Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utom den allt för hårda beskattning, som denna starka rotering medför, kan äfven läggas öfriga onera till kommunerna, som härmed äro förenade; för att ej falla besvärlig med att åter upprepa en gammal klagovisa, får jag härmed hänvisa till min motion N:o 126 och Jöns Perssons m. fl. ifrån Blekinge motion N:o 181 vid sistlidne riksdag, samt Peter Anderssons m. fl. från samma län nu i Bonde-Ståndet afgifna motion i samma ämne.
De omständigheter, som i dessa sednare motioner skildras för Blekinge, äro fullt lämpliga inom södra Möre.
Då Stats-Rådsprotokollet öfver sjöförsvax^särenden af den 16 September innevarande år i 25 punkten visar, att antalet båtsmän kunna minskas med 1,232 man, så frågas, om ej billighet och rättvisa fordra, att de provinsers innevånare, som under århundraden suckat under en hårdare rotering med thy åtföljande onera, blifva lindrade; så att, om tiden ännu ej kan anses vara inne för att ställa hela båtsmansstvrkan på vakans, åtminstone den nedsättes till ett antal någorlunda. 312 Motioner i Bonde-Ståndet 1866.
N:o 211. motsvarande, hvad andra provinser uppställa i nummerstyrka på hemmantalet.
Det torde ej böra lemnäs oanmärkt, att den nuvarande talrika båtsmanstruppen är olämplig för ett sjöförsvar efter nutidens fordringar.
Men, derest båtsmännen fortfarande skola kunna till någon del användas vid sjöförsvaret, lär det vara af nöden tillse, att på samma gång det göres anspråk på duglighet och skicklighet i sjömansyrket, äfven bör tillses, att deras ekonomiska ställning blifver förbättrad.
För den lön de erhålla af roten, beräknas fyra månaders tjenstgöring årligen, detta kan vara hjelpligt, då uppfordring sker på olika tider af året och inskränker sig till fyra månader; men skall båtsmannen blifva duglig sjöman, så är klart, att tjenstgöringstiden blifver sommarmånaderna och nästan alltid längre tid än fyra månader.
Han kommer då hem under vintertiden, då liten eller ingen arbetsförtjenst gifves; lönen är förtärd af hemmavarande hustru och barn, häraf kan ju ej blifva annat än fattigdom och elände, samt följaktligen håglöshet för sitt yrke; jemför man nu dennes ställning med soldatens, som under fredstid största delen af året är hemma, och kan då gagna både sig, familj och äfven kommunen med sitt arbete, så må man ej undra om båtsmannen ser betryckt ut och står långt efter soldaten både i ett och annat afseende.
På grund häraf vågar jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer för sin del besluta och hos Kongl. Maj:t underdånigast anhålla, att båtsmansstyrkan inom södra Möre nedsättes till ett antal någorlunda motsvarande, hvad andra provinser uppställa i nummerstyrka af båtsmän på hemmantalet; emot det att skälig vakansafgift erlägges, efter afdrag för öfverrotering, samt att vakansafgiften uteslutande användes, dels till förhyrning af matroser till sjöförsvaret, och dels till skälig aflöning åt båtsmän för s. k. handräknings- eller öfver-tjenstgöring i fredstid, och att, då en komité tillsättes för undersökning om båtsmanshållet i Blekinge, den äfven omfattar södra Möre.
Nila Petersson, från Calmar län.
N:ö 218 -4/ Jonas Jonasson från Kronobergs län, örn anslag för anläggande af en jern-stambana från Wexiö till Carlskrona och Calmar.
Redan har ett större antal af rikets provinser blifvit hugnade dels med kanaler och andra för trafiken fjenliga förbättringar, dels med jernvägsanläggningar och dels med kommunikationsmedel af båda slagen, andra åter sakna alla dylika.
Långs genom landet och åtskilliga orter af kusterna går redan det anlagda jernvägsnätet.
Men den icke obetydliga eller mindre vigtiga delen öster om Statens södra stambana, nemligen södra delen af Småland samt Blekinge län, är dock fortfarande lemnad utan sådana kommunikationsmedel, oaktadt både flottans station i Carlskrona och den för ortens handel vigtiga staden Calmar äro belägna vid dess kust.
Staden Wexiö är på bekostnad af ortens innevånare redan sammanbunden med jernväg till Statens södra stambana.
De härader, jag representerar, äro belägna långt öster om Statens nämnda bana, så att dess innevånare hafva för det närvarande nästan ingen fördel af denna bana; och i följd af de vigtiga skäl, som i allmänhet tala för en jernvägsanläggning från Wexiö till Carlskrona, med utgrening till Calmar, är undersökning och kostnadsförslag uppgjordt. hvarföre jag anser mig böra vördsamt fästa Rikets Ständers pröfning och uppmärksamhet härpå, förvissad om att det talar för ändamålets vigt, ty derigenom beredes icke allenast den stora och vigtiga fördelen att, i händelse af inträffande krig, en skyndsam kommunikation beredes till rikets örlogsflotta, dels att det skall på ett närmare sätt sammanknyta de frenne städerna Wexiö, Carlskrona och Calmar, jemte den folkrika och sädesproducerande ön Öland, äfvensom det inre af landet; hvarigenom utbyte af detta sednares nu mindre afsättliga, men icke obetydliga skogsprodukter, bruks- och fabriksalster, m m. deraf skulle befrämjas, och de särskilda orterna å östra fastlandet komma i en närmare beröring med hvarandra, och hvarigenom Statens öfriga stambanor skulle genom en större trafik få en ökad inkomst; äfvensom om en sammanbindning med vestra kusten framdeles kommer att ske, måste denna bandel antagas, såsom för ett dylikt ändamål häst passande.
För ändamålets uppfyllande åtaga sig städerna Wexiö, Carlskrona och Calmar, samt deremellan liggande landtkommuner uppoffra en tiondedel af hela dea till tio millioner beräknade kostnaden, med en million R:dr R:mt, under förbehåll att, emot upplåtande af erforderlig jord för banans anläggning, samt inlösen af de Bih. till B.
St Prot. 1865 & 1866.
U Sami. 4 Afd. 40 614 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 219. hus, som måste undanrödjas, derpå få afqvitta så stort belopp, som för detta ändamål i kostnadsförslaget är beräknadt.
På grund af hvad jag här ofvan anfört samt de till ämnet hörande karta och handlingars innehåll, och hvilka komma att till Höglofliga Stats-Utskottet aflemnas, får jag vördsamt föreslå, det måtte Rikets
Ständer besluta att en jernväg skall på ofvannämnda vilkor och skäl på Statens öfriga bekostnad anläggas från Wexiö till Carlskrona, med utgrening till Calmar, i den rigtning, som deröfver upprättade karta och handlingar utvisa, och som till Höglofliga StatsUtskottet kommer att aflemnas, samt att för arbetets påbörjande under år 1867 anvisas minst två millioner R:dr R:mt: äfvensom att Rikets Ständer måtte besluta att vid lämplig tid för Statens räkning inlösa den s. k. Wexiö—Alvestads-jernbanan.
Stockholm den 14 November 1865. J. Jonasson, från Kronobergs län.
Af Joban Bergström från Stora Kopparbergs län, om anslag till lön åt en länsman i Ludnika socken inom Grangärdes tingslag af samma län.
Som Grangärdes tingslag inom Stora Kopparbergs län, bestående af Grangärdes och Ludvika socknar med en folkmängd af 9,700 personer på cirka nio qvadratmils areal, har en gemensam länsman boende inom Grangärdes socken, der hans tjensteåligganden upptaga hela hans tid, så att länsmannens göromål i Ludvika socken måste bestridas af fjerdingsman; vågar jag Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
315 vördsamt föreslå. att lön måtte blifva anslagen för en länsmans anställande i Ludvika socken inom Grangärdes tingslag i Stora Kopparbergs län.
Stockholm den 14 November 1865. ./.
Bergström, från Stora Kopparbergs län.
N:o 990 Af Johan Bergström från Stora Kopparbergs län, om länsanslag för anläggande af en jernväg mellan Frövi och Falun.
Under en tidpunkt iå båda statsmagterna med skäl klaga öfver landets betryckta penningeställning och varna för vådorna af ökad skuldsättning i utlandet, skulle jag hafva tvekat att. ehuru för ett högst vigtigt företag, begära en uppoffring, som vid första påseendet kan förefalla nog stor, såvida icke just detta företag kunde inom en kort tid bidraga till att föröka landets export.
Då detta, enligt hvad jag i korthet vill söka visa. i förevarande fall är händelsen, är det icke allenast i en enskild orts utan äfven i hela landets intresse jag vågar vördsamt föreslå, att Rikets Ständer, för byggande af en föreslagen jernväg från Frövi station å Köping—Hultbanan till Falun, måtte såsom lån på de vilkor, som för andra enskilda bolags banor blifvit bestämda, anslå en tredjedel af anläggningskostnaden med 5,472,432 R:dr eller i jemnt tal 5J- millioner R:dr.
Då en i dessa dagar till ledamöter af Riks-Stånden lemnad brocliyr rörande nämnda bana med tabeller och kartor visar banans rigtning genom ett af de aldra största malmfält och ådagalägger de fördelar landet skulle vinna genom denna banas byggande, behöfver jag icke upptaga Ståndets tid med upprepande af hvad i denna brocliyr finnes anfördt.
Jag bör dock erinra, att, om Rikets Ständer, såsom jag önskar och hoppas, skulle vilja och kunna anslå berörda summa, deraf blifver en följd, att det till en hufvudsaklig del utländska bolag, som skulle komma att bygga denna jernväg, skulle för detta ändamål komma att i riket införa och använda största delen af den summa, sorn erfordras för denna jernvägsbyggnad.
Vidare synes af förslaget, att när halfva banan hunnit blifva färdig, hvartill ej bör åtgå längre tid än tvänne år, kan från ett enda malmfält exporteras 18 millioner centner rik jernmalm, hvilka, levererade vid Mälare- eller Östersjöhamn eller i Göteborg, böra betinga ett pris af 60 a 75 öre pr centner, eller om man beräknar dem till 316 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 221. endast 50 öre pr centner, dock i riket skulle inbringa en summa af nio millioner Riksdaler.
Om man derjemte tager i betraktande der befintliga stora tillgångar af zinkmalm, hvilken i verldshandel betingar ett pris af omkring tre R:dr pr centner, torde man kunna antaga att för export af sådana malmer, för att ej tala om utförseln af bly och koppar, jemväl några millioner R:dr skulle inflyta i landet.
När ett sådant resultat kan ernås emot den jemförelsevis ringa uppoffring från Statens sida af en eller två procent årlig ränteförlust å 5J millioner R:dr, torde uppoffringen böra anses obetydlig i förhållande till de fördelar, den skulle komma att bereda.
Jag vågar med anledning häraf vördsamt föreslå: att Rikets Ständer ville till det bolag, som bildas för anläggande af en jernväg emellan Frövi och Falun, bevilja ett lån å 5J millioner R:dr, emot enahanda vilkor, som vid sista riksdagen beviljades enskilda jernvägsbolag.
Häruti förenar sig: Anders Andersson, från Orebro län.
IV o 991.
Af Erik Johan Rudberg från Calmar län, om anslag för utdikning af Längebro mosse på öland.
Då Öland aldrig blifvit hugnadt med något anslag för aftappning eller utdikning af mossar, hafva likväl delegarne uti en å Öland belägen mosse, Långebro mosse kallad, bestående af 755 tunnland eller 4,229 qvadratrefvars areal, förän - Motioner i Bonde-Ståndet 186ö.
317 ståltät om kostnadsförslag för utdikningen af berörda mosse, hvilket kostnadsförslag uppgår till 17,351 R:dr 40 öre Runt; och som hemmanslotternas innehafvare endast bestå af små hemmansdelar, äro de för tillfället urståndsätta att på egen bekostnad föranstalta om utdikning deraf.
Tager man nu i betraktande att 755 tunnland god jord genom utdikning af denna mosse kan beredas desse mindre hemmansinnehafvare, så ligger väl både rättvisa och billighet deruti att
Staten till någon del bidroge till arbetets utförande, aldra helst som Rikets öfriga provinser blifvit hugnade med understöd i dylika frågor.
De handlingar, som för frågans vidare utredning erfordras, finnas uti Vägoch Vattenbyggnadsstyrelsen att tillgå och vill jag dem Utskottet tillhandahålla, och finnes frågan för öfrigt anförd uti Bilagan N:o 5, pag. 62, till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof.
Af nämnda anledning vågar jag nu föreslå, att Rikets
Ständer för sin del måtte besluta att delegarne i Långebro mosse måtte såsom statsbidrag utan återbetalningsskyldighet eller som anslag erhålla 9,000 R:dr R:mt samt såsom räntefritt lån 8,351 R:dr 40 öre R:mt, att återbetalas med A:del per år beräknadt.
Stockholm den 14 November 1865. E. J. B,udberg, från Calmar län.
N:o Af Eljas Per Olsson från Stora Kopparbergs län, orri andag för omläggning af vägen emellan Komtillmåtta gästgifvaregård, i Gagnefs socken och Rågsvedens gästgifvaregård i Äppelbo socken i nämnda län.
Vid betraktande af de flerfaldigt behofven inom den fattiga landsort, för hvilken jag är befullmägtigad att föra talan vid detta riksmöte, måste jag vända mig till Rikets Höglofliga Ständer med anmälan om ett af de vigtigaste, nemligen om landsvägens från Komtillmåtta gästgifvaregård i Gagnefs socken till Rågsvedens gästgifvaregård i Äppelbo socken omläggning, så att backar och bergshöjder må 318 Motioner i Bonde-Ståndet !8b'5.
N:o 222. kunna undvikas och forslingen af från de nedre och bättre lottade socknarne erforderliga föx-nödenheter inåtte blifva i möjligaste måtto högst behöfligt lättad.
Plan och kostnadsförslag i detta hänseende är af Herr Löjtnanten A. G. Svedelius uppgjordt, och deraf är ådagalagdt att för omläggandet af samma väg, utgörande 8^ mil, erfordras en summa af 64,927 R:dr 61 öre, af hvilken summa socknarne äskat ett anslag, utan återbetalningsskyldighet, motsvarande tvåtredjedelar, eller 43,300 R:dr, hvilket belopp Konungens Befallningshafvande i länet samt Styrelsen för Väg- och Vattenbyggnader jemväl tillstyrkt måtte beviljas, hvaremot socknarne ville förbinda sig att tillskjuta återstoden; och då denna vägförbättring icke kan utan nämnda anslag åstadkommas, anhåller jag vördsamt, att nämnda |:delar, utgörande 43,300 K:dr Runt, måtte för detta ändamål af befintliga medel af Rikets Ständer beviljas.
Bevekande skälen för detta anslag ligga i öppen dag för hvar och en, sorn har sig bekant lokala förhållandena och den ekonomiska ställningen inom Westerdalarne.
Hvad de förra beträffar, så äro de uti Herr Löjtnant Svedelii vägförbättringsplan gjorda åskådliga.
Den ekonomiska ställningen åter är temligen känd i landet, hvad de nordligast belägna socknarne beträffar, till hvilka gåfvomedel, i anledning af ofta på hvarandra följande missvextår, blifvit insamlade för att lindra hungersnöden.
Det är tydligt att spanmåls och andra förnödenheters forsling öfver så oländiga marker skall mycket fördyras.
Biförtjenster, som endast är skogseffekter, äro nu allaredan i det närmaste tilländagångna.
Westerdalarne, jemte dit angränsande till Österdalarne hörande Gagnefs socken, innesluta en befolkning af 31,000 innevånare.
Under sådana förhållanden måste Westerdalarnes innebyggare snart uteslutande rigta sin håg och omtanka åt tillgodogörandet af sina många och stora myrar, och ett oeftergifligt vilkor derför äro lättade kommunikationer.
Eljas Per Olsson, från Stora Kopparbergs län.
Motioner i Bonde- Ståndet 1865.
N-.o '223. 319 N o 223.
Af Leonard Johan Fahlander från Westerbottens län, om inrättande af förmyndarekammare i hvarje kommun eller tingslag m. m.
Maj:ts nådiga Förordning af den 24 September 1861, angående tillsyn å förmyndares förvaltning af omyndiges egendom, föreskrifver uti dess 4 §, att “förmyndare skall för hvart år afsluta räkning öfver allt det han har om händer, med uppgift af den säkerhet, hvaremot den omyndiges reda penningar utsatte äro och ingifve vid början af följande år den räkning jemte ett utdrag derur, innehållande summarisk uppgift af de omyndiges behållning så i fast som lös egendom, till gode männen eller socknenämnden“, och uti 5 §: “anse gode männen eller socknenämnden nödigt att förmyndare lemnar inteckning eller annan säkerhet för de medel, som hos honom innestå, anmäle det ock för Rätten; och förordne derom Rätten, efter förmyndarens hörande, såsom nödigt och skäligt pröfvas“.
Afven om förmyndarne nöjaktigt förvaltat den omyndiges egendom, deröfver fört ordentlig redovisningsräkning samt visat sig innehafva fullgiltig säkerhet uti inteckningar och borgensförbindelser, motsvarande myndlingens tillgodohafvande, anser jag den omyndiges ställning det oaktadt ej vara fullt betryggad, så länge förmyndaren är berättigad att sjelf hafva dessa säkerhetshandlingar om händer, emedan det kan inträffa, att en förmyndare för sig finner fördelaktigare att förvandla dessa säkerhetshandlingar till penningar och låta dem inflyta uti sin handels- eller fabriksrörelse, och möjligen af en eller annan oförutsedd händelse sjelf kommer på obestånd och derigenom bringar den måhända väl och kanske rikligt bergade myndlingen till tiggare, hvarefter det blir kommunens eller fattigvårdens skyldighet att taga den olycklige om händer.
Något vidare ordande härom anser jag öfverflödigt, emedan hvar och en lätteligen inser, att, sedan den tysta förmånsrätten upphört, det är af största vigt att någon motsvarig säkerhet beredes den omyndige.
Med stöd af hvad jag här ofvan anfört, vågar jag föreslå: att en förmyndarekammare, som utgöres af tre eller flera af kommunalnämndens ledamöter och hvaraf minst två äro skrifkunnige, inom hvarje kommun eller tingslag inrättas; dessa ledamöter skulle hafva sig ålagdt att under gemensam ansvarsskyldighet förvalta alla inom kommunen eller tingslaget förefallande förmynderskap och deröfver årligen afsluta redovisningsräkning, tydligen utvisande hvarje myndlings tillgodohafvande så i fast som lös egendom ; hvilken räkning, jemte uppgift af den säkerhet, hvaremot den omyndiges reda penningar utsatta äro, i början af nästföljande 320 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 224. år föreläggas af kommunen utsedda revisorer till granskning.
Vilja flera kommuner förena sig om en kammare, bör det vara dem obetaget.
Stockholm den 14 November 1865. L. J. Fahlander, från Westerbottens län. N o 224.
Af Leonard Johan Fahlander från Westerbottens län, angående förhöjning af de uti §§ 22 och 25 af Kongl. Förordningen om landsting den 24 Mars 1862 stadgade böter.
Maj:ts nådiga förordning af den 21 Mars 1862 om landsting föreskrifver uti dess 22 och 23 §§ att landstingsman eller suppleant, som utan anmäldt, af landstinget godkändt, förhinder uteblifver, skall till landstingskassan böta 2 Riksdaler för hvarje dag han är frånvarande och dubbelt så mycket om landstinget måste i anseende till de närvarandes fåtalighet inställas eller upplösas.
Då en landstingsman ej åtnjuter annan ersättning än skjuts för tvänne hästar och följaktligen under den tid landstinget pågår ej allenast försummar en för sig måhända dyrbar tid, utan äfven af egna medel nödsakas betala hyra och andra dermed förenade kostnader, är helt naturligt, att mången landstingsman, som ej är intresserad af uppdraget, heldre stadnar hemma för att sköta sina egna vinstgifvande affärer och betalar bötesbeloppet, 2 R:dr om dagen, till landstingskassan, än att resa in till residensstaden och offra mångdubbelt större summor.
Följden deraf kan dock blifva ganska menlig för landstingskassan, om det inträffar att så många representanter äro frånvarande att landstinget måste, i anseende till de närvarandes fåtalighet, inställas eller upplösas, enär skjutsersättning till de närvarande äfven i det fallet måste från kassan utgå — många andra olägenheter kunna äfven deraf blifva en följd.
Med stöd af hvad jag här ofvan anfört, är det som jag vågar föreslå: att landstingsman eller suppleant, som utan anmäldt, af landstinget godkändt, förhinder uteblifver, skall till landstingskassan böta för hvarje dag han är frånvarande Fem R:dr Riksmynt och dubbelt så mycket, om landstinget måste i anseende till de närvarandes fåtalighet inställas eller upplösas.
Stockholm den 14 November 1865. L. J. Fahlander, från Westerbottens län.
N:o 225. 321 N o 995.
Af Per Nilsson från Christianstads län, om upphäfvande af stadganderia, angående lagfart med köp af jord på landet.
Sedan rättigheten till börd af jord å landet numera upphört, synes stadgandet i 4 kapitlet 1 § Jorda-Balken att köpare skall jorden offentliga uppbjuda låta på try allmänna häradsting och häradshöfding gifva fastebref derå, vore utan något egentligt ändamål, men kostnaderna för bevisen om uppbuden samt lösen för fastebrefvet och stämpladt papper till detsamma äro icke obetydliga och drabba isynnerhet de mindre hemmansdelarne och jordlägenheterna, hvilka oftast ombyta egare.
Eganderätten till hemman eller lägenheter grundar sig på köpebref och den offentlighet, som deråt kan behöfva gifvas, må väl anses vara tillräckligen fullgjord då handlingen företes vid häradsrätten och i dess protokoll intages, ifrån hvilken tid skyldighet att hembjuda ränte-egare frälseskattehemman kan beräknas, så länge denna skyldighet anses böra i lagen qvarstå.
På grund af dessa förhållanden vågar jag vördsamt föreslå, att stadgandena i ofvan åberopade lagrum och dit hörande förordningar angående lagfart med köp af jord å landet måtte upphäfvas och den föreskrift i stället meddelas, att köparen skall vara skyldig inom viss tid efter det köpet slutadt blef inför Rätten i det härad, der jorden ligger, visa sitt köpebref och deröfver taga bevis genom protokollsutdrag.
Prot. 1865 §• 1866. 11 Sami. 4 Afd. 41 322 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
Af Ludvig Norrby från Gotlands län, om indragning af de pä Gotland indelta två båtsmanskompanier, m. m.
Vid sistlidne riksdag blefvo åtskilliga motioner inom detta Stånd väckta med yrkande om indragning af en del af de roterade båtsmännen, emot erläggande af vakansafgift från rotarne.
Denna åsigt blef af då församlade Ständer gillad och skrifvelse till Kongl. Maj:t i ämnet afgifven, och ändamålet att, genom den erhållna vakansafgiften anskaffa och underhålla en värfvad och mera ändamåls enlig trupp för flottans behof skulle derigenom vinnas.
Att Gotland är en provins, som i och för försvarsväsendet får vidkännas stora uppoffringar, i anseende till den allmänna värnepligten allt ifrån det adertonde till och med det femtionde året för öns hela manliga befolkning, är en känd och obestridlig sanning.
Och då båtsmansroteringen är en inrättning som numera oomtvistadt icke uppfyller sitt åsyftade ändamål, uemligen erhållande af ändamålsenligt manskap för flottans behof; alltså vågar jag härmed vördsammast föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer ville besluta, att de inom Gotland för närvarande indelta tvänne båtsmanskompanier indragas, emot det att rotehållarne derstädes till Staten årligen erlägga en vakansafgift, motsvarande det skäliga belopp, i ett för allt, hvartill underhållet af nämnda tvänne kompanier uppgår samt fördeladt på samtlige roteringsskyldige, i den mån bidrag på en hvar ankommer.
Ludvig Norrby, från Gotlands län.
I ofvanstående motion instämmer: P. Larsson, från Gotlands län.
Motioner i Bonde-Ståndet 1863.
N:o '227. 32o Af Carl Casper Nettelbladt från Stockholms län, om anslag till en brobyggnad Öfver det s. k.
Skällnorasundet af sjön Norrviken inom nämnda län.
Då vid en jernvägsanläggning man icke allenast afser den nytta, af hvilken en ort kommer i åtnjutande genom lättade kommunikationer, utan äfven den största möjliga inkomst af den blifvande jernvägen dervid tages i betraktande, så har man väl skäl att hoppas, att också Staten genom någon penningeuppoÄring hör sådant gemensamt godt ändamål befordra, der sådant låter sig göra; och af sådan anledning får jag vördsamt anmäla, att genom en brobyggnad öfver det s. k.
Skällnorasundet af sjön Norrviken inom Stockholms län, de folkrika socknarne Tåby, Fresta och Wallentuna m. A., skulle komma att sammanbindas med det vester derom liggande Bolstanäslandet, vid hvilket sednare ställe häradsväg vidtager och förer till den J:dels mil derifrån belägna Rotebro station.
Förutom att denna bro skulle befordra en ökad traAkinkomst för den nu under byggnad varande Stockholm—Upsala-banan, skulle den äfven för de i vester om denna bro belägna socknar Spånga, Järfälla, Sollentuna och Ed, medföra ganska stora fördelar, genom lättade kommunikationer med de å andra sidan anlagda större qvarnverk, hvilka ega ej mindre än 10 par stenar, då deremot sistnämnda socknar, icke ega något vattenfall, der qvarnar kunna anläggas.
Denna bro skulle således, jemte den nytta den för de omnämnda många socknarne kommer att medföra, ovilkorligen medföra en ökad traAkinkomst för nu bär ofvannämnda anlagda jernväg.
Alltså vågar jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer för denna brobyggnad ville bevilja ett statsanslag, motsvarande |:delar af omkostnadssumman, då, som vilkor för denna del, kommunerna åtaga sig |:dol af det hela.
Och anhåller jag att, så fort ske kan, få till Stats-Utskottet inlemna fullständiga ritningar och kostnadsförslag, som i dessa dagar komma att underställas Kongl. Styrelsen öfver Väg- och Vattenbyggnader; med afsigt att vinna dess utlåtande öfver förslaget.