Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
"Emot de sammansatta Utskottens beslut i åtskilliga omständigheter, får jag afgifva min reservation.” ”Jag har utgått ifrån den synpunkt, att bränvinet borde fördyraspå det att consumtionen af denna i både fysiskt och moraliskt hänseende förderfliga vara måtte minskas; äfvensom alt, genom en högre beskattning å denna industrigren, bereda Staten högre inkomster.” ”Jag hade önskat, att på den principenligaste väg komma till detta mål, eller kunna utrota den högst skadliga husbehofsbränningen genom fabrikerna och en hög beskattning å de senare.
Men på denna väg förutsåg jag ett oöfvervinneligt hinder uti en tätt sluten eolonn af det Hedervärda Bonde-Ståndets Ledamöter, hvilkas medgifvande till en dylik ärendets T evilina och Oecon.-Utsk.
Betänkande N.o 3. 23 behandling Icke kunde erhållas, och af både politiska och billighetsskäl, måste således en annan väg väljas, deruppå åtminstone till en del det önskade målet kunde hinnas.”
"Jag har således, för att förekomma en alltför stor production af bränvin, medgifvit bränvins-bränningen såsom ett monopolium för jordbruket ; jag har, för att minska produclionen, lemnat min röst för konstapparaternas aflysande, m. m. i samma interesse.” ”Men å andra sidan har jag ej utan förundran funnit, att sedan dessa begifvanden skett åt husbehofsbränningen, så sökte dess försvarare undvika alla eoncessioner åt dem, hvars ändamål varit någonting helt annat, än att skydda husbehofspannorna.” ”Uppå dessa i yttersta korthet angifna grunder reserverade och reserverar jag mig emot Utskottens tillstyrkande i nedannämndejpunkter
Jag anser rättigheten lill bränvinsbränning icke böra åtfölja jord af lägre värde än 5oo R:dr.
Det nu befintliga Stadgandet leder dertill, att bränvin kommer att tillverkas i hvar stuga, hvarigenom det onda fortfar alt sprida sig på ett fruktansvärdt sätt ibland de torftigare classerna medborgare.
Vid io:de punkten.
Lika med afdelningens tillstyrkande har jag ansett ett Egendomsvärde af 3o,ooo R:dr B:co böra erfordras för begagnandet af qo kannors panna, genom mäsk värmaren till kanneryrnden progressivt ökad till 45,ooo R:dr och derutöfver.
”Ett alltför lågt egendomsvärde förgo kannorspaanor befordrar nemligen produclionen i alltför stor scala.”
Vid n:te punkten.
Bränningstiden tror jag böra inskränkas till fern månader, eller ifrån den i December till den sista April.
Vid tnité punkten.
Jag har trott beskattningen böra blifva 8 sk.
B:co för hvarje tillverkad kanna, beräknadt efter möjligheten af tillverkningens rjvantitet med de olika slagen pannor, enligt en af sakkunnige personer uppgjord allmän tariff under den tid, för hvilken anmälan till bränning sker, samt med skyldighet för den, som anmäler sig, att för hvarje månad förskottsvis betala skatten.
”De välgörande resultaten häraf blefve sannolikt; i:o
Att mången jordbrukare, sorn nu mindre afser förlusten på sjelfva bränningen, genom åtgång af säd, potäter och bränsle till högre värde, än den deraf uppkomne product af bränvin, och som ieke tänker uppå att betala sin skatt mer än en gång om året, sedan bränvinet är förtärdt, då sådant till något betydligare belopp skedde på förhand, skulle ?4 Sevillu.* och Oecon.-Utsk.
Betänkande N:o 3. noga besinna sig, och beräkna sin förlust på denna rörelse, hvarigenom den komme alt inskränkas och slutligen öfvergå till en inskränkt näringsgren i naturlig väg. 2:0 Alt
Statsintraderna ifrån denna titel derigenom komme alt betydligen ökas, hvilket åter lemnade medel öfriga till att på samma gång bilda en stark kustbevakning emot oloflig införsel af så väl bränvin, sorn andra varor, och göra början till ett seglande Sjöförsvar och årliga öfningar för vår flotta.
Vid i5:de punkten.
Jag anser icke bränvinsbrännings-rälligheten böra kunna öfverlåtas på annan person.
Detta är principvidrigt i den rigtning Utskotten framgått, och måste nödvändigt leda till missbruk.” 6:0 af Herr Stedt.
”Emot de sammansatte Höglofl.
Bevilluingsoch Oeconomie-Utskotlens Betänkande, angående förslag till ny brän» vinsbrännings-förordning, får jag, i anseende till min tillärnade afresa härifrån på någon tid, som sätter mig utur tillfälle att inom Ståndet yttra mina åsigter, härmed vördsamt anföra min reservation , hvilken jag ödmjukast anhåller, må få till Riks-Stånden medfölja Betänkandet i ämnet.” ”Det lärer icke vara Rikets Höglofl.
Ständer obekant, att uppmärksamheten inom hela landet är serdeles fästad på utgången af Rikets Ständers åtgärder, i afseende på brän vinsbränningen, och uti landsorterne har icke otydligen låtit sig märka ett välgrundadt missnöje med den, till för stor utsträckning, drifna brän vinsbränningen, lill skada för hela nationens moralité och isynnerhet till mehn för den inuti provincerne boende skattdragande jordbrukaren.
— Det tillhör hvarje Representant, att söka medverka lill en billig jemkning i denna hushållningsgren, med fästadt afseende derpå, att hvad som i öfrigt kan vara Stats-oeconomiskt rigtigt och som i andra mera befolkade länder, der tätheten med större städer befordrar afsättningen på bränvin, lika beqväm för alla tillverkare, icke är i tillämpningen användbart i vårt kära Fädernesland, der localförhållandens olikhet verka ända derhän, att hvad som kan vara nyttigt för ena provincen, icke är gagneligt för den andra; — en medelväg bör således sökas, hvilken ej, som nu, på sätt bränvinsbränningsrättigheten utöfvas, närmar sig till någon dedicerad monopolicerad avantage för dem, hvilka hafva sitt jordbruk nära intill deras för denna vara enda afsättningsort Stockholm, och således icke få vidkännas de kostnader af förlag, magasinering, kärl, leccage, transporter och provisioner, som tungt drabbar den i aflägsnare landsorten boende jordbrukaren Bevilln - och Oecon.-Uisk.
Betänkande N:o 3. s5 oell hvars verkningar, utan djupt betänkande, lära kunna fattas, och hvilka, i händelse icke en lämplig bränvinsförfattning nu stiftas, skall medföra högst betäuklige följder för den inne i landet, förut nog mycket betryckte, skattdragande landtmannen.
— En sådan medelväg, hvilken jag åsyftar, så väl i denna, som i andra näringsgrenar, synes omöjligen. kunna vinnas, om de sammansatte Utskottens förslag skulle antagas.
Eliuru jag uti vissa delar instämmer i Utskottens beslut, så är det likväl i flere, som jag nödgas alldeles bestrida antagandet af de i betänkandet uppgifna förslag, och utbeder mig Rikets Höglofl.
Ständers tillstånd, alt få med mina anmärkningar följa samma ordning, som i berörde Betänkande är vidtagen, äfvensom antyda, hvad jag deraf för mine åsigler, dels gillar, dels' bestrider.
Utskotten anse branvinsbräningen såsom en jordbruket förmonlig tillhörighet.
— Häruti instämmer jag, NB, då jag med bränvinsbianning menar en måttligt stor tillverkning och icke den öfverdrifna fabriksinrättningen.
Med den måttliga bränvinsbränningen alser jag då en jordbrukare kan, på sin egendom, till bränvin förädla en del, och må hända större delen, af den spanmål och potatoes, han icke behöfver till ladugården, till sitt hushåll och de arbetare, som för egendomens skötsel och häfd erfordras; men då tillverkningen utsträckes så långt, att man måste köpa rudimaterier, och således ingå uti förlagsrörelse, skall det blifva en skadlig fabriksi örelse, sorn tillskapar en vara, hvilken är, i myckenhet, onyttig för nationen och bör derföre förminskas; och hemlar jag för denna lära än mera stöd deraf, att bränvinstillverkningen, i fabriksmässighet, icke kan betraktas
Iida med andra nyttiga näringar, helst dagliga erfarenheten visar, att missbruket af bränvinet lemnar bedröfliga följder, och den öfverflödiga tillgången af denna vara undergräfver alla gagneliga fabriker; och då nationen icke otydligt, ifrån alla håll, låtit förstå dess önskningar vara, alt tillverkningen må minskas, samt Kongl.
Majrt sjelf Nådigt föreslagit, alt inskränkning deri bör ske; så tvekar jag ej, att anse det vara förenligt med landets fördel, att bränvins-bränningen lämpIigL bör inskränkas, dock icke längre, än det befordrar någon förmon för jordbruket.—
När man på sådant sätt måttligt inskränker denna tillverkning, och i följd deraf använder ganska måttligt af drank åt sina kreatur, så har jag, och mängden med mig. en långvarig erfarenhet af, att dranken är nyttig och synnerligast potatoesdranken, och att man med den i måltBih. till R- St.
Fröt. 1834■ 5 Sami. a Afd. 4 3:dje Häftet. 26 B evilla- och O eton. lig scala kan uppfodra en mängd grofloder som icke annars kan för ladugården användas, Och hvaraf följer en ökad gödningstillgång, samt alt egendomarne ovilkorligen, genom della medels rigtiga oell måttliga användande, fortare nå målet af större production, och flere kreaturs framfödande, än bran vins-bränningen förutan, och äfven, att det skattdragande folket kan få en styfver i sin cassa, hvartill medel vissa årstider är svårt att finna, men lill hvilken åtgärd bränvinet oftare, än andra Landtmannaproducter, lemnar utvägar.
— Jag har ock, under de 29 år, jag som jordbrukare pracliserat i flere Rikets provincer, nästan aldrig liört någon, som icke instämt deruti, alt en förnuftig och ej öfverdrifven bränvinsbränning är för jordbruket nyttig.
— Någre Ledamöter af Utskotten hafva likväl uttryckt sin mening vara, alt bränvinsbränningen vore för jordbruket skadlig och obehöflig.
— Att jag icke kan möjligen utfundera någon slags orsak härtill, det må jag erkänna, och tillstyrker sålunda bifall till denna del af Betänkandet.
— Äfven delar jag den åsigten, att, genom en minskad tillverkning och högre skatt, bränvinet hör fördyras, för alt derigenom bereda ett mindre förtärande af denna skadliga vara; men det sätt, hvarpå Högloft.
Utskotten i sitt Betänkande tillämpat desse ideer, är visserligen icke, i de fleste delar, förenligt med min längre erfarenhet och mine derpå grundade åsigter.
— Jag anser, att något minimi-värde borde åsältas den jord, som skulle hafva rättighet att bränna, till exempel 200 eller minst i5o R:dr, ty den, hvars jord är mindre värd, har visserligen icke spanmål eller potatoes mer, än sorn behöfves till dess hushåll och ladugård, och tror jag denne klokare hushålla, alt köpa sitt bränvinshehof, än alt uppbränna sin säd och potatoes, samt sedan fram på våren och sommaren blifva nödsakad upphandla samma förnödenheter till hushållets bergning, då oftast händer, att pen öinge ti llgången är ganska knapp; men om, efter hvad någre Ledamöter påstått, h e mm a nsk ly fnin gen skulle vara så långt utsträckt i vissa orter, att en del verkligen besulne jordbrukare, i händelse ett sådant minimivärde stadgades, icke finge begagna den jorden åtföljande bränvinshrännings-rättigheten, torde i dessa fall undantag böra ega rum.” "Höglofl.
Utskotten vilja afskaffa all konstredskap, och till begagnande endast tillåta den enkla, med mäskvärmare i vissa fall.
Detta är alldeles för långt uti ytterligheter på ena sidan.
— Jag anser det vara orimligt, att ens önska lå radicala förändringar på en gång, ifrån ena ytterligheten till den andra, och skulle detta, i min tanka, origliga och okloka stadgande införas, så kan följden blifva, (jag säger likväl icke, Ecvilln.- och Occon.-Utsk. Betänkande N.o 3. 27 att så allestädes b!ifver) att all bränning med större pannor måste upphöra, men alla små pannorne komma att florera, och den ringare jordegaren, i stället för jordbrukare, blir en bränvinsfabrikant, och rigtar liela sin uppmärksamhet ditåt, då den, för drinkandet fallne, skulle få ett vidt fält för sin passion, helst han af den lockande, jemt inträffande, vinsten, kunde underhålla ett beständigt rus, och detta slutades icke förr, än hela famillen blefve offer för bränvinets öfverflödiga tillgång inom huset, och man hade just understödt och framtvingat hvad man ville motverka, som var fylleriet.” ”Såsom en medelmåtta, och på de allmänna principer, som jag förut här har uppfattat lill jordbrukets gagn, lill fylleriets hämmande till nytta för hela landet, kan jag icke erkänna någre förmoner, lutande, hvarken åt ena eller andra sidan, hvarföre jag å nyo vördsamt anhåller att med den åter-remiss af Betänkandet, som jag lika vördsamt påyrkar, Utskotten måtte antaga: att, jemte mäsk värmaren, en liten enkel förändring i konstredskapen må till vägabringas, så att endast en sådan apparat, hvaruti ångorna i ett enda rum kunna omkokas och rectifieras, må varda tillåten, emot lämplig skatt, och jag tror mig kunna bevisa hvarje bränvinsbrännare, att denna invention är nyttig så val för de större, sorn. ända ner till lyftpannorna, och hvilka enkla klarnings-apparater, äfven nu begagnas af mångfalldige ibland allmogen.
— Med en sådan apparat kan ett ganska tillräckligt qvantum bränvin med en go kannors panna, tillverkas, till och med 12,000 kannor på 6 månader; och det bör vara nog och maximum.
— Nyttan af denna projecterade apparat har blifvit erkänd af skicklige jordbrukare ifrån flere provincer, och hvilka icke ensamt genom theorier, utan ock genom långvarig erfarenhet äro öfvertygade, alt denna redskap är en passande medelväg till allas nytta.
— Delta är en billig öfvergång och som medförer belåtenhet.
—Denna belåtenhet visar sig för den större egendomsinnehafvaren derigenom, att hans revenue af handteringen blir lika stor, ty ett mindre qvantum bränvin, med högre pris, lemnar lika stor summa i penningar, hans ladugård blir förbättrad och mera inkomstgifvande, -fttom det, att han har endel spanmål och potatoes i behåll, att till andra nyttiga ting användas, och för den mindre bränvinsbrännaren, så, om lian inrättar denna enkla och högst litet kostsamma redskap jag föreslagit, och hvilken redan mycket begagnas, kan lian äfven njuta samma fördelar och erhålla lika mycket bränvin per Lispund säd och Tunna potatoes, som genom större pannor.
— Man må ej låta irra sig af dem, som påstå, att med 28 Bevilln.- och Occon.-Utsk. Betänkande N.o 3. små pannorna icke kan erhållas lika mycket bränvin af Lispundet, sorn med de större, — derföre att deras egare vanligen äro mindre skicklige att bränna.
— Såsom resultat af nyssnämnde minskade tillverkning, skulle alla bränvinsbrännare och hela nationen få erfara, att supandet blefve mindre, ty den säd som icke brännes kan ej supas upp etc., och jag tror med alldeles fullkomlig visshet, att, om alla Sveriges jordbrukare finge serskildt yttra sitt omdöme, skulle åtminstone g o ibland ioo:de gilla det af mig nu föreslagne, och endast de, som drifva den stränga statsoeconomiska theoretiska principen, utan att besinna de hinder, som i vårt land gör dessa satsers användande olämplige, ogilla detsamma.
Jag är så mycket säkrare derpå, som jag i fyra provincer, der jag haft egendom, beständigt hört önskas, under loppet af mångå år, att desse billige ideer kunde göras gällande, och att man må undvika beständigt öfverrumplas ifrån Riksdag till Riksdag, med omstörtningar ifrån ena ytterligheten till den andra.
— Jag har således tillstyrkt, på alla dessa skäl, och skall kunna uppgifva ännu flere, att afskaffa de så kallade egentliga konstbrännerierne, med hvilka den aldra största tillverkningen åstadkommes, och att endast panna, hatt, mäskvärmare och en sådan af mig nu föreslagen helt enkel, icke kostsam och lätt skötbar, klarnings-apparat, må varda tillåten, — hvarvid torde komma i betraktande, att denna apparat, till hvars enahanda beskaffenhet, alla nu varande konst-apparater kunna, utan ringaste kostnad, förändras, kan vara af hvad form som helst.
— Jag får äfven förklara, att om någon tviflan derpå, att redskapen kan härtill förändras, åtager jag mig, att leda det i bevis, helst härtill ej erfordras mer, än att borttaga de flere rum, eller så kallade tallrickar, hvaruti ångorna mer än en gång omkokas; — för öfrigt kunna pannor, mäskvärmare, rör och kylfat, i deras fordna skick oförändrade bibehållas.’ ”Högloft.
Utskottens förslag, alt pannan bör vara sex tum hög, och pannans öppning på bröstet, hvaruti hatten sättes, icke större än hälften af pari nebotlens diameter, gillar jag lill alla delar, såsom af erfarenheten bestyrkt vara rigtigt, och det bästa att förekomma underslef; — dock böra pannorna få vara väl djupare, men aldrig mindre än sex tum;—. hvarföre jag tillstyrker delta förslag.” ”Högloft.
Utskotten hafva yttrat, att ifyllningslucka ej må finnas, då icke mäskvärmare begagnas.
— Delta anser jag så mycket mera origtigt, som det blott ökar ett onödigt besvär för brön vins-tillverkaren derigenom, att hatten måste tagas af hvar gång pannan ifylles, hvarigenom Bevilln.- och Oecon.-Vtsk.
Betänkande N.o 3. mera smetningsdeg åtgår.
Genom en lucka, på bröstet anbragt, fordras mindre häraf i samma mon, som den är mindre i peripherien än hattens mynning.
Dessutom är halten tung och het, svårare att handtera, och något missbruk kan omöjligen ske med luckans applicerande på pannans bröst, men väl om den tillåtes på hatten, hvilket senare bör vara förbjudet. -—
Man märke noga, att då ingen mäsk värmare nyttjas, det ej blir möjligt, att, genom luckan på pannans bröst, verkställa någon olaglig ifyllning, ty denna lucka sitter ju lägre än pannans hals, hvaruti hatten sättes,-1— och att således, om begagnandet af lucka på bröstet skulle förbjudas, följde deraf endast ett onödigt försvårande af tillverkningen.
Den som känner förhållandena härmed, lärer otvifvelaktig^ intyga sanningen häraf.” ”Att halsen på pannans öppning icke må vara mer, än tre rum , har jag tillstyrkt, men att hattens rymd skulle få utgöra två tredjedelar af pannans, bestrider jag, emedan det är alldeles tillräckligt för afverkningen, att den är hälften emot pannans rymd, och ju mindre den är, dess mindre leder den lill missbruk.
— Deremot har jag tillstyrkt, att murningen aldrig får gå högre upp än till halfva halsen på pannan, men alt mäta pannan ända till och med halsen, är så mycket mera orimligt, som det blefve ogörligt, att me4 en redskap, sådan som den nu beskrifne, kunna bränna med fullare panna, än tiU öfra kanten af pannans stomme, så vida man icke vill bränna med förlust.
Jag tillstyrker såled-es, att pannorna mätas till halsens början, med afdrag af det i nu gällande författningar bestämda kokrum, äfven oberäknadt, hvad sorn inrymmes uti urtappnings-rörel; ty hvarföre skall man ålägg as betala för det kannerum man icke ulan förlust kan begagna; — man bör åsyfta att förekomma missbruken, men icke betunga det lofliga och rigtiga,” ”Jag har äfven tillstyrkt, att mäskvärmaren icke må öfverstiga mer än femtedelen af pannans rymd, och aldrig af eld beröras.” ”Jag har uti mitt, till Ilöglofl.
Utskotten, ifrån Högloft.
Ridderskapet och Adeln, remitterade memorial, begärt ett förtydligande af ordet Bolstad, hvad dermed menas; ty om en by innehåller t. ex. 8 hela hemman, klufna t. ex. uti i mantal, med serskild åbo på hvarje, så vore en sådan by berättigad, att på hvar J begagna en panna af t. ex. i5 kannor, som gör på hela byen 480 kannor.
— Men om det förslag, som Utskotten uppgifvit, skulle antagas, iinge icke på hela bolstaden begagnas mer än 90 kannors pannerymd, hvilket icke kan vara meningen, och hvilket har vållat, enligt nu gällande författningar, mycket bråk och oreda.— Jag anhåller således att detta blir förtydligad t.” 3o Eevilln.- och Oecon.-Ulsk.
"Utskotten hafva föreslagit, atti834års taxeringsvärde å jorden skulle ligga till grund för rättigheten att utöfva bränvins-bränningen.— Jag bestrider detta, och får vördsamt påminna, att, uti de provincer, som hafva ett förmonligt läge, relativt lill nästan enda afsättningsoi ten Stockholm, rgendomsegare uppdrifvit egendomarnes värde, vid taxerängarne, till det allra högsta möjliga, och till den grad, att det ofta är ganska svårt alt få sälja dem till taxerings-värdet.
— Desse egendomar äro ock af ett högre värde, än andre längre ifrån Stockholm belägne, derföre, att alla sträfva efter den beqvämligheten att hafva egendom nära Stockholm.
— Deremot, uti många andra provincer, der egendomar hafva lika god jord, lika areal, producera lika mycket, föda lika många och flera kreatur, men hvilkas läge gör dem icke säljbara till annat än låga pris, icke alls gängse i köp man och man emellan, och i följd deraf mycket lägre taxerade, skulle således på få af dessa egendomar kunnä begagnas de större pnnnorue; och derigenom, som jag har nämnt, hela bränvins-brännings-rättigheten blifva en förmonlig tillhörighet, endast för Stockholms omgifning; hvilken omgifning, i alla afseenden, bar många och stora fördelar af bränvins-tillverkningen, genom en oftare omsättning, icke behöfvande belasta handteringen med förlag, magasinering, leccage, kärl, kostsamma transporter och alla försäljnings-umgälder.
Jag kan således icke tillstyrka annat, än att jordrärdet för bränvins-brännings-rättigheten må bestämmas efter 1835 års blifvande taxerings-värde, hvilket noga bör justeras, ty en del jord måste sättas ned och en del höjas, eller, med ett ord, taxeras efter vissa enahanda grunder, i mon af areal, jordens godhet och öfriga förmoner, — Ett annat förhållande skulle uppväcka ett välgrundadt missnöje hos största delen jordbrukare.” ”Om, som jag hoppas, den egentliga konslredskapeh blir afskafFad, och den af mig nu framställda enkla, men tillräckliga, redskap antages, så är detta redan nog ingripande i första steget på konstbränneriernes bekostnad, och jag tillstyrker, att mäskvärmaren och denna enkla klarningsmachin, såsom ändamålsenliga, och befordrande en måttlig industri, må få, utan nedsättning af pannerymden, utaf alla bränvins-brännare begagnas, samt afslyrker således den af Utskotten föreslagne tredjedels minskning i pannans rymd, då mäskvärmare skulle få nyttjas.
Sex månaders brännings-tid är en medelväg, convenable för alla jordbrukare, och tillstyrkes, tv kortare får den icke vara, om den skall medföra någon nytta för ladugårdarne, vid utfodringen.” "Ändtligen kommer jag till beskattningen, och torde icke behöfva nämna mycket derom, för att ådagalägga oläropligheten af ett sådant en - Sevillu.- och Occon -Vtsk.
Betänkande N.o 3. sidigt beskattnings-sätt, som det nu af Utskotten föreslagna.
•—Jag vill blott citera tvänne exempel: — A, lian må vara ståndsperson eller bonde, eger ett hemman, som är värderadt till 4,000 R:dr, och B eger ett dylikt.
Dessa bägge egare få hvardera begagna en panna örn 45 kannor, tillsammans 90 kannor;— C har ett hemman, värderadt lill 1 5,000 R:dr, för hvilket värde han får begagna en 90 kannors panna;— deraf blir en gifven sak, att om A, B och C sköta sina brännerier lika väl; så kunna A och B på samma lid tillverka lika mycket bränvin tillsammans, som C med sin 90 kannors panna; men desse två förstnämnde skola skatta tillhopa endast 106 R:dr 42 sk., men C. skall deremot betala 322 R:dr 24 sk., således 2i5 Ridr 32 sk. mera, eller 3 gånger högre beskattning] för lika tillverkning, och ändock behöfva de tvänne mindre tillverkarne icke mer än 7,000, men C. i5,ooo R:drs jordvärde för enahanda afverkningsqvantitet.
— Jag frågar ödmjukast om det är rätt?
—Ännu värre blir jemförelsen, om jag föreställer mig, att tre jordegare, boende rundt omkring mig, som hafva ett jordvärde af 750 R:dr hvardera, för hvilket de få begagna hvar sin panna om 3o kannor, äfven kunna tillverka på samma tid lika mycket bränvin tillhopa, som jag med min 90 kannors panna, och dessa tre skatta sammanlagdt 4* R:dr 12 sk., då jag måste erlägga 3aa R:dr 24 sk.; ■— jag frågar vördsammast, om sådant har någon rimlighet för sig?— Betraktar jag nu, alt man behöfver med tre stycken 3o kannors pannor ett jord varde af 2,200 R:dr, för att få rättighet alt bränna lika mycket bränvin, som jag med. min 90 kannors panna, men till hvilken senare rättighet fordras i5,ooo R:drs jord värde, så häpnar jag öfver dylika förslag, såsom alldeles förstörande vissa klasser af jordbrukare.
— Sorn princip för beskattningen af bränvins-bränningen bör man väl hufvudsakligen afse huru mycket man på lika tid kan med ena och andra pannan tillverka, och då, enligt Vetenskaps-Akademiens betänkande, är styrkt, att örn man antager 6 tums djupa pannor som norm för beskattningen, så kan en liten och en stor panna afverkas på lika tid, hvaraf följer, att beskattningen, i principväg, bör ske i förhållande till pannornas storlek.