Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förordning bestämdt för hvarje särskild dylik försummelse, och detta ansvar synes tillräckligt strängt; anser Utskottet sig böra vördsamt hemställa, att Måns Månssons berörde motion ej må till någon åtgärd föranleda.
Rättelse i Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande Jfå 11, å sista sidan sista raden: är Herr Professoren Sundberg antecknad såsom reservant; hvilket bör utgå.
Lag- samt Allm. Besv.- och Elcon.-Utskottets Betänkande M 14.
\ N:o 14.
Auk. till Ejp.-Utsk. den 12 Juni 1860, kl. 1 e. m.
Betänkande, » anledning af väckta motioner om ändringar i nu gällande Skijtesstadga.
För åstadkommande af ändringar uti eller tillägg till de om skiftesverket i riket gällande författningar, hafva motioner blifvit väckta hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln: af Herr Friherre Åkerhjelm, Johan Carl, och Herr von Knorring, E O.; hos Väjlpfl. Borgare-Ståndet: af Herr Bergström, Herr Wahlbom och Herr Grenander; samt hos Hedervärda Bonde-Ståndet: af Anders Wilhelm Uhr och Olof Larsson från Örebro län, med hvilken sednare Erik Olsson från samma län sig förenat, Sven Guslaf Johansson från Jönköpings län, Nils Jansson och Carl Gustaf Cederskog från Östergötland, Carl Johan Svenssén från Calmar län, Olof Persson från Gefleborgs län, med hvilken Lars Olsson från Stora Kopparbergs län sig förenat, Paul Hedström, Per Tjernlund och Per Mattsson från Wester-Norrlands län, Carl Svensson från Halland, Olaus Eriksson från Göteborgs och Bohus län samt Johannes Andersson och Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län, med hvilken sistnämnde Per Eriksson, Per Persson, Olof Olsson i Olebyn, Olof Olsson i Gersheden, Anders Jonsson och Anders Andersson från Wermland instämt.
Prof. 1859 & 1860. 7 Sami. 2 Afd. 8 Uäft. i 2 Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottels Betänkande JVs 14.
Dessa motioner hafva blifvit remitterade till Lag-Utskottet, men, jemlikt 43 § Riksdags-Ordningen, behandlats af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, som nu går att för deras innehåll redogöra och utlåtande deröfver afgifva; hvarvid Utskottet ansett lämpligast att, på sätt äfven vid föregående riksdagar ägt rum, iakttaga den ordning, hvaruti de ämnen, motionerna afse, i Skiftesstadgan förekomma, och att särskildt vid hvarje §, emot hvilken anmärkningar blifvit framställda, desamma upptaga och pröfva; varande vid 1 Kap. 3 § anmärkt: af Herr Friherre Åkerhjelm samt A. W. Uhr och Olof Larsson från Örebro län: att det i denna § gifna förbud emot all rubbning af redan verkställd enskiftesdelning eller fastställdt laga skifte, med mindre samtlige delägare i skifteslaget åsämjdes att till ännu större beqvämlighet ägolotterna sammanlägga, på alla de ställen, der, genom äldre delningar, ägoskiftena i ängsmarken erhållit den form, att deras uppodlande icke kunde med någon fördel äga rum, lade hinder i vägen, för de önskvärda odlingsföretag, som berodde af möjligheten att uttappa eller sänka sjöar eller upprensa floder och andra vattendrag.
För några tiotal af år tillbaka bade man icke förutsett den hastiga utveckling, jordbruket skulle komma att erhålla.
Methoden att odla fodervexter på den gamla odaljorden var då ännu icke införd, gräsodlingen obetydligt påbörjad; och vid ett skifte var derföre hvarje delägare angelägen om att bibehålla sin andel i den naturliga ängen.
En framtida odling af densamma kunde ingen föreställa sig såsom fördelaktig, emedan man då troddes skola komma att sakna foder; och till följd deraf var man likgiltig om den form, ägofigurerna fingo i ängsmarken, allenast en hvar erhöll deri sin tillständiga lott.
Sålunda hade det inträffat, att, på sätt medelst en exempelvis företedd karta öfver en by i Nerike blifvit upplyst, ägolotterna i den naturliga ängen bildade figurer af 7,400 fots längd och endast 20 till 110 fots bredd, och hvilkas utseende alltså närmade sig det af en fjerdedels mil långa gator.
Sedan den å, som vattnar dessa egor, blifvit, med understöd af allmänna medel, upprensad, hade möjlighet till odling af 1,782 tunnland förut vattendränkt mark derigenom blifvit beredd; men häremot uppreste sig ett hinder i ägolotternas omförmälda obeqväma form, hvilken orsakade, att marken icke kunde, med ringaste hopp om framgång, ordentligen odlas, häfdas, dikas m. m., och således icke heller de fördelar komma jordägarne till godo, hvilka med den kostsamma årensningen åsyftades, med mindre en ny delning af berörde ägor finge ske.
Men att hindra en sådan stöde, efter nu gällande lag, i en enda delägares makt; och efter hvad erfarenheten visat, kunde samtlige delägares begifvande till en rubbning af äldre ägoskifte högst sällan, om någonsin, vinnas, synnerligen om skifteslaget bestode af manga delägare med olika stora lotter.
På grund häraf och då förhållandet vore på många ställen i landet enahanda eller likartadt Sammans.
Lag- samt Allm. liesv.- och Ekon.-VIskottets Betänkande M 14. 3 med det ofvan antydda exemplet, hafva Friherre Åkerhjelm och Anders Wilhelm Uhr föreslagit det tillägg tili ofvannämnda § i 'I Kap. af Skiftesstadgan, att »om, till följd af sjösänkning, årensning eller annan vattenafledning, förut sanka ägor undergått sådan förändring, alt de till åker kunna odlas, då må, utan hinder af förut meddelad fastställelse å redan verkställdt skifte, de genom vattenafledningen förbättrade ägorna, der någon delägare det yrkar, å nyo skiftas, såvida en för ägornas odling och bruk ändamålsenligare indelning derigenom kan åstadkommas;» hvaremot Olof Larsson velat såsom vilkor för tillåtelsen till sådant nytt skifte hafva stadgadt, alt de flesta delägarne, innehafvande minst hälften af den ifrågakommande jorden, skola vara om den förnyade delningen ense.
Derjemte har Anders Wilhelm Uhr, under förmälan, hurusom det funnes exempel på, att by, som undergått storskifte, hvilket blifvit såsom enskifte fastställd t, och der de flesta delägarne innehade hvardera ända till sju ägoskiften uti inägorna, hvilkas af lokala förhållanden medgifna sammanläggning i färre lotter hindrades af stadgandet uti den ifrågavarande §, föreslagit den jemkning deri: »att der inägolotternas antal öfverstiger det i skiftesstadgan medgifna, må, utan hinder af skedd fastställelse å redan verkställdt skifte, laga skifte kunna begäras och erhållas.»
Hvad de förstnämnda motionerna beträffar, anser Utskottet de anförda omständigheterna förtjena uppmärksamhet af lagstiftaren.
Yäl är det i högsta måtto betänkligt att rubba den fastställelse, som en gång åkommit ett skifte och hvilken är såsom en laga kraftvunnen dom att anse; och det måste medgifvas, att redan den föreskrift i nu gällande Skiftesstadga, enligt hvilken de fastställda storskiftena fingo vika för laga skifte, innefattade ett steg, som kom nog nära gränsen lill ingrepp i äganderätten.
Men just de vilkor, under hvilka en dylik rubbning kan ske, att nemligen, enligt f2 Kap. 12 § Skiftesstadgan, utrönas bör, huruvida ett skifteslags ägor må kunna erhålla en för deras skötsel lämpligare indelning och såväl derigenom, som genom beredda tillfällen till odling uppbringas till högre afkastning, samt hemmanens värde såmedelst i betydligare måtto ökas, äro desamma, som i motionärernas förslag åsyftas hafva inträffat under omständigheter, hvilka måste erkännas icke vara i Skiftesstadgan föresedda; och långt ifrån alltså att stå i strid med denna stadgas grundsattser, skulle tvärtom det medgifvande, motionären äskat, i sjelfva verket öfverensstämma med densammas anda och syfte.
Den rubbning, som härigenom skedde i ett laga kraftvunnet beslut, kan ock med större skäl försvaras, än den, som genom 1827 års Skiftesstadga åbragtes de gamla fastställelse-resolutionerna å storskiften.
Ty då den sednare icke kunde ursäktas med annat än den stora och allmänna förkofran, jordbruket genom det nya skiftesverket ansågs skola vinna och verkligen vunnit, förekommer härutöfver, i de händelser ifrågavarande motioner åsyfta, dels att värdet af den mark, hvarå en stadfästad, men för odling obeqväm delning redan ägt rum, är, så länge denna delning skall efterlefvas, i sig sjelf ojemförligt ringare, än om samma ägor genom en vid deras skiftande icke förutsedd vattenafledning 4 Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 14. blefve till odling användbara, hvilket, enär samma förmån kommer samtlige delägare till godo, minskar betänkligheten vid att lemna utan afseende deras yrkande, hvilka motsätta sig ett nytt skifte och fordra vidhållande af det äldre laga kraftvunna; dels ock att, derest af vattenafledningen orsakas landvinning, denna i de flesta fall, och der icke särskilda, tillräckligt bestämda öfverenskommelser blifvit derom på förhand träffade, måste blifva föremål för ett nytt laga skifte, för hvars ändamålsenliga verkställande den äldre obeqväma indelningen af ägolotterna skulle, derest den icke kunde ändras, ligga i vägen.
Utskottet tvekar fördenskull icke att tillstyrka bifall till motionärernes nu omförmälda förslag, i fråga om hvars tillämpning
Utskottet anser, ej mindre att enahanda grundsatts, i afseende på vilkoret för laga skiftes erhållande, som eljest uti Skiftesstadgan förekommer, bör följas; så att det i alla de fall, der ofvan antydda förhållande inträffar, skulle vara nog, att en delägare begär nytt skifte, och icke, på sätt Olof Larsson föreslagit, dertill erfordras, att de flesta delägarne derom sig förena; än ock att vid det förnyade skiftet ingen annan delningsgrund kan ifrågakomma, än innehafvet; hvarom likväl uttryckligt stadgande på vederbörligt ställe torde vara erforderligt; och får Utskottet alltså vördsamt hem ställa, att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:l anhålla, alt dels till 3 § i i Kap af Kongl. Stadgan om skiftesverket i riket den 4 Maj '18.27 mätte göras ett tillägg af följande innehåll: »Hafva till följd af sjösänkning, årensning eller annan vattenafledning af större omfattning, än om upprensning af vattendrag och dikning i allmänhet är i lag föreskrifvet, tillförene sanka ägor un dergått sådan förändring, att de kunna odlas till åker; och kan, genom nytt skifte, en för ägornas odling och bruk ändamålsenligare indelning åstadkommas; då må, der någon delägare det yrkar, nytt skifte å de ägor kunna erhållas, utan hinder deraf, att fastställelse blifvit meddelad å äldre skiftesförrättning;» dels ock 1 § i 8 Kap. af samma Stadga må erhålla fölg ande tillägg: »Skola ägor, af den i '1 Kap. 3 § sista punkten omförmälda anledning, å nyo skiftas, gälle ock såsom delningsgrund dervid hvad hvar och en uti samma ägor sist innehaft.» Deremot finner Utskottet icke samma skäl tala för det af Anders Wilhelm Uhr gjorda förslag om rätt att, för vinnande af färre antal ägoskiften, erhålla laga skifte å ägor, hvilka förut blifvit delade genom fastställdt enskifte; hvadan och enär det af Uhr exempelvis anförda, för 1827 års lagstiftare utan tvifvel icke obekanta förhållande torde endast högst sällan inträffa, samt det icke synes lämpligt att för dylika undantagsfall göra rubbning i den grundsatts, som bjuder helgd åt laga kraftvunnet beslut, anser Utskottet sig böra afstyrka bifall till
Uhrs sistberörda framställning.
Lag- samt Allm. Jlesv.- och Ekon.-UIskottets Betei/ kande M 14. 5 Af Carl Ivarsson från Halland är anfördt, att
Skiftesstadgan ej skulle medgifva rubbning af de genom laga skifte bestämda och fastställda ägogränser, utan lade ovilkorligt lunder i vägen för ägoutbyten, rårättningar och andra skiftesåtgärder, äfven om alla de, hvilkas rätt deraf vöre beroende, derom sig förenade, hvarför denne motionär föreslagit det tillägg till meranämnde § i 1 Kap. »att fastställde laga skiften ej må ligga i vägen hvarken för ägoutbyten, rårättningar eller nytt laga skifte, om alla jordägare, hvilkas rätt är i fråga, om en sådan förrättning sig förena; dock att ingen må kunna mot sin vilja åläggas att i dylik förrättning eller kostnaden derför deltaga, samt att vid berörde förrättningar förra innehafvet skall tjena till delningsgrund.»
Att motionären misstagit sig i sin förmodan, torde blifva påtagligt vid genomläsandet af den ifrågavarande §, som, bland annat, stadgar: »Ej må dock redan verkställd enskiftes-delning, eller skifte, som, enligt Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse af den 20 Februari 1821, under sådan egenskap blifvit fastställdt, genom nyttskifte rubbas, såvida ej alla delägarne sämjas, att till större beqvämlighet ägolotterne sammanlägga» Härigenom är den af motionären yrkade rättighet tillräckligt tydligt erkänd; och då det torde vara lika öfverflödigt att låta i författningen inflyta ett uttryckligt stadgande derom, att laga skifte kan med samtlige delägares begifvande ändras, som det är onödigt att uti lag i allmänhet medgifva rättighet att med samtlige parters bifall häfva verkan af hvilken lagakraflvunnen dom som helst, hemställer Utskottet, all Carl Ivarssons omförmälda motion ej må till någon åtgärd föranleda.
2 Ii» p. 1 §, sorn innehåller föreskrift, huru förordnande för landtmätare att förrätta laga skifte eller annat landtmäterigöromål skall sökas och utfärdas, samt derom stadgar, att jordägare icke må vägras att lill landtmäteriförrättning erhålla den landtmätare, de begära, så framt denne, enligt hvad särskildt är föreskrifvet, är behörig att landtmäterigöromål på eget ansvar förrätta, och hinder i öfrigt icke derför moter, har Herr von Knorring, Oscar, ansett leda dertill, att en landtmätare med mindre duglighet, än andra, kunde, allenast han ägde ett inställsamt väsende, förskaffa sig flere uppdrag, än han medhunne att utföra, under det hans kamrater, med lika eller större skicklighet, icke lyckades erhålla tillräcklig sysselsättning; såsom exempel hvarpå motionären åberopat det förhållande, hvilket skulle framstå ur årsredogörelsen för ett af rikets vestra län för år 1858, att nemligen, under det en landtmätare derstädes hade, såsom balancerade förrättningar till 1859, endast ett laga skifte och ho diverse förrättningar, och en annan tjugu laga skiften och två diverse förrättningar, 6 Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 14. hade deremot en tredje landtmätare till påföljande året balancerat 134 laga skiften och '154 diverse förrättningar.
— Då en sådan ojemn fördelning af göromålen icke syntes motionären lämplig utan otvifvelaktigt skulle vålla, att den, som vore öfverhopad med göromål, hvilka det icke vore möjligt för honom att med tillbörlig noggrannhet och ordentlighet fullborda, måste försumma eller uppskjuta en mängd förrättningar, till skada för dem, som anlitat honom, äfvensom för honom sjelf; har motionären, till afhjelpande af dessa olägenheter, föreslagit, att, då en eller flere jordägare gjorde ansökan om förordnande för landtmätare till förrättande af laga skifte, det borde öfverlemnas åt en ansvarig myndighet, efter motionärens förmenande helst Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, att, sedan förste Landtmätaren i länet blifvit hörd, bestämma, hvilken landtmätare vore till den ifrågakommande förrättningen lämpligast, antingen den sökanderne sjelfve åstundade eller någon annan, allt efter de kontrollerande upplysningar, som kunde erhållas, och med fästadt afseende derpå, huruvida en föreslagen förrattningsman vore af balancerade göromål urståndsatt att fullgöra skiftesförrättningen; dock att i fråga om andra smärre förrättningar borde förblifva vid hvad för närvarande stadgadt är; samt att Rikets Ständer måtte hos Kongl.
Majit i underdånighet anhålla, det föreskrifterna i Skiftesstadgan rörande detta ämne mätte i omförmälda syftning förändras.
Utskottet kan icke dela de af motionären sålunda uttalade åsigter.
Utskottets förmenande är det icke det inställsamma väsendet hos landtmätaren, som förskaffar honom de många uppdragen, utan lärer det väl kunna med visshet antagas, att de skiftessökande i en för dem så vigtig angelägenhet anlita den, hvars ådagalagda nit och skicklighet i sitt yrke framkallat förtroende för honom.
Men om så är förhållandet, skulle skiftessökande, hvilka i god tid vändt sig till en för duglighet känd och mycket anlitad landtmätare, på hvars åtgärd de måhända hellre vänta någon tid, än de äfventyra alt få att göra med en person, för hvilken de sakna förtroende, blifva, tvärtemot hvad motionären åsyftar, illa betjenade med ett stadgande, på grund hvaraf vederbörande ofta skulle nödgas att till förrättande af det sökta göromålet förordna den person, som för tillfället vore ledigast.
Otvifvelaktigt skulle ock, derest valet af förrattningsman ankomme förnämligast på länsstyrelsen, hvilken dervid sattes i nödvändighet att så jemnt som möjligt fördela landtmäterigöromålen, den sporre till framsteg och förkofran förslöas, hvilken förefinnes i den täflan, nu gällande stadganden i förevarande ämne aro egnade att framkalla.
Det synes derföre vara på goda skäl, som Skiftesförfattningarne föreskrifva, att jordägare icke må vägras att till landtmäteriförrättning erhålla den landtmätare de sjelfva begära, derest hinder deremot icke möter; och då härtill kommer, att samma författningar innehålla bestämmelser, genom hvilka det bör kunna förekommas, att skiftessökande genom landtmätares försumlighet tillskyndas skada eller lidande, i hvilket afseende må erinras, bland annat, att, oberäknadt den redovisningsskyldighet till General-Landtmäteri-kontoret, som det åligger landtmätarne att årligen afgifva, desse Sammans.
Lag- samt Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 14. 7 uro, jemlikt Kongl. Maj:ts för dem utfärdade nådiga Instruktion den i Maj 1827, ställde under tillsyn af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som, enligt 22 § i samma Instruktion, hafva ”rättighet och skyldighet alt vidtaga alla de åtgärder, som i ett eller annat afseende till landtmäteriförrättningars fortgång och behöriga verkställighet leda kunna och med gifna föreskrifter öfverensstämma, samt dervid tillse, icke allenast att de i ämnet gällande författningar efter deras rätta förstånd och mening må blifva följda och tillämpade, utan ock alt landtmätare sina skyldigheter med flit och noggrannhet uppfylla samt tillförordnade förrättningar, så fort ske kan, företaga och fullborda", äfvensom Kongl Maj:ts Befallningshafvande ega att i berörda afseende förelägga och låta utmäta vitén samt landtmätare till åtal befordra; så hemtar Utskottet af det nu anförda anledning alt afstyrka allt afseende å Herr von Knorrings ifrågavarande motion. 6 §:
Under förmenande, att orsaken dertill, att vid så många skiftesför rättningar ägolotterna blifvit utlagda i oformliga och obeqväma figurer, vöre att söka deri, att landtmätaren, huru skicklig han än vöre i att mäta, räkna ock rita, likväl icke ofta förstod sig på att plöja och så, samt till följd deraf mången gång rättade ägofigurerna blott efter sin egen beqvämlighet vid uträkningen, hvarigenom uppkomme en för jordens skötsel olämplig utläggning af ägoskiftena, i hvilken Ägodelnings-rätten, då fastställelse å kartan ifrågakomme, icke gerna kunde, enär ingen klagat deröfver, föreskrifva den rättelse, som uppenbarligen behöfdes, men hvilken skulle föranleda till stora rubbningar i skiftet och till dermed förenade dryga omkostnader; har Anders Wilhelm Uhr väckt förslag derom, att en agronom måtte, der det sig göra lät, biträda vid planläggningen för laga skifte, eller, der sådan person icke funnes inom ett län antagen, någon skicklig landtbrukare för enahanda ändamål i stället förordnas.
Då afsigten med stadgandet i 2 Kap. G § Skiftesstadgan: att ”vid alla landtmäteriförrältningar, dervid andras än sökandens rätt är i fråga, skola tvänne i jordbruk kunniga och erfarne gode män tillstädes vara”, hvilka äga att, påsatt stadgan i öfrigt föreskrifver, vid nämnde förrättningar biträda, (dervid, jemlikt 6 Kap. 3 §, i alla de frågor, rörande hvilka förrättningsmännen hafva beslutande rätt, dessa gode mäns förenade mening gäller framför landtmätarens), tydligen just är densamma, som motionären tillkännagifvit, att nemligen vid skiften och andra förrättningar måtte göra sig gällande de insigter i jordens rätta skötsel och den erfarenhet beträffande vilkoren derför, som icke kunde förutsättas alltid finnas hos landtmätaren; men för detta ändamål det icke synes behöfligl, att biträdet fullgjort hvad som för vinnande af anställning såsom länsagronom erfordras, kan 8 Sammans.
Besv. och Ekon.-Utskallets Betänkande M 14.
Utskottet desto mindre biträda motionärens mening i detta fall, som någon klagan, så vidt Utskottet har sig bekant, icke försports öfver otillräcklighet i allmänhet af de till gode män använde personers insigter i antydda hänseenden; utan hemställer Utskottet, att denna motion icke må vinna bifall.
Vid 5 Kap. 3 § är af Herr Wahlbom och af Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län anmärkt, att i denna § saknades föreskrift beträffande tiden, inom hvilken tvist borde genom stämning anhängiggöras om en icke fastställd rågång, rörande hvilken förening icke kunnat träffas; hvaremot i i § af samma Kap. sådan föreskrift fanns meddelad, när tvisten gällde förut fastställd rågång, om hvilken tvetydighet uppstått.
Då det likväl, efter motionärernas förmenande, vore af lika vigt i det förra afseendet som i det sednare, att tiden för klandertalans anställande vore bestämd, på det att den delägare, som funne sin fördel vid att lägga hinder i vägen för laga skifte eller för bestämmandet af en rågångs rätta sträckning, icke måtte godtyckligt kunna uppehålla annans rätt härutinnan, helst det icke lät sig göra, om laga skifte vore i fråga, att detsamma verkställa förr, än gränserna för skifteslagets område voro bestämda; hafva sistbemälde motionärer yrkat, att vid ifrågavarande § i Skiftes-stadgan måtte fogas den föreskrift: alt stämning om den stridiga rågången bör, vid talans förlust, anhängiggöras i stad inom två månader och å landet till det ting, som infaller näst efter två månader efter den dag, då jordägarne bevisligen erhållit karta och protokoll öfver rågångsförrättningen.
Häremot får erinras, att då i det fall, hvarom 4 § handlar, eller att rågång, med sina stadfästade eller å ömse sidor godkända märken, redan är bestämd, ehuru någon tvetydighet om dess rätta sträckning uppkommit, landtmätaren har att uppgå densamma efter den sträckning, han kan finna vara den rätta, och deröfver upprätta karta och protokoll; så har derigenom vunnits en bestämning, hvilken, i händelse ingen deremot fullföljer klander, kan tjena till efterrättelse; hvaremot, i den händelse 3 § afser, eller att ingen fastställd eller godkänd rå skilnad finnes, och i hvilket fall landtmätaren måste å kartan affatta och beskrifva samtlige tvistande parters pretenderade skiljolinier och råmäken, utan att blifva i tillfälle att öfver tvistefrågan afgifva eget utlåtande, något resultat icke skulle vinnas deraf, att ingendera parten inom en viss förelagd tid anhängiggjorde talan om rågången, enär frågan om den rätta ägoskilnaden, sedan berörde tid vore försuten, likafullt befunne sig på samma punkt som förut, och påföljden ”talans förlust"
Lag- sami Allm. Bese.- och Ekvn.-Ulskotlels Betänkande M 14. 9 förlust’’ hade inträffat lika väl för den ena parten, som för hans motpart.
Icke heller kan, såsom motionärerne yttra, den enes rätt sägas blifva uppehållen af den andre, enär det står honom fritt att instämma saken så snart han behagar; hvaremot det icke är den enes skyldighet mera än den andres att i saken blifva kärande.
Något vidare lärer icke behöfva andragas för att ådagalägga olämpligheten af inolionärernes ifrågavarande förslag, hvilket Utskottet alltså anser böra lemnäs utan a/seende. 6 Kap. 2 §: