Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den föregående omständigheten, att^ jag ej varit medlem af Constitutions-Utskottets Första Fördelning, der Utlåtandet öfver Tryckfrihets-Förordningen blifvit beredt, och den sedermera inträffade tillfälligheten af en sjukdom, som hindrat mig att äfven vid Utskottets sammanträden in Pleno deltaga i öfverläggningarna och besluten, äro orsaker, hvarföre det jag nu arnar få den äran att anföra är oberättigadt till all inflytelse på Utskottets tillstyrkanden, hvilka jag dessutom blott genom berättelser känner: och jag förbehåller mig således blott att i Högl.
Constitutions-Utskottets Protocoll få, för min egen tillfredsställelse, följande mitt yttrande förvarade Bilaga T till Mern.
N:o 3. 401 Till en början utbeder jag mig få nämna, det jag alltsedan före denna Riksdags början varit enskilt öfvertygad om tillvarelsen af det förslag att begagna Grundlagarnes fullkomliga tystnad om en särskilt method för afgörandet af Constitutions-frågor till att, i händelse tonen bland Riksens Ständer skulle det medgifva, afgöra, äfven med sådana förändringar, som innebure nya frågor, Constitutions-Utskottets livilande Betänkande öfver Tryckfrihets-Förordningen, efter den analogi, som 56 § Reg.- Formen erbjuder den skicklige inför alla deras ögon, som icke inse, att denna analogi, i allt annat tillämpelig, är det, emot 81 §:s förbud, alldeles icke till förändringar af nyssnämnde beskaffenhet.
Till detta ändamåls vinnande har behöfts, att det i vägen liggande förslaget om ett särskilt sätt för Constitutionella frågors behandling skulle, i fall det först företoges, icke af samteliga Riks-Stånden återremitteras, då, efter utarbetning och antagande af ett förbättradt förslag genast vid denna Riksdag, säkerhet i afgörandet och lugn i sinnena hade kunnat vinnas, utan åtminstone af något Riks-Stånd alldeles afslås.
Det har verkeligen blifvit afslagit' af tvänne; och preliminair-delen af afsigten är således vunnen.
Rättvisan fordrar likväl härvid af mig det tillägg, att denna plan var enskilt, och kom icke från Regeringen.
Jag önskar på det uppriktigaste, att genom tidiga öfverenskommelse!’ alla de misshälligheter inom Riksens Ständers Plena, som 56 och 81 §§:s ställande mot hvarandra kunna alstra, måtte kunna förekommas; ty enighet i sinnena är kanske i närvarande tidpunkt mer än i någon nödvändig.
Imedlertid kan denna min önskan möjligen gå förlorad, och, efter som jag kunnat fatta sakernas närvarande förhållande, är det icke utan sannolikhet, att Riksens Ständer i sina Plena, genom det öfvertag, som ett större röstetal måste hafva öfver ett mindre, möjligen torde i sina beslut öfver TryckfrihetsFörordningen äfven inbegripa verkligen nyväckta frågor.
Deremot äger ett Utskott ingen talan: besluten äro Riksens Ständers ensak.
Men hvad jag i afseende på det nu färdiga Betänkandet finner mig skola hafva önskat, är, att Constitutions-Utskottet måtte hafva denna gången framgått i samma raka förhållande, hvarifrån någon afvikelse tillförene icke finnes, det vill säga icke mer än någonsin förr hafva innehållit roed den upplysning, att 402 Riksdagen 1812. ibland de mångfaldiga frågorna i Betänkandet några få, och som jag tror blott en eller annan nyväckt finnes.
Jag vet, att praxis icke bör vara Lag.
Jag vet, att intet lagstadgande bestämdt ålägger Constitutions-Utskottet att inför Riksens Ständer uppgifva, hvilka frågor äro hvilande eller nya.
Men jag vet ock, att ett sådant stadgande saknas endast af det skäl, att ingen Lag behöfver föreskrifva, hvad ett rent begrepp om allmänna ärenders behandling af Utskott sjelfmant dicterar.
Jag tror, att för Riksens Ständer äro deras Utskott detsamma, som för Konungen Dess Stats-Råd och öfrige Embetsverk — rådgifvare, vägledare, upplysare: ingenting mer, men detta fullständigt; och sådant af det skäl, att, likasom Konungen genom sin egenskap af En, äro Riks-Ståndens Ledamöter genom egenskapen af sin talrikhet oförmögne både att känna och att erindra sig om allt.
Jag tror, att det således är hvarje
Utskotts åliggande att framställa helt hvarje ärendes skick, som det har att behandla.
Jag tror, att en ohel framställning i synnerhet då är oriktig, när förtigenheten kan missleda eller användas att missleda begreppen till att anse för saker af samma beskaffenhet dem, som bära en alldeles skiljaktig stämpel, och ännu mer, när skiljaktigheten är till den grad, att derigenom slutbehandlingen af den ena är af Lagen förutsatt vara alldeles stridig mot slutbehandlingen af den andra.
Efter en fullständig angifning och efter ärendets i öfrigt noggranna behandling står ett Utskott fullkomligen klanderfritt inför Riksens Ständer och, hvad mer är, inför sig sjelf, der, men ock ej förr, upphör dess åliggande; allmänna omdömet, sålunda beredt att klart fatta, afgör sedan ärendet efter sin vilja, och den rättskaffens medborgaren underkastar sig densamma, vore den ock icke hans.
Jag upprepar, att jag inser det denna anmärkning är oberättigad till all inflytelse på Constitutions-Utskottets Utlåtande.
Ehuru obetydande den således är i detta afseende, har det likväl ej varit i afseende på mig sjelf likgiltigt att få framställa den.
Det gifves en publik, som är mycket inskränkt, men mycket aktningsvärd, och det kommer en tid efter ögnablickets, hvari man dväljes, hvilkas omdömen jag för min del värderar högt öfver allt det populära medhåll, som skickligheten kan i den närvarande stunden förvärfva sig: och det är tiU deras Bilaga T till Mein. N:o 3.
403 pröfning jag önskar få min nu gjorda anmärkning förvarad.
Beträffande hufvudsaken, eller ämnet för Constitutions-Utskottets Betänkande, anhåller jag blott få nämna en omständighet.
Vid 1809 års Riksdag, då TryckfrihetsLagen först tillskapades, yttrade Constitutions-Utskottets nuvarande Secreterare för mig sin tanke vara, att i detta Land Dagblad och Veckoblad ännu behöfde till en viss grad vara stälde under Regeringens police-uppsigt.
Jag tillstår, att jag ej då fann denna tanke riktig.
Jag ville ej föreställa mig det, som sedan inträffat, jag trodde ej, att Tryckfriheten någonsin hos oss skulle få att beskaffa med en så låg retsamhet å ena sidan och en så eländig retlighet å den andra.
Jag rättar således ett misstag, då jag härmed instämmer i Högl.
Constitutions-Utskottets tillstyrkande, så vidt det rörer den hufvud-idée, att Dag- och Veckoblad böra stå under Regeringens tillsyn, och anhåller äfven för detta mitt förklarande om ett rum i Constitutions-Utskottets Protokoll. Herr Grefven och Ordföranden:
Jag hade äfven trott, att det hörde till sakens utredande att skilja frågorna imellan.
Men då Riksens Ständer ej antagit Constitutions-Utskottets vid förra Riksdagen afgifne Betänkande om Grundlagsfrågornas behandlingssätt, så har Utskottets pluralitet ej ansett sig nu kunna välja imellan 56 och 81 §§:s olika föreskrifter.
Herr Doctor Wijkman:
Man har ej ansett eller trott, att öfver hvad 2:ne
Stånd således afslagit Constitutions-Utskottet ej skulle äga att uppgifva ett annat förslag, som vid nästa Riksdag kunde antagas.
Herr Kammarherren Silverstolpe:
Om mitt yttrande togs i motsatt mening, så blef jag orätt förstådd.
Herr Öfver-Intendenten Edelcrantz fann tvetydighet vara imellan de båda §§.
Herr Doctor Wijkman: Kammarherren
Silverstolpes personliga närvaro hindrar mig att anföra så väl mitt som Beredningens yttrande i afseende å dess förklarade förtroende till Herr Kammarherren Silverstolpe vid anhållan om dess åtgärd till redaction af ett nytt project om Constitutionella måls handterande.
Jag tror, att, om ett nytt project helt och hållet göres af en sådan Leda - 404 Riksdagen 1812. mot, det skulle blifva fullkomligare, och då man under föregående Riksdagar haft en lycklig erfarenhet af Herr Kammarherrens nitiska och förtjenstfulla bemödanden i afseende på våra Grundlagars stiftande, så har 2:dra Fördelningen ansett sig icke kunna med större förtroende anmoda någon annan än Herr Kammarherren att i förevarande ämne utarbeta ett nytt förslag; hvilket jag nu för Utskottets Plenum får den äran tillkännagifva.
Utskottet förenade sig i en dylik anmodan till Kammarherren Silverstolpe.
Bilaga U till Mern.
Ständers Constitutions- Utskott den 23 Junii 1812.
Herr Grefven och Ordföranden tillkännagaf, att Utskottet nu vore sammankalladt för att öfvervara justeringen af senare Plenorum-Protocoll, tillika med åtskilliga Ledamöters till Protocollet för d. 19 Junii afgifne särskildte meningar, hvarefter justerades Protocollerne för d. 10, 17 och 19 Junii.
Företeddes och upplästes den i enlighet med Constitutions-Utskottets förra Betänkande författade redaction af Tryckfrihets-Förordningens 5 §, då till undanrödjande af det missförstånd, som uppkommit om Utskottets redan tagne beslut att såsom Alternativ till Riks-Stånden öfverlemna de tvänne olika meningar, som, vid frågan om rättegångssättet i Tryckfrihetsmål, bland Utskottets Ledamöter varit rådande, Utskottet, • uppå derom af Herr Grefven och Ordföranden väckt motion, förklarade, att Alternativen bestå deri: att i det ena fallet antagas de 5 första Morn., i det senare, att §:n begynner med det öde; samt att, om Juryn bifalles, 5 § 8 Morn. börjar med: »Sedan Nämndens Utlåtande således» etc., men i annat fall: »Vid Underrätt pröfve och afgöre Domaren saken, men underställe sitt Utslag» etc, Bilaga U till Mern.
N:o 3. 405 Herr Grefven och Ordföranden framstälte till Utskottets afgörande, om de af åtskillige Ledamöter afgifne särskildte yttranden genom Protocolls-Utdrag borde Stånden meddelas.
I anledning hvaraf Herr Borgmästaren Ullberg anmärkte, att det redan nog vidlöftiga Betänkandet ej härigenom borde ökas, då hvar och en af Utskottets Ledamöter inom sitt Stånd ägde tillfälle att anföra, hvad han under Utskottets öfverläggningar i ämnet ■'förut yttrat.
Med afseende hvarå Utskottets tillstädes varande Ledamöter beslöto, att inga särskildta meningar skulle Betänkandet till Stånden åtfölja; Herr Biskoppen Faxe såsom frånvarande likväl obetaget att, på hvad sätt Herr Biskoppen ansåg tjenligast, låta sitt anförande komma till Ståndens kännedom. 406 Riksdagen 1812.
Memorial angående inrättande af Jury i Tryckfrihetsmål.
Hos Constitutions-Utskottet har vid granskningen af det vid förra Urtima Riksdagen föreslagna rättegångssätt i Tryckfrihetsmål de mest olika meningar uppstått, så väl öfver dess lämplighet i allmänhet, som öfver den föreslagne Nämndens sammansättning och de fall, vid hvilka den borde tillkallas.
Då vid framställningen af frågan om Nämndens användbarhet i Tryckfrihetsmål, eller om det gamla rättegångssättets bibehållande, 2:ne Stånd stadnat emot två, blifva enl. 38 § Riksdags-Ordningen båda meningarne såsom alternativer de resp. Riks-Ståndens afgörandeD härmedelst hemstälte.
A ena sidan har för Juryns antagande förekommit: att Tryckfrihetsmål äro i allmänhet mera moraliska än materiella förbrytelser; att de nästan förutsätta omöjligheten att igenom blotta Lag-formler kunna bestämmas; att ord sådana som hädelse, lasteligt yttrande, förgripelig, smädelig, skändelig, förolämpande, vrängda framställningar m. fl., hvilka uti Tryckfrihets-Förordningon förekomma och der äro oumgängeliga, allesammans äro af den egenskap att åt - Memorial N:o 4.
407 minstone i de flesta fall fordra en ny definition för att med den bestämdhet kunna tillämpas, som Lagens bokstafliga tolkning skulle erfordra; att dessutom det gifves framställningssätt, så väl igenom allusioner och allegorier som igenom ironiens nyttjande, hvilka omöjligen af någon
Lag kunna i förhand på ett bestämdt sätt utmärkas; att, så väl i anseende till de förra som i synnerhet till dessa senare, omfattningen af Domarens åtgärd alltid blir mera inskränkt än den utaf en Jury eller Nämnd, hvilken, efter skedd undersökning och målets i laglig väg gjorda utredande, ägde att med afseende på Lagens föreskrifter förena det blotta naturliga omdömets anvisning vid pröfningen af Skriftens syftning; att en sådan Jury, enär den skulle för brottslighetens bestämmande äga ett friare utrymme, skulle äfven med detsamma afskära möjligheterne till undanflygter och förkorta rättegången, men skulle också, genom sin sammansättning och dess för hvarje särskilt fall gjorda tillkallande, för den oskyldige framställa en säkrare tillflygt och ett starkare hopp om ett opartiskt bedömmande.
A andra sidan har emot Juryns antagande blifvit anfördt: att inrättningens nyhet gjorde den i allmänhet uti vårt Fädernesland mindre lämplig; att i synnerhet svårigheter skulle yppas att finna personer, som ägde vilja och skicklighet att med ett sådant ärende sig befatta; att om Juryns åtgärd för vissa fall kunde anses tjenlig, vore den det likväl visserligen icke i alla eller i de flesta; att derföre dessa borde bestämmas eller till
Domarens pröfning öfverlennäs att en Jury, när han så för nödigt funne, tillkalla; att för öfrigt Svenska Lagskipningens 408 Riksdagen 1812. tillstånd vore sådant, att, när den å ena sidan lemnade åt
Domarens pröfning allt skäligt utrymme, skulle den å den andra tillräckligen försäkra både den oskyldiges värn och den brottsliges bestraffning, och att derföre intet skäl funnes att införa ett nytt och af erfarenheten ej bepröfvadt rättegångssätt.
Då Constitutions-Utskottet nu således fullgjort sin pligt att dessa båda meningar till sina hufvudsakeligaste grunder framställa, får det härmedelst äran att pröfningen af så väl den ena som den andra till Rikets Ständer vördsamligen öfverlemna.
(De alternativa förslagen förekomma i bilaga A till Memorial N:o B, sid.
282 o. följ. bär ofvan).
Memorial N:o !>. 409 N:o 5.
Memorial angående det Utskott till hvilket höra hänvisas dels Herr von EchsUdts motion om erläggande af Passevolanceafgift i stället för rotarnes vid den Indelta Arméen förbindelse att förse soldaten med släpmundering, dels ock Friherre Stael von Holsteins motion angående jemkning af Knekte-Contracterna öfver hela Riket.
Sedan Constitutions-Utskottet genom Protocolls-Utdrag från Högloft.
Ridderskapet och Adeln af den 9 Julii blifvit underrättadt, att tvänne Stånd, nemligen Ridderskapet och Adeln och Borgare-Ståndet, samt Preste- och Bonde-Stånden stadnat emot hvarandra i fråga om remiss af tvänne hos Ridderskapet och Adeln väckta och till Passevolance-Utskottet remitterade motioner, den ena af Herr von Echstedt, om erläggande af Passevolance-afgift, i stället för rotarnes vid den Indelta Arméen förbindelse att förse soldaten med Släp-monderingar, den andra af Friherre Stael von Holstein, att Riksens Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet tillstyrka en sådan jemkning i Knekte-Contracterna öfver hela Riket, hvarigenom billiga afgifter till lika belopp med rätt 18 - 410 Riksdagen 1812. visa kunde alla rotar lika affordras; fann Utskottet, så val i följe af ämnenas beskaffenhet, som i anledning af de af tvänne Stånd gjorde remisser, då deremot de andra tvänne Stånden ingen remiss beslutit, lämpligast, att dessa bägge frågor skulle till det för Passevolance-frågans beredning nedsatte särskildta Utskott hänvisas; hvilket Constitutions-Utskottet härmedelst får Riksens Höglofl.
Ständer vördsamt tillkännagifva, Örebro den 10 Julii 1812.
J. A. Tingstadius. J. P. Sandberg. A. And:son-Aberg. G. A. Silverstolpe.
Bilaga till' Meni. N:o 5.
Utdrag af Rrotocollet hållet i Riksens Höglofl.
Ständers Constitutions- Utskott den 10 Julii 1812.
Upplästes Utdrag af Ilöglofi.
Ridderskapet oell Adelns Protocoll för den 9 dennes, med tillkännagifvande att en Motion af Herr von Echstedt, Elias, om erläggande af Passevolance-afgift, i stället för rotarnes vid den Indelta Arméen förbindelse att förse soldaten med Släpmonderingar, sa,mt ett förslag af Friherre Stael von Holstein, att Riksens Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet tillstyrka jemkning af Knekte-Contracterna öfver hela Riket, så att billiga afgifter till lika belopp kunde alla rotar affordras, blifvit af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. Borgare-Ståndet Bilaga till Mern.
N:o 5. 411 remitterade till Passevolance-Utskottet, men att Hedervärda Bonde-Ståndet och Högvördige Preste-Ståndet förklarat sig icke i denna remissen instämma.
I anledning hvaraf och då 2 Stånd stannat emot 2, Ridderskapet och Adeln hänvist densamma, enligt 44 § Riksdags-Ordningen, till Constitutions-Utskottets afgörande.
Enligt den åberopade §:n tillhörer det Constitutions-Utskottet att afgöra, hvarthän frågorna skola remitteras.
Till hvilket Utskott remissen ock måtte ske, så skall saken utarbetas, hvadan hänvisningen i det afseendet torde vara mera likgiltig; men som ämnena hafva mycken gemenskap med dem, som af Passevolance-Utskottet blifvit behandlade, så hemställer jag, om de icke kunde dit förvisas.
Imedlertid får jag fästa Utskottets uppmärksamhet derpå, att här äro 2:ne särskildta ämnen i fråga, hvaröfver vi skola särskildt besluta.
Hvilken proposition efter någon öfverläggning af Utskottet bifölls.
Och skulle de respective
Stånden om detta beslut vördsammeligen underrättas genom Memorial, som uppsattes och genast justerades.
412 Riksdagen 1812.
Memorial med hemställan till Riksens Ständer att hittills uppskjutna Grundlagsfrågor, sorn icke redan vid denna Riksdag blifvit upptagne eller vunnit handläggning, skola till nästa Riksdag blifva hvilande.
Till Constitutions-Utskottet hafva inkommit ifrån Högvördige Preste-Ståndet, Välloflige Borgare-Ståndet och det Hedervärda Bonde-Ståndet Protocolls-Utdrag, innehållande de respective Ståndens beslut att under detta Riksmöte, blott med tvänne af Borgare-Ståndet gjorde undantag, icke ytterligare befatta sig med Grundlagsfrågors upptagande och afgörande.
Af denna anledning, äfven som af den, att Riksdagen nu nalkas sitt slut, och att det åligger ConstitutionsUtskottet att samla och uppgifva, hvilka frågor rörande förändring i Grundlagarne enligt föreskrift äro beredda att, såsom ifrån denna Riksdag hvilande på bordet till den nästa, då kunna afgöras, på det att de i Riksdagsbeslutet må kunna antecknas, har Constitutions-Utskottet trott sig böra vända sig till Riksens Högloft.
Ständer med vördsam förfrågan, om icke Riksens Ständer täcktes förena sig i det beslut, att alla hittills uppskjutna Grundlagsfrågor, ■ Bilaga till Mern.
413 sorn icke redan vid denna Riksdag blifvit upptagne eller vunnit handläggning, skola till nästa Riksdag blifva hvilande och då kunna till pröfning förekomma.
Örebro den 28 Julii 1812.
J. A. Tingstadius. J. P.
Aberg A:son. G. A.
Utdrag af Frotocollet hållet i Riksens Högloft.
Ständers Constitutions-Utskott den 28 Juiri 1812.
Upplästes Utdrag af Högvördige Preste-Ståndets Protocoll för den 21 Julii, innehållande att Preste-Ståndet, i anledning af Borgare- och Bonde-Ståndens beslut om Grundlagsfrågors uppskjutande, äfven för sin del beslutit, för påskyndande af innevarande Riksdags slut, att alla före detta Riksmöte väckta och ännu icke afgjorda Grundlagsfrågor må under loppet af denna Riksdag blifva hvilande.
Upplästes Utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets Protocoll för den 21 Julii med tillkännagifvande, att Ståndet ej kunnat bifalla de af Vällofl.
Borgare-Ståndet gjorda undantag af 81 § Regerings-Formen och 14 § Riksdags-Ordningen från beslutet om alla ännu icke upptagne eller behandlade Grundlagsfrågors uppskjutande till nästa Riksdag, utan förblifver Bonde-Ståndet vid dess förr fattade beslut oförändradt.
Herr Grefven och Ordföranden erindrade, hurusom 2:ne Stånd ovilkorligen, och det 3:dje, med 2:ne undan - 414 Riksdagen 1812. tag, beslutit att vid detta Riksmöte icke vidare befatta sig med Grundlagsfrågors upptagande och behandling, samt att Höglofl.
Ridderskapet och Adeln ännu icke derutinnan instämt; men då Riksdagen nalkas sitt slut, och det åligger Constitutions-Utskottet att till införande i Riksdagsbeslutet uppgifva, hvilka Grundlagsfrågor, som ifrån denna Riksdag hvila, beredda till afgörande vid den nästa, så hemstälde Herr Grefven och Ordföranden, huruvida Utskottet skulle anse nödigt att hos RiksStånden göra förfrågan, om de icke ville enhälligt instämma i Högvördige Preste-Ståndets och Hedervärda Bonde-Ståndets beslut.
Då Utskottet sådant biföll, uppsattes och justerades följande Memorial (intaget här ofvan).
Memorial N:o 7. 415 N:o 7. Memorial i anledning af den af Riksens Ständers Justities-Ombudsman i dess Embetsberättelse väckte fråga om meningen af 25 § Regerings-Formen.
Till Constitutions-Utskottet hafva samtelige Riks-Stånden remitterat den delen af Riksens Ständers Justitige-Ombudsmans Embetsberättelse, som angår meningen af 25 § Regerings-Formen, om hvilken han förmäler fråga hafva uppstått, huruvida den deruti Konungen tillagde höga rättighet att i brottmål göra
Nåd borde sålunda förstås, att samma rättighet icke kunde sträckas till eftergift af andra böter än Kronans andel i desamma; en mening, den Justitieombudsmannen uppå anförde skäl och slutledningar anser stridande emot §:ns tydeliga innehåll.
Constitutions-Utskottet har vid remissernas emottagande funnit, att Riksens Höglofl.
Ständers Justitie-Ombudsman endast anfört sina enskildta tankar i ämnet, utan att yttra någon tvekan om §:ns ordaförstånd eller dervid begära någon åtgärd, och har Constitutions-Utskottet derföre ansett sig ej böra upptaga detta ärende till pröfning, örebro den 28 Julii 1812.
Härmed följa ;3 bilagor (A—C). 416 Riksdagen 1812.
N:o 7. Utdrag af Riksens Ständers Justitice-Ombudsmans Riksdagsberättelse vid Urtima Riksdagen i Orebro 1812.
Fråga har uppstått, huruvida 25 § af RegeringsFormen och den deruti Konungen tillagde höga rättighet att i brottmål göra
Nåd borde sålunda förstås, att samma rättighet icke kunde sträckas till eftergift af andre böter än Kronans andel i desamma.
Förklaring synes då först äga rum, när olika följder kunna dragas af Lagens icke nog bestämdt uttryckta mening; men då dess bokstaf är tydelig och klar, der allmänt vedertagna begrepp om Nåd, brottmål och straff ännu mera stadga begreppen om dess klarhet, der synes föreskriften vara tydelig och verkställbar efter en och samma princip utan behof af förklaring.
Af sådan beskaffenhet synes mig innehållet af ifrågavarande § vara.
De tillägg i densamma efter orden: i brottmål göra Nåd, att mildra lifsstraff, återgifva ära, och till Kronan förverkadt gods, kunna ej anses såsom inskränkningar, eller definitioner öfver hvaruti Nåderättigheterne egenteligen bestode.
En sådan mening hade fordrat en helt annan construction såsom till exempel:
Konungen äger att i brottmål göra sudan
Nåd, att han kan mildra lifsstraff etc.
Till ytterligare ådagaläggande af §:ns klarhet tjenar anförandet om allmänna begreppen om
Nåd och straff.
Hvad är Nåd i brottmål?
Förskoning från straff.
Hvad är böter?
Straff — således måtte Konungen af Nåd kunna förskona från böter.
Man förbiande ej här böter med skade-ersättning.
Denna sednare innefattar allt, hvad Lagen under namn af skadestånd så väl i afseende på person som egendom stadgat.
Allt sådant har icke egenskap af straff, utan är en moralisk skyldighet, hvilken skiljer sig deruti från böter, att dessa ej blifva proprietet, förr än Utslag vunnit laga kraft och Konungen Nådansökning afslagit.
Icke heller kunna böter komma under namn af förverkadt gods, ty derom uppstår först fråga i anledning af sådane grofva Bilaga B till Mein. N:o 7. 417 brott, om hvilka 4 och 6 Capitlen Missgeruings-Balken handla.
Riksens Högloflige Ständer torde således upplyst finna denna § vara af så tydelig beskaffenhet, att den hvarken tarfvar förklaring, förändring eller tillägg.
N:o 7. Utdrag af Frotocollet hullet i Riksens Höglofl.
Ständers Constitutions-Utskotts Andra Fördelning den 12 Junii 1812.
Föredrogs den af Riksens Ständers Justitire-Ombudsman i dess Embetsberättelse vid denna Riksdag väckta och af samtelige Riks-Stånden till Constitutions-Utskottet remitterade fråga: »Huruvida 25 § af Regerings-Formen och den deruti Konungen tillagde höga rättighet att i brottmål göra
Nåd borde sålunda förstås, att samma rättighet icke kunde sträckas till eftergift af andra böter än Kronans andel i desamma».
I anledning hvaraf Justitise-Ombudsman anför:
Att förklaring synes då först äga rum, när olika följder kunna dragas af Lagens icke nog bestämdt uttryckta mening; men då dess bokstaf är tydelig ock klar, när allmänt vedertagna begrepp om Nåd, brottmål och straff ännu mera stadga begreppen om dess klarhet, der synes föreskriften vara tydelig och verkställbar efter en och samma princip utan behof af förklaring; och af sådan beskaffenhet anser han innehållet af ifrågavarande § vara.
Till ytterligare ådagaläggande hvaraf Justitue-Ombudsman anför allmänna begreppen om Nåd och straff: