Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om jag nånsin skulle gifta mig, skulle min hustru se så ut... K ONJANDER ( mycket sakta ) .
... (
Kattong gör ett jakande tecken ) jag gratulerar...
K ATTONG ( otålig ) .
Men för fan, herre...
jag förstår ... hon vet inte af gossen ... det
är ni ... det är inte hon som ... men det kunni ... det händer fasligt lätt ... för er är det emellertid nu bra som det är... tar han ( högt ) .
de ju också vara möjligt att det vore hon och inte
K ATTONG ( afsides ) .
Hvad i Herrans namn praK ONJANDER . Till saken ja...
ni har mycTill saken, herre...
ket rätt...
Efter ni nu ville bli af med den der gossen.
Jag har skaffat honom en god plats... K ONJANDER ( bockar sig ) .
Hos mig ja ... tac-
kar för preferencen ... men om min herre tror, att jag månadtligen ska ligga i förskott...
skrika ... jag vill visst inte ställa till skandal ... saken blir helt och hållet oss emellan... K ATTONG ( fattar hans hand ) .
Och ni kan räkna
K ONJANDER . Nej, herre ... jag ska inte
Skrik då inte så, herre.
på min tacksamhet ( afsides ) .
Säkert en procentare igen... K ONJANDER .
Min önskan är bara att ni tar K ATTONG . Herre! hvad tänker ni på?
honom till er..
hem hit ...
Herre Gud, gossen måtte väl ha en mor, som han kan få komma till.
K ATTONG ( sorgset ) .
K ONJANDER . Ja, förstå mig rätt ... inte
Kattongs hand ) .
Jag anade det, herre ... jag ana-
K ONJANDER ( rörd ) .
Jaså, hon är död ( trycker
de det ... stackars liten ... det fäster mig ännu mer vid honom.
K ATTONG ( rörd ) .
Tack herre ... tack!
herre ...
ni tycks till och med vara i goda omhonom.
K ONJANDER ( i en annan ton ) .
Men ni lefver,
ständigheter ... och ni bör väl då dra försorg om K ATTONG .
Men herre ... jag kan tröttna K ONJANDER ( förargad ) .
Jaså ... men jag K ATTONG ( förskräckt ) .
Tyst! för Guds skull
en gång jag också.
ska inte tröttna jag!
Om ni låter mig veta hans skuld, så ska jag betala den tillika med måttlig ränta.
jag vill bara ha igen hvad jag sjelf gifvit ut...
K ONJANDER ( stolt ) .
Jag begär ingen ränta ... K ATTONG .
Jag får dyrt betala ett felsteg...
Om hustru min visste det ringaste, så skulle hon tro att jag ruinerade mig för hans skull.
Åh nej!... det är inte möjligt.
har skuld öfver öronen.
Inte möjligt ...
ni vet ju att han
tusan att vara tidigt utbildad!... har han skuld öfver öronen? som jag.
K ONJANDER ( förvånad ) .
Öfver öronen! det var
Det vet herrn säkert lika så väl K ONJANDER ( stiger hastigt upp ) .
Och honom K ATTONG ( stiger äfven upp ) .
Säg er fordran K ONJANDER . Ja den är inte stor...
En må-
skickar ni till mig.
nu bara, så ska ni få liqvid.
nads förskott har jag betalt sköterskan ... det henne bäst ni gitter.
vill jag ha igen ... och sen får ni göra opp med K ATTONG . Sköterskan? behöfver en lång hästK ONJANDER ( utbrister ) .
Hvad för slag?... K ATTONG . Hvasa! -- Är det inte Oscar SegerK ONJANDER . Det känner inte fan någon Oscar
gardist någon sköterska!...
pratar ni om en lång hästgardist?... qvist ni menar?...
Segerqvist!...
locka ur mig en hemlighet, som jag inte en gång velat anförtro åt min egen skugga ... hvem är ni, herre?
... med hvad rättighet kommer ni hit?
Jaså, min herre talar ur den
K ATTONG ( rasande. ) Och ni kommer, för att
ton ... lyckligtvis har jag ert eget visitkort med huttla med mig, herre!
mig, ( lemnar honom kortet ) läs ... tror ni jag låter K ATTONG ( stampar med foten ) .
Hvad attan tu-
san, vill det här säga!...
DE FÖRRE . AMANDA .
här för uppträde?
A MANDA ( förskräckt ) .
Ack min Gud! hvad är K ONJANDER ( till Kattong ) .
Jo se der har ni K ATTONG .
Det är ingenting, min vän, aldeles
nu för ert krångels skull.
ingenting... ( betraktar kortet ) .
Nå ja ... det här är mitt visitkort,... än se'n då? läs hvad der står.
Var så god och vänd om det och K ATTONG ( läser ) .
"Jag dör af otålighet innan A MANDA . O himmel!
jag får någon underättelse."...
Jag känner igen den här stiln...
( Amanda vill gå ) .
stanna qvar ( fixerar Konjander ) .
K ATTONG ( håller henne qvar ) .
Amanda!...
Hvad ska det här bli af? K ATTONG ( fattar honom i armen ) .
Hvar har ni K ONJANDER . K ATTONG . K ATTONG . K ONJANDER . På golfvet.
Hos mig.
hittat det här kortet?
sig på domarekallet, tror jag ( Amanda ger honom ett tecken ) .
Herr Grosshandlarn slår Ah!...
När?... säg sanningen, herre...
K ATTONG ( vänder sig till henne ).
kommer åt dig i dag, min vän!
A MANDA ( helt lugnt ) .
Jag vet inte hvad det K ATTONG . Jaså... ( visar henne kortet ) .
mig ... känner du den här stilen?... det är din, skulle jag tro?
K ONJANDER . Fruns stil ...
Åh fanken!
finnas flera lika stilar?
A MANDA ( lugnt ).
Min stil?...
Det kan väl Jaså ... du tror det.
A MANDA ( utbrister i skratt ) .
K ATTONG ( visar bestörtning ) . skrattar hon åt?
Ha, ha, ha, ( afsides ).
Hvad A MANDA ( pekar på kortet ) .
Se här ... se
på hvar bokstaf för sig ... finns väl den ringaste
likhet med min stil? ( skrattande ) .
Är det derföre du såg så bister ut?
K ATTONG ( förvirrad ) .
Nej ... men
saken är den att herrn här... ( vred ) .
Hvad är det egentligen ni vill mig, herre? visitkort?... K ONJANDER ( utbrister ) .
Är det inte herrns K ATTONG ( till Amanda ) .
Jo ... det är verkA MANDA .
Den herrn är tokig ... och du
ligen mitt...
med... ( hon rifver sönder kortet och kastar bitarna på golfvet ) .
kort!... ( plockar upp bitarne )
K ONJANDER ( lifligt ) .
Hvad gör hon?
... mitt K ATTONG .
Ja, jag skulle tro, att den der gam-
la pratmakaren inte har alla sina sinnen i behåll.
DE FÖRRE .
( Hon inkommer hastigt likasom hon vore förföljd ) . mig i hälarne. tas er?
CHARLOTTE ( afsides ) .
Ack min Gud, man är A MANDA . Mamsell Charlotte!... hvad fatCHARLOTTE.
Ingenting ... ingenting ... jag
bara sprang för hårdt uppför trappan, så att jag blef litet andfådd.
K ONJANDER ( söker lägga ihop lapparna ) .
det är omöjligt.
CHARLOTTE ( blir honom varse ) .
Herr Konjander!
K ONJANDER ( helsar på henne ) .
Mjuka tjenare
( afsides ) .
Jag tycker mig ha sett den der damen förut.
mamsell ... jag ämnade just skicka efter er ... jag har mycket med arbete åt er. skulle han misstänka...
A MANDA ( fixerar Konjander ) .
Hvarför är han här?... K ATTONG ( sakta till Konjander ) .
Passa på, herre,
medan dörren är öppen ... annars torde det hända, att ni kommer ut en annan väg. bara ta' min paraply.
K ONJANDER . Jag förstår piken ... jag ska' A MANDA ( till Charlotte ) .
Stig in, Mamsell!
( Kattong tager sina bref från bordet, hvarefter han går in till sig, efter att ha gjort en betydelsefull geste åt Konjander...
Amanda stannar i dörren, ger tecken åt Charlotte , som med ångest ser efter Konjander, att gå förut.
Under tiden bereder Konjander sig till att gå ) .
AMANDA . KONJANDER .
kan inte vara han som är far till gossen då ...
K ONJANDER . Hästgardist, sa' han ... det
ty gossen är alldeles för liten för att vara dragon ... men var lugn, du lilla stackare ... jag har lofvat
skaffa reda på din far ... ock jag ska' hålla ord ( sätter hatten på hufvudet och ämnar gå, men mötes af Amanda ) .
A MANDA ( halfhögt ) .
K ONJANDER ( studsar ) .
gan om? --
K ONJANDER ( sänker rösten ) .
Hvad är det fråA MANDA .
Jag begrep genast allt, då ni sa' K ONJANDER .
A MANDA . A MANDA . K ONJANDER . K ONJANDER .
Tala sakta!
husnummern...
Tala ... det är jag...
Det var verkligen min stil.
På visitkortet?
jag i går tog afsked af honom. -- K ONJANDER ( hårdare ) . A MANDA . K ONJANDER . Chut!
Chut!
A MANDA . Jag stack det i hans hand ... då Åh fan!
( Amanda går till Kattongs dörr och lyssnar ) .
( sätter ifrån sig paraplyen ) .
Det qvittar mig lika... om jag får rätt på modren eller fadren ... precis barnets ögon ... något äldre kanhända... har ni sett honom?
K ONJANDER ( för sig ) .
Det är hon ... godt!
A MANDA ( återkommer ) .
Säg mig bara två ord ... K ONJANDER . Måtte väl det ... efter han lig-
ger hos mig ... på mitt splitter nya täcke ( suckar ) .
då att han skriker så förbannadt.
O, himmel! han är sårad.
Sårad?... det är inte
39 under
då farligt sårad ... den olycklige ... hvad har han sagt åt er?
Han skriker!... O Gud, han är
ting har han sagt ... han kan ju inte jag.
K ONJANDER . Hvad har han sagt?... ingen-
tala, vet
drar mig ...
ni vill dölja för mig den gräseliga sanningen ... han är död. K ONJANDER . Död?
A MANDA ( tröstlös ) .
Kan inte tala...
Ni be-
A MANDA ( som förut ) . en morsk unge!...
Har han skjutit sig?... det var A MANDA .
Och det för min skull ... hvar är
han?... för mig till honom... ( Bällin synes i fonden ) .
ter afsvimmad i Konjanders armar ) .
A MANDA ( uppger ett skri ) .
Ah! ( vacklar och fal-
BÄLLIN.
B ÄLLIN ( skyndar till henne ) .
Hvad har händt!... K ONJANDER ( afsides ) .
För all del lugna er, min fru!...
Herr Bällin!...
är då inte död...
A MANDA ( hämtar sig ) .
Ni lefver då ... ni B ÄLLIN . Nej inte ännu ... men... ( blir
varse Konjander och studsar ) .
Herr Konjander!...
hederlige menniskan, som lemnat mig underrättelse om er ... han vet allt.
B ÄLLIN . Han?...
A MANDA . Bli' inte förskräckt ... det är den
fattad af en tanka ) .
Ah! nu har jag det ... det
Vet jag allt? ( liksom
är han ... min egen granne...
ni nu känner vår hemlighet...
A MANDA ( till Konjander ) .
Min herre!... då K ONJANDER ( afsides ) .
Ja ... han är fadren
och hon ... ( till Bällin skrattande ) .
Jaså, min gunstig herre, det var då ni som spelte mig det der in till mig och lade honom på min säng ... och sprattet? ( till Amanda ) Ja, min fru, han gick rakt när jag började röra upp himmel och jord, så skrattade han mig midt opp i ansigtet med den oskyldigaste min i verlden... ( betraktar Bällin ) .
Det är för underligt, att jag inte gissade straxt... ( afsides ) det är precis barnets haka ... något bredare kanhända...
B ÄLLIN ( förvirrad ) .
na på min erkänsla...
A MANDA . Gå nu, min herre ... gå och räkK ONJANDER . Min nådigaste! jag begär ingenting B ÄLLIN ( förvånad ) .
Laggt ut?
bara jag får igen hvad jag redan laggt ut.
det är, alltsammans det ( skrattande ) .
Och dem höll jag på att ta' af Grosshandlarn... säger?
B ÄLLIN ( alldeles förbluffad ) .
Hvad är det ni A MANDA . Hvad betyder det här?...
Ja ... tio Riksdaler banko ...
närvaro talar om de der bagatellerna ... för öfrigt hoppas jag, att sköterskan ska' vara er till nöjes. falla på den tankan att...
A MANDA . A MANDA . K ONJANDER .
Förlåt, min nådiga, att jag i er
Ack min Gud! skulle han ha kunnat Sköterska?... åt hvem?
Åt barnet vet jag.
B ÄLLIN . Är ni galen, menniska?...
herrskap ... nog förstår jag, att allt det der ska ' vara oss emellan, va' lugna ... er hemlighet är i gubben ... ha, ha, ha!... chut!... om ni A MANDA . Hvilken gosse!...
K ONJANDER ( fattar bådas händer ) .
Chut, mitt
goda händer ... men hur fan har ni kunnat lura visste hvad den lilla gossen liknar er begge... B ÄLLIN ( fattar våldsamt tag uti Konjander ) .
Hur (
Kattong synes i sin dörr ) .
fan har ni fallit på en sådan idé!...
det är alldeles ingen idé som fallit på mig ... ett barn finnes helt enkelt hos mig ... och detta rår min herre om...
K ONJANDER ( höjer rösten ) .
Släpp mig då ...
KATTONG .
A MANDA ( blir varse honom ) . tro...
B ÄLLIN ( utan att se Kattong ) .
Och ni vågar K ONJANDER ( som förut ) .
Eller också frun ... K ATTONG . B ÄLLIN .
Min hustru...
det är säkert det...
se orörligt på hvarandra ) .
Mannen!...
Aj för tusan! ( alla K ATTONG .
... det der bar-
O himmel...
net som herrn talte om, skulle stå i något förhållande till min hustru?...
A MANDA . B ÄLLIN . Konjander ) .
Jag talar inte er till, herre ( till A MANDA . A MANDA . B ÄLLIN . Svara mig, herre!...
Ja, förklara er...
Jag vill det...
Tillåt mig upplysa....
Hvilken ovärdig misstanka!...
Jag befaller det...
jag ska' förklara mej ... alltför gerna då ... ingenting är enklare... nå?...
K ONJANDER ( förvirrad ) .
Jaså ...
ni vill att
Och jag fordrar det.
D E Ö FRIGE ( ryckande i Konjanders frack ) .
som ... hvarken har far eller mor ... som ... som ... D E Ö FRIGE . Som?... som?...
Det var bara ett litet barn som ...
sitkort ... som...
K ONJANDER . Och så var det ett ... ett viK ATTONG ( häftigt ) .
Ja jag minns ... det der A MANDA ( sakta och under många tecken till KonK ONJANDER ( till Amanda i det han besvarar teckK ATTONG . Ja så...
Hur var det med det der kortet?...
Chut!...
visitkortet som... jander ) . nen ) .
artisten Bällin som ... som skulle skjuta sig för frun och... jander ) .
K ONJANDER . Och så var det herr Bällin,...
B ÄLLIN ( sakta och under många tecken till KonK ONJANDER ( till Bällin, besvarande tecknen ) . K ATTONG ( häftigt ) .
Skulle han skjuta sig för K ONJANDER . Och så var det en ... en hästChut!...
Ja så... frun...
gardist som heter Segerqvist som ... en son till Grosshandlarn som... macer ) .
K ATTONG ( sakta till Konjander under många griK ONJANDER ( till Kattong, besvarande grimacerna ) . Chut...
Ja så...
A MANDA ( häftigt ) .
mig jag vet hvar jag är hemma!...
Jag kom hit för att ... för att...
K ONJANDER . D E Ö FRIGA . D E Ö FRIGA ( ifrigt ) .
K ONJANDER ( slår sig för pannan ) .
Förbanna
En son till min man?...
till...
För att samråda om orsakerna
För att ... för att...
Om orsakerna till ... till ... ( skrikande ) till de höga brödpriserna. slag!...
K ONJANDER ( oroligt vridande sig åt alla sidor ) .
Orsakerna till...
D E Ö FRIGE ( flata studsa tillbaka ) .
F RU W ALSTRÖM ( alldeles andfådd ) .
Hvar är han?...
Starkodder Skald
STARKODDER SKALD ETT FORN-NORDISKT SAGODRAMA
Detta sagodrama, afsedt att innehålla fem akter, har förblifvit ofullbordadt.
Första akten skrefs 1903; förspelet har förut varit tryckt i Julqvällen 1906, men införes här i sitt sammanhang.
FÖRSPELET. tempel och lund; till venster klippor och mörk granskog.
Mälarlandskap i midsommarnatt; till höger Balders-
LOKE och STORVERK (sonen) in i granskogen.
LOKE.
Här är svalt och där är skugga, Svarta furor ge oss skydd.
Stanna son, här är en grotta
Den är mörk, den är för oss.
STORVERK.
Är ej solen ännu bergad?
Mina ögon torkat ut, Ej jag sofvit sedan vårdagJemnan kom med ljus.
Tröst min son, ty solståndsdagen Straxt till ända lupit har; Då vi börja åter lefva Vi af Jettars yfverborna Ädlaste och äldsta ätt.
Säg mig, fader, hvem var först, Asen eller Jetten?
DRAMATISKA FRAGMENT
Ymir, jetten, var den första!
Bure var hans borna bror; Bures son var Odins fader, Bestla hette Odins moder Och hon var af jettebörd -- Hvem är jette hvem är Ase, Hvem har söndrat Ymers ätt?
Säg mig, fader, Asa-Loke, Säg mig, säg mig hvem är Du?
Asa-Loke har Du nämnt mig; Odins fosterbroder förr jag var, Fårböts son jag eljes kallas; Om jag är det, vet ej jag.
Säg mig fader hvarför solen Är oss fiendsk, endast oss?
Solen är ju Odins öga, Och det bränner, bländar; Se dit åt och Du blir blind, Du och alla Askurs söner; Gulnar icke bondens åker Svedas icke ängens örter
Om ej Njord med regn och moln Skyddar för den hvassa blicken?
Gissnar icke båt i strand, Blekes icke högtidsdrägten, Brynes icke jungfruns kind,
STARKODDER SKALD
När den sätts för solens strålar?
Ja, det sägs, i sunnan-landen Menskans hud blir svart som beck... STORVERK.
Säg mig, fader, Asa-Loke, Skola evigt Höga Magter Hata Ymers örna-ätt?
Intet är af evigt ämne, Allt ju ändras, ömsas, åldras, Yngras åter, aflas om...
Asa-Gudar äro gamle, Iduns äpplen ätna upp, Och det spörjes nu om tider Att i Valhall nya vif Sökas bland de Jättars döttrar; Odin sjelf han sof hos Gunlad, Tor tog Jernsax, Niord Skade, Frej fick Gerd, och Loke -- Ho kan tälja Lokes alla?
-- Allt som allt, de hvita Asar Tagit redan våra döttrar, Nu är turen hos de våra Ympa på de hvites stam; Och Du son skall bli den förste...
Säg mig fader, Asa-Loke, Är jag väl den man som likar Sig till slik en friar-bragd?
Skrynkligt skinn och krumpna knogar, Lutad rygg och långa hälar -- -- --
Tig Du, toker, jag är Loke Klokast ibland Gudar alla; Jag kan sejda, jag kan koka, Vända syn och skifta hamn...
Tyst, nu sjunker solståndssolen, Se! hvad icke nyss Du såg; Templet under höga ekar, Balders bild i silfverhvitt, Och ur hallen helga jungfrur Tåga ut och helsa soln!
Ser Du, Ser Du?
Ja jag ser dem, Ögat bländas, bröstet snöres, Våt är kinden, var det dagg?
Mörkrets barn bli aldrig ljusa, Svart har aldrig blifvit hvitt...
Tyst, de sjunga sång till solen När de tända Balders bål.
Ve mig, ve, jag vill ej lefva För mig bort, jag kan ej se, Kan ej höra, allt mig plågar Osäll, hopplös, qvalfull, Fader, fader, låt mig dö! der Baldersbålet tändes och på hvilket offras hvita blommor. faller in då och då.
Prestinnorna blåsa i lurar, jungfrurna sjunga.
Loke Prestinnor och Soljungfrur ha samlats utanför templet,
LIN stannar vid Altaret.
Prestinnor och Jungfrur tåga in i templet, endast SIGUR-
Ser Du jungfrun der vid elden?
Elden ser jag ej, men henne.
Hvarje stråle ur ditt öga Spolar jag till finsta tråd, Och så väfver jag en slöja, Kastar öfver jungfruns kropp, Hon blir din och Du blir hennes, En och en bland menskors barn
Hittills alltid blifvit tvenne
Men bland oss det blifver ett, Se hon märker ren vårt dvergsnät
Flugan spinnes in och somnar; Nu till verket sonen min, Lägg Dig ner och slut ditt öga, Sigurlin skall blifva din. väf från ansigtet; öfverfalles af sömnlusta och går vacklande in i templet.
Sigurlin har visat oro och liksom sökt aflägsna spindel-
STORVERK lägger sig ner.
LOKE
kastar sin kappa öfver honom och gör eld i grottan, lägger örter på elden under följande besvärjelse.
Fili, Kili, Fundin, Nali, Hepti, Vili. Hanar, Svior Billung, Brumi, Bilda, Buri! Hræsvelgir, Bölthorn,
Burr och Bestla Bivärr, Bavärr, Bömbur, Nori! Jettar, dvergar, Alfer, Elfvor!
Åt Askurs barn Odin gaf anden, Hoener hamnen, Men Loke lifvet!
Ädla örter
I elden ammat Magt och Kraft, Samla och samka, Skifta och Skilja.
Dådra och Distron, Hadd och Hilster, Giöper och Glis.
Upp ur askan, Ört-ande, Afla med elden Yngra hvad åldrigt, Ändra hvad illa är, kropp under kappan.
Han böjer sig ner öfver sonen och liksom knådar hans
Vet Du hur lösas skall?
Vet Du hur ristas skall?
Vet Du hur tecknas skall ? Vet Du hur offras skall?
Hugrunor, Astrunor Sejdrunor, Bindrunor!
Han reser sig.
Statt upp Storverk, Natt är nära, Nörves Dotter, Oljus, Sömnfröjd, Drömmars moder!
Delling
Är Dagens fader; I Solståndsnatten
Är brudsäng bäddad; Der famnas de, Der mynnas de, Der råkas de, Dagen och natten; Och rosig rodnad Gör qväll till morgon.
Då enas de, Då sonas de, Då älska de, Ljus och Oljus!
Hell den som såg det, Hell den som kan det,
18. -- Strindberg, Otryckta skrifter. I.
Hell den, som hörer!
I än Eller hvad? halft liflös med toma ögon, men föryngrad och förskönad; der han försvinner.
Storverk reser sig under kappan, och står fram skugglik,
hans hamn går rätt upp mot templet och midt igenom muren
Nu fullbordas soningsverket, Blinde Höder, Blide Balder, Ondt och godt och ljus och mörker; När som natten råkar dagen, Då skall födas barnet: morgon!
ROSSBARSGRANE in från granskogen.
Hvilket möte?
Är det Loke?
Rossbarsgrane ?
Vidar, Vegtam Yggir, Svafnir...
ROSSBARSGRANE.
Tig Du Loptr!
Fem och sjutti namn Du eger, Fordom kunde jag dem alla, Fordom när bland Asar Odin Visast var och svek ej öfvat.
Tig Du Loke lögnens fader.
Nidnamn har Du Nitti, Odin Smedstöld, Thrymsvik, Löftbrott.
Smeden som ditt gladhem byggde
Du bedrog på lön och lejd; Jetten Thrymir ock bestal Du, När som hammaren åt Thor Lösas skulle emot Freja Emot månen och din sol, Soln Du satt i pant hos Mimer För den visdom der Du vann; Och af menskor tog Du mutor När Du skulle straffat synd...
Jag är Ase, Du är jette...
Jag är jette, det är adel, Den är äldst och den var först, Jette var den Vise Mimer Som Dig lärde runors tal, Jette var den skalden Suttung Som Dig snille gaf och sång, Och af jetteslägt sig räkna Höga Nornor, mins Du det, Ödets Magter som stå öfver Asar och Asynjors lif, Äldst var jetten, urtidsarfvet Tog han ifrån Ymers ätt, Oskuld, enfald honom prydde, Barnaglad och barnafrom, Kunskap, skaldskap sjelf bedref han Brukte åkern, svedde skog, Röjde, sådde, ärjde, smidde, Tiggde ej och aldrig stal Frid bland fränder, tro och heder Ärde ed och styrkte rätt;
Intet blod i Gudahofven Intet offer, intet kryp...
Så kom I, som kallas Gudar Frillobarn af menskan Bur, Sidosöner hälften jettar, Och den gyllne ålders frid Följdes nu af Asastrid.
Säg mig Rossbarsgrane, Vise Odin, har jag talat sant?
Vis är Odin, klok är Loke Klokast utaf jettars slägt, Mimer sjelf i Dig har talat, Lokes-Gläfsan var ej lögn.
Väl, må vara, öfver asar Råda Nornor det är sant, Öfver Nornor står Allfader Den Fördolde utan namn; Loke, förr min fosterbroder, Ofta var Du Valhalls vän, Denna ljusa helga natten
Är mitt sinne stämdt till fred, Och jag unnar Dig en ynnest Till ett tecken af vår skuld.
Icke mig Du gifve gåfva, Men min son Du burit fram, Storverk, Alfhilds son den bålde Du begåfve som Dig täcks.
TOR synes i fonden.
Hvar är sonen, önskebarnet
Som min huldhet alltid egt?
Denna natt han håller bröllop... ROSSBARSGRANE.
Bröllop, Storverk, och med hvem?
Fänrings dotter, rike bondens...
Tyst der kommer sjelfve Tor!
Han är rik, må han ge hälften.
* TOR.
Lokes son jag ej beskärar!
Ej åt Lokes men åt Alfhilds, Som Du en gång giljat till.
TOR.
Ej för Alfhild, mig försmådde, Men om Storverk denna natt Får en son, välan jag lofvar, Men låt Odin tala först.
Väl, din sonson, alltså Loke Som i denna natt får lif Han skall lefva trenne åldrar...
Med ett nidingsdåd i hvar...
Skam Dig Tor var det en gåfva?
Jettegåfva af en gud.
Guld och gods han alltid ege... TOR.
Aldrig tycke sig ha nog!
Väldig stridsman, alltid segra...
Sargad af de svåra sår!
Sist men bäst: med skaldens gåfva Alfhilds sonson jag beskär.
Sjunga må han, men ej minnas, Skald, men icke skaldens lön!
Gudagåfvor goda gåfvor, Korn och agnar skrädas lätt -- Balder knutit band med Loke, Nu en hjelte är oss född!
Prestinnorna hastigt ut ur templet; blåsa i lurar:
PRESTINNAN I.
Tempelskändarn brännes inne, Sigurlin hon sättes ut.
På ett skär tills barnet födes:
Eld på templet, stängda dörrar, Eld och låga, Lokes lif, Det är han som detta nidverk
Men sin son har nästlat in!
Loke, lögnare, Du ljugit, Fenrings dotter var det ej, Solens jungfru det var bruden, Du bedrog oss, Skam på Dig!
Kunde Du väl vänta annat, Du som
Mimer sjelf bedrog?
Mina gåfvor håll till godo, Löftet löser jag nog in!
Ej åt Dig, åt Alfhilds minne Gaf jag gunstig bröllopsskänk, Gifvet tager jag ej åter, Hämnas ej på harmlöst lif. gå undan.
Eldsken synes från templet.
Rossbarsgrane och Tor
Hade jag i handen hammarn Loke snart Du låge lik...
Skifta icke ord med ondskan Skilj
Dig hellre ifrån Skadan; Ädle milde sällast lefva Sorgen mera sällan nära...
Bort från brott och mörka nidverk, Brinne allt hvad brännas bör, Ut i ljuset, ut i solen Natt i dagens famn den dör!
Odin och Tor ut.
lyfter på kappan som täcker Storverks kropp, och finner den död.
Död är Storverk, brunnit inne, Alfhilds son är icke mer, Väl, så har jag torra tårar, Ty i askan nu jag sått; Ur förgängligt vexer evigt, Ungt ur åldrigt spirar upp; Storverk har ej gagn för namnet, Men hans son den är vårt hopp; Der som gudar stodo faddrar, När som solen sjelf stod brud, Der kan bli en lefnadssaga, Om en jette och en gud!
Templet brinner, ridån faller under musik från Orkestern.
STARKODDER SKALD FÖRSTA AKTEN.
FÖRSTA AKTEN. 1 :a Tablån.
En gärsgård skiljer egorna; en källa på Gripers mark.
I HJALPREKS stuga till venster, GRIPERS till höger.
fonden granskogshöjd med huggen rågång midt igenom. tutning i lurar.
Vid ridåns uppgång höres trumning på en tunna; derpå
träl hos kung Herthiof kommer ut ur stugan yrvaken, klädande på sig.
HJALPREK
Griper! granne!
Är Du vaken!
De blåser solgladan på kungsgårn!
Vi ska skära kornet i dag!
Griper!
GRIPER ut i sin dörr.
En god morgon granne!
Må jag få hasorna på mig först!
Skära kornet, sade Du?
Nu kommer jag genast! tar sin skära från väggen och bryner den; ropar inåt.
Vikar!
Upp, upp, upp!
Ut och valla bina; men Du skall röka tre kupor först, ty kungsgårn vill ha honing till malten, det skall bryggas till gästabud, och grannens flickor vill plocka vifvor, för det skall bryggas mjöd till gästabåd, sade jag; Upp, upp, upp Vikar; hör Du inte Alhornet!
ut, sträcker på sig, sömndrucken.
VIKAR
Åter en dag på en natt af qvalfulla drömmar!
Trälars träl, jag konungason, våndar jag aldrig född vore!
HJALPREK.
Är Du morgonpraten, pojk, gå i sysslan, rök tre kullar bin till kungens kök, sade jag, det skall rustas till gästabåd!
VIKAR.
Hvem gästar kungens gård?
Äst Du nysjuk?
Gå i sysslan, sade jag!
GRIPER ut med skäran.
En god morgon granne, sof Du godt i denna natt?