Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
233 Domstolen samt Lag-Utskottet, i deras öfver förslagen till allmän Kriminallag (StraffBalk) och Strafflag hafva i hvarje! särskildt ämne yttrat; hvarjemte, med någon ledning af den utaf komiterade, som Konungen dertill förordnat, nemligen Lagmännen Cassel och Norin, författade och här i staden år 1841 tryckta ”Tablå, innefattande jemförelse emellan Lagkomitéens förslag till allmän Kriminallag och den nu gällande”, i kommentaren skulle noga beskrifvas skiljaktigheterna mellan nu gällande Strafflag, och de stadganden, som genom Kongl. Maj:ts den 16 Februari sistlidet år gifna ”nådiga Förordning om nya Straff-Lagens införande och hvad i afseende derå iakttagas skall”, blifvit upphäfda, så att de, som begagnade ifrågavarande kommentar, kunde säkert och skyndsamt inse, i hvilka omständigheter, vare sig rörande brottens karakterer (corpus delicti) eller straffbestämmelserna, den nu gällande lagen skiljer sig från den lag och de författningar, som vid sistlidet års slut gällde här i landet, och hvilkas mening landets jurister dels genom studier dels genom praxis sökt lära sig uppfatta, om detta än icke alltid väl lyckats.
En sådan jemförelse skulle, kanske framför allt annat, komma mängden af mindre bildade jurister att inse den numera gällande lagens ”rätta mening och grund”, så att de kunde ”ther efter döma, men ej theremot efter egen godtycko”, såsom den ännu gällande regeln för lagtillämpning i l:sta punkten ll:te § lista kapitlet Rättegångs-Balken lyder.
Nödvändigheten af en sådan kommentar är desto större, som från Lagkomitéens och Högste
Domstolens första förslag uteslötos åtskilliga för den mindre bildade juristen högst nödiga föreskrifter och anvisningar, som ansågos höra till ”doktrinen”; i hvilket afseende jag tager mig frihet åberopa åtminstone det, som sidorna 63 och 64 i min längre reservation vid Lag-Utskottets den 9 Juni 1863 (Nio 35) afgifna ”betänkande i anledning af dels Kongl. Majits nådiga Proposition med förslag till ny Strafflag, dels ock enskilda motioner rörande brottmålslagstiftningen,” finnes anmärkt, så lydande : ”Ehuru i visst afseende tillhörande frågan om innehållet af ifrågavarande strafflag, torde här äfven kunna behandlas frågan, huruvida, på sätt ofvan omförmälts, från strafflagen bort uteslutas alla sådana allmänna bestämmelser, som angående grunderna för latitud-systemets tillämpning meddelats i sjette kapitlet af Svenska och Norska Lagkomitéeruas den 4 Augusti 1831, Svenska Lagkomitéens den 16 Januari 1832 och 19 December 1833, Kongl. Lagberedningens den 25 November 1844 och Rikets Ständers Lag-Utskotts den 11 Augusti 1848, äfvensom Norska Lagkommissionernas den 31 Oktober 1831 och den 4 Juli 1835 afslutade förslag, rörande ny Brottmåls- eller Strafflag, och hvilka bestämmelser äfven finnas i sjette Kapitlet af Norges ”Lov angaaende Förbindelser”.” ”Redan den omständighet, att dylika bestämmelser finnas ej blott i alla Svenska och Norska förslag, som föregingo det ifrågavarande, utan ock i den för brödrariket, — der juristerne i allmänhet torde få anses ännu hafva af den juridiska “doktrinen 'större lefvande förråd, än det, de Svenske praktiserande juristerne vanligen ådagalägga, —■ Bih. till K. St. Prot. 1865 $ 1866. 11 Sami.
3 A/d 30 234 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 102. nyligen antagna och ännu gällande strafflag, utan att mig veterligen någon ändring i detta afseende föreslagits, — synes mig antyda det betänkliga i alla dylika bestämmelsers uteslutande.
— I afseende å en sådan, yttrar Utskottet sig hafva, ”lika med Kongl. Maj:t, ansett den snarare genom doktrinen än genom ett uttryckligt lagbud böra göras gällande”.
Och uti det särskilda protokoll, som öfver ett Justitie-departementsärende den 23 sistlidne September hållits inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet, och tryckt bifogats den Kongl. Propositionen om strafflag, har (nedre delen af sidan 109) bland skälen dertill, att från det nådiga förslaget uteslutits omförmälda bestämmelser om vållande och de allmänna grunder, hvarefter straff skulle mätas, anförts, att ”i den Baijerska nyligen antagna strafflagen” förekomma ”hvarken några allmänna bestämmelser om vållande eller några straffmätningsreglor”.
I fall jag kunde hoppas, att alla domare här i landet, eller åtminstone större delen af Sveriges praktiska jurister, egde den juridiskt-vetenskapliga bildning, som Baijer ske juristerne — den store Feuerbachs elever, eller som juristerne i allmänhet uti Tyskland, ega, hvilket förmodligen gifvit anledning dertill, att dylika bestämmelser blifvit uteslutna ur nyare Tyska strafflagar; så skulle äfven jag anse mindre vådligt, att ur strafflagen utesluta sådana bestämmelser, helst det visserligen låter säga sig, att ”de flesta egentligen tillhöra doktrinen”.
Men om någon egentlig doktrin i detta afseende icke finnes hos våra domare i allmänhet; så torde bestämmelsernas uteslutande kunna medföra (eller öka sannolikheten deraf, att detta uteslutande medför) den beklagliga följd, att samma brott, med ungefärligen lika försvårande och mildrande omständigheter, komma att mycket oftare, än om bestämmelserna i sjette Kapitlet af Lagberedningens förslag bibehållits, vid särskilda domstolar beläggas med straff, som äro högst olika, vare sig i afseende å qvalitet eller qvantitet.
Så torde ock Högste
Domstolens alla sju den 6
December 1839 närvarande ledamöter hafva uppfattat frågan, och uppskattat den doktrinära bildningen hos Sveriges fleste jurister, då, vid granskningen af 1 § 6 Kapitlet i Lagkomitéens förslag, enligt det tryckta protokollet, sidan 14, ”Högste
Domstolen trodde, att någon större utförlighet, än förslaget nu innehåller, i afseende på uttrycken ”försvårande och mildrande omständigheter”, vore nyttig och behöflig, såsom bidragande att närmare bestämma dessa begrepp, hvilka för ett relativt straffsystem äro af särdeles vigt, men som hittills, under tillämpning af absoluta straffbestämmelser, föga kommit att utbildas.
På grund häraf hemställde Högste
Domstolen, om icke i ”1 § måtte” meddelas ett stadgande, som Lagberedningen nästan enhälligt antog, med föga redaktionsförändring, så lydande: ”Straff skola, inom de i lagen derföre satta gränser, mätas efter gerningens mer eller mindre svåra beskaffenhet och den större eller mindre brottslighet i viljan, gerningsmannen ådagalagt.
Sålunda ökas eller minskas straffbarheten i mån af: den större eller mindre fara, skada eller förargelse, som brottet medfört; mängden eller vigten af de bevekelsegrunder, som från brottet afhålla bort; gerningsmannens större eller mindre förmåga att brottsligheten inse; den större eller mindre djerfhet, list eller ihärdighet, som till brottets utförande varit använd; dea inflytelse, som gerningsmannens egna elakartade Motioner i Borr/are-Ståndet 1865.
235 begär eller böjelser, eller andras bemödande att förleda, eller ock tillfälliga anledningar, såsom nöd, öfverilning och mera dylikt, må anses hafva utöfvat på hans vilja; den kallsinnighet, gerningsmannen visat för den förfördelades lidande, eller den omsorg han visat att hindra eller godtgöra gerningens onda följder; så ock öfriga omständigheter, som försvårande eller mildrande äro.”
De allmänna reglor, som Högste Domstolen och Lagberedningen ansett böra sålunda inflyta i sjelfva lagen, borde uti den ifrågasatta kommentaren tillämpas, utvecklas och med exempel belysas vid hvarje särskild paragraf, så att någon enhet hos
Domstolarne i fråga om straffbestämmelserna kunde beredas.
I följd af hvad jag här ofvan anfört skulle vid denna kommentars författande samvetsgrannt användas: l:o.
Det hos Johan Hörberg här i staden år 1832 tryckta ofvanberörda ”Förslag till allmän Criminallag”, med dertill hörande motiver samt tillägg till motiverna äfvensom protokollerna dels hos Kongl. Lagkomitéen den 15 Februari 1830, dels vid sammanträde af Svenska och Norska Lagkomitéerna från och med den 22 April 1830 till och med den 30 Juli 1831, dels ock hos Kongl.
Lagkomitéen från och med den 24 Oktober 1831 till och med den 16 Januari 1832. 2:o.
Lagkomitéens den 19 December 1833 afgifna och 1834 här i staden tryckta ”Utlåtande i anledning af anmärkningar vid förslaget till allmän Criminallag”, samt de i detta utlåtande omförmälda tio betänkanden, anmärkningar och recension. 3:o.
Det på denna grund häraf år 1839 särskildt tryckta förändrade förslag till allmän Criminallag. 4:o. Kongl.
Hof-rätternas i nionde bandet af Juridiskt arkif tryckta och i ofvanomförmälda tablå delvis intagna anmärkningar öfver Lagkomitéens nyssnämnda förslag. 5:o.
Domstolens från och med den 7 September 1839 till och med den 12 Mars 1840 hållna ”protokoll vid granskningen af förslaget till allmän Criminallag.” 6:o. Nyssnämnda ”Tablå, innefattande jemförelse emellan Lagkomitéens förslag till allmän Criminallag och den nu” (1841) ”gällande”. 7:o.
Lagberedningens den 16
December 1842 daterade utlåtande, bland annat, angående straff, som i en ny allmän Criminallag böra bestämmas. 8:o.
Det endast till ringa del tryckta förslag, som den äldre ursprungliga Lagberedningen, i hvilken den sedermera Justitie-ombudsman blifne Sven Lorenz
Theorell var ledamot, utarbetade innan Beredningen reorganiserades år 1844. 9:o.
Lagberedningens den 25 November 1844 afslutade och samma år tryckta förslag till Straffbalk med motiver, protokoller och reservationer. 10:o. Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer vid 1844—1845 årens riksdag aflåtna nådiga Proposition, med förslag till Strafflag samt tillhörande protokoller i Stats-Rådet och Högste Domstolen. ll;o, Lag-Utskottets betänkande i anledning af samma Proposition, samt de med 236 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 102. anledning deraf i Riks-Stånden förda vidlyftiga diskussioner, äfvensom Rikets Ständers skrifvelse af den 22 Maj 1845. 12:o. Kongl.
Maj:ts till 1847 års riksdag aflåtna nådiga Proposition med tillhörande protokoller och förslag, äfvensom Justitie-ombudsmannens afgifna utlåtande. 13:o. Lag-Utskottets den 11 Augusti 1848 afgifna ”betänkande, i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om antagande af ny Strafflag, med flera tillhörande lagbestämmelser, dels ock åtskilliga särkildt väckta motioner i afseende på Kriminal-lagstiftningen”, äfvensom öfverläggningarne härom i Riks-Stånden. 14:o.
De motioner och nådiga Propositioner samt betänkande!) och öfverläggningar, som föranledde a) Kongl.
Förordningarne den 5 Maj 1855, om ansvar för stöld och snatteri samt rån, äfvensom om afskaffande af spö- och ris-straff samt kyrkoplikt; b) den 21 December 1857 om ansvar för misshandling af djur samt om straffarbetes och fängelsestraffs verkställande i enrum, c) den 7 September 1858 om förfalskning, så ock om bedrägeri och annan oredlighet, samt d) den 29 Januari 1861 angående mord, dråp och annan misshandel. 15:o. Kongl. Maj:ts den 23 September 1862 beslutade till Rikets Ständer sistlidne riksdag aflåtna nådiga Proposition, N:o 37, om antagande af ny Strafflag, med dertill hörande förslag till sådan lag, äfvensom protokoller i Högste Domstolen och i Stats-Rådet. 16:o.
Lag-Utskottets dels den 9 Juni 1863, N:o 35, afgifna ”betänkande i anledning af omförmälda förslag”, samt enskilda motioner rörande brottmålslagstiftningen; dels den 8 September nämnda år meddelade utlåtande, N:o 55, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid behandling af betänkandet N:o 35, dels ock, den 10 September och den 22 samt 29 Oktober samma år, N:is 56, 74 och 78, samt diskussionerna inom Riks-Stånden i anledning af dessa betänkanden. 17:o. Rikets Ständers den 23 eller 27 November 1863 aflåtna underdåniga skrifvelse, N:o 185, i anledning af ofvanberörda nådiga Proposition. 18:o.
Högste Domstolens och det i Stats-Rådet inför Kongl. Maj:t förda protokoll vid föredragning af sistberörda underdåniga skrifvelse. 19:o.
Domstolens protokoller och beslut i mål, som på grund af nya Strafflagen blifvit afdömda, så vidt af dem kan vinnas upplysning, huru Högste
Domstolen tolkat särskilda ställen i samma lag och i Kongl. Maj:ts äfven den 16 Februari sistlidet år gifna nådiga Förordning, om Strafflagens införande och hvad i afseende derå iakttagas skall: hvilken förordning naturligtvis äfven skulle utgöra föremål föUkommentaren: samt 20:o. Professor Schweigaards ofvannämnda kommentar med deri åberopade källor och förarbeten till Norges Kriminallag.
Sedan jag sålunda ungefärligen antydt, huru, efter min föreställning, ifrågavarande kommentar skulle författas och hvad den skulle innehålla, bör jag anmärka, att, om den skulle blifva fullt nyttig, den skulle åtföljas af:
237 a) en så kallad lagsamling, hvaruti in extenso införts sjelfva Strafflagen samt de lagbud och författningsdelar, som med stadgandena i Strafflagen egde närmare sammanhang, men, till undvikande af allt för stor vidlyftighet, blifvit deri blott citerade eller till mindre delar anförda; b) en kronologisk förteckning å alla de bestämmelser om brott och straff, som, i följd af Strafflagen, upphört att gälla.
En af Högste Domstolens ledamöter, som var medlem i Lagberedningen, ■ då der behandlades förslagen till Straff- och Promulgationslagar, lärer börjat en .sådan förteckning, hvilken naturligtvis aldrig kunde blifva fullständig, utan- blott aproximativ, men ändock till god nytta; samt c) fullständiga register dels i kronologisk, dels i alfabetisk ordning.
Majit tillhör naturligtvis att bestämma, huruvida ett sådant grannlaga arbete borde anförtros åt en eller flere, men jag bör anmärka, att, om verket anförtroddes blott till en enda, det troligen blefve mindre dyrt och mest konseqvent utfördt efter vissa grundsatser, samt fullständigt, enär författaren då kände att hela det moraliska ansvaret, med deraf beroende heder eller skam, hvilade på honom ensam.
Staten borde bekosta arbetets tryckning och låta det kostnadsfritt utdelas till alla Domstolar och Åklagare, samt dessutom till Öfverrätternas, Nedre Justitie-revisionens, Högste Domstolens samt Stats-Rådets ledamöter, hvarförutan det borde hållas allmänheten tillhanda i bokhandeln för billigt pris.
Skulle en ny upplaga deraf tarfvas, borde de juridiske embetsmännen och lärarne anmodas afgifva sina anmärkningar öfver hvad i den utgångna innehölles.
Och torde man, i följd af då ökad erfarenhet, kunna vänta ett ganska godt och jemförelsevis fullständigt verk.
På grund af hvad jag sålunda anfört, anser jag mig böra föreslå, att Rikets Ständer hos Kongl. Majit anhålla, att Kongl. Majit täcktes föranstalta, att en noggrann och jemförelsevis fullständig kommentar öfver nya Strafflagen, äfvensom dertill hörande lagsamling och förteckningar, varda, af en eller flere dertill skicklige personer, på ofvanberörda sätt, utarbetade, på allmän bekostnad tryckta och utdelade, samt äfven för billigt pris tillgängliga i bokhandeln.
Stockholm den 14 November 1865. L. V.
238 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Af Herr HonSCbCll, L. V., om utsättande af tid för utslags af Jcunnande i Rådstufw.-rätt, om tid för vad, vadepen ningar, m. m. 1 anledning af dels Rikets Ständers Justitie-ombudsmans embetsberättelse vid sistlidne riksdag (sid. 108) dels ock Hr Ekerots motion (N:o 185), hade Lag-Utskottet på de skäl, som upptagits i dess utlåtande (Nio 40), den 2 Juli 1863, tillstyrkt, ”att Rikets Ständer ville besluta en författning af detta innehåll: ”Med upphäfvande af 2:dra mom. af 24:de Kap. 5:te § Rättegångs-Balken, sådant detta lagrum blifvit förändradt genom Kongl.
Förordningen den 18 April 1849, förordnas, att samma moment skall erhålla följande lydelse:
"I Rådstufvu-rätt skall genast, efter det saken blifvit utförd, antingen dom af sägas, eller ock viss tid tillkånnagifvas, då parterne ega komma tillstädes för att afhöra dom.”
Detta förslag blef i alla fyra Riks-Stånden godkändt den 8 Juli.
Och blef Ri kets Ständers skrifvelse derom, N:ö 114, den 25:te i samma månad justerad.
I nådig Skrifvelse, som till Riks-Stånden öfverlemnades den 8:de dennes, har Kongl.
Majit tillkännagifvit, att, — enär, om 2:dra punkten 5:te § 24:de Kap.
Rättegångs-Balken ändrades på sätt Rikets Stander föreslagit, 3:dje punkten i samma § samt 6:te och 7:de §§ i nämnda Kap. ej lämpligen kunde vid deras nuvarande lydelse bibehållas, och förslag till förändrad redaktion af sistberörda lagrum icke blifvit af Rikets Ständer framstäldt, — Kongl. Majit, efter Stats-Rådets och Högste
Domstolens hörande, icke funnit skäl att till förslaget lemna bifall.
Af denna anledning, och enär otvifvelaktigt är: ej allenast, att den ändring Rikets Ständer åsyftat, var af billig omtanke för tvistande parters säkerhet högt påkallad, hvarför ock visse Rådstufvu-rätter redan praktisera hvad, enligt förslaget, skulle blifva alla Rådstufvu-rätters skyldighet; utan ock att förslaget, i följd af dess anmärkta ofullständighet, ej bort godkännas, anser jag mig böra föreslå, att berörda förslag, af Lag-Utskottet tillökadt med de förslag till redaktionsändringar, Kongl.
Majit, för förslagets bifallande, funnit nödiga, måtte varda af Rikets Ständer ånyo antaget.
239 I sammanhang härmed, och på de skäl, som föranledt Kongl. Lagberedningens förslag till 16:de Kap. i förra delen af Rättegångs-Balken, tager jag mig frihet föreslå, l:o) att vadetiden förlänges, dock högst till tjugo dagar från den, då dom utgafs, på sätt i 11 § af nämnda Kap. föreslagits; 2:o) att, i enlighet med samma §, vadepenningar ej vidare skola erläggas, helst det möjligen kunde hindra en fattig man att fullfölja sin talan, och dessutom formaliteter böra vara så enkla som möjligt; 3:o) att deremot, från 12:te § i Kongl.
Maj:ts den 30:de November 1855 gifna nådiga Förordning om expeditionslösen, utgår förbudet att taga lösen för vadebevis; samt 4:o) att, af omförmälda 16:de Kap., Lag-Utskottet till antagande af Rikets Rikets Ständer föreslår de bestämmelser, Utskottet finner sig kunna, med eller utan redaktionsändring, inpassa i nu gällande lag.
V L. V. Henschen.
Af Herr HODSOhCU, L. V., angående upphä/vande af föreskriften om student-ed, och att för biirbrefs erhållande icke erfordras tro-, huldhets- och borgare-ed.
På de skäl, som finnas anförda i allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande af den 27 Januari 1854, N:o 34, hade Rikets Ständer i skrifvelse af den 22 nästderpåföljda Februari, N:o 12, anhållit, att Kongl.
Maj:t täcktes förordna en revision af gällande föreskrifter i afseende å eder.
Bland dessa skäl torde böra här erinras blott om en del af dem, som inom Högvördiga Preste-Ståndet af dåvarande Lektorn, numera Domprosten, A. F. Sondén blifvit anförda, nemligen: att, — då alla förpligtelser, som i oträngda mål skedde 240 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 104. vid Guds namn, måste anses olofiiga, och hvarje edgång, för att vara loflig, måste vara af nöden, eller, med andra ord, af samhällets eller den enskildes väl ovilkorligen påkallad, samt häraf följde, att hvarje af en enskild person, efter eget godtycke, aflagd ed innefattade ett missbruk af Guds namn, — Staten sjelf gjorde sig icke mindre skyldig till ett sådant missbruk, om den, genom lagstiftningstvång, nödgade den enskilde att aflägga ed, der icke någon ed behöfdes.
Vid riksdagen, som börjades den 15 Oktober 1856, väckte jag ånyo motion i ämnet, intagen under N:o 248 bland Bilagorna till Borgare-Ståndets Protokoll, och efter att hafva, med anledning af Ständernes ofvanberörda skrifvelse, erinrat, bland annat, att åtskilliga föreskrifna eder vore lika obehöfliga, der samvetet rådde, som, i annat fall, otillräckliga, och således onyttiga, yrkade på flera anförda skäl, att för burbrefs erhållande icke måtte erfordras tro-, huldhets- eller borgar-ed, och att alltså lista § 3 Kap.
Handels-Balken måtte i detta hänseende ändras.
Men som Justitie-kanslers-embetet då erhållit nådigt uppdrag, att, i anledning af Ständernes ofvanberörda skrifvelse, inkomma med underdånigt yttrande och förslag i ämnet; så blef af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, i Betänkande af den 13 Februari 1857 (N:o 4), hemstäldt, att motionen icke måtte till någon särskild åtgärd föranleda.
Och denna hemställning blef af Ständerne bifallen.
På grund af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande af den 3 Februari 1857, N:o 33, rörande en af Biskop Björck i ämnet väckt motion, fattade Ständerne derom enahanda beslut.
Vid 1859 års riksdag väcktes åter frågan; och i sitt den 24 September 1860 daterade Betänkande, N:o 181, hemställde Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit anmäla de af dåvarande motionären Friherre J. A. Alströmer framställda förslag, att af Kongl.
Majit tagas i öfvervägande i sammanhang med Ständernes ofvanberörda skrifvelse af år 1854.
Men denna hemställan föranledde icke någon särskild underdånig skrifvelse.
Vid sistlidne riksdag blefvo åter dessa frågor väckta: dels i Preste-Ståndet af Biskop Björck samt Prostarne Sondén och Palmlund, med hvilken Doktorerne Sandberg och Runsten, Kontraktsprosten Eurén och Kyrkoherden Ternström sig förenade, dels hos Borgare-Ståndet af mig och Herr Ekerot, i hvilkas motioner Herrar Beronius och Bohmansson instämde, dels ock hos Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen Sven Rosenberg.
Dessa motioner föranledde Sammansatta Lag- och Ekonomi-Utskottets utlåtande af den 22 September 1863 och Rikets Ständers skrifvelse den 21 nästderpåföljda Oktober, Nio 142, hvaruti Ständerne, — enär en längre tid hade förflutit sedan de år 1854 hos Kongl. Majit framställde sin önskan om en revision af lagarne, angående edgång, utan att någon påföljd deraf sedermera försports, men behofvet af en sådan revision Motioner i Bor gare-Ståndet 1865.
241 revision qvarstode oförminskad, — Rikets Ständer, med underdånig anmälan om de åsigter, som i frågan blifvit i skrifvelsen framställda, i underdånighet anhöllo, att Kongl. Majit täcktes taga desamma i nådigt öfvervägande vid pröfning af Ständernes skrifvelse den 22 Februari 1854.
Af denna korta relation synes, att åsigterna hos Ständerne, rörande en mängd edgångars obehörighet och obehöflighet, varit desamma under de sistförflutna fyra riksdagarne; och i öfverensstämmelse dermed har Justitie-kansleren, uti underdånigt utlåtande tillstyrkt, att en mängd edgångar måtte dels afskaffas, dels förändras till försäkringar, som icke kunna till eder hänföras, och således icke besvära ömtåliga samveten, de må i öfrigt huru som helst tolka både vår Herre Jesu Christi yttrande, antecknadt i Mathei Evangelii 5:te Kapis 34, 35, 36, 37 versar, och äfven dermed sammanhängande bibelspråk.
Men alldenstund hvarken i Ständernes skrifvelser af åren 1854 och 1863, ej helleri Justitie-kanslerens berörda utlåtande, hvaraf Utskottet torde skaffa sig del för att derom taga närmare kännedom, finnes särskildt omnämnt en af de mest onödiga eder, nemligen student-eden, hvilken, efter hvad jag specielt känner, besvärat, att icke säga kränkt, många ömtåliga samveten, och gifvit anledning till spekulationer på emigration, samt, i sednare tider, på bildande af separat-församling jemte öfvergång till sådan; fördenskull, och enär ostridigt är, att de samvetsgranne ynglingar, som sålunda onödigtvis marteras, icke äro bland de sämsta medborgare, och ej heller böra af Staten, genom ringast sagdt onödiga, om icke okristliga, föreskrifter, liksom tvingas att från fosterlandet eller åtminstone från den s. k.
Statskyrkan utträda; alltså, och enär härtill kommer, att, efter hvad jag särskildt känner, höga vederbörande icke skulle anse alldeles otjenligt, att Ständerne särskildt tillkännagåfve den åsigt, att, vid den snart förestående revisionen af föreskrifterna om edgångar, student-eden, sednast föreskrifven i nådiga Kungörelsen af den 15 April 1829, måtte varda afskaffad; anser jag mig skyldig föreslå, att Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t, vid nådig pröfning af hvad Ständerne framställt i deras underdåniga skrifvelser af den 22 Februari 1854 och den 21 Oktober 1863, täckes tillika i nåder besluta, att föreskriften om student-ed upphäfves, och att någon sådan alltså icke vidare erfordras.
Dessutom anser jag mig böra förnya mitt ofvanintagna förslag, att Rikets Ständer för sin del besluta, att. för burbrefs erhållande, icke erfordras tro- huldhets- och borgare-ed.
Prof. 1S6S 4- 1866. 11 Sami. 3 Afd. 31 242 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Af Herr Henschen, L. V., angående åtskilliga lagförändringar, enligt Lagberedningens förslag.
På sätt inhemtas af Bilagorna till Borgare-Ståndets protokoll vid riksdagarne år 1853 (N:o 190) och år 1851!