Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna §, sorn motsvarar l:stn § i Kommitterades förslag, angår den personliga skydds - algiften, hvilken, enligt 1 § i nu gällande Bevillnings—förordning, erlägges af hvarje mansperson från och med fyllda 18 till och med fyllda 60 år, med 40 öre och af hvarje qvinna från och med fyllda 18 til! och med fyllda 60 år, med 20 öre; samt efter fyllda 60 år af alla dem, hvilka utaf tjenst eller rörelse, eller genom undantagsbeting vid afhandling om öfverlåtelse af egendom, ega ISO R:drs årlig inkomst, äfvensom af dem, hvilka efter 2:dra artikeln utgöra bevillning för fast egendom of öfver 300 R:drs värde.
Då Rikets Ständer vid sistförflutne r iksdag medgåfvo, att mantalspenningar ne hädanefter må beräknas från fyllda 18 år och, — i de fall, då, enligt förut gällande stadganden, befrielse derifrån efter 63 års ålder egde rum, — upphöra med fyllda 60 år, torde föreskrifterna om den personliga skyddsa(giftens utgörande numera i allt öfrigt böra ställas i fullkomlig öfverensstämmelse med de stadganden, som gälla för mantalspenningarnes erläggande, helst de olikheter härutinnan, hvilka ännu i vissa fall ega rum, visserligen i afseende på beloppen äro af ringa betydenhet såväl för Staten som för de skattskyldige, men förorsaka icke obetydligt besvär vid uppbörden.
Utskottet får derför, lika med Kommilterade, hemställa, att, på sätt 1 § af förslaget innehåller, utaf hvar och en i mantalslängd upptagen person, som, enligt gällande författningar, skall utgöra mantals-penningar, erlägges personlig skyddsafgift för man med ... 40 öre. och för qvinna med 20 » Deremot har Utskottet icke kunnat finna giltig grund att, utöfver personliga skyddsafgiften, ålägga en till viss summa bestämd afgift för den, som drifver sådant yrke, hvarom anmälan enligt gällande handels- eller fabriks- och handtverks ord ning bör göras; och Utskottet anser derför att det af Kommitterade väckta förslaget om yrkesafgilt bör förfalla.
Under denna artikel förekomma, såsom ofvan är nämndt, föreskrifterna rörande den bevillning, hvilken skall utgå efter taxering, och motsvaras af 2:dra artikeln i nu gällande Bevillnings-förordninjg, hvilken sednare likväl dels innefattar en mängd stadganden, som icke stå tillsammans med de ofvan uppgifne hufvudgrunderna för Utskottets förslag och derför blifvit derifrån uteslutne, dels igenfinnas under 3:dje artikeln i samma förslag.
Ehuru Utskottet uti 2:dra och 6:te § utsatt en viss procentberäkning för be~ vijlningens utgörande, afses deimed likväl icke. att Rikets Ständer skulle nu defini - Bevillnings-Utskottets Betänkande M 20 21 tift antaga nämnde procent-beräkning, utan torde det fä ankomma pä en blifva ned utredning af den bevillnings-summa, som kan erfordras för fyllande af Statens behof, ora och i hvad män ökning eller minskning af nämnda procent-beräkning må ega rum.
Utskottet fär alltså hemställa, att Rikets Ständer behagade förklara, att de procent-beräkningar, som i nämnda hänseende nu varda af Rikets Ständer antagne, endast skola anses angifva det inbördes förhållandet emellan beloppet af den bevillning, som bör erläggas dels för jordbruksegendom, dels för annan fast egendom samt dels för inkomst af kapital eller arbete; roen att, om vid bevillnings-sum mans slutliga fastställande den nu förslagsvis antagne procent-beräkningen behöfver ökas eller minskas, förhållandet emellan dessa procent-beräkningar icke fär rubbas, utan bör bibehållas, så att, om t. ex. bevillningen af inkomst skulle ökas från en till två procent, bevillningen för jordbruks-egendom likaledes bör höjas fr ån 3 till 6 öre för hvarje hundra R:drs uppskattningsvärde, samt för annan fastighet från 3 till 10 öre o s. v. A) Bevillning af fast egendom. § 2-5.
Dessa motsvara §§ 3—6 i Kommitterades förslag samt i mer och mindre mån §§' 6, 17, 19, 20, 21, 24, 30 och 32 samt 5 mom af 142 ,§ uti nu gällande Bevillnings-förordning.
Den uttalade grundsatsen att bevillningen bör utgå med lika procent af all behållen inkomst, skulle, konseqvent genomförd, äfven tillämpas på fast egendom, sålunda att deraf härflytande afkomst årligen till värde uppskattades.
Men för en sådan uppskattnings behöriga verkställande möta så många svårigheter, alt något praktiskt resultat deraf icke torde vara alt påräkna.
Då de fleste egare af jordbruksfastighet, i anseende till bristande eller ofullständig bokföring, icke ens sjelfve kunna uppgifva sin behållna afkomst, skulle en beräkning deral, verkställd genom andre personer, naturligtvis blifva ännu mer vacklande och otillförlitlig.
Det af Hans Excellens Herr Grefve Löwenhjelm väckta, här ofvan omförmälda förslag att, enligt uppgjord klassindelning af de särskilda länen, bestämma bevillningen af jordegendomen inom de olika klasserna till vissa, särskilda belopp för hvarje tunnland åker, äng, skog och betesmark, synes icke heller hvila på någon fullt tillämplig eller rättvis grund; ty dels äro många egendomar icke till arealen sä noggrannt uppmätta, som detta förslag förutsätter, dels måste, till följd af egendomarnes läge, jordarternas skiljaktiga beskaffenhet med flere andra förhållanden, jordvärdena äfven inom samma klass blifva högst vexlande.
För Utskottet har det synts vara lämpligast alt, pä sätt hittills egt rum, bevillningen af läst egendom beräknas efter dess kapitalvärde, 22 lie vill n in g s - Ut s kotte Is Betänkande M 20. uppskattadt efter mera allmängiltiga och tillförlitliga grunder än hittills, men med fästadt afseende å de för hvarje egendom förekommande särskilda förhållanden.
Äfven af andra, deribland statistiska skäl, torde vara af vigt att dylika värden finnas, likväl noggrannare bestämda än för närvarande är fallet.
Att, på sätt vice Talmannen Ola Svensson alternativt föreslagit, antaga summan af nuvarande taxeringsvärden inom hvarje län, såsom minimivärdcn, vore elt alltför godtyckligt förfaringssätt, då det icke ku nät bestridas att nuvarande taxeringsvärden äro långt ifrån de verkliga.
Det må visserligen icke förnekas, att jordegendomars försäljningspris under de sed/inre åren varit högt uppstegrade, men med visshet kan dock antagas, alt dessa pris stå till de verkliga värdena i ett närmare förhållande än de nuvarande taxeringsvärdena.
Till ådagaläggande af jordegendomens orimligt låga taxering i förhållande till verkliga värdet torde vara tillräckligt att endast hänvisa till det ofvanomförmälda, på general-sammandragen öfver beviIlningen grundade sakförhållande, att från år 1813 till år 1837 taxeringsvärdet lör hemman ä landet nedgått från 444 till 410 millioner Riksdaler.
Vid detta förhållande torde nödvändigheten af en förnyad uppskattning af jordegendoms-värdet icke skäligen kunna bestridas.
Utskottet har dock icke velat ovilkorligen gruuda en sådan uppskattning på betingade köpeskillingar eller godkända hypotheks-värderingar, utan blott ansett dem böra dervid tjena till ledning.
Detta är ock tydligen uttryckt så väl i 3 § af stadgan, som uti instruktionen för taxerings-förrättningarne, deruti jemväl blifvit föreskrifvet, att vid uppskattningen af egentlig jordbruksfastighet afseende icke skall fästas å sådane byggnader, som på egendomens afkastning icke hafva något egentligt inflytande.
Sedan, after de uti 3 och 4 §§ af förslaget till Bevillnings-stadga samt 4 7 §§ uti Instruktionen för Taxerings-förrättningarne angifne grunder för uppskattningen, verkliga värdet af hvarje egendom blifvit utrönt, skulle detsamma, så vida särskilda omständigheter icke förekomma, enligt 7 § uti Instruktionen för Taxerings-förrättningarne, bibehållas oförändradt under tre år samt beräknas afkasta en viss procent i årlig inkomst, hvarpå bevillningen, efter den gemensamma procenten, skulle utgå.
Hittills hafva jordbruksfastigheter ansetts i allmänhet afkasta fyra procent, och med nuvarande låga taxerings-värden har en sådan beräkning visserligen icke varit för hög.
Men då det måste antagas att taxerings-värdena hädanefter skola komma att betydligt stiga, har en jemkning i inkomst-beräkningen ansetts påkallad, för att vid bevillningens utgörande bereda något afdrag för de kostnader, som med jordbruks-näringens bedrifvande äro förenade, eller för det deri nedlagda förlags- ka pita I.
Beloppet af detta kapital, oftast beroende af del mer eller mindre rationela sätt, hvaipå jordbruket bedrifves, torde icke efter någon allmän grund kunna beräknas till viss proportion af egendomsvärdet; och att bevilja afdrag för ränta å all den intecknade skuld, hvaraf jordegendomarne äro graverade, synes så mycket mindre kunna medgifvas, som inteckning i fastighet Bevillnings-Utskottets Betänkande M 20. 2.3 icke ovilkorligen kan anses innefatta bevis på tillvaron af motsvarande skuld.
En stor mängd inteckningar äro nemligen dels obegagnade, dels af egendoms-egare sjelfva inlösta, ehuru icke dödade, dels belånade endast till en del af den intecknade summan.
Ett annat skäl, som synes tala derför, att afkastningen af jordegendom icke beräknas allt för högt, kan hemtas från den omständigheten, att dylik egendom i allmänhet förvärfvas mindre i beräkning att å köpeskillingen erhålla en hög ränta, än för att af en redan förvärfvnd förmögenhet med trygghet kunna påräkna en stadigvarande, om än måttligare inkomst.
Med en tilltagande folkmängd, blifva ock de mindre jordpossessionerna, hvilka sammanräknade utgöra största jordrymden, mer och mer eftersökta och vid deras inköp lästas ofta ännu mindre afseende vid den afkastning, de lemna, då köparens behof och önskan att förvärfva egen bostad härvid hufvudsakligen bestämma försäljningspriset.
För städernas invånare är deremot behofvet af egen gård icke på långt när så allmänt, som för landets.
Tillfällen att mot hyra få bebo annans egendom i stad saknas i allmänhet icke.
I följd häraf rättar sig ock köpeskillingen för stadsfastighet i allmänhet mera efter den afkastning sådan egendom lemnar.
Af alla dessa skäl har det synts Utskottet lämpligast, att årliga afkomsten af jordbruks-fastighet icke antages till högre belopp, än tre procent af det uppskattade värdet; men att för annan fastighet, i afseende hvarpå nu antydda förhållanden icke inträffa, densamma antages till fem procent af uppskattnings-värdet.
Det är på dessa grunder och under förutsättning, att bevillningen förslagsvis antages till en procent af inkomsten, Utskottet ansett sig höra hemställa, att bevillningen för fast egendom skall utgå: l:o) för jordbruksfastighet med tre öre för hvarje fulla Etthundra Riksdaler af uppskattnings-värdet; och 2:o) för all annan fastighet med fem öre för hvarje fulla Etthundra Riksdaler af samma värde.
De undantag, som i 2 § blifvit gjorda för Statens fastigheter, äfvensom för kommuner och fromma stiftelser tillhöriga byggnader, så framt de i hyror eller på annat sätt icke lemna någon inkomst, äro, enligt 5 morn. i 142 § af nu gällande Bevillnings-stadga, redan för närvarande medgifna, ehuru Utskottet funnit sig icke böra föreslå alla de undantag, som i sistnämnda moment finnas intagne.
Frälseränta har Utskottet ansett, hädanefter såsom hittills, enligt hvad i 21 § i nu gällande Bevillnings-förordning är föreskrifvet, böra vara underkastad bevillning såsom för fast egendom, hvarvid räntans kapitalisering bör ske efter fem för hundra af det belopp, hvartill densamma efter nästföregående års markegång uppgått.
Då frälseräntas värde kan säkrare utrönas, än, i de flesta fall, annan fastighets, har Utskottet ansett, att frälseränta skall räknas till sådan fastighet, som upptages i mom. 2 af 2:dra § i Utskottets förslag. £4 Bevillnings-Utskotlets lielänkande M 20.
I händelse af bifall lill hvad Utskottet ali 3:dje och 4:de §§ föreslagit, torde Hans Excellens Herr Grefve Löwenhjetms och vice Talmannen Ola Svenssons olvanomförmälda förslag till jord-egendomens beskattning icke böra tiil någon åtgärd föranleda.
B) bevillning för kapital eller arbete. § 6. l)et sätt, hvarpå räntebärande kapitaler för närvarande beskattas, torde med hänsigt till sä väl beskattningsgrunden som den inkomst Staten deraf tillskyndas svårligen kunna försvaras.
Utskottet har derföre ock, lika med Koimnitterade, ansett, att egare af kapitaier böra för den inkomst, de deraf åtnjuta, utgöra direkt bevillning.
Häraf mäste naturligtvis blifva en löljd att, på satt uti väckta motioner af Hans Excellens Herr Grefve Löwenhjelm och Biksdags-iullmägtigen C. A Larsson blifvit yrkadt, de uti 33 och 34 §§ al nu gällande Bevillnings-stadga i afseende på det s. k. bevillnings-aldraget meddelade föreskrifter böra upp häfvos.
Då likväl ojemnheter i beskattningen måste uppkomma om kapitalbevillningen påföres enligt särskilda grunder, har Utskottet, till undvikande deraf, sammanfört stadgandena om bevillning af all inkomst, vare sig af kapital eller arbete, hvilka lill större delen finnas intagne uti 7:de och 8:de §§ af Kommitterades förslag, samt åt dessa stadganden sökt gifva så mycken enkelhet och tydlighet som möjligt.
Brefvet den 24 September 1847 är väl redan föreskrifvet, att alla till de förenade
Rikenas beskickningar hos utländska magter hörande personer, Svenskar eller Norrmän, skola till Svenska Staten erlägga bevillning för den beräknade Svenska andelen i deras löner; men Utskottet har dock ansett lämpligt, att berörde stadgande, i hvad det afser Norrmän, i den blifvande nya bevillningsförordningen införes.
Ehuru af fast egendom, tillhörig Kronan, bevillning icke utgår, torde deraf icke böra löija, att arrendatorer al dylik egendom skola, för inkomst af arrendet, vara hell och hållet befriade från all bevillning och dermed ofta följande kommunala afgifter.
Men att, på sätt Kommitterade föreslagit, ålägga dem fastighets— bevillning, om ock blott lill någon del af den i allmänhet bestämda, synes icke varu lämpligt; utan har Utskottet ansett sig böra föreslå att
Krono-arrendatorer skola utgöra bevillning för den inkomst, de af sina arrenden anses åtnjuta. § 7. Bevillnings-Ulskottets Betänkande M 20. 25 § 7.
Uti denna § har Utskottet, med några förändringar, sammanfört de stadganden i afseende på grunderna för inkomsternas beräknande, hvilka förekomma uti 9:de, H:te och 12:te §§ af Kommitterades förslag.
Enligt den allmänna grundsatsen att bevillningen bör utgå efter behållen inkomst, har, vid beskattning af rörelse, afdrag för vissa kostnader skäligen bort medgifvas, på sätt lörslaget närmare gifver vid handen.
Under vissa förhållanden synes dock denna grundsats icke kunna eller böra i sin fulla vidd tillämpas.
Då nemligen en rörelse, ehuru bedrifven i vidsträckt omfattning, likväl till följd af ogynnsamma förhållanden eller inträffade förluster under något år icke lemnut någon behållning, skulle under sådane omständigheter af dylik rörelse, oaktadt densamma företrädesvis tager statsinrättningarnes medverkan och skydd i anspråk samt i sjelfva verket kan i sig innebära betydlig förmögenhet, någon afgift till Staten icke erläggas, liksom ock röreiseidkaren till följd deraf komme i saknad af de medborgerliga rättigheter, som grunda sig på bevillningen.
Enahanda blefve ock förhållandet, då en kapitalist drabbats af sådana förluster, att någon inkomst af hans utlånade kapitaler icke uppkommit.
"Vid öfvervägande häraf har Utskottet trott det vara så väl med Statens rätt, som med den enskildes fördel mest öfverensstämmande, att i det antydda fallet bevillningen beräknas för näringsidkare efter hvad en rörelse, i omfattning jemförlig med den han drilvit, i allmänhet kan anses afkasta, samt att förluster, hvaraf kapital drabbats, afräknas från egarens kapitalförmögenhet och bevillning erlägges för den inkomst återstående kapitalbeloppet anses lemna.
I enlighet härmed äro stadganden i § 7 af förslaget införda.
Kommitterades lörslag i § 10 att med bevillning belägga endast den del af aktiebolags vinst, hvilken till delegarne utdelas och sålunda från bevillning befria hvad, som afsättes till iörökande af bolagets inventarier, fastigheter m. m. har Utskottet icke kunnat tillstyrka, då Utskottet ansett rättsenligt att för omlörmälde bolag enahanda bevillningsgrund följes, som för all annan inkomst af rörelse blifvit föreslagen.
Ty antingen årets vinst disponeras till ökande af de för rörelsen nödiga förlager eller, efter utdelning, användes till för rörelsen främmande ändamål, lärer den icke kunna förlora sin egenskap af att verkligen vara en vinst.
Om det å ena sidan anrnärkes, alt genom det föreslagna beräkningssättet bildandet af reservfonder uppmuntras, kan å andra sidan med större skäl invändas, att man derigenom komme att uppmuntra bolag att bilda sig med otillräckliga grundfonder.
Ett bankbolag t. ex. skulle finna sin uträkning vid att, i stället för att från början tillskjuta ett tillräckligt kapital, hvars afkomst, årligen utdelad, kommu att i sin helhet draga bevillning, sammanskjuta endast ett mindre kapital, i afsigt att efter hand öka detsamma medelst årligt reserverande af betydliga, från bevillBih. t,11 B.
Brot. 1859 &. 1860. 5 Sami. 1 Afd. 10 Haft. 4 26 Bevillnings-litskottets Betänkande M 20 ning fria andelar af den på rörelsen uppkommande vinsten; men då befrielse från bevillning för sådnne reserverade vinstmedel icke synes böra medgifvas bolag, mer än enskilde personer lör deras samlade besparingar, har
Ulskottet af dessa skäl ur sitt förslag uteslutit ifrågavarande stadgande.
Deremot bar Utskottet uti 15 § intagit de i 21 § af Kommitterades förslog meddelade föreskrifter angående Bevillning af Bank-bolag med sedel-utgifningsrätt. § 8.
Då inkomst-beskattning skäligen icke bör ifrågakomma för den, som blott eger så små tillgångar, att de oundgängligen erfordras till lifvets nödtorftiga uppehälle, har Utskottet vid öfverläggningen rörande frågan om det högsta belopp, sorn, till följd deraf, må bestämmas såsom gräns för det icke beskattningsbara området, bort mot hvarandra noga afväga så väl Statens behof af inkomst, som de skatt— skyldiges förmåga alt utgöra de stadgade bidragen.
Hvar denna gräns än må bestämmas har ölvergången synts Utskottet alltid blifva i mer eller mindre mån märkbar och ojemn, älven om, såsom uti 8 § af Kommitterades förslag, blifvit iakttaget, man skulle försöka alt på en omväg gradvis och småningom närma sig densamma, så att t. ex. al inkomst, som icke öfverstege 1,000 Rdr, 400 Rdr skulle vara fria från bevillning.
Den jemnlikhet, som i delta afseende bör eftersträfvas, skulle tvifvelsutan säkrast ernås, genom stadgande att ett visst belopp för de nödvändigaste lefnadsbehofvens fyllande alltid finge från all beskattningsbar inkomst aldragas.
Men då Utskottet befarar att, så väl derigenom, som genom det af Kommitterade framställda förslag, en icke obetydlig minskning i Statens påräknade inkomster af bevillningen skulle uppkomma, i synnerhet örn, såsom det är att förmoda, bevillningsprocenten derjemte vid innevarande riksmöte komme att nedsättas, har Utskottet ansett sig icke kunna föreslå utsträckningen af undantaget längre, än att bevillning för inkomst af kapital eller arbete icke skall ega rum, när alla de utaf kapital eller arbete uppkomna årsinkomster sammanräknade icke öfverstiga 400 Rdr.
I öfrigt torde böra erinras, att då Utskottet, lika med Kommitterade, anse undantagen från den allmänna grundsatsen om lika beskattning böra i möjligaste målto inskränkas, Utskottet funnit åtskilige af de uti 140—146 §§ af nu gällande Bevillnings-stadga införda undantag och lindringar i bevillningens utgörande icke böra bibehållas. § 9- l öfverensstämmelse med 14:de § i Kommitterades förslag har Utskottet funnit det böra stadgas, att inkomstbevillning skall påföras fabriksegare, handlande och Bevtllnings-Ulskollels Betänkande JW 20. £7 annan näringsidkare der fabriken är belägen, eller handeln, yrket eller näringen idkas, dock endast såvida den behållna inkomsten deraf öfverstiger 400 R:dr.
Denna föreskrift öfvcrensstämmer ock, i hvad den rörer fabriks- och näringsidkare, med det yrkande, som, uti vackt motion, hvilken här ofvan är omförmäld, blifvit af Herr Kongl.
Hofpredikanten Nordlund framstäldt.
Men då, efter hvad kändt är, de fleste handlande i Stockholm hafva sina kontorslägenheter uti Storkyrkoförsamlingen och således skola anses derstädes utöfva sin handelsrörelse, har Utskottet, uppå bemälde motionärs inom Utskottet gjorda hemställan, tili beredande af jemnare fördelning af belöpande kommunal-ulskylder mellan vederbörande församlingar, ansett lämpligt föreslå det undantags-stadgande, att haudlande i Stockholm skola, lör den handelsrörelse de derstädes idka, taxeras inom den församling, der de äro mantalsskrifne. § 10.
Denna § motsvarar 15 § i KommiUerades förslag, endast med en obetydlig redaktionsförändring.
Deremot har Utskottet uteslutit det i 16 § af Kommitterades förslag meddelade stadgande, såsom, enligt Utskottets åsigt, alldeles öfverflödigt.
Under denna Artikel har Utskottet upptagit föreskrifterna om den bevillning, som, på grund af särskilda förhållanden och vissa medgifna förmåner, för närvarande utgår: a) af frälse-egendomar; b) för post- och lols-hemman; c) för rättighet till skogsfång på allmänningar; d) för Dylta bruks tillverkningar; e) af Bankbolag med sedelutgifningsrätt; f) af utländska handlande och handelsexpediter; g) af utlänningar för konserter och dramatiska eller andra föreställningar; h) af gåfva, testamente. fidei-kommiss, arf och fynd; i) för spelkort och k) för tidningar och periodiska skrifter. §§ H -14 De i 11, 13 och 14 §§ intagne stadgande:: rörande bevillning af frälseegendomar, för rättighet till skogsfång på allmänningar och för Dylta bruks tillverkningar motsvaras af 17, 19 och 20 gg i Kommitterades förslag samt af de föreskrifter, som förekomma i 22, 26 och 24 §§ i nu gällande Bevillnings-stadga.
I afseende å sistnämnda särskilda bevillning får Utskottet erinra, att, i händelse en reglering af Dylta bruks förmåner och skyldigheter kan komma att, på sätt uti Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer af den 29 Oktober sistlidne 28 Bevillnings-UtskoUets Betänkande M 20. år (.M 40) är föreslaget, tillvägabringa? och hvarvid, bland annat, den särskilda bevillningen för brukets tillverkningar skulle försvinna, stadgandet i § 14 rörande denna bevillning bör anses hafva förfallit.
De uti 12 § intagne föreskrifter angående bevillning för Post- och Lotshemman, som äro frikallade från rotering och kronoskjuts, äro hemtade från 23 § i nu gällande Bevillnings-förordning.
Kommitterade, som upplyst, att beloppet deraf på sednare åren icke uppgått till fulla 1,000 R:dr, hafva i afseende å denna bevillning hemställt, att densamma antingen måtte upphöra eller ock att afgiften må tills vidare ingå til!
Post- eller Lols-verket, efter hvarje hemmans beskaffenhet.
Då likväl denna bevillning, som utgör ersättning för vissa ifrågavarande hemman förunnade förmåner, synes vara af samma beskaffenhet, som den^i II § omförmiilde bevillning af frälse-egendomar, har Utskottet icke funnit skäl att föreslå någon ändring uti de rörande den särskilda bevillningen för ofvanberörda Post- och Lotshemman hittills gällande föreskrifter.
De uti 18 § af Kommitterades förslag intagne föreskrifter angående bevillning för frälseräntor hafva utaf Utskottet blifvit uteslutne, då Utskottet, såsom ofvan är nämndt, ansett frälseränta lika med sådan fastighet, som afses i mom. 2:o af 2 §.
% IS I afseende på bankbolag hafva Kommitterade, från hvilkas förslag (S 21) ofvanstående § är hemtad, yttrat, att Kommitterade ansåge bankrörelse rätteligen hafva bort beskattas lika med annan rörelse.
De sedelutgifvande bankerna vore emellertid nu undei kastade särski'd högre beskattning och Rikets Ständer torde icke vara villige att eftergifva den inkomst Staten härutaf haft.
Ett undantag i afseende å dem torde, enligt Kommitterades förmenande, äfven möjligen kunna ällfärdigas, då rättigheten till sedelutgifning beror på särskildt privilegium.
Men derföre syntes det ock lämpligast, att särskildt beskatta just denna rättighet och icke den del af dessa bankers rörelse, som kunde drifvas af hvar och en annan, utan att vara underkastad särskild bevillning.
Kommitterade hade derföre ansett sig böra föreslå, att bankrörelse först beskattades såsom annan rörelse, men att bank, som har sedelutgifnings-rätt, för denna rätt ålades särskild afgift.
Ständer af de sedelutgifvande bankerna ville uttaga ungefär samma bevillningsbelopp som hittills, hafva Kommitterade derföre föreslagit, att för hvarje 1,000 R:dr af det högsta beloppet under föregående året på en gång utelöpande sedlar borde erläggas
Två Riksdaler i bevillning.