Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Äro lika mångå Ja och Nej, eller hafva flere besvarat frågan med Ja, uppgifve livar och en af Nämnden å sluten sedel de förre eller flere, dock högst trenne, ledamöter af Högsta Domstolen, hvilka han anser böra endtledigas.
Den eller de, som af minst Trettiotvå sålunda blifvit uppgifne, anses från Riksförsamlingens förtroende uteslutne och blifve af Konungen, hos hvilken Riksförsamlingen derom skall anmälan göra, ifrån Embetet genom nådigt afsked sk i 1 jole.
Dock tillägge Konungen honom eller dem hvardera en årlig pension till lönens halfva belopp. 123 §.
Ej ma Riksförsamlingen ingå i någon serskild pröfning af Högsta Domstolens beslut, eller någon allmän öfverläggning derom uti Nämnden förefalla.
Hör lill Constitutions-Utskoltets Memorial, N\o 36, 39 124 §.
Äskar Riksförsamlingens Justiliaa-Ombudsman Riksrätt, på grund af sådant förordnande, som i 65 §. är sagdt; då skall i den Riksrätt, som i 121 §. säges, i stället för Slatsråds-ledamöter, Juslitiae-råd säte taga.
I öfrigt gånge, som 120 och 121 §§. förmå.
Sådan Riksrätt döme efter allmän lag och den ansvarighetslag, hvilken för detta ändamål blifvit utaf Konungen och Svenska folkets representanter antagen. 125 §.
Skulle Gransknings-Ulskotlet anmärka, att
Statsrådets ledamöter samfäldt eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon föredragande icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt försroende-embete ulöfvat, ege då Utskottet att sådant tillkännagifva för Riksförsamlingen, hvilken, om den finner Rikets väl det kräfva, kan hos Konungen skriftligen anmäla sin önskan, att Han ville ur Statsrådet och ifrån embetet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkning blifvit gjord.
Utskottets utlåtande sändes till Första Kammaren.
. 126 §* Fråga al den art, som nästföregående två §§. amförmäla, kan i Kammare väckas, så väl af enskild ledamot, som af annat Utskott än Gransknings-Utskottet, men icke afgöras förr, än sistnämnda Utskott deröfver blifvit hörd t.
Under Kamrarnes öfverläggningar derom skola icke Konungens beslut uti mål, som rörer enskild persons eller corporations rättigheter och angelägenheter, kunna ens nämnas, ännu mindre någon pröfning underställas; och böra förty, när sådan fråga i någon Riksförsamlingens Kammare väckes, följande ordalag och inga andra nyttjas: ”Det är anledning lill anmärkning mot Statsrådet eller den och den ledamoten eller föredraganden, hvarom remiss begäres till Gransknings-Utskotlet”; hvarjemte en närmare framställning af skälen förseglad aflemnas.
Remiss till Gransknings-Utskottet skall derefter ovägerligen verkställas, och hehandle då Utskottet målet enligt 65 eller 125 §., eller framställe för Riksförsamlingen de skäl, på hvilka det ansett anmärkning icke böra ega rum. 127 §.
Till ledamöter i Tryckfribets-Comiteen, hvaruti Juslitiae-Ombudsmannen är ordförande, och om hvars åliggande är[juli Tryckfrihetslagen stad - 40 HÖr till Constilulions-XJtskottets Memorial, N\o 36. gadt, välje Riksförsamlingen vid hvarje lagtima Riksdag sex för kunskaper och lärdom kända män på det sätt, att först tvänne lagfarne utses, och sedan fyra andra utan afseende på sådan kunskap.
Afgår emellan Riksdagarne någon af Comiteens ledamöter, välje Justitise-Ombudsmannen och de öfrige ledamöterne en behörig man, att det lediga rummet intaga. 128 §.
Riksförsamlingen välje vid hvarje Riksdag, efter serskildt fattadt beslut om antalet, Fullmägtige i Riks-Banken och Riksgälds-Contoret.
De val förrättas så tidigt, att de valde kunna medan Riksförsamlingen ännu samlad är, sin befattning tillträda. 129 §.
Derjemte skall Riksförsamlingen vid hvarje lagtima Riksdag förordna om Revisorer, att emellan Riksdagarne, enligt den Instruction, som Riksförsamlingen utfärdat, öfverse och granska Statsverkets, Riksbankens och Riksgälds-Contorets tillstånd, styrelse och förvaltning; likväl, hvad Statsverket angår, utan rättighet att meddela föreskrifter eller förändringar besluta.
Desse Revisorer, hvilkas antal icke bör understiga tolf, ej heller öfverstiga ljugufyra, skola årligen sammanträda den Femtonde September.
Hvarje revision bör omfatta ett års afslutade räkenskaper, och icke någon öfverskrida två månaders tid.
Valen ske serskildt för hvar af de revisioner, som innan nästföljande lagtima Riksdag skola förrättas; dock må en eller flere personer utses att i flera revisioner deltaga.
Antalet bestämme, inom ofvan utsatte gränser, Riksförsamlingen.
Revisors-befattning må ingen undandraga sig utan sådant skäl, som från riksdagsmanna-befattning befriar. 130 §.
Till Fullmägtig eller Revisor må icke någon väljas, ej heller vid sådan befattning bibehållas, som icke lill Riksdagsman och till Ulskotts-ledamot valbar är, eller som vid det Verk, hvars förvaltning skall granskas, redovisar eller njuter lön eller annan inkomst.
Är emot Revisor sådant jäf, skola de öfrige Revisorerne om annan persons ulseende, efter de i 133 §. stadgade grunder, skyndsamt föranstalta.
Hor till Constitutions-Vtskottets Memorial, N\o 36. 41 131 §.
Fullmägtige kunna, i och för deras befattning, ej emottaga befallningar, utom af Riksförsamlingen eller dertill berättigade Utskott eller Revisorer; ej heller Revisorer utan af Riksförsamlingen; ej heller hvarken Fullmägtige eller Revisorer till redo eller ansvar för sin befattning ställas, utan efter Riksförsamlingens beslut och i laga ordning.
För Fullmägtiges eller Revisorers öfverläggningar gälle för öfrigt de Instructioner, som af Riksförsamlingen stadgade äro. 132 §.
Val, som i 113, 114, 115, 117, 122, 127, 128 eller 129 §§. omförmäles, förrättas af Riksförsamlingen samfäldt.
Utskottens ledamöter må genom valmän utses, der Kammare så lämpligt pröfvar. 133 §.
Till Fullmägtiges och till Revisorers befattningar, äfvensom till Valnämnd af en eller annan art, kan Riksförsamlingen, efter serskildt fattadt beslut, utse en eller flera suppleanter, hvilka i stadgad ordning ingå skola, när Fullmägtig, Revisor eller Valman frånträdt sitt uppdrag.
Ingen kan vara suppleant, som lill hufvudman ej valbar är.
Suppleanter kunna utses antingen serskildt, på lika sätt som hufvudmännen, eller på en gång med dessa; men i sednare fallet sker valet alltid på sammanlagda antalet af hufvudmän och suppleanter, hvarvid det högre röstetalet bestämmer hvilka, som hufvud män äro, äfvensom ordningen för suppleanters ingående.
Skulle bland Fullmägtige eller Revisorer så många ledigheter uppstå, att det utsedda antalet af suppleanter befinnes otillräckligt; välje då Justitiae-Ombudsmannen och ledamöterne i Tryckfrihets-Comitéen den eller dem, som ytterligare erfordras. 134 §.
Vid val till Fullmägtige, Revisorer samt ledamöter i Valnämnd och Utskott eger lottning rum, så ofta valet genom erhållet lika röstetal oafgjordt är.
Lag samma vare vid de val i Tryckfrihets-Comileen, som i nästföregående § omtalas, och vid alla de val, hvilka enligt serskildt fattade beslut, Riksförsamlingen, dess Kamrar, Nämnder eller Utskott kunna Bih. till R.
Prot. 1846, 3 Sami. 24 Haft. 6 42 Hör till Constitutions-U iskottets Memorial, N\o 36. komma att företaga, så framt valsättet icke genom ett sådant beslut annorlunda bestämdt blifvit 135 §.
Riksförsamling har efter granskning godkänt eller lemnat oanmärkt, bör anses hafva vunnit decharge, i afseende på del granskade, och ingen ny, till ansvarighet förbindande, granskning i samma mål vara ny Riksförsamling tillåten; dock att, oaktadt den af Riksförsamlingen eiler dess Utskott eller Revisorer förrättade allmänna öfversigt af statsmedlens utdelning, vederbörande Embetsman verkställa den serskilda revision, sorn dem i kraft af deras embetsbefattning tillkommer. 136 §.
Ej må Riksdag utan Konungens och Riksförsamlingens sammanstämmande beslut kunna upplösas förr, än sex månader tilläudagått från den dag, då, vid lagtima Riksdag, Konungen låtit om Statsverkets tillstånd och behof Riksförsamlingen underrätta, eller, vid urtima Riksdag, Riksförsamlingen afhört den i 64 §. omförmälda berättelse.
Efter nämnde tids förlopp ege Konungen magt. att Riksdagen upplösa.
Der så oförmodadt hända skulle, att, när Riksdagen skall upplösas, Riksförsamlingen icke hade Staten reglerat eller någon ny bevillning fastställt, då skall Konungen kunna Riksförsamlingen åtskilja; och fortfare den förra bevillningen intill nästa Riksdag.
Är åter bevillningens hela belopp bestämdt, men Riksförsamlingen icke om fördelningen ense, då skola, efter den fastställda be v i 11— ningssummans förhållande till den, som vid föregående Riksdag blifvit fördelad, de i den sisla Bevillningsförordningen stadgade artiklar jemnlikt ökas eller minskas; och uppdrage Riksförsamlingen dess Fullmägtige i RiksBanken och Riksgälds-Contoret, att en ny Bevillningsförordning på sådan grund uppgöra och utfärda.
137 §- De allmänna stadgar och förordningar, hvarom Konung och Riksförsamling under Riksdag gemensamt beslutit, skola dock endast i Konungens namn och med dess underskrift utfärdas. 138 §.
Ej må den till Riksdagsman vald är från Riksdagsort förvisas, ej heller af någon anledning förmenas att Riksdagen bivista, ej, heller från nå - Hör till Constitutions-Ulskoltets Memorialj N',o 36, 43 got serskildt riksdagsmanna-åliggande förhindras; dock må Konungen under krigstid Riksdagsman af krigsståndet i Rikets tjenst använda.
Galle ock hvad i 67 §. är sagdt.
Förfall skall anmälas af Riksdagsman, såsom i 44 §. af Lagen om val lill Riksförsamlingen stadgas. 139 §.
Blifver Riksdagsman, under påstående Riksdag eller under dess resor till och ifrån Riksdagen, med ord eller gerningar ofredad, sedan han tilLkännagifvit, att han i sådant ärende stadd är, eller varder han efter Riksdagen på våldsamt sätt, i och för riksdagsgöromålen, antastad, då skall sådant såsom edsörebrott anses och straffas.
Detta stadgande skall i hvarje Riksdagskallelse intagas. 140 §.
Ingen Riksdagsman må kunna under tilltal ställas eller sin frihet beröfvas för gerning eller yttrande uti Riksförsamling, Kammare, Nämnd eller Utskott, utan att den Kammare, der han eger säte och stämma, sådant tillåtit genom ett uttryckligt beslut, deruti minst fem sjettedelar af de vid omröstningen närvarande ledamöterna instämt.
Men öfverläder någon inom Riksförsamling, Kammare, Nämnd eller Utskott den andra med hugg och slag, eller nyttjar emot honom vapen, håfve den angripande förverkat lifvet; och må han, utan att vidare njuta riksdagsraanna-skydd, till behörig
Beskylles riksdagsman för någon grof missgerning, må han dock ej i häkte kunna inmanas, utan han å har gerning funnen är, eller domaren, efter anställd ransakning, förordnat, att den tilltalade häktas skall.
Galle likväl, om han, efter
Domstolens kallelse, sig ej inställer, hvad allmänna lagen i ty fall stadgar.
Icke heller kan någon riksdagsman från annan ort, medan han för Riksdagens skull sig å riksdagsorten uppehåller, utom i ofvanomförmälda svårare fall, dragas derstädes för rätta, med mindre han sökes för gäld, som han under under den tiden sig der åsamkat.
Ingen vare tillåtet, att ifrån dem, som till Riksdagen från landsorterna anländt, utom husbondens lof sch minne, till krigstjenst värfva något tjenstehjon. 141 §.
Skulle någon enskild man eller någon corps, militär eller civil, eller 44 Hor till Constitutions-UtskoItets Memorial, N:o 36, ock någon menighet, af hvad namn den vara må, antingen af egen drift eller med anledning af befallning, försöka att våldföra Riksförsamlingen, dess Kammare, Nämnd eller Utskott, eller någon enskild riksdagsman, eller störa friheten i deras Öfverläggningar och beslut, varde sådant ansedt som förräderi, och ankomme på Riksförsamlingen att slik förbrytelse i laga ordning beifra låta. 142 §.
Riksförsamlingens Fullmägtige och Revisorer njute för sina gerningar och yttranden, under sin befattning, samma säkerhet, som i föregående §§. blifvit Riksdagsmän tillagd. 143 §.
Taxeringsman, som Riksförsamlingens bevillnings-föreskrifter å dess vägnar tillämpa, skola ej för debitering eller taxering kunna till något ansvar ställas. 144 §.
För de genom föreningen emellan Sverige och Norrige uppkomna constitutionella förhållanden galle, hvad Riksakten af den 31 Juli och 6 Augusti 1815 stadgar, och må samma Riksakt, i anseende till Sverige, icke and ras, utan att Konungen och Riksförsamlingen, i den ordning, denna Regeringsform i 105 §. bjuder, till ändringen samtyckt.
I Regeringsformens 1, 38, 42 och 43 §§. insattes ordet Riksförsamling i stället för Riksens Ständer.
Tryckfrihets-Förordningen. 2 §. 4 morn. skulle få följande lydelse: 4.
I grund af hvad — — — — — — — alla slags hand lingar, i hvad ämne som helst.
Vid föregående tillåtelse skola följande undantag ovägerligen iakttagas:
Ått protocoll, hållna hos Konungen i ministeriella ärenden och commandomål eller Stats-Rådets protocoll och handlingar eller Hemliga
Ut skot - Hor till Conslilutions-Utskottets Memorial, N:o 36. 45 skottets, eller Gransknings-Utskottets rörande Stats-Rådet, eller Banco- och Riksgälds-Verkens eller de, om samma Verks Hemliga ärenden, i Banco-, Stats- och Gransknings-Utskotten eller hos Ii iksför samlingens Revisorer hållna, icke kunna till tryckning — — — — — — — icke uppenbara. budsman ege, alt, — — — — — — — — 14 mom. — — — — — — — — — Den man, som af Riksförsamlingen blifvit förordnad, att — I öfrigt skulle i Successions-Ordningen, Riksakten och i alla andra akter, der benämningen ”Riksens Ständer” förekommer, denna ändras till R iksförsam lingen.
Vid den Riksdag, då Konungen antagit denna Regeringsforms föreskrifter om Riksförsamlingen, så ock Lagen om val lill Riksförsamlingen, utsatte Rikets Ständer dag för Riksförsamlingens första sammanträde till året näst efter nämnde Riksdags slut, samt förordne alt alla till
Riksförsamlingens blifvande sammanträde nödiga förberedelser, hvilka Rikets Ständer icke omedelbart kunna vidtaga, må göras.
Härvid gälle för Rikets Ständer, äfvensom vid verkställigheten för öfrige vederbörande lill efterrättelse, Lagen om val lill Riksförsamlingen.
Konungen ege magt att Riksförsamlingen äfven före den tiden sammankalla.
Att ej 6 mom.
Smädliga uttryck om Riksförsamlingen eller 8 mom.
Riksförsamlingens Juslitiae-Om - Serskild 8.
Fröt. iS/jS, Sami, 1 djd, 3o Haft, 7 46 Hor till Constitutions-Utsholtets Memorial, N\o 36.
Då Riksförsamlingen första gången sammanträdt, och Riksdagen af Konungen öppnad är, skall Riksförsamlingen, så fort ske kan, besluta om den arbetsordning, som i 73 §. omförmäles.
Denna §. blifve vid den Riksdag, då Riksförsamlingen första gången sammanträder, utur Regeringsformen utesluten.
HÖr till Constitutions-Utskoltets l
Me ser nationer: af Herr Tersmeden, Nils: ”Utskottet liar genom formligt beslut förklarat en sammanjemkning till ett utlåtande af samtliga Riks-Ståndens tankar vara overkställbar, eller, med andra ord, ansett Grundlagens bud i detta fall ej stå alt fullgöra.
Efter min uppfattning af dess ordalydelse, skulle då ej annat hafva återstått, än att de oförenliga skiljaktigheterna till samtlige Riks-Ståndens behandlande anmäla.
Om Utskottet så hade förstått 56 §. Regerings-Formen, bade Riksens Ständer redan länge sedan varit satte i tillfälle att sjelfve vidtaga de åtgärder, de vid frågans dåvarande ställning bade funnit lämplige,, för alt närma sig ett önskadt mål.
I dess ställe bar man funnit sig befogad och pligtig att inpassa tvänne
Stånds tankar i Utskottets förslag, alldeles oberoende af hvad de tvänne andra för deras del beslutat.
Detta steg skulle äfven jag försvara, derest Utskottet förut bade underkänt
Ståndens rätt att yttra gemensamma tankar, hvilka ligga på sidan om Utskottets afgifna förslag; men då så ej skett och svårligen kunnat ske, anser jag denna åtgärd sakna tillräckligt stöd af grundlagen.
Den bringar ej liufvudfrågan ett steg närmare sitt slutliga mål, •— ett representations-försiag, hvarom man möjligen kan blifva ense, — men kan, om den binner fullföljas, i strid med grundlagens anda, leda derhän, att, genom omröstning i förstärkt Utskott, framtvinga ett eller annat grundlags-förslag, hvilket hvarken är lill sina hufvudgrunder af Stånden godkändt, elle)'ens hufvudsakligen bygdt på en sammanjemkning af deras serskilda tankar.
Detta förfarande innebär ett försök, — alltid fruktlöst, •— att i en stor samhällsfråga med en voterings-sedel bilägga en strid emellan tvänne ytterligheter, — liksom man kunde lyckliggöra en del af nationen på den andras bekostnad, och samhällets trefnad stöde att vinna med ett beslut, hvarigenom hela classer skulle finna sig förfördelade.
Då det åter ålåg Utskottet att, i möjligaste måtto, till ett helt sammanjemka Ståndens tankar, men dessa skiljde sig i sjelfva grunderna, borde, efter hvad mig synes, dess uppgift hafva varit att, äfven med uppoffring af Utskottets redan i Betänkandet N:o 26 yttrade åsigter, söka sammanjemka just dessa grunder, så mycket mera, som sjelfva liufvudfrågan är — sättet för Representationens ombildning, hvaröfver nu hvarje Stånd uttalat sin mening.
En förenings-punkt skulle jag hafva ansett möjlig alt finna, Bih. till R.
Prot. i§4^j 3 Sami. 25 Haft. 1 2 lior till ConslitiUions-Utskottets U tidt andeIV: o 36. om viljan inom Utskottet hade varit lika stark, som Grundlagens bud är bestämdt, och den individuella åsigten, i afseende å hvad bäst och rättast vore, gifvit vika för detta bud.
Men jag fruktar, att man i denna stora fråga, så inom, som utom Utskottet, i allmänhet å båda sidor, i hopp att genom tidens vinnande gå segrande ur striden, håller sig krampaktigt fast vid en gång fattade idéer, såsom det enda räddnings-medlet, i stället att, innan krafterna uttömmas, å fredlig väg söka, med dem förenade, verka något positift.
En ledning vid ett sådant arbete var redan leornad i åtskilliga, i denna rigtning framställda, försök.
Om ett på derifrån hemtade grunder utarbetadt förslag ej lyckats att nu tillfredsställa alla Riks-Stånden, bade det dock qvarstått, i bredd med de öfriga blifvit allmänhetens pröfning understäldt och dymedelst möjligen förbered t och lättat den bemedling, som en gång måste vidtagas, såvida en ombildning af representationen skall byggas på helgden af allas rätt, och utföras utan allt för stor missbelåtenhet och rubbningar i alla våra samhälls-förhållanden.”
I denna reservation hafva Herr Biskopen Doctor Hallström och Herr Professorn Fries hufvudsakligen instämt.
Af Herr Lagerhjelm_, P: '•'Emot det sätt, hvarpå Ulskottet handlagt sarnteliga Riks-Ståndens återremisser af Utlåtandet !N:o 26., får jag vördsamt reservera mig.
Under den discussion, hvarom bilagde transsumt af Utskottets Protocoll förmäler, yrkades följande proposition: ”Den, som anser Utskottet böra söka att i möjligaste måt"to sammanjemka samtliga Riks-Ståndens tankar till ett en"da utlåtande, röstar Ja, den det ej vill, röstar Nej etc, etc:” men majoriteten förklarade sig deröfver icke vilja rösta, emedan ja-propositionen vore alldeles enlig med grundlagen.
Denna förklaring innebär ett erkännande å majoritetens sida, att ett försök måste göras i nämnde rigtning.
Men ehuru logisk denna slutsatts är, uteblef dock försöket och majoriteten fattade genast det beslut, vidfogade protocolls-utdrag företer.
Likväl stadgar 56 §.
Regerings-Formen ”— — Utskottet åligge då att samtliga.
Riks-Ståndens tan”kar till ett helt utlåtande i möjligaste måtto sammanjemka, "och, om oförenliga skiljaktigheter finnas, dem derjemte tili ”samtliga Riks-Ståndens behandlande anmäla.’' lior till Constitutions-Utskottets Utlåtande, N:0 36.
3 Detta grundlagsbud innehåller ett o v i 1 kori igt åliggande för Utskottet att sammanjemka, älven oin resultatet icke skulle fullkomligt innesluta alla Riks-Ståndens tankar; ty det heter: "i möjligaste måtto.”
Till full evidens uppenbarar sig denna Lag-stiftarens vilja uti Grundlagens uttryckliga förutsättning af oförenliga skiljagtigbeters tillvaro, utan att sammanjemknings-åliggandet dervid upphäfves; ty det heter: att dessa skiljaktigheter skola derjemte anmälas.
Riks-Stånden ega till följd häraf att emotse, jemte anmälan om tillvaron af oförenliga skiljaktigheler, ett helt utlåtande, som i möjligaste måtto sammanjemkar alla Riks-Ståndens tankar, och sorn af samtliga Riks-Stånden kan antagas såsom ett hvilande grundlags-förslag.
Sådant är Regerings-Fcrmens uttryckeliga bud och 83 §. medgifver ingen tolkning utan efter grundlagens ordalydelse.
Tillämpningen häraf måste bli, att Utskottet hade bordt ej blott sammanjemka Ridderskapet och Adelns samt Preste-Slåndets tankar, såsom nu skett, utan söka att samteliga Riks-Ståndens tankar till ett hell Utlåtande i möjligaste måtto sammanjemka.
Uraktlåtandet af ett sådant bemödande strider, enligt min förmening, emot Grundlagens uttryckeliga biul, äfvensom emot dess uppenbara anda.
Samteliga Riks-Stånden, Konungens Rådgifvare och ett mer än tillfälligt, allmänt tänkesätt fordra national-representationens ombildning; den skall alltså ske! antager man nu Utskottets satts (—att all sammanjemkning är ogörlig —), så skola Lvänne Riks-Stånd tvingas att för sin egen del öfvergå från fattade beslut till dessas absoluta motsatts.
Valet af ett sådant sätt att lösa denna samhällsfråga förutsätter nödvändigheten af att sätta den på sin spets.
För hvarje fosterlandets vän, för hvarje Statsman kan ett sådant val ej vara frivilligt; det måste framkallas af cn oemotståndelig nödvändighet.
Denna åter hvilar på den sattsen, att National-representationen i Sverige måste grundas på endera af dessa hvarannan uteslutande ytterligheter, nemligen antingen endast samfälda val, eller endast Stånds val.
Om denna satts är rigtig eller ej, är således en af dagens vigtigaste frågor i Sverige.
Den förtjenar alltså en utredning.
Skulle det dervid visa sig, att ingendera af dessa ytterligheter förmår att gifva en tillfredsställande lösning af denna vitala fråga, så torde den väl förtjena en annan behandling, än den hittiis undergått.
Constitutions-Utskottet vid iSd.o års Riksdag hyllade den förstnämnda åsigten, hvars giltighet understöddes ej blott af ämnets litteratur, utan äfven af dagens allmännaste tänkesätt.
Grunden, som deri lades 4 Hor till Constitutions-Utskottets Utlåtande, N:o 36. för valrätten, nemligen en qvantitativ, är likväl (den må utföras i skattebelopp eller i capital-värde) främmande för Sverige, hvars qvalitativa census hyllar personlighetens värde och utgör ett lika väsendteligt, som urgammalt drag i Sveriges författning.
Gränsen för valrättens vidtagande under en qvantitativ census kan dessutom icke lösgöras från ett godtycke, som alstrar ständigt växande anspråk hos de massor, som uteslutas.
Detta förslag innebar ingen tillfredsställande borgen derför, att Riksdagsmannavalen skulle utfalla i Statens höga intresse; Rikets Ständer hade blifvit utbytte emot en National-församling, utsatt för alternativet af välde eller af vanmagt, utan förmedlande stämmor emellan Konung och Folk, vådlig för beståndet af Sveriges urgamla statsskick.
Innevarande Riksdags Constitutions-Utskott har utgått från åsigter, motsatta dem ej mindre af 1840 års, än äfven af 1809 års Constitutions-Utskott.
”Om, enligt en redan länge känd uppgift, (säger det sednare) det är en sanning, att, då lagen bör vara ett uttryck af allmän vilja öfver ett gemensamt föremål, är en Corps’s vilja såsom sådan, lika litet som den enskilda menniskans, den, som i ett dylikt fall bör komma i fråga, lärer man också medgifva, att den lagstiftande maktens nu varande fördelning i Fyra Stånd, med serskilda corporations-rättigheter och deruppå grundade anspråk, då den i många fall förorsakar brist på tillräcklig upplysning vid ärendenas afgörande, synes egenteligen vara gjord blott för bevakandet och bibehållandet af serskilda intressen» och att den således så mycket som möjligt tyckes aflägsna den förening till gemensamt nyttiga ändamål, som bör vara afsigten med all god lagstiftning- Utskottet har också funnit denna theori af erfarenheten bekräftad, och har således ej kunnat undgå att erkänna, att uti Stånds-Fördelningen lag större delen af anledningarne till det missförstånd, det uppehåll och den oordning i ärendenas gång, ändtligen till de Ståndstvister, sorn så ofta söndrat Nationen, skakat Samhälls-ordningens grundvalar och kullstörtat Stats-Författningen.
Utskottets pluralRe' bar, i stöd af dessa anledningar, ansett
Stånds-fördelningen såsom det hufvudsakliga felet i vår representation, och har derföre till en början, vid frågan om de orepresenterades anspråk, ansett sig böra alldeles åsidosätta den om ett Femte Stånd/’ Införandet af ett 5:te Stånd, som Höglofl.