Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
lag bryr mig inte om att grubbla på det, jag. » » Nej, det är nog det klokaste, » sade Ebbas äldre syster, Anna, en lång flicka med ett sjukligt utseende, » för börjar man grubbla på det, är det inte godt att hålla ut med det här eländiga lifvet. » Hon hade arbetat 3 år på en cigarrfabrik och förtjänade 12 kronor i veckan, men hon led jämt af hufvudvärk och sof illa o m nätterna.
Man blef klen af tobaks- arbetet, sade hon, somliga höllo bra ut, men andra blefvo alldeles förstörda, så att de måste sluta och försöka på något an- nat.
Emellertid slutade de redan kl. 7 i vinter, förut hade de arbetat från 8 till 8.
» Vi sluta icke förr än half 8, » sade Gurli.
» Nå, hvad göra ni o m kvällarna då? » frågade jag.
» Om kvällarna, » sade Ebba och såg upp, » då virkar jag. » Jag kunde inte låta bli att invända, att virkning var ett mycket olämpligt arbete för den, som hade stillasittande sysselsätt- ning hela dagen.
Men Ebba såg helt för- närmad ut.
» Virka är det roligaste jag vet, » sade hon.
» Hon sitter uppe och virkar till kl. 11 ibland, » berättade Gurli.
» Aldrig vill hon gå med iit och gå eller åka skridsko.
Jag virkar också, men inte är jag så tokig i det som hon! »
100 » Ja, men, » invände jag, » ni behöfver väl laga era kläder och tvätta och ordna litet åt er här hemma. » » Nej, » sade Ebba och Anna på en gång, » allt sånt där gör mamma! » » Ja, gunås, » bekräftade modren, » jag har nu en gång skämt bort dem med det.
När jag är ledig någon dag, för jag går i hjälphus, passar jag på att sy.
Men det vill något till att hålla Vilhelm hel och ren också.
Se, han är springpojke på ett kon- tor på Söder och måste vara snyggt klädd, hvad han förtjänar går åt till skodon och middagar åt honom. » » Ja, för jag vill ha ordentligt med mat, jag, » sade Vilhelm, som förut suttit tyst och låtsat läsa i en tidning, men nog följt med vårt samtal.
» Jag kan inte nöja mig med en half 25- öres middag som flickorna.
De ge förstås hällre ut sina pengar på grannlåt, de. » » Ah, det räcker minsann inte till någon grannlåt, » sade Gurli.
» Ebba och jag hämta oss middag från ett bra matställe nära fa- briken, vi få en bra portion för 25 öre, all- deles tillräckligt för oss att dela. » » Men i våras gick du och gaf ut 7 kro- nor för en sommarhatt, du, » retades Vil- helm.
» Rör det dig kanske? » Gurli rodnade, trots sin öfverlägsna ton.
» Man måste j u vara snygg, vet j a g, » förklarade hon vänd till mig.
Nu kom i den ofärdiga Amanda in med en bricka med kaffe.
Det var Anna, ci- garrarbeterskan, som bjöd.
Ebba gick och öppnade och återkom, följd af en annan flicka, en liten ljushårig, blek varelse, som såg ut att vara vid pass 16 år.
» Hon bor här i huset, » berättade Gurli genast, » men hon vantrifs så rysligt hos sin värdinna, så hon skall flytta hit till oss nästa månad.
Hon är från landet och har inga bekanta i staden mer än vi. » » Hvar skall hon ligga då? » frågade jag och såg mig ovillkorligen omkring i det långt ifrån stora rummet.
» Jo, Vilhelm får ligga i tamburen eller i köket, där är god plats.
Däruppe, där Maria bor nu, äro de 5 stycken i det rum, som motsvarar det här, ja, det är 3 barn förstås.
Se, hon kan inte betala mer än 4 kronor i månaden, och då får man inte begära så mycket, hyrorna äro så dyra. » Den lilla Maria satt borta vid fönstret hos Ebba och drack kaffe.
De förde ett hviskande samtal.
» Hvad har hon för arbete? » frågade jag Gurli.
» Hon är på en glödlampsfabrik, men de ha så litet att göra, så flickorna få » fira » så mycket nu.
Hon förtjänar inte stort mer än en krona o m dagen, tror jag. » IDUN lem i en fackförening, hade rätt bra reda på löneförhållandena.
» I bryggerier t. ex. » berättade hon, » kunna arbeterskorna för- tjäna ända till 50, 60 kronor i månaden, .men så bli de också ofta så förstörda af reumatism, att de inte hålla ut många år. » Och strykerskor kände hon som förtjänade 15 kronor i veckan, » det var j u bra det också, fast nog var det ett hårdt arbete. » När jag tog afsked, satte Gurli hastigt på sig hatt och kappa och följde med.
H o n ville tala m e d mig ensam, sade hon.
Efter många omsvep kom hon fram med hvad hon ville.
Skulle jag inte vilja låna henne 10 kronor, frågade hon.
Hon hade pantsatt sin vinterkappa förra månaden, då hon var alldeles utan pengar, det var sommarkap- pan hon begagnade nu, men hon frös allt, i synnerhet om kvällarna.
Om hon nu löste ut kappan och betalade hyran, skulle hon inte få ett öre öfver, och hon behöfde sko- don också.
Men om 2 veckor skulle hon kunna betala igen det hon ville låna af mig.
På två veckor förtjänade hon minst 14 kronor.
» Men om ni ger mig 10 kronor af dessa 14, inte kan ni lefva två veckor på 4 kro- nor, inte. » » Det blir litet mer, för 1 krona har jag och 2 kronor kan jag få låna på sommar- kappan.
En krona måste jag lägga af hvar vecka till hyran, men det kommer nog att gå bra, fröken skall få sina pengar på dagen. » Det vill säga, hon hade 3 kronor, men i bästa eller rättare värsta fall, om hon be- lånade sommarkappan, 5 kronor att lefva på under 2 veckor.
I senare fallet 36, i förra 21 öre om dagen.
Hur var det möj- ligt att kunna äta sig mätt under sådana villkor?
» Man får rätta munnen efter matsäcken förstås, » skrattade Gurli, hon tog allting från den glada sidan.
» Middagen kostar mig j u bara 12 Va öre, ett fyraöres bröd består jag mig till kaffet om morgnarna och ett tvåöres äter jag till frukost, o m jag har råd, dricker jag mjölk också.
Till kvällen äter jag bröd och mjölk, faster bju- der mig förresten på en matbit ibland, men jag vill inte ligga henne till last. » Hon var så hurtig och frimodig och glad- lynt, trots sin fattigdom, hon var bara nit- ton år och ensam i världen, utan annat skydd än dessa släktingar, som voro lika fattiga som hon själf.
Strålande glad var hon, när hon fick låna den begärda tian, ty jag kunde icke säga nej, ehuru jag högst ogärna hjälper någon att sätta sig i skuld.
Precis två veckor senare kom hon och lämnade igen hvad hon lånat.
Nu var det ingen nöd, ty en äldre syster, som var i Amerika, hade skickat henne 15 kronor.
Och om Gurli ville, skulle systern om ett år skicka respengar, så hon finge komma dit öfver, hon också.
I Amerika hade man det j u så bra.
» Många ha det nog dåligt där också, » invände jag.
» Ja, det förstås, » medgaf Gurli, » men det skulle nog inte bli sämre för mig än här och då lönar det sig nog att försöka. » » Ja, det är så uselt så, » bekräftade Ma- ria, som hört hvad vi sagt.
» Kunde jag bara få något annat arbete, skulle jag sluta i morgon dag. » » Hon kan få plats som barnjungfru, men det vill hon inte, » sade den puckelryggiga, » tjäna äro flickor nu för tiden så rädda för. » » Jag är inte rädd alls, men jag vill lära mig polera silfver, det skall vara så in- * komstbringande, men det kostar visst myc- ket att lära sig. » Adam visste knappt, man säge hvad man Det blef nu ett allmänt samtal om de vill, olika yrken, i hvilka kvinnliga arbeterskor.
Af något paradis, då Eva ej var Ull.
Cigarrarbeterskan, som var med- S.
E, Brenner.
1898 " Mödrar emellan. "
Bref från L o v i s a Petterkvist.
Utmärkte herr redaktör!
Inte alls för att jag har med saken att skaffa, men jag måste ändå säga, att det var alldeles grufligt oförsiktigt af utmärkte herr redaktören att släppa in alla Sveriges mödrar i Idun — och ge dem pris till!!!
A h du min värld — hvad prat det ska bli!
Det är så godt herr redaktören bere- der sig på att ge ut tidningen 48-spaltig efter detta.
Tror verkligen utmärkte herr redaktören, att det finns en mamma eller mormor, som inte har ett eller tio genier till barn och barnbarn?
Hvad mig angår, så har jag fem barn- barn, och den som kan finna något fel på dem — som genier betraktade — vill jag just se i synen.
De äro helt enkelt under- verk hvart eviga ett.
Hvad det där pratet om uppfostran angår, så tycker jag det är bara bosch.
Nog uppfostrade jag mina flic- kor efter vett och bästa förmåga, men äro de en smul bättre än barnbarnen, som jag inte uppfostrat alls?
Då som nu för tiden uppfostrade folk ihjäl barnen, det är hvad de gjorde.
Låt de små stackarna vara i fred, säger jag, vrid inte och vräng inte på dem, studera inte så fasligt med böcker o m dem, utan studera i stället hvad barnen vill ha!
O m man riktigt noga föl- jer med det, så ska man få se, att barn, eller åtminstone barnbarn, aldrig begära hvad som är skadligt för dem — förr än de blifvit lärda, hvad som är skadligt.
Egentligen har jag bara ritat ihop det här för att varna redaktören, och det gör jag om igen.
Jag riktigt känner hvad det redan luktar barnkammare om Idun!
Och det vore väl alldeles rj sligt, om det skulle komma att ske!
Femtio (50) kronor i pris!
åt en mor som talar om sitt barn!!!
Ge den hellre 50 kronor, som kan hålla mun!
Inte om jag fick 1000 (ett tusen) kunde jag hålla mun ändå, om det gällar få tala om de änglarnas — mina barnbarns — alla meriter.
Redaktören skulle se dem — bar- nen menar jag.
T Det finns inte en dag, som de inte säga de utsöktaste kvickheter — isynnerhet Alf, och finkänsliga äro de, och estetiskt begåf- vade till det otroliga och förstående — till och med om mat!
Själfve Jörgen skulle bli slagen på fingrarna!!
Var så god och inte tryck det här — det är alldeles privat — och endast framkalladt af oro för tidningens lugn och framlida välbeställd!
Ruffen hälsar så rys- ligt!
Han har haft mässlingen, kan tänka sig.
Jag har skämts så öfver det, att jag nästan varit färdig att gräla på honom *, till dess jag fick se att ' kronprinssessan var så inner- ligt nådig och fick samma sjukdom.
Finns det något så förädlande som höga föredö- men!!!
Släpp inte in mödrarna och mor- mödrarna i Idun — det säger jag redak- törn.
— Jag känner dem jag — genom mig själf.
Med största och utsöktaste högaktning i brinnande fart Lovisa Petterkvist.
Jockmock d.
14. mars 98.
Den kära fru Looisas skämtsamma oarningar kanna ingalunda afskräcka oss från att fortgå på den inslagna vägen, hände nu hvad hända vill!
* När han blifvit frisk förstås!
[DUN 1898 Och vi hoppas att de ej heller skola på allvar afskräcka någon af våra läsarinnor.
Det är ju just det pi vilja uppnå: att genom en serie vitt- nesmål ur det upplefda och praktiserade le / vande U / vet gifva en ledning åt unga mödrar af mera personlig innebörd än den teoriserande facklitte- raturen kan bjuda.
Vi mena alldeles som fru Petterkvist: vinte så fasligt med böckerh — hellre litet sund praktik.
Och det är nu den som skall fram i Idun.
Äfven med risk alltså att det kan komma att i lukta barnkammare * ur några af Iduns spalter under de närmaste numren, bedja vi våra vänliga insändarinnor bara friskt gå på.
Den lukten skola vi nog sedan snart vädra ut med andra vindar.
Men ämnet är af tillräckligt stor vikt att väl förtjäna, någon stund upptaga det allmänna intresset.
Vi ha redan fått Jlere insändare, som bevisa, att mödrar i skilda landsändar behjärtat detta, och begynna i dag införandet.
Vi hoppas att jlere snart skola följa efter och vi hälsa alla, som kunna ha något i sak alt anföra, hjärtligen välkom- na — ej minst fru Petterkvist själf!
* II.
Med anledning af Iduns uppmaning till möd- rarna att utbyta åsikter om barnavård och upp- fostran, beder jag här få redogöra för det huf- vudsakliga i den plan jag följt och följer.
Men då mina barn, en gosse och en flicka, ej äro mer än respektive 3 och 1 * / s år gamla, är det ju endast inom ett begränsadt orm-åde min per- sonliga erfarenhet sträcker sig.
Mina barn äro och ha alltid varit friska, och tillskrifver jag detta mitt bemödande att från första början ej pjåska bort dem.
I det följande vill jag nu beskrifva vår- den och uppfostran af min lille gosse, i hufvud- sak är flickans hittills likadan, men hon är ju mindre, så det är mera instruktivt att tala om den äldre.
De 5 första månaderna badning hvarje kväll, på morgnarna öfversköljning med kallt vatten.
Tvättlappar användas, och anser jag det vara snyggare än svampar.
Beklädnad: skjorta, of- vanpå den en mjuk ylletröja, lapp, blöja, man- tel, linda, som dock ej lindades mer än ett par hvarf upptill, så att benen voro fria, samt, me- dan de voro mycket små, nafvellapp och linda.
Mössa har jag aldrig användt.
Min gosse uppföddes med flaska, och är det ju både mycket vanskligare och besvärligare, än när man kan amma dem; skillnaden fick jag se, ty flickan kunde jag amma.
Stor noggrannhet måste iakttagas med flaskor och nappar, mjölken kokas, spädes o. s. v., men att ingå i detalj om detta är helt visst öfverflödigt.
Här må dock nämnas, att Mellins Food är utmärkt för barn med dålig matsmältning och klena för öfrigt.
Sofrummet svalt, 13 — 15 grader; noggrann väd- ring af både rum och sängkläder.
Bädd: en liten spånkorg, öfverklädd med tvättyg, halmmadrass, en liten kudde, en stor vaxduk, lakan och en filt, bättre än täcke, emedan den ofta kan tvättas.
Noggrann matordning, 3 timmar mellan hvart mål, hvarvid gossen alltid togs upp och aldrig fick ligga i korgen och suga på flaskan.
Han var nästan aldrig utsatt för kräkningar, som of- tast äro en följd af oförståndig matordning, för mycket mat och för ofta.
Vid dålig grönaktig afföring användes våtvarma omslag, anlagda med största omsorg, gnidning på magen 5 minuter i taget och magens öfversköljning med kallt vat- ten hvarje gång omslaget byttes, d. v. s. mor- gon och afton.
Dessutom minskas maten.
Om nätterna gafs mat 2 gånger.
Aldrig fick någon vyssjning, vaggning eller dylikt förekomma till stor fasa för min ömsinta mamma.
Till att börja med skrek han förtvifladt, men upphörde gan- ska snart, när skriket ej hade önskad verkan.
Börjar man med den ordningen från allra första stunden, sparar man sig mycket besvär.
Från 6 till 12 månader: badning 2 gånger i veckan, tvättning med kallt vatten morgon och afton.
Efter 1 år få de allt framgent bada 1 gång i veckan, för öfrigt tvåltvättas de från topp till tå om kvällarna, sköljas äfven om morg- narna med kallt vatten.
Beklädnad: en 2 * /, dem.
bred virkad linda ett hvarf kring magen, hindrar förkylning; den få de ha till 2 års ålder.
Vidare skjorta, ett stickadt lifstycke, domestikbyxor, 2 stycken, små röda flanellkjolar, med breda linningar knäppta på lifstycket och nedtill languetterade med garn, en rakt hängande klädning, ej för lång, ty det blir hinderligt för krypandet, samt strumpor och sockor.
Började hålla fram gossen med den på- 101 följd, att han ganska snart lärde sig säga till, vid 1V års ålder äfven om nätterna.
Vid 10 månader fick han börja dricka mjölk ur kopp, skorpor och mjölk samt ägg fick han äfven så småningom.
Skorpvälling, som förr användes så mycket, påstås nu för tiden vara för hårdsmält för att vara nyttig.
Mycken vistelse i fria luften året om.
När man ser, att de små vilja resa sig, bör man i stället för sockorna ge dem ett par kän- gor, det ger stadga åt fotleden, men de böra ta- gas af emellanåt, då de trötta att börja med.
Gåendet bör ej påskyndas, ty då händer att be- nen bli krokiga.
Från 1 till 2 år samma beklädnad.
Nu få de ock flytta i en järnsäng med liknande sängklä- der.
Mat: ägg, buljong, köttbullar, litet fina grön- saker, fruktsoppor, hafrevälling och gröt.
Hvarje morgon klockan ' / 1 drack min gosse en stor tekopp hafrevälling.
Om somrarna har han bar- fota och bararmad fått sitta i en hög med fin sand, som vi låtit köra upp i trädgården.
Mina barn ha varit mycket sena med att gå, tala och få tänder, men det bör ej oroa någon moder, ty när det sedan börjar, går det på en gång, såvi- da inte sjuklighet är orsaken, och då får man naturligtvis tala vid läkare.
Ondt för tänder ha de just aldrig haft, endast litet diarré vid hvarje tandsprickningsperiod, men det skadar ej, om det ej blir för mycket.
Under slutet af denna period och 2 — 3 årsperioden bör- jar ock den egentliga uppfostran, och är det då två egenskaper hos modern, som måste göra sig gällande, nämligen lugn och betänksamhet.
Själf är jag visst ej så lugn, som jag önskade, men det underlättar betydligt.
Bestämd är jag däre- mot, och det var inte värdt för barnen att slippa undan något, de blifvit tillsagda om.
Nu skola barnen läras att vara vänliga, höfliga, tacka och hälsa, springa små ärenden, lägga i ordning kläder och leksaker, läsa till och från bordet, aftonbön m. m., hvad till god ord- ning hör.
Det går så bra, om de vänjas i tid.
Man bör tillse att de ej visa afundsjuka, att de gärna dela med sig af hvad de få o. s. v. Det är i mitt tycke mycket tråkigt, om barn äro bly- ga, men det kan förekommas, om man, fastän de att börja med gråta och skrika, låter dem gå fram och hälsa — låter någon främmande ta dem en stund.
Så har jag gjort med godt resultat.
Så fort det kommer någon, går t. o. m. flickan genast emot den besökande och niger.
Helt ti- digt böra de ock vänjas att vilja ha näsan put- sad, och bör en liten väska med näsduk ej sak- nas, samt att vara måna om att vara rena om an- sikte och händer och rädda om sina kläder.
Yttre renlighet befordrar inre renhet, det är säkert.
2 2 Vid 2 års ålder afskaffade jag klädningen och använder nu byxor, en liten veckad kjol och sjö- mansblus af mörkblått tyg, om somrarna syr jag samma modell af vanlig hvit domestik, garnerad med blått, det ser så trefligt ut.
Skjortan är vinter och sommar urvikt i halsen och lappen till blusen djupt urringad.
Nu äter han förstås hvad som helst, men jag är noga med måltidstimmarna.
Hans matord- ning är nu: kl. 8 hafrevälling och smörgås, kl. 11 choklad (båda delarna kokta på nysilad mjölk) och skorpor, kl. 2 middag, kl. / 6 kväll, vanli- gen smörgås och mjölk.
Klockan 6 läggas bar- nen och skakar jag då alltid deras kläder, så att det myckna dam, som samlar sig i dem, må för- svinna.
Söndagarna bortfaller hafrevällingen och få de då choklad och fattiga riddare.
Honung låter jag barnen få rätt mycket, det skall vara så nyttigt.
Hör jag att.
de börja hosta litet, ljummar jag genast honung några gånger, och så går det tillbaka med detsamma.
Mer än en dag har aldrig hostan räckt.
Hårdt bröd är nyt- tigt både för mage och tänder.
Ägg ha mina barn fått hvarje dag till 2 års ålder både ett och två, sedan mindre ofta, men om möjligt är att de kunna få är det helt säkert nyttigt.
sig illa.
Jag säger alltid åt mina barn, de må slå sig mycket eller litet: » Var bara morsk nu och säg: mjuka tjänare, farbror Knuff », med den påföljd, att de oftast börja skratta i stället för att gråta, och de slå sig ganska duktigt, utan att ens låtsas om det.
Därvidlag gör uppfostran un- derverk.
Min gosses käraste leksaker äro ett par töm- mar, en liten skottkärra och en från första da- gen hufvudlös häst.
Det är en outtömlig källa till glädje för honom.
Man får aktgifva på, att de behandla sina förmenta hästar med godhet; häromdagen kom jag öfver min lille gosse, när han med ett spö stod och slog den stol, som för tillfället var häst.
» Men inte får du göra så, » sade jag.
» Jo men mamma, så gör karlarna. » Se där exemplets maktl Hvad " nu aga angår, äro åsikterna helt olika.
Min lille pys har verkligen fått mycket ris, och med hans lynne är jag öfvertygad om, att han ej skulle vara så pass snäll och lydig, som han är, om jag underlåtit att aga honom, men nu snart får det just icke mer förekomma, nu blir att vädja till hans ambition.
Min lilla tös har ett helt annat lynne, hon behöfver endast sägas till allvarligt, så lyder hon.
Det där är ju så individuelt, och därvidlag måste tagas hänsyn till hvars och ens egenhet i lynne och karaktär.
Där, om någonsin, få ej alla skäras öfver en kam.
Ännu några ord, innan jag slutar: Tag vara på hvarje tillfälle att upplifva gamla sedvänjor, det är så tacksamt, barnen sätta så stort värde därpå.
Låt Lucia komma hvitklädd med lingon- riskrona med ljus uti och bjuda kaffe på Lucia- dagen, fira julen på gammaldags ärligt vis, låt dem få ha en eld på valborgsmässoafton, våfflor första maj, majstång midsommarafton, fira födel- sedagar o. s. v., men gör från början upp ett pro gram, som du sedan med få förÉ.ndringar följer år från år.
Att döma efter mig själf är det, som skulle det få ett större värde på så sätt: man vän- tar och längtar och målar ut för sig alla härligheter långt i förväg.
I sammanhang härmed vill jag nämna en sed, som jag, ehuru den är tysk till sitt ursprung, tagit fasta på, nämligen att på barnens födelsedagar på födelsedagsbordet ha så många tända ljus, som de haft födelsedagar.
Jag tyc- ker, att det är en vacker symbolik däri.
Ja, låt oss göra hemmet] så ljust och gladt som möjligt för våra älsklingar, hvar och en efter sin förmåga, jag tror, att isynnerhet när de bli äldre och få många hundra intressen, detta bidrager till att binda dem med oupplösliga band, i för- sta hand vid hemmet, men äfven i andra hand vid fosterlandet med alla dess stora minnen.
Det är dock hemmen, som lägga grunden till godt eller ondt, och visst är det ett stort ansvar vi mödrar ha.
y-Mirran ».
* Den blef lång, denna Mirrans uppsats, men då den ovillkorligen synes oss både tänkvärd och välskrifven, ha vi ej velat beskära den.
Dock uppmana vi ännu en gång kommande insända- rinnor att fatta sig sakligt och kort.
Då det är afsikten att många skola få bära fram sin me- ning, kan ej så stort utrvmme offras åt hvarje.
- * 1 2 Sång och musik äro mina barn så förtjusta i, hvarje dag måste jag spela och sjunga för och med dem.
Min lille pys har redan stor reper- toar, 2 häften af » Sjung med oss mamma » kan han fullkomligt.
Så vill han gärna höra mamma berätta om sol och måne, fåglar, blommor, Gud och änglarna; sagor däremot bryr han sig ej än- nu om.
Han blir nog en stor vän af naturen, ty han riktigt studerar allting, så liten han är.
En dag kom han in ropade: » Mamma, de ' ä ' så vackert i dag, kom ut och se på himlen blå. » Kärlek till naturen är en god sak och bör med all makt uppodlas i barnahjärtat.
Äfven vill jag nämna några ord om att göra barnen härdiga, så att de ej grina och gnälla, det minsta de göra flågra ord om kvinnor och bad.
J *.
tt af de äldsta och allmännaste medel vi känna att bevara kroppen frisk och sund är badet i dess olika former.
För Ltt nu ej nämna de präktiga bad, som funnos i södra Europa och i Orienten på gamla Boms och Athens tid — och af hvilka den tidens författare gifvit ingå- ende beskrifningar — så voro äfven här i Nor- den ända tillbaka i hedenhös baden mycket all- männare begagnade af alla folkklasser än nu tilldags — vi syfta då främst på den i forntiden begagnade badformen badstu, hvilken i regel äfven af menige man togs hvarje lördag (lögerdag) för att bereda till en i dubbel måtto renare njutning af hvilodagen.
I årtusenden har således bad- stugubadet utgjort ett af folkmedicinens kraf- tigaste medel, och dess hygieniska betydelse, som ännu tyvärr allt för ofta underskattas, består i dess stärkande, lifvande och understödjande in- verkan på huden med dess viktiga funktioner.
Denna betydelse föll emellertid alltmer i glöm- ska, man nöjde sig med att bada kalla bad nå- gorlunda flitigt sommartiden, och på vintern någon enda gång, synnerligast vid de stora högtiderna, ett varmt karbad, vanligen i hemmet.
På lan-
IDUN 102 det brukas så ännu allmänt, och äfven i många tusende medelklasshem därstädes förekommer nästan aldrig ett varmt bad — annat än när doktorn ordinerar det för en eller annan sjuk- dom!
I det närmaste på samma sätt går det till i en del af våra mindre landsortsstäder, äfven i dem som på sommaren äro omtyckta och fre- kventerade badorter, men där endast en försvin- nande bråkdel af » infödingarne » — oaktadt de därtill ha både tillfälle och råd — vintertiden begagnar sig utaf den då en dag i veckan för bad öppna badanstalten 1 Sådant är ju bedröfligt, men visst icke öfverdrifvet.
Och hur har det varit här i vår egen hufvud- stad?
Ja, ej för längre tid tillbaka än 35 h 40 år sedan var nog tillståndet här i hufvudsak ej myc- bättre än i landsorten.
Visserligen funnos ju här äfven då flere allmänna bad, karbad, men det var först när den om balneologien så högt för- tjänte professor C. Ourman startade Stockholms Badhusaktiebolag och det s. k.
Stora Badhuset vid Malmtorgsgatan, som allmänheten begynte inse och flitigare än förr använda detta vårt bästa hälsomedel.
Sedan ha som bekant flere större badhus här uppstått, såsom Södra bad- inrättningen (hvilken snart ärnar anlägga filial i Katarina), Klara badhus vid Gamla Kungsholms- brogatan, samt Badhusbolagets filial vid Sture- plan, det s. k. Sturebadet, samtliga väl admini- strerade, propert och komfortabelt inredda och hvart och ett-med sin stabla kundkrets i de respektive stadsdelarna.