Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta svar, eller Kongl. Maj:ts nådiga instruktion af den 27 April 1858, innehåller nemligen, att de medel, hvarom fråga nu är, i detalj skola endast inför Kongl. Maj:t redovisas, och jag skulle föreställa mig att vederbörande
Kameral-chef har att ställa sig till efterrättelse den för honom af Kongl. Maj:t utfärdade instruktion.
Skulle Kongl. Maj:ts instruktion på något vis stå i strid med Rikets Ständers skrifvelse, så tillkommer det Konstitutions-utskottet, men ej Rikets Ständers Revisorer, att deröfver yttra sig, och denna instruktion har, enligt hvad upplyst blifvit, redan varit föremål för Konstitutioni-utskottets granskning, utan att der föranleda till någon anmärkning.»
Uti förestående reservation hafva instämt:
Hr Kuylenstjerna, C. J. G., Herr Doktor Malmstedt, Prosten Ahlberg samt Riksdagsfullmäktigen Anders Persson från Malmöhus län.
Bruno Johansson. b) vid § 2 af berättelsen rörande Kongl, lltrikes-departementet. af Herr Stråle, Q. U,: »Ehuru jag hufvudsakligen instämmer uti det beslut, hvaruti Herrar Revisorers pluralitet i denna fråga stadnat, finner jag mig likväl otillfredsställd med det, efter min tanke, ofullkomliga skick, hvaruti densamma blifvit inför Rikets Ständer anmäld.
I sådant afseende förekommer att, oaktadt den vidlyftiga utredning ärendet erhållit, saknas likväl all redogörelse för förhållanden, hvilka, efter mitt förmenande, icke allenast på frågans fullständiga uppfattning och bedömande väsendtligen inverka, utan — 280 — äfven äro af beskaffenhet att desamma icke bordt med tystnad förbigås.
Sedan nemligen Revisorarne, genom skrifvelse till H. Ex.
Herr Justitie-statsministern, på anförde skäl, anhållit om upplysning, af hvad anledning verifikationer saknats för en del utgifter å Utrikes-departementet, under titlar: »rese- och kurirkostnader, expektans-löner samt extra utgifter», så har bemälte Herr Justitie-statsminister, uti skrifvelse af den 10 September detta år, jemte omförmälan, att Revisorernes skrifvelse blifvit inför Kongl. Majit föredragen, till Revisorerne öfverlemnat en af II.
Ex. Herr Statsministern för utrikes ärenderne afgifven, inför Kongl. Majit jemväl föredragen promemoria, af hufvudsakligt innehåll: att det Statsrådsprotokoll, hvaruti den instruktion för Kamereraren uti Utrikesdepartementet, på grund hvaraf omförmälde verifikationer uudandragits Revisorernes granskning, blifvit beslutad, redan vid sednaste riksdag varit föremål för Konstitutionsutskottets granskning, utan att lemna rum för någon anmärkning; att i alla tider och i alla länder äfvensom under alla olika styrelseformer, Utrikes-ministeren till sin disposition ägt större eller mindre anslagssummor, för hvilka redovisning i vanlig ordning aldrig varit ifrågasatt; och slutligen att sjelfva beskaffenheten af en del af dessa utgifter vanligen utesluter möjligheten och lämpligheten af deras bekräftande medelst qvittenser eller andra verifikationer.
Härom förekommer icke ett ord uti den framställning
Revisorernes pluralitet, det oaktadt, ansett sig böra öfverlemna till Rikets Ständer, ehuru, enligt min tanke, skyldig uppmärksamhet emot den myndighet, eller Kongl. Majits Regering, hvarifrån de äskade upplysningarne utgått, i förening med den inverkan å frågans bedömande dessa upplysningar tvifvelsutan äga, bordt mana Herrar Revisorers pluralitet, att ej lemna Rikets Ständer uti okunnighet om hvad sålunda förekommit.
För min del vill jag hvarken förbise eller underskatta ofvanbemälde af Herr Statsministern för utrikes ärenderne lemnade upplysningar, men finner desamma ej tillfyllestgörande, enär, äfven om oftaomförmälde instruktion »genom den af Herr Statsministern omnämnde decharge» må anses medföra inskränkning uti Revisorernes granskningsrätt, och utan att anse mig vid detta tillfälle böra ingå uti pröfning huruvida verifikationer för oftaomförmälde räkenskaper lämpligen böra Revisorerne tillhandahållas eller icke, det förhållande, att Rikets Ständers skrifvelse af den 20 Januari 1858 icke innehåller bifall till eller ens omnämner det förvaltnings- och redovisningssätt, som numera blifvit vidtaget, likväl utgör tillräcklig grund för mig att anse Revisorerne hafva ägt anledning att för Rikets Ständer anmäla hvad uti denna fråga sålunda förekommit.» c) af Herr Doktor Sandberg: »Uti revisionsberättelsen anmärkes, att för åt skilliga utgifter, till ett belopp af omkring 65,200 Ridr, som utgått af anslagen under 3:dje hufvudtiteln, någon specifik redovisning icke blifvit Revisorerne meddelad, och uti en reservation omförmäles omständligen, hurusom Revisorerne, på begäran, från Utrikesdepartementet deröfver erhållit en förklaring af det hufvudsakliga innehåll: att i alla länder sådana medel finnas ställda till Regeringens disposition, som icke äro underkastade offentlig granskning, samt att sista riksdagens Konstitutions-utskott icke haft något att anmärka vid den serskilda instruktion, på grund af hvilken dessa medel blifvit — 281 — från ^vanlig redovisning undantagne, hvaraf alltså skulle följa, att hvarje erinran, som derpå kunde hafva afseende, vore från Revisorernes sida obehörig och grundlagsvidrig.
Sedan alltså innehållet af detta från Utrikes-departementet erhållna utlåtande uti en reservation, som ingår uti den tryckta berättelsen, framlägges för nästkommande Rikets Ständer, torde mig tillåtas att, äfven uti en reservation, deröfver yttra min enskilda mening.
Det synes väl kunna sättas i fråga huruvida i ett konstitutionellt rike sådant som Sverige, der den största offentlighet råder i alla förvaltningsgrenar, några hemliga statsutgifter, som undandragas all offentlighet, äro af nöden.
Men för den händelse sådant pröfvas verkligen vara nödvändigt, tillkommer det utan tvifvel Rikets Ständer att dertill bestämma ett visst anslag, som ställes till Kongl.
Majits oinskränkta förfogande, med den uttryckliga föreskrift, att en sådan, för hemliga utgifter afsedd, anslagssumma är undantagen från all offentlig granskning både af Kongl. Kammar-rätten och Ständernas Revisorer — en föreskrift, som i förevarande fall icke igenfinnes uti Ständernas underdåniga skrifvelse.
Vidare kan jag, för min del, icke godkänna den åsigt, som tillämpar grundlagen på det sätt, att en uteblifven anmärkning från Konstitutions-utskottets sida efter läsningen af Stats-rådets protokoller skulle undanrödja eller i någon mån inskränka StatsRevisorernes pligt att fullgöra hvad 6 § i deras instruktion dem ålägger såsom hufvudsak, nemligen att efterse och granska huruvida utgifterna med stat och författningar instämma m. m. under det räkenskapsår, som är föremål för deras granskning.
Det kan väl icke rimligtvis vara meningen att 76 § Riksdagsordningen skall stå i någon slags strid med förberörde instruktion, som är grundad på 30 §. 2 mom. uti samma Riksdagsordning.
Efter min öfvertygelse har Konstitutions-utskottet det vigtiga förtroende-uppdrag att samvetsgrannt pröfva beskaffenheten af de egentliga Regerings-åtgärderna, som under en viss tid blifvit vidtagne, men att det för samma Höglofliga Utskott är omöjligt, vid Statsråds-protokollernas genomgående, att så noga som vederbör kontrollera förvaltningen af alla statsmedel, ej ens såvidt densamma på Statsråden ankommer, ännu mindre tillse huruvida Regeringens föreskrifter härutinnan blifvit riktigt uppfattade och tillämpade, hvartill fordras en närmare kännedom om de vidlyftiga statsräkenskaperna.
Detta är efter mitt förmenande en pligt, som åligger först Ständernas Revisorer och sedermera deras Stats-utskott.
Och om något felaktigt eller oriktigt, i afseende på statsmedlens disposition eller förvaltning, skulle vid deras granskning förekomma, under det år revisionen omfattar, bör väl sådant rimligtvis icke genom stillatigande eller förbigående godkännas och vinna sanktion såsom rätt och tillbörligt, endast och allenast af den orsak, att det icke blifvit bemärkt uti Konstitutions-utskottets decharge-betänkande vid föregående riksdag.
Genom en sådan grundlagstolkning skulle det förhållande inträffa, att anmärkningar vid statsmedlens disposition och förvaltning, som af Revisorerne framställas, aldrig kunna komma under Ständernas pröfning.
Och det är, efter min öfvertygelse, först sedan äfven dispositionen och förvaltningen af statens medel blifvit af Ständerna godkände, som dechargen kan anses till alla delar vara fullständig.
Att de åberopade grundlagsföreskrifterna böra sålunda tydas och tillämpas, synes mig också vara ådagalagdt genom de ofta återkommande försöken att uti 76 § Riksdagsordningen 36 — 282 — införa några bestämningsord, som skulle förekomma möjligheten af någon annan tolkning.
Förslag i denna syftning väcktes vid 1840—1841 årens riksdag, biet hvilande och vid den påföljande antogs af 3:ne Riksstånd, men ogillades af ett enda.
Med någon olikhet i ordställniogen väcktes det åter och bordlädes vid 1856—1858 årens riksdag med enahanda utgång vid den påföljande, att det af samma Riksstånd, som fördt, förkastades, men godkändes af de 3:ne öfriga, hvarvid en af Konungens rådgifvare på Riddarhuset anförde de kraftigaste skäl för bifall.
Det förnyades åter vid 1859—1860 årens riksdag, och det förklarande tillägget uti förenämnde 76 § i Riksdagsordningen erhöll följande ordalydelse: — —; »dock vore den decharge, som vunnits derigenom, att
Konstitutions-utskottet vid föregående riksdag lemnat ett mål oanmärkt, icke gällande i afseende å en fråga, hvilken Stats-utskottet, på grund af anmärkning, framställd af Riksens Ständers Revisorer, anmäler enligt 30 § 2 mom.» — — Detta förslag antons af alla fyra Riksstånden att hvila till grundlagsenlig behandling; det ligger nu på samtlige Ståndens bord och väntar på näst sammanträdande Ständer för att lika enhälligt erhålla en grundlagsbestämmelses gällande kraft, hvarigenom en bokstaflig och oförtydbar öfverensstämmelse emellan dessa båda Riksdagsordningens stadganden blefve tillvägabragt och all möjlighet att uti här omförmälde hänseende gifva dem en olika tydning för framtiden fullkomligen undanröjd.» d) af Hr von Francken, som ansåg frågan om sättet för berörde medels redovisning numera ligga utom gränsen för Revisorernes befogenhet samt någon anmälan i detta hänseende följaktligen icke eller böra ifrågakomma, enär Rikets Ständer, efter hvad upplyst blifvit, redan meddelat
Statsrådets ledamöter decharge för den tidrymd anmärkningen afsåge; en åsigt, den äfven Herr Doktor Malmstedt förklarat sig biträda. 4:o.
Vid beråttelsou angående Kongl. Krigs-kollegiiin» §§ 6, 7 och 8. af nerr Grefve Cronstedt, Fred.
Joli,'.
»Jag reserverar mig emot pluralitetens beslut uti 6:te, 7:de och 8:de §§, emedan jag icke anser det vara rätt lämpligt att
Revisorerne ingå uti organisatiousdetaljer rörande Krigsförvaltningen, eller i pröfning af samma förvaltnings mera speciella behof, då, efter min åsigt, det tillkommer Konungen, såsom högste Befälhafvaren öfver rikets försvarsstyrka, att, på grund af de utaf Krigsförvaltningen framställda och af Konungen erkända behof, fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på deras afhjelpande».
Med Herr Grafve
Cronstedt hafva uti denna reservation sig förenat Herr Doktor Sandberg samt Riksdagsfullmäktige Måns Månsson från Kalmar och Lars Olsson från Kopparbergs län; och skulle derjemte antecknas, att Herr Doktor Forssell reserverat sig emot 6:te och 8:de §§ i berättelsen angående bemälte embetsverk. — 283 — 5:o. vid berättelsen angående Elektriska telegrafverket. af Herr Syhander: »Då, vid granskningen af Elektriska telegrafverkets räkenskaper, det visar sig, att denna inrättning under en följd af år fortgått med betydlig förlust, till följd af de många stationer, der inkomsterna icke betacka utgifterna för den der förlagda tjenstepersonalens aflöning, och att följaktligen statsverket tår vidkännas omkostnader för underhållet af en dylik station, som endast kommer kommunen på stället till godo, så vore det ej mer än billigt och skäligt att hvarje kommun, der en dylik brist i inkomsterna för telegrafverkets bedrifvande ä platsen uppstode, ersatte statsverket denna brist, så vida samma kommun ville fortfarande begagna sig af förmånen att äga telegrafstation; i annat fall indroges stationen.
Denna ersättning, ehuru i sig sjelf högst billig, då kommunen- uteslutande har gagnet af stationens underhåll på stället, kan icke i någon mån bli betungande för städerna, då Riksens
Ständer öfverlemnat åt städerna den högst betydliga inkomsten af utskänknings- och utminuterings-rättiglieten, hvilken inkomst uppgår flerestädes till dubbla beloppet af stadens förra inkomster och egentligen bort tillfalla statsverket, men bortskänktes till städerna för befrämjandet af kommunens bästa, och hvilka nya inkomsters årligen stigande belopp vida öfverskjuter den ersättning, samma städer borde tillförsäkra statsverket för telegrafstationens fortfarande underhåll åt kommunen.
Då inom 2:dra afdelningen af statsrevisionen, der, under granskningen af telegrafverkets räkenskaper, frågan om denna ersättning af mig framställdes, mitt förslag icke vann afdelningens bifall, får jag reservationsvis föra till protokollet min ofvan utvecklade åsigt om saken: att de städer eiler kommuner, der telegrafstationens inkomster ej betacka tjenstgöringskostnaden, skulle förpligtas ersätta statsverket bristen, så vida de ville fortfarande njuta förmånen af den ifrågavarande telegrafstationens underhåll, men i vidrigt fall att stationen indrogs.» 6:o. vid berättelsen angående Strömsholms stuteri, § 4.
Transsumt af Protokollet, hållet hos Rikets Ständers Herrar Revisorer den 5 Oktober 1861, kl. 10 förmiddagen.
S. D. Vid uppläsning af 4:de §, innefattande anmärkning deremot, att den vid de öfriga stuterierna, såsom kostsam och mindre ändamålsenlig, redan irangångna method att till kringliggande landsort utsända s. k. vandringshingstar, vid ifrågavarande stuteri ännu användes, — — — Vid framställd proposition på bifall till nämnde förslag — — , i anledning hvaraf votering, på begäran, anställdes — — — — — — — saint sålunda 9 ledamöter röstat ja och 7 nej, var nämnde § af Herrar Revisorer godkänd.
Emot beslutet anmäldes reservation af Herr Grefve Cronstedt, Doktor Forssell samt Riksdagsfullmäktige Måns Månsson och Lars Olsson, hvarförutan här skulle antecknas, att Herr Doktor Sandberg ej deltagit i omröstningen.
Bruno Johansson. 7:o.
Tid berättelsen angående Ultuna Landtbruks-institut. af Herr Kuylenstjerna, Carl Johan Gammal,: »Mot Revisorernes yttrande rörande Ultuna inåste jag reservera mig: ]:o. vill jag ej tillvita styrelsen bristande omtänksamhet, äfven om åtskilliga misstag blifvit begångna; 2:o. de ogynsamrna resultaterna af 1858 och 1859 årens skördar anser jag ej utgöra skäl nog, att så strängt bedöma ställningen vid Ultuna; ty missvexter och öfriga sammanstötande ogynsamrna förhållanden^ såsom stor sjuklighet bland folket m. m., kunna för hvem som helst inträffa.
Resultaterna af alla årens behållningar från Institutets stiftelse visa dock en medelafkastning, som med 50 procent öfverstiger hvad Kronan förut hade i arrende af Kungsgården.
Betänker man ytterligare, att vid Ultuna måste göras experimenter äfvensom redskap med ovana lärlingars arbete samt födas ett stamschäferi, sorn ingen menniska ville hafva utan särskild betalning; att en mejeriskola är inrättad vid gården och att således mjölken, som förut såldes i Upsala till 14 ä 16 skilling per kanna, nu måste förädlas till ost och smör, hvilket gör en ovilkorlig förlust; att vid Kungsängen saknas nödiga byggnader, hvadan brukningen af denna jord blifver alltför kostsam och ofullständig.
Betänker man allt detta, kan man ej fordra mycket mera under en tid, då hela egendomen blifvit omorganiserad såväl till byggnader som åkerbruk.
Hufvudafsigten med Institutet måste vara. att skicklige elever utgå derifrån.
Detta torde också vara händelsen, då Revisorerne öfver detta förhållande ej gjort anmärkning och det dessutom är allmänt kändt, att från Ultuna utgångne elever i allmänhet blifvit antagne såsom lärare eller föreståndare vid Landtbruksskolorne i riket.
Revisorerne hafva äfven yttrat, att någon missväxt 1859 ej inträffat, då sädesafkastningen var cirka Tule kornet; men som upplyst blifvit, att såuingen sker med maskin och cirka \ tunna utsås på ett geometriskt tunnland, blifver skörden knappt 4 tunnor på tunnlandet, hvilket är skörd, mycket under medelmåttan».
Stats-kontorets underdåniga utlåtande, angående Rikets Ständers Revisorers berättelse om verkställd granskning af statsverkets förvaltning år 1859.
Stormäktigste* Allernådigste Konung!
I följd af nådig befallning, uti remiss den 18 nästlidne Oktober, får Eders Kongl. Maj:ts oell Rikets Stats-kontor härmed afgifva underdånigt utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers berättelse om den innevarande år verkställda granskning af statsverkets tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1859, uti de delar, samma berättelse till yttrande från Stats-kontorets sida föranleder, hvarjemte bifogas Ofver-direktörens för Myntoch Kontroll-verken underdåniga utlåtande öfver hvad Revisorerne beträffande dessa båda verk anfört.
Jemte redogörelse öfver fortgången af det Kamereraren härstädes J. T. Spongberg gifna nådiga uppdrag att upprätta formuläret- för de förvaltande verkens räkenskaper, hafva Revisorerne, utan att vilja ifrågasätta att icke berörda arbete, på sätt detsamma nu är ordnadt, bedrifves med all skyndsamhet, hemställt att, så vidt möjligt är, verksamma åtgärder måtte vidtagas för arbetets bringande lill slut.
Då nämnda arbete är af den beskaffenhet, att svårligen mera än en deruti hemmastadd person bör, efter för sig utstakad plan, dermed taga befattning, samt Kamereraren Spongberg å erforderligt skrifvarebiträde icke saknar tillgång, kan, för påskyndande af dessa, betydliga kostnader medförande göromål, Stats-kontoret, under hvars inseende ifrågavarande arbete är stäldt, icke vidtaga annan åtgärd, än att, så vidt sådant ske kan, vaka öfver att Spongberg i afseende derå med erforderlig drift tillvägagår.
Revisorerne yttrat rörande behofvet af förslagsanslagens höjande, får Stats-kontoret destoheldre instämma, som det under sådana år, då öfverskott å statsverkets inkomster ej uppkomma, eller äro mindre betydliga, svårigheter för Stats-kontoret kunna möta att iör bristerna i nämnde anslag ligga i förskott tilldess de, efter uppgjord liqvid, varda af Riksgälds-kontoret ersatta.
Att, såsom Revisorerne förmodat, några förslagsanslag skulle kuuna förvandlas till reservationsanslag, betvifiar deremot Stats-kontoret och anser, att, då utgifternas natur är sådan, att desammas belopp för året icke kan till viss siffra beräknas.
Rikets Ständer välbetänkt förfarit, när de förslagsvis i riksstaten samma anslag uppfört.
Den af Revisorerne uttalade mening, att Stats-kontoret endast borde befatta sig med statsverkets årliga inkomster och utgifter, icke med fonders utlånande, är efter Stats-kontorets tanka fullkomligt riktig.
Denna grundsats var äfven i afseende å stats - — 286 — medelsförvaltningen fordom gällande, såsom äldre instruktioner visa, och ett återgående dertill, om sådant kunde genomföras, skulle otvifvelaktigt leda till förenkling, — ett • mål, hvartill Rikets Ständer och deras Revisorer i sednare tider synas vilja komma.
En någorlunda fullständig utredning af detta vigtiga ämne blefve emellertid för vidlyftig att här intaga, utan får Stats-kontoret, med hufvudsakligt ininstämmande i Revisorernes åsigt, nu, särskildt beträffande skogsplanteringskassan, i underdånighet upplysa, att densamma tillkommit på grund af Skogsordningen den 1 Augusti 1805 och består af medel, som inflyta för försålde skogseffekter, bete å kronoparkerne, böter för skogsåverkan o. s. v., samt att dessa inkomster påräknats till utgifter för planteringshagar med flere anstalter till parkernas vård, men ansetts såsom statens medel, hvilka, jemlikt Kongl, brefvet den 25 April 1826, borde från länsstyrelserne insändas till Stats-kontoret och såsom särskild fond bokföras och Kongl. Maj:t tillhandahållas för de dispositioner, som för berörde ändamål kunde ifrågakomma.
I anledning af Kikets åren 1844—1845 församlade Ständers underdåniga anhållan, att vederbörande måtte i nåder anbefallas att om de då befintlige medlens (omkring 72,000 R:dr B:ko) utlånande mot ränta gå i författning, yttrade Stats-kontoret, i ämnet hördt, den 9 September 1845, att, ehuru i detta émbetsverks bestämmelse och organisation från början icke ingått någon befattning med penningars utlånande, Stats-kontoret likväl, under förutsättning att uppdraget egentligen blefve tillfälligt, intill dess en definitiv reglering af jägeristaterne och förvaltningen utaf kronoskogarne kunde äga rum, icke borde ifrågasätta att besörja cyn skogsplanteringsmedlens förräntande, så vidt sisi göra lät; hvarefter Kongl. Majit den 4 påföljande
December i nåder förordnade, att medlen skulle tillsvidare af Stats-kontoret göras fruktbärande.
Lika med Revisorerne, får Stats-kontoret nu i underdånighet tillstyrka, att, till undvikande af de förvecklingar ooh den omgång, som nu äga rum vid anordnande och förvaltande af de för skogsväsendets ordnande afsedda tillgångar, Chefen för Skogsstyrelsen måtte, såsom ordningen också synes fordra, få disponera nämnde kassa och för öfrigt från Stats-kontoret, efter reqvisitioner, emot redovisning, erhålla de kontanta anslag, som å 7:de hufvudtiteln finnas för skogsväsendet uppförde.
Revisorerne hafva vidare, af anförde skäl och för att undvika förluster af statens medel genom poströfverier, tillstyrkt, att Rikets Ständer måtte hos Eders Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att de genom Kongl, förordningen den 9 September '1857 meddelade föreskrifter, angående vederbörande embetsmyndigheters skyldighet att, vid penningeförsändningar, begagna anvisningar af Rikets Ständers Bank och dess Lånekontor, måtte erhålla sådan utsträckning, att det må vara allmänna verk och inrättningar samt myndigheter, hvilka äga fribrefsrätt, tillåtet att, der sådant utan särskild kostnad eller olägenhet kan ske, vid penningeförsändningar begagna s. k. postremissvexlar, utgifne af enskilda banker eller filial-banker samt ställde att vid uppvisandet å den ort, dit vexeln skall afgå, betalas till den person eller den myndighet, till hvilken vexeln är afsedd att öfversändas, dock under vilkor, att i fråga om penningeförsändningar emellan sådana orter, som afses uti ofvanberörda Kongl, förordning, Rikets Ständers Banks och dess Låne-kontors anvisningar böra begagnas.
Fråga om postremissvexlars begagnande vid leverering af statsmedel väcktes jemväl af Rikets Ständers år 1860 fcrsamlade Revisorer, dock utap nu skedda inskränkning till endast sådana vexlar, som af enskilda banker eller filial-banker utställas; och uti det underdåniga utlåtande, som af Stats-kontoret den 10 Januari innevarande år deröfver afgafs, fann sig Stats-kontoret, af anförda orsaker, förhiudradt att Revisorernes — 287 — berörde förslag understödja.
Men äfven uti den mera begränsade form, förslaget nu erhållit, torde detsamma icke kunna antagas, och Stats-kontoret skall i korthet framställa sina betänkligheter i detta afseende.
Först må dock, i anledning af det med ifrågavarande förslag angifna syftemål, att de i orterna befintliga behållningar af statsmedel skulle genom postremissvexlars användande hastigare tillföras Kongl.
Räntekammaren, än om kontanta penningar försändas, den erinran göras, att det är af ringa eller ingen vigt, om vid de tillfällen, när större peuningeremisser från landsorterne äro i fråga, hela penningebeloppet på en gång kommer Kongl.
Räntekammaren tillhanda eller om levereringen, såsom för närvarande någon gång äger rum, successivt sker under 2 å 3 postdagar.
Beträffande derefter sjelfva frågan, så, utan att ingå i bedömande, huruvida, såsom Revisorerne anfört, de enskilda bankerna och filial-bankerna, på grund af delägarnes solidariska ansvarighet samt till följd af sättet för bankernas förvaltning och kontrollen derå, erbjuda ali den säkerhet, som i afseende å deras postremissvexlars begagnande må anses erforderlig, får Stats-kontoret allenast framhålla den omständigheten, att, på sätt af Revisorerne äfven medgifvits och uti de för omförmälda banker utfärdade oktrojbref jemväl antages, bankerna kunna drabbas af sådane förluster, att de måste ställas under utredning och bank-bolagen upplösas.