Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Redan den omständighet, att, vid prof å 3:ne särskildte penningar af samma utmyntnings-smältning, desse kunna finnas olika roed en och annan tusendel, bevisar, hurusom det alls icke är möjligt, särdeles vid handtering i stort, att undvika smärre halt-clifferencer, och likaså är penningarnes vigt i beroende af flere omständigheter, såsom eldens mer eller mindre starka verkan under glödgning, penningarnes mer eller mindre angripning af den utspädda Svafvelsyran under hvilsjudning o. s. v., till följd hvaraf absolut riktighet omöjligen står att erhålla i den grad, att alla penningarne varda till vigt och halt fullt lika-, ja, icke ens, vid mindre vana hos arbetarne, kan undvikas, att ju icke en eller annan penning inom ett större parti kan finnas i det yttersta af remedium, då deremot .andra penningar äro i motsvarande molin tyngre, allt utan något beräkneligt värde.
Åf Tjenstförrättande Myntproberare!!
Tharas intyg och yttrande utredes förhållandet med vigten och halten å 1830 till och med 1839 årens Silfver - — 225 — Silfvermynts-lefvereringar till Rikets Ständers Bank, och af min till Rikets Ständers Revisorer afgifne, ehuru uti deras berättelse ej intagne uppgift, specielt för åren 1837 och 1838, då största tillmynlningen af Hela Specie Rxlr alltsedan realisationen, ägde rum, upplyses, att medelvigten å då tillverkade 6,821 påsar, hvardera å 150 R:dr Specie, ut I115555 U.\ så att, vid full normalhalt, remedium i vigt icke ens uppgått till T5,55-del.
Utan att vilja vidhålla den princip, som synes ligga till grund uti 1664 års Kongl. Mynt-Ordning, som inskränker remedium öfver till endast hälften af remedium under den normala vigten och halten, så att medel vigten och medelhalten utfaller lägre än normal-bestämmelsen, är jag likväl öfvertygad, att, om, i olikhet emot hvad i alla tider iakttagits, Kongl. Myntets Tjenstemän haft för bemödande, att hålla Speciemyntet i vigt och halt snarare öfver än under det absolut precisa, som, äfven oafsedt ökade tillverkningskostnader, omöjligen står att vinna, och om Kongl.
Myntets
Tjenstemän icke varit tillfreds med att, i den moll erfarenhet och arbetar nes öfning medgifvit, bringa myntet i möjligaste närmande lill den normalt bestämda vigten och halten, så skulle man visserligen ägt mera grundad anledning till klander, enär, vid större utmyntning, Kongl. Maj:t och Kronan sålunda skulle åbragts ganska betydliga förluster, utan annat ändamål än att derigenom uppmuntra till Specie-myntets användande i export.
Ty att Svenska Specie-myntet vore ytterst högt i vigt och halt inom remedium, skulle väl icke föranleda någon allmän eller enskild förmån inom landet; men kunde tilläfventyrs vid myntets exporterande bereda remiltenttrna något tillskott i liqvid derför.
Efter min förmodan blefve dock detta tillskott i den enskildta vinsten alltför ringa och obetydligt, enär utländningen, särdeles i Hamburg, såsom af flera exempel från andra länder vittsordas, icke skulle underlåta att, genom rabatt, under penningarnes intrinsiqve värde, å Svenska Myntet, såsom å annat främmande mynt, räkna sig till godo större delen af det bestämda remedium, om ej än mera.
Stockholm den 11 Februari 1840. J. T.
Grandinson. (29) — 226 — Lill. F. CARL med Guds Nåde &c. &c. Vår ynnest &c. Till följd af Vår Nådiga befallning till Eder uti skrifvelse "af den 29 October 1810, alt inkomma med underdånigt förslag till de anstalter och författningar, som J möjligtvis kunden finna vara af nöden för att vinna en tillräcklig säkerhet och co.ntroll vid förfärdigandet af Rikets Guld- och Silfver-mynt; håfven J under den 8 sistl.
April i underdånighet uppgifvit, huru med Guld- och Silfvermyntningen vid Vårt Mynt nu för tiden tillgår, och hvad controll dervid nyttjas, samt till ytterligare säkerhet härutinnan, i underdånighet föreslagit: — — — — — — — — 1 sammanhang härmed håfven J i underdånighet anmält, hurusom Myntproberaren Bergstedt, redan år 1806 hos Eder gjort anmärkning dervid, att Myntet alltid upptager Nettovigten eller finsumman af de så kallade hvita plattarne på Riksdalers myntningen, sorn sedermera blifva de utgående penningarne och cissalierne, till ett högre belopp än samma Nettovigt utgör på de svarta plattarne, af hvilka de hvita tillverkas, hvilket Bergstedt ansett för origtigt, heldst det icke vöre möjligt, att de hvita plattarne kunna innehålla mer Silfver än de svarta; förmenande han äfven, att desse senare gjordes för lätta, så att de ej tåla den vederbörliga hvitsjudningen till 1 gräns förhöjning på hvarje fin mark; men då hvarken Kronan eller enskilde förlora något genom det nu bruklige räkningssättet vid Calculation öfver Silfversmältningarne, och den nu brukliga Ilvitsjudningsmethoden i alla tider varit öflig, samt det vid Myntet vanliga myntningssätt icke någonsin gifvit anledning till klander å de utgående penningar; så håfven J i underdånighet ansett Bergstedts ofvanberörde anmärkning förfalla — — —.
Och som Vi i Nåder bifallit, hvad J så i det ena som andra afseende uti förberörde måtto underdånigst anfört och föreslagit; så gifve Vi Eder sådant till
Nådigt svar och underdånig efterrättelse härmed tillkänna.
Och Vi befalle Eder Gud Allsruägtig Nådeligen.
Haga Slott den 18 Aug. 1813, CARL. / A. G. Mörner. - 227 — Lilt. G. Enligt vigtlistor och prof-journal vid Myntverket för åren 1837, 1838 och 1839, då tillverkningen af hela Specier hufvudsakligen bedrefö, hafva 25 Specie Riksdalrar per medium i fint Silfver innehållit: år 1837 * Skålpund „ 1838 „
1839 då de med begagnande af hela de tillåtna remedia för halt och vigt ej behöft innehålla mer än 1/Ö859Ö5S Skålpund fint Silfver.
Således har af remedia blifvit begagnadt år 1837 — och för åren 1838 och 1839 endast —E-del, hvilket senare motsvarar 1 R:dr på 15,000 R:dr.
Stockholm den 19 Febr. 1840.
Seb. Tham. t. f.
Myntproberare. 4 4999 loooo 1 4_9_9_9_ loooo Litt. H. Förklaring.
Med anledning af Rikets Ständers senast församlade Revisorers anmärkningar vid granskning af Myntverkets Räkenskaper för åren 1836 och 1837, får undertecknad, tjenstförrättande Myntproberare, meddela följande angående det nyare Silfvermyntets vigt och halt.
Enligt de vid Myntverket under åren 1830 med 1839 förde anteckningar öfver Speciemyntets vigt, hafva 150 R:dr Specie uti de särskilde myntsorterne per medium vägt, som föijer: 150 R:dr Specie uti Hela R:dr, som böra minst väga 11JL654JL U., hafva per medium vägt HT958Ö9545 eller i det närmaste llT® ?_9_ lOO Lägsta tillåtna vigt.
Mediär vigt.
D:o uti Halfva R:dr . . .. 4 4 9520 loooo m -1 1 9770 V/ 10000 D:o uti Fjerdedels d:o . 1 4 9 160 * Aioooo n 44 9668 loooo 99 D:o uti Åtlondedels d:o . . 4 4 9 160 lOOOO 44 9558 loooo 99 D{o uti Tolftedels d:o . . 44 8800 loooo 44 9591 lOOOO 99 Dhj uti Sextondedels d:o 4 4 8 8 00 99 44 9761 lOOOO 99 Hvad åter Speciemyntets halt jeträffar, så hafva enligt Myntver - kets prof-journal medelhalten och lägsta halten befunnits sålunda ' tusendedelar. tusendedelar.
År 1830 .
. medelhalt 747A lägsta halt 747. 99 1831 . . M 748 747. 99 1832 . . 99 747.
99 1833 . . 99 747 9 lo »> 747. 99 1834 . . 99 748A 747. 99 1835 . . 99 750/ö 749. 99 1836 . . 99 749 9 749. 99 1837 . . 99 750/5 748A. 99 1838 . . 99 750— 748/5. 99 1839 .
. 99 750/5 749.
Dock bör i afseende på de fyra första åren, under hvilka ringen skedde hufvudsak gen genom drifning på capell, godtgö pelleringsförlusten, som för Myntsilfret torde kunna antagas till minst 2 tusendedelar.
Detta bekräftas dels genom den på Herrar Banco-Fullinägtiges föranstaltande af Herr Professor Åkerman gjorde undersökning på Speciemynt af åren 1831, 1832, 1834 och 1835, hvarvid, enligt Professorens memorial till Banco-Fullmägtige, halten i medeltal utföll till 750T6A tusendedelar,’dels af prof verkställde vid Myntverket år 1835 å några och fyratio utur rörelsen tagne penningar för åren 1830 med 1835, hvilken undersökning gaf till mediärt resultat 749^ tusendedelar.
Medeltalet af håda dessa undersökningar är 750A75 tusendedelar.
För alla tio åren, eller hela den tid, då myntning efter 1830 års Myntfot egt rum, kan således medium af Speeiemynlets halter anses vara fullt 750 tusendedelar.
Jemföras åter de vid Myntverket funne medelhalter för åren 1837 och 1838 särskildt med resultatet af de 20 undersökningar, sorn på Banco-Fullmägtiges anmodan år 1838 verkställdes af Herr Löjtnant Svanberg på en method, alldeles olika den vid Myntet begagnade, och hvarvid Herr Svanberg till medelhalt erhöll 749A tusendedelar, så finnes skillnaden vara omkring en tusendedel, hvilket är så mycket mindre anmärkningsvärdt, som Herr Svanbergs 20 prof sträckt sig blott öfver en mindre del af de håda årens tillverkning, då deremot Myntverkets prof, till ett antal af 141, omfattat hela den tillverkade qvantiteten.
I afseende på Herrar Revisorers förmenande, att de hvilsjudne eller så kallade hvita plattornes halt på åtskillige ställen uti Räkenska perne - — 229 — peine är för högt uppgifven i jemförelse med de icke hvitsjndne eller så kallade svarta plattornas, då man tar i betraktande dea vid hvitsjudningen inträffade vigtförlust, får jag upplysa, att för de svarta plattorna väl blifvit, enligt gammal praxis och Nådig föreskrift, i Räkenskaperna uppförd A4A delars halt, såsom den, hvilken godset vid insättning i degel bör hafva, för alt kunna beräknas blifva fullhaltigt efter bortbränning af en del koppar under smältningen och öfrige myntningsoperationer, men att redan Mynttenarne, eller godset, sådant det lemnäs till Valsverket, per medium hållit nära 7491 tusendedelar.
Detta bestyrkes utaf de i Kongl. Myntreglementet af år 1836 anbefallde Tenprofven, som likväl redan förut börjat att göras, och hvilka, jemförde med profven på färdige penningar, för de 5 sista åren lemna följande resultat:
Tenprofyens medelhalt.
Penningeprofvena medelhalt. år 1835 . . . 749A tusendedelar. 750A tusendedelar.
„ 1836 . . . 749A „ 749A „ 1837 . . . 749A „ 750A „ 1838 . . . 749A „ 750A „ 1839 . . . 749A „ 750A
Det skenbart stridiga förhållandet emellan vigtafgången vid hvitsjudningen och hvitplattornas haltförbättring ligger således ej i en för högt antagen finhet hos dessa, utan i en för lågt beräknad halt hos de svarta plattorna.
Slutligen får jag i afseende på profningssättet vid Myntverket meddela, att, under de tider jag bestridt Proberaregöroraålen, hvilket egt rum tidtals åren 1835 och 1836 och nästan oafbrutet sedan Augusti 1837, hafva den gamla methoden på torra vägen och den i Frankrike först begagnade så kallade methoden på våta vägen varit för större säkerhet använde gemensamt till controll på hvarandra, hvarjemte torde få anmärkas, att vid probering af finare silfver, hvaraf lefverancerne från Banken till Myntet hufvudsakligen bestått, nästan ingen anmärkningsvärd skillnad uppkommer, antingen den ena eller andra methoden begagnas, i anseende till den ringa blytillsats, som finsilfret i jemförelse med gröfre silfver erfordrar, och den kortare tid, som i följd deraf vid drifningen åtgår.
Förhållandet är deremot annorlunda med tolflödigt Silfver, som vid capellering lider betydlig förlust.
För öfrigt, då Myntproberaren alltid är ansvarig för de af honom verkställde prols (30) — 230 — rigtighet till resultatet, torde det icke böra honom förmenas, att till sanna förhållandets utrönande begagna de utvägar, som han efter sin öfvertygelse finner vara lämpligast, heldst den med hans prof missnöjde har utväg att deruti erhålla rättelse, om något fel möjligen vore begånget.
Stockholm den 13 Febr. 1840.
Scb.
Tham. t. f. Myntproberare.
Underdåniga Utlåtanden, i anledning af Rikets Ständers år 1839 församlade Revisorers Berättelse om verkställd granskning af Stats-Verkets samt andre af Allmänna Medel bestående Fonders tillstånd, styrelse och förvaltning. ev\/w wv Mi\rrj//i //y'/wyw\/ww/\/7w\/\/\/\/w\/w\/'/\/wYw\/\/\/\/\/\/'/w\/w\/wv\/\/) S£©£filj©Cill, 1840.
Innehåll: General-Tull-Styrelsens underdåniga utlåtande Sid.
L Chefens för Topografiska Corpsen dito »12.
Directionens öfver Invalid-Inrättningen dito „* 14.
Comiterades för Salpeter-Ärenderne dito „ 15- Gouverneurs-Embetets vid Krigs-Academien dito »23. Öfver-Post-Directeurs Embetets dito . . „ 34.
Stor-Amirals-Embelets 3:dje Afdelnings dito »36.
Öfver-Intendents-Embetets dito „ 43.
Stuteri-Öfvei--Styrelsens dito »46.
Riks-Marskalks-Embetets dito angående Slottsbyggnads-anslaget ....
,,49. Krigs-Collegii dito: å Artilleri-Afdelningen »54.
„ Fortifications dito ,, 66.
„ Indelnings- och Boställs- dito „ 68.
„ Utrednings dito ,, 71.
Underhålls dito ,, /9- „ Krigsmanshus dito »37.
Numnler-Lotteri-Directionens dito „ 88.
Förvaltningens af Sjö-Ärenderne dito „ 94.
Convoy-Commissariatets dito ,, 100.
Seraphimer-Ordens-Gillets dito „ 106.
Fång-Styrelsens dito „ lil.
Dito i en serskild fråga „ 115.
Commerce-Collegium angående f. d. Quarantaines-Commissionens förvaltning „ 118.
General-Tull-Styrelsens und. utlåtande.
Stormägtigste, Aller nå digste Konung!
Rnligt Kådig remiss åligger General-Tull-Styrelsen att till Eder Kongl.
Majrt afgifva underdånigt utlåtande i anledning af hvad Rikets Ständers Revisorer, uti deras sistlidet år afgifna berättelse om verkställd granskning af Stals-Verkets samt andra af Allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1836 och 1837, i afseende på Tull-Verket anfört.
Efter en framställning rörande uppbördsbristen efter aflidne Tullförvaltaren Finer, hvilket mål ännu beror på Kammar-Rättens handläggning, hafva Revisorerne, i afseende på en i Götheborgs Tull-Cassörs Contors-Räkenskaper förekommande äldre balance af 4,832 R:dr 42 sk. 2 r:st.
Banco, yttrat, att, då ringa anledning finnes att denna balance någonsin varder betald, men afskrifning ej under gäldenärernes lifstid lärer kunna ifrågakomma, Revisorerne anse berörde summa böra i Räkenskaperne tills vidare föras inom linien.
Med anledning häraf får General-Tull-Styrelsen i underdånighet upplysa att, sedan af Handelshuset i Götheborg J. & O. Hall utgifne tullvexlar från Hamburg återkommit med protest, en summa af 5,788 R:dr 34 sk.
Banco blifvit, i följd af Öfver-Direcleurs-Embetets vid Tullverket ordres den 9 September 1817, använd till inköp af andra vexlar, hvilken summa derpå är vorden i bemälde Handelsbolags concurs bevakad; och har massan sedermera för denna fordran under åren 1820 —1832 lemnat i utdelning tillhopa 955 R:dr 39 sk. 10 r:st., som i tullräkenskapen redovisats.
Den återstående bristen 4,832: 42. 2, till hvars betäckande den år 1832 utredda concursmassan icke lemnat tillgång, är derefter oförändrad årligen balancerad, emedan från gäldenärerne, af hvilka Joseph Hall vid concursens inträffande rymt ur Riket och Olof Hall ännu vistas i Götheborg, men jemlikt tid efter annan meddelade officiella intyganden fortfar att befinna sig i medellösa villkor, 1 2 — någon afbetalning icke kunnat erhållas, ehuru bolagsmännen genom eon» cursdornen äro dömde att, för hvad som å de uppgifne tillgångarna komma att brista i full liqvid, ansvara med hvad de kunde ärfva eller förvärfva.
Emot Revisorernes framställning om balance-beloppets förande iliona linien föi ekorn mer visserligen, alt denna form hittills icke varit brukad i Tullverkets räkenskaper och att den för närvarande fall ej heller synes medföra någon väsendtlig nytta, enär, utom det att räkenskapsföralens besvär skulle blifva detsamma, balanee-beloppet, i jemförelse med hufvudsummorna uti bokslutet, icke är af den större betydenhet, att ealculen öfver verkets fordringar och behållningar derigenom blifver i märklig mån missledande.
För den föreslagna formens användande, 0111 den anses ändamålsenlig och ledande till mera klarhet i Räkenskapen för framtida Revisionsförrättningar, möler likväl intet hinder, så snart General-Tull-Styrelsen derom får emottaga behörig föreskritt.
Vidare hafva Rikets Sländers Revisorer anmärkt att, sedan Eder Kongl. Maj:t genom skrifvelse den 20 Februari 1836 behagat i Nåder förordna, ”att af de besparingar, som kunde uppkomma så väl på det till oförutsedda utgifter uppförda anslag 16,000 R:dr som på öfriga Stater, en summa af 2,000 R:dr borde användas och utgå såsom arfvoden åt 2 Extra Rese-inspektorer med 1,000 R:dr för hvardera,” och Eder Kongl. Maj:t derefter uti bref den 26
Mars samma år täckts gifva tillkänna, hvilka personer som blifvit till berörde befattningar antagne, General-Tull-Styrelsen, som den 20 Februari 1837, under benämning af gratifikationer, enligt upprättad förteckning anordnat 7,161 R:dr 32 sk.
B:co att utgå af återstoden å Extra-medeis-anslaget för år 1836, sedermera, på Cassörs-Contorets hemställan om ersättning af det tili ExtraRese-inspektorerne under de 3 sisla qvartalerna af år 1836 förskottsvis utbetalda arfvodesbeloppet 1,500 R:dr, låtit detta belopp utgå af besparingarna å samma års Ordinarie Stat_, —- hvilket anordningssält, förhyadt för år 1837, Revisorerne anse bevittna, att ”General-Tull-Styrelsen förbisett Eder Kongl. Majits afsigt, att ifrågavarande arfvoden borde i främsta rummet utgå af besparingarne på extra anslaget.”
Berörde under benämning af Extra medel å Tullverkets omkost* hads-stat uppförda 16,000 R:dr, har Eder Kongl, Maj:t genom Nådig! bref till Geneial-Tull-Direclionen af den 28 Juli 1813 behagat anslå att användas till förbättring i aflöningsvillkoren för sådana Tullbetjente, hvilkas trägna och maktpåliggande tjenstgöring på en dyr ort fordrar uppmuntran oell understöd,” hvarjemte Eder Kongl. Majit i Nåder för. klarat ”den rese- och traktaments-kostnad, som, utöfver hvad Reglementet och särskilte Författningar medgifva, enligt Kongl, brefvet den 23 October 1811 vid förefallande extra förrättningar finge till Tullbetjening gen utbetalas, tillika böra af ifrågavarande summa bestridas”; och är ytterligare, genom Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Instruction af den 15 Juli 1825, General-Tull-Styrelsen, under hvars förvaltning dädanefter so/n dittills Eder Kongl. Majit behagade ställa, anslagen för extra och hemliga utgifter”, i Nåder bemyndigad att ”af de till Styrelsens disposition för extra utgifter ställda medel anslå lämpliga arfvoden för tillfälliga tjensteförrättningar.” —- Alltifrån dess tillkomst har denna Extra medelsfond blifvit på det sätt disponerad, att under löpande året derifrån utgått traktamenten, arfvoden och discretioner, grundade på tillfälliga anledningar, men efter årets slut å behållningen af anslaget anordnats såsom förbättring i aflönings-villkoren gra tinea tioner till belöning och uppmuntran åt sådane Tull-Styrelsen underlydande personer, hvilka i ansvarsfulla, maktpåliggande eller mödosamma tjenster utmärkt sig genom skicklighet och nit.
För Tullverkets förvaltning är en till sådana ändamål disponibel tillgång af stor vigt och nödvändighet; och om fondens belopp år 1813 icke öfversteg det dermed afsedda behof, måste anslags-summan än mindre öfverskrida behofvet nu då kustbevakningspersonalen är flerdubbelt ökad, under det att lönevillkoren på Stat för en stor del af de vid Tullverket tjenande fortfara att vara för en tarflig bergning ytterst knappt beräknade.
Vid sådant förhållande vågar General-Tull-Styrelsen föreställa sig, det Eder Kongl. Maj:ts höga afsigt ingalunda varit att, med väsendtlig inskränkning af tillfället för Styrelsen att efter förtjenst belöna och uppmuntra underlydande, och med upphäfvande således i hufvudsaklig mån af de ursprungliga föreskrifterna, anvisa omförmälue Extra Rese-inspektors-arfvoden att ovillkor/igen utgå af Extra medlen.
Endast i 2:ne fall kan, såsom GeneralTull-Styrelsen uppfattat stadgandet i 183G års Kongl, bref, fråga om berörde arfvodens anordnande å Extra medlen uppstå; l:o om, derigenom att de kuranta utgifts-behofven under året varit inskränkta till ringare belopp, ”besparingar å anslaget uppkomma,” utan att den vanliga gratifikations-fonden vid årets slut behöfver afkortas, — hvilka besparingar då lika gerna, som de på andra anslagstitlar vid Tullverket uppkommande, kunna för berörde, arfvoden användas, helst det äfven för Stats-Cassan i sådant fall synes likgiltigt, ehvad de återstående behållningarne få åtnjutas under den ena eller andra af dessa titlar; 2:o om besparingar å öfriga Stats-anslag icke uppstå till det belopp som ifrågavarande arfvoden utgöra, —■ i hvilket fall en mot bristen svarande summa nödvändigt måste från Extra medels-anslaget utgå.
— Derest General-Tull-Styrelsens nu uttryckta åsigt af Eder Kongl. Maj: t i Nåder godkännes, hvarom Styrelsen hyser desto säkrare förhoppning, sorn Eder Kongl. 3Vlaj:t i Dess Nådiga bref den 2 November 1838 förklarat den då tillförordnade
Rese-inspektorens arfvode böra ”af uppkommande besparingar å de för Tullverket bestämda Stats-anslag utgå”, är af det anförda en naturlig följd, att hvarken de nämnde arfvodenas definitiva anordnande för året, eller årsgratifications-utdelningen af Extra medlen, kan af Styrelsen verkställas förr än, efter årets förlopp, Styrelsen är i tillfälle att med tillförlitlighet beräkna tillgångarna å de särskilta anslags-titlarna.
Under begge åren 1836 och 1837 lemnade ordinarie anslagen fullt tillräckliga besparings-tillgångar för godtgörande af Extra Rese-inspektors-arfvodena, hvilka ock pä samma besparingar anordnades under den 19 April 1837 och 17 Januari 1838, — hvaremot behållningarne å Extra medlen utgjort för år 1836 endast 23 sk. och för år 1837, 2 R:dr 2 sk. — De å nyssnämnde års Extra medel under den 20 Februari 1837 till ett belopp af 7,161 R:dr 32 sk. och den 29 Januari 1838 med 7,940 R:dr anordnade så kallade årsgratifieationer finnas likväl, vid ungefärlig jemförelse, icke hafva öfverskridit total-beloppen under nästföregående år.
År 1832 hade för sistförflutne år på lika sätt utdelats 7,973: 16., året 1833, 7,866: 32., året 1834, 7,298: 16., året 1835, 7,055 R:dr och året 1836, 7,216: 32.
Jemte yttrande i afseende på ofvanberörde den 20 Februari 1837 för det nästföregående året anordnade 7,161: 32, att de ”egentligen disponerats till löneförbättringar åt de fleste ibland Styrelsens högre tjenstemän samt några ibland den ringare betjeningen”, hafva Piikets Ständers Revisorer i öfrigt ”fästat uppmärksamhet på den synnerliga frikostighet hvarmed extra anslaget användes för vissa fall utöfver det ändamål, som syntes vara dermed afsedt uti Kongl, brefvet den 28 Juli 1813”, — vid tillämpning hvaraf ”Eder Kongl. Maj:ts ynnest ansetts böra utsträckas jemväl till Secreteraren, Advokat-Fiskaler, DistriktChefer med flere, hvilka dock, efter Revisorernes tanka, icke kunna under Cathegorien ”Tullbetjente” upptagas.
För denna anmärkning tro Revisorerne sig äga stöd uti clet åberopade Kongl, brefvets ordalydelse, af innehåll att det ifrågavarande anslaget finge ”användas till förbättring i aflöningsvillkoren för sådane ”Tullbetjente”, hvilkas trägna och maktpåliggande tjenstgöring på en dyr - 5 - ort fordrar uppmuntran och understöd.” — Att Eder Kongl. Maj:t velat från dessa fördelar utesluta just de vigtigare tjensternas innehafvare, vågar dock General-Tull-Styrelsen anse föga sannolikt.
Språkbruket gifver ock ingen styrka åt en sådan mening; ty likasom den allmänna benämningen ”Kronobetjente” efter antaget bruk omfattar tjenstemän af flera grader, har man, hvad Tullverket angår, för att undvika upprepandet af de på särskilta grader syftande benämningarna Embetsman, tjenstemän oell betjente, från äldre tid vänjt sig att använda appellatiVet ”Tullbetjente” såsom gemensamt omfattande alla under Tullverkets Öfver-Styreise lydande personer af hvad grad som helst, — hvarom vittnesbörd kan hemtas ur en mängd författningar och officiella handlingar, till exempel Kongl. Reglementet ”för stora Sjötulls betjänte” af den 5 December 1724, — Danckwardts år 1823 af trycket utgifna Författnings Sammandrag pag. 667 ”om särskilt Ordning för Tullbetjente” o. s. v.