Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad angår det af Revisorerne anmärkta olämpliga deruti, att Skolornas Kolleger intyga riktigheten af Rektorernes räkenskaper, torde väl föga vara att dervid erinra, då man besinnar, att detta intyg ej är att betrakta annorlunda, än antingen såsom blott och bart en vidimation af den till Kongl.
Kammar-Rätten afgående afskriften af den original-räkning, som finnes i räkenskapsboken, eller ock tillika såsom ett bestyrkande, att hvad i räkningen förekommer, beroende af Kollegii beslut, är med detta beslut öfverensstämmande.
— 204 — liro Slutligen förklara Revisorerne sig anse det vara med god ordning öfverenstämmande, att från hvarje Domkapitel till Kongl. KammarRätten ingå årliga redovisningar öfver influtna och utbetalda stamboksoch kollektmedel.
Domkapitlet har nåden häröfver i underdånighet yttra, det Domkapitlet icke anser en , sådan redovisning vara behöflig, enär ingalunda är att befara, att ju icke så väl Domkapitlen, som de Församlingar, hvilka sådana medel tillfalla, tillräckligen kontrollera redovisningarnes riktighet.
Den föreslagna redovisningen inför Kongl. Kammar-Rätten skulle således öka så väl redogörares sorn Kongl.
Kammar-Rättens besvär, utan att medföra någon nytta, hvilket icke torde få anses vara med god ordning öfverensstämmande.
Icke heller skulle det vara billigt, att, utan motsvarande ersättning, öka redovisningsbesväret fö r Kons is tori e-Notarierne, hvilka för det bestyr, de hittills haft med sådana medel, i öfverensstämmelse med Kongl. Brefvet den 17 Mars 1768, fått innehålla 6 piocent.
Att åter belasta medlen med en ännu större provision, då något väsendtligt dermed icke vinnes, kan Domkapitlet i underdånighet icke heller anse för rätt.
Lämpligast är det således, i Domkapitlets underdåniga tanka, att med dessa medels redovisning får förfaras härefter, som hittills.
Hernosands Stifts Konsistorii underdåniga Utlåtande.
Konsistorium, anbefaldt att afgifva underdånigt Utlåtande öfver Rikets Ständers sistlidet år församlade Revisorers anmärkningar vid Konsistoriernas räkenskaper, får i underdånighet anföra, det Konsistorium anser dessa anmärkningar, så vidt dermed åsyftas bestämmande vid samtliga
Domkapitlen af en lika uppbörds- od» redovisnings-procent för om händer hafvande medel, samt befordrande af enhet uti redovisningssättet, vara väl grundade, och vågar alltså härtill i underdånighet tillstyrka Eders Kongl. Majrts nådiga bifall. Wisby Stifts Konsistorii underdåniga Utlåtande.
Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts, genom Chefen för Ecklesiastik-Departementet, under den 6 Februari detta år, gifna nådiga — 205 — befallning att inkomma med underdånigt Utlåtande, rörande en del af Rikets Ständers sednast församlade Revisorers Berättelse, som i Utdrag blifvit
Domkapitlet meddelad, får Domkapitlet 1111 i underdånighet nåden anföra, att, genom den stängda postkommunikationen, remissen så sent kommit Domkapitlet tillhanda, att dess Utlåtande icke kunnat inom den tid, som vederbort, aflemnas.
— Hvad åter sjelfva Revisorernes anmärkningar beträffar, så anser sig Domkapitlet böra till alla delar instämma uti de åsigter, sorn i Revisorernes underdånigst gjorda hemställanden uttalas; och hvad särskilt rörer redovisningen för de så kallade stipendia collectanea, hvilken från detta Stift saknas, får Domkapitlet i underdånighet anföra, att Domkapitlet icke haft sig bekant någon författning, som ålägger
Domkapitlet att redovisning öfver dessa medel aflemna, och att i anledning deraf en sådan redovisning saknats. — 206 — Kuratorernes öfvar Kongl, och Hvitfeldtska S tig an dle-In rä ttning en underd.
Utlåtande, i anledning af 1843 års Revisorers anmärkningar vid räkenskaperna för nämnde ätipendie-Inrättning.
Stormaktigste Allernådigste Konung!
Genom nådig remiss af den 6 nästlidne Februari, har Eders Kongl. Maj:t anbefallt Kuratorerne öfver Kongl, och Hvitfeldtska Stipendie-Iurättningen att hos Eders Kongl.
Majit i underdånighet sig förklara, i anledning af hvad Rikets Ständers år 1843 församlade Revisorer, på sätt bifogadt transund; af deras afgifna Revisions-Rerättelse innefattade, anmärkt: dels att, då Revisorerne af Stipendie-Inrättningens räkenskaper för åren 1840 och 1841 inhemtat, hurusom Stipendiefondens fordringar för afvelsgården Toftestads arrende för åren 1816 med 1820, 4.156 R:dr 24 sk., samt 1,035 R:dr 44 sk. hos aflidne Öfverste-Löjtnanten Virgin blifvit, genom Kuratorernes, den 5 Augusti 1842 och den 2 Februari 1843 gilda, af Kongl.
Kammar-Rätten gillade, Utslag, befordrade till afskrifning i 1841 års räkenskaper ; men någon egentlig Instruktion, hvarefter Kuratorerne, vid förvaltningen af Stipendiefonden, hade att sig rätta, icke fanns utfärdad, samt vid frågor om lägenheters utarrendering, kapitalers utlånande, med flera vigtiga angelägenheter, stadganden, som bestämde vidsträcktheten af Kuratorernes ansvar, syntes, för Fondens skyddande emot förluster, vara af nöden, Revisorerne å detta förhållande velat fästa uppmärksamhet och hemställt, huruvida det icke måtte anses erforderligt, att en tjenlig Instruktion för Stipendie-Kuratorerne med görligen första utarbetades och till efterlefnad påbjödes; oell dels att å conto för låntagare saknades anteckning om den säkerhet, sorn för de utlånta kapitalerna presterats.
Till åtlydnad häraf, få Kuratorerne afgifva det underdåniga utlåtande, att, sedan Eders Kongl. Majit, genom nådigt Bref under den 22 December 1836, anbefallt Kuratorerne upprätta underdånigt förslag till Instruktion för Stipendie-Inrättningens styrelse och till Reglemente för 207 — utlåning af Inrättningens medel, nuvarande Kuratorer, hvilka först dera år derefter, undertecknad Landshöfding under loppet af sistfördutna år, tillträdt de embeten, med hvilka kuratelen öfver Stipendie-lnrättningen är förenad, ansett sig ej kunna utarbeta det nådigst anbefallda förslaget, innan erfarenheten, genom en längre tids handläggning vid de till denna befattning hörande, flerartade ärender, satt Kuratorerne i tillfälle att, med tillräklig sakkännedom, det nådigst anbefallda uppdraget fullgöra; och Kuratorerne skola härom gå i författning, så vidt tiden för deras öfriga embetsgöromål det medgifver.
Emedlertid få Kuratorerne fästa Eders Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet deruppå, att de till Stipendiegodsen hörande 2:ne säterierna Sundsby och Åby, med underlydande hemman, innehafvas under arrende, enligt de af Eders Kongl. Majit för arrende-auktionerna fastställda kontraktsvillkor, derom Eders Kongl. Maj:t jemväl förklarat
Sig vilja framdeles, när dessa arrenden upphöra, i nåder förordna, och att alla öfriga stipendie-hemman och lägenheter bortstädjas och upplåtas i enlighet med stadganderna i Kongl. Brefvet den 8 Mars 1815, så att föreskrifter i detta afseende icke saknas; skolande Kuratorerne för framtiden låta iakttaga, att i conto för låntagare komma att äfven antecknas de för utlånta kapitaler ställda säkerheter; Och varda remisshandlingarne härhos underdånigst återsända.
Kuratorerne framhärda med djupaste, undersåtlig vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung!
BIHANG TILL simuao m^mojävn PROTOKOLL VID Ijagfiiiia Riksdagen i Stockholm Aren 1850 oell 1*51. 3
Lag- samt Allmänna Besv.- och Ekonomi-lJtskottens gemensamma Memorial, Utlåtanden och.
< . \ Lag- sami Allm.
Besvärs- och Ekon.-VIskottens Betänkande, IY:o 1. 1 N:o 1 Ank. till Evp.-Utsk. den 14 Mars, 1851 kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring i io kap. i Byggningabalken, i fråga om skyldighet att gräfva dike omkring svedjeland.
Uti ett till hedervärda Bonde-ståndet ingifvet memoria!; som blifvit till Lagutskottet rcmitteradt, har riksdagsfilllmäkligen Anders Medin från Kronobergs län anmärkt, hurusom stadgandet i 15 kap. 1 § Byggningabalken, angående skyldighet för den, som vill svedja, att gräfva dike omkring svedjeland, föga motsvarade det dermed åsyftade ändamål, då i lagen icke skiljdes emellan smedjejord af bättre eller sämre beskaffenhet, och ett sådant mindre dike, som, enligt motionärens förmenande, x lagen afsåges, hvarken hindrade eldens spridande från svedjeland till angränsande skog, eller kunde innehålla tillräckligt vatten till eldens släckande; och har motionären, enär således, enligt motionärens åsigt, något skäl till bibehållande af coiförmälde lagstadgande icke förefunnes, föreslagit, att detsamma måtte- upphäfvas och i stället stadgas: „att den eller de, som vilja svedja, endast må behöfva anlita närgränsande grannar, hvilka det ovilkorligen skall åligga att på kallelse tillstädes— kamma, hvarvid, ifall desses skog eller mark skulle i fara sättas och brännas, väl skadestånd må i vanlig ordning bestämmas, men det nu stadgade bötes-ansvar upphöra.® Lag-utskottet har, i förening med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet, tagit denna framställning under öfvervägande; och som lagen i 15 kap. 1 § Byggningabalken stadgar:
„Vill man svedjeland bränna, afrödje då skogen näst omkring, gräfve upp jorden och håfve vatten der hos och annan redskap, som tjenar att släcka elden med;* men samma stadgande icke omförmäler något sådant mindre dike, som uti motionen afses, utan åsyftar, att jorden omkring svedjeland skall uppgräfvas, så att eldens spridande genom de å eller uti marken befintliga antändbar» m. tilt B.
Prot. *850 jr *851. 7 Sami. 2 Afd. 1 Häft. 1 ® iLog- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottens Betänkande, Nio 2. ämnen må förekommas; alltså och då ej mindre berörde och öfrige i lagen föreskrifna försigtighetsmått, än äfven det för uraktlåtet iakttagande af nämnde föreskrifter bestämda ansvar, enligt Utskottens åsigt, äro nödige till förekommande af eldskada genom svedjande, få Utskotten vördsamt tillstyrka, att motionen måtte lemnäs utan afseende.
Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Mars 1851, kl. i e. ra.
Betänkande, i anledning af väckt motion om förhöjande af ansvaret för antändande af ljung å allmänning, af okynne eller sjelfsvåld.
Till Lag-utskottets behandling har blifvit remitteradt ett hos hedervärda Bonde-ståndet afgifvet memorial, deruti riksdags-fullmäktigen Efraim Larsson från Elfsborgs län, med erinran derom, att det sätt, hvarpå skogarne i riket handterades, länge utgjort föremål för hvarje uppriktig fosterlandsväns bekymmer, anmärkt, att okynnet i betydlig mån bidroge till skogarnes förödande, och, såsom ett exempel af det, enligt hvad motionären förmodade, nära nog allmänna förhållandet derutinnan, åberopat det förfarande, som skall ägt rum å den i motionärens hembygd, på gränsen emellan Skaraborgs och Elfsborgs län belägna kronoparken Edsveden.
En större del af nämnde kronopark hade blifvit omkringliggande härader, såsom allmänning, tillskiftad; och vore dermed afsedt, att för framtiden förse delägarne med behöötga skogs-effekter; men såsom hinder för nämnde syftemåls uppnående, förekomme den omständighet, att gång efter annan, med ett eller flere års mellantid, den å all-» Bränningen växande ljung blifvit antänd, hvarigenom betet blifvit förstörd t, de uppväxande trädplantorna afbrända, och sålunda hoppet om erhållande af en användbar skog mer och mer aflägsnadt.
Då, enligt motionärens åsigt, okynne eller sjelfsvåld Lag- samt Allm.
Besvärs- och "Ekon.- Utskottens Betänkande, Ro 'É. 3 måste antagas hafva föranledt slika dåd, enär någon anledning till vinning deraf för .gerningsmannen icke kunnat utletas, och det uti nu gällande förordning om skogarnc i riket stadgade ansvar, Tio riksdalers böter, för dylika tilltag-, som kunna medföra förluster, kännbara för hela kommuner, påtagligen vore för ringa, har motionären föreslagit, „att i detta och andra detsamma liknande fall, de af lagen stadgade böter, måtte från deras innevarande låga belopp, höjas till sextiosex riksdaler trettiotvå skil— lingar, eller den bötessumma, sorn för svedjande å kronopark är vorden bestämd.“ Lag-, samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskotten hafva gemensamt tagit denna motion under öfvervägande, dervid Utskotten trott sig kunna antaga, att, ehuru sådant icke blifvit genom motionärens framställning tydligen uttryckt, motionären ansett det af honom omförmälda, af okynne eller sjelfsvåld förorsakade, antändande af ljung vara af enahanda beskaffenhet, som den olofliga ljung-bränning, hvarför uti Kongl, brefvet den 3 September 1781, ansvaret finnes bestämt till likhet med hvad lagen för olofligt svedjande utsätter, samt att motionären derföre, och då de uti 56 §. af Kongl, förordningen om skogarne i riket den 1 Augusti 1805 stadgade böter för olofligt svedjande å allmänning, tio rrdr, vore ett allt för ringa ansvar för tilltag af den beskaffenhet, som uti motionen omförmäldes, föreslagit, att berörde ansvarsbestämmelse måtte för ifrågaställde och dermed likartade fall förhöjas.
Utskotten anse likväl det af motionären åberopade förfarande vara af helt annan art, än sådan ljung-bränning, hvarom förmälesuti ofvannämnde Kongl, bref, deruti ändamålet för densamma förut sättes vara gräsväxtens befordrande; och torde det af motionären anmärkta antändande af ljung, om okynne eller sjefsvåld, men icke arghet eller illvilja, antages hafva detsamma föranledt, kunna närmast hänföras till den förbrytelse, som afses uti 15 kap. 3 §.
Byggninga-balken; hvilket lagrum för den händelse, att genom upptändande af eld ute å marken, skada inträffar, stadgar böter till belopp af till och med etthundrade daler silfvermynt, jemte skadans ersättande.
Då denna ansvars-bestämmelse, helst vid afseende å den derjemte stadgade ersättningsskyldighet, synes Utskotten vara tillräckligt hög, och något skäl för dess skärpande icke blifvit af motionären anfördt, få Utskotten vördsamt tillstyrka, att motionen icke må till någon åtgärd föranleda.
Stockholm den 14 Mars 1851. -4 Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 3.
JS:o e.
Ank. till Exp.-Uisk. d. 14 Mars 1851, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af vackt motion om ytterligare underdånig framställning hos Kongl. Maj:t om utfärdande af förklaring öfver 8 § i 2 kap. af Fiskeri-Stadgan den 14- November 1766.
Borgare-ståndet ingifvet, till Lag-utskottet remitteradt, memorial har herr P. O. Norin yrkat, att då den förklaring öfver ofvannämnde § i Fiskeri-stadgan, om hvars utfärdande Rikets Ständer vid 1840 och 1841 årens riksdag hos Kongl. Majit framställde underdånig anhållan, icke blifvit i nåder meddelad, utan frågan ännu vore på Kongl. Majits pröfning beroende, Rikets Ständer måtte, på sätt herr Norin hemställt uti en vid sistförflutne riksdag afgifven motion, som dock, enär ärendets pröfning och afgörande då förmodats vara att snarligen förvänta, fått förfalla, i underdånig skrifvelse uttrycka deras önskan, att Kongl. Majit täck tes åt nämnde, för en stor del af landets innevånare högst vigtiga, fråga egna sin Uppmärksamhet, så snart omständigheterna det möjligen medgifva.
Berörde memorial har Lag-utskottet gemensamt med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet till behandling förehaft, dervid Utskotten, af det vid sist hällne riksdag i ämnet afgifna utlåtande inhemtat: att sedan Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 26 Maj 1841, anhållit, att Kongl. Majit täcktes icke allenast utfärda en sådan förklaring öfver 8 § i 2 kap. af 1766 års Fiskeri-stadga, som öfverensstämde med redaktionen af 1 morn. i 23 § uti det af Kommerso-kollegium uppgjorda förslag till förnyad Fiskeri-stadga, utan ock i sammanhang med den af bemälde Kollegium tillstyrkta vetenskapliga undersökning af lax-och strömmings-fisket, låta bestämma begreppen om skärgård, hafs-, skogs-, bergs- och sten-stränder, samt fcndgrundsrätt, och i den förväntade förnyade Fiskeri-stadgan nödige förordnanden i Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskotlens Betänkande, l\':o 4. 5 öfverensstämmelse dermed i nåder meddela, hade utlåtanden öfver dessa frågor blifvit från vederbörande embetsmvndigheter infordrade samt Vetenskaps-akademien, som jemväl i ämnet blifvit hörd, den 19 Maj 1847 med underdånigt yttrande inkommit; och som Utskotten derjemte i Kongl.
Civil-departementet erhållit den upplysning, att frågan om utfärdande af ny Fiskeri-stadga, sedan en af nyssnämnde utlåtande föranledd bearbetning af det uppgjorda förslaget nu blifvit verkställd, är beredd att Kongl. Maj:t till afgörande föredragas, samt Utskotten, vid sådant förhållande, anse ytterligare underdånig framställning i ämnet icke vara lämplig, hemställa Utskotten vördsamt: att herr Norins motion icke ma iill någon utgärd föranleda.
Ack. till Exp.-Utsk. den 14 Mars 1851, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring af de i 20 kap. 4 § Byggninga-balkcn och dertill hörande
Författningar meddelade stadganden i fråga om de undersökningar, sorn böra föregå anläggande af husb eliofs mjöl- och såg-qvarnar.
Uti memorial, som från hedervärda Bonde-ståndet blifvit till Lag-utskottet remitteradt, har riksdags-fullmäktigen Lars Gustaf Sandberg från Westerbottens
Un anmärkt, att stadgandet derom, att den undersökning, som bör försiggå innan anläggning af vattenverk får ega rum, till utrönande huruvida genom vattnets uppdämning grannar komma att lida skada, skall af domhafvande och nämnd förrättas, vore för anläggare af husbehofs mjöl- och såg-qvarnar onödigtvis betungande, enär en sådan g, Lag- tamt Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 4. förrättning föranledde dryg kostnad, och undersökningen lämpligen skulle kunna, efter behörigt kungörande från predikstolen, verkställas af landtmätare eller länsman, eller ock af begge, med biträde af tvenne redliga och pålitliga män, och domstols åtgärd icke erfordrades förr än tvist uppstode; och har motionären af sådan anledning föreslagit, att omförmälde stadgande måtte, i fråga om nyssnämnde slag af vattenverk, upphäfvas och i stället förordnas, »att landtmätare, biträdd af tvenne pålitlige och ojäfvige personer, i närvaro af länsman, som eger bevaka Kongl.
Maj:ts och Kronans rätt, må förrätta alla de undersökningar, som behöfva föregå anläggningar af husbekofs såg- och mjöl-qvarnar*.
Deuua motion hafva Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskotten gemensamt till pröfning förehaft.
Härvid hafva Utskotten funnit, att full visshet huruvida sökt anläggning af vattenverk må, på förmenta eller rättsenliga grunder af grannar bestridas, svårligen kan erhållas förr än vid en i laga ordning kungjord undersökning; och då för den händelse, att anmärkning emot vattenverkets ani äggande göres af dem, som af anläggningen anse sig komma att lida skada eller förfång, pröfningen af denna fråga, hvilken onekligen är af tvistemåls-natur, icke kan eller bör öfverlemnas åt annan myndighet än laga domstol, samt ett stadgande i den syftning motionären föreslagit, således skulle kunna, i stället för att minska, öka kost naden för undersökning vid ifrågaställde vattenverks anläggande, anse sig L tskotten «ga skäl till den ■vördsamma hemställan, att motionen teka må bifallas.
Stockholm den 14 Mars 1851. lag- samt Ålim.
Besvärs- och Ekan.-Utskottens Betänkande, N:o S. f N:o 5.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 14 Mars 1851, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion, dels om utfärdande af en författning till bestämmande af quarntullens och s. k. doftmarkers belopp, dels ock angående upplåtande af de i Svartån, inom Säby socken befintliga, obegagnade vattenfall.
Uti ett till hedervärda Bonde-ståndet ingifvet memorial, som blifvit till Lag-utskottets behandling öfverlemnadt, har riksdagsfullmäktigen Johannes Johansson från Jönköpings län, med afseende å olägenheten deraf, att i den ort, der motionären vore boende, icke funnes bestämdt huru mycket borde erläggas i tull för förmälning af spanmål, och huruvida mjölnare vore skyldig att af qvarntorr spanmål lemna mjöl af samma vigt, med afdrag endast af tullkapparne, eller om, och till huru stort belopp så kallade doftmarker lagligen må ega runi, och man således i denna angelägenhet vore underkastad godtycket, hvilket stundom sträckte sig ganska långt, föreslagit utfärdande af en författning, innehållande icke allenast noggrann och utförlig bestämmelse om qvarntuilens och doftmarkers belopp för serskilda sädesslag och förmalningssätt, utan ock ett stadgande, hvarigenom mjölnare, för underlåtenhet att ställa sig samma författning till efterrättelse, åläggas, utom skadeersättning, ett icke alltför ringa ansvar af böter.
Vidare har motionären, med förmälan, atl, till följd af ökad folkmängd och husbehofsqvarnars borlrifvande till ett antaf af mer än trettio, blott inom Säby socken, de i orten befintliga tull-mjölqvarnair vore för församlingens behof otillräckliga, så att man stundom nödgades föra si® 8 Lag- samt Mini.
Besvärs- ooh Ekon.-Utskottens Betänkande, A: o S. säd 3 a 4 mil för att förmalas, meri flera vattenfall funnes obegagnade i den sock» nen genomlöpande Svartån, i anledning af berörde förhållande, yrkat, „att, i händelse egare af dessa fall icke vilja tillbygga flere qvarnar, dessa vattenfall må till omförmälde ändamål, emot ersättning efter mätismanna-ordom, såväl för sjelfva vattenfallet, som för nödiga jordplaner till uppförande af qvarnhus, mjölnarestuga, bod och stall, af hvilken eller hvilka personer, som dertill finnas vederlräftige, begagnas.
Denna motion hafva Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskot&en gemensamt till pröfning förehaft; och anse sig Utskotten, i anledning af motionens förra del, eller förslaget om utfärdande af en författning till bestämmande af qvarntolls- och doftmarkers belopp, böra upplysa, att Kongl, resolutionerne på allmogens Besvär den 18 Mars 1739 uti 45 § och den 10 September 1743, uti 7 §, samt Städernes Besvär den 3 Februari 1748, uti 27 §, innehålla, att af Härads-rätten i hvar landsort, efter dess beskaffenhet och förra vanlighet, skall bepröfvas, huru mycket i tulltägt erläggas bör, hvilket sedan af landshöfdingen, efter omständigheterne, fastställes till alla vederbörandes ständiga efterrättelse.
Det af motionären anmärkta förhållande i afseende å qvarntull och doftmarker, som i hans hemort skall ega rum, torde således böra tillskrifvas endast underlåten tillämpning af förenämnde redan befintliga stadganden; och då sådan underlåtenhet, om den ock på ett eller annat ställe förekommit, icke kan anses utgöra skäl för utfärdande af ny författning i ämnet, få Utskotten vördsamt hemställa, att motionen i denna del icke må till någon ålgård föranleda.
Beträffande åter motionärens yrkande om stadgande, att dc i Svartån, inom Säby socken befintliga, obegagnade vattenfall, böra för qvarnanläggningj upplåtas till den, som vill sig deraf begagna, derest egarne ej sjelfva vilja fallen till omförmälde ändamål använda; så, enär detta yrkande afser en inskränkning i eganderätten, som i fråga af så enskild beskaffenhet, som förevarande, ej torde böra, blifva föremål för lagstiftning, tillstyrka Utskotten, att Rikets Ständer icke må dermed taga befattning.
NT:o 6.
Besvärs- och Ekon.-VIskottens Betänkande, A:o 5. 9 N:o 6.
Anb. till Exp.-Utsk. d. 14 Mars 1851, bl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion, att hemmantaled måtte bestämmas såsom grund för skyldigheten att deltaga i skallgång.
Till Lag-utskottcts behandling har blifvit öfverlemnadt ett hos hedervärda Bonde-ståndet afgifvet memorial, deruti riksdags-fullmäktigen Jan Ersson från Upsala län anfört, att af det uti 23 kap. 3 § Byggninga-balken och 17 § i 3 artikeln af Kongl. Stadgan om Jagt- och Djur-fång den 13 April 18C8 meddelade stadgande, att, med vissa undantag, en man från hvart matlag, som något kreatur häfver, må till skallgång kallas, medförde det, enligt motionärens åsigt, obilliga förhållande, att då vid skallbud en backstugusittare, som egde blott ett enda kreatur, måste sig infinna, från en gård om flera mantal, med till och med hundrade kreatur, jemväl endast en person behöfde till skallet komma; och har motionären, med afseende derå, att en egare af många kreatur obestridligen både hade mer att förlora, och lättare kunde utgöra ifrågavarande besvär, än den, som eger blott några få kreatur, föreslagit ett stadgande af det innehåll: „att hemmantalet må blifva grunden för skallgångs utgörande, och att minst tvenne personer från hvarje hemman skola vara pligtige att skallbud lyda®.
Denna motion, hvilken Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskotten gemensamt till pröfning förehaft, kunna Utskotten icke understödja.
Om det ock antages, att en egare eller innehafvare af en större gård, derå en mängd kreatur födas, i allmänhet mindre besväras genom deltagandet i skallgång, än den, som har Bih. lill B.
Prot. 1850 $ 1851. 7 Sami., 2 Afd., 1 Hält. 3 10 Lag- samt Allm.