras.
Rotskott frånskiljas bäst under våren och sommaren.
Framkomma sådana om hösten o c h man vill begagna sig af dem för erhållande af nya exemplar, gör man bäst i att låta dem kvarstå vid moderplantan till våren.
Det är ofta nog svårt att behålla rotade växter vid lif öfver våra långa, ogynsamma vin- trar, o c h ännu kinkigare blir detta ifråga o m så- dana, som sakna rötter.
Fortplantning genom ympning och oculerinp fö- rekommer vid växtodling j boningsrum näppeli- gen i andra fall, än o m man inplanterat vilda nyponstammar i krukor för att erhålla stamrosor.
Vildstammarne böra i så fall inplanteras om hösten, öfvervintras i källare eller dylik lokal och intagas i varmt rum i slutet af februari eller bör- jan af mars för att ympas, sedan de kommit nå- got i växt.
Huru själfva ympningen tillgår, läres lättare praktiskt än genom beskrifningar.
Oculering utföres på sommaren i juli o c h au- gusti o c h lyckas förträffligt på stammar, plante- rade i det fria, hvilka sedan kunna inplanteras i krukor: dock kunna äfven stammarne förut vara rotade i krukorna.
Sen till, att tidning Idun finnas hos och Iduns Mode- alla edra bekantat
IDUN 54 Ur Under inöfning att s o m nästa repris uppföras lär » Figaros bröllop » vara.
Likaså torde » Huge- notterna » med signora Labia s o m Valentine ej länge låta vänta på sig.
Vidare lär ett nytt o c h intressant program komma att sammanställas af Glucks härliga opera » Orfeus » (med fru Linden i titelpartiet) o c h Hummels realistiska 1-aktsopera » Mara », hvilken senast rönt mycken framgång på flere framstående operascener i Tyskland o c h här är alldeles n y.
Den nyhet å vår k. opera, s o m emellertid torde komma att väcka mesta uppmärk- samheten o c h största intresset, är Verdis » Fal- staff » med hr Lundqvist i titelpartiet.
Såsom synes är operadirektionen fortfarande synnerligen nitisk i sin sträfvan att bereda publiken en rik omväx- ling i repertoaren.
» Kvinnans ställning sådan den bör vara » var ämnet för ett föredrag, s o m doktor Anton Nyström höll häromdagen på en välgörenhetssoaré härstädes.
Han uppträdde häri på sakrikt o c h underhållande sätt mot kvinnoemancipationens öfverdrifter, under starkt betonande af de hinder, som redan ur biologisk synpunkt måste ställa sig mot kvinnans fria täflan med mannen inom en stor del yrken o c h vetenskaper.
Talaren belöna- des med starkt bifall.
Ett tyskt furstegemak frän Sverige.
Ett tyskt furstegemak har nyligen blifvit i sin helhet utfördt i Sverige.
Det är furst Solms-Braunfels, såsom bekant gift med en svensk fröken Lavonius, som till sitt hem i Wiesbaden gjort denna ovanliga beställning.
På Handarbetets vänners lokal ha i dagarne utställts åtskilliga föremål, s o m för detta rum blifvit utförda på föreningens atelierer: väf- nader af olika slag, två vackra flossamattor, en större o c h en mindre, dessutom kuddar till en väggfast hörnbänk, draperier, portiéer, ryggstycken till stolar m. m.
Alla dessa föremål äro utförda efter svenska mönster, o c h samtliga utmärka sig för den solida elegans, s o m i allmänhet känne- tecknar föreningens arbeten.
De flesta äro utförda efter ritningar af fröken Gisbcrg.
Efter malheuren med det senaste programmet var denna teater i måndags åter färdig med ett nytt, men o m ock detta m ö j - ligen håller sig något längre uppe än det föregå- ende, torde det visserligen ej bli bland de mera långlifvade.
Hrr von Schönthans o c h Kadelburgs lustspel, » Två lyckliga dagar », liör icke till de ro- ligare tyska fabrikaten, ehuru ett genomgående godt utförande gjorde allt att tillvarataga de spar- samma » pointerna ».
Den långa personlistan upp- visade ett flertal af teaterns bästa krafter: fröken Ahlander hade fått en af dessa rifvande gamla tanter, som hon gör så ypperligt, hr Bwckström en jovialisk gammal onkel, för hvilken han var som skapt, hr Personne en lefnadsglad o c h oge- nerad ung man i friarärenden med den outtöm- liga svada, åt hvilken ingen bättre än han kan ge godmodigt lekande ton, fru Rundberg en af dessa söta unga flickor, s o m just hon är den rätta att göra » sä förtjusande ».
Ja visst skrat- tade man litet här och där o c h applåderade litet ock vid aktsluten, men den sanna premiérestäm- ningen, den s o m bådar succés, den uteblef.
San- nerligen det var skådespelarnes fel!
Och att få skjuta skulden på de tyska författarne är j u dock alltid en tröst för publikens nationela &gt;feresfö- lelse », o m o c k kanske en smula klenare för tea- terdirektionen.
Träarbetena till det omnämnda gemaket, s o m är bestämdt att blifva prinsessans skrifrum, äro likaledes gjorda i Sverige.
Det hela lofvar — att döma efter de utställda föremålen o c h bilagda rit- ningar — att i utlandet på ett värdigt sätt repre- sentera svensk industri o c h konstslöjd.
Uppslukad af en väg.
Telegrafisten fröken Ellen Kristna Markinan promenerade i måndags i Lysekil å kajen därstädes i sällskap m e d en lärarinna.
Plötsligt korn en väldig störtvåg från det af den orkanlika stormen upprörda hafvet, rusade in öfver kajen o c h drog, dä den föll till- baka, fröken Markman med sig i djupet, där h o n Hr Ragnar Grevillius ' konsert i tisdags afton å inom kort försvann.
Lärarinnan lyckades däre- Vetenskapsakademiens hörsal bevistades af en mot rädda sig.
Den på ett så sorgligt o c h egen- domligt sätt o m k o m n a var en helt ung dam, en- talrik publik, s o m med intresse mottog det om- växlande programmet.
Konsertgifvaren själf rönte dast omkring 24 år gammal.
största framgången med Kindschers tre Lieder o c h Sjögrens » D r ö m », s o m väl lämpar sig för hans röst med dess mörka klangfärg.
För öfrigt dela- Svenska Allmänna JJjurskyddsförenin- des bifallet ganska jämnt mellan fru Ster„ys ele- gen, hvilken genom sin verksamhet inlagt så stora ganta romanssång, fröken Hjorts o c h herr Lejd- förtjänster o m en förbättrad o c h mildare vård o m ströms vårdade sångföredrag, fröken Larsons pia- våra husdjur, har i dagarne utlyst en täfling o c h nonummer o c h herr Ohlssons förtjänstfullt fram- bestämt ett pris af 200 kronor för den bästa skrift förda violin-rondo af Wieniawski.
i något af följande båda ämnen: » Djurskyddets betydelse för landtbruksekonomien » o c h » Husdju- rens vård i sjukt tillstånd ».
Närmare härom sy- nes af annonsen i förra numret af Idun.
Richard Andersson hade en afton i förra veckan en uppvisningskonsert med sina pianoelever, hvil- ken i allt bar vittne o m den utmärkta undervis- ning, s o m meddelas vid hr A:s musikinstitut.
Vid konserten biträdde med känd talang hr Tor Aulin.
F r u Dina Edling gifver i morgon lördag konsert i Musikaliska akademiens stora sal.
Minnet af de många njutningsrika stunder den högt aktade konstnärinnan beredt hufvudstadens musikaliska allmänhet skall — vi äro öfvertygade därom — fylla konserten med en fulltalig o c h tacksam pu- blik.
Ändtligen gick i lördags andra symfonikonsertcn under innevarande spelar af sta- peln.
Programmet var synnerligen omväxlande och af mycket intresse.
Hufvudnumret i detsamma F r ö k e n T o r a H v a s s ' sedan i höstas uppskjutna utgjordes af Schuberts undersköna c-dur-symfoni, hvilken ej lär hafva gifvits här sedan år 18S1 o c h konsert äger rum nästkommande tisdag i Musika- liska akademiens stora sal.
sålunda för mången torde hafva varit så godt som en nyhet.
Utmärkt genom stor melodirike- dom o c h glänsande instrumentation, kan denna komposition aldrig förfela att göra ett djupt och varaktigt intryck på åhöraren, helst då utförandet blir så godt, som nu var förhållandet.
Af de öfriga numren framstod särskildt Saint-Saens ' färgrika och ypperliga » Suite Algérienne », där i synnerhet senare hälften af den karaktäristiska » rhapsodie mauresque » och det hänförande stämningsfulla » aftonsvärmeriet » väckte ett särdeles lifligt bifall, efter den sistnämnda satsen så lifligt, att den Berättelse af Georg Nordensvan.
Efter inledningsnumret, Schumanns uvertyr till » Genoveva », en anslående komposition, (Forts.) värdig den genialiske mästaren, fick man göra Y ^ ' i hade aldrig ett öre annat än det vi bekantskap med en alldeles ny tonsättare, ryssen Borodin.
A f mindre värde än flere andra här ut- knogade ihop själfva — och det var förda ryska kompositioner, förmår den dock fängsla f9 &amp; / nog kitsligt för gumman mången gång.
och intressera åhöraren genom de tilltalande öster- Men vet ni, hon var ändå lifvad och ländska melodimotiven o c h den förträffliga må- full af skoj och spektakel, så snart det lande instrumentationen: inte var allt för motigt.
Ännu när jag gick Konserten leddes af hr Hallen, o c h utförandet på akademien och hon var sexti år, så hände af de olika numren var godt.
Dock saknade man flere af de bästa förmågorna i hofkapellet.
det att vi lånade oss en kälke och gick ut och / 1894 åkte i Humlegården, se ' n det blifvit mörkt på aftonen.
Det gick Floras kulle utför, så det vyschade om fören.
När jag tänker på morsgumman — • hon är död nu för flere år se ' n — så kommer jag alltid i håg ett och annat lustigt, som jag måste skratta åt.
Det som var ledsamt, har jag glömt bort.
Men hon kunde konsten att hålla humöret uppe och att göra allt så roligt, som det stod i mänsklig makt.
Någon vidare uppfostran hann jag inte få — men jag har åtminstone blifvit praktisk, och inte är jag rädd af mig.
Och lite folk har det ändå blif- vit af mig, inte sant? » Hon hade förut aldrig sagt ett ord, som jag fått höra, om sina personliga förhållanden, om sin mor och sitt hem.
Men det klädde henne att tala om detta, hon berättade det så friskt och oförbehållsamt — som ville hon att han skulle känna henne.
Asp satt hela tiden och såg på henne med sin lugna, sökande blick.
Kanske lade hon märke till detta iakttagande i hans ögon, ty hon öfvergick med ens till att tala om sina arbeten.
» Men ni ser, att jag målar inte bara bliktaflor, inte bara sådant, som kan gå i bliken.
Det här är försök, experimenter.
är bara skräp.
tycker det är så omöjligt ibland.
Men därför att det är omöjligt, är det roligt. » pu- pu- Det Jag just » Man får det ju aldrig så, som man vill ha det, » sade Asp.
» Nej, då skulle man snart ledsna på det, » fortfor Aja.
» Det enda som är » liffadt », så är det att försöka och bara försöka.
Man får alltid fram något.
Nu skall jag måla en ladu- gårdsinteriör, med Maja i dörren i solskenet — l o n är söt och nätt — tycker ni inte att hon är litet lik m i g?
» Så skrattade hon och skämdes öfver den förhastade frågan.
» Och jag har dessutom beställning på en nådig frökens porträtt här i trakten.
Stel och torr, och med en så lumpen figur, så hon borde skämmas.
Men hundra krigare kontant vankas i belöning. » Asp steg upp för att gä.
» Titta till oss, när ni har lust, » bad honom Aja.
» Det är inte nyttigt för mannen att vara allena. » » Jag kommer inte att vara allena, » sade Asp.
» Jag har skrifvit efter de mina och hyrt rum åt oss hos mjölnaren.
Men jag skall nog låta er höra af mig. » Jag följde honom ett stycke på vägen.
Han började genast tala om fröken Borgström.
» Hon är rolig att prata med, ser så lustig ut med sin uppnosiga min och sina pigga ögon — och knubbig och stadig — någon » lumpen » figur be- höfver hon då inte skämmas för, men i hennes studier är det något groft och rått — till exempel den där stora blåa, det är ju blå färg struken öfver allt, i stället för att det skulle vara luft.
Det är tillyxadt, ingenting smält, ingenting personligt.
För mig är det någon- ting motbjudande i att se naturen uppfattad på det sättet, men hon tycks sätta en ära i att undvika allt hvad känsla heter.
Och så att måla i en helt annan anda, när det är fråga om att måla taflor, som ska ' bli lätt sålda — det är cyniskt och okonstnärligt.
Men frisk och treflig är hon, flickan. » Det tycktes vara motsatserna i deras natu- rer, som kommo dem att trifvas så bra i hvar-
1894 andras sällskap — han inbunden, hänsynsfull, stillsam, hon robust och hurtig, pojkaktig och högljudd.
A f det, hon berättat, om de för- hållanden, hon växt upp uti, förstod jag myc- ket väl, hur hon blifvit sådan hon var.
» Någon vidare uppfostran hann jag inte få, » hade hon sagt.
Hon hade blifvit duktig, före- tagsam, orädd, själfständig, men någon synner- lig finhet hade ej kommit på hennes lott.
Kanske skulle hon kunna lefva sig till det, som hennes uppväxtår ej gifvit henne — möj- ligheter saknade hon inte.
Att Edvard slagit an på henne, kunde man se i kolmörkret.
V i träffades ofta, men de träffades, jag tror hvarje dag, och tycktes all- tid ha fullt upp att tala om.
Hon talade också gärna om honom.
Hon fann något så säkert och pålitligt och förtroen- deväckande hos honom — han hade en sä klar och god blick.
» Han hör till dem, som sprida trefnad omkring sig, inte sant, utan att göra minsta ansträngning för att vara un- derhållande?
Han är visst en människa, som man skulle kunna hålla af. » Hon hade trott, att han var konservativ, men det var han alls inte.
Och inte var han hvar- ken förbehållsam eller inbunden, när man fick tala med honom i lugn och ro.
Han hade berättat henne en massa saker.
Men han var alldeles för hänsynsfull, för litet fräck — man måste skaffa sig armbågsrum i lifvet, eljes blir man utträngd ..
Hon berättade ett drag, som var mycket ka- raktäristiskt för honom och som han kommit att tala om.
I Diisseldorf, när det inte gick framåt med hans arhete och han därför var nedstämd och misströstade, så brukade han resa bort, for hvart som helst, uppåt Rhen eller utåt landet, för att inte tråka ut andra med sitt dåliga lynne.
Så kom han igen efter några dagar och var då uppkryad och arbets- hågad.
Första året i Diisseldorf hade han inte be- höft göra några dylika resor.
Då hade han lefvat som en enstöring och bara arbetat.
Han ansåg sig inte kunna någonting, och han tyck- tes inte ansett sig värdig att sällskapa med de andra artisterna bara därför.
Det var också ett skäl!
Men när han blef känd som en lof- vande och begåfvad målare, då kom han in i artistlifvet.