Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att de nyssnämnda inskränkningarne uti jagträttigheten skulle vara tillfyllestgörande för ejderfogelns skyddande, bekräftas bland annat af följande faktum.
Uti Södermanlands skärgård är en sträcka af nära två qvadratmil anslagen Herr Landshöfdingen i Nyköping på lönen.
Jagten på detta område har under de fyra sistförflutna åren varit så ordnad, att all äggning efter matnyttiga fåglar, äfvensom skjutande af gammal ejderhona under tiden från den 1 Maj till den 1 Juli, varit vid vite af tjugofem R:dr R:mt, utom ansvar efter lag, förbjuden.
Detta har haft till följd, att i Juni månad, både förlidet och innevarande år, räknades på hvarje “klabb* tre, ända till tio, och på de större skären ännu flera, ådor, hvilka i fred och ro lingö utkläcka sina ägg, då deremot för några få år tillbaka knappt någon enda fick behålla sina ägg i “redet*.
Tillgången på ungfogel från förra året (helsingar och skröjor) har ock de tvänne sista åren varit så riklig, att ingen i skärgården minnes någonting dylikt.
Skulle nu det gällande förbudet mot all vårjagt å ejderfågeln fortfarande komma att bibehållas, lider det icke tvifvel att skärkarlen, som nogsamt - Motioner i Preste-Slåndel '1865.
129 samt inser omöjligheten att någonsin erhålla ersättning för det skott, han är ålagd att spara, och hvars åtgöranden i de aldra flesta sådana fall sakna hvarje annan kontroll än den egna rättskänslan, blifver lagbrytare och tager för sig allt hvad han öfverkommer, både ägg och foglar, och sålunda verkar förbudet alldeles motsatsen af hvad dermed varit afsedt.
På nu anförda skäl och grunder dristar jag vördsammast föreslå: det måtte Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet göra framställning om den förändring uti § 12 af nu gällande Jagtstadga, att jagt å ejderfogel i allmänhet må blifva tillåten alla årstider, utan annan inskränkning än att gammal hona eller så kallad ”värpåcF må vara fridlyst under tiden från och med den 24 x\pril till och med den 10 Juli hvarje är.
Stockholm den 14 November 1865. J. Lundberg.
\:o 57.
Af Kyrkoherden EKellllldh:
Om statslån för fortsättning af Hudiksvall— Forssa jernväg upp till sjön Södra Dellens strand i norra Helsingland.
Vid 1856—1858 årens riksdag beviljade Rikets Ständer för anläggning af jernväg, om fyra fots spårvidd, emelian hafsviken vid Hudiksvall och Dellsjöarnes vattendrag vid Forssa kyrka ett låneunderstöd af 570,000 R:dr Runt mot fyra procent ränta och en procent ärlig kapitalafbetalning.
Denna jernväg, som genast efter Rijtets Ständers ofvannämnda beslut sattes i verket samt fullbordades och afsynades år 1860, ställdes i förbindelse med en af numera aflidne baron P. A.
Kostnaden för jernvägsanläggningen var af dåvarande Kapiten Cl.
Adelsköld beräknad till 560,000 R:dr Runt, men anläggningsBih. till Ii.
Prot. 1865 & 1866. 11 Sami 2 A/d 17 130 Motioner i Preste-Ståndet 1865.
N:o 57. kostnaden uppgick vid tiden fiir jernvägens utsyning till 024,000 R:dr, således 64,000 R:dr mera än kostnadslörslaget innehöll, hvarförutan sedermera betydliga kostnader mast göras för utvidgning af stationernas områden och upplagsplatser, inköp af vändbom och lyftkranar, anskaffande af en ångbåt jemte ångbåtsstation med kaj och. magasiner vid sjön Dellen, m. m., uppgående till öfver 1G0.000 Ihdr.
Bruttoinkomsten af jernvägen uppgick är 18G0 till 75,458 R:dr, » 1861 » 78,401 » » 1862 » 81,490 » » 18G3 » 117,617 » samt » 18G4 » 94,186 » •
Passagerare, sorn begagnat jernvägen, uppgingo första året till 9,615, andra äret 11,265, tredje året 14,667, fjerde äret 14,669 och femte äret 19,931 personer.
Passagerarnes antal ä denna jernväg har sålunda pä de fern åren mer än fördubblats, men skulle hafva ökats ännu mera, derest icke ett par för persontrafiken särdeles missgynnande förhållanden hindrade mängden af vägfarande att begagna sig af jernvägen.
En af dessa ofördelaktiga omständigheter är, att jernvägen, der den afslutas vid Forssa kyrka, icke träffar någon allmän landsväg utan endast en sockneväg, afsides belägen ifrån den allmänna landsvägen; och det andra och ännu mera ofördelaktiga förhållandet består deruti, att, då jernvägen med sitt till tiden bestämda och hastiga lopp slutar vid Forssa kyrka, kommunikationsleden sedermera fortsattes vestcrut pä den ofvanberörda P. A. Tamms kanal, med tvänne på olika ställen af kanalen belägna slussar, efter hvars passerande den ändtligen obehindradt fortgår pä de in i landet belägna sjöarne Södra och Norra Dellen.
Nyssnämnda kanal är nemligen farbar endast för helt små och högst fyra fot djupgående ångbåtar och pråmar, och de tvä slussarne i kanalen hafva lika anspråkslösa dimensioner, nemligen endast jemnt tillräckliga för att rymma, för hvarje slussning, endast en liten ångbåt elier en pråm i sender.
För att nu kunna befordra den rätt betydliga varutrafiken å kommunikationsleden mäste ångbåtarne ständigt hafva i släp med sig minst en, men oftast flera pråmar; och som blott en och en af dessa små farkoster i sender kan inrymmas i slussarne, och der dertill ofta händer, och hvilket icke lärer kunna förebyggas, att två ångbåtar, hvardera med flera pråmar mötas vid slussarne och uppehålla hvarandra i flera timmar, ja i hela fem timmar, hvarpå man haft exempel, så framstår tydligt, dels huru litet belåtna och betjenade för sina egna personer landets innebyggare kunna vara att färdas pä denna, sä beskaffade, af sjö, kanal och jernväg bestående kommunikationsled, dels hvilken.stor olägenhet det är lör den snabba jernvägstrafiken att vara afbruten innan den nätt sitt mål, Dellstranden, och vara fastlänkad med och beroende af den till tiden oftast obestämda och tröga kanalfarten.
Dessa till sin natur så olika kontrahenter, jernvägen och kanalen, kunna i längden icke med fördel hälla Motioner i Preste-Slåndet 1865.
N:o 57. 131 tillsammans.
Antingen måste kanalen med sin hinderliga stussning öfvergifvas och jernvägen få framsträckas till sjöarne med sitt rymliga och fria vatten, eller också skall jernvägen, nutidens yppersta tidsbesparande kommunikiftionsanstalt samtidigt med landet, som anlagt och behöfver densamma, lida och förhindras i sin utveckling af det tidsödande fortskaffningssattet på kanalen.
En särskild olägenhet med kanalen är också deri, att kanalen vanligen fryser en månad tidigare hvarje vinter än Dellsj öarne, hvarigenom trafiken på kommunikationsleden måste afbrytas en månad tidigare hvarje vinter, än hvad händelsen skulle vara, om jernvägen gick ända fram till Dellstranden; och härutaf följer, att jernvägen årligen förlorar en månads trafik och landets innebyggare afstängas en månad tidigare ifrån kommunikationsleden.
De angifna olägenheterna af kanalen erforos redan under de första åren af jernvägens verksamhet, och detta föranledde ett antal aktieegare att begära extra bolagsstämma, ”för att öfverlägga och besluta, hvilka åtgärder borde företagas, för att få jernvägen utsträckt till sjön Södra Dellen' strand.”
Denna bolagsstämma hölls den 18 Juni 1862, och sedan ärendet der blifvit boredt, upptogs detsamma, enligt reglementets föreskrift, till definitivt afgörande pä dea näst derefter infallande ordinarie bolagsstämma den 28 Juni' samma år, hvarvid ett så öfvervägande antal aktieegare röstade lör jernvägens utsträckning till Dellstranden, att beslutet derom, för bolagets del, enligt reglementets stadgar, blef fattadt.
Utförandet af detta beslut skulle dock, enligt hvad bolagsstämmoprotokollet innehåller, vara beroende af huruvida bolaget kunde få upplåna de erforderliga medlen till billig ränta och lämpliga amorteringsvilkor.
Bolaget har genom sin direktion sökt att på enskild väg skaffa sig de erforderliga medlen, men för de lån bolaget kunnat erhålla har begärts en högre ränta och sådana vilkor i öfrigt, som bolaget ej funnit antagliga.
Af sådan orsak vågar jag härmed anmäla ärendet hos Rikets Höglofliga Ständer, under förhoppning, att Rikets Ständer villigt skola understödja ett allmängagncligt företag, hvaruppå en stor landsorts framgång och utveckling i väsendtlig grad beror.
Det för ifrågavarande jernvägsutsträckning af f. d.
Ingeniören vid Gefle — Dala jernväg Gustaf Lilliehöök uppgjorda kostnadsförslag, som omfattar endast sjelfva banutsträckningen med station vid Näsviken å Dellens strand, uppgår till 317,000 R:dr, men derjemte fordras, för den förökade trafik, som är att emotse, då banan blir utsträckt till
Dellstranden, ett ytterligare lokomotiv (med 6 hjul) 35,500: ® 30 nya lastvagnar ä 1,250 R:dr 37,500: 2 passagerare vagnar å 5.000 K:dr i 0,000: 47,500: » samt till en mekanisk reparationsverkstad 40^000: » utgörande hela kostnaden tillsammans .
Ii:mt 440,000 R;dr, 132 Motioner i P reste-Ståndet 1865.
N:o 58. til! hvilken summas betäckande jag dels uppå ofvan anförda skäl, dels med åberopande af och hänvisande till de detaljupplysningar i frågan, som af motionär inom annat Stånd komma att för Rikets Ständer framläggas, vördsamt får anhålla, det Rikets Höglofliga Ständer behagade bevilja ett låneunderstöd, af statsmedel på möjligast billiga ränte- oell amorleringsvilltor, till ungefär A delar af kostnad-summans belopp, eller, för jemnt tal, 295,000 R:dr R.int; anhållande jag om remiss till vederbörligt Utskott.
Stockholm den 14 November 1865, J E.
Ekelundh. N:o 5S.
Af Kyrkoherden EUellUlfJll!
Om anslag för beredande af Norrlands kustförsvar.
Dä jag nu går att väcka ett förslag rörande Norrlands kustförsvar, beder jag att få förutskicka några ord i afseende på tvänne omständigheter, hvilka gjort mig tveksam, innan jag efter moget öfvervägande beslutat mig för detta steg.
Den ena är att ett bifall till mitt förslag erfordrar anslag, således penninge-uppoffringar å nationens sida, och jag anser det vara hvarje representants skyldighet att endast i oundgängligen nödiga fall taga Statens tillgångar i anspråk.
Den andra omständigheten är att man måhända kan tycka att, då fråga är om landets försvar, Regeringen, genom vederbörande departementer och embetsverk, är bäst i tillfälle både att bedöma hvad som härutinnan göres behof och huru försvaret bör ordnas.
Hvad först anslagsfrågan vidkommer, sä hörer dock detta fall till ett af dem, der en uppoffring af medel är oundgängligen nödvändig, ty här är fråga om att förebygga det icke Norrland, denna med materialer till framtida rikedom och blomstring så rikt utrustade landsträcka, fortfarande skall ligga öppen och oförsvarad, utsatt för att, vid hvarje fredsbrott, blifva ett rof för fiendtligt härjningar.
Jemför man också alla de uppoffringar, som Staten gjort för Sveriges mellersta och södra provinser med dem, som hittills blifvit gjorda för Norrland, så visar sig att denna del af vårt fädernesland med fog kan hafva anspråk på Statens medverkan till Motioner i Preste-Ståndet 1865.
133 hvari som mäste göras för dess framtida utveckling och trygghet, och må det då tillätas den, hvilken så lifligt och uppriktigt som motionären intresserar sig för Norrland och dess idoga, trofasta befolkning, att vädja till Rikets Höglofliga Ständer i en för denna del af fäderneslandet sä vigtig fråga.
Må detta ock tjena sorn ett af de skäl hvarföre jag, oaktadt jag villigt och tacksamt erkänner den nuvarande Regeringens omtanka för alla rikets provinsers behof och Krigsstyrelsens tillgöranden för ailä dess innevånares trygghet, dock dristar att i denna sak, som redan genom Styrelsens försorg blifvit bragt å bane och af densamma understödd och befrämjad, vända mig till Rikets Höglofliga Ständer i fråga om medel till det Norrländska kustförsvarets åvägabringande.
I det af den i nåder förordnade Landtförsvarskomitéen den 12
Maj detta år afgifna underdåniga betänkande yttras att komitéen ansett sig tor närvarande sakna skäl att tillstyrka några befästningar vid Gefle, Carlshamn och Landskrona, o när komitéen icke ville splittra befästningsanslagen.
Maj:t har icke eller i sin nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof till nu församlade
Endast i och för fortsättande eller fullbordande af befästningarna vid Carlsborg, Carlskrona och inloppet till Stockholm hafva anslag nu blifvit begärda.
Det är också helt naturligt att dessa vidsträckta befästningsarbeten måste först göras färdiga.
Det anslag, som erfordras till fältförskansningars uppförande på en eller annan punkt vid inloppen till några af de Norrländska hamnarna, kan deremot anses afse mera enstaka fall och således icke böra inblandas med anslagen till de större be. fästningar, hvarom den Kongl.
På samma sätt böra icke de Norrländska fältförskansningarne förblandas med de större och betydande fältverk, hvilka i krig kunna ifrågakomma att uppföras och hvartill fullständiga förslag under fred böra vara beredda — ett arbete, som, hörande till sjelfva försvarsplanerna, lärer åligga Gencralsstaben att i samråd med Ingeniörkorpsen taga om hand och underställa Kongl. Maj:ts nådiga pröfning.
Nu ifrågavarande fältförskansningar skulle på sin höjd kunna betraktas som en, i fronten af den fästning, hvilken pä operätions-linien ät Jemtland sannolikt kommer att med tiden anläggas, långt framskjuten kedja af detacherade skansar.
Mitt förslag går ut på att skaffa stödjepunkter åt det rörliga försvaret i Norrland, hvilket, vid ett blifvande krig, med all säkerhet kommer att öfvertagas af de Norrländske skarpskyttarne, hvilka förbundit sig att gemensamt försvara hvarandras hemtrakter.
Vid ett sådant försvar af den egna härden torde de frivillige skarpskyttekorpserna komma att blifva af den aldrastörsta nytta, icke minst derföre att, genom deras öfvertagande af lokalförsvaret, den reguliära arméen kan få användas på andra vigtiga punkter, der det är nödvändigt att hafva en större styrka samlad.
Staden Sundsvall med närmaste trakten deromkring torde, exempelvis, till IS4 Motioner i Preste-Ståndet 1865.
N:o 58. sitt försvar kunna disponera en styrka af frivilliga försvarare, uppgående till 8C0 man, och Hudiksvall 4 till 500 man.
Ifrågavarande skansar skulle också tjena till skydd för de sfängsellinier, vare sig af minor eller timmerflottor, som vid ett utbrytande krig torde böra läggas i inloppen till de hamnar, hvilka skola skyddas, äfvensom att förekomma eller åtminstone försvåra upprepandet af iiendtliga landstigningar med en hand full manskap, hvilka landstigningar, utan att möta motstånd, sä ofta förekommit på kusterna af Östersjön.
Det lefver ännu i friskt minne huru, under sednaste kriget mellan Vestmagterna och Ryssland, båtar med endast ett dussin elier tjugotal Engelman i, rodde in i de Finska hamnarna samt brände och härjade, och hvad den norrländska kusten beträffar, så behöfver jag endast erinra om följande data och fakta.
Ar 1714 i September brändes Umeå stad; » 1716 plundrades kusten kring Östhammar och Öregrund; » 1719 uppbrändes Norrtelje och kusten deromkring härjades; » 1720, i slutet af Juli månad, sköflades trakten omkring
Umeå, hvilken stad dä ånyo totalt uppbrändes; » 1721, i Maj och Juni, brändes städerna Söderhamn, Hudiksvall, Sundsvall, Hernösand och Piteå.
Fiendtliga fartyg visade sig då äfven utanför Gefle; ”men, som försvarsanstalterna derstädes befunnos i godt skick,” såsom orden lyda hos en historieskrifvare, ”så aflägsnade sig de fiendtliga fartygen derifrån.”
En folksägen går ock att Hudiksvall, vid ett likartadt tillfälle, skonades från en fiendtlig påhelsning, emedan vid inloppet till nämnda stad, en mil från densamma, nära Deiångers-åns utlopp, ett batteri, bestyckadt med ett par mindre kanoner, blifvit uppfördt på en udde, som ännu i dag kallas ”batteri-udden,” och der tydliga spår af ett litet fältverk ännu synas.
Det är icke eller min mening att vid inloppen till de norrländska hamnarna skola anläggas några större befästningar, endast fältfÖrskansningar, uppförda af bjelkar och jord, eller s. k. blinderingar, hvilka, tillräckliga att skydda kanonerna och deras servis, kunna åstadkommas för en jemförelsevis ringa kostnad, synnerligen i en sådan trakt som Norrland, der riklig tillgäng pä skog finnes.
Jag skulle också föreställa mig att till besty.ckningen af de ifrågavarande fästningarna voro tillräckligt att använda 4,1 tums reffiade tackjernskanoner med spetsprojektiler, då dessas pörte väl uppgår till cirka 7,000 fot och åtminstone bredden af de inlopp, som jag haft tillfälle taga kännedom om, icke öfverstiger 6,000 fot.
Der bredden är större torde 5,63 tums reffiade kanoner, hvilkas porté väl är cirka 10,000 fot, vara tillräckliga.
Jag har här vidrört frågan om befästningarna.- beskaffenhet och bestyckning Motioner i Preste-Ståndet 1865.
135 endast i akt och mening att påpeka att de torde kunna göras billiga och icke i den mening, som skulle jag tilltrott mig hvarken att föreslå hurudana de böra vara eller att uppgifva bestämda kostnader för densamma.
Summans • storlek är, ehuru vigtig, dock härvidlag jemförelsevis af mindre vigt; största vigten ligger, enligt mitt förmenande, derpå, att frågan så mycket sorn möjligt hålles vid lif, och att sådana mått och steg vidtagas, att
Norrlands kuster slutligen blifva späckade med kanoner, hvilka böra gifva vigt åt det försvar, som man väntar af Norrlands härdade, krigsdugligc söner, och hvilkas karakter jag tillräckligt känner, för att veta, att de i farans stund skola manbaftigt sköta de vapen, man lemnar dom och på ett hedrande sätt försvara ett älskadt fosterland.
För att ytterligare styrka behöfligheten och nödvändigheten af ett kustförsvar i Norrland, vill jag ur Landtförsvarskomitéens förr nämnda, underdåniga betänkande hafva äran citera följande yttrande, som förekommer å pag. 32 i första bandet: “Vid ett allvarligt anfall mot Rikets midt, måste, för att icke sprida “våra krafter, Norrland till en betydlig del öfverlemnas åt sitt eget försvar.
“Det är då af vigt, att der hafva en fast ort, till säkerhet för militärförråd, “till stöd för de försvarande trupperna, och man kan tillägga, till uppmuntran “för den befolkning, af hvilken vid ett krig stora uppoffringar fordras, och “hvilken bör se, att Riket under fred gör hvad möjligt är, för att bereda denna “landsorts försvar och icke vill alldeles öfverlemna den åt krigets första “skiften."
Såsom ett bevis pä dc upplag, hvilka finnas att skydda i de Norrländska hamnarnc, vill jag här endast nämna, att, enligt hvad mig är specielt bekant, invid Sundsvall och de derintill närmast belägna hamnar och lastageplats er finnas i medeltal liggande så stora lager af bjelkar och plankor, att dessa tillsammans med der befintliga ångsågar och öfriga etablissementer, kunna uppskattas till ett värde af minst 6,600,000 Riksdaler Riksmynt, hvartill kommer värdet af det minsta antal fartyg, som samtidigt befinnas liggande vid nämnda platser, och hvilket, lågt beräknadt, stiger till cirka 3,000.000 R:dr R:mt; lägges härtill ytterligare cirka två och en half millioner Riksdaler, som utgör brandförsäkringsvärdet a de af staden Sundvalls byggnader, hvilka äro försäkrade i Städernas allmänna brandstodsbolag och i Skandia, så fås ett sammanlagdt belopp al Tolf millioner etthundra tusen (12,100,000) Riksdaler Riksmynt.
För Hudiksvall, hvars folkmängd endast utgör tre femtedelar af Sundsvalls, uppgå de likartade summorna tillsammans till Tre millioner Riksdaler, deri dock ej är inbcräknadt värdet af den från denna stad sig inåt landet sträckande jernbana, med bangård i Hudiksvall och materiel.
Till dem, som måhända invända, att Norrlands innevånare sjelfva böra bekosta sitt försvar, får jag hemställa, huruvida det är billigt, att de, som ligga 136 Motioner i Pr esle-Ståndet i86 5.
N:o 58. mest utsatta för en inkräktande fiende, icke allenast skola kläda skott vid anfall af densamma, medan längre in i landet belägna orter äro skonade från dylika anfall och plundringar, utan att derjemte innevänarne derstädes ensamme skola betala omkostnaderna för de åtgärder, som vidtagas för att afvända faran icke allenast från dem sjelfva, utan äfven från deras af ett tryggare läge gynnade öfriga landsmän.
De båda kommunerna Hudiksvall och Sundsvall hafva visserligen i sina, till Kongl. Majit ingifna, underdåniga ansökningar förklarat sig villige till de uppoffringar, som
Sjöförsvarskomitéens här nedan nämnda utlåtande omnämner, och lära icke heller vilja undandraga sig desamma; men då hvad utaf dessa kommuner kan åstadkommas i penningeväg torde blifva otillräckligt tili att bringa de omnämnda försvarsanstalterna i fullt ändamålsenligt skick, kan det icke anses obilligt begärdt, att Staten, med hänsigt till det allmänt nyttiga ändamål, som åsyftas, skall mellankomma.
I det underdåniga betänkande, som de af Kongl.
Majit i nåder förordnade komilerade till utarbetande af förslag till ett tidsenligt ordnande af rikets sjöförsvar, den 23 Maj 1862, ingåfvo, yttras, sid. 47, om enskilda kommuners medverkan till kust försvaret: “Komitéen tror, att vårt kustförsvar äfven skulle kunna vinna ett icke “oväsendtligt biträde af den enskilda fosterlandskänslan, derest den alltmera “allmän blifna öfvertygelsen om nödvändigheten af att hvarje vapenför man i “sin mån söker göra sig skicklig att medverka till fäderneslandets försvar samt “hågen att derför göra uppoffringar erhölle en ändamålsenlig rigtning.
Koini“téen har fördenskull ansett det icke vara olämpligt att taga dessa förhållanden “i beräkning, för att söka åtminstone till någon del fylla de luckor i kustför“svaret, som i hvarje efter våra allmänna tillgångar beräknad plan derför ej “kunna undvikas.
Ansenliga sträckor af Sveriges kuster sakna nemligen allt “annat försvar än del rörliga, hvilket svårligen kan erhålla den utsträckning, “att det skulle kunna skydda alla punkter, som kunna hotas af en, äfven ringa, “fiendtlig styrka; men af flera skäl och ej minst i följd af svårigheten att bestämma ett mindre antal punkter af särskild vigt samt omöjligheten att utsträcka åtgärden till alla sådana, som någon gång kunna deraf blifva i behof, “har komitéen icke funnit sig böra för detta ändamål föreslå nya befästningar “att af Staten utföras, utan endast trott sig böra förorda åtgärder, som, jemte “det de skulle i sin mån befordra det afsedda ändamålet, tillika skulle gifva “en bestämdare rigtning åt den enskilda fosterlandskänslan och hemställer alltså, “att, om någon menighet skulle önska till sitt försvar mot fiendtliga anfall på “egen bekostnad anlägga och med erforderlig servis förse ett eller annat försvarsverk, sådant icke allenast måtte medgifvas, under vilkor att anläggnin gen - Motioner i Preste-Ståndet 4865.
187 “gen skedde efter grunder, sorn i militäriskt hänseende af Kongl.
Maj:t funnits lämpliga, och med iakttagande af vederbörandes i detta afseende meddelade föreskrifter, “utan äfven ledning för arbetets utförande samt nödig bestyckning och ammunition “af Staten kostnadsfritt lemnäs, äfvensom undantagsvis, när ändamålet och behof“vet af Kongl. Maj:t finnas sådan påkalla, möjligen äfven något understöd till anläggningens verkställande.”
Med anledning af sistnämnda utlåtande, och sedan Sundsvalls och Hudiksvalls frivilliga skarpskyttar förklarat sig villige att åtaga sig serveringen af de kanoner, som kunna komma att placeras vid inloppen till nämnda städer, ingåfvo stadsfullmägtige i dessa båda städer, sommaren år 1864, underdåniga ansökningar i ämnet till Kongl. Maj:t, hvarpå Kongl. Maj:! anbefallde Chefen för
Ingeniörkorpsen att gå i författning om terrängförhållandenas undersökande vid inloppen till Hudiksvall och Sundsvall, uppgöra förslag till dessa inlopps försättande i försvarsbart skick samt dermed till Kongl. Maj:t inkomma.
Dessa undersökningar hafva innevarande år blifvit verkställda och komma förmodligen behöriga kostnadsförslager att uppgöras öfver berörda båda inlopps försättande i försvarsbart skick; men på det att nödiga medel icke må saknas såväl härtill, som ock till de undersökningar och befästningar, hvilka möjligen snart nog torde ifrågakomma vid inloppen till andra norrländska städer och hamnar, får jag, med stöd af hvad jag nu haft äran anföra, vördsamt föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer behagade till Kongl. Maj:ts disposition ställa ett anslag af Etthundra Tusen (100,000) Riksdaler Riksmynt, för att, hufvudsakligen på de af Sjöförsvarskomitéen år 1862 uppgifna grunder, och på de vilkor, Kongl. Maj:t kan komma att föreskrifva, användas icke allenast till försättande i försvarsbart skick af inloppen till städerna Hudiksvall och Sundsvall, utan ock, så långt medlen räcka, tili det norrländska kustförsvaret i allmänhet.
Stockholm den 14 November 1865. J. E. Ekelundh.
JJih till R.
Prot. 1865 & 1866. il Sami. 2 Afd. 18 138 Motioner i PresteS*åndet 1865.
N:o 59 N:o 59.
Af Kyrkoherden Ellglnild'.