Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Missgerningsbalken tvefallt böta det stulnas tredubbla värde med 20 R:dr 3o sk. samt undergå uppenbar kyrkoplikt, derjemte, med åberopande af Kongl. Brefvet den 20 December 1737, stadgat, att han, om böterna ej kunde utgå, skulle i stället straffas med sexton dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilken bestraffning han äfven utstått; I anseende hvartill och enär nyssberörde Kongl. Bref angående bestämmande af kroppsplikt för hustjufnad, likmätigt Kongl. Brefvet den 1 Maj 1745, ägde tillämpning äfven i fråga om stöld ute å marken, men, efter hvad af mig förr blifvit anmärkt, rätteligen ej kunde, i afseende ä straff af fängelse vid vatten och bröd, tillämpas annorlunda, än att straffet bestämdes efter det stulnas dubbla värde, som i förevarande mål utgjort 6 R:dr 42 sk. motsvarande åtta dagars sådant fängelse, jag uti skrifvelse den 16 Juli i838, anmodat AdvocalFiskalsEmbetet. i Kongl. Götha 43 R.
Otnhtidsm. Enib.-Ber. den 14 Jan. 1840.
HofRätt, att, för HäradsRättens oriktiga beslut, emot tillfördnacle
Do nilia fvanden, laga ansvars- och ersättnings-talan utföra.
Efter i följd häraf, inför Kongl. HofRätten, emellan AdvokatFiskalsEmbetet och t. f.
Domliafvanden föregången skriftväxling, hvarunder den sistnämnde sökt försvara HäradsRättens åtalade beslut, såsom med åberopade Lagstadgandet förenligt, och AdvokatFiskalsEmbetet deremot yrkat, att
Domliafvanden måtte, i afseende å anmärkta förfarandet och de till stöd derför yttrade åsigter, behörigen tillrättavisas, samt derjemte åläggas, att till vederbörande gälda ersättning, har Kongl. HofRätten, i Utslag den 21 Maj sistlidna år, sig utlåtit och, med godkännande af hvad anmärkt och påstådt blifvit, funnit den af HäradsRätten, genom dess ofvanberörde beslut, antagna grund för beräkning af den sakfälldes kroppsplikt icke hafva varit med rätta förståndet af Lagens föreskrifter i detta afseende öfverensstämmande, samt i följd deraf icke allenast erinrat t. f.
Domliafvanden om HäradsRättens omförmälda oriktiga förfarande, hvarigenom den sakfällde kommit att undergå hårdare bestraffning än enligt lag bordt äga rum, utan äfven ålagt
Domliafvanden att ersätta den sakfälldes lidande med tio R:dr Banco samt godtgöra Kongl. Maj:t och Kronan kostnaden för hans qvarliållande i häktet åtta dagar längre än vederbordt, med En R:dr 8 sk. samma mynt; hvaröfver bemälde
Domhafvande anfört underdåniga besvär lios Kongl. Maj:t, sorn med dess Högsta Domstol, enligt den 21 derpåföljde Augusti meddeladt Utslag, ej funnit skäl att i öfverklagade
Domslutet göra ändring, men fällt klaganden, för det han nyttjat missfirmligt skrifsätt, att böta Tjugofem R:dr Banco; om hvilket beslut Herrar JustitieRåden Themptander j Bredberg j Nybleaus , Engelhart Nordenstolpe och Grefve Sparre i allo sig förenat; hvaremot, beträffande sjelfva målet, Herr JustitieRådet
Stråle yttrat den serskilda mening:
Då lagens ord i i Kap. 1 §.
Missgerningsbalken ”Then ej orkar böta, plikte med kroppen, som i Straffbalken sägs,” samt likaledes uti 4° Kap. 1 §. samma balk, ”plikte med kroppen” synes tydeligen böra hänföras till de i 5 Kap. t\ §.
Straffbalken utsatte bestraffningar både med spö eller ris och med fängelse vid vatten och bröd, skulle det uti Kongl.
Brefvet den 20 December 1787 begagnade ordet ”kroppsplikt” kunna jemväl anses efter ordalydelsen åsyfta ej allenast spö eller ris utan ock fängelse vid vatten och bröd och således innebära att ej blott spö eller ris, som för enkel stöld skolat ådömas, borde till antalet fördubblas, utan äfven dagatalct af fängelse vid vatten och bröd likaledes dubbelt beräknas, dock aLt högsta kroppsplikt ej öfversteges.
Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. således blott i betraktande deraf, att då utsättandet af spö eller ris sker med lika beräkning i dalertal för hvarje par deraf, är deremot daga talet af fängelse vid vatten och bröd uti 4 §• af 5 Kap. Straffbalken utsatt sålunda, att en progressiv förökning i dalertalet äger rum, så att när de första fyra dagarne svara emot 10 daler, är deremot de 4 dagarne emellan 20 till 24 svarande emot 3o daler, och det är på denna grund, sora den tydning af stadgandet i 1787 års Kongl. Bref blifvit af de fleste
Domare antagen, att utsättandet af dagatalet af fängelse vid vatten och bröd bör ske efter annan beräkningsgrund, än antalet af de dagar, hvartill för enkel stöld bordt dömas; men då denna tydning af ifrågavarande Lagbud icke såsom Lagförklaring blifvit till allmän efterrättelse kungjord, och således, enligt min tanka, ej kan till iakttagande förbinda andra Domare än dem, som finna sådan lagtolkning med deras öfvertygelse öfverensstämmande, finner jag, det klaganden icke kan medelst det åtalade beslutets meddelande anses hafva felat emot bestämd
Lag eller författning, så att ansvar eller ersätlnings-skyldighet derföre kan honom åläggas, och pröfvar i följd deraf, för min del, rättvist att, med ändring af HofRättens Utslag, klaganden från utgifvande af de utaf HofRätten stadgade ersättningsbelopp frikänna.
Sedan jag, med anmärkning, huruledes Säfvedahls HäradsRätt den 3 Maj 1837 dömt Pigan Christina Jacobsdotter att, för första gången hustjufnad till värde af 5 R:dr 26 sk. 8 r:st.
Banco, vid bristande tillgång till böter, straffas med sexton dagars fängelse vid vatten och bröd, då likväl bestraffningen, enligt de tillförene i lika beskaffade mål angifna grunder, icke bordt öfverstiga tolf dagars fängelse, såsom högst motsvarande det stulnas dubbla värde, genom Remiss den 3o April i838, uppdragit åt AdvokatFiskalsEmbetet i Kongl. Götha HofRätt, att emot den vid berörde tillfälle förordnade
Domhafvanden i IläradsRätten, för det oriktiga beslutet, anställa åtal; har AdvokatFiskalsEmbetet, med fullföljd af denna anmärkning, hvilken t. f.
Domhafvanden i dess afgifna förklaring sökt vederlägga, slutligen påstått, att
Domhafvanden, jemte erhållande tillrättavisning för de af honom yttrade oriktiga åsigter, måtte åläggas att gifva den sakfällda, som redan undergått ådömda straffet, ersättning för hennes lidande och godtgöra Kongl. Maj:t och Kronan kostnaden för hennes underhåll i häktet längre tid än vederbordt; Deröfver Kongl. HofRätten, medelst Utslag den 27 Maj sistlidna år, sig yttrat, att ehuru Kongl. Brefvet den 20 December Bih. till R.
Prot. 1840. z Sami. 7 5o R.
\rprj jemväl borde fördubblas för den, som ej orkade böta; dock som i berörde Kongl. Bref icke omnämndes fängelse vid vatten och bröd, utan endast spö- eller ris-straff, funne Kongl. Hof-Rätten, enär beräkningsgrunderna för dessa straff-arter vore betydligt skiljaktiga, den i åberopade Kongl. Bref stadgade förvandlingsgrund icke vara tillämplig, då böter för hustjufnad förvandlades till fängelse vid vatten och bröd, i hvilken händelse det fördubblade bötesbeloppet borde till dylikt fängelse förvandlas; men vid betraktande af de omständigheter, t. f. Domhafvanden anfört, såsom skäl för sitt motsatta förfarande, kunde detsamma icke anses hafva tillkommit af sådan anledning, att tillämpning af 1 Kap. 12 §.
Rättegångsbalken skäligen ägde rum, i följd hvaraf den yrkade ersättnings-skyldigheten ej heller kunde honom åläggas.
Varande öfver detta Utslag underdåniga besvär af AdvokatFiskalsEmbetet anförda, hvilka ännu på Kongl. Majrts Nådiga pröfning bero.
Till Kongl. Maj:ts omedelbara upptagande och pröfning i Dess Högsta
Domstol är ett anmärkningsmål af lika beskaffenhet, som de nästföregående, i underdånighet hemstäldt.
Af infordrade handlingar hade inhämtats, hurusom Kongl.
IIofRätten öfver Skåne och Blekinge, uppå Garfvaregesällen Nils Wassermans skriftligen gjorda ansökning, att, sedan han af KämnersRätten i Lund den 3 November i83t blifvit dömd att, för första resan hustjufnad till värde af 16 R:dr Banco, böta denna summa sexdubbelt med y6 R:dr eller, vid saknad tillgång dertill, straffas med treliotvå par spö samt dessutom undergå uppenbar kyrkoplikt, det sålunda honom ådömda spöstraff måtte till motsvarande fängelse vid vatten och bröd varda förvandladt, medelst Utslag den 6 derpåföljde
December sig utlåtit och funnit skäligt tillstädja, det, enligt Kongl.
Brefvet den 20 December 173^ och 5 Kap. 4 §•
Straffbalken, Wasserman finge, i stället för spöstraffet, undergå tjugoåtta dagars fängelse vid vatten och bröd; Om hvilket beslut Kongl. HofRättens President och trenne af Ledamöterne sig förenat; deremot tre andre Ledamöter ansett Wasserman böra undergå endast tjugofyra dagars dylikt fängelse.
HofRättens pluralitet som, ehuru hvarken det af KämnersRätten den brottslige ådömda spöstraff, om hvars förvandling var fråga, eller det stulnas dubbla värde 32 R:dr, som dervid rätteligen bordt tagas i beräkning, uppgått till högre grad eller belopp, R.
St. jfutt.
Emb.-Ber. den 14 jfan. *840.
5i än att deremot, vid jemnförelse emellan 1 och 4 §• §• af 5 Kap.
Straffbalken, varit svarande tjugofyra dagars fängelse vid vatten och bröd, likväl i stället ålagt den brottslige högsta kroppsplikt af detta slag, syntes hafva åsyftat den tillämpning af åberopade 1737 års Kongl. Bref, att straffet skulle bestämmas till dubbelt antal dagars fängelse emot det för annan stöld belöpande, men en sådan grund för straffbestämmelsen i detta fall, efter hvad jag tillförne vid enahanda händelser anmärkt, icke blifvit, vid om förmälda Lagbuds stiftande, uttryckligen afsedd, eller vore med Lagens öfriga stadganden och förhållandet emellan de olika straff-arterna förenlig; bar jag funnit mig föranlåten att emot de Ledamöter af Kongl. HofRätten, hvilka om det ifrågavarande beslutet sig förenat, anställa talan inför Kongl. Maj:t i Dess Högsta Domstol, och i sådant afseende, i underdånigt EmbetsMemorial af den 3i Maj i838, uppgifvit de skäl och omständigheter, som, efter min tanka, ådagalade, att samma beslut måste betraktas såsom emot
Lag stridande samt följaktligen påkalla rättelse; Öfver hvilket anmärkningsmemorial, till följd af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss vederbörande meddelaclt, deras underdåniga förklaring inkommit, hvaruti, till bemötande af anmärkningen, hufvudsakligen åberopats ordalydelsen i 1787 års Kongl, Bref, såsom stadgande den allmänna grund, att, när i tjufnadsmål böterna voro dubbla, kroppsplikten äfven borde fördubblas emot hvad den eljest skulle utgöra, ifrån hvilken grund, fastän medgifvas måste, att vid tillämpningen deraf, då böter för hustjufnad skulle förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, ett missförhållande uppkomme, hvilket, sedan längre tid tillbaka, gifvit anledning till olika meningar, det likväl, af flera uppgifna orsaker, efter Svarandernes förmenande, vore betänkligt att afvika; och såsom följd hvaraf de äfven trott, att all anledning till åtalets anställande saknats.
Efter erhållen del af Svarandernes förklaring, har jag, i underdånigt Memorial af den 12 November samma år, sökt vidare utveckla grunderna för den af mig väckta talan och, i enlighet dermed, slutligen påstått, att, då den af ofvannämnde person begångna hustjufnad till värde af 16 R:dr Banco, hvars dubbla belopp 3a R:dr utgjorde 96 daler silfvermynt, lagligen kunnat, likmätigt 5 Kap. 4 §•
Straffbalken, försonas med straff af tjugofyra dagars fängelse vid vatten och bröd, den, genom Kongl. HofRättens Utslag, honom ålagda svårare bestraffning af högsta kroppsplikt, likasom den derför uppgifna förvandiingsgrund, vore stridande mot
Lagens rätta förstånd och tillämpning samt följaktligen icke bordt antagas och stadgas; och att sålunda de Ledamöter af Kongl.
HofRätten, hvilka deltagit i detta beslut, 52 R.
Emb. Ber. den 14 Jan. 1S40. dervid icke rätteligen förfarit; hemställande jag derjemte, huruvida, i anledning af 1 Kap. 12 §.
Rättegångsbalken, något ansvar för detta förfarande må äga rum, eller om, med afseende å målets beskaffenhet, det kunde anses lämpligt, alt vederbörande endast om deras misstag, till rättelse för framtiden, förständigades.
Hvaremot Svaranderne, i deras häröfver infordrade och den if\
Maj sistlidna år afgifna förklaring, icke allenast anfört hvad de ansett nödigt till ytterligare styrko för deras bibehållna öfvertygelse att hafva tillämpat 1737 års Kongl. Bref efter dess rätta ordaförstånd, utan äfven, i anledning af det redan i första förklaringen åberopade förhållande, att fråga om den å min sida yrkade tillämpning af nämnde Lagbud, såsom ett lagsliftnings-ärende, förekommit vid Riksdagen 1828—i83o, men då icke blifvit slutligen pröfvad, velat hämta stöd för deras erinran, att den af mig nu vidtagna åtgärd utmärkte ett förbigående af lagstiftande makten, och att, om denna åsigt vore riktig, ansvarspuståendet innefattade ett groft missbruk af den utaf Rikets Ständer åt mig uppdragna makt och myndighet.
Utgången af detta mål, hvilket den 11 December i Konungens Högsta Domstol föredrogs, men då stannade dervid, att handlingarne skulle emellan Herrar Ledamöter derstädes circulera, är ännu icke bekant, men lärer innan kort vara att förvänta och torde, i sådan händelse, framdeles böra vördsainligen inberättas.
Ilos Kongl. HofRätlen öfver Skåne och Blekinge har emedlertid frågan 0111 behörig tillämpning af Kongl. Brefvet den 20
December 1737 under pröfning kommit, i anledning af AdvokatFiskalsEmbelets derstädes, likmätigt mina serskilda Remisser af den 10 Juli 1837 samt den 4 och 25 Maj i838, i laga ordning utförda åtal uti följande mål, nemligen: 1:0
Emot tillförordnade
Domhafvanden i Åsbo IdäradsRätt, enligt hvars beslut den 7 Mars 1837, Göran Torstensson från Paltängahus, för hustjufnad till värde af 4 RMr 33 sk., blifvit, i brist af honom ålagda dubbla tjufvaböter, straffad med sexton dagars fängelse vid valten och bröd, i stället för tolf dagars dylikt fängelse, som, motsvarande det stulnas dubbla värde, 9 R:dr 18 sk., rätteligen bordt ådömas; 2:0 Emot KämnersRätten i Malmö, sorn den i5
December samma år dömt afskedade Husaren Christoffer Christoffersson att böta, för hustjufnad till värde af 9 R:dr, sexdubbelt med 54 Rrdr och, för annan stöld till belopp af 11 R:dr 16 sk., tredubbelt med 34 R:dr, men, i saknad af till - R.
53 gång tilt böter, undergå tjugoåtta dagars fängelse vid vatten och bröd, ehuru kroppsplikten, efter beräkning af hustjufnadens dubbla och öfriga slöldens enkla värde, utgörande tillsammans 2g R:dr 16 sk., bordt stanna vid tjugofyra dagars sådant fängelse; och 3:o Emot tillförordnade Domhafvanden i Östra HaradsRätt, hvilken Domstol, genom beslut den i5 November berörde år, ansett inhysesmannen Peter Olsson och lösdrifvaren Anders Håkansson för vunne att hafva ur fiske-redskap stulit fisk, värderad till 26 sk. 8 rist., samt derför, med tillämpning af 43 Kap. 2 §.
Missgerningsbalken och Kongl. Brefvet den 1 Maj 1745, ålagt dem att hvardera, i brist af böter till det stulnas sexdubbla värde 3 R:dr 16 sk., straffas med åtta dagars fängelse vid vatten och bröd, som de jemväl utstått; i hvilket sistnämnda mål serskildt anmärkt blifvit, att då, enligt 1745 års Kongl.
Bref, de tjufnadsbrott, hvarom 1 och 2 §. §. af Missgerningsbalkens nyss åberopade Kapitel handlade, borde, utan afseende å det stulnas ringare värde, anses och straffas såsom stöld efter de grunder, som förklarades i Kongl. Brefvet den 20
December 1737, dessa brott bedömdes olika emot hvad Lagen i allmänhet utstakade och derföre, när slöldens värde icke vore högre, än att elen i vanliga fall kunnat försonas med snatteribot, bestraffades svårare än annan tjufnad till ringa värde, äfven utan att beräkna kroppspliktens fördubbling; och att, så vida de till ofvannämnde brott skyldige personer, i öfverensstämmelse med ordalydelsen i 1787 års Kongl. Bref, skolat, efter det stulnas värde 26 sk. 8 r:st., umgälla brottet med två par spö hvardera, men hvarken det emot nämnde straff, enligt anvisningen i 5 Kap. r 5- Straff balken, högst beräknade penningebelopp, eller det stulnas dubbla värde öfverstigit 10 daler silfvermynt, den deremot, vid tillämpning af 4 §• samma Kap. och Balk, svarande bestraffning rätteligen utgjort blott fyra dagars fängelse vid vatten och bröd, hvarutöfver kroppsplikten af denna art i förevarande fall icke lagligen kunnat stadgas.
Och har Kongl. llofRätten i dessa mål, der AdvokalFiskalsEmbetet emot vederbörande, hvilka för ofvanomförmälda beslut voro ansvarige, påstått tillämpning af 1 Kap. 12 §.
Rättegångsbalken, under den 3o Augusti sistlidna år meddelat serskilda Utslag, som, lika lydande, innehålla, att ehuru den af AdvokatFiskalsEmbetet yrkade förvandling af ifrågavarande böter ingalunda varit stridande emot föreskrifterna i Kongl. Brefvet den 20
December 1787 och, enär de brottsliges bestraffning derigenom skulle blifvit lindrigare, bordt äga rum; Likväl och som Domstolen af 54 i?
Ombndsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. ordalydelsen i åberopade och öfriga ämnet rörande
Författningar kunnat äga skälig anledning till klandrade beslutet, ansåge Kongl.
HofRätten, det vederbörande, emot hvilka åtal i dessa mål blifvit fördt, icke gjort sig till något ansvar lagligen skyldige.
Dessa lika tydande Utslag äro jemväl till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, genom serskilda å mina vägnar anförda besvär, i underdånighet hemställda.
I sammanhang med nästförestående mål bör nämnas ett annat, som, af mig redan den 26 Juli 1887 till anställande af laga åtal förvisadt, Kongl.
HofRätten öfver Skåne och Blekinge nu mera äfven pröfvat och afgjort.
Medelst Utslag den 17 Oktober i836 hade Wemmenhögs HäradsRätt, som ansett Smeden Mathias Nieinson och Gossen Anders Storm i Nötesjö förvunne, att hafva ute å marken olofligen tillgripit fyra kappar växande potates, värderade till 16 sk.
Banco, derför, under åberopande af 43 Kap. 1 §.
Missgerningsbalk©*!, Kongl.
Brefven den 20
December 1737 och den 1 Maj 174b samt Kongl.
Förklaringen den 23 Mars 1807, dömt desse personer att hvar för sig böta det tillgripnas sexdubbla värde, med 2 R:dr eller, vid bristande tillgång dertill, i stället straffas med åtta dagars fängelse vid vatten och bröd samt dessutom undergå uppenbar kyrkoplikt; hvilket Domslut kommit till verkställighet sålunda, att Niemson erlagt böterna, men Storm ulsLått kroppsstraffet, samt bägge undergått kyrkoplikten.
Emot omförmälda
Utslag var, efter min tanka, först och hufvudsakligast att anmärka, det HäradsRätten ansett och bedömt åtalade tjufnadsbrottet i likhet med stöld af på åker eller äng befintlig säd, hö eller halm, som, enligt åberopade 43 Kap. 1 §.
Missgerningsbalken och deröfver, genom Kongl. Brefvet den 1 Maj 1745, gifven förklaring, låge i tveböte emot annan tjufnad och, fastän till ringare värde, icke finge med snatteribot försonas.
Tillämpningen af berörde Lagstadgande i detta mål syntes likväl uppenbart oriktig, då man härvid tog i betraktande, dels att uti detta Lagrum blott nämndes säd eller hö, hvartill potates och andra jordfrukter icke kunde räknas, dels att, enligt allmänt gällande regel, ingen Lag angående speciella eller qvalifieerade brott finge gifvas extensiv tolkning, dels Gck att ett annat Lagens bud i 40 Kap. 5 §. samma Balk igenfunnes, hvilket otvifvelaktigt vore det i förevarande fall tillämpliga, såsom R.
55 angående tjufnad af växande träd- och jord-frukter i allmänhet, hvarom liär stadgades, att den brottslige skulle, örn det stulna utgjorde full mansbörda elier lass, stånda tjufsrätt, men, i fall det vöre mindre, endast böta, som om snatteri sägs; i enlighet hvarmed och då för ostridigt kunde antagas, att de af ofvanbemälde personer olofligen tillgripna fyra kappar potates icke utgjort full mansbörda, de brottslige rätteligen skolat, likmätigt 47 Kap. förråberopade Balk, dömas att, såsom för snatteri, hvardera böta det tillgripnas halfva värde med 8 skillingar, eller, i brist deraf, plikta med tre dagars fängelse, samt dessutom undergå enskild skrift.
HäradsRättens beslut, hvarmedelst, utan afseende å det stulnas ringare belopp, ansvar såsom för stöld, och dertill med i tveböte, blifvit de sakfällde ålagdt, vore fördenskull stridande emot bestämd och tydlig
Lag samt påkallade rättelse, så vidt den då mera kunde ske, både till undanrödjande af dess verkan, i fall samma personer å nyo skulle för tjufnadsbrott tilltalas, och till förekommande af enahanda oriktiga lagtillämpning framdeles vid lika beskaffade händelser.
Men om än i detta mål tillämpning af• 43 Kap. 1 §.
Missgerningsbalken lagligen kunnat äga rum, erbjöd sig vidare och i afseende å det af HäradsRätten de sakfällde, i stället för tjufvaböterna, ådömda kroppsstraff, samma anmärkning, som angående likartad fråga förut blifvit framställd, att nemligen, med stöd af Kongl. Brefven den 20 December 1787 och den 1 Maj 1745, de sakfällde bordt åläggas, icke åtta, utan blott fyra dagars fängelse vid valten och bröd, såsom motsvarande antingen det stulnas dubbla värde, eller det straff aftvå par spö, som äfven kunnat ifrågakomma; och hvaraf följde, alt, genom HäradsRättens Utslag, de sakfälides i allt fall obehöriga lidande jAterligare ökats.
Sedan, inför Kongl.
IdofRätten, AdvokatFiskalsEmbetet derstädes, likmätigt dessa grunder, anställt talan emot Häradshöfdingen, såsom för HäradsRättens beslut ansvarig, denne sistnämnde åter, i afgifvet svar derå, sökt visa, att HäradsRätten i bägge klandrade afseenderne rätteligen förfarit, men AdvokatFiskalsEmbetet icke destomindre vidare fullföljt åtalet och påstått, att Häradshöfdingen, för anmärkta lagskipningsfelen, måtte dömas till ansvar enligt 1 Kap. 12 §.
Rättegångsbalken, jemte ersättning till Kronan för större kostnad än vederbordt till de sakfälides underhåll i häktet; har Kongl. Idof Rätten häröfver den 20 December sistlidna år meddelat dess Utslag, af innehåll, att Kongl. HofRätten i öfvervägande tagit, dels att tillgrepp af sådane jordalster, å hvilka arbete blifvit användt, vore af Lagen i allmänhet svårare ansedt, än annat enkelt tillgrepp, så att, enligt 43 Kap. x §.
Missgerningsbalken, jemförd med Kongl. Brefvet den 1 Maj 56 R.
17/pj den, som på åker eller äng stule litet eller mycket af säd, hö eller halm, vore förfallen till dubbelt ansvar emot annan stöld, samt, uti /\o Kap. 5 §. samma Balk, olofligt borttagande af frukt ur annans trädgård, humlegård eller kålgård, äfvensom af ärter eller bönor till full mansbörda eller lass, ansåges för slöld, jemväl om värdet understege det belopp, föregående 1 §. föreskrefve till skillnad af stöld från snatteri, dels att, när de med tillgreppet förenade omständigheter icke i allo inträffade på hvad uti det ena eller andra af förstnämnde tvänne Lagrum förutsattes till utmärkande af förbrytelsens olika egenskap, grunden för bestämmandet, under livilketdera densamma vore att hänföra, icke kunde sökas i det afseende, Lagstiftaren förmentes hafva gjort å det ställes förmodade belägenhet mera eller mindre nära ägarens hemvist, der det tillgripna funnits, helst ett sådant antagande icke stöde att förena med det ostridiga förhållande, alt dessa stadganden, enligt deras uttryckliga lydelse, borde tillämpas äfven om den åker eller äng, hvarå säd, hö eller halm stulits, läge invid ägarens bostad, eller om öfriga ofvanberörde jordalster vid tillgreppet vuxit derifrån aflägse, dels alt i allmänhet
Domaren, vid bedömandet utaf straffbarheten af en förbrytelse, som icke funnes vara i Lagen bestämdt afsedd, men innefattade en del af de kännetecken, hvarmed serskilda förbrytelser der blifvit utmärkta såsom medförande strängare eller lindrigare ansvar, ålåge använda detta sednare, och dels att, då potates otvifvelaktigt borde räknas, icke till sädesslag, utan till jordväxter af den art, 4° Kap. 5 §.
Missgerningsbalken omförmälde, den omständigheten, att de, när tillgrepp af dem skedde, voro växande på åker, sålunda icke finge föranleda till det svårare ansvar, Kap. 1 §. samma Balk stadgade.
Häraf följde, att som de po tates, Niemsson och Storm sig tillegnat, utgjort mindre än mansbörda, af endast 16 sk.
Banco värde, de rätteligen skolat efter 40 Kap. 5 §. och 47 Kap. Missgerningsbalken, blott för snatteri fällas och således böta 8 sk., eller, vid bristande tillgång, hållas tre dagar i fängelse, samt derförutan enskildt skriftas, och att det således måste för oriktig Lagtillämpning betraktas, att Niemsson och Storm blifvit af HäradsRätten i stället dömde till dubbla tjufnadsböter och uppenbar kyrkoplikt; hvadan Kongl.
HofRätten förklarade, att samma domslut, fastän laga kraftvunnet och verkstäldt, icke vore emot dem af någon verkan, till beredande af annan påföljd, i händelse de ånyo med olofligt tillgrepp beträddes, än förut begånget snatteri medförde; Men i öfrigt funne Kongl. HofRätten berörde af HäradsRätten begångna misstag icke vara af den beskaffenhet, att ansvar derför, enligt R.
Emb.-Ber. den 14 Jan. 1S40. enligt 1 Kap. 12 §.