Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kungörelsen den 14 Januari 1824, gälla hvad »Konungen och Rikets Ständer framdeles beslutade<>, genom hvilket stadgande frågan således äfven i den positiva lagen fått sin lösning.
Man har anmärkt, alt, derest lagstiftningen för enskilda Banker vore af civil-lags natur, den, i likhet med annan sådan lag, borde beredas af Lag-Utskottet ensamt; och man har af den omständigheten, att så ej skett, velat sluta dertill, att nämnda lagstiftning ej vore af civil-lags beskaffenhet.
Men denna anmärkning torde lika litet kunna godkännas, som det påståendet, ali frågan icke vore af ekonomisk natur derför, att den ej blifvit handlagd af Ekonomi-Utskottet.
Att Banko-Utskottet vid föregående Riksmöten deltagit, ocb jemväl vid det innevarande deltager, i beredningen af ifrågavarande lagstiftning, har naturligtvis sin grund endast deruti,, alt Privat-bankerna utöfva inflytande på penninge-cirkulationen inom landet, och att, i följd deraf, lagstiftningen för dessa Banker bör sättas i harmoni med lagstiftningen för Rikets Ständers Bauk.
Ett ärende förändrar ej sin egendomliga natur derför, att det Utskott, som har att samma Banko- och Lag-Utskottens Betänkande, N:o /.
13 ärende bereda, jemlikt 43 § Riksdags-Ordningen, med annat Utskott sammanträder, hvadan förevarande fråga icke eller förändrar naturen af civillag derför, alt LagUtskottet gemensamt med Banko-Ut. kottet densamma handlagt.
1 öfverensstämmelse med den af Utskotten nu uttalade åsigt, har 1 § uti nedan intagne lagförslag blifvit uppställd; dervid Utskotten icke ansett behöfligt, att, på sätt Finans-kommiltéen föreslagit, inlaga någon föreskrift derom, att det lill inrällande af enskild
Bank erhållna tillstånd må innan förloppet af den tid, hvarunder detsamma är gällande, kunna på viss tid förnyas, helst sådan föreskrift ej förefinnes uti nu gällande lag för Privat-banker, och ej heller bland sladgarne för s. k. Filial-banker.»
I öfpgt hafva Utskotten, vid utarbetandet af sitt förutnämnda förslag till lagstiftning i ämnet, såsom tillman grundsats iakttagit: alt å ena sidan bereda allmänheten säkerhet emot förluster på de enskilda Bankernas, såsom medelbara myntrepresentativer, cirkulerande kreditpapper; men å den andra lemna Bankerna all den frihet i deras verksamhet, som med nämnda säkerhet kan vara förenlig, på det Bankernas uppkomst måtte underlättas, och deras ändamål, alt förse landel med dess naturliga behof af rörelsekapital, icke genom hinderliga lagbestämmelser förfelas.
Då Utskollen ansett, att cn sådan bestämmelse skulle innefattas uti det af Finans-kommiltéen föreslagna stadgande om ett maximibelopp af 10,000,000 riksdaler banko, hvarutöfver de härefter uppkommande enskilda Bankernas sedelstock tills vidare icke skulle få sliga, hafva Utskotten icke tillstyrkt en sådan begränsning.
Det är nemligen gifvet, att, ifall ett dylikt maximibelopp vore faststäldt, så skulle, sedan detsamma blifvit på de bolag, hvilka först anmälde sig om tillstånd till bank-rörelses bedrifvande, fördeladt, några enskilda Banker, med rätt till egen sedelutgifning, icke kunna uppstå, och att stadgandet följaktligen skulle innefatta en monopolisering, hvaraf lätteligen kunde följa, att just de landsorter, hvilka hade största behof af rörelsekapital, deraf ginge i mistning, då sedelulgifvande Banker der icke kunde bildas; och kunna Utskotten destomindre gilla ett dylikt monopol, som Utskotten hysa den öfvertygelse, att ju flera enskilda Banker som uppkomma, desto hastigare skola deras kreditsedlar cirkulera, och med desto mindre sedelstock kunna de bedrifva sin rörelse, helst kroditsedlarnes verkan såsom rörelsemedel icke. endast beror af deras numeriska storhet, ulan äfven och lika mycket af deras omlopp, så att t. ex. en enda sedel af 10 R:drs valör, som gör sitt omlopp 100 gånger, verkar, såsom rörelsemedel, lika mycket som 100 dylika sedlar, hvilka göra samma omlopp endast en gång.
Häraf följer ock att sådane Banker, hvilka företrädesvis drifva egentlig bank-rörelse eller depositionsoch kreditiv-rörelse, behöfva vida mindre sedelstock än de Banker, som företrädesvis idka direkt lånerörelse, enär kreditsedlarne uli förstnämnde rörelsegrenar ständigt strömma ut och in, det förra genom insättningar, det sednare genom uttagningar.
Derför bör ock den naturliga begränsningen af de enskilda Bankernas totala sedelstock förefinnas i beskaffenheten af Bankernas rörelse och orternas naturliga behof af rörelsemedel, men icke uti en viss, på förhand i lag bestämd siffra.
Man kan dessutom omöjligen på förhand bestämma, huru stort rörelsekapital en viss ort, till följd af industriens utveckling, i en framtid kan behöfva; och om någon gång en större sedelstock skulle i en viss ort komma i omlopp, än behofvet af rörelsekapital derstädes kräfde, så skulle rörelsen snart afbörda sig detta öfverflöd och detsamma återgå till den eller de Banker, som utgifvit sedlarne.
Men ehuru Utskotten, på säll nämdt är, anse den egentliga bank-rörelsen hafva det företrädet framför lånerörelsen, alt den förra kan bedrifvas med mindre sedelstock ; hafva likväl Utskotten, med afseende derå, att de enskilda Bankerna sjelfva bäst äro i tillfälle bedöma hvad slags rörelse, som för hvarje ort förnämligast är behöflig, ansett u Banko- och Lag-Ulskollens Betänkande, N:o 4. sladgarnc om sättet för bank-rörelsens bedrifvande icke böra intagas i lagen, utan i Bankernas bolagsreglor; hvadan ock Utskotten få vördsamt tillstyrka, att hvad Herr Friherre Raab och Herr Stuart uti deras ofvan-' nämnde motioner i berörde afseende föreslagit, icke må till någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda.
Att deremot i lagen stadga den begränsning för de enskilda Bankernas sedelutgif ning, att densamma alltid måste vara grundad på, eller aldrig kan sträcka sig utöf ver af Bankerna anskaffad fullgod säkerhet, samt att detta stadgande är bestämdt oell tydligt, äfvensom dess efterlefvande lätt kontrolleradt, är af högsta vigt, icke allenast för allmänhetens betryggande, utan äfven för Bankerna sjelfva, emedan deras sedlar derigenom vinna ett säkert förtroende; och hafva Utskotten i detta afseende ansett rigtigast att bestämma, det enskild Bank ej må utgifva kreditsedlar till större sammanlagdt belopp, än som motsvaras af Bankens hela tecknings-summa eller grundfond.
I fråga åter om de bestämmelser lagen bör innehålla om grundfondens särskilda beståndsdelar, på det att. densamma må vara af beskaffenhet, att utgöra fullgod säkerhet, hafva väl yppat sig från Utskottens beslut skiljaktiga meningar, i så måtto, att man ansett, dels att aktier, såsom varande till sitt värde underkastade synnerlig fluktuation, icke mätte få antagas till säkerhet för någon del af grundfonden, dels att inteckning icke finge antagas såsom sådan säkerhet för högre belopp, än som motsvarar taxeringsvärdet för något visst år, samt räntebärande obligation endast för ett belopp, som med viss procent understege obligationens kapitalbelopp.
Men om det å ena sidan ej kan nekas, att aktier i allmänhet hafva ett fluk tuerande värde, så är det å den andra lika sannt, att det finnas vissa aktier af så god beskaffenhet, att de heldre böra antagas till hypothek än, snardt sagdt, hvilka andra handlingar som helst; och det vore således origtigt att utesluta aktierna från de handlingar, hvilka kunna såsom grundfonds-handlingar i enskild Bank antagas.
Hvad beträffar inteckningar, så utgör ingalunda den intecknade fastighetens taxeringsvärde någon säker grund för bedömande deraf, alt inteckning för ett belopp inom nämnde värde alltid är bättre än en annan inteckning för belopp utöfver samma värde; och hvad slutligen angår räntebärande obligation, så, ehuru hvarje sådan handling i och för sig utgör bättre hypothek för ett mindre skuldbelopp, än för ett större, måste det likväl ytterst bero på en pröfning i hvarje fall, otn en räntebärande obligation af visst slag, vare sig till hela sitt kapitalbelopp eller viss del deraf, är bättre såsom säkerhetshandling, än ett annat slags räntebärande obligationer vid samma tid, emedan värdet jemväl å dessa handlingar fluktuerar.
Då Utskotten sålunda funnit de angifna grunderna, efter hvilka man föreslagit att på förhand i lag bestämma om hypothekers säkerhetsvärden, vara vanskliga, samt man genom ett sådant bestämmande kunde lägga hinder i vägen för antagandet af vissa särdeles goda säkerhetshandlingar, hafva Utskotten i denna del tillagt den granskning säkerhetshandlingarne böra undergå, innan de i Bankerna såsom sådane antagas, samt den solidariska ansvarighet Bankernas delegare äro underkastade, all den vigt de onekligen ega, — en vigt som, dels hvad nämnde ansvarighet angår, är desto större, som Utskotten, i likhet med Finans-konimitléen och Herr Stuart, föreslagit, att till Bankbolags stiftande erfordras minst 30 delegare, dels ock jemväl i afseende på nämnde granskning i någon mån förökats derigenom, att Utskotten föreslagit, att Konungens Befallningshafvande, eller den han i sitt ställe förordnar, skall vid ifrågavarande granskning icke allenast, såsom för närvarande, ega rättighet, utan äfven förbindelse, att emot säkerhetshandlingarne göra anmärkning, om skäl dertill förefinnas. Banko- och Lag-Utskottens Betänkande, j^:o 1. 15
Det är ej gerna tänkbart, att vid en så beskaffad pröfning, genom hvars mindre noggrannhet de granskande bolagsmännens hela enskilda förmögenhet kan äfventyras, och i hvilken en offentlig myndighet derjemte deltager, handlingar af underhaltig säkerhet skulle kunna blifva godkända.
I sammanhang med hvad i denna del anfördt blifvit, få Utskotten vördsamt hemställa, att Herr Stuarts yrkande, det föreskrifvas måtte, att åtminstone en tredjedel af grundfonden bör bestå af Rikets Ständers Verks eller Hypolheks-föreningarnes obligationer, löpande med minst 4 procent årlig ränta, ej må af Rikets Ständer bifallas.
Med den norm för Bankernas sedel-utgifningsrätt Utskotten föreslagit, är det särdeles lätt att kontrollera, det samma rätt ej öfverskrides, enär grundfondens belopp alltid är med visshet kändt; men Utskotten anse emellertid, att ingen Bank, som ändamålsenligt förvaltas, någonsin lärer uppdrifva sin sedelutgifning till grundfondens belopp, särdeles som i detta hänseende den solidariska ansvarigheten bjuder varsamhet.
I afseende på det minsta belopp, hvarå enskild Banks kredit-sedel må lyda, och i hvilket Herr Stuart uti sin motion yrkat nedsättning till 3 R:dr 16 sk. banko, hafva Utskotten destomindre haft skäl att afvika från hvad som uti den för nuvarande Privatbanker gällande Kongl.
Förordningen af den 9 Januari 1846 såsom regel är stadgadt, som Rikets Ständer vid de tillfällen, då denna fråga tillförene hos dem förevarit, ansett 6 R:dr 32 sk. banko böra utgöra nämnde kredit-sedlars minsta valör; och då Utskotten icke funnit något giltigt skäl att, på sätt Herr Stuart föreslagit, nedsätta det minsta belopp, hvarå enskild Banks räntebärande förbindelser må lyda, till 133 R:dr 16 sk. banko, hafva Utskotten jemväl i detta afseende vidblifvit hvad nämnde Kongl.
Förordning stadgar.
Lika med Finans-kommitté en och Herr Stuart hafva Utskotten ansett det böra föreskrifvas, att de enskilda Bankernas kredit-sedlar skola til! valörer, storlek och färg vara lika för alla Bankerna, men då dessa sjelfva äro underkastade den förlust, som kan uppkomma genom sedlarnes förfalskning, så bör, på det att de må kunna deremot, sä vidt möjligt, sig betrygga, det jemväl stå dem fritt att sjelfva anskaffa sedelblanketterna; hvadan Utskotten uti sitt förslag i denna del bibehållit hvad som för närvarande gäller, utan afseende på de yrkanden om förändring derutinnan, som bemälde Kommitté samt Herr Friherre Raab och Herr Stuart framställt; och då Herr Friherre Raabs förslag, att nämnde blanketter skulle i mån af reqvisition stämplas och ullemnas af en derom betrodd, under Kronans uppsigt stående auktoritet, äfven i händelse motionären ej afsett en beoil/nings-stämpling, i hvilket fall frågan ej skulle tillhöra Banko- och Lag-Utskottens behandling, likväl komme att för de enskilda Bankerna medföra en kostnad, som, efter Utskottens förmenande, vore utan gagn, helst, derest förslaget åsyftat förekommande af förfalskning, den åsätta stämpeln lika väl kunde förfalskas, som blanketternas öfriga tryck; finna Utskotten, , Herr Friherre Raabs berörde hemställan icke böra till något stadgande af Rikets Ständer föranleda.
Med gillande af Finans-kommittéens, utaf Herr Stuart delade åsigt, och på det allmänheten småningom må vänjas till punktlighet i liqvider, hafva Utskotten bestämt tiden, inom hvilken lagsökning för indrifvande af enskild Banks lånefordringar bör ega rum, till endast en månad efter förfallodagen.
Då den solidariska ansvarigheten bör vara lika för enskild Banks alla delegare, och de utaf Finans-kommittéen i 10 och 11 §§ af Kommittéens lagförslag intagna stadganden, angående qvarstad och utmätning å Direktions-ledamöternes egendom, endast skulle leda till olikhet i ansvarigheten och svårighet att erhålla lämplige direktörer, men 16 Banko- och Lag-Ulskotlens Betänkande, N:o I. ej till någon ökad säkerhet för allmänheten, hafva Utskotten i denna del afvikit från Kommittéens förslag; men på det ingen ovisshet om tillämpningen af denna ansvarighet emot enskild Banks ledamöter må ega rum, hafva Utskotten, med anledning af nyssnämnde förslag, uti ,en särskild § intagit bestämmelse i afseende på berörde tillämpning; äfvensom Utskotten funnit sig böra, på grund af Herr Stuarts yrkande, att andra enskilda Banker än de, hvilka äro underkastade den lag som nu föreslås, icke måtte få inrättas, hemställa, att ett stadgande må i samma lag intagas derom, att äfven delegare i andra bolag, som idka bank-rörelse, äro underkastade solidarisk ansvarighet, 1 enlighet med den af Utskotten uttalade grundsats, att de enskilda Bankerna böra, i afseende på sättet för deras rörelses bedrifvande, lemnäs ali den frihet, som med allmänhetens säkerhet är förenlig, hafva Utskotten icke föreslagit någon föreskrift om bildande af reservfond och densammas användande, utan ansett det böra öfverlemnas åt Bank-bolagen sjelfva, att derom i bolagsreglorna intaga bestämmelser, hvilka icke eller, enär de medföra trygghet för delegarne sjelfve, lära komma att i några bolagsreglor saknas; och få Utskotten äfvenledes,, jemlikt den nyss åberopade grundsatsen, hemställa, att de yrkanden, som blifvit framställda dels af Herr Stuart, om införande af ett moment i lagen, -angående de orter, der enskild Banks kredit-sedlar komma att invexlas dels af Biksdags-fullmäktigen Anders Olofsson från Jemtlands län, om skyldighet för enskilda Bankerna, att genom inrättande af vexiings-kassor bereda allmänheten tillfälle att för deras sedlar erhålla riksmynt dels af Herr Friherre Raab, om åliggande för enskilda Banker, att förvandla sina vexiings-kassor i silfver, i stället för riksbanks-sedlar, och att inlösa sina sedlar i silfver-specie, mätte lemnäs utan afseende.
Då de enskilda Banker, om hvilka nu är fråga, i afseende på sin organisation och förvaltning äro skiljda från Rikets Ständers Bank, hemställa Utskotten, att Herr Stuarts förslag, om skyldighet för de enskilda Bankerna, att lill Rikets Ständers Bank insända qvarlals-uppgifler oin deras ställning, äfvensom, vid anfordran, upplysningar om deras rörelse, jemväl måtte utan afseende lemnäs.
Slutligen få Utskotten tillkännagifva, att de icke ansett sig tillkomma att afgifva yttranden i de frågor, sorn blifvit väckta af Herr Prosten Almqvist, angående stadgande om de enskilda Bankernas kredit-sedlars mottagning i allmänna uppbörden, och af Biksdags-fullmäktigen Anders Olofsson från Jemtlands län om skyldighet för Bankerna, att hädanefter utgöra högre bevillning af sina behållna inkomster, än som a'f dem nu erlägges.
För de här förut ej omnämnda speciela fall, i hvilka Utskottens förslag afviker från de af Finans-kommitléen eller enskilda motionärer framställda, eller från de för närvarande gällande föreskrifter, anse Utskotten obehöfligt att vidare redogöra, emedan de dels äro af mindre vigt, dels ock i sig tydligen innefatta sina motiver.
På grund af hvad nu anfördt blifvit, få Utskotten, som anse, att lagstiftningen för enskilda Banker, utom s. k. »Filialbanker», om hvilka särskilda stadganden gälla, bör uti en enda lag förefinnas, och derföre hemställa, att alla för förstnämnde
Banker hittills gällande föreskrifter måtte upphäfvas, och endast för de nu redan oktroyerade Bankerna, under den återstående oktroytiden, eller intill dess de anmäla sig alt efter den nya lagen få bedrifva sin rörelse, fortfarande gälla, vördsamt föreslå, det måtte Rikets Ständer för sin del besluta: att, med vpphäfvande af Kongl. Kungörelsen den 14, Januari 1824, angående inrättande af enskilda Banker eller Diskonter, Kongl. Kungörelsen Banko- och Lag-Utskottens Betänkande, N:o 1. 17 Kungörelsen den 9 Januari 1846 angående enskilde Banker, hvilka utgifva egna kredit-sedlar, och Kongl. Förordningen den 6 Oktober 1848, angående vissa lagbestämmelser med afseende på enskilda Banker, utfärda en så lydande Lag lör enskilda Banker, hvilka utgifva egna kredit-sedlar.
Enskilde, sorn vilja förena sig i bola", för att bedrifva bank-rörelse, med rättighet att utgifva egna, tryckta eller graverade kredit-sedlar, skola hos Konungen sig dertill anmäla, med bifogande af bolagets grund-reglor och utläningsreglemenle.
Befinnas dessa öfverensstämma med denna Lag samt Lag och Författningar i öfrigt, meddelas tillåtelse till rörelsens bedrifvande under en tid af högst tio år. §. 2.
Till Bank-bolags stiftande erfordras minst tretio namngifnc delegare; äfvensom en ’tecknings-summa eller grundfond af minst 666,666 Riksdaler 32 skilling ar banko, motsvarande 250,000 Riksdaler silfver.
Vid pröfning af Bolags-reg/orna bestämme Konungen det högsta belopp, hvarutöfver leeknings-summan e/ får gå. §. 5.
Bank eller dess afdelning får endast i stad inrättas. §• 4.
Bank-bolaget lyder tinder Rådstujvu-rätten i den stad, der Bankens hufvud-kontor är beläget. §. 5.
Delegarne i Bolaget böra inom sig utse en ansvarig, och efter bolagets godtfinnande afsättlig, direktion, för att, enligt utfärdad instruktion och under sådan kontroll af offentlig myndighet, sorn i denna Lag stadgas, Banken förvalta samt i alla mål för bolaget lagligen tala och svara. §. 6.
Bolags-reglorna, genom hvilka delegarne' skola sig inbördes förbinda, böra dessutom innefatta öfverenskommelse och stadganden i följ unde ämnen:
Bth. lill R.
Prat. 1853 & 1854. 6 Sami. 2 Afd. 1 Hält. o Banko- och Lag-Utskollens Betänkande, N:o 1. a) om beloppet af tccknings-summan eller grund-fonden och dess fördelning i lotter; b) om antalet af direktionens ledamöter, hvilka vid hufvudkontoret böra vara minst feni; c) om tiden och sältet för revisionen, som årligen skall förrättas, och revisions-berättelsens kungörande i, allmänna lidningarne; d) om tiden för ordinarie bolagsstämma, som minst en gång hvarje ar skall haltas, vi/koren för sammankallande af extra bolagstämma, så ock om röst-beräkningen; e) om suttet för ändring i bolags-reg tor na; och f) gm sättet för bank-rörelsens bedrifvande. §. 7.
M om. I.
Af grund-fonden skota minst 25 procent i Rikets gällande mynt inbetalas, på sätt i 8 §. litt. c. bestämmes.
Såsom säkerhet för den del af tecknings-summan eller grund-fonden, som ej uti reda penningar tillskjutits, må begagnas icke allenast guld och silfver, utan äfven sådana fasti ghets-inteck rungar, allmänna verks och inrättningars räntebärande obligationer, samt aktier, som för ändamålet af bolaget godkännas, efter pröfning, ilen Konungens Befallningshafvande, eller den han i sitt ställe förordnar, bär öfvervara, med rättighet och förbindelse att dervid göra anmärkning, om skäl förefinnes. Mom. 5.
Samma rättighet tillkomme ock Konungens Beja lin ings haj van de, eller den hans ställe företräder, vid pröfning af säkerhets-hand/ing, som in lemnäs till utbyte emot annan handling eller kontanta medel, när sådant utbyte af en eller annan orsak blifvit af bolaget beviljadt.
Baeks lotlbref må icke såsom hypothek för grundfond i sådan Bank antagas. M om. 5.
Ej må insatt grund-fond genom utdelning minskas sä länge Bankens rörelse fortfar och vid rörelsens upphörande ej i vidsträcktare, mån, än att återstoden fullt motsvarar beloppet af Bankens utelöpande och gällande förbindelser af alla slag-.
M om. 6.
Hvad lill grund-fonden enligt 2 mom. hörer bör i Landtränleriet eller å säkert ställe, i den stad, der Bankens hufvud-kontor är beläget, nedläggas uti kassakista med särskilda las, hvartill direktionen, samt ett af Konungens Befallningshafvande utsedt ombud, hafva hvar sin nyckel. §. 8.
Förr än Banken öppnas och träder i verksamhet, skall inför Konungens Befallningshafvande styrkas:
Banko- och Lag-Ulskottens Betänkande, N:o 1. 19 a) att inför Rådstufvu-r ätten blifvit i hufva dskrift förevisade och uti inlecknings-protokol/et ordagrannt intagne så väl den af Honungen utfärdade, tillstånds-Resolutionen,. sorn ock bolags-reglornc, samt att rätten, på bolagets bekostnad, låtit i ali-' manna lidningarne införa kungörelse om del ingångna bolaget; b) alt uppgift på bolagets delegare blifvit ej allenast aflemnad till samina rätt och uti inlecknings-protokollet intagen, ulan ock i allmänna tidning arne kungjord; c) att till
Banken blifvit inbetald minst hälften af det i 7 §. / mom. bestämda tillskott i Rikets gällande mynt, äfvensom att handlingar, hvilka bolaget efter pröfning godkänt, liro hos Banken afle/nnade till säkerhet derför att återstoden af samma tillskott varder inom ett år i Banken insatt. d) att hvad, som, enligt nästföregående §., utgör säkerhet för den öfriga delen af grund-fonden. blifvit till
Banken inlem nadt och i föreskrifven ordning godkändt.
Då förändring med delegarne i bolaget inträffar, skall uppgift derom, efter hvarje bolagsstämma, af emnås till Råds tufvu-rätten, för att i dess intecknings-prolokoll inlagas sannt i allmänna tidningarne kungöras. §. 9.
Mom. j.
Banks tryckta eller graverade kreditsedlar, eller under annan benämning utgifna förbindelser, hvari ränta ej är utfiist, skola vara ställda till innehafvaren att vid, anfordran inläsas, och må ej lyda åt mindre belopp än 6 Riksdaler 32 skillingar banko, motsvarande 2 Riksdaler 2i skillingar silfver.
M örn. 2.
Banks till innehafvaren eller viss man eller ordres ställda förbindelser, hvari ränta är ulfäst, må ej lyda å mindre belopp än 333 Riksdaler 16 skillingar banko. Al om. 3.
Depositions-bevis, stät dt lill viss man, skal! innehålla att öfverlåtelse af detsamma bör, till nya egarens säkerhet, i Banken anmälas. §. 10. Al om. 1.
Sådana kredit-sedlar eller förbindelser, som i 9 § 1 mom. omförmä/as, skola utfärdas på blanketter, hvilka anskaffas af de enskilde Bunkeme och skola för alla dessa Banker vara lika till valörer, storlek och färg, på sätt Konungen närmare bestämmer.
' Mom. 2.
Innan sedlarne utgifvas, skall bolaget hos Konungens Befallningshafvande styrka, all uppgift på de personer, hvilka komma att sedlarne underskrifva, blifvit i allmänna lidningarne införd.
Vid ombyte af nämnde personer, styrkes på enahanda sätt, att ombytet blifvit i allmänna lidningarne kungjordl.
Banko- och Lag-Utskottens Betänkande, N:o t. §• 11.
Bank utgifva sådana tryckta eller graverade kredit-sedlar, som i § 9 mom. 1 om förmälas, till större sa/nmanlagdt belopp, än som motsvaras af Bankens hela leckningssumma eller grundfond. §. 12.
Vid utlåning ege enskild Bank, då räntan ej är ut fäst högre än efter jern för hundradet om äret, och utlåningen ej är ställd på längre tid än sex månader, alt vid lånets ulgifrände afdraga vänta för hela lånetiden.
Beta/ar låntagaren ej å firfallodagen, er/ägge derefter, tilldess betalning sker, runia efter en half för hundradet i månaden; börande lagsökning inom en månad ifrån förfallotiden anställas.
Vid Jordringars utsökande njule enskild
Bank samina rätt till handräckning, som för Bikets Ständers
Diskont-verk nu är eller framdeles varder beviljad. §• 13.
Banks lottbref må icke uti sådan Bank belånas. §• U. Enskild
Bank ege ej drifva handel med annat än guld och silfver, in- och utrikes vexlar samt allmänna räntebärande papper. §• 15.
Bank må ej ega annan fastighet, än som för bankrörelsens bedrifvande är behöflig, men vare oförhindrad att inropa pantsatt-eller utmätt, så väl fäst som lös egendom, hvilken utbjudes på auktion, då Bankens rätt dervid kan vara i fråga; dock bär sådan egendom, hvarmed Banken enligt 13 § icke eger drifva handel, åter försäljas så snart del utan förlust för Banken ske kan. §. 16.