Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts Befallningshafvande, kronobetjeningen samt skogs- och jägeristaten att hafva tillsyn å efterlefnaden af de derom utfärdade författningar samt söka upptäcka och åtala de mot dem begångna förseelser, tillika särskildt stadgadt, genom Kongl.
Instruktionen för Skogs- och Jägeri-staten den 16 Mars 1838, § 2, att det tillhörer den förvaltande personalen af nämnde stat att emot arfvode uppmäta, indela samt uppgöra hushållningsplaner öfver sådana skogar.
I anledning af Kongl. Brefvet till Krigs- och Kammar-kollegierna den 19 Juni 1830 infördes i de derefter upprättade arrendekontrakt om Kronans egendomar det förbehåll, att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande egde bestämma om trakthuggning sindelning borde ske, och att arrendatorn i sådan händelse, vid äfventyr af arrenderättens förlust, skulle bestrida kostnaden derför.
Enligt Reglementet af den 19 Juli 1832 skall skogen å de under regementenas boställsdirektioners förvaltning ställda boställen, så fort ske kan, affattas, kartläggas och till trakthuggning indelas samt förslag upprättas till det årliga afverkningsbelopp af skogsämnen, som kan medgifvas, dels till eget behof och dels till afsalu, hvilket af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skall fastställas, och får skogen af innekafvaren begagnas till husbehof, dock, sedan den blifvit indelad, ej öfver det fastställda afverkningsförslaget, och till afsalu efter vederbörlig utsyning, likväl endast i den händelse att arrendatorn i kontraktet förbundit sig att utgöra arrende i skogsprodukter, vare sig in natura eller efter medelmarkegång, och allenast till det sålunda bestämda belopp.
Med afseende å kostnaden för trakthuggningsindelningen på de till utarrendering bestämda boställen har Kongl. Maj-.t, enligt Krigs- och Kammar-kollegii samt Stats kontorets Bref den 6 Juli 1836, förklarat, att, om ej arrendatorerne och boställs-direktionerna kunde förena sig derom, för att desto förr njuta föi’delen af sådan indelning, dermed finge anstå, till dess de gamla arrendena ginge till ända, då i de nya kontrakten borde intagas förbindelse af arrendatorn att bestå indelningskostnaden.
I öfverensstämmelse med Rikets Ständers i underdåniga skrifvelsen den 5 December 1854 uttryckta åsigt, att ett på vetenskapliga grunder bygdt, efter olika orters beskaffenhet lämpadt skogshushällningssätt borde påbjudas till införande ej allenast å de under Kronans omedelbara disposition ännu varande skogar, utan äfven å alla till civil- och militär- samt ecklesiastik-staten hörande boställens skogar, föreslog Skogs-komitéen, hvad särskildt angår skogarne på Kronans och allmänna inrättningars hemman, att dessa skulle ställas under Skogs-styrelsens uppsigt och genom dess försorg på alla ställen, der det lämpligen ske kunde, indelas till rationel hushållning på bekostnad af allmänna medel.
Enär ifrågavarande hemmans skogar lära utgöra den bäst behållna skogstillgången, åtminstone i vissa landsorter, ansåg nemligen komitéen det vara af stor vigt, att de så fort som möjligt komme under regelbunden behandling och derigenom skyd Sammans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och Efton.-Utsi-, Betänkande N:o 50.
29 dades från förstörelse; men detta vore icke att förvänta, ifall skogarnes indelning till sådan hushållning skulle bero på hennnansinnehafvarnes godtfinnande och ske på deras bekostnad.
Hvad särskildt anginge allmänna inrättningars hemman trodde komitéen det förmynderskap öfver skogshushållningen, som Sta ten, enligt komitéens förslag, skulle tillegna sig, rättfärdigas af dessa fastigheters bestämmelse, och komitéen kunde icke föreställa sig, att de myndigheter, under hvilkas inseende eller förvaltning sådana hemman lyda, kunde hafva något att. erinra mot en åtgärd, som uteslutande afsåge hemmanens gagn och höjde deras värde; men då Staten, för ett allmänt nyttigt ändamål toge sig en sådan magt öfver dessa hemmans skogar, vore det ock billigt, att Kronan bestrede den er forderliga kostnaden.
I fråga om innehafvarnes rätt till dessa skogars afkastning bibehöll komitéen den gällande regeln, att desamma finge begagnas endast till husbehof, innan indelning skett; men, så framt, efter införandet af rationel hushållning, skogen lemnade tillgång utöfver gårdens behof, borde, till uppmuntrande af sådan hushållning och för att förbinda innehafvarens egen fördel med skogens vård och bibehållande, det medgifvas denne att, under vilkor af hushållning splanens iakttagande, fritt använda öfverskott^.
Nu gällande kontrakt lade väl i allmänhet hinder i vägen för att mot arrendatorernes bestridande införa ändringar i nuvarande föreskrifter om skogarnes begagnande, men om i blifvande nya kontrakt ofvannämnda förmåner och förbindelser i fråga om skogarnes vårdande och begagnande stadgades, blefve utan tvifvel icke allenast högre arrende än annars erbjudet, utan äfven skogarne å hemmanen i allmänhet bättre vårdade.
Uti tredje punkten af ofvanomförmälda nådiga Skrifvelse den 30 Maj 1857, hvilken punkt af Rikets Ständer godkändes, föreslogs, att skogar å Kronans och allmänna inrättningars ifrågavarande egendomar skulle, såvidt med afseende å deras beskaffenhet pröfvades lämpligt och hinder i öfrigt ej mötte, på allmän bekostnad till regelbunden hushållning indelas, och att å hemman och lägenheter, som ej vore under Kronans omedelbara disposition, den af allmänna medel förskjutna kostnaden för indelningen skulle efter hand godtgöras af den inflytande afkastningen, samt i den sjette likaledes af Rikets Ständer godkända punkten af samma skrifvelse, att då skog å Kronans eller allmänna inrättningars på arrende upplåtna hemman och lägenheter ej funnes vara af den större betydenhet, att den borde ställas under särskild vård och förvaltning af skogsbetjening, men dess indelning till regelbunden skogshushållning dock pröfvades lämplig, vid utarrendering af sådana hemman borde stadgas förbindelse för arrendatorn, att, per indelning vore eller blefve verkställd, ställa sig vederbörligen uppgjord plan i afseende på skogens behandling till efterlefnad, emot rättighet för honom att fritt få disponera hvad af skogens årliga afkastning icke åtginge till hemmanets behof.
I öfverensstämmelse med dessa sålunda efter hand antagna grunder äro stadgandena i Skogs-styrelsens särskilda förslag uppställda; det sist af - 30 Santmans.
Betänkande N:o 50. gifna bland dessa innehåller i 8 §: att skogar å kungsgårdar, kungsladugårdar, till Kronan indragna boställen samt andra hemman och lägenheter, hvilka förvaltas eller äro utarrenderade för Kronans räkning, äfvensom å kyrko-, akademi-, hospitals-, krigsmanshus- samt andra allmänna inrättningars hemman och lägenheter, stå under Skogsstyrelsens uppsigt, och skall a dem, såvidt hinder ej möter deraf, att de ligga i samfällighet med enskild egendom samt, sedan från skogsmarken afskildt blifvit, hvad som till inegor och rätter beteshage räknas må, genom nämnde Styrelses försorg införas en efter sig företeende ortförhållanden lämpad regelbunden hushållning; att skogsindelning å de hemman ochlägenheter, som stå under Kronans omedelbara disposition, bekostas af Kronan men att med kostnadens bestridande och gäldande å öfriga ofvannämnda hem man, lägenheter och boställen, skall, der icke genom gällande arrendekontrakt är annorlunda bestämdt, förhållas på enahanda sätt, som om häradsallmänning är föreslaget, nemligen sålunda att kostnaden förskottsvis bestrides af allmänna medel, och att till gäldande af sådant förskott i främsta rummet användas försälj ningsmedlen för det virke, som vid skogsindelningeu fälles i mätnings- och skiftes-linierna, der de sistnämnda vid indelningen begagnas, men, om dessa medel dertill icke förslå, bristen fylles antingen efter hand genom skogens årliga afkastning utöfver bevaknings- och förvaltnings-kostnaderna, eller ock genom afsättande vid indelningen af så tillräcklig skogstrakt, att ståndskogen derå i värde motsvarar återstoden i indelningskostnaden; hvilken trakt omedelbart skall afverkas till afsalu, hvarefter åtgärder till ny skogs uppdragande skyndsamt böra vidtagas, samt att, innan sådan indelning af skogen, som sagdt är, egt rum och blifvit fastställd, skogen må af innehafvaren icke begagnas annorledes än till husbehof, hvaremot, efter det dylik indelning tillkommit, innehafvaren, mot skyldighet att skogen vårda och nyttja i öfverensstämmelse med fastställd plan och särskilda föreskrifter för averkningen och befordrande af återvext, skall vara berättigad att använda hvad skogen utöfver nämnda behof afkastar.
Det förtjenar anmärkas, att Skogs-styrelsen, vid uppsättandet af nämnda stadganden, icke tagit i betraktande det af Kongl. Majit i nådiga Skrifvelsen den 30 Maj 1857 framställda alternativ, att der skogen funnes vara af större betydenhet, den borde ställas under särskild värd och förvaltning af skogsbetjening.
Detta af Kongl. Majit framställda förslag, som, på sätt ofvan förmäles, blifvit af Rikets Ständer godkändt, innefattar i sig den mening, att der hemman af ifrågavarande beskaffenhet äro med särdeles vidlyftig och duglig skog försedda, densamma bör, då tillfälle dertill yppas, från hemmanet skiljas, för att såsom kronopark behandlas, och enligt de för dylika skogar stadgade replor af skogsbo* tjeningen förvaltas.
Af förestående inhemtas, att Kongl. Majit och Rikets Ständer vid riksdagen 1856—1858 varit af den öfverensstämmande åsigt, att ett lika och gemensamt Santmans.
Besv.-och Ekon.-Utsk.
Betänkande N:o 50. 31 hushållningssätt för alla skogar å egendomar af ifrågavarande natur icke lämpligen kunde användas, utan att de båda olika systemen, kontroll eller omedelbar förvaltning, allt efter omständigheterna borde tillämpas, det förra i allmänhet och på de kronoegendoinar, som hafva mindre skogsareal, och det sednare der sådana vidlyftigare skogar förefinnas, att en sjelfständig skogsförvaltning kan bära sig.
Utskottet anser sig så mycket mindre böra tillstyrka någon afvikelse från denna åsigt, som Utskottet inhemtat, att så väsendtliga olikheter mellan skogsarealen å ifrågavarande egendomar förekomma, att deraf ovilkorligen påkallas en olikhet i sättet för deras användande.
Enligt upplysningar meddelade från Kongl.
Skogs-styrelsen lära, bland de nu ifrågavarande egendomarne, som tillhöra Kronan, en ega skogsareal af 3,CCC—3.5CO tunnland, två af 2,5CC—3,CC0 tunnland, två af 2,OCK)—2,500 tunnland, tre af 1,500—2,000 tunnland, sju af 1,000—1,500 tunnland, nio af 750—1,000 tunnland, tjugufyra af 500—'750 tunnland och en af 500 tunnland; de öfriga antingen sakna skog eller hafva mindre skogsareal än 500 tunnland.
Det synes vara otvifvelaktig!, att från åtskilliga af dessa utarrenderade kronoegendoinar med betydlig skogsareal kunna utbrytas kronoparker, som till arealen blifva lika stora med och äfven större än ganska många redan befintliga kronoparker, och följaktligen böra lika väl som dessa kunna af Skogsstaten omedelbarligen förvaltas för Kronans räkning.
Der tillfälle till bildande af ny kronopark på sådant sätt yppas, anser Utskottet, att det i intet fall bör försummas, helst det kraftigaste medlet till den enskilda skogshushållningens förbättrande, enligt Utskottets åsigt, bör sökas i exemplet af det rationela hushållningssättet med Statens skogar; och Utskottet anser sig derföre utan tvekan kunna förorda systemet af omedelbar förvaltning för de större skogarne af ifrågavarande klass.
Hvad deremot beträffar de utarrenderade kron oegendomar, som hafva mindre skogsvidd, så, ehuru äfven för dem undantagsvis, der de äro belägna nära intill annan kronoskog, som står under Skogs-statens förvaltning, enahanda hushållningssätt torde kunna användas, lärer det icke i allmänhet vara möjligt, att utan kostnader, som illa motsvaras af den inflytande afkastningen, ställa äfven dem under Skogs-statens omedelbara vård och förvaltning, utan synes det nödvändigt att i fråga om dessa inskränka sig till en kontrollerande verksamhet från Skogs-statens sida, och öfverlemna deras skötsel åt arrendatorerne, med rättighet för dem att åtnjuta hela den med fastställd hushållningsplan öfverensstämmande årliga afkastningen, dervid ett sådant medgifvande lärer kunna tagas i betraktande vid arrendevilkorens bestämmande, och Staten på sådant sätt äfven af dessa skogar få någon inkomst.
Utskottet, som sålunda finner sig böra tillstyrka Rikets Ständer att vidblifva deras en gång fattade beslut om användandet af de Kronan tillhöriga utarrenderade egendomarnes skogar, måste deremot, med antagande af Skogs-styrelsens åsigt i denna del, afstyrka, att, på sätt vid riksdagen 1856—1858 beslöts, ett 32 Santmans.
Stats-, Lag- samt Alim. Besv.- och Ekon.-TJtsk. Betänkande N:o 50. nahanda hushållningssätt föreskrifves för utarrenderade egendomar, som tillhöra allmänna inrättningar.
Det är uppenbart, att ett sådant beslut i sjelfva verket icke ligger inom Statens befogenhet; och Skogs-komitéen har, enligt hvad ofvan blifvit anmärkt, grundat sitt tillstyrkande häraf på den föreställningen, att vederbörande styrelser för de allmänna inrättningarne icke skulle hafva något att deremot invända.
Men, utom det att man icke lämpligen bör göra den trängande frågan om en reglering i detta afseende beroende af en osäker förmodan om beredvillighet hos ifrågavarande styrelser att underkasta sig vilkor, till hvilka de icke lagligen kunna tvingas, är den föreslagna åtgärden af kronoparkers afsättande från de större skogsegendomarne alldeles icke tillämplig på de egendomar, hvilka i sjelfva verket icke tillhöra Kronan, utan äro genom enskild donation tillagda de allmänna inrättningarna; hvadan de största svårigheter att komma till önskvärdt mål skulle uppstå, om lagstiftande magten fortfarande sammanförde dessa till sin rättsliga natur privata egendomar med de verkliga kronogodsen.
Ur Statens obestridliga rätt att hafva uppsigt öfver de allmänna inrättningar tillhöriga egendomarnes vederbörliga vård och användande för det ändamål, till hvilket de blifvit anslagna, kan icke härledas rättighet för Staten att i någon mån disponera öfver dem eller ens undandraga dem vederbörande styrelsers förvaltning; och har Utskottet derföre funnit skäligt föreslå Rikets Ständer att, med frånträdande af deras vid riksdagen 1856—1858 fattade beslut att betrakta dem lika med Kronans egendomar i allmänhet, i stället fastställa den grundsats, att
Skogs-staten i fråga om dem endast bör utöfva en kontrollerande verksamhet.
Med iakttagande allenast af den härmed antydda skiljaktigheten mellan de egendomar, som tillhöra Kronan och de, som tillhöra allmänna inrättningar, men eljest i öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut vid riksdagen 1856—1858, hemställer Utskottet vördsamligen, att Rikets Ständer i fråga om förvaltningen och användandet af de skogar, som tillhöra utarrenderade publika egendomar, må uttrycka den åsigt: att skogar å kungsgårdar, kungsladugårdar, till Kronan indragna boställen samt andra hemman och lägenheter, hvilka förvaltas eller äro utarrenderade för Kronans räkning, skola, så vidt de ej ligga i samfällighet med enskild egendom eller annat hinder möter, till regelbunden hushållning indelas, samt, der de äro af större betydenhet, ställas under särskild vård och förvaltning af Skogsstyrelsen, och der de icke ega sådan betydenhet, men deras indelning till regelbunden hushållning dlock pröfvas böra ske, std under uppsigt af Skogsstyrelsen, i hvilket sednare fall vid hemmanens utarrendering bör stadgas förbindelse för Sammans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-TJtsk. BetänkandeN:o 50. 83 för arrendatorn att, der indelning blifvit eller varder verkställd, ställa sig vederbörligen uppgjord plan i afseende på skogens behandling och vård till efterlefnad, mot rättighet för honom att fä disponera hvad af skogens årliga afkastning. icke åtgår till hemmanets behof, samt att skogar å allmänna inrättningars hemman och lägenheten skola, såvidt ej sådana hinder, sorn härofvan omförmälas, möta, till regelbunden hushållning indelas och stå under Skogsstyrelsens uppsigt.
1 åtskilliga delar härifrån skiljaktigt företer sig förhållandet med skogarue å de boställen, som fortfarande äro till sådant ändamål använda, ej mindre om man tager i betraktande den gällande lagstiftningen, än med afseende på de redan af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer uttalade åsigter, som kunna på den ifrågaställda regleringen i detta afseende inverka.
Äfvenledes förekommer härvid den omständighet, att en del af de hit hörande ecklesiastika boställena äro anskaffade af kommunerna, hvadan tvifvelsmål kunde uppstå om Statens rätt att angående åtnjutandet af deras afkastning förordna.
Beträffande vården af och uppsigten å ifrågavarande skogar gälla, enligt nuvarande lagstiftning, samma reglor, som ofvan blifvit anförda i fråga om öfriga här omförmälda publika hemmans skogar.
Det är egentligen i afseende på rättigheten till afkastningen och föreskrifterna om hushållningssättet, som olikheter förekomma.
Enligt 23 § i Kongl.
Förordningen om skogarne i riket den 1 Augusti 1805, eger boställsinnehafvare, ehvad han är militär, civil eller prest, att nyttja den skog, som bostället tillhör, till husbehof, men ej till salu; men skulle boställen finnas, som hafva ansenlig skog, deraf kolning till afsalu förut skett, så får det fortfarande tillåtas, när skogens tillstånd och beskaffenhet det tål och medgifver, dock så att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, efter uti vederbörandes närvaro hållen undersökning af skogs- eller kronobetjente, utsätter och förordnar, huru stor kolning årligen till salu ske kan utan boställets skada.
Genom Kongl. Förordningen angående prestgårdsbyggnader i Skåne den 5 Oktober 1839 är i öfverensstämmelse med Skogs-ordningen stadgadt, att prestgårds skog ej får nyttjas till afsalu eller annorledes, än till husbehof.
Närmare föreskrifter, hvilka tillika innefatta en början till införande af ordnad hushållning med boställsskogarne, innehållas i Militie-boställs-ordningen den 23 Januari 1836.
Nämnda Boställs-ordnings 38 § stadgar: att med boställets skog skall boställsinnehafvaren sparsamt hushålla, på allt sätt vinnlägga sig om befordrande af skogens återvext, alltid först använda för hand varande vindfällen och förtorkade träd, samt i öfrigt skogen ej annorlunda, än här nedan säges, begagna; att vid den laga syn, som efter författningen först hålles å bostället, skall jägeri- eller Bih. till B.
Prot. 1862 & 1868. 4 Sami. 2 Afd. 19 Eäft. 5 34 Santmans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och Eicon.- Utslc.
Betänkande N:o 50. skogsbetjent i länet, eller, der den ej finnes, annan skicklig person tillkallas att, med biträde af tvänne bland de vid synen närvarande nämndemän, besigtiga boställets skog och föreslå det hushållningssätt dermed, som för framtiden bör iakttagas; att om pålitlig karta öfver skogen är att tillgå och skogen finnes vara af den vidd och beskaffenhet, att trakthuggning med fördel kan och bör införas, förslag till skogens indelning till sådan trakthuggning jemväl dervid bör upprättas, och Syne-rätten sig yttra, om den för sin del anser denna afverkningsmethod lämplig, eller om det vanliga blädningssättet skall fortfara; att på grund af besigtningsmännens af Syne-rätten granskade uppskattning af den skogstillgång, som efter det ena eller andra hushållningssättet kan vara att med skogens framtida bestånd årligen påräkna, Syne-rätten skall föreslå, huru mycket af särskilda slags virke årligen må huggas och vid bostället användas, hvilket förslag sedermera skall af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Regements-chefen gemensamt pröfvas, hvarefter beloppet icke får öfverskridas, 0111 ock den fastställda årsutsyningen icke skulle svara mot boställsinnehafvarens husbehof; att der trakthuggning icke införes, Syne-rätten må föreslå och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, efter Regements-chefens hörande, förordna fridlysning af viss trakt af boställets skog, der sådant för dess framtida bestånd finnes nödigt; samt att, der skogstillgången är större, än till husbehof för det närvarande och framgent erfordras, må, om tillräcklig betesmark i instängda hagar för boställets kreatur saknas, under vissa vilkor tillåtelse meddelas att för sådant ändamål instänga erforderligt område af öppna skogen, men, om åter betestillgången är tillräcklig, och inom tre mils afstånd från bostället ett eller flera militie-boställen äro belägna, som sakna tillgång på byggnadsvirke å egen skog eller från kronopark eller allmänning, viss rymd af boställets öfverflödiga skog afsättas till sådana boställens understöd, och, om öfverflödig skogstillgång ändock är qvar eller skogbehöfvande boställe ej i närheten finnes, det ankomma på Kongl.
Maj:ts Befallningshafvandes och Regements-chefens gemensamma förordnande och bifall, huruledes och i hvad mån innehafvare!! må genom afsalu sig till nytta använda den öfverflödiga skogstillgången i effekter af timmer, tjära, bräder, ved eller kol; dock alltid på grund af föregången utsyning af årsafverknings-beloppet genom dertill förordnad jägeri-betjent eller annan skicklig person i en kronobetjents, en nämndemans och regementsombuds närvaro, på boställsinnehafvarens bekostnad.
De här anförda föreskrifterna ur Militieboställs-ordningen, ehuru egentligen gällande endast för militieboställena, hafva dock i anseende till det verkliga framsteg till en ordnad skogshushållning, som deri innehålles, och då för andra boställen bestämda stadganden saknats, tjenat till ledning vid bestämmande af de vilkor, hvarunder vederbörande myndigheter, med tillämpning af 23 § i Skogsordningen, äfven för civila och ecklesiastika boställen medgifvit boställskafvarne att i vidsträcktare mån än till husbehof åtnjuta afkastningen; och har sådan Santmans.
Besv.- Ekon.- Utsk.
Betänkande N:o 50. 35 tillämpning så ofta. förekommit, att för närvarande ett ganska betydligt antal civile och ecklesiastike boställshafvare äro genom beslut af de administrativa myndigheterna tillagda en vida större rätt till skogens afkastning, än dem enligt Skogs-ordningen eljest skulle tillkomma.
Dessa medgifvanden hafva väl ofta skett med vilkor af rationel hushållnings införande å skogen, men lika ofta utan sådant vilkor, och, efter hvad det synes, allenast i ändamål att förbättra boställshafvarens aflöning.
Enligt innehållet af Skogs-styrelsens underdåniga berättelse af den 26 April sistlidet år, hafva samtliga boställsskogarne en areal af omkring 1,012,300 tunnland, hvaraf 75,700 tunnland tillhöra civila, 372,000 tunnland militie, samt 564,600 tunnland ecklesiastika boställen.
Deraf äro endast 70,174 tunnland, tillhörande 201 boställen, indelade, men för omkring 200 andra böställen har, på sätt ofvan förmäles, tillstånd blifvit medgifvet att, äfven utan förutgången indelning, försälja virke från boställets skog.
Uti underdåniga skrifvelsen den 5 December 1854 anliöllo Rikets Ständer, att, sedan ordnad skogshushållning blifvit å alla till civil-, militär- och ecklesiastikstaten hörande skogar infördt boställshafvare måtte tillförbindas, att, i enlighet med uppgjord och fastställd skogshushållningsplan, samt under jägeribetjeningens tillsyn, vårda boställets skog mot rättighet för boställshafvaren att af de årliga afverkningarne å densamma afyttra hvad som öfverstege boställets behof.
Skogskomitéen ansåg nödigt, till förekommande af allt för stor olikhet i den förmån, som derigenom skulle tillkomma innehafvare af boställen med större skogstillgång mot dem, sorn hafva ringa eller ingen, att ett maximum i skogsvidd bestämdes, hvarutöfver boställshafvare i intet fall finge på ifrågavarande sätt begagna skogen, hvars öfverskjutande vidd kunde af Kronan efter behag disponeras.
I öfverensstämmelse med de sålunda yttrade åsigter föreslog Kongl.
Maj:t genom nådiga Skrifvelsen den 30 Maj 1857, att samma rätt och förmån, som, hvad anginge kronohemman och lägenheter, hvilka besutes med stadgad åborätt, deras innehafvare skulle ega, att, så framt den vid indelningen föreskrifna hushållning iakttoges, fritt använda årliga afkastningen af skogen, hvilken, till dess sådan indelning skett, finge endast till husbehof begagnas, samt, i händelse hushållsplanen öfverträddes, kunde på lämplig tid sättas under förbud, äfven måtte tillkomma boställshafvare, derest boställets skog ej öfverstege 500 tunnland, eller, ehuru mindre, likväl vid dess indelning befunnes i betydligare mån öfverstiga boställets behof af skogsfång, i hvilka fall det borde ankomma på Kongl.