Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom svar å Hr von Q vantens fråga, huruvida den för Silfver-inköp påräknade Million vore disponibel, Betänkanden, N:o 285, 286. 3gt be?, får Utskottet hänvisa till de vid förra Betänkandet fogade Calculer, utvisande ej mindre det å Creditiv-räkningen insatta contanta belopp, utan äfven hvad af Magasinslnrättningens tillgångar kan anses dels genast dels inom en kortare tid disponibelt.
St:r d. 19 Nov. 1828, rörande fördelningen af den .från Ryssland influtna summa till ersättning för Svenska Kronans samtlige fordringar i Finland.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, att granskningen af 1827 års afslutade Räkenskaper för Statsverket borde af StatsUtskottet verkställas.
(I.-A.) G enom Remiss den 29 December sistlidet år har H. B. o. A. till Utskottets besvarande öfverlemnat ett af Ilr Friherre Anckar swärd > Carl Henric afgifvet anförande, hvari han fästat Utskottets uppmärksamhet på den fördel, som af ofvannämnde Räkenskapers reviderande af Utskottet , jemte KonungaBrefvens och Protocollernes läsning intill närvarande tid skulle uppstå, genom Revisionernes deraf uppkommande närmare 4 B. 26 3 ga Stats-Ut skottets förflyttning intill den tid, som möjligen lunde komma under granskning.
KainmarRätten egentligen tillhörande partiella granskning, eller tillika en öfversigt af det hela af StatsVerks-förvaltningen för ofvanberörde år, samma års RikslTufvudbok derförinnan borde vara afslutad, på det den ifrågakomne granskningen måtte i sin fullständighet kunna för sig gu; och berodde det i öfrigt på StatsUtskottet, som, enligt 3o §. i Mom.
TJtskottbt får upplysa, att RiksHufvudboken för år 1827 visserligen ifrån September månad varit tillgänglig för Utskottet; men som alla öfrige för StatsMedel redovisande Verks räkenskaper, såsom utgörande Verilicationer till RiksHufvudboken, tillika böra öfverses, så vida en fullständig granskning af Statsförvaltningen äfven för det ifrågakomne året skulle verkställas, hvilket likväl den återstående tiden för Riksdagens fortfarande, i anseende till öfrige ännu oafslutade ärender icke synes medgifva; altså har Utskottet emir Jäsningen af K.
Bref och Protocoller för en tid, hvars räkenskaper icke tillika granskas, icke uppfyl - Betänkanden, N:o 28 G, 287.
3g3 /er ändamålet af en ordentlig undersökning i förevarande afseende, ansett sig icke böra tillstyrka bifall till Hr Friherre Anckarsvärds ofvanberörde motion, hvilken af anförde skäl Utskottet tror böra förfalla.
Den 3 Oclober 1829.
N:o 287- Utlåtande, i anledning al' väckt motion om rättighet för Hemmansägare i Herjeådalen till Skatteköp af visse KronoFisken.
Uti ett ifrån II.
BondeStåndet till Usskottet remitteradl anförande har RiksdagsFuIlmäktigen Eric Andersson Bång anmält, att sedan år 1822 med åtskillige i Herjeådalen befintelige smärre Kronofiskeri af K. M:ts Befallningshafvande i Orten vidtagits den åtgärd, att de förauctionerats på vissa år till den mästbjudande, bade under sådane omständigheter och för alt undgå vidare täflan någre Hemmansägare sökt att fa köpa det af elem under arrende inropade Fiske till .Skatte, men hvilken ansökan, i stället att befordras, K. lYIrts Befthde ex incommunicato afslagit, på den grund att 77 §.
M:ts Befallningshafvandes sida, det är vederbörande Skatteköpssökande öppet, att å vederbörlig ort söka den rättelse, i afseende på behandlingen af ifrågakomne ärender, som med ofvanberörde Stadgande öfverensstämmer; så anser Utskottet någon åtgärd af R.
N:o 288- Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o iG5, rörande fördelningen af de genom en med Kejserlige Ryska Regeringen afslutad LiqvidationsConvention influtne medel. (i.-A.) Berörde Betänkande, som blifvit bifallet af Vällofl.
BorgareSlåndetj den 16, och af Hederv.
Augusti från Höglofl.
St:r icke fullgjorde deras åliggande, att hålla hand öfver iakttagandet af Rikets sannskyldiga nytta, med mindre de infordrade upplysning, huru desse fordringsanspråk kunnat nedsjunka till beloppet af i5o,ooo R:dr, — ett resultat, som ej annorlunda än i qvittningsväg kunnat uppkomma, ehuru det vore svårt att Unna, att molfordringar på Finska sidan till ett sådant 3<j6 Stats-Utskottets belopp kunnat äga ruin; livadan Utskottet boide noga utveckla grunderne tor berörde qvittning oell skälen för fordringnrnes så hetyMIiga nedsättning.
St:r uti ifrågavarande ämne (serskildt tryckt i jtsta Sami. al Rilianget till RiksSlåndens Protoeoller under N:o 16) hvilken upplager, sid. 35 med 5g, en specification på alla de ä Svenska sidan reclamerade fordringsposter jemte de Allm.
Verk och Inrättningar, för hvilka anspråken blifvit vackla, upplyser äfvenledes förhållandet i afseende på de fordringar hos Svenska Kronan, som å Finska sidan blifvit anmäldte och till hvilkas utridande en serskild LiqvidationsrCommission i Åbo förordnades.
Desse senare, i början framstäldta till ett vida större belopp, uppgåfvos sedermera till en Summa af 202,457 R:dr 12 sk. 1 r.
B:co, beslående i Finska Utidersålares fordringar dels för verkställda men obetalile Transporter och Förskott åt Svenska Armeen under sista Kriget, dels ock från äldre tider hos Svenska Kronan innestående medel m. m.; hvarförutan äfven reclamerades lör f. d.
Skrifvelse inhemtas vidare, sid. 4°; > hvad mohn Kejserlige Ryska Regeringen ansåg Svenska fordringsanspråken ersättningsgillde och kunna till Fredrikshamska Traclalens bestämda innehåll hänföras, samt huru, efter de långvariga underhandlingarne, Sverige sluleligen tillerkändes den nu erhållne Summan, 100,000 R:dr, t stallet löi del be - Betan kan den, N:o 288.
397 lopp af 134,037: 9. g., hvarföre ersättning i början med någon sannolikhet syntes vara att påräkna.
Och anser Utskottet väl således nu, lika litet, sorn då dess förra Utlåtande afgafs, någon vidare utredning, äu den K. Mits Nådiga Skrifvelse upptager, i frågan örn liqviden med Hyska Regeringen, grunderne för den skedde qvittningen och orsaken lill de Svenska fordringarnes så betydliga nedsättning, erforderlig; Men tilt närmare upplysning om lydelsen af den åberopade i3 Art. af Fredrikshamns-T rada ten, varder dock densamma här ordagrant införd: A r t. XIII.
”Genast efter skedd utvexling af denna Tractals ”RatiJicationcrj skola de höga Contraherande Delarne "låta upphäfva all Seqvcstre som blifvit laggd på båda Ländernes respective Invånares egendomar, fordringar och inkomster, samt på dervarande Allmänna ”Inrättningar.
De förbinda sig, att betala allt hvad ”de kunna vara skyldige för penningar till dem lånade, af nämnde enskilta personer, och Allmänna Inrättningar och alt godtgöra eller ersätta alla till de”ras förmon ställde räntor på någon af de höga C011- "trahen terne.
"Utslag i alla reclamationsmål .emellan de båda ”höga Contraherande Delurnes Undersåtare, i afseen - 398 Stats-Utskottets "de på fordringar, egendom elier andre rättigheter, "som, enligt vedertaget bruk och Folkrätten, böra vid "inträffad fred åter upptagas, skall tillböra vederbörande
Anticipationen på räntan af de erhållne i5o,ooo R:dr och medlens ställande under annan förvaltning, än Statens vanlige Penningeförvaltande Verk, trott, att då denna åtgärd icke ansetts föranleda till anmärkning emot Konungens rådgifvare, den åtminstone bordt gifva Utskottet anledning att föreslå en underd.
M:ts disposition, än en anmälan lill R.
Sl:r om förhållandet, icke böra äga ram.
B.*eo, i stället för den Summa af 5i,86g R:dr 34 sk. 8 r., K. M:t ansett berörde Inrättning i sådant hänseende tillkomma, hafva flerfalldige anmärkningar blifvit gjorda.
Betänkanden, N:o 288. 399 Ilos Ridd. och Adeln är af Hr Friherre af Nordin, Carl Johan, härutinnan anfördt: att Stora Barnhusets rätt till ersättning för omförmäldte förlust grundade sig på Drottning Christinas Bref år 1637, i hvilket den Inrättningen tillaggde Tionde-Spanmål för evärldeliga tider tillerkänts Stockholms Stad, för att derigenom kunna uppfostra fattige harn, och, till följd hvaraf, vid alla sedermera företagne indragningar, äfven i Carl XI:s tid, fråga aldrig uppstått att skilja denna inkomst ifrån Barnhuset; att den ersättning R.
St:r år i8t5 lemnade Barnhuset i kortstemplings-afgiften icke var ensamt för förlusten af Tionde-Spanmålen, ulan äfven för den andel i Convoij- och Tull-afgifter sorn för Barnhuset gingo förlorade; att enär, den Summa, som ifrån Finland influtit, Blifvit lemnad till ersättning åt vissa Allm.
Inrättningdr för förlorade inkomster ; B.
St:r också borde pröfva, hvilkas rätt det vore att erhålla denna ersättning; att härvid icke någons rätt vore så klar, som Stora Barnhusets, då i3 Art. af Fredricshamns-Tractaten af år 1809 stadgade, att alla räntor till Allmänna Inrättningar skulle godtgöras; hvarförutan under Noteväxlingen i ämnet, på grund af gjord framställning alt bland Svenska Fordringarne afseende förnämligast torde göras på dera som tillhörde Barmhertighets-Inrättningar, bland hvilka Barnhusets stod i främsta rummet, Ryska Regeringen skall medgifvit att betala den runda Summan af i5o,ooo R:dr; ^oo Stats-Utskottets att, genom det att Administrativa Makten gjort framställning
,'att ifrågavarande ersättning borde utgå, Administrativa Makten jemväl ansett förhållandet vara tydligt och klart; hvadan, med afseende jemväl derpå alt Stora Barnhusinrättningen sträckte sin verksamhet äfven utom hufvudstaden, det icke vore rättvist, att afskära dess ostridiga rätt att erhålla de medel som till dess underhållande fordrades.
Hr Grefve Lövenhjelm3 Carl Axel^ samt Hr Cederschöldj Fehr Gastaf. Och är inom H. PresteStändet i denna fråga vidare andragit: af Hr Biskop TVallin:
Att Barnhusets fordran i detta hänseende destohäldre borde till dess af K.
St:r, då de år iSi5 beslöto en ersättnipg derföre, gillat samma fordran; att vid det förhållande, som visat sig, att den iemnade ersättningen i Kortstemplings-afgiften årligen aftagit, ett medium af förflutna årens inkomst deraf ej rättvisligen kunde tagas till grund för beräkningen af denna ersättning, utan borde nu mera Kortstemplingsmedlen, hvilka icke kunde anses för annat anett förskott, återgå, sedan tillgång erhållits till fullt skadestånd för Fordringagaren; samt att i öfrigt Barnhuset icke kunde uppfylla dess ändamål, att vara icke blott för hufvudstaden utan hela Fäderneslandet en gagnelig och nyttig Inrättning, örn dess påräknade inkomster inskränktes; derföre Hr Biskopen yrkat, att denna Inrättning måtte njuta er - Betänfcanden, N:o 288. 4°' sättning för sine förlorade inkomster ifrån Finland, i likhet med livad K.
Utskottet har af Drottning Christinas DonationsBref den 24 Mars 1637 väl inhemtat: att till det i Stockholm då inrättade Barnhus blifvit förärad t och skänkt, ibland annat, ”af allehanda SädesTionde som uti alla Kyr”koherbergen i Svea Riket och halfparten af StorFur”slendömct Finland inkomme, hvar Fyrationde Tunna, ”eller af hvar Tionde Tunna cn half Spann;” men Utskottet har häraf funnit destomindre anledning alt frångå dess i denna fråga förut yttrade öfvertygelse, alt denna förmon ifrån Finland hör anses, genom Finlands skiljande från Svenska Kronan, hafva med Fonden, hvaraf den tilldelades, gått förlorad, som, af de öfrige Inrättningar, hvilka under Undei handlingarne med Ryska Regeringen, jemte Barnhuset, ansetts företrädesvis höra njuta godtgörelse för sine fordringar, Aämnnna Magazinslnrättningen för liela dess fordringshelopp, uppgående till öfver en half million Riksdaler, icke tillerkänts af den inllutne ersättningssumman mera än 48,710: 10. 4-> oc^ Krigsmanshuset, för hvil - 4oa Stats-Utskottets ^ ket yrkats ersättning äfven för beräknade Capitalvärdet af dess förlorade räntor, 3o,ooo R:dr, blott fatt i ett för allt 2,479 ® r:st., hvilka efter krigetfun nits oguldne; och i likhet med detta förhållande har Utskottet äfven trott, att Allmänna Barnhuset för sin pretention borde godtgöras.
Brefvet af Drottning Christina, att ifrån Provincerne Skåne, Halland och Blekinge, som den tiden Donationen gjordes icke tillhörde Svenska Kronan, Inrättningen äfven uppbär g^tdelen af all KronoTionde, hvarigenom Barnhuset redan uti långliga tider bekommit en större inkomst, än hvad vid Gåfvobrefvets meddelande blifvit beräknadt.
* Om än Stora Barnhuset, hvilket efter hvad upplyst blifvit enligt Stadganderne egenteligen är bestämdt att emottaga barn^ födde i Stockholms Stad, kan betraktas såsom stående i sammanhang med Landets Allmänna nytta, derigenom att Barnaföderskor ifrån Orterne dit inkomma, synes dock Staten för denna Inrättning hafva gjort nog, genom de allmänna bidrag i Spannemål och penningar som årligen till dess underhåll från StatsVerket ingå.
Och som i öfrigt vid underhandlingarne om ifrågakomne ersättning, Barnhusets rätt dertill blifvit å Hyska sidan bestridd, samt, utan serskild discussion örn hvarje fordringsanspråk, eller erkännande af något företräde dera emelian, en ruud Summa i ett för allt af hvad Sverige i Betänkanden, N.o 288. 4°3 Finland egde att fordra blifvit gifven; alltså har Utskottet funnit sig böra vid dess förut afgifne tillstyrkande, ang:de det belopp som af den influtne ersättningssumman bör Barnhuset för dess fordringar tillkomma, förblifva.
Staten något skadestånd för dess vid Finnlands occupation borrtmistade Magazinsbehållningar, eller i landet innestående Spannemåls utlåningar, hvilka liksom andra Kronofordringar enligt allmänt bruk, med krigets rätt öfvergått till segråren. 2:0 Emedan, enligt sakens natur och all billighets grund, Statens rätt vid fördelningen af den omsider erhållna summariska liquiden, sist måste komma i fråga , hvaremot de fromma Stiftelsernas rätt blifver den första, som bör iakttagas.
På vår Landsfaderliga Styrelse faller visserligen icke, hvilket hvar redlig Svensk man med glädje erkänner, någon sådan skugga.
Jag ville ej eller, att den skall fördunkla R.
St:rs och deras StatsUtskotts förhandlingar. 3:o De förluster Staten lidit genom de nied Finland förlorade, till andra ändamål såsom t. ex. Bibeltryckningen, Krigsmansliuset m. m. anslagne Kronotionde och Ilemmansräntor, äro i så måtto lindiade, alt genom Finlands frånsöndring också årliga behofvet är förminskadt.
Så förhåller sig icke med Barnhustionden, som egenteligen var donerad till Stockholms Barnhus, der fosterbarnens antal de sednare åren snarare blifvit ökadt.
Man säger väl att Barnhuset tillhörer llnfvudtaden, men denna tillhörer ju riket, ifrån hvars alla provincer, af andra könet ditsamlas de lill tänkesätt och seder minst förvarade— de, som lättast frestade och mest frestande recrutera Barnhuset.
Jag röstar af dessa skäl isynnerhet för den mening, att Stora Barnhuset mätte, utom hvad StatsUtskottet föreslagit, undfå ett Capital af circa 29,000 R:dr, motsvarande sin med Finnland förlorade Kronotionde.
Uli hvilken mening instämt Hr CancellieRådet von HartmansdorffHr Professoren Hasselroth j Hr Rudman Lundgren och Grosshandlaren Aspelin.
Uli elt hos Y.
Sl:r, år 1823, anslogo till denna Inrättning, såsom ersättning för den Centonal som alla civile Embetsmän, äfven Städernes, af sine löner erlägga, och hvilken, såsom förut anslagen till Krigsmanshuset, II.
Då Städerne, i liket med det öfriga Riket, bidraga till dessa Stals-anslag , ansågo Sländerne år 1823 billigt och rättvist, att Städernes Embetsmän skulle ega lätt, att uti denna Pensionslnrättning ingå; äfvensom, i anledning af Konungens Nådiga beslut, Städernes Embetsmän likasom den öfriga Civilstaten, 1 /jo6 Stats-Utskottets blefvo hörde, huruvida de häruti ville deltaga, dervid jemväl ganska många Städers Embetsman sig dertill anmälte, men då sedermera det K.
Stad, som för få år sedan nödgats af egne taxerade medel utgifva Pensioner åt 2:ne sina åldriga Borgmästare, hade, år 1827, ingifvit underd. ansökning, att Stadens Embetsman måtte få delaktighet i GivilStatens Pensionslnrättning.
Riksdag väcka ny fråga om allmän rätt till deltagande uti Pensionslnrättoingen.
St:r denna gång måtte vidtaga sådane åtgärder, hvarigenom 1823 års beslut kommer i verkställighet och Städernes Embetsman i åtnjutande af den fördel, hvartill de, i stöd af sitt deltagande i Statsbördorne, blifvit förklarade berättigade.
Den I Betänkande 11, N:o a8g.
Motionären föreslår altså, att Städernes nuvarande Borgmästare, MagistratsSecreterare , Rådmän, Uppbördsman af Kronoutskylder, Kämnärs-Praesides och Vågmästare skola vara berättigadej äfvensom att alla hädanefter blifvande Embets- och Tjenstemän af nyss uppräknade grader skola vara förpliktade, att uti Allmänna Civil-Pensionslnrattningen deltaga, alldeles såsom för de öfrige civile Embetsmän redan stadgadt är.
Ytterligare föreslås, att Borgmästare uti usta och aldra Classens Städer måtte få en Pensionsrätt af 600 Rldr, men de öfrige
Om äfven illiterate Rådmän kunde i Inrättningen 4 B. 27 4o8 Stat s-Utslottets få deltaga, skulle Motionairen anse deras Pensionsrätt böra blifva i5o R:dr.
Derest någon Stad redan äger uppgjord PensionsInrättning för sine Embetsmän, må det bero på Stadens Borgerskep att den bibehålla; och vare då den Staden icke uti Allmänna Pensionslnrättuingen intagen.
H. St:r antagas, tror Motionären att Allmänna PensionsCassan skulle dervid mera vinna, än förlora; ty här, likasom i alla försäkringsCassor, hvarmed Pensionslnlättningen äger mycken analogie, är förmånen alltid större, i mån af antalet af de deltagande och contribuerande; hvartill kommer äfven att då i Städerne, utom Stockholm, icke finnas de tillfällen tili andre förtjenstcr, hvilken för den i Hulvudstaden boende, vid 55 års ålder afskedstagande Tjenstemannen, sig^rikt erbjuda, skola de fleste Städernas Embetsmän bättre finna sin räkning att uti tjenst förblifva, än att taga afsked endast derföre, att de, enligt Reglementet, vore till Pension berättigade.
Utskottet har härvid inhemtat, att, i afseende på Städernes Embets- och Tjenstemäns delaktighet uti Betänkanden, N:o 289. 409 CivilStatcrnes Pensionslnrättnirig, B. H.
Skrifvelse (N:o 171 p. 441, Bill. 10 Sami. 1 Bandet) mot slutet innehåller: ”attse”dan K.
M:t i Nåder fastställt de villkor, hvarmed ”Städernes Embets- och Tjenstemän böra ega rätt, att ”blifva delägare uti PensionsCassan, del endast på de”ras hörande må ankomma, huruvida de åstunda i ”denna Inrättning deltaga.” Uti InterimsDirectionens öfver Civil-Statens Pcnsionslnrättning under den 27 Oetober 1826 afgifne underd. allmänna Betänkande med bifogadt Förslag lill Reglemente, har, till besvarande af Slädernes tillika med flera andra Tjenstemäns yrkanden om delaktighet i Inrättningen, Directionen i underdrhet yttrat: ”Att om Inrättningen vore aldeles enskild och endast beräknad på Delägarenas bidrag, skulle den erinran, som uti de insände Skrifterne blifvit framställd derom, att det för Inrättningen vore fördelaktigt, att Delägarnes antal blefve så vidsträckt, som möjligt, onekligen vara riklig, men, enligt hvad
Vid bestämmandet af desse senare, har man otvifvelaktig! tagit i beräkning det antal af Delägare, sorn, enligt den uppgjorda planen, var calculeradt, att i Inrättningen deltaga.
Genom sjelfva den ordning, hvari desse sednare tillsättas och beskaffenheten af tjenstgöringen för ensior del deribland, uppkommer emellan dem och Rikets Tjenstemän en icke mindre märkbar skiljaktighet.
M:t i Nåder täcktes tillåta, alt Norrköpings Magistrat, med derunder lydande Tjenstemän, mätte, emot fullgörande af fö inskrifne förbindelser, få i Civilstaten» Pensionslnrättning deltaga.
St:r, att, efter för handen varande förhållanden, motionen behandla. 412 Stats-Utskottets Beträffande således den rättighet för Städernes Embets- och Tjenstemän till delaktighet i Pensionslnrättningen, sorn uti motionen synes villja härledas derifrån, att Centonal erlägges utaf desse Embets- och Tjenslemäns Löner, så skulle, till vedel läggning af ett sådant påstående, endast behöfva nämnas, att någon Centonal icke ingått eller kommer att ingå lill ifrågavarande Inrättning, emedan Centonalen hel och hållen är disponerad till fördelning emellan ArmeTns PensionsCassa och Wadstena KrigsmanshusCassa.
Anslaget af i5,ooo R:dr åter kan så mycket mindre vara någon ersättning för Centonal, som PensionsInrättningen aldrig egt någon andel deri, utan är detta anslag ett Inrättningen heviIjarit årligt penninge-understöd, hvilket icke utgår utaf någon viss uppbörd, utan är, lika med andra StatsUtgifter, i RiksStaten uppförd t.
Inrättningen icke blifvit stiftad för andre, än Statens B e t ä n k a n d e n , N:o 289. 413 egne Embets- och Tjenstemän, hvilka utaf Allmänna medel uppbära sine Löner.
Utskottet förnekar först, att de i5,ooo R:dr hvilka af StatsVerket enligt 182! års Ständers beslut utgå till PensionsFonden, Sro en ersättning för den Centonal, som Städernas Embetsman lika med alla andre civile Tjenstemän af sine Löner betala, men hvilken är anslagen KrigsmanshusCassan; att Utskottets pluralitet häruti misstagit sig, derom vittnar StatsUtskot - 414 S t a t s - U t s k o t t e t s tets Betänkande vid i8i3 års Riksdag, pag. 790 i 4:dc Sami. i:sta delen af Bihanget till 1823 års Riksdagsprotocoller, der Utskottet föreslår, som orden lyda: ”att den summa af i5,ooo R:dr örn året, hvartill |:delar af Centonalen och Krigsmanshusafgiften af Civile Tjenstemäns Löner uppgår, anslås deras Pensionslnrättning å Stat under y:de Hufvudtiteln ; af det skäl, alt Centonalen är förut anslagen att försäkra Armcens PensionsCassa.” Utskottet anförer äfven, att 1823 års Ständer blott öfverlemnat åt Konungen, att fastställa de vilkor, hvarunder Städernas Embetsman skulle få rätt att blifva Delägare uti PensionsFonden, hvaraf
Denna sednare anmärkning måste förfalla, då, hvad R.
Sttr år 1823 angående Städernas Embetsmäns Pensionsrätt beslöto, står i förening med det då gifne anslaget, och åter, om det cj kan förnekas att nuvarande St:r icke äro bundne af de föregåendes beslut, så skulle i sådant fall det anslag, som för PensionsFonden år 1823 beviljades, nu å nyo underställas R.
— Jag anser Städernes Embetsmäns Pensionsrätt lika obestridelig, som det anslag af 25,ooo R:dr, sorn Pensionslnrättningen af Staten äger, bör vara det, och af samma egenskap som alla Statsanslag, att de ej utan ersättning kunna borttagas, Ora Betänkan den, N:o 28g. 4>5 ej Städernes Embetsman fått delaktighet i PensionsFonden så hade BorgareStåndet ej beviljat anslaget, ty det synes nog hardt, att då de öfrige Embetsman genom detta It.
Fingo Städerne återtaga för sine Embetsman den artdel de äga uti den sedan 1798 besparade Fonden, och efter hevillningsbeloppet disponera sin andel i ofvanberörde 25,000 Ittdr som nu af StatsVerket från Bevillningen utgår, så skulle deraf Städernes Embetsman få en vida större Fond än de behöfva.
— De äro både för Städerne och alla Stateus medlemmar lika oumbärlige, som Domare å Landet, Uppbördsman och Executorer derstädes, och måste existera likasom desse, både för StadsSamhället och alla dem från Landet, sorn med det komma i beröring.
Väl har omtalats de föreningar en eller annan Stad erhållit; desse hafva blifvit använde lika med indelte R.äntor på Landet, eller Statens öfrige medel, till nödige Löner, och ide fleste ^iö St a ts-Utsk o 11e t s Städer måste ändå Borgerskapet och Stadens Innevånare deröfver på sig årligen in taxera betydelige summor till Embetsmannens aflöning; Om således Embetsmännen å Landet skola anses för Statens Tjenstemän, rnåste äfven Städernes vara det, emedan Statens Intrader genom dem uppbäras, samt Lag och Rätt genom dem för alla både i Stad och från Landet skipas och uppehållas.
Det synes derföre högst obilligt, om, då Städerne för sine Embetsmän måste vidkännas större Utgifter än Landsorterne för sina, då ock Städerne med sin anpart i Bevillningen äfven deltaga i den Allmänna Civila PensionsFonden, de dessutom skola tvingas, att sjelfve göra nya sammanskotter för pensionerandet af sina Embetsmän, af hvilka, såsom Motionairen anfört, troligen ganska få kunna komma i åtnjutande af Pension, och således nästan påtagligt är, att PensionsFonden skulle genom denna tillökning af Delägare och deras bidrag snarare vinna än förlora, hvilket äfven StatsUtskottet i början af sitt Betänkande erkänt. 1823 års Statsutskott uteslöt äfven uti sitt första Betänkande Städernas Embetsmän, men efter återremiss från 3:ne Stånd bifölls för Städerne den rättighet, de genom den nu ifrågavarande motionen sökt bibehålla, och hvartill BorgareStåndet på nu anförde skäl af både rättvisa, billighet, och efter sin andel i Statsbidragen, hoppas att Respective MedStånden bidraga genom ogillande af Utskottets Betänkande, och bifall till Motionen.