Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skatt från skog och lundar åt riddarståt och roddarbåd.
Harens gärd åt vetenskapen.
Gammal, gifmild guddoms vapen.
L ö r d a g: Stekt fisk m e d stufvad potatis eller gröna ärter.
Gryngröt af ris-, korn- eller hafregryn med mjölk.
Eller också på lördagen: fiskpudding af öfverblifna kabiljobitar, som urbenas och hackas fint och uppblandas med 2 vispade ägg, tunn grädde för 1 3 öre, ' k kvarter (1 6 cl) halfkokta risgryn, litet socker och salt; ätes med g o d sås och potatis.
H v a d som en naturlig sak, mellan bark och träd sig sticker.
Slinka, som just i icke kvick är.
K v i n n a s prydnad, fäst där bak.
Slöseri och slarf med väta.
Förutsättning för en träta.
Sjöodjur med många svansar.
Ofta tillbehör till fransar.
Ringa trupp i svart och rödt, som dock mångens lif förödt.
Läcker spis för barn och grisar.
H v a d ombord man lugnast prisar.
Världens allra trängsta gräns.
E n produkt af trä, som bränns.
T e r m som rör osteologen, men ock den, s o m plöjer vågen.
H v a d än aldrig hafvet var.
Laggild son af hornprydd far.
Månförmörkelse för gubbar.
Ord, som brukas kan o m stubbar.
Läckerhet, där står i ry allramest i » K o n g e n s b y ».
Gångare af baby riden.
E n med hjärnan lindrigt vriden.
Gift, som röjes af sin lukt.
H v a d som villkor är för frukt.
Ett fodral för femininer.
Och ett dito för trichiner.
Rep, som lif har satt i fara, många fler än bödelns snara.
H v a d just ingenting är värdt.
H v a d kompassen styrman lärt.
Afgud, som nationer mördat.
Kraft, som himlen återbördat.
H v a d som aldrig blef plural hos en viss, berömd gen ' ral.
Kunskapsfrämjare för barnen.
Hafstribut i fiskegarnen.
Pjäs som ej får saknas i brygga eller bryggeri.
Mål för mångens ungdomsböner.
Ursprung för all jordens söner.
Jägare i vindens rike.
Icke kung, men konungs like.
Räkneord, som smakar trä.
Lifsvillkor för folk och fä.
K l u m p af trä, dock kungabane.
Fredlig fru till argsint hane.
H v a d ni v i l l: vikt eller ton.
Nattlig jägare på mon.
Ida Giildbrand.
— M o d e l l e n; roeni af Anna Knutson.
— E n liten g n i s t a; af ' — ster ».
— Hafva vi någon folksång?
— Pä M a r s.
— Londonskt sällskapslif; bref til ' Idun från Anna Fleetuood-Derby.
Stockholm, N:r 10 (481).
Fredagen den 12 mars 1897.
Prenumerationspris pr å r: Idun ensam I d u n s JVtodet., f j o r t o n d a g s u p p l.
Iduns Modet., månadsuppl Barngarderoben Redaktör och utgifvare: B y r å: kr.
» » » " 5 5 3 3 Klara södra kyrkog.
FRITH 10F 1646.
: J. Anna £ HELLBERG.
Nor Utgifningstid: Iduns Tryckeri Aktiebolag.
L ö s n u m m e r p r i s 15 ö r e (l ö s m r e n d a s t f ö r k o m p l e t t e r i n g a r.)
(Mania Ko rf f.) n augustiafton för några år sedan kunde de nyhetshungrande ocli efter konversationsämne letande medlemmarna af Purusunds lilla badsocietet fägna sig åt ankomsten af ett par » nya » resande, som till på köpet voro verkliga resande, d. v. s. som rest litet längre än från Stockholm, Trosa eller Norrteige.
De nyanlända voro synbarli- gen utländingar och turister; sannolikt — så förmodade man senare på kvällen vid småbor- den i den något laduliknande, men ingalunda stämningslösa so- cietetssalongen — sannolikt ett konstnärspar och med tycke af att tillhöra jordens rikast be- gåfvade folk, hvilket som folk betraktadt ej längre har land och hem, men hvars individer icke minst med snillets makt vunnit hemortsrätt öfver hela världen.
Synbarligen ett konstnärspar, unga, eleganta, lefnadsfriska — chic allt igenom!
Det är klart, att intresset för de nyanlända skulle bli i starkt stigande och gissningarna många, innan man fick veta hvad och hvilka de voro.
De flesta voro ense om, att det måste vara musikmänniskor, men somliga trodde också, att de voro målare.
Den allmänna meningen lutade allt mer åt detta senare, ty den stora be- undran främlingarna ådagalade för den svenska naturens skön- het blef ej obeaktad.
Ständigt såg man de båda, arm i arm, vandra inåt öns vackra furuskog eller längs stran- den utåt det leende smala sun- det, där ångbåtar och segelfartyg hafva sin farled.
Eller också såg man den unga fruns ljusa sommarklädning skymta fram från den stora klippan, som fått det ståtliga namnet Nordkap; timtals brukade hon dröja där, med drömmande blickar skådande utåt det glittrande hafvet och lyssnande till furususet öfver sitt hufvud.
Huru härliga fann hon ej dessa dagar!
Sjuk och nedstämd hade hon från sitt dåvarande hem i .en af det san- diga, flacka Nord-Tysklands mest opoetiska städer med sin man begifvit sig ut på sommarfärd.
Utan att ännu hafva funnit den sökta själsuppfriskningen hade hon kommit till Nordens vackra hufvudstad, Stockholm.
Af en tillfällighet hade namnet » Fu- rusund » nått deras öron.
Och nu befunno de sig där, just där hvarest naturens på en gång glada och allvarsamma fägring skulle gripa hennes skönhets- trängtande själ så mäktigt, att hennes liffulla ande liksom efter ett friskt bad skulle kunna resa sig i ny spänstighet, i ny pro- duktionskraft.
Den svenska na- • turens hälsogifvande, idylliska glädje skulle komma hennes ögon att åter stråla med den nya glans och gifva hennes an- lete det uttryck, som kommit mången att tro, att hon endast känner lifvets solsida, medan hon i själfva verket haft och har att kämpa mot en dess skuggsida af mycken kroppslig sjukdom och mycken själslig nedstämning.
Träffande-och vackert har hon en gång till den, som skrifver dessa rader, i ett bref yttrat om den inverkan, hon rönte af vistelsen i Sverige: » Jag var så matt och kraftlös, när jag reste
IDUN 74 1897 Egenkärleken är den största af alla smickrare.
F. hemifrån, kände mig så tryckt o c h tung till — - oeh där såg j a g, att allt detta var skulle liksom en dern världsdam.
friad ifrån, har den var blå en grå, ful klädnad, sådan v i d regnväder.
och solen O c h när nu be- man himlen sken, då lade jag den af Éochéfoucauld.
D e n som en första gång ytligt ser fru Simon sinnes klädnad, den jag kunde blifva de la kunna tro, att hon vore en vanlig m o - kvinna i deras ögon, som i en fast » modern » förnämligast se en varelse, som hyllar H o n är, som förut är sagdt, modern, men en svindlande afgrund skiljer henne en M o d e r n är hon också liksom sin m a n, ingalunda att fylla.
Laura enda exempel är nog att visa detta.
någon, att af sina det obundna och som afskyr ordet » p l i k t » och öfvertygelse det hvad därmed följer.
berättelsen dystra höljet ännu fanns den forna Anna D e n stockholmska skärgårdens lynne föreföll de båda i främlingarna världen; der Eurusund Seeligen », så att vara det vänligaste var f ö r d e m tjusande » die Insel som någonsin en Men modern på så sätt, m a n; han står er närmast, ingen menar sä väl många och som Aten så vackra ord till er, må synas er än så ädel, och Konstantinopel och som Men människors vackraste och ädlaste sidor utveck- kvinna.
las sig vid spegel en badort.
och Men — återgifver speglingen hennes vara alltid » världen är en åt hvarje människa af- har en vare dödlig skrifvande sentens besannades också här.
För för som just är husmoderliga och lösen.
allt, moder nadsfriskhet liksom återspeglades i alla de blic- och följer, kar, som mötte dem.
och sällskap.
Främlingarna voro främ- af alla, till o c h m e d af landets monark, som i de dagarna gästade — den fagra ö n; o c h de vunno som för somliga » hvad » och låg » hvilka » i nyfikenhetens de v o r o.
förbi, undran Man visste, att lefver, nej — de hvarken sjöngo eller målade, ingendera Men ändå — delen.
— af d e m målade d o c k, o m e j m e d färger, En ett lyckligt sätt skiftat färg.
är södra sluttning förflyttats omedelbart till ligger Hartzbergets invid Nordhausen.
kastanjer den gamla Beskuggad den lilla af balkongprydda f ö r denna villfarelse; men en W e r n e r s eller Nathalie banala sentimentalitet.
originell, Hon d. v. s. hon ser och känner lifvet, men h o n har ej någon schablon- mässigt med skolad sina uppfattning egna klara, däraf.
Hon ser skarpsyuta ögon; hon känner sina egna känslor o c h konstruerar aldrig; hennes tanke är djupsinnig och hennes sätt att skildra är klart och ädelt.
Visserligen ligger det ett vemodstöcken öfver flesta af hennes skildringar, som äro gripande och rörande.
leende människor, » i ett äkta.
» J a g kan i c k e har bref.
hon Men både skildra v i d ett tillfälle äfven detta T y trots sina lyckliga vemod lefnadsförhål- landen har hon, som redan nämnts, under års- lång sjukdom både som barn i föräldrahemmet å riddargodset ute på Lüneburgerheden o c h som kvinna rade Under långa vackert var plats måste v i, ty eljes är vårt från vuxen ser ut öfver bergåsarnes Och o c h b e d r o g o vi oss forspildt.« villan så, att man från dess m e d rosor omsling- fönster böta fullkomligt är hem kände, Simon är djupt känslig, men himmels- har hennes vi lif f ö r oss skrifvit höga Ah måste Från det dystra Stassfurt m e d dess saltgrufvor gerichtsrath S i m o n, m e d sin fru.
närsparet?
då stanna på våi de på V i d h o n o m, åt hvil- äfven i hoppet att denna skulle k o m m a, nåväl, rikt Från o c h m e d år 1893 har den milieu, hvari medeltidsstaden konst- vemod hennes väsen, är hennes äktenskap det var en ung framstående tysk jurist, amts- Och den slöja af på solid lycka.
hon härmed var också den spänning är sin makes bästa vän trots o c h lidande, som mångårig s j u k d o m ofta lägger öfver vänner för längre tid än badsäsongen.
Men små döttrar, hvilkas and- hon Och vi aflägsen liga o c h kroppsliga utveckling hon ömt vårdar icke längre kärlek Eschstruths kert o c h gladt, och deras vänliga, smittande lef- snart ej von för lingar; de blefvo uppmärksammade det vidt de glada, klara, mörka ögonen var allting vac- och och intressant.
ken vi gifvit oss, som är vår make, våra barns drag hos henne är H o n är en utmärkt sina förtjusande äfven om någon annan m å tala än en intelligent, fin tysk utprägladt plikttrohet: hemmet framför hennes upphöjd Fru Ett hennes dessa hon gå u p p i köksbestyr Men hon är typen för husmoder.
Denna från någon klassisk författare sig f ö r - fasa han, far, v i d h o n o m måste vi hålla fast.
afskyr all kälkborgcrlighet » Zankteufeln », sällskap. » au tillhöra tysk eller annan nationalitet, o c h gnat på pigor.
le m o t henne, och hon skall visa sig äro ty3k eget anlete; rynka pan- vara ett gladt o c h trefligt de Simon är samtidigt en äkta Hon af land; besökt elittrupp.
fru nan åt henne, o c h hon skall i sin tur se bistert på d i g; af icke minnesrika äfven intelligensens emellertid » H v a d än må hända, hvad än må k o m m a, största delen af E u r o p a, de ha vistats i K o m, tion af alla.
torde låter en kvinna säga?
alltid, alltid helt o c h odeladt förtroende för er G-enom hon Asiens Det egen långa förbi.
hafva m e d tidens bästa bildning och den, » Vergebens » sin som fru Simon i o c h hennes man lärt känna henne resor niveau framtrolla uttala ord, går mindre förmått personer sådana — och pensel i att intet beaktansvärdt inom intelligensens värld svenskarne vore äfvenledes den älskvärdaste na- Böcklins Ett T r o r väl fru Marholm skulle kunna låta en skildrade o c h märkte, att jag tagit miste, o c h att under kvar! » från Marholms frivola uppfattning.
känna pröfning allt och sorg.
sjukbädden blånande sluttningar, s o m längst i söder öfver- blef gå i den bördiga slätt, hvilken från denna sida fantasi och tanke m e d lösningen af dunkla frågor.
mera inåtvänd, sysslade hennes så m e d ord, målade taflor, o m ej från naturens, bildar inträde till det tjusande T u r i n g e n; så ser den gamla staden m e d dess kyrktorn, dess hon nu i konkret f o r m, i lef rande verklighets- nämligen en högt begåfvad skriftställarinna, o m sammangyttring bilder hon dess höga stadsmur, öfver hvilken numera f r o - ifrån hjärtats värld.
också ännu vid endast ders » F r u A n n a Simon är tiden f ö r sitt under Furusundsbesök pseudonymen » Otto synts i en och annan tidskrift, ligast den kända Hennes man, » d i e freie litterära som Man- förnäm- intressen delas af hennes språksinne förenar fin kritisk uppfattning samt en lefvande blick för allt af gediget värde, som litteratur o c h konst ha att bjuda.
Det vidt är det i sanning ett konstnärspar, f ö r konstnärliga ligger just i det så djupa förståendet, den glödande kärleken till det sköna, s o m hos henne blifvit produktiv i f o r m af fint mäjslade skildringar.
Denna klängväxter spetsiga röda tegeltak nedhänga i fredlig r o.
harmoni mellan lig produktion.
nast I förbigående därinne sagdt skall en svensk g e - känna sig hemmastadd, ty ögon mötas vid första inträdet af ett litet Sverige i miniatyr båda — så kärt, o c h hvarifrån Simon äfven skrifvit ej är prägel, barn — detta M e d stor framgång har fru Simon på senare » skönt », tid u t k o m nämligen på E.
odladt af den sanna o c h ädla konstens lag i Erfurt hennes nya b o k: deras det skönaste af alla de skatter, deras hem rymmer — skola växa upp m e d rena in- vill hon helst framträda k o m m e r att bortlägga.
mets väggar icke mötas af något fult o c h sim- dyrbart utstyrda boken har pelt i den ena eller andra b e m ä r k e l s e n: kännande, nog få de och tungt. » lära sig, att lifvet kan vara grått » Vergebens Kor ff '.
und Tills i skydd af en pseudonym, hvilken hon d o c k utan tvifvel snart tryck äf ädel k o n s t; deras ögon f å inom h e m - » tids F ö r kort M o o s välkända f ö r - andere G e s c h i c h t e n », von Mania vidare och D e n vackra, solidt o c h vunnit rättvist er- dess författarinna har med ett slag blifvit af verklig betydelse inom den tyska litteraturen.
Anna juni Simon, 1864 i denna T y fru S i m o n har sin egen plats bok, den hon i full amtsgerichtsrath Som född Seek el, är f ö d d den 25 i W a l s r o d e o c h blef 1889 gift prof Georg S i m o n.
med — på hennes diktkonst meddela vi på annat ställe i dagens nummer en skildring, som m e d f å ord och enkla medel omfattar ett helt människolif o c h är mättad af sann Cecilia poesi.
Bååth-Holmberg.
• Omröstningen en djupt tänkt o c h känd som ej är ty, så lyder fru Simons önskan, framlagt fru skildring.
tider ägnat sig åt sitt författarskap.
i resultat, hvartill hon k o m m i t, har minnen från ett land, som de makarna fått Intet finnas hans det blomstrande kraft utsändt i världen.
O c h detta intryck förtages e j, om man blickar innanför den lilla villans väg- gar.
Och Det ett fagert land att skåda, ägnadt att ägga dessa makar har genomträngt hela deras h e m.
får och fantasien, att sporra till glad^ och spänstig and- Bühne ».
m e d ett ovanligt skarpt diga är af man hon lärt ensamma stunder på emellan de fyra •plikter mot ingående » till hälften andra mellan sedelns vara hvilken priset, har täflingsarliklarna döttrar fjärde så om beträffande utfallit, » Moderns giftermåls alt författarinnan » En svensk flicka. » en deciderad pluralitet eller ungefär af samtliga de afgifna rösterna.
Den hälften fördelade sig tämligen jämnt de tre öfriga artiklarne.
Vid namn- brytande befanns » En svensk flicka » fröken Therese Bergqvist, Ställdalen, alltså härmed tillerkännes det utfästa 50 kronor.
den erhållit sina artikeln, * —
IDUN töa?
Och " Sjung, sångfågel, s j u n g.
och därför j a g 75 sitter s å s o r g s e n o c h därför j a g vågar knappt höja bland lekande J i l l b a k a till n o r d e n f r å n f r ä m m a n d e l a n d 1 e n s å n g f å g e l h u n n i t, till M ä l a r e n s s t r a n d, när vindarne till d a n s s i n a på g r ö n s k a n d e och dälden, bad solig o c h logo Så s å n g f å g e l n ung: Sjung, sångfågel, Men tyst sjung!
ej där nere i dalen, och Han märkte ej stilla, öga hörs svara den lilla: dem räknade Förgät hvad på vingar ängel, lycksalig stilla ur skyn stranden den han älskling, ditt du för tröttsam och » ej till k l a g a n d e mig svar, gamman, vi k ä n d e vår stråt du, oskuldens toppar i vi sågo och n å d d e lagunernas så n ö j d a glada och i hafsskummet bada.
Där fager stillhet så kring strandbrädden i skuggan af till s k i m r a n d e på limstruken vi fastna, vi af h v i n a n d e vi s a r g a s, vi Ur hela vår tron, hörde, flyttfågelns hagel härjas.
skara tropp, bara lopp hitopp.
de » Moderns i färd.
Agnes ' stad talan.
von Krcemer.
då n o g h a r sin b o t t e n s a t s Han skrifver: tänk- och mö- sina döttrar vis i n g å e n d e, är j a g f u l l t öf- gentemot f a r, s o m l ä s t d e m eller u p p, slagit sig för p a n n a n för Har sig då själf ej jag — och eller några har söner, plikter Jag sina mot förut- då han i mot- blefve rörd kvarliggande den ställning, sens herrar så g ä r n a i n t a g a v i d i utro- kanhända fall naturligtvis du 5 lugnt och obe- skapel- eftermid- d u h a r allt d i n a p l i k t e r i d e t t a äfven, och det sådana, som ej Sedan g e n o m de sak- gifta sig med fattiga karlar, mål, huru han bör leda sina pysars med endast fattiga — fattiga m ä n!
— en anse » en pappa », som tar m e n hvars inlägg allvar.
flere skola ej gifta för hvilka du h e r r a n s år, m e n några hvilka du Du dock ej lyckats flanering eller a n d r a e n d a s t af begåfvade, kvinnliga m.
framhålles ' såsom Denna särdeles till många större kapitaler, se n o g a fattiga kusiner guvernanter fader slitit i att p o j k a r n e ej ödsla tid m e d ren ynglin- er f ö r f a t t i g a f l i c k o r o c h, I f ä d e r, pojkar, skaffa spår Flickor Nå, fattiga gören eder plikt härutinnan.
angåen- dom, af s k a r p a s t e möjligen gar, akten döttrar » ej torde väl ingen far i kristenheten vara i tvifvels- sig fått tid att afge saken mera humoristiskt, • Ur en till våren utkommande ny diktsam- ling af Lotten von Kfseiner.
uppsats af i n g e n p å v e r k a d Först de beträffande att h v a r j e tyst böra v i rättvist att äfven tillstädja invändningar- na af på den äktenskapliga vädjobanan.
plikter m o t sin och plikter beträffande klart o c h lättfattligt bevisats, att flickor artiklarne n u varit i n f ö r d a o c h våra läsarin- hvar söner ingående.
uppsatserna giftermåls upp!
s o m på senaste tiden varit synliga i I d u n, flärd h o s v å r l ä s e k r e t s.
S e d a n alla d e f y r a t ä f l a n d e nor sina Se rika, p å erfarenhet t y d l i g e n g r u n d a d e inlägg, den andra täflingsartikeln — hafva u p p v ä c k t oväldig mot äro att s k ä m t a m e d.
ring: Fru tjänare otäckes » genomläsandet Jo, fader, Opposition delvis ödmjuke satt — synes plikter vis fall,- fjärd Lotten inte dagskaffedags.
• snärjas, en gles liten blef r ä d d a d går » se u p p!
» hur?
» den s ä t t e r, att f a d e r n mission, fara dårskap och låg vagel en h u n d r a d e l i villande all från där försåtet omkring att ett litet eller nu följer högt: förklara håg och l o c k a d e in oss i osynlig skada, mina söner i detta hänseende?
våg.
a c k, se d å s m ö g upp där- rusat hvita lager, dit drog oss vår Men a t t fri f r å n Den heter det sant nog, och pat bnd vid björkkransad leder d e t b l i de i n t e f e t a af.
pungen, vertygad, berörde.
När får h a n för med å Marghrita?
hans lockar blir v ä l n å g o n r å d hvilket j a g innerligen hoppas, k a n s k e troligare fått d e s a m m a sig förelästa, segra i helig din liljehand skyn bryn, en varit ö g o n e n, får se drarnas Gud.
du ja, då kunde npp med Efter drömmar, värn p å Italias regina åt.
— beaktansvärda svingar, sitt att lefva p å s o m — s o m i n t e ser sund.
vågen sömmar Hans hälsning att tröttade gång giftermåls båt, neder en att det blir — skrud dit bär han lyfte vi sänkte oss mycket de tänkt p å m i n a råd förut — ty att dem med bröst, evig trohet och ingen- så paradislund bågen O, när skall h a n När så A p p e n n i n e r n a s röst!
Och speglande från kärlekens före- a n d r a, s o m haf- är t o r r b a k ö r o n e n ä n n u Eder s o m pil ifrån syfte, ej finnes af d e t o t ä c k a r e s l a g e t.
vingar vi v i s s t e v å r t skildes bra, o m på bländhvita i sorglösa med jubel hvar har korfsticka bo. » af s i l k e s i n bröder och dera hägna där skönheten bekym- o c h anförtror sin p a p p a, att h a n och tro, mot lunden han bar.
söder till h a f s v i o s s det Mia svurit hvarandra ro siska vid några framtid väl knappast men kunde Och högt öfver Ni — dock torde, tack dragningskrafter, deras — Faderns lång?
så systrar s o m högt öfver slag åter d i n Så sade den härold från allesamman, och för för tycker jag, ägna Skulle därför m i n a m y c k e t, m y c k e t bra.
Otto, som knappt tvång?
d e n lilla till styrde från hitupp nog färden och vis ett giftermål u t a n karl h ö r själf har p o j k a r norden er v ä n s k a p ert f r i d f u l l a sade, vägen var längre än vingen Vi och med d o c k p å sätt o c h vore kommer dag, e r alla, a t t att v å r d a o c h sång? » då kvittrar på i ljufväste hade Hvi tystnat din » Du gode, » huld, handen.
» H v a d vållar, » ju v a p o j k a r, o c h rysligt svårt är det att hålla jorden s ö d e r till att s k y d d a bäst r e d a p å alla d e r a s s p e l e v i n k e r i e r, o c h n ä r s å människovärlden; från guld lilla på skimrande » min af och nedsänkte sig emot äro kanske mer jag.
som andas på rädd.
huru giftermål d o c k anse att billigt- förda, komma J a g ilar m e d b n d till d e t ä d l a s t e — i fjärden De vare Iduns kysst.
känner d u lidit, h ö j in- gjorts m å få ett litet o r d männen laget.
b a r n tänka, att det brinken blott och Var vägen och vänner se ' n skapelsens alen.
i sippor var klädd och lyfte dina af d e r å d till f ä d e r n a k u n n a b l i f v a till d e m f r a m - höga, den himmelska dräpt äfven frågan, v ä l ä n n u till f r a m t i d e n.
— sist. » brädd.
H a n såg ej att en kärlekens mist m e d glänsande som viktiga intresserade, din sorg och hvart vinken källornas Då flög öfver i » M i n älskling, j a g suset björken satt s t u m gren.
bruset ej hviskande från sken, sorgsen på gungande Han hörde från vis värdet medverkan d e n f ö r g i f t a s l y s t e n u n g d o m s å sär- arrangeras, vågar j a g glömma den Eder blicka, k v i t t r a r s å s a k t a, så t y s t, Och ängeln genom deles p å strålande finger n p p l y f t a d s a t t d e n lilla i m o r g o n e n s så enslig o c h rörande kung förlossad, som häckar, kvist se ' n j a g var här Redaktör!
fullo uppskattande lägg, ömma kamrater jag krossad drifvornas kan icke de tusende ängar, när spiran var till m i g på gungande strängar, och vårblommor för jag slogo Till nicka, buskar och som upp Herr drill bäckar, s o m h ä r till m i g bland still, en varelser, senare till, för natu- såsom kategori samhällsvådlig, all d e n s t u n d de sällan äro i besittning af stenhus andra bättre på hvilka kan eller fastigheter, ett l y c k l i g t ä k t e n s k a p m e d baseras — trygghet d ä r e m o t äro d e oftare bo-
f DU N 76 gåfvade med någon ett rikt och v a r m t Som » lös » det, mindre förmögne män egendom samt hjärta.
ofta äro n o g bygga lek, händer, att unge, opraktiska att sätta sitt m e s t a h o p p p å e n i n b ö r d e s k ä r - så är grund motgångar på, dantag; nå, nå, ingen regel utan men un- d e t t a är r e g e l n — t o r d e f a t t i g a så b e h ö f v a slarf, dito döttrar i första sjukdom till ändå icke kärlek makarna ämbetsverk bör med nedläggas på det till de på dina ler.
F a d e r, du från hos honom med flickor k. söners täfla kan ej i nog här all kostnad utstyrsel, någon med mera lyckligt sträfvanden Redan hvaremot må med kunna afseende dina dylikt, samma framgång miskt s. eller dina villkor förenlig, utsikt i ekono- lottade tidigt riva- begynna antydd inplanta, noga fattiga, att h a n i du umgänget tager sig tillvara för d. v.
s. att h a n de visserligen g ä r n a m å visa sig p å styfva linan för d e m, men väl vakta sig för öfverrumplingar.
(Huru plikttrogna mödrar arrangera sådana, lär o s s S i g u r d m.
Först när han m e r i n o m skotthåll för en rik flicka, kom- bör han riktigt visa framfötterna, v a n d r a i m å n s k e n, ro i dito, åka på slädparti — köra hjälpligt äfvensom att kunna ro äro nyttiga kun- skaper, ty dels u p p s t å sällan intimare, m e r a varaktiga förhållanden varo, dels afkylda en af djup snufva detta finnas i tredje mans flickor, s o m bli ett d o p, v a r e sig i v a t t e n snödrifva.
eller (Det kan äfven medföra att t a e n v å t f l i c k a o m l i f v e t!)
Som e g e n t l i g e n är a f s e d t f ö r m ä n n e n, t o r d e ej vara skäl d ä r m e d u p p t a g a me i » damernas varningens och när- betydligt ord: egen » — större u t r y m - d o c k till s i s t e t t ormens väg på hälleberget e n u n g m a n s v ä g till e n a p i g o En af de etc. moda nes e n kvinnlig — Herr Redaktör!
Med anledning » Moderns plikter af saken.