Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
AXELSON (stryker sig med armen öfver pannan).
30 JÄGER (söker draga honom till en stol).
Du må-
ste åtminstone sitta ner en stund -- vill du ha ett glas vatten, eller vin kanhända?
AXELSON (stretar emot).
Hjertlig tack för er
välmening; men hvarken vin eller vatten släcker min törst -- -- (fattar ånyo Jägers hand), svär vid er mors minne, om hon var er kär -- en mor är dock mycket här i verlden -- hvad är en far? -- en far kan inte en gång beskydda sitt enda barn, om han också vore så stark, att han kunde bära jorden på sina skuldror. -- Ja, svär att beskydda mitt arma
(störtar till Jägers knän och omfattar dem) mitt olyckmindre förtjent sin olycka, än hon.
liga barn -- henne och kanske äfven en annan, som JÄGER (söker fruktlöst uppresa Axelson, i det han
mottager paketet).
Axelson! vid min själs salighet, vid min mors minne, svär jag, att göra hvad du vill, men --
ni har svurit! -- en djefvul dödades dervid i mitt sargade bröst!
AXELSON (uppstigande).
Lofvad vare Gud! --
upplysa mig om --
Menniska! du blir förfärlig! du måste AXELSON.
Upplysa er! -- innan morgondagens
slut vet ni allt -- gå till Anna -- säg henne -- nej ställe -- ni mins ju den der natten -- ha, ha! --
säg henne ingenting -- -- Hon bor qvar på samma förbannelse öfver den natten! -- många djeflar släpptes lösa då! -- herre!
ni har svurit! hvad behöfver jag mer! -- och vare sedan Gud med er i alla era
lifsdagar! (går med stora steg till dörren, men vänder
31 hastigt om till Jäger, fattar hans båda händer och trycdar ut.)
ker dem våldsamt till sina läppar, hvarefter han skynJÄGER (stirrande efter honom).
det här! -- hvarföre störtade han ut så der! --
hvarför förbannade han den der natten! (slår sig för och springer ut.)
pannan.)
Skulle det vara möjligt! (fattar sin hatt _______
Förändring till ett större, lysande rum hos Dahl med ingång från fonden och en dörr på sidan, divaner på hvardera sidan af fonddörren, ett större modernt bord försedt med gravyrer och böcker i
granna band.
Ofvanom bordet från taket nedsamma vägg står en värja.
hänger ett klocksnöre med förgyldt handtag.
DAHL. EN BETJENT.
och med hatt på hufvudet).
Fördömdt väder! -- sätt in hästarne i stallet, men sela inte af dem -- om en timma skall jag ut igen -- det bär af till friherrinnans -- jag ska' följa min fästmö och svärmor till konserten å Stora Börssalen.
DAHL (från fonden, i stor rundskuren slängkappa
herr Brukspatron sin morgonrock?
BETJENTEN (tager af Dahl kappan).
Befaller DAHL (kastande sig i en fåtölj).
Nej! -- det
börjar bli skumt -- tänd ljusen och sedan en cigarr.
-- Är Aftonbladet kommet än?
32 BETJENTEN (tändande ljusen).
Ja herr Bruks-
patron (räcker fram
Aftonbladet och några cigarrer på en liten silfverbricka).
DAHL (tänder cigarren och fattar tidningen).
hvad tyckte min gunstig herre om midda'n, som mina vänner gåfvo mig i dag? -- du fick väl något med af slefven, kan jag väl tro.
Blå porten sa', att det var ingenting mot när herr så fattiga på drickspengar, sa' de.
Gentilt var det, men flickorna på
brukspatron sjelf ställer till något, för alla andra ä' DAHL.
Så har jag då i dag tagit afsked af ung-
karlslifvet! -- det flöt bort i floder af champagne
och Chateaux margeau; men jag hoppas att inte heller det äkta ståndet ska behöfva stå på torra landet. för herr brukspatron och höll det der granna talet BETJENTEN.
När grefven proponerade skålen
om att herr brukspatron nu skulle lemna ungkarlarnes glada ring, för att böja sig under hymens rosenhusflickorna. bojor, fackla eller hvad det heter, så gräto alla värdsDAHL (skrattande).
Gjorde de det, de tokorna?
-- jag ska väl inte glömma bort dem för det. -- mö, kan jag förmoda.
Ge hit morgonrocken.
Nå du, de hade väl också sina glåpord om min fästBETJENTEN (sätter på honom morgonrocken).
Ajo,
de sa', att fröken visst var vacker, och att hon var (Åskan höres mullra på afstånd).
rik med, men att hon såg något gråtmild ut, sa' de.
33 DAHL.
Det börjar åska, hör jag -- tänk om
du glömt spänna upp suffletten, ditt nöt!
Skynda dig ner och kom upp när jag ringer.
(Betjenten går).
Scenen. men de begripa inte, de hvardagsmenniskorna, att nas blick lyfter oss till himmeln; men tåren i henfrån stolen och går af och an).
Så går jag då att bli DAHL (allena).
Gråtmild! -- kan väl vara! --
just deri ligger det pikanta af saken.
En skön qvinnes öga höjer oss till sjunde himmeln (reser sig upp en stadig man.
När en ungkarl njutit sig mätt på och gifta sig? -- och när man får en hustru, som är ung, skön och af hög börd, och dessutom har ett vackert säteri i ridikyln, så har man väl inte
lifvet, hvad annat har han väl att göra, än gå stad
spelt sina kort så illa heller.
-- Min söta Adelaïde de).
Stackars Jäger! -- det gör mig ondt om dig!
ska bli lycklig, det förtjenar hon (stannar grubblan-- jag skulle nästan häldre sett att det varit någon annan, som jag slagit ur brädet -- men hvem kan hjelpa det? -- när man, som du, ingenting har, bör man väl inte sträcka sina anspråk så högt heller -- -- (sätter sig).
Det kostade mig något besvär i algren!
(Det knackar på fonddörren).
la fall, men ju större motståndet, desto skönare sestig in! -- hvad är det för tassande på dörrn? --
det är visst någon af mina halfdruckna vänner från
Djurgården, som fått väderkorn på mitt Syrakusa-
34 vin, som jag fått hem i dag.
(Stiger upp och går till dörren).
Nå, kan du inte stiga in, din galning!
(Åskan höres starkare).
(inträdande, stannar vid dörren).
DAHL (viker några steg tillbaka).
Hvad vill du! vara igenkänd?
AXELSON (med låg stämma).
Har jag den äran DAHL (något förlägen).
Ja jag tror väl -- ah
det var sant det -- Axelson -- min vän Axelson-- välkommen -- tack för sist -- det var -- det var längese'n vi råkades.
Ja det var längese'n vi råkades. hvad sysselsätter du dig med i höst? har du börjat hur mår -- hur mår -- DAHL.
Hur står det till, min hedersvän? --
med din strumpväfnad än? -- men det var sant -- AXELSON.
Anna, menar ni, jo det är just för
hennes skull jag nu besöker er, herr brukspatron
(skjuter regeln för dörren och närmar sig Dahl).
Anna bekände i går -- allt -- förstår ni, herre? -- allt! -- hon ville det inte, ty midt i djupet af sitt elänmen hon måste det -- ja, herre, hon har bekännt allt! --
de ömmar ännu den arma qvinnan för sin bödel --
ter du nu vet allt, min vän, så låt oss tala öppet
DAHL (tänder orolig sin cigarr på ljuset).
Nå, ef-
35 och utan omvägar med hvarandra -- -- hvad fordrar du jag skall göra för din dotter? -- hvad skall jag göra för Anna? -- AXELSON.
Ingenting, min vän? sysselsätter mig med.
Jag har, som ni vet, varit AXELSON.
Ni frågade mig nyss, hvad jag nu
jernbärare om sommaren och strumpväfvare om vintren.
Nu har jag lagt bort dessa båda yrken, för att välja mig ett annat.
tre -- kan jag på något vis vara dig till tjenst så -- hvad är det för yrke du tänker välja? -- tänker bli -- mördare! --
Ett annat yrke? -- nå så mycket bät-
AXELSON (går närmare Dahl).
Jo, herre, jag DAHL (förskräckt).
Ha! (rusar till klocksträngen,
fattar i ringen, hvarvid densamma jemte snöret faller mot golfvet).
ka, som härnäst ljuder för er skull, finnes inte i
AXELSON (hånskrattande).
Ha, ha! -- den kloc-
detta hus -- -- den hänger i Clara kyrkotorn! -- dar till sidan, der värjan står, och drager den).
Menniska! är du från dina sinnen! (skynAXELSON (sliter värjan ur hans hand och bryter
itu den).
Det biter inte jern och stål på en jernbästar stumparne på golfvet). afsigt?
rare, när hans armar höjas af en förtviflad far!
(kaDAHL (skälfvande).
Olycklige! -- hvad är din AXELSON.
Att hålla mitt löfte! -- att strypa
dig, eländige!
36 DAHL (rusande till fönstret).
Hjelp! räddning! bordet, hvarvid ljusen falla omkull och släckas, så att himlen eller afgrunden ställde sig mellan oss båda! -- mördare! mördare! -- DAHL (flyende in i sidorummet).
Hjelp! hjelp!
AXELSON (fattar uti Dahl och kastar honom mot
det blir mörkt i rummet).
Ingen räddning, om också
(Axelson skyndar efter honom in i rummet.
Buller, liksom af tvenne brottande, höres från rummet.
Det blixtrar och åskar starkt.
Efter en kort stund, blir
det tyst i rummet, hvarefter Axelson utkommer, blodig om ansigtet och händerna, och går med stadiga steg till dörren, den han öppnar).
AXELSON. JÄGER
(inskyndande).
tron Dahl!
JÄGER (håller qvar Axelson).
Hvar är brukspaAXELSON (pekande på sidodörren).
Derinne.
blodig!
Hvad har skett? -- himmel! -- du är AXELSON (hånskrattande).
Det är rosten af litet
kallbräckt jern som jag kasserat (sliter sig lös och skyndar ut).
med förstördt utseende).
Rättfärdige Gud! hvad har jag icke upplefvat! _______
JÄGER (skyndar in i rummet, men utkommer straxt
En trakt invid Danderyds prestgård.
Scenen är ett nyss skuret rågfält, fullt med höga sädesskylar, dan nära avant-scen en lada med en dörr.
BONDFOLK AF BÅDA KÖNEN
hvarvid liar och refsor äro uppställda.
På ena si-
bete dels på trädstubbar och dels på stenar, ätande
(sittande efter slutadt ar-
qvällsvard ur hvar sin matsäck.
Några barn tumla hela denna scen).
omkring på marken.
Ljudet af koskällor höres under CHÖR.
Jag helsar dig fredliga flagga etc.)
När aftonens timmar framila, I skuggan af björk och af al, Hur ljufligt och tacksamt att hvila Bland landtligt oskyldiga nöjen -- Bland barnsliga lekar och löjen, Från mödan i skog och i dal!
har hälsan och vädret ä' som nu, så ska' vi väl köra in rågen.
Prostgåls gör en god skörd i år ...
EN BONDE.
Nästa måndag, om vi lefver och
Vårsäden ser inte heller så dålig ut, och här i Danderyd ä' det vackert öfverallt, Gud ske lof! -- Hur ä' det? har mjölkbudet kommit hem från stan' än?
38 EN BONDGUMMA.
På de här lördagsaftnarna BONDEN.
Mjölken betalar sig väl bra, kan jag GUMMAN. Ska fäla det, när arrendatorerna på
gör det sig icke så brådtom. fäla tro?
Nora och
Djursholm kan betala femti riksdaler och det i banko för hvar ko på året.
så kan en fäla komma ut me't.
Åjo, när en har tillgång på drank,
för när en slår mjölk i grädden och vatten i mjölken, så bli flaskorna snart fulla.
-- Vi få dricka bara vattnet vi.
Och tillgång på källvatten se'n --
Det går nog i Stockholmsboarna, mor!
GUMMAN. Men ä' det inte underligt att en ska BONDEN.
Allt går åt i brännerierna, ser j mor;
behöfva köpa säd på de här stora egendomarna?
men om det blir brist på brödfödan, så skaffar oss di förnäma herrarne undsättning af kronan.
tredje hand -- det märks nog på utmätningsauktionerna det. till i dag?
Men som vi få betala i andra eller
Har mamsell Anna på prostgåln setts GUMMAN. Hon gick nyss öfver gärdet derborBONDEN.
Hur länge har hon varit på prostGUMMAN. Tidigt i våras kom hon hit ut, för
ta -- hon såg inte för goliker ut, stackars flicka! gåln.
att dricka mjölkbrunn, för si hon ä' så ynklig, stac-
39 kars liten; men god ä' hon, som guld, för när dotter min, Brita, som j vet, far, för första gången gick fram till Herrans heliga nattvard i somras, så skinn, så blank att man kunde spegla sig uti'n -- det gjorde hon det.
gaf hon henne en splitter ny klädning af svart ängla-
allri ä' det annat med Stockholms-mamsellerna -- de måtte inte ha annat att göra de.
Hon har fäla sina hjertsorger, efter BONDEN.
Ska en gå och hänga läpp för det
Men hvarför ä' hon så sjuklig? --
hvad jag hört -- säkert ä' hon kär, stackars barn.
hela Guds långa dan -- inte ä' di kära på tocke sätt här på landet, vet jag.
Dä' fela med det som med nässel-
kåln.
När en plockar den, så bränner en fingrarna på sig, fast den smakar bra när den ä' väl lagad, ser j far, och för resten, så har hon ju hela tiden
gått i djupa sorgen efter far sin eller mor sin eller hvad det är.
Aldrig går hon ut nånstans, och den BONDEN.
Håcken häradshöfding?
laget, vet jag.
GUMMAN. Han, som håller tingena med SkeppsBONDEN. Han? -- det ä' en réel karl det -- enda som far till henne ibland, ä' häradshöfdingen.
nog känner jag honom alltid -- jag hade ett mål vid vintertinget.
Si det var på det sättet, att (man hör kommer der?
Smedsgesällen sjunga utom scenen).
Hvem ä' det som
40 Andra Scenen.
SMEDSGESÄLLEN
ryggen, vaxdukshatt, en påk i ena handen och ett par drucken).
(med en liten ränsel på
stöflor i den andra, inkommande i strumplästen; något GESÄLLEN.
Morjens, morjens, godt folk! -- BONDEN. Ä' det morgon nu? -- vi tycka det GESÄLLEN. Ä' det qväll? -- då måtte det vaBONDEN. Tack som frågar! -- det rifver af en
jag tror ni sitter och mojar er! -- ä' qväll vi.
ra sent på dagen -- hur står till?
dag i sender -- hvart barkar det i väg för mästarn nånstans?
rarne ä' jag alltid ute och ser mig omkring, för att sköta min hälsa -- nu tänker jag hälsa på i prestgålarna -- i synnerhet smeder -- för si prestens sta på sjelf, ser ni, och derföre så -- då? lilla!
GESÄLLEN.
Jag ä' ute och vandrar -- om som-
gåln -- herrar gesäller ä' alltid välkomna på presthästars ä' alltid illa skodda, för si det ska' han koGUMMAN. Tänker han dröja der öfver natten GESÄLLEN.
Öfver natten?
nej tack, jungfru GUMMAN (småskrattande).
Jungfru lilla! -- ser GESÄLLEN.
Jo nog ser jag det alltid, men man
han inte, att han har en gammal käring framför sig. kan väl vara jungfru för det -- gifta eller ogifta --
41 ä' detsamma -- flickor eller kärngar -- di ä' likadana allihop.
BONDEN. Nå, han kan ju stanna qvar på prestGESÄLLEN.
Det må fan stanna qvar här på
gåln -- herrskapet ä' ett så godt och gästfritt folk.
trakten! -- här spökar ju i hvar buske, så man kan bli galen! kar det?
GUMMAN med flere (trängande kring gesällen).
SpöGESÄLLEN.
Ja visst spökar det -- jag kan in-
te gå två steg utan att stöta på det.
-- Hvar gång jag varit tvungen att ta min skada igen -- och så har jag fått se spöket igen och blifvit nykter igen -- det kostar pengar att se spöken, må ni tro.
har jag blifvit nykter som en spicken sill -- så har
ten tjock karl med gult hår och röda ögon och ett flera gånger.
GUMMAN. Hur såg det ut?
Är det inte en li-
rep om halsen? mor Stina i grindstugan har sett det GESÄLLEN.
Hvad för slag? har det rödt hår
och gula ögon? nej min sköna! det ä' så långt som fyra på hvarandra hopsvessade bönder.
Han måtte sett galet, för gårdsrät-
taren på Nora, som hängde sig i fjol, var en kort och tjock karl.
gar hänga sej! -- jag trodde det bara var bättre folk som brukade det.
GESÄLLEN. Hvasa? -- brukar rättare och drän-
Det kunde ju vara ett annat spöke. de han det?
GUMMAN. Berätta oss hur det såg ut -- kän-
42 FLERE.
Berätta oss! det som kontenanserar mej, för se när det der spöket var i lifvet, så tog jag många rispar i sällskap med det.
Ja visst kände jag det, och d'ä' just
hette han?
GUMMAN med flere.
Hvem var det då? --hvad GESÄLLEN.
Har ni inte hört talas om Jernbä-
raren, han som i fjol höstas slog ihjel en Brukspatron med jernstången. med flit.
Slog ihjel honom!
Gjorde han det GESÄLLEN.
Nej, med jernstången, sa ja ju.
Det var en mycket stark karl, den starkaste jag sett -- näst mej, det förstås, för hjerta i min lilla svedda halfankare, den som tar i mej en gång, tar inte den och smaka på den! i mej för andra gången (visar händerna).
Lukta på BONDEN. Nå, han gick väl till döden? gick bara och dränkte sej.
För strax efter mordet, GESÄLLEN.
Nej, det gjorde han inte -- han
så gick han ner till Rosenbad -- dä' ä' ett mycket
beqvämt ställe för den som vill ta lifvet af sej, och
äfven för den som inte vill -- d'ä enkom bygdt för den orsaken skull, inga jernstänger som ä' en i vägen och en särskildt trappa, så man inte behöfver kasta sig utför och bryta halsen af sig.
nå, nå!
GUMMAN (otåligt).
Nå, nå, än se'n då? -- GESÄLLEN.
Bryt inte af mig, madam, för den
kurn duger inte! -- som sagt är, han gick och kastade
43 sej i der, för hela jernbärareuniformen låg qvar om GUMMAN. Nå, än spöket då?
Sjöbergs egor, ty om sommaren är det hus i hvar GESÄLLEN.
I natt lade jag mig att sofva på
morgonen, när folk kom dit, för att hemta vatten.
buske; men när jag vaknade i morse, hörde jag tätt bredvid mej ett stånkande.
Jag trodde det var någon kärng som va' ute och stal rofvor; men när jag slog opp ögonen och reste på mej, hvem såg jag? -- ansigte mot ansigte.
-- Jo, min kära Axelson -- så hette Jernbäraren BONDEN med flere.
Att ni inte dog af förskräckelse! som en pannkaka mot jorden och funderade efter hvad jag skulle säga honom, men när jag titta opp igen, för att tilltala honom, så var han putsveck sin väg. slag?
Nej det gjorde jag inte, men jag föll
GUMMAN. Hvad hade ni tänkt säga honom för GESÄLLEN.
Hvad jag tänkt säga honom? --
jo -- åhjo -- jo -- jag hade tänkt fråga honom, om -- om han blef mycket våt, när han kastade sej i sjön.
Längre fram på dagen då jag gick igenom skogen, såg jag honom igen.
Nå talte ni vid honom då? väg -- jag har väl annat att göra än gå och prata GESÄLLEN.
Det må fan göra! jag sprang min
bort min tid med spöken -- hvad har jag för otalt han fått se på andra ruter.
med honom! -- hade han slagit ihjel mig, så skulle
44 GUMMAN. Spökar han i Stockholm också? han väl akta sig för, ty polisen kan nog jaga efter spöken den.
Det har jag inte hört -- det lär
Men hvarför går han så här på bygden? sållt jern åt någon bonde och inte fått betalt.
Känner't inte -- kanske han har GUMMAN. Ja så går det när man gör något
ondt här i verlden -- man trifs inte en gång i sin graf. ligga dernere bland strömmingarne och norsen dag ut och dag in?
Trifs inte! -- hvem kan trifvas, att
Men om ni inte varit så rädd, så -- nej aldrig i tiden, det ska' jag säga er, era bondGESÄLLEN.
Rädd! -- Filman var aldrig rädd,
bassar! -- men när man träffar såna der passagerare från helfvetet, så -- jag ska säga er -- -- der sammanpackas de alla i ett och samma rum, och hvad den ena djefvulen inte vet, får han lära sej af den andra, och så blir det itter värre, alldeles som i våra fängelser och korrektionsanstalter.
Det var en ryslig historia det der. sofva på hela natten, för det der otäcktyget.
Ja det vet jag visst, att inte kan jag GESÄLLEN.
Bönder ska' inte sofva -- det gör
dem bara feta och oförmögna till arbete.
Magra ska' di vara -- magra som spindlar vintertiden.
Men har han inga roliga saker att
berätta oss?
-- Ska' det vara en sup och litet skarpost? -- tag, d'ä' honom väl undt.
45 GESÄLLEN (tager för sig).
Ro hit med hvad
ni har -- jag ä' allsinte stolt af mej, -- schål, era torndyflar.
ker så omenskligt mycket om musik.
Kan han inga roliga visor? jag tycGESÄLLEN. Ä' ni musikalisk, mor lilla? då ä'
ni väl musikalisk, som en spik på ett plank.
Känner ni Gesällvisan?
Ack, sjung den för oss!
Nå, så spetsa örsnibbarna då.
KUPLETTER. 1.
Gesälln kring verlden vandrar uti sitt yrke lärd. 2.
Och allramjuka tjenare, min lilla såta vän! 3.
Den som kring verlden vandrar, han ä' en man af verld.
Hur står det till med helsan? -- och se'n med kärleken?
Och nu ä' visan aller; men hvem har skrifvit den?
Jo, det ha två gesäller, som bo i Stakens gränn. 4.
Den ena hette Linqvist; den andra Sunnerlund. 5.
Men båda kunde sjunga, och det af hjertans grund, Den ena kunde sjunga; den andra han va' stum.
Den ena han va' qvicker; den andra han va' dum.
Den ena hette Anders; den andra Samuel. 7.
Och nu ä' visan sluter, ty nu ä' visan slut.
Om jag ej får ert hjerta, så langa hit en sup. en båt på Edsviken -- den ä' visst från Ulriksdal, för det sitter en invalid och ror. -- -- Nu lägger den till.
BONDEN (tittande uti kulisen).
Se der kommer Och båda hade systrar -- den ena va' mamsell.
Jäger -- se der springer mamsell
Anna emot honom. jag har något att tala med honom om (går). nom (går jemte det öfriga bondfolket).
BONDEN. Ä' det lagman? -- det var bra -- GUMMAN.
Låt oss följa med och ta emot ho-
GUMMAN (skådande utåt).
D'ä' Häradshöfding
narrar mej att sjunga och se'n går di utan att bjuda på något mer -- en annan gång ska' jag väl ta alltsom en hoftång (gäspar) Jag ä' som jag hade ett sammans i förskott -- man bör alltid vara knipslug kistlock öfver ögonen. -- D'ä' brist på sömn bara, för bladdis är jag inte det minsta, gudnås! -- jag har lust att ta mej en liten snarkare derinne i ladan -- GESÄLLEN (ser efter dem).
Di lergökarne! --
-- hvarföre har man lador och hö i ladorna, om
47 inte för att folk ska' lägga sej deri -- bara det inte
finns några ormar, för ormar och jag, d'ä' som man och hustru -- vi kan aldrig komma öfverens -- -- (går gäspande till ladan) den som bara hade sej ett
litet trefligt sällskap ändå (går in i ladan, men utkommer strax skrikande och med händerna öfver ansigtet, skyndar ut på motsatt sida).
det med dig? -- prostinnan gjorde mig så orolig!
JÄGER (ledande Anna vid armen).
Anna, hur är ANNA (klädd i blus af sorgkattun, och i schäfer-
hatt med svarta band).
Hvad jag är lycklig som ännu en gång får träffa er.
dar se'n trodde jag annorlunda, men jag kunde inte motstå begäret att se och tala med dig.
ANNA (lösgör sig från hans arm).
Säg mig,
Gläder det dig verkligen? -- för några
har jag i mitt bref yttrat något sårande, något otacksamt, ty ni är ju mitt enda stöd, min enda vän på jorden? -- jag mins inte hvad jag skref --mitt hufvud är så oredigt -- ofta vet jag hvarken hvad jag talar eller skrifver!
-- låt oss nu endast tala om dig (dörren till ladan öppnas inifrån).
Låt oss inte mera tala om den saken
honom en stund med hopknäppta händer).
Har ni då
Nej, just om det vill jag tala (betraktar
48 inte redan gjort mer än tillräckligt för mig?
-- Skulle nu äfven detta komma dertill! JÄGER.
Jag har blott verkställt din olycklige
fars testamente -- den summa pengar, han lemnade mig, gör all enskild uppoffring, å min sida, obesom embetsman och menniska. höflig.
Hvad jag gjort har varit mitt åliggande, såANNA.
Ingen enskild uppoffring?
-- Än alla
dessa omsorger då under denna förfärliga tid, hela brottsliga dotter?
(ladans dörr tillslutes häftigt). före den, då jag skref till dig, stod jag vid ditt
detta deltagande ni visat mördarens och sjelfspillingens JÄGER (fattar hennes hand).
Anna! -- dagen
barns vagga.
Det smålog så sött mot mig.
bröst fylldes af outsägligt ljufva känslor, ty englars
Häradshöfdingen, 27 år.
Pastorn, 60 år.
Baronen, 42 år.
Friherrinnan, 40 år.
De tolf nämndemännen.
Fjärdingsmannen.
Advokaten.
Hemmansägaren Alexandersson.
Tjänsteflickan Alma Jonsson.
Dejan.
Tröskaren.
En Tingssal.
Dörr och fönster i fonden; genom fönstren synas kyrkogården och klockstapeln.
Dörr till höger.
Till vänster dombordet i form af en kateder på en estrad, katedern prydd med förgyllda ornament af svärdet och vågskålen.
På båda sidor om dombordet, stolar och bord för nämnden.
Midt på golfvet bänkar för åhörarna.
Väggarna bestå af fasta skåp, på hvilkas dörrar synas markegångstaxor och kungörelser.
--4--
LÄNSMAN och FJÄRDINGSMAN.
Har du sett så mycket folk vid sommartinget förr?
FJÄRDINGSMAN.
Nej, inte på femton år, då vi hade det stora Alsjömordet.
Ja, det här är då också en historia, som kan vara lika god som ett dubbelmord på föräldrar.
Att baron och friherrinnan skola skiljas, det är ju redan ett elände, men när så kommer till, att släkterna börja kifvas om ägodelar och jordagods, då kan man tänka sig hur det skall stå i ljusan låga.
Fattades bara att de kifvats om enda barnet, så hade icke kung Salomo själf kunnat fälla dom.
Ja, hur är det med denna sak?
Somliga säger si, och andra säger så, men någon skall väl ha skulden?
Det är inte så sagdt: ibland är ingens fel att två gräla, och understundom är det den enas skuld ensam att två gräla.
Mitt rifjärn där hemma till exempel, hon går och stormgrälar för sig själf, berättas det, när jag är borta.
För öfrigt är det här inte något gräl, utan fullständigt brottmål, och i de flesta sådana är den ena parten kärande,
--5--
det vill säga den förfördelade, och den andra parten svarande, eller den brottslige.
Hvem som är skyldig i detta mål det är icke lätt att säga, för båda parterna äro kärande och båda svarande!
Men underligt är det i dessa tider; det är som kvinnorna blifvit galna.
Min gamla har ryck, då hon talar om att jag skulle föda barn, om det vore rättvist, liksom inte vår Herre skulle veta hur han skapat sina människor.
Och så får jag långa historier om att hon också är en människa, liksom jag inte visste det förut eller påstått något annat; att hon inte har lust att vara min piga, fastän jag egentligen är hennes dräng.
Du har också fått den där åkomman i huset!
Min brukar läsa ett blad som hon får på herrgårn, och så berättar hon ena dagen som något ytterst märkvärdigt att en dalkulla har börjat på att mura, en annan gång att en käring öfverfallit och slagit sin sjuka man.
Jag vet inte hvad det går ut på alltihop, men hon tycks vara arg på mig för att jag är karl!
Ja, är det inte alldeles märkvärdigt.
(Bjuder snus.)
Vackert väder!
Rågen står som en fäll, och järnnätterna gick galant öfver.