Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till Lag-Utskottets behandling har Högvördige Preste-Ståndet remitterat en af Herr Contracts-Prosten J. J. Öhrnberg väckt motion, deri, efter gjord framställning, alt betänkligheter ofta uppstått, huruvida personer, hvilka, såsom minderårige, begått brott, men sedermera alltid fört en ärbar och oklandrad vandel, skola allt framgent, i fråga om deras frejd, uti preslbelygen, såsom vanfrejdade, utmärkas, motionären föreslagit: 1:0 att en person, hvilken såsom minderårig och under i5 år begått brott, sedermera, och så vida han städse förer en ärlig och oklandrad vandel, bör uti betygen såsom välfräjdad utmärkas, utan alt hans ungdomsförseelser få vidröras; samt 2:0 att det vore både christligt och billigt, om en yngling, mellan i5 och 18 år, hvars uppfostran varit försummad och vanvårdad, och hvilken, okunnig om sina piigler, begått brott, kunde få sin fordna brottslighet i frejdbetygen förbigången, så vida han under loppet af 5 år städse ådagalade eli anständigt och redligt uppförande, ulan att hans ungdomsförvillelser skulle uti betygen, såsom brännmärken, följa honom ända ned i grafven.
Uti denna framställning hafva Herrar Biskopen Doctor Brulin, Prostarne Bergqvist, Hallbeck och Thudén samt Doctor Morén sig förenat, den sistnämnde med det tillägg, att hvad som för ungdomen blifvit föreslaget, måtte jemväl utsträckas till hvarje ålder, så vidt nemligen de derföre erforderliga vilkor blifvit fullgjorda.
Hvad sålunda blifvit framstäldt, och hvilket Lag-Utskottet ansett vara af ekonomisk beskaffenhet, och således jemväl tillhöra Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets pröfning, hafva Utskotten i öfvervägande tagit, och fa, i anledning deraf, anföra, att Utskotten väl anse lämpligast, att afgörande! deraf, huruvida uti minderårigas frejd-betyd anteckning bör göras, angående dylika personers ungdoms-förseelser, må fortfarande, såsom hittills egt rum, öfverlemnas ål Presterskapet, så att detsamma efter Bih. till R.
Prot. 1840 och 1841. 7 Sami. 2 J/d. 12 Häftet. 1 2 Lag- samt Allm,.
Henroch Ekon.-Utslcottens Betänkande, N:o ^i. samvetsgrannt bepröfvande utaf de vid hvarje serskildt fall inträffande bevekande omständigheter bestämma, huruvida uti betygen bör anmärkas dylika förseelser; men då icke sällan lärer inträffat, att de, hvilka haft sig anförtrodt det grannlaga uppdraget att öfver andras förhållande meddela embelsintyg, funnit sig af embetspligt uppmanade att uti dessa betyg med största noggrannhet utsätta äfven de minsta omständigheter, hvilka kunde anses ligga personen till last, och derom de på ett eller annat sätt .erhållit kännedom, och Utskotten, i motsats emot detta förfarande, hysa den öfvertygelse, att en fortfarande anteckning uti prestbetygen, angående hvad i barna-åren blifvit feladt, oftast mera af oförstånd , änondt uppsåt, och hvilket sedermera är vordet försonad t, genom ett förbältradt uppförande, skall icke allenast kunna motverka den felaktiges sträfvande till förbättring, utan ock under stundom tjena att missleda omdömet hos dem, hvilka väl undfå en fullständig beskrifning på personens felsteg, men icke underrättas om de goda egenskaper, hvilka han sedermera utvecklat och derigenom han god (gjort sina ungdomsförvillelser, hafva Utskotten ansett någon närmare ledning för presterskapets förfarande i nu ifrågavarande afseende vara af behof vet påkallad- Till följd baraf, och enär jemväl i betragtande tages, att allmänna Lagen i de fleste fall ej utsätter hårdare bestraffning för minderåriges felsteg, än att desamma kunna genom undergående endast af aga försonas, samt detta bestraffningssätt ej är att hänföra till sådane, hvilka anses medföra allmän vanära, få Utskotten vördsamt hemställa, att Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det tacktes Kongl.
Maj:t låta, genom vederbörande Consistorier, förständiga Presterskapet, att icke uti frejd betyg anteckna sådane af minderårige begångrie mindre förseelser, hvilka icke utmärkt gröfre vanart hos den felande, utan i allmänhet, i afseende på minderårige, inskränka denna em betsåtgärd till endast lagöfverträdelser af gröfre beskaffenhet, och sådane, för hvilka den minderårige blifvit sorn moga tide man straffad.
Beträffande åter Herr Doctor Morens förslag om utsträckning af rättigheten att i frejd betyg förbigå brott eller lagöfverträdelser, begångna af fullmyndige personer, finna Utskotten det betänkligt, alt denna rättig - Las- sami Allm. Bese.- och Elori.-Vcs/cottens Betänkande, N:o 45. 3 ö v-'V 1 het utsträckes till personer af hvarje niman ålder, enär dessa befinna? sig uti helt andra förhållanden till samhället; och Utskotten föreslå således, att hvad i öfrigt blifvit i nyssnämnde afseenden föreslaget, ej rnå föranleda tili någon Rikets Högloflige Sunders åtgärd.
Stockholm den i4 Februari i S4 * • E eservationer af Herrar Ekholm och Christierson, hvilka ansågo hela åtgärden öfverflödig.
Ani. till Exp.-Utsl. den 2 Mars, 11. ii f. m.
Betänkande , i anledning af väckt fråga, om deportation af brottslingar.
Med fästad t afseende på Corrections-inrättningarnes och de öfrige fängelsernes högst ofullkomliga skick, samt det årligen tillväxande antalet af grofva och oförbätterliga brottslingar, hafva hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, Herr Friherre von Saltza, Edvard Fredric; uti Vällofl. Borgare-Ståndet, Herrar A. M. brink och yl.
Öhrström, och uti Hedervärda Bonde-Ståndet, Olof Olsson från Westerås
Län, uti motioner, som dels till Lag- och dels till Ekonomi-Utskotten blifvit remitterade, gjort framställning derom, alt grofva förbrytare måtte ur Riket deporteras, samt en tjenlig ort för deras emottagande i ministeriel väg anskaffas; varande serskildt yikadt: af Herr Friherre von Saltza, att nuvarande straff för 3:dje resan stöld matte till deportation förvandlas; af Herr Brink, att de, som blifvit lagligen förvunna till tredje resan inbrott, kyrkotjufnad, poströfveri eller rån, borde deporteras, för att på en aflägsen ort göras oskadlige för samhället; samt af Herr Öhrström, att de, sora blifvit till förbrytare-eolonier föfsände, men derefter göra sig sakre till gröfre brott, måtte försändas till deportationsort.
4 Lag- samt Allm. Bcsv.- och Ekon.-UIslottens Betånlande, JY:o 45.
Utskotten, hvilka ansett sig böra gemensamt behandla desse motioner, hafva tagit dem i öfvervägande, tillika med hvad, vid remitterandet af Herrar Brinks och Ö/irströrns samt Oluf Olssons motioner, blifvit yttradt; dervid, i afseende på kostnaden för fångars deportation är vordet inom Vällofl.
Borgare-Ståndet af en Ledamot uppgifvet, att transporten från England till Australien skall utgöra för hvarje fånge 26 Pund Sterling, och att årliga underhållet för hvarje sådan å deportations-orten upp ginge till 12 Pund Sterling.
Beträffande nu sjelfva förslaget, så förekommer emot antagande deraf: att, då Svensk Lag ej utsätter deportations-straff för brott, någon redan dömd förbrytare ej rättvisligen lärer kunna en så beskaffad straff-förrisning underkastas; att Sverige, för närvarande, ej eger någon lil! depot-- tationsort tjenlig besittning i aflägsnare verldsdelar; att anledning saknas till antagande deraf, att någon främmande magt skulle vilja från Sverige emottaga brottslingar, om icke tilläfventyrs för att föra deni till sådane ©rter, der erfarenheten visat, att, i anseende till climatets beskaffenhet, inflyttande främlingar merendels gatt en nära nog oundviklig död till mötes; att, derest lägenhet till anläggande af förbrytare-coloni i främmande land skulle kunna beredas, densammas inrättande dock medförde oerhörda kostnader; samt slutligen att erfarenheten i de länder, der deportationsstraffet användes, ej gifvit öfverlygande visshet om ändamålsenligheten af detta slags straff, hvarken såsom medel att förbättra den brottslige eller att afskräcka frun brott.
På dessa skäl, och då jemväl ifrågasättas må, om Staten rättsenlig! eger alt, genom brottslingars öfverlemnande till främmande Regeringar, undandraga sig sjelf skyldigheten att hafva tillsyn öfver förbrytarnes behandling, och, så vidt möjligt är, bereda deras förbättring; så hemställa Utskotten vördsamt, att ornförmälda motioner icka må till någon Rikets Högloft Ständers åtgärd föranleda.
Ståckholm den 20 Februari 1S41 - Lag- samt Allm, Besp.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 46. 5 N:o 40.
Ant. till Exp. Utslt. den 2 Mars 1841 > kl. 11 f. ra.
Betänkande, i anledning af väckt motion att Soldat och Husar, som endast begått första resan enkel stöld, eller andra mindre svåra brott, må fortfarande vid Hegementet qvarblifva.
Uti afgifvet memoria], sorn till Lag-Utskottets handläggning blifvit af Hedervärda Bonde-Ståndet rernitteradt, har Henric Andersson K ian Örebro Län .indragit, att, då, vid de bestraffningar, som för begångne brott ålades, afseende borde i första rummel fästas å den brottsliges moraliska förbättring, vore det nödvändigt, alt lagölverträdaren, efter undergången bestraffning, åter upptoges i samhället och erhölle tillfälle att på ärligt sätt förvärfva sin bergning, eller rättare, ej utstöttes från det lefnadsyrke, han en gång valt, och hvarvid han vore bäst van, samt ej eller i sammanlefnaden eller af de honom närmast omgifvande ansåges med ett förakt, sorti vanligen qväfde de goda naturliga anlag, han kunde ega, och snart sagdt tvingade honora att under hela lifstiden fortsätta på brottens en U,ng beträdda bana; att denna grundsats minst vore iagttagen i Krigs-artiklarne och af Militaii-e-befälet, enär soldater och husarer antingen afskedades eller försändes till Pionnier-corpsen för brott och förseelser, sådane som snatteri, ohöfviskt tilltal eller annat vanvördeligt uppförande emot föräldrar eller förmän, ro. ro., och hvaraf följden varit ett tilltagande förderf hos den brottslige, hvilken högst sällan låtit bättra sig, samt en myckenhet af både brott och brottslingar, genom hvilka den allmänna säkerheten i landet blifvit satt i den högsta fara; att Staten ådroges stor kostnad af de många brottslingarnes underhåll och transporterande, samt Hust- och Rotehållare ej obetydliga utgifter i och för anskaffandet af andre karlar i de afskedades ställe; samt slutligen att det vore orimligt, att personer, som, genom undergången bestraffning, försonat sig med samhället, skulle, då de i öfrigt egde drifva hvad lofligt yrke som helst, endast vara uteslutne från det militäriska.
På grund häraf har motionären föreslagit: att hvarje soldat eller husar , som endast begått första resan enkel stöld eller andra brott, sorn, liro mindre, eller lika svårt straff med nämnde förbrytelse underkastade, måtte varda berättigad att fortfarande vid sitt 6 Lag- samt Allm. Besa.- och Ehon.-Utslcolte.ns Betänkande, JV:o 46.
Regemente qvarblifva, utan hinder af Be fcilluf varens önskan att honom derifrån skilja.
I afseende på beskaffenheten af de brott, hvilka betaga krigsman rättigheten att vidare vid Regemente eller Trupp qvarblifva, finnes stadgadt, genom 71 §. izj Capitlet af Krigs-artik larne den 3i Mars 1798: att ärelös dömd, och deri, som lidit straff för andra resan begången stöld, eller annan tjufnad, derå fästningsarbete följa bör, skall blifva utur Rullan utstruken och från Regementet bortkörd; genom r mom. i i55 af i4 Capitlet 1 delen af Tjenstgörings-Reglementet för Armeen af den 1 Mars 1819: att, då någon krigsman blifvit dömd att med spö afstraffas, och domen vunnit laga kraft, skall den brottslige ur Rullorne utstrykas och uniformen honom fråntagas, samt genom 9 § i Generalmönstringsinstructionen den 16 November 1819: att om någon af manskapet skulle vara föregångne varningsgrader och flere extra jadiciella bestraffningar icke står att rälta eller återföra, boren sådan vanartig af Mönsterherren casseras, samt de skäl intagas i Mönsterrullan, som föranledt cassationen; dervid det dock må bero af General-mönsterherrens pröfning och godtfinnande, om en, efter omständ igheterne lämplig förbätlringstid, som icke får öfverstiga eli år, må utsättas för den, som för oordentlighet och lastbart uppförande till cassation anmäles; men att manskap, som begått tjufnad eller brott af den beskaffenhet, att de vanhedra en soldat, bör af Regementschefen, samfäldt med Konungens Befallningshafvande i Ijänet, casseras, samt cassationen och skälen dertill sedermera vid General-mönstringen uti mönster-rullan upptagas.
Af nu anförde sladganden svnes, att fordringarne på sedlighet och god frejd hos manskapet vid Armeen blifvit allt mer stegrade; och ehuru
Utskotten måste till sin grund godkänna den uti ifrågavarande stadganden uppenbarade syftning, att hos krigsmanskapet underhålla en lefvande känsla af heder, och ett oafbrutet bemödande att bevara ett godt anseende i det allmänna, kunna Utskotten dock, vid betraktande af det årligen tilltagande antalet af brottslingar, och med fästadt afseende deruppå, att krigsmanskapet härtill i ej obetydlig nion bidragit, ej underlåta att uttala den öfvertygelse, att det tilläfventyrs så väl för soldaten, som för det allmänna, skulle befinnas mera välgörande, om, vid manskaps casserande, någon större skonsamhet och öfverseende ulöfvades, än som erfarenheten Lag- samt dllm. Besa.- och Elon.-Vtsiottens Betänkande, No 4 7. 7 visal ega rum vid tillämpningen af de nu gällande föreskrifterna.
Utskotten tillstyrka derföre, att Rikets Ständer måtte Ros Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl.
Majit täcktes låta öl veise och till öfverensstämmelse bringa deserskilde, i afseende på krigsmanskaps casserande för begångne brott, utfärdade föreskrifter, samt tillika förständiga vederbörande att, vid desammas tillämpning, ställa sig deras innehåll till noggrann efterrättelse, så alt ej andra personer må varda, för begångne lagöfvertiädelser från krigstjensten skiljde, an de, som föröfvat sådane brott, for hvilka en dylik påföljd är vorden uttryckligen stadgad.
Stockholm den 23 Februari 184*•
K eservation:
Fredric von Zweigbergk anmälde sin reservation på den grund, att Instrnctionen för General-mönsterherre samt
Tjenstgörings-reglementet ej stå i öfverensstämmelse med 71 §.
Krigs-artiklarne.
Ank. till Exp-Utsk. den 2 Mars, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckte frågor om tillägg vid 27 §.
2 Capitlet af Krigs-artiklarne.
Till Lag-Utskottet har Ilöglofl.
Ridderskapet och Adeln remitterat ett af Herr Cederschiöld, Robert Theophron , dit ingifvet memorial af innehåll, att, då Krigs-artiklarne icke innehölle någon straffbestämmelse för den händelse, alt befälhafvare eller förman nekade för de ordres, sorn af honom under tjernsten.? utöfning blifvit meddelade, och hvilka hans under'hafvande, sin pligt likmätigt, fullgjort, och denna förbrytelse, derest den finge gå ostraffad, skulle icke allenast beröfva förmäns befallningar 8 T åg- samt Allm. Besa.- och Ehori.-Utskottens Betänkande, JV:o den aktning och lydnad, hvarförutan ingen militair-disciplin kan finnas, ulan jemväl medföra en högst äfventyrlig följd för allmän och enskild säkerhet; rnen å andra sidan likväl högst vådligt vore, om förmannen kunde blottställas för möjligheten att straffas för alla de olägenheter, sorn hans underhafvande utan, eller till och med tvert emot, hans befallning begått, enär en underhafvande skulle, vid sådant förhållande, kunna i tjensten utföra hvilka våldsamheter som helst, utan fruktan att derföre blifva straffad, funne motionären, i följd häraf, och på det, i afseende å den lydnad, förmannen egde att fordra afsina underhafvande, rättigheter och skyldigheter måtte blifva hvarandra motsvarande, sig böra föreslå: i:o att, såsom tillägg till 27 §.
2 Capitiet uti Kongl.
Krigs-artiklarne, stadgas måtte, att den förman, sorn visat sig till den grad förgäten af sin pligt, såsom krigsman och befälhafvare, alt han nekat för den befallning, som han i tjensten meddelat sine underhafvande, skall i krig mista lifvet, och i fred förklaras ovärdig att vidare någon Kongl. Maj:Is och Kronans tjenst bekläda, samt, jemte skade-ersätlning, straffasmed fängelse å fästning från ett till fyra år; och 2:0 att underhafvande aldrig må vittna om beskaffenheten af de ordres, som dess förman meddelat och underhafvande!) sjelf utfört, i andra fall, än då förmannen underlåtit att, genast efter det den ifrågaställde handlingens utförande blifvit honom bekant, till vederbörande afrapportera, att dess underhafvande dervid öfverlrädl elier förfarit i strid emot de af honom för tillfället gifna ordres.
Detta mål , som Lag-Utskottet ansett tillhöra Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling, hafva Utskotten gemensamt till pröfning förehaft, oell få i anledning deraf vördsamt anföra: att, då, enligt 4 Q* uti 2 Capitiet af Krigs-artiklarne är föreskrifvet, att ordres i allmänhet skola meddelas skriftligen, och att muntliga ordres icke må gifvas, utom då trupp är under gevär eller flotta manövrerar, eller ock orderna genast varda i Ordres-journalerne införde, synes förman eiler befälhafvare svårligen kunna komma i tillfälle att neka till ordres, så vida underhafvande ej underkastar sig att utföra andra ordres, än dem, sorn blifvit i behörig ordning meddelade, i hvilken händelse han äfven rättvisligen forde böra få skylla sig sjelf för sin oförsigtighet.
Emedlertid saknas icke straffbestämmelser, som aro til lämplige för den af motionären förutsatta händelse, Lag- samt Allm.
Bes v.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, IV.'o hy. g händelse, ty då Befälhafvare åligger att till förman afgifva rapport öfver hvad under tjenstgöringen förefaller, måste, antingen han dervid helt och hållet förtiger, hvad någon underlydande utfört, eller vid anmälandet deraf osanfärdligen uppgifver, att sådant, utan eller emot hans ordres, skett, samt rätta förhållandet sedermera varder bevisadt, falsk rapport anses vara afgifven, och för sådan förbrytelse stadga 2 Capillet 29 §. samt 5 Capitlet 12 §. uti Krigs-arliklarne nästan enahanda påföljd, som af motionären blifvit föreslagen.
Likväl då till fullständigheten hörer, att Krigslagarne innehålla uttrycklig bestämmelse jemväl för det fall, att förman nekar till utgifne ordres, tillstyrka Utskotten följande tillägg till ofvannämnde 29 ”Nekar hafi till ordres, som han i tjensteri utgifvitvare Lag samma.”
I afseende på motionärens framställning, att underlydande i vissa fall måtte få vittna om hvad de, enligt erhållne ordres, verkställt, anse Utskotten, att en sådan rättighet att bära vittnesbörd i egen sak vore både för samhällsordningens vidmagthållande störande och för förmannen i högsta måtto äfventyrlig, hvarföre Utskotten hemställa, alt Herr Cederschiölds motion måtte i denna del lemnäs utan afseende.
Reservation af Herr Råfelt: ”Jag reserverar mig emot Betänkandet, emedan jag anser 29 §. 2 Gapitlet af Krigs-artiklarne innehålla tillräcklige stadganden i ämnet”.
Emot förra delen af Betänkandet, reserverade sig jemväl Herrar Aminoff j Tornerhjelm> Christierson och Hegardt.
Prot. 1840 och 1841. 7 Sami. 2 Afd. 12 Häftet. 2 10 Lag- samt Allm.- Be sv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande> IVo 43.
Ant. till Exp.-Utsk. den 2 Mars 1841, tl. ii f. m.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om prygelstraffets af skaffande, m. m.
Uti delta ämne hafva Rikets Ständers Justitias-Ombudsman, i dess sista Embets-berättelse, samt Herr Cederschiöld, Robert Theofron, uti en hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln väckt motion, framställt förslag, hvilka blifvit till Lag-Utskottets behandling öfverlemnade.
Justitiae-Ombudsmarrnen omförmäler, att, då fråga om organisation af allmänna beväringsmanskapet väcktes och uppmärksamheten fäslades vid de Special-lagar, dem hvarje medborgare, under loppet af fem år, skulle lyda; så förordnade Kongl. Maj:t, till följd af Rikets Ständers i underdånighet framställda önskningar, att Krigs-lagarne skulle öfverse» och granskas; men enär en längre tid härtill erfordrades, så utfärdades emedlertid två Circulär-bref af den 26 November 1812, det ena till samtlige Regements-Cheferne och det andra till vederbörande Befälhafvare vid de serskilde Flottorne, hvarigenom, bland annat, den mildring i Krigs-lagarne bereddes, att gatulopp afskaffades och spöslitning inskränktes, samt begge utbyttes mot prygel,stral!', äfvensom serskilde gradalioner af arrest eller visst antal prygel i den extra judiciela bestraffningen bestämdes.
Dessförinnan, eller den t2 October sistnämnde år, hade Kongl.
Förordningen om inrättningen af allmänna Bevärings-manskapet utkommit, samt i dess 18 § blifvit förklaradt, att beväringsmanskapet, sedan det blifvit till tjenst uppbådadt, skulle vara underkasladt samma lydnad och skyldigheter, som ålåge den öfriga krigsmagten, enligt Författningar och KrigsArtiklar, efter hvilka äfven förbrytelser deremot komme attstralfas; dock med den uti 16 §. af ofvannämnde Kongl. Circuläret till Regements-Cheferne föreskrifna inskränkning, att för de beväringsskyldige på Öen Gottland skulle, hvad Kongl. Maj:t serskildt den 21 Mars 181 r förordnat, förblifva gällande.
Vid sitt åtagande af en allmän beväring, hade nemligen Öens invånare fästat det vilkor, att militära, bestraffningssättet borde förättdras; och Kongl. Maj:t hade, med bifall dertill, genom nyssnämnde Kongl, Bref den 21 Mars 181 r, lill högste Befälhafvare!! på Öen, så vidt det angick manskapet, hufvudsakligen förordnat; Lag- samt Allm.
"Besvoch Ehon.-Ut,skottens "Betänkande , No 48. il 1:0 att 1798 års Krigs-artiklar, i afseende på militär-brottens qvalification och hvad deruti om militärens skyldigheter stadgas, skulle förblifva oförändrade; 2:0 att berörde Krigs-artiklar borde tjena till grund i allt, der corporelt straff ej vore stadgadt; 3:o att all corporel bestraffning af gatulopp och spöstraff för militär-brott, derå dödsstraff i Krigs-artiklarne ej funnes utsatt, skulle borttagas, och deremot ensligt fängelse i mörkt rum införas; varande serskild förvandlingstariff i sådant hänseende upprättad; /po att extra judiciela bestraffningar skulle utgöras af dessa gradalioner: a) arrest från och med 24 timmar till och med 8 dagar i eget qvarter; b) arrest från och med 8 till och med i5 dagar i eget qvarter, utan sällskap; c) arrest från i5 till och med 3o dagar på högvakt; och d) arrest från 3o till och med 45 dagar på högvakt i ensligt rum, med vissa serskildt bestämda inskränkningar; samt 5:o att mål rörande förbrytelser, som icke innefatta egentligt militär-brott, och hvilkas bestraffning allmänna Lagen utsätter, borde af ordinarie Domstolar afgöras.
JustitiEe-Ombndsmannen redogör härefter för de hufvudsakliga sk i I jaktigheter, som, vid jemförelse af berörde Författningar samt 1798 års Krigs-artiklar, förefinnas, i afseende på bestraffningssätt och rättegångsordning för beväringskarl från Gottland samt beväringsskyldig från Rikets öfrige Landskap; varande desse skiljaktigheter följande: 1:0 Beväringskarl i allmänhet skall för brott, derå Krigs-artiklarne utsätta spöstraff, undergå denna bestraffning, så vida ärans förlust, uppenbar kyrkoplikt eller fängelse på Fästning jemväl följa bör; hvaremot beväringskarl på Gottland, om han begått militär-förbrytelse, dÖmes till fängelse i mörkt ensligt rum, och om han föröfvat annat brott, belägges med det i allmänna Lagen utsatta straff; 2:0 för militär-brott, derå Krigs-artiklarne utsätta gatulopp eller spöslitning, skall den förre dömas, enligt serskild förvandliugs-tariff, till prygel.
Den senare deremot får ej underkastas denna skymfliga behandling, utan skall i stället hållas i ensligt fängelse uti mörkt rum; 3:o för olofligt undanhållande från tjenstgöring, första resan rymning, dubbel legotagning, raunderingspersedlars förskingring och dryckenskap eller sofvande på post, skall den brottslige, så vidt han tillhör beväringsmanskapet, på fasta landet , straffas, i fredlig tid, med 40 prygel, och i krig, när mildrande omständigheter sig förete och någon synnerlig skada deraf icke händt, med 5o prygel.
Men är han inskrifven vid Gottlands National - 12 Lag- sam Allm. Besv.- och Ehon.-Utskottens Betänkande, JS-o 48. beväring, skall han dömas, i vissa fall, alt arkebuseras, och i andra til^ en bestraffning, som efter stadgade förvandlingsgrunder stundom motsvarar och någon gång kan öfverskrida nyssnämnde prygelstraff; 4:o
Extra judiciel bestraffning för manskap, och således äfven för beväringskarl, består i arrest, fängelse i mörkt rum, eller vid vatten och bröd samt prygel, högst 5o på en dag.
Hvaremot den beväringsskyldige på Öen Gottland, såsom förut är antydt, icke kan extra judicialiter afstraffas annorledes, än med arrest i ensligt rum, högst 45 dagar; 5:o