Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Rätt återförvisat målet i hela dess vidd och derjemte, i anseende till KämnersRättens anmärkta förfarande, remitterat handlingarne till Ad vokalfiskals-Em betet; hvarefter och sedan jag erhållit underrättelse ej mindre derom, än ock huruledes detta mål ytterligare hos KämnersRätten förekommit och, fastän icke slutligen afgjordt, å nyo blifvit lill Kongl. IIofRätten liemstäldt, utan alt likväl i sådant skick kunna derstädes pröfvas eller föranleda till annan åtgärd, än alt de insända handlingarne, äfven vid delta tillfälle, till AdvokatfiskalsEmbetet öfverlemnades, jag tillika inhemtat, att emedlertid hos KämnersRätten ett annat tryckfrihetsmål af lika beskaffenhet förevarit, men alt bägge dessa mål, deri samma person blifvit tilltalad, sedermera, för bans fortfarande frånvaro, icke kunnat vidare handläggas; Och då sålunda i längre lid hufvudsakligt slut i dessa mål afbidats, såsom efter min tanka tillbörligt innan allmänna Åklagaremakten emot Domstolen uppträdde, men detta likväl hvarken kunde eller borde, i ständig afbidan på sådant slut, alldeles uteblifva, har jag omsider, uti serskilda under den 26 November sistlidna år lill AdvokalfiskalsEmbetet aflåtua skrifvelser, funnit mig befogad att meddela bemälde Embete de flera anmärkningar, hvartill KämnersRättens förfarande i bägge målen gifvit anledning, och hvaribland äfven den för åsidosättande alt tillämpa oflanämnda Kongl. Bref af år 1777 5 ^ följd hvaraf, ej mindre än till fullgörande af Kongl. IIofRättens förut gifna Remisser, detta ärende är beroende på AdvokatfiskalsEmbetets; handläggning.
Det har icke varit inom Lagskipningen allena, som åsidosättande eller öfverträdelse af hvad Rikets Högloft.
Ständer till Tryckfrihetens skyddande stadgat, blifvit anmärkt.
Hos ett af de högre förvaltande Embetsverken hafva, dels för flera år tillbaka och dels i sednare tid, äfven visat sig exempel, hvilka, enligt mitt begrepp, synts innefatta en förtydning utaf eller åtminstone ett missförstånd om denna Grundlags mening och bestämdt uttalade bud, samt följaktligen, med anledning af enskild mans deröfver förda klagan, bordt påkalla min Embetsålgärd.
Della ärende är väl ännu icke af Domaremakten pröfvadt, men torde emedlertid desloheldre - R.
Ombudm. Etnb.-Ber. den 14 Jan. 1840. försvara sitt rum härstädes, som frågor om Grundlagarnas tillbörliga efterlefnad utan tvifvel måste anses utgöra ett ibland de vigtigare föremålen för Lagstiftande maktens uppmärksamhet.
Uti en till mig den 3 December 1834 ingifven skrift, hade Kopisten 1 Justitiefördelningen af Kongl.
Maj:ls Kansli W. F.
Dalman anfört klagomål öfver Kongl. Maj:ts och Rikets StatsKontors den 24 April, 1 Maj och ,4 Augusti samma år meddelade beslut, hvarigenom, enligt hans förmenande, Kongl. StatsKontoret skulle hafva, emot hvad Tryckfrihetsförordningen föreskrefve och således obehörigen, förvägrat klaganden att, på sätt han begärt, undfå del af åtskilliga i bemälda Embetsverk befintliga handlingar, i uppgifvet ändamål, att desamma till trycket befordra; I anledning af hvilken klagoskrift, öfverlemnad, jemte min den 10 i förstnämnde månad afgångna skrifvelse, Kongl.
StatsKontoret den 14 Februari i835 tillsändt mig ett utlåtande, hvaraf klaganden erhållit del, för att, enligt i klagoskriften gjordt förbehåll, få med påminnelser inkomma.
Då Kopisten Dalman, hvilkens förmenta rätt här egentligen var i fråga, efter flera erinringar derom, omsider den 1 November i838 återställde Kongl. StatsKontorels honom delgifna utlåtande och skriftligen anmälte sig Lill fullföljd af sin förra klagan, företeddes af honom tillika, såsom en ytterligare anledning dertill, Kongl. StatsKontorets i lika beskafFadt ärende den 22 nästförulgångna Oktober meddelade beslut.
Och sedan den tid af fyra månader efter erhållen del af samma beslut förflutit, inom hvilken underdåniga besvär deröfver, enligt af Kongl. StatsKontoret tillförene lemnad hänvisning, kunnat hos Kongl. Majit anföras, men en sådan besvärstalan icke blifvit fullföljd, var jag alltså i tillfälle att Kongl. StatsKontorets öfverklagade förfarande i hela dess vidd till granskning företaga, en åtgärd, som Kongl. StatsKontoret äfven, i serskild skrifvelse, äskat, och som föranledde mig att inför Kongl. Majit, i Dess Högsta Domstol, genom ett den i5 April sistlidna år afgifvit underdånigt Embetsmemorial, emot Kongl. StatsKontoret anställa åtal, såsom i det följande närmare ådagalägges.
Enligt hvad handlingarne visa, hade uti en lill Kongl. StatsKontoret den 22 April 1834 inlemnad skrift, Kopisten Dalman, med åberopande af 2 §. 4 rnom.
Tryckfrihetsförordningen, begärt att, emot lösen, utbekomma ett Utdrag af den hos Kongl. StatsKontoret förda Lista öfver ankomna Kongl. Bref ifrån och med den i April intill ansökningsdagen, äfvensom att få afskrifva eller låta afskrifva, eller emot lösen utbekomma alla till Kongl.
StatsKontoret under samma tid ankomna Kongl. Reskripter; I anledning - R.
Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. iai ledning hvaraf Kongl. StalsKontoret, den 24 i berörde månad, genom Utdrag af dess Protokoll, meddelade Sökanden, all då han uppgåfve, i hvilket ämne han åslundade antingen underrättelse, huruvida Kongl.
Majit till Kongl. StalsKontoret afla tit Nådig Skrifvelse, eller, i fall Bref i ämnet ankommit, del af detsamma, han skulle icke allenast derom erhålla upplysning af vederbörande tjensteman, äfvensom skriftligt bevis, emot behörig lösen, ulan ock få på stället det ankomna Kongl.
Brefvet i uppgifvet ämne afskrifva eller afskrifva låta, eller, om dervid betydande hinder voro, i bevittnad afskrift, emot vederbörlig lösen utbekomma; Och sedan, med föranledande af detta beslut, Dalman yllerligare uppgifvit, att han åstundade underrättelse utur omförmälda hos Kongl.
StalsKontoret öfver ankomna Kongl. Bref förda Lista i alla ämnen, samt afskrifter af Kongl. Majits Nådiga Bref i alla ämnen, som varit föremål för Kongl. Majits Nådiga Reskripler lill Kongl. StalsKontoret, under den af Sökanden förut uppgifna tid, emedan han hade för afsigt att genom trycket offentliggöra, dels uti hvilka ämnen Nådiga Bref, under samma lid, blifvit af Kongl.
Majit till Kongl. StalsKontoret aflåtna, dels att trycka högstberörde Nådiga Bref; förklarade Kongl. SlatsKontoret, den 1 derpåföljde
Maj, sig icke kunna till
Dalmans berörde begäran lemna vidsträcktare bifall; än Kongl. SlalsKontorets i denna fråga, den 24 April fattade beslut innehölle.
Då sedermera i Augusti månad samma år Dalman, likaledes skriftligen hos Kongl. SlatsKontoret anhöll, ibland annat, att, i ändamål att till trycket befordra, få taga afskrift af alla de Kongl. Bref, hvilka, sedan den 1 nästförutgångna
Maj ankomna,, rörde dispositioner dels å de uppå RiksStatens åttonde hufvudlitel anslagna så kallade exlra-utgifter och dels å tredje hufvudtiteln för oförutsedda mililärbehof, — meddelade Kongl.
SlatsKontoret den 14 i samma Augusti månad det beslut, alt sökandens berörde anhållan, såsom icke tillika innefattande speciel uppgift å ämnet för hvarje af de äskade handlingarne, ej eller kunde, enligt Tryckfrihetsförordningen, bifallas.
Slutligen och när Dalman, uti en den 16 Oktober 1838, till Kongl. StatsKontoret ingifven skrift, under åberopande af Tryckfrihetsförordningen, begärde, alt få på stället afskrifva eller afskrifva låta så väl Kongl. StatsKontorets Diarium eller Lista öfver de dit ankomna Kongl. Bref för år 1837, som ock samtliga under nämnde tid ankomna Kongl. Bref, hvilka han ernade att antingen i deras helhet eller partielt till trycket befordra; följde derå Kongl.
SlatsKonlorets yttrande den 22 i samma månad af innehåll, att då Dalmans ifrågavarande skrift innefattade en lika begäran med B i fi. till R.
Prot. 1840. 2 Sami. 16 122 Ä. St.
Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1S40. den, hvaröfver Kongl. StatsKontoret den 24 April och 1 Maj 1834 meddelat beslut, deruti Dalman icke visat sig hafva vunnit ändring, Kongl.
StatsKontoret ansåg sig icke kunna i vidsträcktare måtto bifalla den nu gjorda ansökningen, än som instämde med ofvanberörde beslut; hvarföre Dalman skulle äga att antingen afskrifva eller afskrifva låta, eller, om dervid betydande hinder voro, utbekomma i bevittnade afskrifter emot lösen, de för år 1 83-j till Kongl.
StatsKontoret ankomna, Kongl. Bref, hvilkas ämne han, för hvarje Bref serskildt, uppgåfve.
Hvad Kongl. StatsKontoret, uti dess den 14 Februari 1835 mig tillsända utlåtande, i anledning af Kopisten Dalmans klagan anfört, innefattade en närmare utveckling af grunderna för ofvanomförmälda år 1834 meddelade beslut, och borde alltså gälla äfven för beslutet af den 22 Oktober i838.
Af de i åberopade grundlagsstadgande uttryckta orden sak och ämne, ville Kongl.
StatsKontoret anse icke otydligen följa, att vid framställningen af en begäran till
Domstol, att undfå del af der förvarade handlingar, saken, i hvilken dessa äskades, således måste, äfven för möjligheten att kunna efterkomma den begärandes önskan, af honom uppgifvas, och hans skyldighet dertill vara lika gifven, som rättigheten att, antingen han i saken hade del eller ej deruti utbekomma befintliga handlingar; och om detta borde iakttagas hos Domstolar, så vore ock, i afseende å skyldigheten alt uppgifva ämnet för hvarje äskad handling, förhållandet alldeles enahanda inom andra publika Verk, utan att någon hade rättighet att fordra, eller EmbetsVerket skyldighet att, genom anteckningslistors tillhandahållande, eller annorlunda, meddela uppgifter å hvad som kunde finnas begärligt, så vida Lagen förutsatte, att elt kändt — icke blott förniodadt — faktum eller ämne skulle vara gifvet, hvarom handlingar funnos och kunde åstundas, i ändamål alt i tryck utgifvas.
Att klaganden, såsom han anfört, någon tid fått tillfälle alt i Kongl. StatsKontoret taga del af antecknings-listan å ankomna Kongl. Bref, samt derefter jemväl bekommit Utdrag af desamma, hade sålunda varit en utöfver skyldigheten hos EmbetsVerket sträckt beredd villighet, hvilken följaktligen hvarken kunde utgöra någon behörig orsak lill hans klagan, eller gifva någon rättighet till foi Isalt åtnjutande af enahanda förmån, då den icke vidare, utan hinder och olägenhet för göromålens tillbörliga handhafvande, kunde medgifvas; helst berörde lista, såsom endast innefattande de, för reda och ordning å ankomna Kongl. Brefven, nödiga anteckningar, till minne och beqvämlighet för Verkets egne Einbets- och Tjenstemän och till formen helt och hållet beroende på godtfinnande hos dem, som förde och begagnade den - R.
123 samma, icke afhandlande något ämne och följaktligen, efter Kongl. StatsKonlorets tanka, destomindre kunde räknas till de handlingar, protokoll eller beslut, hvilka, enligt det citerade momentet af Tryckfrihetsförordningen, borde i afskrifter från Verket utlemnas, som oftanämnda listas förande kunde alldeles inställas, örn och när Kongl. StatsKontoret sådant för godt funne.
Härigenom skulle äfven vara vederlagd klagandens anmärkning dervid, att Kongl. StatsKontoret, till svar å hans begäran, att få afskrifter af alla under en viss tidrymd lill Kongl. StatsKontoret ankomna Kongl. Bref, förklarat det vara hans åliggande att, enligt ofvannämnda Lag, först specielt uppgifva ämnet, hvarom hvarje Bref skulle handla; Och hade Kongl.
StatsKontoret, på enahanda skäl, föreskrifvit lika vilkor för uppfyllandet af klagandens äfven generela begäran, alt få del af de under en viss tidrymd ankomna Kongl.
Bref angående dispositioner på tvänne anslag å RiksStaten, enär dessa dispositioner skett för en mängd olika föremålom hvilka alla till det mästa serskilda, olika ämnen afhandlande, Kongl.
Bref, tid efter annan och omvexlande med andra handlingar, kommit Kongl.
StatsKontoret tillhanda.
Af allt detta och enär klagandens föregifvande, det
Administrationens förhandlingar sålunda förblefvo hemligheter, icke vore med förhållandet enligt, så vida Justitieombudsmannen, enligt dess Instruktion, finge, när lian ansåge nödigt, taga kännedom af hvarje EmbetsVerks åtgärder och hafva tillgång till der befintliga handlingar, samt, hvad StatsVerket anginge, Rikets Ständer genom deras Statsutskott eller Revisorer vid förvaltningens granskning, ägde att fullständigt inhemta allt hvad som kunde hänföras under omförmälda förhandlingar, ville Kongl. StatsKontoret finna, att den Lagöfverträdelse, klaganden sökt föra Kongl. StatsKontoret till last, icke i någon målto ägt rum, och att hans framställningar om vådan för tryckfrihetens begagnande vid en sådan tillämpning af oflaåberopade Lagstadgande, som Kongl. StatsKontoret iakttagit, destomindre borde förtjena något afseende, som friheten, att i allmänt tryck utgifva från EmbetsVerken erhållna handlingar, icke finge förblandas med frågan om sättet, huru dessa derifrån kunde i en behörig ordning ulbekommas.
Det var dessa af Kongl. StatsKontoret anförda grunder, hvilka nu borde närmare skärskådas. I öfverensstämmelse med 86 §.
Regeringsformen, som tillerkände och försäkrade hvarje Svensk man rättigheten att, utan några af den offentliga makten i förväg lagda, af TryckfrihetsLagen ej föreskrifna hinder, utgifva skrifter, stadgade denna sedermera utfärdade Lag i 2 §. 1 momentet, att 124 R.
1840. det skulle stå hvarje författare fritt, att öfver allt, som vore eller kunde blifva föremål för mensklig kunskap, genom tryck kungöra sina tankar, och vidare i momentet, att, i grund af hvad i irsla momentet vore stad gadt, och lill säkrare efterrättelse för utgifvare af skrifter, det äfven, med vissa undantag och vilkor, uttryckligen skulle vara en hvar tillåtet, att i allmänt tryck utgifva alla offentliga handlingar af hvad namn och beskaffenhet de vara måtte, samt att, till den ändan, alla sådana handlingar borde emot lösen utlemnas åt hvem det äskade, antingen han hade i saken del eller ej, och i alla archiv hvar och en fri tillgång lemnäs, att få på stället afskrifva eller i bevittnad afskrift, emot lösen utbekomma alla slags handlingar, i hvad ämne som helst; Och sedan i det följande af samma moment de vissa undantagen och vilkoren uppgifvits, hvilka likväl till förevarande fall icke ägde tillämpning, sades slutligen, att som det klefve för vidlyftigt, att alla förekommande ämnen, mål och ärenden med noggranhet utsätta, det skulle stå hvar och en fritt, att i tryck alllmänt kunnigt göra, allt hvad som i denna Lag icke funnes uttryckligen förbudet.
Med uppmärksamhet å andan och uttrycken i dessa Lagbud, hvilka skulle efter deras ordalydelse tillämpas, måste det anses otvifvelaktigt, att
Lagstiftande maktens bestämda och tydligt uttalade mening och vilja varit, att bereda och bibehålla den möjligen största offentlighet åt alla allmänna förhandlingar, så att en hvar finge i föreskrifven ordning äga fri tillgång till och erhålla del af alla sådane ärenden rörande handlingar och beslut, när anmälan derom gjordes; och alt följaktligen de föreskrifter, TryckfrihetsLagens 2 §. 4 morn. meddelade, att nemligen denna rättighet tillkomme hvarje sökande, antingen lian hade i saken del eller ej, och att alla slags handlingar, i hvad ämne som helst, finge ulbekommas, långt ifrån att begränsa eller inskränka den ovilkorligen medgifna offentligheten, fast mera lika tydligt som egentligt, på sätt i slutet af samma moment äfven bekräftades, åsyftade, att ej någon inskränkning deraf eller något undantag derifrån må äga rum.
Enligt denna angifna grundsats, uttryckte stadgandet derjemte, alt hvar och en vore berättigad, att söka uppgifter och upplysningar om alla allmänna mål och ärenden, ehvad de hörde till den förflutna tiden, eller till den närvarande; en rättighet, hvilken just afsåge behörigheten, att om alla sådana mål och ärenden fordra och vinna den närmare kännedom, sorn derförutan skulle saknas, och hvilken naturligen motsvarades af den hvarje offentligt EmbetsVerk ålagda skyldighet, att med sålunda fordrade uppgifters och upplysningars meddelande den sökande, honom till säkrare efterrättelsej tillhandagå, antingen förhållandena förut / R.
Emb.-Ber. den 14 Jan. 1S40.
125 voro kändaj eller blott förmodade.
Det knnde icke ifrågasättas och vore ej eller ifrågasatt, utan fast mera erkändt oell medgilvet, alt Kongl. Maj:ts till Kongl.
SlalsKonloret aflåtna Nådiga skrifvelse)-, utan undantag, räknades ibland de handlingar, hvilka tillhörde offentligheten.
Med samma rätt som man sökte att erhålla del af en enda utaf dessa skrifvelse!-, kunde man således begära flera eller alla under en viss tid ankomna, hvilket sednare fall nyssåberopade grundlagsstadgande, genom de ofta upprepade ordalagen: alla allmänna handlingar, uttryckligen medgåfve.
Ämnet eller måletj ett eller flera, det ville här säga: de till Kongl.
StalsKontoret ankomna Kongl. Skrifvelser, en eller flera, var då tillräckligen uppgifvet; och för möjligheten att efterkomma den sökandes begäran mötte lika litet binder i ena, som i andra fallet.
Någon annan eller mera speciel uppgift af ämne eller mål föreskrefves deremot icke i detta grundlagsstadgande, såsom ett vilkor för allmänna handlingars utbekommande, och kunde följaktligen ej heller å vederbörande EmbetsVerks sida behörigen äskås.
Just den omständigheten, att sådan föreskrift icke funnes, ådagalade ock nogsamt Lagstiftande maktens, med den antagna principen för offentlighet fullkomligt öfverensstämmande, afsigt och omsorg, att betaga Embetsmyndigheterne äfven den ringaste anledning till offentlighetens inskränkande, utan tvifvel föreseende, att försök dertill kunde göras och möjligen, om icke genast, dock i tidens längd, i mindre eller större mån vinna framgång.
Under samma cathegorie af offentlighet borde ostridigt äfven begripas den hos Kongl. StatsKontoret förda Lista öfver dit ankomna Kongl. Bref.
Det kunde nemligen icke med fog motsägas att, om än denna serskilda Lista, kallad: ”Register öfver Kongl. Bref, inrättad lill minne och beqvämlighet för Verkets egna Embets- och Tjenstemän”, vore till formen beroende på godtfinnande hos den, som förde och begagnade densamma, samt derföre skulle kunna alldeles inställas, om och när Kongl.
StatsKontoret sådant för godt funne, det likväl vore Kongl. StatsKontoret, likasom hvarje EmbetsVerks, ovilkorliga skyldighet, att icke blott lill minne och beqvämlighet, utan derjemte och hufvudsakligast lill allmän rättelse och för möjligheten att fullgöra åliggande redovisning för alla förebafda ärenden och deras lagliga behandling, föra eller låta föra Listor, Register eller Diarier öfver inkommande mål och ärenden, af hvad namn och beskaffenhet de måtte vara; och alt således ifrågavarande Lista eller Register, i dess befintliga och ännu år 1833 fortfarande skick samt vidare och intill dess någon annan behörig ordning infördes, måste betraktas såsom en offentlig handling, hvars innehåll eller ämne vore anteckning af alla 126 R.
Ombuds »i Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. lill Kongl, StatsKontoret ankomna Kongl. Bref, och af hvilken, ehvad den hörde till den förflutna tiden eller till den närvarande, en hvar vore tillåtet alt sjelf taga afskrift, eller, om hinder dervid skulle vara, emot lösen erhålla afskrift eller utdrag i de delar som äskades; en rättighet, den StatsKontoret äfven, elter hvad dess utlåtande visade, någon lid i vidsträcktare måLlo låtit ofvanbemälde sökande tillgodonjuta, men sedermera, under i öfrigt oförändrade förhållanden, honom förvägrat.
Af det sålunda anförda, vore uppenbart, att Grundlagens lika bestämda, sorn tydliga föreskrift, om ovilkorligen medgifven offentlighet åt alla allmänna mål och ärenden (med vissa undantag, som här icke voro i fråga) skulle i vigtig nion åsidosättas, om, på sätt Kongl.-StatsKontoret, i motsats emot samma föreskrift antagit, inga andra handlingar finge utbekommas, än de, hvilkas innehåll eller ämne förut vore bekant och således kunde specielt uppgifvas; Och så vida något ytterligare bevis emot behörigheten af ett sådant vilkor behöfdes, läge det klart och oemotsägligt i Kongl. StalsKontoreLs eget förklarande af den 14 Augusti 183zJ, att, oaktadt klaganden då begärt del af de ifrån den 1 förutgångna Maj ankomna Kongl. Bref rörande dispositioner å Riks-SLatens tredje och åttonde hufvudtitlar, således angående vissa uppgifne ämnen, denna begäran likväl icke kunde bifallas, emedan ”den ej tillika innefattade speciel uppgift å ämnet för hvarje af de äskade handlingarne”, och emedan, såsom StatsKontoret i dess ofvanliämnde utlåtande tillagt, ”omförmälda dispositioner skedt för en mängd 0- lika föremål, om hvilka alla till det mesta serskilda, olika ämnen afhandlande, Kongl.
Bref, tid efter annan och omväxlande med andra handlingar, kommit StatsKontoret tillhanda.”
Genom en fortsatt tillämpning af denna sats kunde Embetsverkens anspråk på speciela uppgifter ifrån den sökandes sida snart sagdt till oändlighet ökas och; alltid komma att bero af vederbörandes godtfinnande; Men det vore just dylika godtyckliga inskränkningar, som, efter hvad redan anmärkt blifvit, Lagstiftande Makten velat förebygga, medelst Grundlagens icke speciela, utan generela stadgande 0111 offentlighet och den en hvar försäkrade frihet, att genom tryck utgifva alla allmänna handlingar.
Någon ”förbländning” af denna frihet med frågan om sättet att utbekomma sådana handlingar kunde deslomindre befaras, som detta funnes lika tydligt föreskrifvet, nemligen att den sökande vore tillåtet att antingen sjelf laga eller ock emot lösen undfå afskrifter af de handlingar, hvilka han åslundade utbekomma.
Denna frihet vöre likväl alldeles oberoende af och borde således ej ”förblandas” med Rikets Ständers och Deras JustilieOmbudsmans rättighet, att om allmänna förhandlingar taga R.
Ombndsm.
127 kännedom, samt kunde minst derigenom i någon mån förändras eller inskränkas.
— Örn dessa skäl och omständigheter innefattade en öfvertygande oell således gällande vederläggning af Kongl. StalsKontorels, i ofvannämnde utlåtande, uppgifna grunder för dess år 1834 meddelade beslut uppå Kopisten
Dalmans serskilda ansökningar, borde det ock antagas: att han varit lagligen berättigad att, på sätt han begärt, erhålla upplysning om och i behörig ordning utbekomma de allmänna handlingar, han åslundat, för att tili trycket befordra: alt Kongl. StalsKontoret sålunda, emot Grundlagens ordalydelse och riktiga tillämpning, vägrat Dalmans om förmälda begäran; och att, när Kongl. StatsKontoret, medelst ytterligare beslut af den 22 Oktober i838, förklarat hans då gjorda ansökning att, på enahanda sätt, undfå del af vissa uppgifna handlingar, icke kunna i vidsträcktare matto bifallas, än som instämde med Kongl. StalsKontorels förra beslut, Kongl. StalsKontoret derigenom visat en ifrån samma oriktiga grunder härledd Vägran att ställa sig Grundlagens föreskrift till efterrättelse.
— Vid sådana förhållanden ansåg jag mig pligtig att, med utförande Embetstalan emot Kongl.
StatsKontorets President och Ledamöter, hvilka deltagit i de öfveiklagade, efter min tanka, lagstridiga besluten, i underdånighet yrka, att Kongl. Maj:t, efter skärskådan af dessa beslut, i Nåder täcktes icke allenast förklara, det Kongl.
StatsKontoret, vid deras meddelande, orätt förfarit, utan äfven pröfva, hvad ansvarspåföljd för detta förfarande, hvilket, enligt TryckfrihelsLagens oftaåberopade stadgande, borde betraktas såsom tjensleförsummelse, kunde, med anledning af 1 Kap. 12 §.
RättegångsBalken, vederbörande ådömas.
Uti förklaring häröfver, som till följd af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss inkom, åberopade vederbörande hufvudsakligen samma omständigheter, som i deras ofvannämnde utlåtande blifvit anförda, och med stöd af hvilka slutligen yrkades, alt åtalet måtte varda ogilladt.
Hvarefter, och då Kongl. Maj:t i Nåder behagade lemna mig del af denna förklaring, det underdåniga yttrande å min sida under den 23 Juli afgafs, att jag icke hade något vidare att i saken tillägga.
I detta skick är saken nu på Kongl. Maj:ts
Nådiga pröfning beroende; och så vida den, efter hvad förmodas bör, snart till afgörande förekommer, torde framdeles blifva tillfälle att sådant vördsamligen anmäla.
Om allmän uppmärksamhet med skäl blifvit fästad vid de bekanta tilldragelser, hvartill Hufvudstaden under sommaren år i838 varit vittne, 128 R.
Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 J'an. 1840.
Synes äfven de närmare förhållandena dervid och deras följder taga samma uppmärksamhet i anspråk.
Dessa äro likväl i flera, tilläfventyrs de hufvudsakligaste, delar ännu icke slutligen utvecklade, och kunna således ej heller utgöra föremål för en fullständig framställning, än mindre leda till ett säkert bedömande af det hela.