Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Oaktadt den ytteista uppmärksamhet å Riksgälds-kontorets sida, stöde under sådana för - Stals-Utskottets Utlåtande, N.o 2^0. hållanden förlaster för staten svårligen att undvika, enär, under den långa amorterings-tiden, ofta torde inträffa, att låntagare eller borgesmän aflida eller bortflytta till annan ort eller ock komma på obestånd, i hvilka fall lånen måste genom ombud och brefvexling bevakas i årsproklamata eller konkursen
Hela summan af de för odlings-företag meddelde lån, hvilka för närvarande innehafvas sf enskilde, uppginge till omkring 49,000 r:dr, fördelade på 30 låntagare, som häftade för summor från 200 rtdr till högst 2,000 r:dr.
Af desse låntagare hade flere inkommit med begäran, att för amorteringen af deras lån måtte följas samma föreskrift, som gäller för lån åt korporationer eller menigheter, nemligen att det sammanlagde afbetalnings- och räule-beloppet i jordeboken antecknas såsom ett hemmanet under ett visst antal år åliggande allmänt onus.
Den enda svårighet, som härvid mötte, eller den deraf möjligen uppstående inskränkning i inteckningshafvares rätt, egde i lika grad rum i afseende på lånen åt korporationer, och bade detta förhållande hittills icke föranledt klagomål, sannolikt af det skäl, att en dylik gravalion, som vida öfvervägdes af hemmanets större värde genom de odlingar, hvartill lånen användts, i sjelfva verket medförde ökad säkerhet för intecknings-hafvaren och dessutom försvunne efterhand, sednast inom trettio års lid.
Denna svårighet kunde dessutom lätt undanrödjas, om, såsom vilkor för enskildes åtnjutande af de fördelar, hvilka genom 1845 års Kongl, kungörelse blifvit korporationer rpedgifna, stadgades, att låntagaren borde förete bevis öfver intecknings-haf"varens samtycke.
Hvad åter beträffade inteckningar, meddelde efter vidtagandet af den ifiågaställde förändringen i betalningssättet, så vore dylikt medgifvande naturligtvis icke erforderligt, enär hvarje långifvare hade sig obetaget att på förhand göra sig underrättad om hemmanens gravaiioner så väl för lån som onera.
I sammanhang med delta ärende har Utskottet förehaft en från fullmägklige i Riksgälds-kontoret till Utskottet aflåten skrifvelse, deruti fullmäktige öf■verlemnat åtskilliga till kontoret ingifne ansökningar af enskilde personer, som för odlings-företags verkställande uppburit och ännu innehafva låue-understöd af allmänna medel, åsyftande, att återbetalningen af deras förenämnde lån måtte få ega rum på sätt och i den ordning, som, enligt 1845 års ofvan åberopade Kongl, kungörelse, äro föreskrifne för dylika lån, meddelde åt menig»- lieter och korporationer; hvarjemte fullmägtige, under åberopande af de föi^ luster, Riksgälds kontoret saunolikt komme att vidkännas i och för dylika åt enskilde personer lemnade lån, för hvilka real-säkerhet saknades, äfvensom af de väsendtliga fördelar, hvilka genom den ifrågastäilde förändringen i betal - Slals-Ulskottcts Utlåtande; N.o i4°■ 15 nings-sättet skulle tillgodokomma så väl långifvare sora låntagare, för sin del tillstyrkt bifall till hvad af förenämnde låntagare blifvit hegardt.
Med afseende å de, enligt hvad ofvannämndt är, inom samtlige Riksstånden framställde anmärkningar emot Utskottets i förevarande 2:dra punkt af utlåtandet N:o 196 afgifna yttrande, och då Utskottet icke kunnat undgå att inse och erkänna, att det utaf motionären föreslagna förändrade sätt för återbetalning af de odlingslån, som af allmänna medel åt enskilde personer meddelas, skulle ej mindre leda till förenkling och lättnad vid lånens liqviderande , än ock medföra ökad trygghet för lånebeloppets återgäldande, har Utskottet funnit sig ega skäl att, med frånträdande af sin i ämnet förut yttrade åsigt,, understödja motionärens merberörde förslag.
Enär emedlertid de personer, som redan kommit i åtnjutande af ifrågavarande slags låneunderstöd, icke kunna utan eget medgifvande underkastas förändring i de bestämmelser rörande liqvidations-sättet, hvilka vid lånets emottagande voro till efterrättelse gällande, lärer följaktligen den nu föreslagna förändringen icke kunna ovilkorligen tillämpas på andra lån, än sådana, hvilka hädanefter varda för odlingsföretag utgifna.
Utskottet får derföre tillstyrka, alt hvad genom Kongl, kungörelsen af den 13 lunt 1845 blifvit stadgadt rörande sättet för återbetalning af lån utaf allmänna medel till korporationer eller menigheter för beredande af odlingsföretag,, må utsträckas till de lån af ifrågavarande beskaffenhet, hvilka hädanefter varda enskilde personer meddelde, så att, sedan den lane» andel, för hvars återgäldande hvarje betalningsskyldigt hemman skall ansvara, samt den summa, som, i följd deraf, till skuldens jemte den utfästa räntans fulla liqviderande skall för hvarje hemman årligen erläggas, blifvit bestämd, det sammanlagda afbetalnings- och räntebeloppet från och med det år, då betalningsskyldigheten vidtager, under serskild rubrik, med utsättande af det sista året, då betalningen skall utgå, såsom ett hemmanet under sålunda bestämdt antal år åliggande allmänt onus, i jordeboken antecknas och å debetsedeln för hvarje år upptages samt af kronobetjeningen uppbäres, i landtränteriet iusättes och såsom andra till Riksgälds-kontoret ingående medel serskildt redovisas; hemställande Utskottet derjemte, att dessa bestämmelser må, derest vederbörande låntagare så åstunda, jemväl tillämpas å de odlingslån, hvilka redan blifvit från Riksgälds-kontoret till enskilde personer utgifne. lUddejskapet och Adeln har vidare lill Utskottet återremitterat - 16 Stats-Vtskottets Utlåtande, N;o Femte punkten Ut. dj angående afgifter för begagnandet af hamnanläggningar, hvilka genom understöd af allmänna medel befrämjas; Femte punkten Ut. g, rörande föreskrifterne örn ränteliqvid och amortering af lån från Riksgälds-kontoret till befrämjande af allmänna arbeten; och Sjunde punkten Ut. b, 2 moni. i fråga om sättet för pröfningen af säkerhet for dylika lån; men som dessa delar af betänkandet blifvit af de öfrige trenne Riks-stånden bifallne, har Utskottet, med stöd af 75 § riksdagsordningen, funnit återremisserne icke kunna till vidare åtgärd föranleda.
Öfrige delar af betänkandet N:o 196 äro af samtlige Riks-stånden godkände.
Herr Schartau reserverade sig emot tillstyrkandet, att de föreslagna nya bestämmelserne rörande sättet för liqvid af utgående odlingslån skulle, 'Merest vederbörande låntagare så åstunda,” (således utan inteckuingshafvares hörande) kunna tillämpas å redan utgifne odlingslån; anseende herr Schartau sådant skola medföra ett ingrepp i inteckningshafvares lagligen förvärfvade rätt.
Häruti instämde herr af Sillén, L.G, herr Gripensvärd och herr Norin. N:o 241.
Ank. till Exp. Utsk. den 8 Juli, kl. 10 f. m.
Utlåtande, i anledning af erhållne återremisser å betänkandet N:o 1Q2, angående ajlöningen för Rikets Ständers nuvarande Justitie-ombudsman och hans vikarie (R:gs Afd.)
Det af Stals-utskottet under sagde nummer afgifne utlåtande har, i sin helhet, blifvit af Preste-ståndet bifallet och af Borgare-ståndet återremitteradt, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet godkänt Utskottets varande angående den justitie-ombudsmannen tillkommande lön, men återremitterat - r Ståts-Utskottets UtlåtandeNio 84*- terat den del af utlåtandet, sorn handlar om aflöningen för derr till förrättande af justitie-ombudsmannens förra tjenst utsedde person.
Då således 3:ne Riksstånd bifallit Utskottets hemställan, att, till svar å fullmägtiges i Riksgälds-kontoret härom gjorda förfrågan, måtte få meddelas, att den lön, hvilken tillkommer Rikets Ständers nuvarande justitie-ombudsroan, bör i förut stadgad ordning af Riksgäldskontoret utbetalas med samma belopp, som justitie-kanslerens i nu gällande stat bestämda ordinarie löneinkomst utgör, med afdrag likväl af ej mindre den häradshöfdingen i Södra Möre härads domsaga tillerkända ersättning för tingsgästnings-penningarne, än afkastningen af det för bemälde häradshöfding anvisade boställe; så måste frågan angående beräknings- och utbetaluingssättet af justitie-ombudsmanslönen, jemlikt riksdagsordningens 75 §, anses vara af Rikets nu församlade Ständer afgjord.
Beträffande åter det uti 98 § af Riksgälds-kontorets reglemente omförmälde arfvode ”till den person, som utses att - jostitie-ombudmannens förut iunehafvande tjenst förrätta,’’ och hvilket arfvode, ”ifall justitie-ombudsmaonen är ledamot i kollegialt embetsverk med flera aflöningsgrader,” bör motsvara ”hälften af lägsta ledamotslönen, men eljest halfva beloppet af den tjensteri åtföljande ordinarie lön;’r så har emot den af Utskottet yttrade åsigt, att tingsgästnings-penningarne och boslä!
Is-aflustningen ej kunde betraktas annorlunda, än som ordinarie lön, samt att nuvarande justitie-ombudsmans vikarie derföre syntes berättigad alt från Riksgälds-kontoret utbekomma ett mot hälften af besagde löneinkomster svarande belopp, hufvudsakligen blifvit erinra d t: att, då de inkomster, som en häradshöfding, utöfver den egentliga lönen,, egde uppbära, tillkomme den, hvilken förrättade sysslan, borde denna härigenom anses fullt ersatt för tjenstens förrättande, hvadan förrbemälde vikarie följaktligen saknade allt anspråk att af statsverket erhålla serskild godtgörelse för sin tjenstgöring; att det vöre ett betänkligt prejudikat att tillerkänna en vikarierande'häradshöfding hälften af den för ordinarie domhafvanden bestämda lön; att, derest justitie-ombudsmannen skulle bibehålla någon del af de med hans häradshöfdingesyssla förenade sportler, komme härigenom den åsyltade likheten i justitie-kanslerns och justitie-ombudsmannens lönevilkor att omintetgöras; att justitie-ombudsmannen fördenskull borde under sin tjenstetid i sådan egenskap afsäga sig all sportelinkomst utaf dess innehafvaude domsaga; samt att vanligtvis hvarken tingsgästnings-peuningar eller afkastning af boställe ansåges kunna hänföras under benämningen: 'ordinarie lön”.
Fröt. 1847 och 1848, 4 Sami. t Afd. 1 Band. 28 Haft. 3 18 Stats-Utskottets Utlåtande, If.-o i/ft.
Med afseende å hvad sålunda blifvit anmärkt i anledning af Utskottets uti ifrågavarande hänseende gjorda, men endast af ett Riks-stånd godkända hemställan, och då det torde kunna tagas för gifvet, att den, som på grund af vederbörligt förordnande bestrider häradshöfdinge-sysslau i södra Möre härads domsaga under den tid, ordinarie innehafvaren af denna syssla förvaltar justitie-ombudsmans-embetet, eger att oafkortadt uppbära och åtnjuta ej mindre expeditionslösen, än alla andra med nämnde häradshöfdinge-syssla förenade extra inkomster, får Utskottet tillstyrka, att det i 98 § af Riksgälds-kontorets reglemente intagna stadgande, angående utbetalningen af ett serskildt arfvode till den person, hvilken förrättar justitie-ombudsmannens förut innehafvande tjenst, måtte förklaras icke vara fullt tillämpligt i afseende på vikarien för Rikets Ständers under denna riksdag utsedde justitie-ombudsmao.
För öfrigt anser sig Utskottet böra anmäla, att Utskottet, i sammanhang med andra förändringar, som uti det nya reglementet för Riksgälds-kontoret behöfva iakttagas, ämnar föreslå en förändrad lydelse af härofvan åberopade reglementariska stadgande.
Reservation: af herr Rääf} L F. S T O C K. H O L M, Ecksteinska B o K ar r y c k e r i k t , 184 8. Slals-Ulskollels Ullålande, N:o 242. 1 N:o 242.
Ank. till Exp. Utsk. d. 10 Juli, kl. 11 f. ni.
Maj:ts Nådiga Proposition, angående beskattningsvdsendets samt uppbörds- och redogörelseverkets förenkling, dels enskilda i samma ämnen väckta motioner. (/. A.)
Sedan vid flere riksdagar fråga förekommit om behofvet af ej mindre förändring i vissa delar af de författningar, som bestämma sättet och ordningen för grundskatternas utgörande, än en med tillförlitligare kontroller förenad förenkling af uppbörds- och redogörelse-verket, samt Rikets vid senaste riksdag församlade Ständer gjort underdåniga framställningar, angående de indelda räntornas indragning till statsverket, de i natura bestämda skatternas lösande efter medelpris, grundadt på flere föregående års markegång, jemte förändrad tid och ordning för markegångssättningen m. m., har Kongl.
Majit, sorn uti dessa Rikets Ständers framställningar erhållit, enligt eget nådigt förklarande, en förnyad anledning att åt frågan om beskattningsväsendets samt uppbörds- och redogörelseverkets förenkling gifva den möjligaste noga utredning, för att derefter kunna, utan fara för misstag, pröfva hvad som i detta hänseende vore för samhället och dess medlemmar mest gagneligt och ändamålsenligt, uppdragit, för vinnande häraf, åt en af sakkunnige män sammansatt kommitté att, efter tagen kännedom af så väl Rikets Ständers ofvanberörde framställningar, som öfriga tid efter annan i ämnet afgifna yttranden och förslag, utarbeta en allmän plan för beskattningsväsendets samt uppbörds- och redovisningsverkets fullständiga ordnande, med syftning att i möjligaste måtto afhjelpa de härutinnan nu förekommande brister och olägenheter.
En sådan allmän plan har ock af kommitterade blifvit utarbetad och uti underdånigt betänkande af den 30 April 1847 till Kongl. Majit öfverlemnad, hvarefter, och sedan Kongl.
Majit åt detta kommitterades vidlyftiga arbete, som i tryck blifvit utgifvet, egnat, enligt hvad Kongl. Majit täckts i nåder förklara, en noggrann pröfning, Kongl.
Majit behagat uti till Rikets nu församlade Ständer aflåten nådig proposition, — under
Nio 66 i sin helhet intagen uti 1 Sami. 1 Afd. af Rih. till R.
Prot. 1847 och 1848 — framställa de förslag till förändringar i nu gällande Bill. till R.
Prot. 1847 och 1848. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 29 Baft. 1 2 Slals-Utskotlcls Ullålande, AVo 242. stadgande!), angående sältet och ordningen för grundskatternas beräkning och utgörande, samt dessas jemte öfriga utskylders debitering, uppbörd och redovisning, som Kongl. Maj:t för Sin del ansett lämplige och vara af den beskaffenhet, att de borde till Rikets Sländers pröfning hänskjutas.
Stats-ulskoltet, till hvars handläggning högstberörde nådiga proposition, jemte kommitterades omförmälde dervid följaktige betänkande, blifvit från samtelige Riksstånden remitterad, har jemväl erhållit remisser, dels å en af Herr Anders Berg hos Borgareståndet väckt motion, innefattande så val förklarande, alt motionären upptoge såsom eget förslag det hufvudsakliga af hvad kommitterades pluralitet tillstyrkt, som ock hemställan om Rikets Ständers bifall derå, utom hvad anginge de, rörande kronoarrendens utsättande i penningar, utaf kommilterade föreslagne undantag, i afseende på leverering af vissa persedlar in natura till serskilda verk, — såsom fourage-persedlar till stuterierne — hvilka undantag motionären ansett icke böra få ega rum; dels ock flere uti Riksstånden af åtskillige ledamöter väckte, med serskilde delar af frågan om beskaltningsväsendets samt uppbörds- och redogörelseverkets förenkling sammanhang egande, motioner, hvilka, vid behandlingen af de hufvudmomenter utaf den Kongl, propositionen, hvartill motionerne äro närmast hänförliga, komma att omförmälas och besvaras.
Efter det Utskottet tagit kännedom om ej mindre innehållet af den Kongl, propositionen samt kommitterades meranämnde betänkande, än ock de vidlyftiga yttranden, hvilka inom samteliga Riksstånden, vid den nådiga propositionens föredragning till remiss, blifvit afgifne, äfvensom de serskilda, med frågan sammanhang egande, motioner, får Utskottet, som med all den noggrannhet, ärendets stora vigt och grannlaga beskaffenhet kräfva, förehaft detsamma till pröfning, nu härmedelst afgifva sitt utlåtande deröfver, vid uppställningen hvaraf Utskottet följt samma ordning, som uti Kongl. Maj:ls Nådiga proposition och kommitterades betänkande är vorden, i afseende på ämnenas behandling, iakttagen, hvarjemte Utskottet, till undvikande af en alltför stor vidlyftighet, ansett sig icke böra i allmänhet redogöra hvarken för den utredning af de serskilda frågorna, hvilken kommitterade meddelat eller för de motiver, hvarpå deras förslag sig grunda, utan tror Utskottet det vara tillfyllest att i de fleste fall endast hänvisa lill de ställen uli kommitterades tryckta och utdelade betänkande, hvarest de för frågornas bedömande erforderliga upplysningarne förekomma och lätt igenfinnas.
A) Angående jemkning i jordegendomarnes skattebördor.
Så val med anledning af de ofta framställda anmärkningar, angående orättvisan af den olikhet uti jordbeskattningen, som uppkommer, dels af de friheter, den så Slals-Ulskollets Utlåtande, N:o 242. 3 kallade privilegierade jorden åtnjuter, dels af den i öfrigt befintliga skiljaktigheten uti serskilda egendomars grundskatter, såsom ock med föranledande af den synnerliga uppmärksamhet, detta ämne ådragit sig, och hvilket onekligen vore af stor vigt för de skattdragande, hafva kommitterade ansett, att, dä fråga vore å hane om ordnande för framtiden af allt, som rörde jordbeskattningen, de åtskilliga förslag, hvilka tid efter annan blifvit väckte för alt bereda jemkning uti grundskatlerne, jemväl borde blifva föremål för kommitterades behandling, för att i ett sammanhang med det öfriga kunna till slutlig pröfning förekomma; hvadan ock kommitterade, jemte meddelad utredning af de olikheter i skattebördor och besvär, hvilka härflyta från skiljaktiga hemmansnaturer m. m., afgifvit yttrande (sid. 9—13) om en allmän skattejemkning, den kommitterade, på anförde skäl, afstyrkt, vare sig med afseende å olikheterne i jordnaturerne, eller de skiljaktigheter i grundskatterna, som emellan jordegendomarne för öfrigt förefunnes.
I sammanhang med fönberörde ämne, hafva kommitterade till pröfning upptagit
Bondeståndets vid sednast hällne riksdag till Kongl. Maj:t ingifna underdåniga skrifvelse, deruti, med anförande, att, då ibland de onera, som trycka jordbruket, mantals-räntan, äfven kallad hemmantals- eller extra ordinarie räntan, til! det mesta uppkommit genom beviilningar under förra hälften af 1600-talet, i början blott för en tid till fyllande af tillfälliga behof, men sedermera, oaktadt dessa behof försvunnit, fortfarande utgått och blifvit lika beständig som jordeboksränta, Bondeståndet, som ansett denna extra ordinarie beskattning icke rättvisligen böra uteslutande trycka jordbruket, utan såsom allmän bevillning på alla samhällsklasser fördelas, framställt den underdåniga önskan, att mantalsräntan måtte upphöra, och, på det sådant skulle kunna ske, i underdånighet anhållit, det Kongl. Maj:t täcktes anbefalla undersökning och utredning af förhållandet med nämnde räntas uppkomst och fortfarande, samt derefter, genom proposition till Rikets Ständer, i nåder föreslå, till jordbrukets lindring uti förenämnde skattebördor, de åtgärder, Kongl.
Maj:t kunde i nåder finna nödiga och lämpliga.
Den uti nyssnämnde underdåniga skrifvelse gjorda uppgift, att mantalsränlans serskilda titlar tillkommit genom beviilningar för tillfälliga behof, vore, enligt hvad kommitterade upplyst, öfverensstämmande med verkliga förhållandet endast i afseende på landtägsgärden, och på visst sätt i fråga om boskapspenmngarne, hvaremot byggningshjelpen, satpeterhjelpen, sltjutsfärdspenningarne och dagsverkspenningarne, hvilka, jemte de nyssnämnde, utgöra de väsendtliga titlarne af denna ränta, innefatta ersättning för åtskilliga, hemmanen förut åliggande, tjenstbarbeter; hvarjemte genom flera serskilda beslut blifvit förklaradt, att mantalsräntan vore att anse lika ständig som jordeboksränlan, hvadan den ock vid alla skattläggningar intagits och blifvit 4 Stals-Utsliollets Utlåtande, N:o 242. fastställd, i följd hvaraf nu varande jordegare icke hade någon giltig eller skälig anledning att mera njuta befrielse från den förra, än från den sednare.
Det syntes äfven kommilterade, att, om statens ställning än skulle medgifva någon nedsättning uti den skattskyldiga jordens onera, en sådan nedsättnings tillvägabringande medelst mantals-räntans upphörande så mycket mindre vore lämpligt, som nedsättningen i högst olika förhållande komme de skattdragande i serskilda provinser till godo, hvarå såsom exempel blifvit anfördt, att, då mantalsräntan i Wermland utgjorde omkring %:delar och i Kronobergs län 12/i;j:delar af ett hemmans ordinarie räntor, uppginge den i Stockholms län endast till något mindre än Viaidelar och å Gottland till Vr.del deraf.
Af alla dessa skäl funne kommitterade sig icke kunna tillstyrka afseende å Bonde-slåndels ofvanberörde underdåniga framställning.
Deremot hafva kommitterade, jemte uppgift å do friheter, som egendomar af privilegierad natur, vid jemförelse med krono- och krono-skatte-egendomar, i fråga om åtskilliga allmänna och kommunala onera och besvär, tillgodonjuta, framställt åtskilliga förslag, hvarigenom jordnaturernes olikheter, i hvad som rörde utgörande af andra onera och besvär, än de egentliga grundskatterna, möjligen skulle kunna, i större eller mindre mån, undanrödjas.
(Sid. 14—19.)
Hufvudsakligt godkännande de åsigter, kommitterade i ämnet yttrat, har Kongl. Maj:t, enligt hvad den nådiga propositionen gifver vid handen, dels ansett någon allmän jemkning i grundskatterna, medelst mantalsräntans upphörande eller på annat sätt, för det närvarande icke lämpligen böra eller kunna ifrågakomma, dels funnit något beslut ej heller för närvarande böra fattas i den af kommitterade väckte frågan om upphörande af den för vissa hemmans-naturer hittills åtnjutna befrielse från serskilda onera och besvär, dels emedan en slik förändring, åtminstone i de flesta fall, icke skäligen kunde ifrågasättas utan ersättning åt de hemman, som i följd af berörde jordpiivilegiers upphörande finge vidkännas ökade onera, dels ock emedan, äfven om nämnde förändring på detta sätt kunde åstadkommas, de hufvudsakligaste skiljaktigheter, som i öfrigt förefinnas emellan de serskilda jordnaturerna, med hänsigt till sjelfva beskattningen, ändock komme att qvarstå.
Lika med Kongl. Majit, anser Utskottet någon allmän jemkning i grundskatterna medelst mantalsräntans upphörande eller förändring uti den befrielse, som den privilegierade jorden, i större eller mindre mån, åtnjuter, i afseende på åtskilliga onera och besvär, utom de egentliga grundskatterna och tionden, icke kunna, med iakttagande af rättvisa och billighet, ega rum, hvadan Utskottet får, med åberopande af de skäl, kommitterade anfört i detta hänseende, l:o. afstyrka en allmän jemkning i jordegendomarnes skattebördor; anseende Stals-Utskotlets Utlåtande, N:o 242.
5 Utskottet sig härmed jemväl hafva besvarat följande inom Bonde-ståndet väckte och till Utskottet remitterade motioner, nemligen : l:o af riksdagsfullmägtigen P. Sahlström från Stockholms län, uti hvilken motion flere af Ståndets ledamöter instämt; 2:o af Anders Persson från Orebro län; 3:o af Gustaf Pettersson från Östergöthlands län, med hvilken Lars M.
Knutsson från samma län, samt Petter Gabrielsson från Kronobergs län och Efraim Larsson från Elfsborgs län, instämt; 4:o af Johan Johansson från Orebro län, med hvilken sig förenat Lars Olsson från stora Kopparbergs län, alla angående skattejemkning; 5:o af Efraim Larsson och Johan Petter Andersson från Elfsborgs län; samt 6:0 af Magnus Månsson och Anders Jonsson från Östergöthlands län, angående upphörande af grundskatterna; 7:o af Carl Magnus Engström, Sven Isaksson från Calmar län och Anders Andersson från Örebro län, om landtågsgärdens m. fl. ordinarie räntors försvinnande; 8:0 af Per Olsson från Upsala län; och 9:o af Petter Persson från Jönköpings län, angående hemmantalsräntans afskaffande; samt 10:o af Johan Persson från Upsala län, deruti motionären, med hvilken flere riks— dagsfullmägtige af Bonde-ståndet instämt, föreslagit, under förutsättning, att de af skattskyldig jord utgående skatter vore att anse såsom ränta för ett i jorden genom seklers häfd intecknadt, kronan tillhörigt, men ouppsägbart kapital, det måtte »all skattejord lemnäs full frihet att lösköpa sig dymedelst, att den jemte skatten eller den årliga räntan finge till kronan göra afbetalningar på den vid jorden häftande kapitalskulden, hvarigenom den årliga räntan eller skatten minskades i den mån kapitalafbetalningar skedde och sluteligen alldeles försvunne, då hela det emot den nuvarande skatten svarande kapital blifvit till kronan inbetaldt.»