Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dock som hälften af det sålunda tecknade beloppet är allenast afsedd till Stats-verkels betryggande för detta företags utförande samt de dertill anvisade medlens återbekommande jemväl i motsatt fall, så behöfva aklie-egarne, derest jernvägen, genom deras försorg, varder på föreskrifvet sätt och inom stadgad lid fullbordad, icke erlägga denna hälft af tecknings-summan; kommande följaktligen aktie-egarnes ansvarighet för densamma att försvinna efter jernvägens fullbordande; hvarefter jernvägen, med hvad dertill hörer, bör utgöra säkerhet för ifrågavarande lån.
— De handlingar, sora innefatta aktie-egarnes förbindelser att fullgöra den, på grund af aktie-teckningen, dem åliggande inbetalnings-skyldighet å deras aktier, böra deponeras och förvaras bos K. M:ts Befallningshafvande i Stora Kopparbergs län. 3:o.
Bolaget bör vara bildadt och arbetet å jernvägen påbörjadt före den 1 Juli 1856; skolande de vid jernvägs-anläggningen erforderliga arbeten sedermera oafbrutet fortgå och utföras, så att jernvägen varder fullbordad och för allmänna trafiken upplåten inom förloppet af den tid, K. M:t, vid bolagets oktrojerande, kommer att bestämma; och åligger det Styrelsen för allmänna väg- och vattenbyggnader att, genom särskildt af K.
M:t, på Styrelsens förslag, förordnade sakkunnige män, utöfva tillsyn derå, att arbetena varda, i öfverensstämmelse med vederbörligen fastställda planer, utförda, samt att vid verkställigheten godkända arbets-methoder följas och fullgoda materialier användas. 4:o.
Innan större eller mindre del af ofvanomförmälda lån får lyftas, bör bolaget, genom sin Direktion, hafva till Riksgälds-kontoret aflemnat eller der företett: a) för hela lånesumman, jemte derå upplöpande ränta, å bolagets vägnar, utfärdad skuldförbindelse, som af Fullmäktige i nyssnämnde verk godkännes och antages; b) utaf bolaget, genom Direktionen, ingånget samt af K.
M:t i nåder antaget kontrakt om jernvägs-arbetets utförande och anskaffandet af all för jernvägens begagnande erforderlig materiel, i den ordning och inom den tid, arbetsplanen bestämmer; c) bevis, att aktie-teckningen, äfvensom den i ofvanstående 2:dra punkt stadgade deposition af deruti omförmälda handlingar skett för ett belopp, som åtminstone motsvarar två tredjedelar af den föreskrifna tecknings-summan; d) bevis angående behörig verkställighet af den första inbetalningen å alla, enligt punkten litt. c, tecknade aktier; e) vederbörligt intyg, att arbetet inom föreskrifven tid blifvit påbörjadt och sedermera, i öfverensstämmelse med arbetsplanen, fortsatt; samt Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 197. 623 f) särskild, likaledes å bolagets "vägnar, utfärdad förbindelse, innefattande åtagande att, under ali framtid och utan något ytterligare bidrag af allmänna medel, vidmakthålla hela jernvägen, med allt hvad dertill hörer, i sådant skick, att den kan för allmänna trafiken begagnas. 5:o.
Under iakttagande af dessa, jemte öfriga för lånets utbekommande stadgade, vilkor, komma utbetalnings-terminerna att lämpas efter arbets-årens antal, så att, efter hvarje arbets-års ingång, motsvarande andel af lånesumman får lyftas; dock bör, förrän något utöfver lånets halfva belopp utbetalas, på förut stadgadt sätt vara styrkt, att hela aktie-summan är tecknad samt aktie-egarnes förbindelser i afseende på denna summas utgörande vederbörligen deponerade. 6:o. Oftanämnde lån får, utan ränta och kapital-afbetalning, innehafvas under den för arbetets utförande afsedda tid; men efter dess förlopp skall å hela den utbekomna lånesumman, inom slutet af hvarje år, inbetalas tre procent, hvaraf för hvad af lånet dessförinnan icke godtgjorts beräknas två procents årlig ränta, och återstoden utgör kapital-afbetalning.
Skulle det förfallna inbetalnings-beloppet icke varda i föreskrifven ordning erlagdt, bör derför af bolaget utgöras fem procents årlig ränta intilldess samma belopp vederbörligen inbetalas. 7:o.
För den händelse, att den för jernvägs-anläggningen fastställda arbetsplan icke skulle följas och derifrån, utan sökt och erhållen nådig tillåtelse, skedd afvikelse icke varder på föreskrifvet sätt rättad, eller i fall jernvägs-arbetet icke skulle i stadgad ordning fortsättas samt inom den derför bestämda tid fullbordas, eger Kongl. Maj:t låta inställa all vidare utbetalning af det beviljade låne-understödet samt återfordra hvad deraf utbekommits, att, på en gång eller successivt, till Riksgälds-kontoret inbetalas inom den tid, K.
M:t finner för godt i nåder bestämma.
Skulle åter jernvägsanläggningen under arbetstiden öfvergifvas, eller jernvägen, elter dess fullbordande, icke så underhållas, att den framgent kan begagnas, eller om betalnings-skyldigheten för det erhållna lånet icke skulle kunna af bolaget fullgöras, kommer jernvägen att hemfalla till Slaten, utan rättighet för aktie-egarne att, till större eller mindre del, utaf det allmänna erhålla ersättning för de tillskott till detta företag, som dessförinnan blifvit af dem utgjorda. 8:o.
Under byggnads-åren skall bolagets
Direktion, inom den tid och till den embetsmyndighet, K.
M:t behagar i nåder föreskrifva, årligen afgifva berättelse om väganläggnings-arbetets fortgång under det nästföregångna året; börande ej mindre förvaltningen af bolagets angelägenheter, än de afslutade räkenskaperna, vid årligen anställda revisioner, granskas; uti hvilka revisioner Staten bör ega att genom ett af K.
M:t utsedt ombud deltaga, intilldess det af allmänna medel erhållna låne-understödet blifvit återbetaldt.
624 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o i97. 9:o.
I den mån jernvägen varder fullbordad och till allmänt begagnande upplåten, skall bolaget varda skyldigt att, emot den ersättning, som K. M:t, efter vederbörandes hörande, pröfvar skäligt bestämma, pä densamma fortskaffa trupper och allmänna posten samt besörja alla andra för Kronans eller det allmännas räkning ifrågakommande personal- och varu-transporter.
Derjemte skall det åligga bolaget, att, utan ersättning, medgifva anbringandet längs efter jernvägen af elektriska telegraf-linier med hvad dertill hörer. lO.o. Afgifterne för passagerare- och varu-trafiken skola utgå enligt gällande, af K. M:t, efter dertill utaf bolaget afgifvet förslag, i nåder fastställd taxa, hvilken i allmänhet synes hvart femte år böra lämpas efter sig då företeende förhållanden. liro.
Skulle behållna inkomsten af jernvägen, efter afdrag af den årliga inbetalningen å det af Staten erhållna lån, öfverstiga sex procent å det belopp aktie-egarne tillskjutit, ankommer på K.
M:t att, utom begagnandet af den i näst ofvanstående punkt K.
M:t förbehållna rätt att pröfva och bestämma de enligt taxor utgående afgifter, föreskrifva, huru stor del af detta öfverskott skall afsättas, för att framdeles användas till jernvägens förbättring eller vidare utsträckning.
Uppgår den årliga behållningen ändock till åtta procent å aktie-egarnes tillskott, eger K.
M:t bestämma om och med hvad belopp den stadgade amorteringen å sagde lån bör ökas. 12:o.
Bolaget är berättigadt: a) att, efter gällande lag och författningar, till sig lösa och med egande rätt besitta enskilda personer och korporationer tillhörig jord, som för jernvägs-anläggningen erfordras; hvilken jord dock ej får för bolagets skuld intecknas; b) att, utan kostnad eller årlig ersättning, undfå upplåtelse af sådan för jernvägs-anläggningen oundgängligen erforderlig, Kronan tillhörig och under dess omedelbara disposition stående jord; dock bör, när fråga är om boställs-jord eller annan åt enskild person med åborätt eller annorledes upplåten krono-jord, ersättning derför af bolaget lemnäs, i enlighet med hvad om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof är stadgadt i Kongl. Förordningen den 20 November 1845; skolande denna Förordnings 27:de §. jemväl lända till efterrättelse i afseende på de utskylder till K. M:t och Kronan, som förut kunnat åligga den jord, hvilken bolaget kommer att till sig lösa; c) att för jernvägs-anläggningen kostnadsfritt begagna sådana, å Kronans egor belägna, kalk- och stenbrott, som kunna vara disponibla; d) alt, för jernvägs-anläggningens behof samt lill dess byggnad och underhåll, under de i författningarne föreskrifna vilkor, anlägga och, på sätt tjenligast finnes, drifva erforderliga verkstäder lill förfärdigande af gjutgods, stniden, verktyg, redskap och allehanda nödiga materialier; e) att, uppå skeende underdåniga ansökningar, åtföljda af bestämda uppgifter å behofvet, få, under kontroller, som dä komma att i nåder föreskrifvas, till riket tullfritt - Expeditions-Utskottels Förslag till underd.
625 fritt införa de machinerier, vagnar och verktyg, hvilka vid jernvägs-arbetet erfordras, jemte sådane för jernvägen behöfliga skenor (rails), lokomotiver, stående machiner och vändplaner (turn-piates), som ej af inhemsk tillverkning kunna erhållas emot lika billigt pris och med samma godhet; f) att för jernvägens anläggning erhålla arbets-biträde af krono-arbets-korpserne, i mån af tillgång och uppå de vilkor, som vid sådant arbets-biträdes användande vanligen bestämmas; g) att, för enahanda ändamål, jemväl få begagna manskap af Arméen, så vidt aftal med vederbörande om frivilligt arbets-biträde kan träffas, och trupperna icke äro af militär-tjenstgöring eller arbete för Kronans räkning upptagna. 13:o.
Bolaget skall i alla rättsförhållanden, som kunna uppstå mellan detsamma och Svenska Kronan eller enskilde medborgare, lyda under Svensk domstol och varda underkastadt Svensk lag. 14:o.
I fråga om begagnandet och underhållandet af jernvägen med hvad dertill hörer, komma slutligen de föreskrifter och stadganden, som K.
M:t kan finna för godt meddela, att tjena till ovilkorlig efterrättelse; varande bolaget och dess biträden derjemte i allmänhet skyldige att iakttaga och fullgöra hvad, med hänsigt till den Staten tillkommande vård öfver jernbanan och tillsyn öfver trafiken derpå, kan varda i vederbörlig ordning föreskrifvet.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 26 Nov. 18S4.
Preste-Slåndet den 26 — — Borgare-Ståndet den 28 — — Bonde-Ståndet den 29 — — Rikeis Sländers underdåniga Skrifvelse, angående statsanslag till Lazarettet i Lund.
(Stats-Utsk:s Uthden N:ris 300 och 331, Mern.
N:o 353 samt Först.
N:o 368) S. A. K. Sedan Malmöhus
Läns i Lund inrättade Lazarett, hvilket, förenadt med kurhus, institutum clinicum och barnbördshus, icke endast vore en sjukvårds-anstalt för länet, Bih. till B.
Prat. 18SS & 18Si. 10 Sami. i Afd. 79 626 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 199. utan derjemte hade ett vigtigt inflytande på den medicinska undervisningen vid Lunds Universitet och utgjorde en del af de Akademiska institutionerne derstädes, befunnits böra i detta dubbla ändamål utvidgas, samt i sådant hänseende redan blifvit försedt med en nybyggnad, men denna med flera vidtagna förberedande åtgärder, för att söka försätta berörda inrättning i ett tidens fordringar motsvarande skick, ådragit densamma skuld, till hvars gäldande de påräkneliga vanliga inkomsterne icke lemnade någon tillgång, så hafva dessa förhållanden blifvit åberopade och jemväl ådagalagda, till stöd för en hos Rikets Ständer framställd anhållan, att Lunds Lazarett, i sålunda föranledt ekonomiskt behof, måtte med något bidrag af allmänna medel, utan återbetalningsskyldighet, understödjas.
Rikets Ständer hafva tagit i öfvervägande hvad härvid förekommit och, med afseende deruppå, funnit skäligt att åt Lunds Lazarett, med dertill hörande medicinska inrättningar, som hafva att motsvara bestämmelsen af på en gång sjukvårds- och undervisnings-anstalter, bevilja ett anslag af Tio Tusen Riksdaler, att af Riksgäids-kontorets medel utgå.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 26 Nov. tess, Presle-Ståndet den 26 — — Borgare-Ståndet den 28 — — Bonde-Ståndet den 29 — ■— Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående anslag lill bildande af en teknisk undervisnings-anstalt i Borås. (Stats-Utsk:s Uthden N:o 262, Mern.
N:ris 313 och 336, samt Först.
N:o 366.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har framställning blifvit gjord, hurusom, , enär bomullsväfnads-industrien för närvarande utgjorde en hufvudnäring för en betydlig del af befolkningen inom Elfsborgs län, hvilken, från barndomen hufvudsakligen sysselsatt med denna industri, saknade tillfälle att förskaffa sig insigter i andra yrken, någon åtgärd borde å Statens sida vidtagas, hvarigenom för framtiden utväg till förvärfvande af större arbets-skicklighet måtte densamma beredas; och då härtill i första rummet fordrades en lämplig undervisnings-anstalt, har i sådant afseende blifvit föreslaget, att, för Expeditions-Utskoltets Förslag till anderd.
Skrifvelse, K:o 200.
627 den tid nästa statsregling omfattar, 5,000 R:dr årligen måtte anslås till bildande af en teknisk skola i Borås, hvilken stad härtill ansågs lämpligast, då densamma utgjorde medelpunkten af de trakter inom Elfsborgs län, der nämnde industri vunnit en högre utveckling.
Pä grund af hvad sålunda i ämnet förekommit, hafva Rikets Ständer beviljat ett anslag af 5,000 R:dr årligen under nästa statsreglerings-period till en teknisk skola i Borås, med enahanda vilkor, som vid anslag för dylika skolor förut äro bestämda; Hvilket Rikets Ständer härigenom få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla, framhärdande etc.
Uppläst 'och godkändt hos ltidd. och Adeln den 26 Nov. 1834.
Preste-Ståndet den 26 — — Borgare-Ståndet den 28 — — Bonde-Ståndet den 29 — — Rikets Ständers underdåniga Skrif velse, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Proposition om understöd af allmänna medel till Tullstatens enskilda pensions-inrfiltning.
N:o 188, Mern.
N:ris 311 och 335, samt Först. Stats-Utsk.
N:o 365.) S. A. K. Sedan Rikets åren 1847 och 1848 församlade
Ständer ansett sig icke kunna bifalla E. K.
M:ts nådiga Proposition, alt af Kronans andel i konfiskations- och bötesmedlen vid tullverket måtte anvisas 10,000 R:dr såsom årligt statsbidrag för Tullstatens enskilda pensions-inrättning, hvars pensionärer så betydligt till antalet ökats, att inkomsterne ej vidare lorsloge till utgifterne och, utan statsbidrag, inrättningens upplösning vore att emotse; samt E. K. M:t, då missförhållandet mellan pensions-kassans inkomster och utgifter lortfarande tillväxte, sedermera i nåder tillåtit, att nämnde balans finge för åren 1850, 1851 och 1852 af den till General-Tullstyrelsens disposition ställda s. k. extra-medels-fonden godtgöras, men dylika tillskott likväl ej fortfarande kunde påräknas, så har, — efter det
Inrättningens direktion uti förnyad underdånig ansökning påkallat E. K.
M:ts nådiga medverkan till undvikande af den inom kort hotande nödvändigheten att, såsom enda medlet till bristens betäckande, anlita kapitalfonden, — E. K.
M:l uti en till Rikets Ständer den 13 Januari innevarande år aflåten Proposition i nåder föreslagit, att utaf Kronans andel i de till Tullverket inflytande 628 Expedilions-Ctskotlels Förslag till underd.
Skrifvelse, A’:o 200. konfiskations- och bötes-raedel, hvilken i medeltal under de tio sednaste åren utgjort 34,294 R.dr årligen, måtte såsom årligt statsbidrag till
Tullstatens enskilda pensionsinrältning för enkor och barn anvisas 50 procent, alt från och med detta år meranämnde pensions-inrättning tillgodokomma.
Vid öfvervägande af ofvanberörda förhållanden och af hvad i ämnet för öfrigt förekommit, hafva Rikets Ständer väl funnit att, såsom pensions-inrättningen nu befin nes ordnad, dess inkomster redan äro och framdeles torde blifva alltmer otillräckliga för utgifternas bestridande, men anse anledningen härtill böra till en del sökas så väl deruti, att många tjenstemän först vid högre ålder inträdt i Tullverkets tjenst och erhållit delaktighet i kassan, dels ock uti ett missförhållande mellan afgifterna till och pensionerna från densamma.
Om enskilda pensions-inrältningar ej kunna, utan Statens mellankomst, uppehållas, måste uti sjelfva organisationen deraf ligga väsentliga grundfel, som då böra afhjelpas, och, derest sådant icke är verkställbar!, utan alt ändamålet i större eller mindre mån förfelas, så finnas numera för omtänksamma familjfäder åtskilliga andra, på säkrare grunder slödda och lika lätt tillgängliga anstalter att betrygga de sinas framtid.
Då ifrågavarande inrättnings delegare sjelfve uteslutande ombesörja dess förvaltning, saknas jemväl å Statens sida nödig säkerhet, alt pensions-inrättningens finanser bringas i den ställning, att dess framtida bestånd kan betryggas, äfven om betydliga understöd af statsmedel för ändamålet beviljas.
Inrättningens befarade obestånd torde således både böra och kunna förebyggas på annat sätt än medelst statsanslag, som i allt fall mer aflägsna än påskynda kraftigare åtgärder dertill från delegarnes sida.
Genom de pensioner, som, oberoende af delaktighet i denna inrättning, af tullmedlen utgå till de verkligt behöfvande bland tullljenstemäns och betjentes enkor och barn, åtnjuta dessutom dessa redan enahanda förmån, som andra civila äfvensom militära embetsoch tjenstemäns samt betjentes i fattigdom eflerlemnade enkor och barn.
Då enskilda enke- och pupill-kassor, från hvilka understöd, utan afseende på pensionärernes behof, tillfalla så väl förmögna som utfattiga, i allmänhet icke understödjas af Slats-verket, så synes enskilda enke- och pupill-kassan för Tullstaten, hvars aflöningsvilkor, jemförde med andra staters, i allmänhet äro förmånliga, icke böra företrädesvis gynnas med statsanslag, helst deraf skulle framkallas likartade anspråk från andra sådana inrättningar.
För öfrigt och ehuru inrättningens utgifter under de sednare åren öfverstigit dess inkomster, och brist alltså uppstått, hvilken, enligt E. K.
M:ts nådiga beslut, blifvit af tullmedlen betäckt, bör det kunna antagas att, om delegarnes afgifler och pensioner mot hvarandra noggrannt afvägas, inrättningen framdeles kan undvara allt slags publikt understöd, helst en friare tull-lagstiftning jemväl torde verka derhän, alt den talrika bevaknings-personalen samt i följd deraf äfven pensionärernas antal kan icke obetydligen inskränkas.
Pä dessa grunder och då Rikets Ständer vid 1847 —1848 årens riksdag funnit sig förhindrade att till denna pensions-ansfalt bevilja statsbidrag, hafva Rikets Ständer ansett sig icke böra till E. K.
M:ts härutinnan i nåder gjorda framställning lemna bifall.
Hvilket Rikets Ständer få i underdånighet anmäla ; framhärdande etc.
Skrifvelse, N:o SOI. 629 N:o 201.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 26 Nov. 1854.
Preste-Ståndet den 26 — — Borgare-Slåndet den 28 — — Bonde-Ståndet den 29 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändring i lagstiftningen om prwskriplion af fordringar.
(Lag-Ulskottets Bet:de N:o 56.) S. A. K.
Då tili 9 kap. 12 §. af Ilandels-Balken i allmänna lagen stadgas, alt den, sorn har fordran hos annan i gods eller penningar eller hvad det är, men ej kräfver den samma skriftliga eller muntliga eller gifver den an för rätta eller hos Konungens Befallningshafvande inom tjugo år, förlorar ali talan derå; men erfarenheten sedermera ådagalade, hurusom berörda tid, genom sin utsträckning, gaf anledning till långvariga rättegångar, stundom beredde tillfällen för mindre samvetsömma borgenärer att uppgifva tvälydiga, om icke origtiga fordringar, samt blottställde gäldenärer för obilliga anspråk; så blef genom Kongl. Förordningen den 13 Juni 1800, i enlighet med Rikets Ständers tillstyrkande, samma preskriptionstid förkortad till tio år; hvarefter medelst Kongl. Kungörelsen den 21 Mars 1835 förklarades, att hvad i nämnda Förordning stadgas, äfven borde tillämpas å sådana fordringar, sorn genom dom eller utslag blifvit fastställda.
Delta af lagen föreskrifna sätt för fordringars bevarande har emellertid varit föremål för den anmärkning, att sålunda i nära nog obegränsad tid bevarades rätt till talan för fordran emot så väl gäldenär som löftesman, utan någon sådan åtgärd, hvarigenom de erinras om fordringens tillvaro, eller allenast genom en enkel anmälan inför hvilken domstol eller Konungens Befallningshafvande som helst.
Den osäkerhet och våda, som deraf kan uppslå, är ock lätt alt inse, vid betraktande af svårigheten alt under en längre lid hålla tillgänglig den bevisning, deraf ogillandet af ett anmäldt kraf beror.
Vittnen kunna dö, innan anledning inträffat att genom dem förskaffa de upplysningar, som endast af dem kunna erhållas; — minnet om hvad som förefallit försvagas med tiden; och handlingar gå lätt förlorade under fen längre tid, särdeles då några omständigheter ej föranleda en särskild vård, hvilka omständigheter dock oftast äro obekanta för arfvingar efter död person.
Rikets Ständer, som nu åsyftat att förekomma dessa olägenheter och den osäkerhet i rättsförhållanden, som är en följd af gällande lagstiftning i denna del, hafva dervid ansett rättssäkerheten ej vara betryggad, så framt icke den, som emot annan 630 Expeditions-VlskoUets Förslag till underd.
Skrifvelse, S.-o 20 I. vill bevara fordringsanspråk, gör samina anspråk gällande genom antingen kraf eller annan sådan erinran, att den sistnämnde kan skydda sig emot anspråket, i händelse det skulle finnas ogrundadt.
Enligt denna grundsats måste alltså den, som hos annan har fordran, densamma utsöka, kräfva eiler tillkännagifva för gäldenären inom tio är, hvaraf åter följer att talan emot löftesman äfven förloras, derest i afseende på honom ej iakltages hvad sålunda gäldenär komme att åligga, så vidt det tillämpligt är.
Men häraf skola särskilda andra bestämmelser blifva af nöden.
Så måste i första rummet förutsättas det fall, att gäldenären eller löftesmannen ej kan anträffas eller ej har veterlig! hemvist; hvadan föreskrift erfordras derom, huru borgenär i detta fall har att sig förhålla.
Vidare förekommer den händelsen att flere, en för alla och alla för en, betalningsskyldighet sig åtagit.
Enligt den af Rikets Ständer antagna grundsatsen, som redan i afseende pä uppsägning gjort sig gällande, genom Kongl.
Förordningen den 20 December 1851, måste fordringen bevakas hos hvar och en af de betalningsskyldige; men denna tillämpning påkallar ett annat stadgande, nemligen för det fall att bevakningen underlåtes hos en af de solidariskt förbundne.
Derigenom blir denne fri från sin förbindelse; men dermed är ock solidariteten bruten och de öfriges ansvarighet således inskränkt till blott hvar sin del efter hufvudlalet.
Denna följd af underlåtna bevakningen öfverensstämmer äfven med i lagstiftningen redan antagna rättsgrunder, sådana de i likartade fall blifvit i lagskipningen uppfattade; men sammanhanget fordrar dock att samma följd uttryckes i den lag, hvarom nu är fråga.
I öfrigt påkallas bestämmelser, dels för att förekomma den osäkerhet och skiljaktighet, som i särskilda fall vid bedömande af prajsluiptionsfrågor inom lagskipningen uppenbarats, dels ock för att gifva nödig fullständighet åt denna del af lagstiftningen.
Af förstnämnda anledning bör stadgas, alt praeskriptionen skall räknas från tiden för fordringens uppkomst, äfvensom bestämmas bör, dels om de fall, då kapitaleller ränte-afbetalning må anses hafva samma verkan, som fordringens bevakning, dels ock om den qvitlningsrätt, som må ega rum för genfordran, som ej blifvit bevakad inom tio år.
Föreskrifter i dessa ämnen böra öfverensstämma med de åsigter, som allmännast gälla, samt derförutan med lagstiftningens ändamål.
Emot de betänkligheter, som kunna uppstå i afseende på borgenärs rätt att qvitta äldre, ej bevakad genfordran, förekommer dock den allmänt erkända rättsregel, att en fordran, som gäldenären eger hos sin borgenär, de jure och utan föregående liqvidation dem emellan, upphälver den sednares fordringsrätt till motsvarigt belopp.
På grund af hvad i detta ärende förekommit, hafva Rikets Ständer, för sin del, beslutat en Författning, så lydande:
Med upphäfvande af hvad 9 kap. 12 §.
Handels-Ralken, Kongl.
Förordningen den 13 Juni 1800 samt Kongl.
Kungörelsen den 21 Mars 1835 stadga i afseende på preskription af fordringar emellan enskilda, varder stadgadt som följer: §• 1.
H\ ar, som häfver fordran hos annan i penningar, eller hvad det är, skall den utsöka eller, skriftligen eller muntligen, af gäldenär kräfva, inom tio år ifrån den dag, då skuldebref, eller annan handling, derå fordran grundad är, gafs eller fordringen annorledes tillkom; och vare fordringens tillkännagivande hos gäldenär lika ansedt, som hade kraf skedt: är fordran ej till betalning förfallen så tidigt, att den inom tio år Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o SOI.