Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer jemväl om den af de tid efter annan nedsatte kommittéer uttalade förmedlande åsigt: att intetdera af vapnen borde utesluta det andra; att begge voro lika nödvändiga för Statens sjelfbestånd och följaktligen måste, såsom delar af det hela, lika ansvarsfullt vårdas; att linjeskeppen voro oumbärliga, samt att genom deras borttagande försvaret skulle blifva i högsta grad ofullständigt, äfvensom de summor, hvilka på flottan då användas, icke komme att då bära önskade frukten; hvarjemte linjeskeppens utdömande ansetts vara första steget att tillintetgöra Sverige såsom maritlm-nation.
Med fästadt afseende på dessa förhållanden, förklarade Rikets Ständer sig icke kunna bifalla den då gjorda framställningen oro linieskeppens förändring till fregatter, ej eller för närvarande bevilja något särskildt anslag för anskaffandet af ytterligare ångbogserings-fartyg; hvaremot Rikets Ständer, delande den af Eders Kongl. Majit uttryckta grundsatsen: att den materiel, sorn finnes bör vara i fullständigt skick, och då, enligt hvad utredt och upplyst blifvit, ett sådant högst maktpåliggande ändamål icke kan vinnas utan betydliga kostnader, beviljades 600,000 r:dr extra anslag, att med en tredjedel under hvartdera af åren 1851, 1852 och 1853 utgå, ”för att användas till kompletterande af förråderna samt de skepp och fartyg, hvilka Eders Kongl. Majit anser förtjena till krigsbruk göras användbara, äfvensom till andra för krigsmaterielens iståudsätiande oundvikliga mindre arbeten.”
Det är i öfverensstämmelse härmed och under den liligasle och fastaste öfvertygelse, att den af Rikets Ständer godkända åsigten i afseende på den befintliga materielens fullständiga iståudsättandc, är deu enda ratu och den enda till vinnande af något resultat praktiskt utförbara plan, som kan och hör följas för den närmaste framtiden med hänseende till sjöförsvaret, samt att allt vacklande häruti endast medförer för landet olycksbringande följder, som icke allenast den af Eders Kongl. Majit i Nåder gillade och hittills följda arbetsplanen för 1852, 1853 och 1854 (se bilagorna N:ris 2'och 3) utan äfven förslaget till arbetsplan (N:ris 6, 7) för följande 3:ne åren blifvit uppgjorda.
I sammanhang härmed torde jag i underdånighet få anföra, huruledes, vid uppgörandet af ifrågavarande arbetsplaner, det visserligen skulle kunna anses nödvändigt, att äfven uppgöra ett förslag för deras fortsättande och flottans underhållande allt framgent.
Men, af erfarenheten öfvertygad om vanskligheten af planer och systemer, hvilkas utförande tillhöra en aflägsen framtid och uti hvilkas detaljer en jemt fortskiidande utveckling, nya uppfinningar, tillfälliga händelser och oförutsedda omständigheter ofta måste göra väsendthga förändringar oundvikliga, har jag ansett riktigast att för närvarande endast fasthålla vid grundsatsen af iståndsättande af den del af befintliga materielen, sorn, med afseende pä dess möjliga tjenstbarhet, förtjenar att göras användbar, och, i öfverensstämmelse dermed, nu endast framlägga arbetsplan för den närmaste perioden, under hvilken ingen annan nybyggnad skulle ifrågakomma, än hvad beträffar de ofullbordade linic-skeppen “Stockholm'* och “Scandinavien.
a — Det gifves emedlertid en gren, hvaruti, vid iståndsättandet af den äldre befintliga materielen, synnerlig försigtighet och omvårdnad är af nöden, att icke ute - Bil, N:o 4 till Kongl. Maj;Is Nåd.
Prop. 4853 om Stativ. 1 Sami. 1 Afd. 1 Höft. % 10 Kungl.
Prop om Statsverket 1853. sluta möjligheten att äfven härvid använda nya numera erk&ndt nödvändiga förbätt ringar, nemligen med hänseende till ångkraftens utvidgade användande.
De stora framsteg och de förändi ingar, som tid efter annan förorsakats i flere delar af sjöväsendet genom denna krafts användande, skulle förefalla otroliga, om de ej vore allmänt kända och erkända.
De större och rikare sjönatiouerne hafva, i följd Däraf, vidtagit manga väsendlliga förändringar i sina mariner och användt utomordentliga summor på försök, hvilka inom få år undanträngts af nya uppfinningar och ännu mora fulländade förbättringar.
De mindre makterna, hvilkas verksamhet i denna rigtning varit begränsade inom små, ofta till det aldrauödvändigaste otillräckliga tillgångar, hafva måst inskränka sig till att med uppmärksamhet följa alla dessa nya uppfinningar och praktiskt — med* försigtighet — deraf använda hvad behofvet oundgängligast kraft och tillgångarne medgifvit.
Likasom det, enligt min åsigt, den jag redan i underdånighet antydt, skulle vara både en stor misshushållning och ett stort politiskt misstag att vilja förkasta den materiel, man redan eger, derför att den, till följd af nya uppfinningar, icko till alla delar är den alldrafullkomligaste, — hvilket den, nybyggd nu efter denna stundens principer, säkerligen efter få år ånyo skulle upphöra att vara — lika oklokt skulle det vara att icke, i den mån det låter sig verkställa, göra sig till godo dessa den nyare tidens, af andra länders erfarenhet pröfvade, uppfinningar och förbättringar.
Majit har också, i de till Rikets Ständer vid föregående riksdagar aflåtne Nådiga Propositioner, egnat all uppmärksamhet åt detta vigtiga ämne.
Huruvida ångkraften förmånligast bör användas uti särskildt fartyg, till bogsering af de egentliga slag-fartygen, eller såsom hjelpkonst i dessa sistnämnde, med bibehållande af oförminskad segel-area såsom hufvudkraft för fartygens Iramdrifvande, detta har länge varit föremål för olika meningar.
Olägenheten af att hafva de krafter, af hvilka man vill begagna sig, fördelade på 2:ne särskilda fartyg, är redan i sig sjelf stor.
Ett ångfartyg, som, jemte sig sjeift, äfven skall framdraga andra fartyg, måste ega en i jemförelse till fartygets storlek betydlig machinkraft, hvilket icke medgifver den för skott ömtåliga machinens placerande under vattenlinien i den skottfria delen af fartyget, på sätt ske kan, då ångan endast användes såsom hjelpkraft inom samma fartyg.
För skärgårdsflottan blifva ångbogseringsfartyg alltid oundgängliga, och härtill kunna till en betydlig del vid ett krig privata ångfartyg påräknas.
Men för de större fartygen kan man med fullt skäl anse ångkraften förmånligare använd om bord i eget skepp och efter den fullkomning, i afseende på sättet för detta användande, hvilken under aldrasednaste åren vunnits, och hvilken nu svårligen i något väsendtligt torde kunna drifvas högre, så länge ångkraften ej utträngts af någon annan densamma ersättande kraft, vågar jag anse tiden nu vara inne att äfven hos oss göra cn början med auxiliär-ångmachiners anbringande å de linie-skepp, hvarå sådant kan ske, och i den mån Eders Kongl. Majit
Nådigst finner förhållanderna i öfrigt sådant medgifva.
Visserligen hafva meningarne äfven länge varit delade i afseende på lämpligheten att förändra äldre endast för segelkraft byggda skepp, så att de kunna förses med ångmachin, men äfven häruti hafva de theoretiska beräkningarne och de praktiska försöken slutligen lyckats lösa alla svårigheter, så att en sådan förändring numera kan ske med jemförelsevis ringa kostnad, utan att fartyget förlorar något Kongl. Maj:ts Nåd.
Prop. om Statsverket 1853, 11 särdeles af sina egenskaper, hvaremot fartyget i den större förmågan af rörlighet vinner mångdubblade fördelar, särdeles med hänseende till de farvattens beskaffenhet, hvari våra skepp i allmänhet kunna komma i fråga alt begagnas, vare sig alt man afser skeppots förmåga att hastigare, i det närmaste oberoende af vinden kunna förflytta sig från en oit till en annan, att bibehålla sin plats i- linie, att vid eller efter strid draga sig ur en ofördelaktig position, att kryssa och röra sig i skärgårdar och trånga farvatten, eller inlöpa i hamnar m. m.
Efter de undersökningar, sorn skett, och de kalkyler, som blifvit uppgjorda, anser jag en så beskaffad förändring med fördel och utan allt för dryga kostnader kunna och böra ifrågakomma lör det under repaiation varande linie-skeppet Carl XIV Johan samt. det ännu ofullbordade linie-skeppet Stockholm.
I afseende på det förstnämnde har Eders Kongl. Majit, väl inseende behofvet af skyndsamhet, i händelse dess rustning nästa år blifver af nöden, redan anbefallt icke allenast dess aptcrande till skrufskepp, utan äfven pä de skäl, som mitt underdåniga anförande till Stats-råds-protokollet för Finans-ärenderue den 21 sisth Oktober gifver vid handen, anskaffandet af en auxiliär-ångmachin af 300 hästars kraft.
Sedan Eders Kongl. Majit, af i underdånighet bifogade förteckningar och uppgifter (bil. Nio 3.) täcktes inhemta, huruledes under loppet af åren 1852, 1853 och 1854 en betydlig del af Eders Kongl.
Majits flotta blifvit och blifver i fullt tjenstbart stånd försatt, har det varit min pligt att i underdånighet fästa Eders Kongl.
Majits uppmärksamhet på hvad som, efter min åsigt, bör af öfriga fartyg fullfärdigas, repareras och kompletteras, hvilka persedlar, som för förråderna hufvudsakligen åro nödvändiga att anskaffa, samt hvad som fpr etablissementernas förbättrande erfordras {-Uil agor Niis 5 och 6.)
De härför nu uppgifne kostnaderna , hvilka specificerade återfinnas i bilagan Nio 6, äro grundade på do från stationerna iuglfna approximations-förslagerna och utvisa en summa af 1,879,390 ridr banko Då nuvarande ordinarie Statsanslag upptager 397,115 r.dr till flottans underhåll, men häraf utgå till timmermans- och handtverks-stateinas löner och arbetsförtjenst samt inqvartering, uppfordrade båtsmans-styrkans underhåll, ersättning till Fångvårds-styrelseu för Krono-arbetskarls-dagsverken, Extra och Expektans-statens aflöning m. m. till ett sammanräknadt belopp af 251,399 ridr, så återstå endast 145,716 ridr, hvaraf alla kostnader utöfver hvad som kan innefattas i nyssnämnde aflöningar in. in. skola utgå till etablissementernas vidmakthållande, samt underhållet af redan iståndsätta så väl större skepp och fartyg, som det stora antalet af mindre, seglande och ångfartyg, lastdragare och båtar, hvilka måste hållas i rörelse vid stationerna.
Af delta anslag anser jag således ej större tillgång böra kunna beräknas för flottans nu ifrågavarande ytterligare iståndsåttning än 100,000 ridr.
Då härtill lägges nybyggnads-anslaget 108,000 ridr, finnes således endast 208,000 ridr att årligen användas till här ofvan antydda behof, — och otillräckligheten häraf är påtaglig, enär, om också nybyggnads-anslaget vöre tillåtet att användas till äldre fartygs iståudsättande och reparationer, hvilket, i följd af sednaste lliksdags-beslut, icke är förhållandet, likväl denna summa skulle erfordras i nära 9 år, för att fylla det nu uppgifna behofvet, under hvilken tid åter en betydlig del af den öfriga först iståndsätta delen af flottan, dels i brist på tillräckliga underhållsmedel, dels till följd af ålder, ånyo skall vara försatt i samma mindre tjenstbara och ofullständiga skick, 12 Kongl. Maj:!s Nåd.
Prop om Statsverket t
Sii 3 man med skal öfverklagat oeh önskat afhjelpa.
Således är det äfven vid »ednaste riksdag framlagda och utredda behofvet af ytterligare extra Statsanslag påtagligtoell obestridligtså framt den nu befintliga materielen af liders Kongl. Majits flotta skall kunna bringas i det fullständiga skick, hvari Rikets Ständer u/tryckt del vara sin åsigt, att densamma bör sig befinna, synnerligast då äfven obestridligt är,, att j,u fortare denna komplettering kan veikställas, desto mindre blifva kostnaderna, enär man vet att denna materiels beståndsdelar för hvarje år äro mer oeh mer underkastade försämring; men en sådan komplettering måste i tid företagas, emedan don icke lå- ' / ter sig verkställa i sjelfva behofvets stund, äfven om penningar då icke saknas.
Då nu, såsom jag haft
Nåden visa, utöfver redan nämnda 208,000 rdr, ej något kati af ordinarie
Statsanslaget till återstående kompletterings-behofven påräknas, får jag i underdånighet till Eders Kongl. Majits Nådiga bepröfvande hemställa att, till det afsedda målets vinnande på kortaste tid, minst 1,000,000 rrdr banko böra såsom extra Stats-anslag af Rikets Ständer äskas, att utgå under fyra år med 250,000 r:dr årligen för åren 1854, 1855, 1856 och 1857, för att användas på det sätt, som bilagorna N:ris 6 och 7 närmare angifva, dock Eders Kongl.
Majit obetaget, om så nödigt pröfvas. att härvid göra de möjligen erforderliga ändringar, som af tid, omständigheter och förhållanden äro beroende och torde påkallas, enär erfarenheten dagligen gifver vid handen, hvilka förändringar som i nu uppfinningsrika tid, sjöväsendets materiel är underkastad.
På detta sätt skulle kompletteringen af återstående delen af Eders Kongl. Majits flotta tillhörande fartyg, etablissementernas af yttersta behof påkallade islåndsättning, vapen-förrådens och öfriga förråds-behofven, på kortaste tid och med största besparing i kostnaderna, kunna tillvägabringas, och Eders Majits flotta vid 1857 års utgång bestå af det antal tjenstbara fartyg,, som i bilagan
Nio 8 finnes upptaget; således skulle detta vapens materiel hafva upphunnit en ställning, som i mannaminne icke kunnat framvisas, och hela kompletteringen åstadkommits under loppet af 6 år med 1,000,000 r:dr extra statsanslag.
Att, för denna flottas underhållande sedermera i fortfarande tjenstbart skick, det nuvarande ordinarie statsanslaget blifver otillräckligt, visar sig tydligen, så väl af erfarenheten, enär anslagets otillräcklighet vbrit väsendtligaste orsaken till materielens öfverklagade förfall, som af hvad här ofvan blifvit ytterligare utredf, samt af de särskilda beräkningar, som i detta afseende blifvit gjorda.
Men först när det nu föresätta mål: den befintliga materielens fullständiga ist ands åtin in g vunnits, torde sättet att sedermera städse vidmakthålla denna materiel,, att genom omsättning af de fartyg, hvilka under tidens lopp blifva otjeustbara och måste ersättas af nybyggda, samt att möjligen till det hela eller i någon af dess delar utvidga denna materiel, och ytterligare göra sig flyare tiders uppfinningar till godo, blifva föremål för en närmare underdånig framställning och granskning.
Hvad personalen beträffar, har det stora och ännu qvarstående behofvet af en förökning af flottans Matros- och Kanonier-corpser redan ofta blifvit framställdt.
Slen sodan Rikets Ständer, vid 1S47 års riksdag, genom beslutet att flottan skulle få sig vissa kust-distrikters beväriugs-manskap jemte alla coopvacrdie-sjömän emellan 20 och 30 års ålder i krig anslagne,. stadgat en god grundval lör personalföihållandernas förbättrande,, anser jag att, så länge den befintliga materielen icke kunnat blifva i fullt tjenstbart skick försatt och betydliga anslag dertill, i främsta rummet V Kongl.
13 måste lagas i anspråk, för närvarande och intill dess detta mål cmåtts, ingenting
Dör begäras för personalens förökning utöfver hvad jag i underdånighet föreslagit vid föredragningen af ordinarie statsregleriugenA 2:o
Munderingars anskaffning ål Flottans beväringsmanskap.
“Att under freden göra sig beredd till kriget är en i alla tider och alla länder erkand klokhets-regel, hvars tillämpning blir i samma mån nödvändigare, sorn nyare tiders förändringar i vissa delar af krigs-materielen och i fortskaffningsmedleu så till lands,, som sjös, kunna låta krigens utbrott mera omedelbarligen följa på krigsförklaringarne, samt sålunda i behofvets stund förkorta beredelsetiden och ofta göra anskaffandet då af nödiga effekter rentaf omöjligt.
Ständer hafva äfven i så måtto erkännt denna grundsats, att anslag beviljades för materiel* ns iståndsättande och dermed gemenskap egande förrådens kompletterande.
Men ibland andra föremål, hvilka, vid uppbrott, i främsta rummet ifrågakomma att användas och hvilkas anskaffning både medför betydlig tidsutdrägt samt vida högre kostnad, då den skall ske alltför hastigt,, äro beklädnadspersedlar.
För de Eders Kongl.
Majlis flotta tillhörande stamtrupper äro särskildta anslag i stat uppförda och de ytterligare behof, som härvid kunna förefinnas, blifva föremål för särskild framställning.
Men då dessa stamlrupper under krigstillstånd icke på långt när förslå till fartygens bemanning samt flottans etablissemeuters och sjöfästningarnes försvar, måste således en betydlig del af sjöbevuringen, uppgående för alla feni klasserna, sammanräknadt till omkring 22,060 man, fylla behofvet.
Stridens framgång beror i icke ringa mån af truppens sinnesstämning och denna åter af truppens hållning, huru den är beklädd, provianterad och behandlad.
Beväringen är en af Svenska försvars-veikets vackraste inrättningar och med skäl förklarades uti 29 § af den vid dess första uppsättning 1812 utfärdade
Nådiga kungörelse,. att detta manskap skall njuta den sorgfälligaste omvårdnad till bibehållande af hälsa och krafter.
I 15 § af Kongl, kungörelsen den 13 Februari 1849, angående ändringar och tillägg i förenämnde 1812 års författning, stadgas: att bevärings-manskapet, då det till tjenstgöring uppbådas, skall af Kongl.
Majit och Kronan med erforderlig beklädnad lörses.
Ännu lefva i friskt minne det elände och de missöden, sorn till största delen genom brist på kläder,, drabbade 1808 och 1809 årens olyckliga landtvärn, ^— missöden, dem hvarje sann fosterlandsvän måste önska för alltid aflägsnade från kärnan af landets kraftfullaste- ungdom, hvilken går att offra sitt lif för fosterjordens försvar och hvarför inga uppoffringar böra anses för stora.
Äfven från sednare tider saknas icke exempel huru 'ofta sjelfva striden kraft färre offer än de sjukdomar, åt hvilka illa beklädda trupper varit hemfallne.
Vid betraktande af de ofvannämnda svårigheterna, någon gång omöjligheterna för Kongl. Majit och Kronan att, — äfven utan afseende på ds då betydligen uppstegrade kostnaderna, — i behofvets stund kunna fullgöra sitt ansvarsfulla åliggande att förse bevärings-manskapet med erforderlig beklädnad, har jag ansett det vara min oeftergifiiga pligt att fästa Eders Kongl.
Maj:ts Nådiga uppmärksamhet på 14 Kongl.
May.ls Nåd.
Prop. om Statsverket 1853. vigten och angelägenheten af att för flottans skyndsamma bemanning, åtgärder i tid vidtagas för tillyägabringando af beklädnad i beredskap för den del af beväringsmanskapet, som dervid måste i tjenstgöring ingå.
Enligt hvad hittills stadgadt varit, har den del af sjöbeväringen, som varit sammandragen till vapenöfning till lands, genom Kongl.
Krigs-kollcgii försorg blifvit beklädd, jemte det särskild kontant ersättning leronats dem af manskapet, hvilka begagnat egna skjortor, strumpor och skor.
Hittills har dock endast en klass af de beväringsskyldige varit till årlig exersis inkallad , meri , i händelse af krig, blifver sannolikt mer än en klass af landtbeväringeri för arméens behof uppbådad, hvarigenom det under ofvannämnda kollegii förvaltning ställda anslag till beväringsmanskapets beklädnad blifver erforderligt för den del af samma manskap, som tillhör arméen, hvaremot flottans beväringsmanskap måste af flottan med beklädnad förses.
Enligt upprättade listor å alla, så väl den seglande , sem skärgårdsflottans fartyg, skulle i krig, utom de vapnet tillhörande stamtrupper, å den förra komma att tjenstgöra omkring 2000 af sjöbevåringsmanskapet, samt å den andra afdelningen af flottan omkring 6000 af berörde manskap, hvarjemte för flottans etablissementer och sjöfästningarne omkring 3000 af samma manskap erfordrades, eller tillsammans 11,000 beväringsskyldige; hvadan alltså ett lika antal beklädnader k om me i fråga att anskaffas.
Som anskaffning of hela denna beklädnad fullständig dock är med allför betydlig kostnad förenad, får jag i underdånighet föreslå all den inskränkning i persedlarnes antal, som med ändamålet kan låta förena sig, och att för de till fartygens bemanning nödige 8000 man måtte anskaffas följande persedlar af samma rudimaterier, som de, hvilka Eders Kongl. Majit numera anbefallt för båtsmansbeklädnaden och förutan hvilken öfverensstämmelse i dessa beklädnader bevärings-förrådets behölliga omsättning och förnyelse icke blifva möjliga, nemligen för hvarje man: 1 tröja af blått kläde; 1 par långbyxor af dito; 1 par dito af fyrskäftad väf; 1 bussarong af dito eller jemförlig väf; ' 1 ylletröja, stickad; 1 yllemössa, blå; 1 par skor; 1 par ullstrumpor och 1 skjorta af lärft; samt åter för hvarje af de till garcisonstjenstgöring afsedde 3000 man: 1 vapenrock af blått kläde; 1 par långbyxor af dito; 1 kollet af dito; 1 mössa af dito; 1 halsduk; 1 par skor; 1 par ullstrumpor och , 1 skjorta af lärft; då för de å fartyg tjenstgörande beväringsskyldige ej mindre än 5 persedlar blefve I Kongl.
Prog. om Statsverket i853.
15 uteslutna bland dom, som enligt sednaste 1848 års beldädnads-förordning af kronan tilldelas båtsmannen, äfvensom afsedt, att manskapet, för tillhandahållandet sjelft af en ytterligare nödig omgång af skjortor, strumpor och skor, skulle tilldelas kontant ersättning, likasom åt de sjöljenstgörande för begagnandet af egna halsdukar, hvarjemte med anskaffningen af de kostsamma kavajerna och kapprockarna ansetts kunna anstå, till dess behofvet dem påkallar, helst deras nyttjande blott under en obli dare årstid kommer i fråga.
Då, enligt nu gällande priser, en beklädnads-omgång af förstnämnde beskaffenhet för sjötrupp uppgår vid flottans Carlskrona-station till en kostnad _ af 23 r:dr 28 sk. 4 r:sf, samt i Stockholm till 26 r:dr 1 sk., men dessa priser äro förändring underkastade, torde, med fästadt afseende tillika å det tredubbelt större beklådnads-behofvet vid sistnämnde station än i Carlskrona, ifrågavarande 8,000 munderingar få beräknas efter et t medelpris af 25 r:dr för hvarje, till ett kostnads-belopp af r:dr 200,000: uppgående åter de för garnisonstrupp af 3,000 man afsedda beklädnader, enligt en kostnad af 30 i:dr 34 sk. 7 r:st. för omgången, till 92,161: 22. - - hvartill dessutom kommer kostnaden för 11,000, af behofvet o uudgängligen påkallade klädsäckar ä 1 r:dr st 11,000: -> eller ett sammanräknadt kostnads-belopp af 303,161: 22.
— Som vid flottans stationer dock finnes ett, efter behållningar från de sednaste krigsåren bildadt, för beväringsmanskapets behof afsedt och sedermera städse underhållet beklädnadsförråd af tillsammans 2000 munderingar, “kommissförrådet* kalladt, hvilket, ehuru icke helt och hållet bestående af samma sorts rudimaterier, som den nu ifrågavarande beklädnaden, men dock användts uuder tiden då större bcklädnadsförbrukning egt rum, såsom en följd af förlängde båtsmans-uppfordringar m. m., och hvars anlitande alltid efteråt blifvit godtgjordt, samt detta förråds värde, enligt bifogade specifika uppgifter, belöper sig tillsammaulagdt omkring 66,374 r:dr, i hvilket värdes belopp dock ingå åtskilliga persedlar och effekter, hvilkas tillhandahållande för sjöbeväringsmanskapet såsom helt och hållet bestående af olika och oegéntliga persedlar, nu icke vore i fråga; så anser jag kommissförrådets beklädnadstillgårrg endast med 60,161 r:dr 22 sk. kunna afräknas å förenämnde kostnadsbelopp, hvilket ytterligare torde kunna minskas med 3000 r:dr genom de fullt brukbara beklädnadspersedlar, som kunde påräknas genom passevolansons, efter krigstillståndets inträdande, uppsägning vid flottans marin-regemente, hvarigenom alltså det återstående nödiga anslagsbehofvet skulle uppgå till 240,000 r:dr.
På grund af hvad nu anfördt blifvit anser jag mig således böra i underdånighet hemställa, att Eders Kongl. Maj:t, uti till Rikets nu sammanträdande Ständer aflåtande
Nådig proposition måtte äska ett anslagsbelopp af 240,000 r:dr, att på 3 år fördelas samt användas till anskaffande för sjöbeväringsmanskapets räkning af beklädnadspersedlar för 11,000 munderingar af ofvanbemälda beskaffenhet, att endast för krigsbehof i förråden oförryckta vara att tillgå, dock med iakttagande dervid att, till befordrande af en för persedlarncs vård nödig omsättning, desamma val må användas för flottans stamtrupper, men deras ersättande med andra persedlar al till 16 rz Kongl. Maj:ts Nåd.