Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Häraf följer att vid ordnandet och vården af vårt örlogsvapen, den förnämligaste uppgiften bör blifva, icke att till det högsta möjliga öka vapnets numerär, utan tvärtom, att utan tvekan nedhålla densamma vid en jemförelsevis ringa grad af betydenhet, för att derigenom med desto större framgång blifva i stånd att i verkligt sjömanskap och i strid ombord å fartyg kunna täfla med och öfverträffa yrkesbröderna i andra länder, samt göra det möjligt för våra örlogsfartyg att uppträda ute på öppna sjön, oaktadt der befintlig öfverlägsen fiende.
Att ernå en sä hög ståndpunkt af yrkesskicklighet blir visst icke något lätt arbete; men vägen dit är dock ej svår att finna.
Tydligt och klart ligger den utstakad af såväl sunda förnuftet som sjökrigshistorien, och den vägen leder ingalunda in uti stillvattnet af våra skärgårdar och färskvattenströmmar, ej heller till lägeröfningar eller studier af “lilla kriget/1 eller till garnisonstjenstgöring, vare sig i fästningar eller på stationerna — hvilket allt bör tillhöra ett annat vapen och en annan personal — utan går den väg, som förer ett öi-logsvapen till dess sanna fulländning, direkte ut på sjön, hvilken ännu i dag såsom tillförne är sjöofficerns enda rätta tillämpningsskola.
En så mycket som möjligt oafbruten sjötjenstgöring är derföre den häfstång, hvarmed vårt örlogsvapen skall lyftas till hvad det bör blifva.
Hvarje annan tjenstutöfning är mer eller mindre en afledare från det mål, som här är hufvudsak, nemligen att i sjömanskap och sjöstmlsdngligbet blifva den fiendtliga örlogsmannen öfverlägsen.
Bringas svenska sjöofficern till denna vrkesftillandning, är dermed vunnet allt hvad staten af honom kan begära; men att fordra mer vore att åsidosätta fördelarna al arbetets fördelning, att omöjliggöra täflan med andra mariner, samt att åter nedstiga till det sextonde århundradets outredda begrepp, hvilka ej förmådde urskilja, ännu mindre uppdraga gräuslinien mellan hvarje särskildt vapen.
Engelska och franska skeppsbesättningars tillfälliga landsstrider mot halfvilda indianer, mexikanare och seapoys, äro inga exempel för oss att taga till ledning vid ordnandet af vårt för europeiska förhållanden afsedda örlogsvapen; och icke mindre vilseledande vore det att anföra danskarnas fordna kanonbåtstrider eller de sednare sjöstriderna vid de nordamerikanska flodmynningarna, — hvilka strider aldrig antogo karaktären af skärgårdskrig, ehuru utkämpade med kanonbåtar — såsom bevis för att vår örlogsflotta förmådde fullgöra både egna pligter och allt hvad, enligt det efterföljande, skulle tillhöra skärgårdsartilleriet.
Det är att antaga att den fiendtliga landstigningsarmé, som förr eller sednare kan komma att beträda vår jord, besitter den mest fulländade europeiska landtkrigsbildning; och att emot dylika trupper uppställa sjömän, vore fullt jemförlig! med 1788 års felsteg, då delar af armén utkastades såsom bemanning på örlogsflottan; — eller, såsom ännu sednare har skett, att oaktadt örlogsofficern ej hade tillräcklig sjöbefarenhet, måste han gå hemma, när de officerare, som skulle beredas för striderna i våra skärgårdar, utkommenderades att besegla Atlantiska oceanen och Medelhafvet, m. m. 12 Bil.
Prop. N:o 7, om Statsverket 1865 3:0.
Att den andra delen af sjöförsvaret, sora uteslutande skulle omfatta krigföringen i våra skärgårdar och inlandsfarvatten, erhåller benämningen Kongliga Skärgårdsartilleriet; samt att detta vapen, med rangnummer emellan Kongl.
Flottan och Flottans Konstruktionskår, ej bör annorlunda uppfattas än såsom ett artilleriregemente med flytande lavetter, och hvars uppgift blefve, icke blott att hindra fiendens fartyg framtränga genom positionerna i våra skärgårdar, samt att vid dessa strider veta att begagna fältverk, försänkningar, stängsel, minor m. m., utan äfven att ikläda sig den ej mindre vigtiga rölén, när fiendtlig armé nalkas stränderna af våra inre farleder, att då angripa densamma, samt att blifva en flankbetäckning för vår egen armé, när hon stöder sig vid ett farbart vattendrag.
Af ven kring våra sjöfästningar bör Skärgårdsartilleriet, medelst sina pansarklädda flytande lavetter, bidraga till försvaret; och å sjelfva fästningarna, åtminstone de vigtigare af dem, öfvertaga en del af befälsplatserna, vara kanonbetjeningens förhandsmäu samt bestrida båttjenstgöringeD.
(Se Bil. B.)
Det skall derjemte betjena och fortskaffa ett lättrörligt landstigningsartilleri, hvilket på land kan uppträda i likartad tjenstgöring med armén.
Rikets sjömätningar böra bestridas af Skärgårdsartilleriet.
(Se Bil. 0.) Af Skärgårdsartilleriets personal erfordras således så mycken krigsbildning och vidsträckt praktisk duglighet, som inom ett och samma vapen rimligen kan begäras.
Men skulle det åligga dess officerare, jemte uppfyllandet af ofvannämnda fordringar, äfven navigera på verldshafven, samt eftersträfva de kunskaper och den sjömannavana, som erfordras för att i strid på örlogsskepp ute på oceanen eller öppna sjön mäta sig med fiendens sjöofficerare, hvilkas hela krigsbildning omfattar endast denna del af krigskonsten, så är det ganska visst, åtminstone enligt all mensklig beräkning, att så många olikartade pligter, hopade på en och samma officer, skulle medföra en sorglig skörd af svikna förhoppningar, fäderneslandet blottställas för oberäkneliga förluster, och kriget, som åt den yrkesskicklige erbjuder så mycken oförvansklig ära, blifva för den tappre, men af de många pligterna öfverbelastade svenska officern en bitter kedja af idel motgångar och förödmjukelser.
Han kunde vara förvissad att, såsom fartygsbefälhafvare, ute pä hafvet möta en på detta element mer erfaren fiende, som vore honom öfverlägsen i sjörnansskap, utmanövrerade honom och sålunda frånryckte honom segern: och fastän han, iföljd utaf mångsidigheten af sina pligter, icke kunde hafva haft tillfälle att använda någon synnerligt stor del af sin tjenstetid ombord å fulltacklade örlogsfartyg, åt navigeringeu och manövern på verldshafven samt förvärfvandet af de merkantila kunskaper hvarje sjöofficer, som rätt uppfattar sitt yrke, ej bör uraktlåta inhemta, så hade dock denna tjenstgöring och dessa studier, ehuru otillräckliga att bilda honom till en praktisk och kunskapsrik sjöofficer, varit en försummad lid för de många nödvändiga arbeten och öfningar, som fordras för att blifva vuxpn de strider, hvilka, såväl i samband med som oberoende af armén, förekomma i skärgårdskriget.
Vore det honom medgifvet, eller förenligt med den dubbla yrkesskyldigheten, att fästa sina böjelser och sin kraft hufvudsakligast vid det ena af de båda olikartade yrkena, kunde detta icke ske med mindre än att han blefve en ofulländad, föga hedrad krigare i det andra.
På den ståndpunkt krigskonsten nu befinner sig, och utöfver hvilken den sannolikt än vidare kommer att utvecklas, äro skärgårdskriget och örlogstjensten hvar för sig tillräckliga att upptaga en intelligent mans hola verksamhetsförmåga; hvaremot den, som efter - Bil.
N:o 4 till Kongl. Majlis Nåd.
13 sträfvar mästerskapet i båda, ätVentyrav att ej ens i något uppnå blotta medelmåttan.
Det länder derföre såväl till tjensteus sorn den enskildes bästa, att officern vid Skärgårdsartilleriet, likasom olficerarne vid hvarje annat vapen, icke ålägges annan tjenstgöring- än den honom tillhör, nemligen hvarken mer eller mindre än hvad sorn erfordras och förekommer vid striderna i skärgårdskriget. 4:o.
Det yttre sjöförsvarets fartyg böra vara af den konstruktion, som motsvarar fordringarna för öppen sjö.
Alla böra de vara så beskaffade att de kunna kryssa på närgränsande farvatten, och en del af dem bör vara afsedd att äfven kunna besegla de aflägsnaste haf.
Till Flottan böra således ötverlemnas sjöförsvarets alla bevärade fartyg, som äro försedda med stående tackling, från och med det fregatttacklade ned till den nuvarande kanonångslupen, äfvensom de, hvilka för nyssnämnda fordringar äro till längd eller djupgående af så stora dimensioner att de icke kunna med fördel manövreras i våra trängre skärgårdar.
D.j 5:o.
Skärgårds-artilleriets fartygs-materiel bör utgöras af grundgående fartyg, hufvudsakligast framdriine medelst maskinkraft.
Icke något fartyg tillhörande detta vapen bör ega stående tackling, men väl lätta för tillfället uppsatta master för flygande rå- eller snedsegel.
Det sjömanskap, sorn här erfordras, inskränker sig således till vanlig båtsegling, till att kunna styra och ro samt att ega vana vid den del af ångbåtsmanövern, som omfattar bedömandet af fartygets rörelsekraft.
Beiälspersonalen bör jemväl ega erforderlig yrkesskicklighet att kunna gå utomskärs längs utmed våra kuster.
De olika fartygscerter och den särskilda beskaffenheten af desamma, hvilka böra anskaffas för Flottan och Skärgårdsartilleriet, äfvensom antalet af dessa fartyg, kunna ej med något sken af pålitlighet bestämmas under nuvarande förhållanden.
Dylika beräkningar hafva alltid, åtminstone hos oss, frambringat svikna förhoppningar.
Våra många sjöförsvarskommittéer allt sedan slutet af förra århundradet, sammansatte af de skickligaste män, hafva alla utan undantag, äfven den sednast i Nåder tillsatta, härvidlag uppgjort förslag, som aldrig förverkligats.
När dylika beräkningar hitintills icke inneburit någon säkerhet, vore det nu, då fartygsmaterielen nästan dagligen förändrar form och egenskaper, i ännu högre grad äfventyriigt att försöka framträda med ett förslag, hvars fullbordande, i följd af ekonomiska skäl, ej genast kunde sättas i verkställighet, utan måste framskjutas till en närmare eller fjermare framtid.
Att på grund af i dag kända förhållanden uppgifva hvilka fartygscerter och hvad antal fartyg, som böra föreslås till nybyggnad äfven efter en så kort tid som blott 4 eller 5 år, vore antingen att misskänna dea tid vi lefva uti, eller också, såsom förut redan är nämndt, att med visshet missleda och nedlägga frön till svikna förhoppningar.
Allt hvad man nu med någorlunda anspråk på tillförlitlighet kan säga är att Sverige, med fästadt afseende å hvad som fordras såväl under fred som krig, för sitt yttre sjöförsvar bör förskaffa sig ett ej stort antal de mest snabbgående korvetter, försedda med 14 Bil.
N:u 4 till Kongl. Maj:ts Nåd.
N:o 1, om Statsverket 1865. fullkraftig ångmaskin och bestyckade med några få kanoner af så grof kaliber dylika fartyg äro i stånd att föra; samt derjemte, i mån af mouitorssystemets ytterligare fulländning, så många pansarklädda, sjögående tornfartyg, som framtida ekonomiska tillgångar kunna medgifva.
De 3:ne “monitorer", som nu byggas, äro af det djupgående oell för öfrigt af så stora dimensioner att de, ehuru kraftiga för positionsförsvaret, ej kunna anses blifva så lättmanövrerliga som är erforderligt för skärgårdskriget. i dess vidsträcktare bemärkelse, och då de dertill, enligt sednare erfarenhet, äfven under storm på Atlantiska oceanen, visat sig vara säkra sjöbåtar, och således ej kunna förnekas namnet af sjögående tornfartyg, böra de i följd af dessa och flera andra deras egenskaper, tillhöra det yttre sjöförsvaret.
För det inre sjöförsvaret blir det nödvändigt att skaffa så grundgående fartyg som möjligt.
Ehuru de ej må anses annorlunda än såsom flytande lavetter, afsedde för vattnen inuti våra skärgårdar, böra de fortskaffas med ångkraft, eea det gröf , O ' o 'o o sta artilleri, vara pansarklädda, och ändock af ej större dimensioner än att de genom slussarne å Göta Kanal i nödfall kunna inkomma på våra stora insjöar.
(Se noten till Bil. F.)
Derjemte torde behofvet kräfva ännu mindre och lättrörligare båtar för fortskaffandet af ett landstigningsartilleri, hvilket, tillgängligt på våra talrika inre vattendrag, kunde landsättas och uppträda på en terräng, der icke något annat artilleri, beroende af anspann, kunde röra sig.
Detta synes vara allt hvad man med någorlunda visshet kan förutsäga; men utan tvifvel blefve det en kedja af misstag, om man försökte att ännu närmare fastställa de blifvande fartygens certer, örn man bestämde antalet samt för någon längre tid framlade kostnadsberäkningar m. m.
(Se Bil. E.) , 7:o.
Nedanstående befälspersonal antages förslagsvis för det yttre sjöförsvaret, hvaraf dock några platser, enligt hvad längre fram anföres, tills vidare böra hållas vakanta.
1 Konteramiral med Generalmajors rang. 3 Kommendörer „
Ofverstes „ 5 Kommendörkaptener af l:a kl „
Ofverstelöjtnants „ 12 Kommendörkaptener af 2:a kl „ Majors 29 Kaptener „ Kaptens „ 28 Löjtnanter „ Löjtnants „ 18 Underlöjtnanter „ Underlöjtnants S:a 96.
Utom Amiralen på stat, tilldelas denna titel stationsbefälhafvare, äfvensom befälhafvare för större eskader, eller flotta.
För att dels förekomma tvekan i afseende på rangen och dels lyfta stationens anseende, bör Stationsbefälhafvarens amiralsvärdighet vara en grad högre än don på stat varande amiralsgraden, d. v. s. af lika rang med Generallöjtnant.
Underlöjtnanten bör icke utnämnas annorlunda än genom förordnande, samt under de 2:ne första tjenståren anses och i tjernsten benämnas Officerskadett; och, innan han befordras till Löjtnant, bör han inför behörig förrättning hafva undergått repetitionsexamen i artilleri, navigation, ångmaskinlära och skeppsmanövrer.
Så snart trenne år voro förflutna efter officersutnämningen, skulle han ega rättighet att taga denna examen.
Deremot skulle den nu anbefallda gradpasseringen på stationen upphöra.
Benämningen Kapten, Bil.
Prop. N;o 1, om Statsverket 1865.
15 som för närvarande tillhör yngsta regementsofficersgraden vid Kongl. Maj:ts Flotta, är lör denna grad en oegentlig och orättvis benämning, som icke bör bibehållas.
Oegentlig är den derföre, att den är vilseledande och icke tillkännagifver personens rang; och den är orättvis, emedan örlogskaptenen genom denna titel berölvas det medborgerliga anseende, hvartill han enligt sina tjenstförhållanden är berättigad.
Flottans rangrulla är för de flesta utom vapnet en okänd auktoritet, och om än Kongl. Maj:t förändrade benämningen till Örlogskapten, Fregattkapten eller Korvettkapten, blefve den dock i dagligt tal aldrig annat än Kapten, i likhet, med benämningen för arméns Kaptener.
Kaptenstiteln är så mycket mindre lämplig för cheferna på ståtens krigsskepp, bemannade med flere hundra mans besättning, som nu äfven skepparen på den minsta fraktbåt låter kalla sig Kapten.
Det har derföre alla skäl för sig att regementsofficern, som nu bär denna titel, erhåller en annan, mer öfverensstämmande med den grad han innehar.
Något lån behöfver härvid icke upptagas från armén, ty örlogsvapnet vill vara ett sjelfständigt vapen, och är rikt i sina egna tillgångar.
Alla fordringar tillfredsställas, om Kaptenlöjtnanten erhåller titeln Kapten, och den nuvarande kaptensgraden förändras till kommendörskaptensgrad, men med Majors rang.
Officerspersonalens reduktion är numera oafvislig.
Sjökrigsmaterielens mångdubbelt ökade kostnad har nödvändiggjort en betydlig nedsättning i fartygens antal och storlek, hvaraf må3te följa en motsvarande reduktion af personalen.
Ett annat skäl dertill är att exercisanslagen icke äro, och sannolikt ej heller blifva, tillräckliga att bibringa det nuvarande stora officersantalet en tillfredsställande sjöerfarenhet.
Fäderneslandet har mera gagn af ett mindre antal väl befarne och praktiskt bildade officerare, än af ett mångfaldigt större antal, som, i följd af expeditiousmedlens ringhet, nödsakades tjenstgöra mera på land än ombord å fartyg, och följaktligen ej kunde förvärfva den sjövana, hvarförutan ingen krigslycka på hafvet är att förvänta.
Derföre är den enda rätta beräkningsgrunden för officersantalet, att ej flere utnämnas än staten, medelst tillräckliga sjökommenderingar, kan förskaffa fullgod yrkesskicklighet; hvaremot såväl statens anseende som dess materiela fördelar sämst bevakades, om officersantalet bestämdes efter möjligheten att gifva hvarje officer en knapp lön att lefva på, eller efter hvad som erfordras i krigstid till befäl för så och så många tusende båtsmän och beväringsynglingar, eller efter huru många grannrikena ega, eller hvilken annan beräkning som helst iin den som grundar sig på möjligheten, att bibringa fulländad yrkesduglighet.
Under alla vanliga förhållanden är, åtminstone för den nuvarande sjökrigsmaterielen äfvensom för hvad vi kunna förvänta under den närmaste framtiden, det föreslagna officersantalet af 96 officerare fullt tillräckligt.
Under krigstid får man vid örlogsflottan, likasom annorstädes, gå "man ur huset," och om detta ej gör tillfyllest, kan det rekryteras från krigsskolan och handelsflottan.
Så tillgår det vid andra mariner och inga skäl finnas för oss att derifrån göra undantag.
Dessutom bör ihågkommas, att det under alla förhållanden ombord å fartyg är vida bättre att hafva en eller två väl befarne och praktiskt kunnige officerare, än ett flerdubbelt antal, som på sjön ej känner sig hemmastadt.
(Se Bil. F.)
Vid befordringarna böra samma lagar följas, som nu äro gällande, med undantag att från löjtnantsgraden hvar tredje uppflyttning skedde efter förtjenst och de tvänne efterföljande enligt tur.
Derjemte bör Underlöjtnanten undergå repetitionsexamen, såsom förut redan är nämndt, innan han befordras till Löjtnant.
Det bör ej förbises, att ehuru tjenstgöringen under krigstid är inom alla vapen lika ansvarsfull, kommer dertill för tjensten ombord å fartyg, att äfven under freden 16 Bil.
N:o 4 till Kongl. Majds Nåd.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. flera hundrade menniskors lif, fäderneslandets anseende och en staten tillhörigegendom, äro beroende af den vakthafvande olficerns yrkesskicklighet och nit.
Denna olikhet emellan örlogstjensten och den tjenstgöring, sorn, med undantag af krigstid, förekommer inom andra militär-yrken, påkallar en motsvarande noggrannhet i befordringarna, vid hvilka ensamt dugligheten borde, så vidt ske kan, ingå i beräkningen; ty i motsatt fall blottställes, kanske dagligen, icke allenast ett dyrbart vapen, utan äfven ännu högre och vigtigare intressen, för bittra förödmjukelser och förluster. 8:o.
Skärgårdsartilleriets befälspersonal bör bestå af: 1 Konteramiral ) . „ eller Generalmajor! med Generalmajors rang.
3 Öfvers t ar.
5 Öfverstelöjtnanter. 10 Majorer. 25 Kaptener. 21 Löjtnanter. 18 Underlöjtnanter.
Sima 86.
Utom Amiralen på stat, bör denna titel äfven tilldelas Stationsbefälhafare samt under vissa förhållanden befälhafvare för en större truppfördelning.
Stationsbefälhafvarens amiralsvärdighet bör vara en grad högre än den på stat varande amiralsgraden, d. v. s. han bör hafva rang lika med Generallöjtnant.
Inom Skärgårdsartilleriet bör befordran ske efter samma grunder som inom armén, helst officerstransport torde förekomma emellan dessa vapen. 9:o.
För det yttre sjöförsvaret föreslås att nedannämnde befälsplatser genast tillsättas och erhålla, i den ordning längre fram uppgifves, efterföljande löneförmåner: - Lön. Inqvartering.
R:dr. R:dr. K: dr.
R:dr. 1 Konteramiral 6,000 540 3 Kommendörer . . . ä 4,500
8 Löjtnanter 1,200
8 Underlöjtnanter 800
D:o 600
Summa 179,000 14,540 !
Befäl - Bil.
N:o 4 till Kongl Maj:ts Nåd.
Prof. N:o 1, om.
Statsverket 1865. 17 Befälhafvare!! vid Flottans station i Carlskrona bör, till bestridande af representationskostnader, erhålla ett årligt arfvode af 5,000 rdr, för hvilken summa, som i det närmaste öfverensstämmer med hvad han nu under olika titlar för sagde ändamål erhåller, tillgång kan beredas inom Arfvodes-Staten.
Ar stationsbefälhafvaren af lägre grad än Konteramiral, bör lian hafva så stor förhöjning i arfvodet, som enligt det föregående tillhör platsen, så att hans inkomster blefve lika med hvad en Konter-amiral i samma befattning erhölle.
De tio ofvan antydda vakanserna böra icke tillsättas förrän framdeles, i den mån behofvet det kräfver, och böra under tiden de indragna lönerna med tillhörande inqvarteringspenningar, uppgående till 19,400 rdr, inom hufvudtiteln reserveras med förbindelse att, sedan den föreslagna organisationen till fullo blifvit utförd, derefter hvarje år till Riksgäldskontoret aflemnas hvad af nämnde summa under årets lopp icke behöft för det afsedda ändamålet användas.
Två tredjedelar af lönen böra anses såsom fast lön och en tredjedel såsom tjeiistgöriugspenningar, hvilka sednare innehållas, när officer åtnjuter semester, eller permission utöfver en månad, hvarvid dock undantag eger rum, när permission erhålles till utländsk krigstjenst.
Inquarteringspenningarne böra utbekommas under all kommendering, men indragas vid permittering, som fortfar utöfver ett halft år, älvensom när statens boställe begagnas.
Under tjenstgöring i hufvudstaden bör samma inqvartering erhållas som vid Skärgårdsartilleriet. 10m.
Nedannämnde löneförmåner böra tilldelas Skärgårds-artilleriets befälsper sonal; - Lön. Inquartering.
R:dr. R:dr. R:dr. R:dr. 1 Konteramiral eller Generalmajor 6,000 750 3 Öfvers tar å 4,800
5 Öfverstelöjtnanter 4,000
Summa 181,100 21,675 | Stationsbefälhafare vid Skärgårdsartilleriet, om af lägre grad än Konteramiral, skulle hafva så stor tillökning i det för Stockholms station nu beviljade Stationsbefälhafvarearfvodet, att hans inkomster blefve lika med hvad en Konteramiral erhölle uti denna befattning.
Prot. 1865 A 1866. t Sami. 1 Afd. 5 Haft. 3 18 Bil.
De nio vakanserna vid Skärgårdsartilleriet böra icke heller tillsättas förrän framdeles, i mån af behof, och de härigenom indragna lönerna jemte inqvarteringspenningarna, utgörande 23,025 rdr, böra under tiden reserveras i likhet med hvad nämndes med anledning af vakanserna i Flottan.
Två tredjedelar af lönen höra anses såsom fast lön och en tredjedel såsom tjenstgöringspeiiiiiiigar, hvilka sednare innehållas när officer åtnjuter semester, eller permission utöfver en månad, med undantag när permission erhålles till utländsk krigstjenst.
Inqvarteringspenningarna böra utbekommas äfveu under kommendering, meri indragas vid permittering, som fortfar öfver ett halfår, äfvensom närstatens boställe begagnas.
(Se Bil. G.)
För personalens pensionering, vid såväl del ena som andra vapnet, bör tillsvidare Kongl. Cirkulärbrefvet, af den 20:de November 1860 fortfarande tillämpas; med iakttagande likväl, att pensionsbeloppet icke beräknas efter de föreslagna höjda lönerna, utan efter de löneförmåner, som samma eller motsvarande grad uppbär enligt nuvarande stat. ll:o.
Den personal och utgiftsstat, som enligt det föregående skulle tillkomma sjöförsvaret, står till den nuvarande uti efterföljande förhållanden.
Den vid Flottan föreslagna befälspersonaleu, som genast skulle utnämnas, utgöres af 1 Flaggman, 18 Begementsofficerare, samt 25 Kaptener och 42 Subalternofficerare; eller inalles 86 officerare.
Om de förras antal, 19, divideras uti de sednares antal. 67, blir quoten 3,5 2.
Den för Skärgårdsartilleriet föreslagna befälspersonaleu, som geuast bör tillsättas, utgöres af 1 Flaggman eller Generalsperson, 16 Regementsofficerare samt 22 Kaptener och 38 Subalterner; eller inalles 77 officerare.
Om de förras antal, 17, divideras uti de sednares antal, 60, blir quoten 3,52.
Enligt sednaste statsreglering består befälspersonalen vid Kongl. Maj:ts Flotta af' 48 Flaggmän och Regementsofficerare samt 180 Kaptenlöjtnanter och Subalternofficerare, eller inalles 228 officerare.
Om de förras antal, 48, divideras i de sednares antal, 180, blir quoten 3,7 5.
Statsutgifterna för den föreslagna Flottans befälspersonal uppgå, löner och inqvarteringspenningar sammanlagda, till 193,540 rdr.
Motsvarande utgifter vid Skärgårdsartilleriet utgöra 202,775 rdr.
Statsutgifterna för den på stat sednast fastställda officerspersonalen vid Kongl. Maj:ts Flotta belöpa sig: i löner till 395,500.samt uti inqvarteringspeuningar till circa 38,000 rdr, eller tillsammans 433,500 rdr.
Af det ofvanstående synes att det föreslagna officersbefälet vid Flottan och Skärgårdsartilleriet skulle nu genast utgöra inalles 163 officerare; men att nitton officerslöner äro reserverade, så att, när behofvet det kräfver, sjöförsvarets officerspersonal kan ökas till 182 officerare, eller 46 officerare färre än den officerspersonal, som är fastställd för Kongl. Maj:ts Flotta.
Vidare visar sig att utgiftsstaten för de båda vapnens officersbefäl, när fulltaligt, upptager en årlig summa af 396,315 rdr, men att den för närmaste framtid utgör 3.53,890 rdr, eller 79,610 rdr mindre än utgiftsstaten för den nuvarande officerspersonalen.
Den härigenom vunna besparing, hvilken framdeles skulle komma statsverket tili godo. så vida ej Kongl.
Maj:t ville af densamma reservera någon del till förbättring af underofficers!önerna, är dock af ringa betydenhet emot fördelen af Bil. fa:o 4 till Kongl Maj:ts Nåd.