Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men när hon blir mig varse, rusar hon direkt på och bjuder opp mig till damernas vals.
Och sen har hon valsat så -- att jag aldrig varit med om dylikt.
Hon är galen!
Jag följde grefven till station, och när jag kom
sista fjorton dagarna, sedan förlofningen slogs opp.
Det har hon alltid varit, men aldrig så som de
ju en fin karl, fast han inte var rik.
Ack! de har så mycke choser för sig.
Sätter sig vid bordsändan.
Ja, hvad var det med den historien?
Det är besynnerligt i alla fall, med en fröken, hm, följa sin far bort till slägtingar?
att hellre vilja stanna hemma med folket, hva?, än
baliken med fästmannen.
Hon är väl likasom generad efter den der kala-
alla fall.
Vet du, Kristin, hur det gick till?
Jag såg det jag, fast jag inte ville låtsas om det.
Men det var en karl för sin hatt i
Nej, såg han det?
Jo, så gjorde jag.
-- De hölls på stallgårn en JEAN.
afton och fröken tränerade honom som hon kallade det -- vet du hur det gick till?
Jo, hon lät honom springa öfver ridspöet som en hund man lär hoppa.
Han sprang två gånger och fick ett rapp för hvarje på henne, bröt det i tusen bitar; och så gick han.
gång; men tredje gången tog han ridspöet ur handen
Gick det till på det viset!
Nej, hvad han säger!
kan du nu ha för godt att ge mig, Kristin? sätter för Jean.
Ja, så var det med den saken! -- Men hvad
KRISTIN lägger upp ur pannan och
ur kalfsteken!
Åh, det är en smula njure bara, som jag skar
JEAN luktar på maten.
riken.
Men du kunde ha värmt tallriken!
Det är min stora délice!
Känner på tall-
sätter till.
Drar honom smeksamt i håret.
JEAN ond.
Han är då kinkigare än sjelfva grefven, när han
jag är.
Nej du får inte lugga mig!
Du vet hur ömtålig
Så, så, det var bara kärlek vet han ju!
JEAN äter.
KRISTIN drar upp en butelj öl. JEAN.
Då har jag bättre sjelf.
Öppnar en bordslåda och tar fram en butelj rödvin med gult lack.
Öl, på midsommarafton; nej, tack ska du ha! lacket, ser
du! -- Ge mig nu ett glas!
Ett fotglas förstås, när man dricker pur!
KRISTIN återvänder till spisen och
En sån kinkblåsa!
Gud bevare den som skulle få honom till man!
sätter på en liten kastrull.
fin karl som jag; och jag tror inte du haft skada af att man kallar mig din fästman!
Smakar vinet.
Bra! mycket bra!
Bara lite för lite tempereradt!
Värmer glaset med handen.
Du blef nog glad om du fick en sån
det stod till fyra francs litern utan glas; och så kommer tullen till! -- Hvad kokar du nu? som luktar så infernaliskt!
här köpte vi i Dijon.
ha åt Diana.
Åh det är något fanstyg, som fröken Julie skall
ska du stå och koka åt hundrackan på helgdagsafton?
Är den sjuk, hva?
Du ska uttrycka dig vårdadt, Kristin!
grindstugans mops -- och nu är det på tok -- och se, det vill inte fröken veta af.
Ja, den är sjuk!
Hon har smugit sig ut med
litet stolt i andra, alldeles som grefvinnan i lifstiden.
Fröken är allt högfärdig i somliga fall och för
Hon trifdes bäst i köket och lagårn, men hon ville
aldrig åka efter en häst; hon gick med smutsiga manchetter, men skulle ha grefvekronan i knapparna. -- Fröken, för att nu tala om henne, tar inte vara på sig och sin person.
Jag skulle vilja säga, att hon inte är fin.
Nyss när hon dansa på logen så röck hon skogvaktarn från Annas sida och bjöd opp honom sjelf.
Inte skulle vi göra på det viset; men så är det när herrskap ska göra sig gemena -- så bli de gemena! -- Men ståtlig är hon!
Praktfull!
Såna axlar! och -- etcetera!
säger jag, som har klädt henne.
Åh ja, skryt lagom!
Jag har hört hvad Clara
Jag som har varit ute och ridit med henne...
Och så hon dansar sedan!
Asch, Clara!
Ni är alltid afundsjuka på hvarann!
jag blir färdig?
Hör nu Jean! vill han inte dansa med mig, när
Jo, naturligtvis vill jag det.
Lofvar han det då?
jag det!
Nu ska du emellertid ha tack för mat.
Det var mycket skönt!
Slår korken i buteljen.
Lofvar?
När jag säger att jag gör det, så gör
Jag är straxt tillbaka!
Gå på ni så länge!
FRÖKEN i dörren, talar utåt.
JEAN smyger buteljen i bordslådan; reser sig aktningsfullt.
FRÖKEN in; fram till Kristin vid spegeln.
Nå! är du i ordning?
KRISTIN tecknar att JEAN är närvarande.
JEAN galant.
Är det hemligheter damerna ha för sig? näsduken.
FRÖKEN slår honom i ansigtet med Det är nyfiken!
Ah, hvad det luktade godt af den violetten!
FRÖKEN kokett.
Dansa, det kan han bra... så, inte titta! gå sin väg
Oförskämdt!
Förstår han sig på parfymer också?
damerna koka?
Någonting att spå med i lyckans stjerna, der man får se den tillkommande!
FRÖKEN skarpt.
Är det någon trollsoppa på midsommarnatten som
JEAN näsvist, artigt.
Till Kristin.
Slå opp på en halfbutelj och korka väl.
-- Kom nu och dansa en scottish med mig, Jean...
Jag vill inte vara oartig mot någon, men den JEAN dröjande.
Får han se den, så ska han ha starka ögon!
här dansen hade jag lofvat Kristin... FRÖKEN.
Vill du inte låna ut Jean åt mig?
Nå, hon kan ju få en annan; eller hur, Kristin?
nedlåtande, så passar det sig inte att han säger nej.
Gå han, bara! och tacka till för äran.
Det beror inte på mig, det.
Om fröken är så
undrar jag ändå om det är klokt af fröken Julie att dansa två gånger efter hvarann med samma kavaljer, i synnerhet som det här folket inte är sent att ge tydningar...
Uppriktigt taladt, men utan att vilja såra, så
FRÖKEN brusar upp.
menär han?
Hvad för slags tydningar?
tydligare.
Det ser illa ut att föredra en af sina underhafvande för andra som vänta samma ovanliga ära...
Efter fröken inte vill förstå, så måste jag tala
JEAN undfallande.
Jag, husets herrskarinna, hedrar folkets dans med min närvaro, och när jag nu verkligen vill dansa, så vill jag dansa med en som kan föra, så att jag slipper bli utsatt för löje.
Att föredra!
Hvilka tankar!
Jag är förvånad!
Som fröken befaller!
Jag är till tjenst!
Tag det inte så nu att jag befaller!
I afton äro FRÖKEN blidt.
vi ju till fest som glada menskor och lägga bort all rang!
Så, bjud mig armen nu! -- Var inte orolig, Kristin!
Jag ska inte ta din fästman ifrån dig! fröken.
JEAN bjuder sin arm och för ut
PANTOMIM.
Spelas så som om skådespelerskan verkligen vore ensam
i lokalen; vänder vid behof ryggen åt publiken; ser icke ut i salongen; brådskar icke som om hon vore rädd publiken skulle bli otålig.
KRISTIN ensam.
Svag fiolmusik på afstånd i scottishtakt.
KRISTIN gnolande efter musiken; dukar af efter Jean,
diskar tallriken vid slaskbordet, torkar och ställer in i ett skåp.
spegel ur en bordslåda, ställer den mot syrenkrukan på bordet; tänder ett talgljus och värmer en hårnål, hvarmed hon krusar håret i pannan.
Derpa ut i dörren och lyssnar.
Återvänder till bordet.
Derpå lägger hon af sig köksförklädet, tar fram en liten
Hittar frökens qvarglömda näsduk, som hon tar och luktar slätar den och viker den i fyra delar o. s. v.
på; sedan breder hon ut den, liksom i tankarne, sträcker den,
JEAN in ensam.
Och folket står och grinar åt henne bakom dörrarna.
Hvad säger du om det, Kristin?
Ja, men hon är galen!
Ett sådant sätt att dansa!
ju alltid så der konstig.
Men vill han komma och dansa med mig nu?
Ack, det är ju hennes tider nu, och. då är hon
Du är väl inte ond på mig att jag mankerade...
jag vet min plats också...
Inte! -- Inte för så lite, det vet han nog; och
bli en bra hustru...
Du är en förståndig flicka, Kristin, och du skulle
JEAN lägger handen om hennes lif.
FRÖKEN in; obehagligt öfverraskad; med tvungen skämtsamhet.
ifrån er dam.
Ni är just en charmangt kavaljer -- som springer
uppsöka min öfvergifna!
Tvärtom, fröken Julie, som ni ser har jag skyndat
för går ni i livré på helgdagsafton!
Tag af det der genast!
Vet ni att ni dansar som ingen! -- Men hvar-
FRÖKEN turnerar.
för min svarta rock hänger här... går åt höger med en gest.
Då måste jag be fröken aflägsna sig ett ögonblick,
Gå in till sig då och kom tillbaka!
Annars kan han stanna, så vänder jag ryggen till.
JEAN. ser hans arm när han byter rock.
Generar han sig för mig?
För att byta en rock!
Med er tillåtelse, min fröken! går åt höger; man FRÖKEN till KRISTIN.
så förtrolig?
Hör Kristin; är Jean din fästman, efter han är
Fästman?
Ja, om man så vill!
Vi kallar det så.
Kallar?
Nå, fröken har ju sjelf haft fästman, och...
Ja vi voro förlofvade riktigt...
KRISTIN. FRÖKEN.
Men det blef ju till ingenting ändå...
JEAN in i svart bonjour och svart melonhatt.
Très gentil; monsieur Jean!
Vous voulez plaisanter, madame!
Et vous voulez parler français!
Hvar har ni FRÖKEN.
lärt det?
största hotellen i Luzern!
I Schweiz medan jag var sommelier på ett af de
redingoten!
Charmangt! sätter sig vid bordet.
Åh ni smickrar!
Men ni ser ju ut som en gentleman i den der
FRÖKEN stött.
Smickrar honom?
ni säger veritabla artigheter åt en sådan som mig, som det kallas smickra!
Min naturliga blygsamhet förbjuder mig tro att
och derför tillät jag mig antaga att ni öfverdref, eller
måtte ha besökt teatrarna mycket?
Hvar har ni lärt er att lägga orden så der?
Äfven det!
Jag har besökt många ställen, jag!
Men ni är ju född här på trakten?
Min far var statkarl hos advokatfiskalen här bredJEAN.
vid, och jag har nog sett fröken som barn, fastän fröken inte observerat mig!
Nej, verkligen! JEAN.
jag inte tala om!
Jo, och jag mins särskildt en gång... ja det kan
Åhjo! Gör det!
Så här undantagsvis!
kanske.
Nej jag kan verkligen inte nu!
En annan gång
ligt nu?
En annan gång är en skälm.
Är det så far-
på den då! antyder KRISTIN, som har somnat i en stol vid spisen.
Farligt är det inte, men det tar emot! -- Se
snarkar också?
Det blir en treflig fru, det der!
Kanske hon
Det gör hon inte, men hon talar i sömnen.
FRÖKEN cyniskt.
Hur vet ni att hon talar i sömnen?
Jag har hört det!
JEAN fräckt
Paus, hvarunder de betrakta hvarandra.
Hvarför sätter ni er inte ner?
Det kan jag inte tillåta mig i er närvaro! JEAN.
Men om jag befaller det?
Då lyder jag!
got att dricka först?
Sitt ner då! -- Men vänta!
Kan ni ge mig nå-
tror det bara är öl.
Jag vet inte hvad vi kan ha här i islåren.
att jag föredrar det för vin.
Det är inte bara det! och jag har så enkel smak
JEAN tar fram ur islåren en ölbutelj, som han drar upp; söker i skåpet ett glas och en tallrik samt serverar.
Vill ni inte dricka sjelf?
Jag är just ingen ölvän, men om fröken befaller!
FRÖKEN. JEAN.
kan ni hålla er dam sällskap.
Befaller?
-- Jag tycker att som artig kavaljer
JEAN. till, tar ett glas.
Det är mycket rigtigt anmärkt! slår upp en butelj FRÖKEN.
Drick min skål nu!
JEAN tvekande.
Jag tror att gamla karlen är blyg!
JEAN på knä, skämtande parodiskt; höjande sitt glas.
Min herskarinnas skål!
Bravo! -- Nu skall ni kyssa min sko också, så FRÖKEN.
är det riktigt träffadt.
JEAN tvekande, men derpå djerft fattande hennes fot, som han kysser lätt.
Ni skulle ha blifvit aktör.
JEAN stiger upp.
kunna komma och se oss.
Detta går inte an längre! fröken; någon skulle
Fröken Julie.
visste hur deras tungor gick deroppe nyss, så...
Att folket pratade, helt enkelt!
Och om fröken
-- Sitt ner nu!
Hvad sade de för slag då?
Tala om för mig!
JEAN sätter sig.
som kastade misstankar af den art, att... ja det kan
Jag vill inte såra er, men de begagnade uttryck --
ni fatta sjelf!
Ni är ju inte något barn, och när man en domestik -- om natten -- -- så...
ser en dam ensam drickande med en man -- låt vara
Kristin är ju här.
Så hvad?
Och för öfrigt äro vi icke ensamma.
Sofvande, ja!
Då skall jag väcka henne. reser sig.
Kristin!
KRISTIN i sömnen.
Bla- bla- bla- bla!
Kristin! -- Den kan sofva!
-- straxt, straxt, straxt. -- hå hå -- puh!
Vill du vakna opp!
Grefvens stöflar är borstade -- sätta på kaffet
FRÖKEN tar henne i näsan.
JEAN strängt.
Inte störa den som sofver!
Den som har stått vid spisen hela dan kan vara JEAN.
trött, när natten kommer.
Och sömnen skall man respektera...
tack för det! räcker Jean handen.
Kom nu ut och plocka lite syrener åt mig! åt höger att lägga sig.
Det är vackert tänkt, och det hedrar honom --
Under det följande vaknar Kristin, går sömndrucken
Med fröken?
Det går inte an!
Absolut inte! JEAN.
möjligt att ni inbillade er något?
Nej inte jag, men folket.
Jag kan inte fatta era tankar.
Skulle det vara
Att jag vore verliebt i betjenten?
exempel -- och för folket är intet heligt!
Han är aristokrat, tror jag!
Jag är ingen inbilsk man, men man har sett
Jag stiger ner...
Stig inte ner, fröken, hör mitt råd!
Det är ingen JEAN.
som tror att ni godvilligt stiger ner; folket kommer alltid säga att ni faller ner!
och pröfva!
Hon rufvar honom med ögonen.
Jag har högre tankar om folket än ni!
Vet ni att ni är underlig!
underligt för öfrigt!
Lifvet, menskorna, allt, är en
Men det är ni också! -- Allting är
sörja som drifs, drifs fram på vattnet, tills den sjunker, sjunker!
Jag har en dröm som återkommer då klättrad på en pelare och ser ingen möjlighet att komma ner; jag svindlar när jag ser ner, och ner jag kan inte hålla mig fast och jag längtar att få och då; och som jag erinrar mig nu.
Jag sitter upp-
måste jag, men jag har inte mod att kasta mig ner; falla; men jag faller inte.
Och ändå får jag ingen ro
förr än jag kommer ner, ingen hvila förrän jag komville jag ner i jorden...
Har ni känt något sådant?
mer ner, ner på marken!
Och komme jag ner på marken
ett högt träd i en mörk skog.
Jag vill opp, opp i
Jag brukar drömma att jag ligger under
toppen och se mig omkring öfver det ljusa land-
skapet, der solen skiner, plundra fogelbot deroppe der guldäggen ligga.
Och jag klättrar och klättrar men stammen är så tjock, och så slät, och det är så långt till första grenen.
Men jag vet att nådde
jag bara första grenen, skulle jag gå i toppen som på en stege.
Ännu har jag inte nått den, men jag skall nå den, om det bara så skall bli i drömmen!
Här står jag och pratar om drömmar med er.
Bara ut i parken!
Hon bjuder honom armen, och de gå.
så bli vi sanndrömmade! fröken!
Vi ska sofva på nio midsommarsblomster i natt,
FRÖKEN och JEAN vända i dörren.
Jean håller handen för ena ögat.
Får jag se hvad ni fått i ögat!
går straxt öfver.
Åh det är ingenting -- bara ett smolk -- det
sitt ner nu, så ska jag hjelpa er! tar honom i armen och sätter honom, fattar hans hufvud och lutar det bakåt; med snibben af näsduken söker hon få ut smolket.
Det var min klädningsärm som skrubbade er;
nu, alldeles Still! -- Slår honom öfver handen.
Så! vill -- Känner på hans öfverarm.
Med sådana armar!
JEAN varnande.
han lyda! -- Jag tror han darrar stora, starka karlen!
Fröken Julie!
Ja, monsieur Jean.
Je ne suis qu' un homme!
Kyss min hand, och tacka mig!
Vill han sitta stilla! -- Så der!
Nu är det borta!
gått och lagt sig! -- Vill ni höra på mig!
Fröken Julie! hör på mig! -- Nu har Kristin
Kyss min hand först! JEAN.
Kyss min hand först!
Ja, men skyll er sjelf!
FRÖKEN. FRÖKEN.
Är ni ett barn vid tjugofem år?
Vet ni inte att det är farligt leka med elden?
Inte för mig; jag är assurerad!
JEAN djerft.
det eldfarlig inrättning i grannskapet!
Nej, det är ni inte!
Och om ni är det, så fins
Det skulle vara ni?
Inte derför att det är jag, utan derför att JEAN.
jag är en ung man --
bilskhet!
En Don Juan kanske!
Eller en Josef!
Jag tror, min själ, att han är en Josef! JEAN.
Med fördelaktigt utseende -- hvilken otrolig in-
Jag fruktar nästan!
JEAN djerft fram och vill ta henne om lifvet för att kyssa henne.
FRÖKEN slår honom en örfil.
Hut!
Är det allvar eller skämt?
för allvarsamt och det är det farliga!
Nu är jag trött
Då var det också allvar nyss!
Ni leker alldeles
på leken och ber om ursäkt att jag återgår till mitt natten är längesen förbi.
Ställ bort stöflarna!
Grefven skall ha sina stöflar i tid och mid-
men jag har aldrig åtagit mig att vara er lekkamrat,
Det är min tjenst, som jag är skyldig göra,
och jag kan aldrig bli, ty jag håller mig för god till det.
Ni är stolt! JEAN.
I vissa fall; i andra fall inte.
Har ni älskat någonsin?
af många flickor, och en gång har jag varit sjuk af att jag icke kunde få den jag ville ha: sjuk, ser ni, äta eller dricka af bara kärlek!
JEAN tiger.
Vi begagna inte det ordet, men jag har hållit
som prinsarna i Tusen och en Natt! som inte kunde
Det kan ni inte tvinga mig att säga.
Om jag ber er som en jemlike, ber en -- vän!
Det var ni!
Så kostligt...!
FRÖKEN sätter sig.
det var den historien jag inte ville berätta nyss, men nu ska jag förtälja den!
Vet ni hur verlden ser ut dernerifrån -- det
Ja, om ni så vill!
Det var löjligt! -- Ser ni,
vet ni inte!
Som hökar och falkar, dem man sällan far se på ryggen för att de mest sväfva deroppe!
Jag lefde i statstugan med sju syskon, och en gris
ute på gråa åkern, der det inte växte ett träd!
Men träden ofvanför.
Det var paradisets lustgård; och
ifrån fönstren såg jag grefvens parkmur med äppelder stodo många onda englar med brinnande svärd och bevakade den.
Men icke desto mindre hittade jag och andra pojkar vägen till lifsens träd -- nu föraktar ni mig?
Stjäla äpplen gör ju alla pojkar.
Det kan ni säga nu, men ni föraktar mig i alla JEAN.
fall!
Likagodt!
En gång kom jag in i lustgården med min mor för att rensa löksängarna.
Bredvid trädgårdslanden stod en turkisk paviljong i skuggan af
jasminer och öfverväxt med kaprifolium.
Jag visste sett en så vacker byggnad.
Folk gick der in och
inte hvad den kunde brukas till, men jag hade aldrig kom ut igen, och en dag stod dörren lemnad öppen.
Jag smög dit och såg väggarna klädda med taflor af kungar och kejsare, och det var röda gardiner för menar.
Jag -- -- -- bryter en syrenblomma och håller under näsan på fröken. --
fönstren med fransar på -- nu förstår ni hvad jag jag hade aldrig varit inne i
slottet, aldrig sett annat än kyrkan -- men det här var vackrare; och hur mina tankar lupo, så gingo de alltid tillbaka -- dit.
Och så småningom uppstod jag smög derin, såg och beundrade.
Men då kommer det någon!
Det fans bara en utgång för herrinte annat än att välja den!
en längtan att en gång erfara hela behaget af -- enfin,
skapsfolk, men för mig fans det en till, och jag hade
FRÖKEN som tagit syrenen, låter den falla på bordet.
en hallonhäck, rusade öfver ett jordgubbsland, och
Derpå satte jag till att springa, störtade igenom
kom upp på rosenterrassen.
Der fick. jag se en skär klädning och ett par hvita strumpor -- det var ni.
Jag lade mig ner under en ogräshög, under kan ni
tänka er, under tistlar som stuckos, och våt jord som luktade illa.
Och jag såg på er när ni gick i rosorna, och jag tänkte: om det är sant att en röfvare kan komma in i himmeln och bli med änglarna, så är
det underligt att inte ett statbarn här på Guds jord dotter!
kan komma in i slottsparken och leka med grefvens
FRÖKEN elegiskt.
som ni i detta fall?
Tror ni att alla fattiga barn haft samma tankar
JEAN först tvekande, sedan,öfvertygande.
ligtvis!
Om alla fattiga -- ja -- naturligtvis!
Natur-
fattig!
Det måtte vara en gränslös olycka att vara
JEAN med djup smärta, starkt
i grefvinnans soffa, en häst kan bli smekt på nosen fins stoff hos en och annan, så att han svingar sig. opp i verlden, men hur ofta är det! -- Emellertid,
Åh, fröken Julie!
Åh! -- En hund kan få ligga
chargeradt.
af en frökenhand, men en dräng -- turnerar -- jaja, det
vet ni hvad jag så gjorde! -- Jag sprang ner i qvarn-
bäcken med kläderna på; blef uppdragen och fick stryk.
Men nästa söndag, när far och alla i huset hemma.
Och så tvättade jag mig med såpa och foro bort till mormors, så lagade jag så att jag blef varmt vatten, tog på mina bästa kläder och gick till kyrkan, der jag skulle få se er!
Jag såg er och gick hem, besluten att dö; men jag ville dö vackert och
behagligt, utan smärta.
Och då erinrade jag mig att det var farligt sofva under en fläderbuske.
Vi hade en stor en som just stod i blom.
Den skattade jag låren.
Har ni märkt hur glatt hafre är? mjuk för på allt hvad den egde, och så bäddade jag i hafrehanden som en menskohud...! emellertid slog jag verkligen mycket sjuk.
Men jag dog inte, som ni kan se.
igen locket och blundade; somnade in och väcktes
intet hopp att vinna -- men ni var ett tecken på der jag var född.
Hvad jag ville -- det vet jag inte!
Er fans ju
hur hopplöst det var att komma opp ur den krets
skola?
Ni berättar charmangt, vet ni!
Har ni gått i
på teatrarna.
Dessutom har jag hört fint folk tala, och af dem har jag lärt mest.
Litet; men jag har läst mycket romaner och gått
Står ni och lyssnar på hvad vi säga!
suttit på kuskbocken eller rott båten.
En gång hörde jag fröken Julie och en väninna...
Och jag har hört mycket jag! när jag
Åh! -- Hvad hörde ni då för slag?
blef jag lite förvånad, och inte förstod jag hvarifrån ni lärt alla ord.
Kanske i botten det inte är så stor skilnad som man tror mellan menskor och menskor!
Jaha, det vore inte så godt att säga; men nog
fästfolk.
Åh skäms!
Inte lefver vi som ni när vi äro
värdt att fröken gör sig oskyldig...
-- Ja, för mig är det inte
JEAN fixerar henne.
Det var en usling, som jag skänkte min kärlek.
Det säger ni alltid -- efteråt.
flera gånger förut vid enahanda tillfälle.
Jag tror alltid, efter som jag har hört uttrycket
Hvad för tillfälle?
Som ifrågavarande!
Sista gången...
FRÖKEN stiger upp.
Jag vill inte höra mer!
Nå, då ber jag att få gå och lägga mig.
FRÖKEN blidt.
Det ville inte hon heller -- det är märkvärdigt.
Gå och lägga sig på midsommarnatten! JEAN.
ligen inte.
Att dansa med packet deroppe roar mig verk-
jag vill se soluppgången!
Tag nyckeln till båten och ro mig ut på sjön;
rykte!
Det låter som om ni skulle vara rädd om ert
bli bortkörd utan betyg, när jag skall etablera mig.
Jag vill ogerna bli löjlig, ogerna
Och jag tycker jag har en viss skyldighet mot Kristin.
Jaså det är Kristin nu...
Ja, men det är äfven ni. -- Lyd mitt råd, och JEAN.
gå opp och lägg er!
Ska jag lyda er?
Natten är framskriden, sömnen gör drucken, och jag inte hör orätt -- kommer folket hitåt för att Kören nalkas sjungande:
För en gång; för er egen skull!
Jag ber er!
hufvut blir hett!
För öfrigt -- om söka mig!
Och finner man oss här, är ni förlorad!
Det kommo två fruar från skogen Tridiridi-ralla tridiridi-ra.
Den ena var våt om foten Tridiridi-ralla-la.
De talte om hundra riksdaler Tridiridi-ralla tridiridi-ra.
Tridiridi-ralla-la.
Men egde knappast en daler
Och kransen jag dig skänker Tridiridi-ralla-tridiri-ra
En annan jag påtänker Tridiridi-ralla-la!
hålla af mig.
Låt dem komma, skall ni se!
Jag känner folket, och jag älskar det, liksom de
mat, men de spotta efter den!
Hör på inte på dem!
Nej, fröken Julie, de älska er icke.
De ta er
dem, hör på dem bara hvad de sjunger! -- Nej hör
FRÖKEN lyss.
Hvad sjunger de?
Det är en nidvisa!
Om er och om mig!
Infamt!
Åh, fy!
Och så lömskt! -- JEAN. FRÖKEN.
man endast fly!
Packet är alltid fegt!
Och i den striden kan
Kristin kan vi inte gå!
Ut kommer vi inte!
Och till
på mig kan ni lita, ty jag är er verkliga, uppriktiga och vördnadsfulla vän!
In till mig då?
Nöden har ingen lag; och
Men tänk! -- tänk om man söker er der?
Jag riglar dörren, och vill man bryta, sig in, så JEAN.
skjuter jag! -- Kom! på knä.
Lofvar ni mig...?
FRÖKEN betydelsefullt.
FRÖKEN ut hastigt till höger.
JEAN häftigt efter.
BALLETT.
BONDFOLKET in högtidsklädda, med blommor i hat-
tarna; en fiolspelare i spetsen; en ankare svagdricka och glas tagas fram.
Derpå drickes.
Sedan tar man i ring från skogen."
en kutting bränvin, sirade med grönt, läggas upp på bordet; och sjunger och dansar dansleken:
"Det kommo två fruar
När detta är gjordt, gå de igen sjungande.
FRÖKEN in ensam: ser förödelsen i köket; slår ihop händerna; derpå tar hon upp sitt ansigte.
JEAN in; exalterad.
en pudervippa och pudrar
ligt att stanna här?
Der ser ni!
Och ni har hört!
Anser ni det möj-
så göra!
Det anser jag inte!
Men hvad skola vi
Fly, resa, långt härifrån!
Resa?
Ja, men hvart?
aldrig varit?
Till Schweiz, till italienska sjöarna; der har ni
Är det vackert der?
Åh, en evig sommar, oranger, lagrar, åh!
Men hvad ska vi sedan göra der?
Der sätter jag opp ett hotell med första klassens JEAN.
varor och första klassens kunder.
Hotell?
sigten, nya språk; inte en minuts ledighet till grubbel
Det är ett lif skall ni tro; oupphörligt nya an-
eller nerver; intet letande efter sysselsättning -- då
arbetet ger sig sjelf: natt och dag klockan som ringer, tåget som blåser, omnibussen som kommer och går; under det guldstyckena rulla på byrån.
Ja, det är att lefva!
Husets herrskarinna; firmans prydnad.
Med ert JEAN.
utseende... och ert sätt -- åh -- det är en gifven
succès!
Kolossal!
Ni sitter som en drottning på kontoret och sätter slafvarna i rörelse med att trycka och lägga blyga sin skatt på ert bord -- ni kan på en elektrisk knapp; gästerna defilera inför er tron aldrig tro hvad menskorna darra när de få en räkning i sin hand -- jag skall salta notorna och ni skall sockra på dem med ert vackraste leende -- tabell ur fickan -- genast,