Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Gummorna började slå ifrån sig all harm öfver världens orättvisa, allt tungsamt tal om » äringen » (jordbruket), svårighe- ten att göra tjänaren till lags med årskläderna och gubbarnas missunsamhet, när det gällde hö till korna, och deras snålhet på hjälp frän kvinn- folken.
De kommo i riktig feststämning.
» Och annars heller! » Det blef ett samfäldt ut- rop af beundran.
Kommo inte både Ingrid och Karin in genom dörren, klädda i » stycke och mössa » (spetsstycke och bindmössa), Ingrid som ungmor med svart- mössa och Karin som » gammstinta » med blåmössa.
Voro de inte så » munt » (munviga) och roliga, så att gummorna rent af kunde förgås af skratt!
Ingrid satt där och tofkade sig i » yga » (ögonen) med snytnäsduken och gret öfver Pelle, gubben hennes, » som körde upp henne klockan tre på morgonen, för att hon skulle koka kaffe, då han inte gaf sig förrän han fick tio koppar på sängen. » Karin körde mor Dordi från rocken och » toka des » med henne på alla vis, för hon skulle få bli sonhustrun hennes.
Hon sade, att hon hade satt på sig blåmössan och skulle &gt;vänta », hvilket väl kunde tarfvas, då den son Dordi fått på gamla dagar var bara lillpojken ännu.
Dordi kunde inte låta bli att vara med på mam sellernas tokeri, » de voro ju bara barna och in genting ondt i dem. » » Leka hafver ock sin tid, » citerade hon ursäktande.
Så, midt i stimmet och skrattet, kom ungprä- sten in.
Ingrid satt just och talade om, hvilken välsig- nelse hon hade på gården, om tvillingkalfvar och små lam, som voro välsignade med åtta fötter, då pastorn kom och slog henne i handen.
» Goddag ungmor, » sade han.
Hon vardt eldanste röd, tog åt hufvudet och slängde af mössan.
Men då föll hela hårmassan ner.
Håret hade suttit utkammadt, uppvridet och instoppadt under mössan, och nu föll det ner så tungt och tjockt och grant.
Ingrid sprang på dörren.
Ungprästen såg efter henne, som ljusa tankar, medan gummorna tor- kade sig i ögonen med förklädena och omtalade allt roligt hon sagt och utbredde sig i loford öf- ver en sä » behändig stinta som hon var. » Klockan var öfver sex på aftonen.
Prosten höll
I D U N 1894 aftonbön och koralen » Vår Gud är oss en väldig borg » brus ' ade genom rummet.
Den ena efter den andra af gummorna troppade af.
Härfvelen hade slitits och dragits emellan dem hela aftonen.
Den hven, gnällde och surrade, som om den varit ursinnig att aldrig få vara i fred.
Härfva efter härfva hakades upp på dörrarnas utstående gångjärn.
Gröna, blå och röda spinnrockar försvunno i alla riktningar från prästgården uppåt torpen och bergen.
Utåt kyrkvallen, ner för backarna på väg till de stora byarna.
Solen kastade en sista, ännu leende blick öfver åsryggsklippan.
Den hade gjort ett godt dagsverk, i dag, äfven den.
De på morgonen små gråsvarta fläckar, som tärde sig fram på åkertegarna och vallarna, hade blifvit till stora ytor, genom hvilka den gröna höstrågen eller den svarta trädesjorden så värfrisk och lofvande lyste fram.
Och elfven!
Is- och snöbandet i dess midt hade smalnat af betydligt.
Nu gick det öppet vid Björk- näset.
Där hördes ända här uppe vid prästgården ett rassel af skör, sönderspringande is, af glatta timmerstockar, som ville fram, ville lösgjorda och fria kasta sig utför fall och forsar i väryrssel ut till hafvet.
JVEagdalena I^udensciiöld.
För ldun tecknadt af G e o r g l o p p e t med l e d n i n g e n d a s t af historiska doku- ment.
O c h h u r r o m a n f ö r f a t t a r n e än kombi- n e r a t o m s t ä n d i g h e t e r n a vid fröken R u d e n - schölds f ä n g s l a n d e och d ö m a n d e, så h a r ingen k u n n a t skrifva detta blad af hennes historia så k a r a k t ä r s f u l l t och med ett så s k a r p t blot- t a n d e af de m e d v e r k a n d e s motiv, som hi- storieforskarne l y c k a t s u t a n a t t a n l i t a d i k - tarförmågan.
J a g u p p m a n a r dem, som l ä r t k ä n n a M a g d a l e n a R u d e n s c h ö l d af S y l v i a s r o m a n, af H e n r i k af Trolles » G u s t a f den tred- j e s testamente » eller af R i d d e r s t a d s » D r a - b a n t e n », a t t l ä s a E l o f T e g n é r s u t m ä r k t a ar- bete » G u s t a f M a u r i t z A r m f e l t » — af h v i l - k e t en g o d t k ö p s u p p l a g a för n ä r v a r a n d e ä r u n d e r utgifning.
J a g tror ej, a t t någon s k a l l finna m i n d r e intresse i f r u k t e r n a af histori- k e r n s a r k i v f o r s k n i n g a r än i de » historiskt- romantiska » skildringarna.
* f r ö k n a r n a R u d e n s c h ö l d skrifver Ristell i sina a n e k d o t e r från G u s t a f den tredjes hof: » B å d a äro i n t a g a n d e u n g a d a m e r och blifva visser- ligen de b ä s t a m a k a r, om de k o m m a a t t l i k n a sin förträffliga moder. » F a m i l j e n h a d e ingen förmögenhet efter » det aktningsvärda riksrådets » fråufälle.
Men s p r i t t a n d e g l a d t l y n n e, kvick t u n g a och godt hufvud h a d e den sjuttonåriga fröken Malin i öfverflöd.
H o n v a r — enligt en a n t e c k - nares (H a m i l t o n s) y t t r a n d e — » öm, kvick och i n t a g a n d e », enligt sin egen uppgift v a r hon o b e t ä n k s a m, glad, y r, i högsta g r a d o k o n s t l a d och öppenhjärtig, därtill allt ifrån b a r n d o m e n b o r t s k ä m d af a l l t för e f t e r l å t n a föräldrar och föremål för » fjäs och smicker » från alla h å l l.
H o n fick s n a r t flere h e d r a n d e g i f t e r m å l s a n b u d, men hon visade alls intet f ö r b a r m a n d e med sina tillbedjare.
M a g d a l e n a R u d e n s c h ö l d s öde s t ä m p l a d e s i verkligheten af en vida djupare t r a g i k ä n den, de romaner, som h a n d l a om h e n n e, gifvit ut- t r y c k för.
Så som lifvet u t v e c k l a d e henne, h a r ingen d i k t a r e v å g a t l å t a h e n n e utveck- las — a n t i n g e n de k ä n t till hennes lefnads sista a k t e r eller ej, h a de ej haft hjärta a t t visa, h u r u frukten af hennes olyckor och af hennes uppoffring k n a p p a s t blef a n n a t än en förödd lefnad, ett förtrarnpadt m ä n n i s k o ö d e.
D e t ä r intet tvifvel om, a t t ej den s k ö n a fröken v a r b å d e s m i c k r a d och r o a d öfver a t t få nöjet u t d e l a k o r g a r å t friare, s å d a n a som baron Stjerneld och grefve F e r s e n.
H o n v a r så u n g och så firad.
H o n medger själf, a t t h o n ä r b e h a g s j u k, a t t hon alltid vill v a r a vack- r a r e än a l l a a n d r a, vill öfverstråla hofvets öfriga d a m e r, de r a n g s j u k a och stolta gref- vinnorna, som ä r o af g a m m a l adel och som stå tronen flere t r a p p s t e g n ä r m a r e än h o n.
F r a m f ö r dem h a r hon å t m i n s t o n e u n g d o m e n s och friskhetens företräden.
ör h u n d r a å r sedan vid d e n n a tid af året) pågick som bäst den b e r y k t a d e h ö g m å l s - / Ji processen mot Gustaf * M a u r i t z Armfelt, fröken R u d e n s c h ö l d och n å g r a a n d r a » gusta- v i a n e r », a n k l a g a d e för högförräderi.
Natten till den 18 december 1 7 0 3 h ä k t a d e s på gan- s k a lösliga m i s s t a n k a r de af den f r å n v a r a n d e Armfelts korrespondenter, som funnos i Stock- holm — rättegången p å g i c k sedan till in i september m å n a d året därefter.
I d u n h a r ansett det lämpligt a t t som ett h u n - d r a å r s m i n n e meddela M a g d a l e n a R u d e n s c h ö l d s p o r t r ä t t och n å g r a a n t e c k n i n g a r om hennes lef- n a d s ö d e n.
H o n är i m å n g t och m y c k e t typisk för den tid, då hon lefde, liksom hon blef ett offer för d e n n a tids seder och å s k å d n i n g s s ä t t.
Det d e l t a g a n d e, som ä g n a d e s henne r e d a n u n d e r rättegången, h a r ej s v a l n a t efter hennes död — om det ock hos dem, som l ä r t k ä n n a hennes sorgliga öde u n d e r den tid, d å hon redan öfverlefvat sig själf och v a r död för den v ä r l d, hon ditintills tillhört, blifvit af eu a n n a n a r t än hos dem, som e n d a s t k ä n n a legenden om » martyren » M a l i n R u d e n s c h ö l d, om henne, som led modigt för sin k ä r l e k och l u t t r a d e s af olyckan.
B l a n d den g u s t a v i a n s k a tidens personlig- heter ä r hon en af d e m, som v ä c k t det stör- sta och mest a l l m ä n n a intresse.
Romanförfattare h a r o m a n t i s e r a t h e n n e s person och hennes öden, biografer h a fram- dragit den ena källskriften efter den a n d r a till belysning af hennes l e f n a d s f ö r h å l l a n d e n.
Som det ofta går, h a forskarne g a n s k a obarm- hertigt slitit sönder den slöja af r o m a n t i k, som mera fantasirika ä n djupt seende d i k t a r e bredt öfver personen, men till e r s ä t t n i n g h a desse forskare i stället för den tämligen a b - s t r a k t a och blodlösa r o m a n h j ä l t i n n a n gifvit oss den verkliga m ä n n i s k a n med hennes fel och förtjänster, full af lif och individualitet.
S å ofta som den Arrafeltska högmålspro- cessen, Armfelts öden u n d e r den tid, d å han förföljdes och r ä d d a d e s i N e a p e l, och de h ä n - delser, som stodo i s a m b a n d h ä r m e d, ä n blif- vit b e h a n d l a d e i r o m a n e r, så h a r l i k v ä l ingen gifvit en mera fängslande skildring än histo- rikern, som b e r ä t t a r det sanningsenliga för- 181 H o n v a r också vida mera tanklös, v i d a m i n d r e b e r ä k n a n d e och försiktig än de v ä r l d s - v a n a d a m e r n a, som förstodo a t t a k t a sig för a t t h a l k a p å de g l a t t a slottsgolfven — så att n å g o n s å g det.
H o n gick med ö p p n a ögon och leende m u n m o t sitt öde, u t a n a t t g r u b b l a öfver, h v a r t det s k u l l e föra h e n n e.
H e n n e s öde t r ä d d e en d a g i augusti 1 7 8 4 in i den sal p å slottet, d ä r prinsessan Alber- t i n a b e f a n n sig j ä m t e sina fröknar.
Hennes öde v a r en s t å t l i g och b i l d s k ö n man, som hette b a r o n G u s t a f M a u r i t z Armfelt.
När h a n b u g a d e sig för prinsessan och i detsam- m a fick syn p å den n y a hofdamen, som stod b a k o m henne, af bröt h a n sina ' k o m p l i m e n t e r ' helt t v ä r t med o r d e n: » E r s k u n g l i g höghets hof h a r blifvit förskönadt. » O c h den ader- tonåriga flickan säger sig i honom h a funnit » sina d r ö m m a r s s k ö n a ideal, som hon hittills fåfängt sökt. » » A t t k u n n a fängsla den vack- r a s t e och ä l s k v ä r d a s t e b l a n d hofvets herrar, v a r n å g o t som s m i c k r a d e min fåfänga, » skrif- ver h o n i sina memoarer.
E n f r a m s t ä l l n i n g af M a g d a l e n a R u d e n - schölds lefnad p å g r u n d v a l af forskningens resultat skulle l ä t t k u n n a v ä x a till en liten bok, u t a n a t t den behöfde bli v a r e sig enfor- m i g eller u t t ä n j d.
H ä r ä r e n d a s t p l a t s för n å g r a få s p a l t e r.
H o n föddes n y å r s d a g e n 1 7 6 6.
H e n n e s fa- der, r i k s r å d e t och l a n d s h ö f d i n g e n m.
m. grefve K a r l R u d e n s c h ö l d, v a r en af frihetstidens mest a n s e d d e t j ä n s t e m ä n, en o m u t l i g t r ä t t r å - dig, o e g e n n y t t i g och k a r a k t ä r s f a s t m a n.
Han dog å r 1 7 8 3.
S a m m a å r blef h a n s y n g s t a dotter MagdaleDa a n s t ä l l d som hoffröken hos prinsessan Sofia A l b e r t i n a, i d e n n a befattning e f t e r t r ä d a n d e sin ä l d r e syster.
* * O m de b å d a * Se ock M. Rudenschölds här nedan omnäm- da själfbiografi samt de bref från henne och om henne, som äro tryckta i Arvid Ahnfelts samling » Ur svenska hofvets och aristokratiens lif », del.
* * En anmärkning i förbigående.
Den flere gån- ger upprepade historien om Magdalena Ruden- schölds första uppträdande vid Gustaf den tredjes A t t fängsla A r m f e l t v a r aldrig synnerligen s v å r t för en v a c k e r och spirituell d a m.
» J a g fann ingenting rimligare, än att h a n gifte sig med mig, e h u r u h v a r k e n h a n eller j a g ä g d e t v å styfver, » tillstod hon l å n g t efteråt.
Men k u n g e n hade a n d r a p l a n e r, h a n ville förena sin g u n s t l i n g med hoflröken de la G a r d i e, och s n a r t stod deras b r ö l l o p p å D r o t t n i n g h o l m.
(Forts.) hof — om hur hon, som ej kände etikettens la- gar, blef utmotad ur hofiröknarnas kyrkbänk i Drottningholms kapell och slutligen kom att sitta pä en bänk ensam vid sidan af en gammal gene- ral till » ett ridicult spectacle för Guds församling », hur det sedan blef debatt om, huruvida det ginge an att kvarbjuda henne till supén, dit hennes mo- der var befalld o. s. v. — hela denna historia, som först upptecknades af G.
J. Ehrensvärd (se den nes » Dagboksanteckningar förda vid Gustaf den tredjes hof », del.
1, sid. 234) rör sig naturligtvis om Magdalenas äldre syster Karolina, född 1762.
Magdalena var, då denna presentation vid hofvet försiggick, endast 13 år gammal.
Ehrensvärd nämner ej fröken Rudenschölds förnamn, han ta- lar endast om » grefvinnan Rudenschöld med sin ogifta dotter. » Karolina R. gifte sig fyra år se- nare, 1783, med baron Ehrenkrona.
I U E t t u t m ä r k t t i l l f ä l l e alt lära känna Iduns Modetidning, Skandinaviens största och elegantaste, moder- naste och billigaste modetidning, erbjuder sig just nu.
Af vårkvartalets nummer — april, maj och juni — återstår nämligen en liten restupplaga, som realiseras till Iduns prenu- meranter får det billiga priset af endast 50 Öre för hela kvartalet.
Dessa nummer, som mot insändande af 50 öre i frimärken till Iduns expedition, Stockholm, portofritt försändas, meddela alla de nyaste moderna för innevarande års vår- och sommarsäsong.
Hvarje nummer, tryckt på elegant papper och i ett format be- tydligt större än Iduns, omfattar ett 8-sidigt hufvudnummer med 60 ä 70 figurer, en stor dubbelsidig mönsterbilaga med mer ån 120 tillklippningsmönster samt en 4-sidig likale- des rikhaltigt illustrerad handarbetsbilaga i samma format som hufvwinumret.
Sändas 75 öre [i st. f. 50 öre) i frimär- ken, så erhålles därjämte med hvarje num- mer en fin färgtrycksplansch med modebilder på ena sidan och moderna hårfrisyrer å den andra.
Buketter under vatten.
Indien har man gjort en vacker liten upp- t ä c k t: afskurna blommor kunna hålla sig tvä till tre veckor under vatten, utan att un- dergå nägon som helst förändring.
Vi ha ju länge odlat hyacinther i dubbelglas, i hvilka en lök på vanligt vis sänder upp sin blomma i luften, medao en annan sänder sin ned ge- nom vattnet i glaset; men det exempel, som härmed gifvits, ha vi icke följt på andra om- råden.
» Th« indian garner » har angett, h u r man kan öfverföra samma princip till b u k e t t e r.
Så snart den, som skrifter dessa rader, läst här- om, gjorde hon själf försöket; allt som det kommer an pä, är att binda lätta, öppna bu- ketter — hvarken några » blomkålshufvuden » eller » pianotaburetter », som en krönikör en gång har u t t r y c k t sig.
Buketterna bindas uteslutande af blommor och blad.
utan spår af mossa eller annan fyll- ning, som kan göra vattnet grumligt eller blott o k l a r t; hvad man begagnar, måste vara full- komligt r e n t och alltså sköljas af p å förhand.
N ä r buketten är bunden, går man till väga på följande s ä t t: Man fyller vatten i en liten balja, som en- dast bör vara stor nog, att i densamma kan stå en flat skål eller liknande samt en kupa, under hvilken buketten kan få r u m.
Den flata skålen — eller hvad det nu är — sättes ned på botten af baljan; ofvanpå denna anbringar man sin b u k e t t, som hålles u p p r ä t t på sin plats, genom att dess nedre del fästes vid något tungt föremål.
Därefter doppar man glaskupan ned i vatt- net och låter den helt och hållet fyllas där- med — alldeles som man bär sig åt, när man skall företa kemiska experiment med gaser.
Utan att lyfta kupan helt och hållet ur vattnet (dess öppning måste alltid hållas full- ständigt under vattnet, ty annars slipper luft in), sätter man den härpå öfver buketten, så a t t den kommer att hvila på det undre fatet eller skålen.
U IN 1894 Nu kan man ta det hela u p p u r baljan, or- dentligt torka af undorskålen — dock måste det naturligtvis stå vatten i botten af densam- ma, så att luft ej kan slippa u p p i glaskupan — och sätta denna » bukett i vatten » på sitt bord.
Vid m i t t första försök använde jag en liten bukett af några gröna och hvita krokus, lilje- konvaljer, en liten blomstrande orangegren samt — som grönt — - litet murgröna och gulbladig buxbom.
D e t var icke någon p r a k t b u k e t t, det medger jag, och dock såg den i vattnet mycket vacker och intressant u t.
Genom bladens andning utvecklas en mängd små luftpärlor, som sätta sig likt daggdroppar utanpå b u k e t t e n; särskildt vid ljus gör det en briljant verkan.
I vattnet i u n d r e skålen u t o m k r i n g kupan kan man sätta blommor och grönt, hvarigenom man också blir i tillfälle att skymma den bar- last, som b u k e t t e n är bunden vid.
Härtill kan j u för öfrigt mycket väl användas Dågot så vackert som ett stycke korall, en prydlig snäcka eller liknande.
H u r länge blomstren k u n n a hålla sig i vatt- net, kan j a g ej säga af egen erfarenhet, då min b u k e t t ännu endast s t å t t en vecka, men är det icke troligt nog, att blommorna j u s t i vattnet finna gynsamma lifsvillkor?
De äro ej u t s a t t a för luften, befinna sig i en jämn temperatur, äro skyddade mot d a m m, rök och gasens verkningar.
Min b u k e t t h a r i r&gt;lla händelser hällit sig så förträffligt, att den af- gjordt besvarar frågan bekräftande.
verade » rödt vin och pimpinella », medan Fred man kvintilerade till sin luta under andlöst lyss- nande intresse.
Den älskvärdhet, med hvilken de medverkande utförde sina roller och tillmötesgingo publiken, står öfver allt beröm.
På ondagen — den 6 — firades Skansens na- tionaldag, tyvärr under fortfaranda ogynsamma vä- derleksförhållanden, men dock med anslutning.
Särdeles effektfullt var folkskolebarnens tåg — flere tusen ungdomar under flygande fanor, för hvilka de stora fosterländska minnenas innebörd tolka des däruppe, i denna tjusande omgifning af äkt- svensk natur och denna ram af äktsvenskt lif.
Och högstämda, fosterländska sånger ljödo, och unga och gamla hjärtan slogo i kapp.
Heder åt den nitiske skaparen af den vackra kult, som Skansen så lysande företräder, och åt alla som stöda den!
Nu vill j a g härmed locka I d u n s alla blom- sterälskande läsarinnor att göra efter det vackra försöket; kanske låta de Bin tidning med nå- gra rader veta, h u r u det slår ut, och om de göra några lärorika erfarenheter.
* Förr och nu.
• Just nu mig uti minnet rann en liten episod ifrån min bröllopsresa.
» Min vackra älskling, » sa ' min man, » gå ifrån fönstret, du, ej kan förstå, hur svartsjukan mig gnager, du allt, hvad mankön är, hit i kupén ju drager! » Sju dr därefter just samma väg min ' äkta hälft ' ' gå, ställ dig att så lämnar man U p reste vi — » Hör du Julie, » då hördes brumma, i fönstret se, oss nog i fre '.
* n o t i s b o k e n.
» I d a g a r n e tre » har under den förflutna veckan pågått » Skansens » vårfest, i likhet med i fjol anordnad till förmån för det populära friluftsmuseet under medverkan af en mängd af vår societets alltid offervilliga damer.
Arrangementen voro de mest lyckade, men väder och vind voro ej synnerligen nådiga, hvilket tyvärr inverkade h ä m m a n d e på det hela.
Emellertid var det ansenliga skaror, som under lördagen, söndagen och måndagen i bästa fest- stämning böljade om mellan de vackra anlägg- ningarna där uppe på höjden och af hjärtans lust deltogo i det brokiga marknadslifvet samt åsågo de ståtliga bröllopstågen och de pittoreska folkdanserna och lekarne.
Bellmans eget ryktbara «Gröna lund » lockade med gustavianskt iif, där sirliga små värdshusflickor i pudrade peruker ser- Skola lärarinnor ej få gifta sig?
Vid ett sammanträde, som Stockholms folkskollärare- förening förliden lördag afhöll vid Djursholm, fö- retogs till behandling frågan om lärarinnornas rättsliga ställning, sådan den skulle bli, om kyrko- mötets förslag att utsträcka afsättningsrätten be- träffande gifta lärarinnor vunne k. m:ts bifall.
Det vore emellertid genom erfarenhet tydligt åda- galagdt, att lärarinna, som trädde i äktenskap, icke därigenom, såsom man velat påstå, blefve mindre kärleksfull mot sina elever eller mindre duglig och nitisk såsom uppfostrarinna.
Om detta någon gång skulle ha varit eller blifva händelsen, ägde skolans myndigheter tillräckliga och fullt verksamma vapen däremot i skolstadgan I stäl- let för att lämna större garanti för ett mera ni- tiskt och samvetsgrant arbete i skolan, komme en i rättsligt afseende osäker ställning att blifva menlig, icke minst i afseende på skolans uppfo- strande verksamhet, förorsaka täta ombyten af lärarkrafter och afhålla många af de mest dug- liga att ägna sig åt uppfostrarkallet.
Till en älskad systers minne.
A den nu i Stockholm pågående sedvanliga vårutställningen af eleverna vid Konstakademiens arbeten tilldrar sig isynnerhet ett konstverk den största uppmärk- samhet.
Det är en staty af akademiens resesti- pendiat, den mycket begåfvade fru Agnes Kjellberg- Frumerie, framställande en fiolspelerska i kropps- storlek, ett porträtt af hennes likaledes högt lof- vande, men så tidigt bortryckta syster Alma Kjell- berg.
Trots den moderna dräkten och det genre- artade ämnet har detta fått en genomgående pla- stisk och nobel behandling.
Figuren som helhet är präglad af måttfull grace, och profilen träder fram mjukt och elegant.
Med ögonen nästan slutna, i harmoniernas tjusande dröm, hängifvev sig den unga kvinnan åt ett spel, hvari hon synes inlägga hela sin själ.
* En Maria-gärning.
I stora grafkapellet å Nya kyrkogården fördes för några dagar sedan till sitt sista hvilorum stoftet af änkefru Augusta Hen- riksson, hvilken omkring 30 år varit verksam så- som söndagsskolelärarinna.
Jordfästningen för rättades af paslor Josef Rosenius, som före den samma talade några ord om den aflidna.
Till in- gångsspråk för sitt tal hade han valt orden: » Ett är nödvändigt.
Maria har utkorat den goda de- len, hvilken icke skall tagas ifrån henne. » Tala- ren framhöll, att den aflidna under sitt lif visat sig djupt fafla och tillämpa dessa ord, och han skildrade huru hon under 30 år bland de små utöfvat en välsignelserik verksamhet.
Kistan var betäckt med kransar, bland andra från åtskilliga söndags- skolor och från Mödraföreningen.
* En banbrytarinna för kvinnlig lärdom och därtill en sällsynt intressant personlighet gick den 3 dennes ur tiden, då föreståndarinnan för det stora Hallska elementarläroverket för flickor i Gö- teborg, fröken Mathilda Hall, afled därstädes, 61 år gammal — skrifves till Idun.
Vi skola med första återkomma till en fullständigare skildring af den märkliga kvinnans lefnadsgärning, » Hvad rykte kan kosta. » Sonja Kovalev- sky utgör ämnet för en utförlig, på en gång sym- patiskt och spirituelt skrifven artikel, som den kända författarinnan Arvéde Barine under rubri- ken » La rancon de la gloire » (Hvad rykte kan kosta) fått införd i det senast utkomna häftet af Revue des deux Mondes.
Författarinnan lämnar,
IDUN 1894 med stöd af fru Kovalevskys egna biografiska an teckningar och fru Lefflers Kovalevsky-biografi, en psykologiskt hållen teckning af fru Kovalevskys lefnad, hvarvid hon utförligast dröjer vid hennes barndom, vid de förhållanden, som på 1860-talet föranledde den ryska ungdomens emancipation, och vid det underliga, fiktiva äktenskap, hvarom redan fru Leffler talat och som kom att betyda så mycket för fru Kovalevskys senare utveckling.
Ur kännedomen om detta äktenskap drar författa- rinnan väsentligen andra slutsatser rörande fru Kovalevskys karaktär än fru Leffler gjort, och i det hela synes hennes uppfattning af den excen- triska ryskans personlighet vara åtskilligt mera följdriktig och opartisk än hvad som varit möj- ligt för den intima väninnan till den aflidna.
Af synnerligen stort intresse är den franska författarinnans grundtanke, som fått uttryck i ar- tikelns titel; enligt hennes mening låg den djupaste orsaken till den disharmoni, som trots allt präg lade fru Kovalevskys personlighet, i en redan från barndomens upplefvelser härledd oförmåga att gifva intelligensens och hjärtats fordringar lika be- rättigande.
operan har ett par gånger uppfört Meyer- beers opera » Hugenotterna » med hr Élmblad som gäst i Marcels parti.
Vid fredagens föreställning voro vi närvarande och hade äfven här tillfälle konstatera hr Ers ovanligt framstående förmåga som dramalisk sångare.