Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende å det uti samma 27 § vid rubriken inspektörer förekommande stadgande, att den, som vid annans egendom eller landtbruk har när maste tillsyn eller styrelse sig anförtrodd, skall taxeras såsom rättare, då egendomen består af 2 till 4 mantal, och derutöfver såsom inspektor, har be mälde Friherre_, enär ett sednare moment innehölle1, att ”de egare eller in nehafvare af jord, som sjelfva densamma bruka, och således icke hafva hos sig anställde rättare, skola ifrån den för rättare stadgade bevillning vara befriade, ” och vid tillämpningen häraf i de fall, då af egare lill gårdar om 2 mantal och derutöfver rättare eller inspektörer icke uppgifvas, svårighet mött att få utredt, huruvida egarne sjelfve bruka jorden, föreslagit, att, i stället för sagde föreskrifter, ovillkorligen måtte stadgas, att vid hvarje under gemensamt bruk varande egendom om 2 till 4 mantal bevillning skulle påföras såsom för rättare, och vid större egendom såsom för inspektor.
Då, enligt de i allmänhet för bevijlnings utgörande gällande grunder, icke någon bör beskattas för annan befattning eller inkomst deraf, än som ■verkligen eges, och sistberörda moment följaktligen bör vara alldeles öfverflödigt, så och enär de svårigheter, som vid tillämpningen skola uppstått, sy - 22 Bevillnings-Utskottets Betänkande j N:o g. nas hafva från innehållet af sagda moment, hvilket tillkom först genom 1835 års bevillningsförordning, härflulit, hemställer Utskottet, att detsamma må ur författningen uteslutas.
Åf Anders Andersson från Skaraborgs län är i väckt motion yrkadt, att vid rubriken skeppsredare och fartygsegares hvarest stadgas, att desse skola taxeras lika med dem i städerne, samt för alla däckade elier odäckade fartyg af minst fem svåra lästers drägt och derutöfver å 4 sk. banko per läst, måtte tilläggas: ”härifrån dock undantagne sådane, hvilka endast begagnas såsom pråmar att ifrån stränderne vid gård eller bruk, liggande vid sjön, framföra dess behof af egna skogseffekter, såsom ved, timmer, kol m. m.” och att, om missbruk häraf befarades, sådant kunde förekommas genom stadgande af lika ansvar derå, som i 64 § är bestämdt för bristande uppgift till bevillning al fartyg och dess lästetal; men enär det nuvarande ofvanberörda stadgandet icke skäligen synes kunna tillämpas å sådane farkoster, som icke begagnas till annan slags färt, än den i motionen omförmälda, deraf någon inkomst eller behållning icke kan påräknas, anser
Utskottet det föreslagna tillägget icke vara af behofvet påkallad t.
Från den spanmålshandlande på landet ålagda bevillning lika med städernas handlande har undantag blifvit gjordt för jordegare, arrendatorer eller brukare af hemman; men då till spanmålshandel icke synas kunna hänföras de försäljningar eller uppköp af serskilda sädesslag, hvaraf jordbrukare i och för deras Sandtmannahushållning må hafva behof, samt desse å en annan sida icke lära böra befrias från beskattning för den verkliga spanmålshandel, som de, oberoende af ett sådant behof, kunna idka , så hemställes, att berörda i rubriken spanmålshandlande för jordbrukare intagne undantagsstadgande må utgå.
I öfrigt har Utskottet ansett, att, med uteslutande af specifikationerne uti denna 27 § af klasser och afgifter för rubrikerne advokater och sakforarelotsar och lotsdrängar samt trädgårdsmästarej för dessa rubriker hänvisning tilt de dem motsvarande i 14 §, från hvilka de föga afvika, lämpligen må kunna lemnäs. § 28.
Vid 28 § har herr Tham, S.
M-, för det der förekommande stadgandet, att taxeringsmännen ega att för personer, som på landet idka någon borgerlig näring, utsätta afgift efter 2:a artikeln under den fastställda minsta, föreslagit en i viss mån förändrad redaktion, hufvudsakligen åsyftande, att Bevillnings-Utskotlets Betänkande, N.-o p. 23 åt den i sammanhang härmed intagna föreskrift, det en slik åtgärd bör i protokollet antecknas och genom utdrag af taxeringslängden pröfnings-kommittéen underställas, gifva mera bestämdhet, sålunda, att dervid tillika uttryckligen stadgades, det lindringen ej finge tiligodonjulas förr, än densamma blifvit af sistnämnde kommitté godkänd; men då, enligt 128, 129 och 132 §§, debitering af bevillnings-afgifter icke kan ega rum förr, än både taxeringsoch pröfningskommittéerna fulländat sina arbeten, och således icke förr, än ail på den sistnämnda kommittéen beroende granskning af taxeringsmänuens åtgärder egt rum, samt den nuvarande ofvanberörda föreskriften, att serskildt medgifven lindring äfven skall pröfnings-kommittéen serskilt underställas, redan synes innefatta all den bestämdhet, som erfordras, så anser Utskottet någon ändring af paragrafens lydelse i denna del icke behöflig.
Vidare har samma motionär yrkat, att paragrafens sednare moment, angående befrielse från bevillning för landtmät!, som afyttra egne husslöjdalster och andra sådana varor och tillverkningar, med hvilka, enligt Kongl, kungörelsen af den 28 Augusti 1834 jemte flera serskilta författningar, fri handel för landtmän är medgifven, bör utgå.
Utskottet kan väl icke tills yrka, att berörda stadgande, hvilket vid sednaste riksdag i följd af väckta motioner tiiikom, bör uteslutas, men hemställer dock, med anledning af sednast utfärdade handelsordning, och till förekommande af den alltför stora utsträckning i tillämpningen, som af den nuvarande lydelsen må kunna föranledas, att, med bibehållande af den ifrågavarande befrielsen i fråga om afyttrande af husslöjdalster, hvarmed förstås sådane tillverkningar, som icke af dertill serskilt antagna arbetare åstadkommas, skaltfriheten i öfrigt må inskränkas till landtmän, som afyttra egna eller sina grannars landtmannaprodukler. §§ 30 och 76.
Under förmälan, hurusom det skall inträffat, att, vid bevillnings åsättande å sågverk, qvarnar och tegelbruk, 30 och 76 §§ af bevillningsförordningen tolkats olika, så att bevillning efter 2:a artikeln påförts dessa inrättningar antingen både med 2 r:dr för hvart 1,000 r:drs värde och med 5 procent af beräknad inkomst eller ock efter endera af dessa beskattningssält, liar Anders Andersson från Skaraborgs län yrkat, att dessa §§ måtte i berörda hänseende gifva erforderlig tydlighet, och de skattskyldige, sorn blifvit för högt debiterade', förklaras berättigade att återfå, hvad dem sålunda oriktigt påförts. 24 Bevillnings-Utskottets Betänkande, N;o g.
Jemte anmälan, att sistberörda fråga om restitution af för högt erlagda umgälder kommer att serskildt behandlas, får Utskottet, i afseende på motionens förra del, nu anföra, att Utskottet väl funnit innehållet af 30:de paragrafen derutinnan vara tydligt och klart, att der uppräknade inrättningar, hvaribland tegelbruk dock icke förekomma, skola, då de äro skattlagdtt, taxeras efter 2 per mille af värdet, men i annan händelse åter till 5 procent af nästförutgångna årets behållna inkomst, men att, då den allmänna föreskriften i 76 §, att, bland andre, äfven ifrågavarande verk och inrättningar skola efter de för värdering af hemman, bruk och bergverk stadgade grunder uppskattas, möjligen kunnat gifva anledning till den nu öfverklagade dubbel-debiteringen, Utskottet ansett nödigt, att ett till förekommande deraf lämpligt tillägg i berörda 76 § göres. §§ 33, 34 och 35.
Herr Hörnstein har uti sin ofvanberörda motion yrkat, att 33 och 34 §§ angående bevillningsafdrag å ränta af utlånta kapitaler m. m. måtte, såsom innefattande för bevillnings-förordningen främmande ämnen, ur densamma uteslutas, hvartill velat hemtas ökad anledning deraf, att dess stadganden utgjorde ändring i rikets allmänna lag samt derpå grundade rättsförhållande emellan enskilde personer; — att de icke öfverensstämde med fri ränta, som redan vore föreslagen och förordad hos annat Utskott; — samt att de dessutom syntes snart blifva utan all verkan, då räntan folie till 5 procent och derunder; i sammanhang hvarmed motionären föreslagit, att till 35 §, som innehåller, att bevillning bör utgöras utaf alla aktiebolag med flere allmänna inrättningar med fem procent af utdelningen, må tilläggas: ”samt af alla utlånta räntebärande kapitaler med 5 procent af den årliga räntan; hvarifrån dock undantagas sparbanker och fattigkassor med flere dylika inrättningar och fonder samt Rikets Ständers Bank.”
Då berörde af herr Hörnstein väckta fråga om direkt beskattning å kapitaler vid flera riksdagar och sist under den nästförflutna varit föremål för Rikets Ständers öfverläggningar, men, i anseende till de flere olägenheter, som vid tillämpningen ansetts skola uppstå, hvaribland den synes förtjena en serdeles uppmärksamhet, att svårligen skulle kunna undvikas att göra enskildta transaktioner till föremål för offentlighet, hvilket komme att menligt inverka på allmänna krediten, icke funnits kunua till någon åtgärd föranleda, så och då den nuvarande beskattningsgrunden, att nemligen låntagaren, sorn måste Bevillning -Utshollets Betänkande, N.o p. 25 måste anses innehafva kapitalet eller valuta derför, utgjorde den derå belöpande direkta skatt, mot lättighet att lör densamma uttaga godtgörelse af långifvare!! genom afdrag å lantan, alltsedan 1813 utan afbrott och tued endast smärre modifikationer i föreskrifterna varit tillämpad, har Utskottet, som icke funnit bestärnmelserna härom vara i vidsträcktare målto beroende af frågan om fri ränta, an tued hänsigt till ansvarspåföljden, derest afdraget vägras, hvilken påföljd naturligen förfaller, om någon sådan icke kommer att ega ruin för hvad i allmänna lagen förstås med ocker, ansett sig böra afstyrka bifall till herr Hörnsteins angående de ifrågavarande paragraferna gjord* förslag; men då den i slutet af sista momentet utaf 33 § intagna slutföljd, att "hela intresset och tiondedelen af hufvudstolen skol* de fattiga tillfalla,’* när for vägradt bevillningsafdrag ansvar eger rum, icke instämmer med innehållet af 9 kap. 6 § handelsbaden, till hvilken hänvisning angående ansvarspåföljden i förr* delen af momentet lemnäs, och uti hvilken paragraf stadga^, att den, som tager högre ränta äu sex för hundradel om året eller tager ränta på ränta, ”bafve förbrutit hela räntan och bote tiondedelen af hufvud stolen till de fattige,” så hemställer Utskottet, att berörda slutföljd må ut momentet utgå.
Derjemte har Utskottet angående 35 § fått emottaga följande motioner, nemligen af herr Rosenblad, Batt, för utdelning å aktier i kanalbolagen, Höganäs stenkolsverk och andra likartade med Kongl. M*j:ts privilegium försedda bolag för allmänt nyttiga företag, den lindring i bevillningen måtte medgifvas, att, då årliga utdelningen icke öfverstege 3 procent af det tillskjutna aktiekapitalet, bevillningen bör fastställas till lika procent af utdelningen, som denna utgör procent af aktiekapitalet; af herr Hohenhausen, Mikael Silvius, att privatbank-bolagen böra, i likhet med andra bolag, soiu förmögenhet besitta, åläggas en lämplig bevillning till staten, och att deuna bevillning bör ingå till Rikets
Ständers bank för att användas till inköp af silfver; af herr Hammarhjelm , Carl Gustafa att privatbankerna malte beskattas till minst |:delar af deras behållna räntevinst; af doktor Sandberg, att, for den händelse statsverket icke kunde um bära den personlig* skyddsafgiften, hvars utgörande till staten herr doktorn,, på sätt ofvan är omformäldt, föreslagit bör* upphöra, mot det att ett lika belopp kotnme alt lill fattigvården utgå, ersättning deiför måtte beredas genom förhöjning, bland annat, å bevillningen för privatbanker, så att samm* liili. till R.
Prat. 1847 oc^ 1$48> 5 Sami. 1 Afd. 4 Haft. 4 26 Bcvillnings-Utskotlets Betänkande, N.-o g. bevillning hädanefter kommer att utgöras med en procent af tecknings» summan; af herr Kock, att af enskilda banker borde erläggas bevillning efter fern procent af den utdelning, som icke öfverstiger sex för hundradet, men med tjugo procent af hvad derutöfver utdelas, allt beräknadt efter det kontant tillskjutna beloppet af teckningssumman eller grundfonden; dock att ordalydelsen borde blifva sådan, att icke bevillningens utgörande kunde undvikas derigenom, att större eller mindre del af vinsten afsattes till reservfond; af Sven Heurlin från Kronobergs län, att de enskilda bankbolagen böra åläggas att för hvart år, innan utbetalning af delegarnes räntevinst verkställes, till vederbörande uppbördsverk utbetala deras bevillning efter följande grunder, nemligen: då behållna vinsten uppgår till 6 procent af de kontant insatte medlen, fem procent af inkomsten; då vinsten utgör från sex till tolf procent å nämnde insättningar, tio procent af inkomsten; samt då vinsten öfverstiger 12 procent, f:del af det öfverskjutande beloppet, d. v. s. 20 procent deraf; hvarjemte, och sedan en af Jons Jönsson ifrån Christianstads län väckt motion, att privatbanker och hypoteksforeningar borde åläggas en beskattning, motsvarande hälften af deras behållna räntevinst, samt att, för utvidgning af bankens lånerörelse, ytterligare sex lånekontor måtte inrättas, blifvit med de flera yttranden, som deröfver afgifvits, remitterad till Banko-utskottet, men nämnde Utskott samma motion återlemnat, under anmälan likväl, att öfver den del deraf, som afsåge reglering af bankens lånerörelse, Banko-utskottet framdeles, med föranledande af åtskilliga i enahanda syftning dit hänvisade förslag, komme att till Rikets Ständer afgifva utlåtande, den ifrågavarande motionen blifvit till Bevillnings-utskoltet remitterad, tillika med förenämnde öfver densamma afgifna serskilda anföranden, hvarigenom, jemte bestridande af en del ledamöter utaf motionen, i hvad den afsåg förhöjd beskattning å hypoteksforeningar, blifvit yrkudt: af Anders Gunnarsson från Elfsborgs län, att hos Kongl. Maj:t måtta göras underdånig anhållan, att, efter slutet af de för privatbankerna redan beviljade oktrojer, förnyade oktröjer icke må dessa banker medgifvas, eller åtminstone ej utan serskilda förbehåll, nemligen: att ej få utgifva sedlar å lägre valör än 6 r:dr 32 sk.; att de böra till riksbanken årligen betala procent af deras högst utelöpande kreditsedelstock,
samt antingen inom riksbast - Bcvillnings-Utskotlcts Betänkande, N.o g. 27, ken eller i dess granskap hålla vexlingskommissionärer, äfvensom förskaffa sig kreditivrätt i riksbanken; — af Lars Olsson från Stora Kopparbergs län: att förlängd oktroj icke måtte heviljas för någon gammal bank, och icke heller någon ny hank få bildas; samt att de, sorn redan finnas, måtte upphöra, så snart sådant blefve möjligt; att, intill dess det sker, aktieegarnes vinst utöfver sex procent å deras verkliga deponerade kontanta kapital må beläggas med hög bevillning; att, så snart någon privatbank upphört, en filialafdelning af banko-diskonten inrättas i dess ställe, och att räntan vid dessa diskonter bör nedsättas till 4 procent, och | af kapitalet afbetalas en gång om året; samt af Jonas Pettersson från Calmar län, att då, genom 62 mom. af Kongl, kungörelsen dea 1 Augusti 1845, angående bankoverkets styrelse och förvaltning, vore, i fråga om så kallad straffränta för lån ur bankodiskonten, stadgadt, att sådan ränta, nemligen tre procent öfver den i allmänhet bestämda, icke påföres under de första fjorton dagarne efter förfallotiden, derest lånet under dessa fjorton dagar varder inbetaldt eller omsatt, samt, äfven om liqvid uteblifver, upphör att beräknas tre månader efter förfallodagen, eller, i händelse låntagaren dessförinnan råkar i konkurs-tillstånd, å den dag, då konkursen anses börjad, men privatbankerna, hvilka icke syntes i detta hänseende böra gynnas med större förmåner än dem, som åtnjutas af bankodiskonten, likväl uppbure öfverränla ända från förfallo- till betalningsdagen, Rikets Ständer måtte uttala den åsigt, att berörda för beräkning af straffränta å diskontlån medgifna lindring borde blifva gällande äfven för privatbanks-lån, så att det härutinnan anmärkta missförhållandet måtte för den återstående tiden af dessa inrättningars tillvaro varda afhjelpt.
Beträffande först frågan om förändrad grund för bevillning å utdelning på aktier i kanalbolagen, Höganäs stenkolsverk, med flera dylika inrättningar, sålunda, att bevillnings-afgiflen blefve ställd i samma förhållande till utdelningen, som det, hvari denna befunne sig lill aktie-kapitalet; så enär, enligt de för bevillnings utgörande i allmänhet gällande grunder, beloppet af afgiftsprocenlen icke är beroende af den mer eller mindre lönande egenskapen af den näring, rörelse eller företag, som skall beskattas, och då det i öfrigt må antagas, att, bland de nuvarande egarne till aktier i de ifrågavarande inrättningarna, de äro ytterst få, hvilkas aktier stå dem högre än till deras verkliga mot afkastningen svarande värde, finner Utskottet sig sakna anledning att å berörde af herr Rosenblad gjorda framställning tillstyrka bifall. 28 Ecvil/nings-UtskoUets Betänkande , N.o Q. Jemte anmälan, att hvad, som blifvit föreslaget så väl i herr von Hohenhausens motion, att bevillningen af de enskilda bankerna borde ingå lill Mikels
Ständers bank för att användas till inköp af silfver, som i de yttranden, hvilka blifvit afgifna i anledning af Jöns Jönssons förenämnda motion, nemligen att underdånig anhållan måtte göras, att uya oktrojer icke må hvarken for de nuvarande privatbankerna eller för några nya beviljas; att dessa banker icke böra få uigifva sedlar å lägre valör än 6 r:dr 32 sk., att de skola till riksbanken uigifva viss procent af deras kreditsedelstock; och j dess grannskap hålla vexlingskontor; samt att de icke måtte ega uppbära straffränta under längre tid eller andra vilkor än riksdiskonten, kommer att samfäldt med annat Utskott behandlas, har Utskottet, som förmodar, att hvad uti ett bland nyssnämnda yttranden jemväl blifvit hemstäldt derom, att, i den mån privatbankerna upphöra, filialafdelningar af bankodiskonten böra i stället inrättas, att mot 4 procents ränta och | årlig afbetalning meddela lån, kommer att ingå i det utlåtande, Banko-utskottet, på sätt ofvan är nämndt, förmält sig vilja i sammanhang med behandlingen af åtskilliga andia förslag afgifva öfver den del af Jöns Jönssons motion, som afser reglering af bankens lånerörelse, nu skolat meddela yttrande öfver den i de omförmälda motionerna föreslagna bevillning å enskilda banker och hypoteksinrättningai; hvarvid och enär, hvad först angår ej mindre herr von Hohenhausens yrkande, alt lämplig bevillning måtte privatbankerna i allmänhet åläggas, än äfven herr Hammarhjelms förslag om bevillningens bestämmande lör desamma till ?:delar, och Jöns Jönssonsj att såväl enskilda banker som hypoteksinrättningar borde i bevillning erlägga hälften af deras behållna räntevinst, beviliningsafgift redan är för dessa inrättningar stadgad, och Utskottet icke bar för afsigt att föreslå deras befriande fiån all bevillning, men fråga om densammas höjande, utan ändring i grunden, ännu icke kan till behandling företagas, Utskottet hemställer, att herr von Hohenhausens, herr Hammarhjelms och Jöns Jönssons uti dessa på Bevilluings-utskotteis åtgärd beroende delar väckte motioner icke må för närvarande lill någon åtgärd föranleda.
Beträffande dernäst de förändrade grunder för utgörande af bevillning utaf enskilda banker, för hvilka sådan bevillning för närvarande utgår med viss procent af utdelningen, oberoende af det högre eller lägre belopp, hvartill denna uppgår, som blifvit föreslagna af Doktor Sandberg, herr Kock, Sven Heurlin och Lars Olsson; så och då, hvad först angår Doktor Sandbergs yrkande, att nemligen bevillningen borde utgöras med en procent af teckningssuinman, dervid lörekomtner, att, om än, på sätt herr Doktorn för - Bevillnings-Utskottets Betänkande, N.o g. 29 utsatt, icke större del af densamma i allmänhet kontant tillskjutits än i, och årliga vinsten å detta tillskott kunde beräknas till 16 procent, eller till 4 procent å teckningssumman, i hvilken händelse bevillningsafgiften således komme alt uppgå ända till 25 procent af behållningen, den orättvisa likväl skulle genom tillämpningen af denna beskattningsgrund inträda, att afgiften, såsom utgående efter teckningssumman, icke komme att undergå någon förändring deraf, att mera än fjerdelen af densamma kunde vara kontant tillskjuten, ehuru den verkliga vinsten, fastän till beloppet oförändrad, dock blefve i samma mån minskad, anser Utskottet sig, oberoende af den fråga, nemligen personliga skydksafgiftens upphörande såsom stalsintrad, hvarmed det förevarande försiaget blifvit stäldt i sammanhang, bora å samma förslag afstyrka bifall; och vidkommande sedermera de öfrige nyssnämnda motionerne om förhöjd bevillning på den del af årliga vinsten å det kontant tillskjutna beloppet, som öfversuger sex för hundrade, så har Utskottet väl ansett det ökade besvär vid kontrollerandet af vederbörandes uppgifter och vid debiteringen, som den af Sven Heurlin föreslagna gradation i beskattningen skulle medföra, böra föranleda till ogillande af hans förslag i denna delj men med afseende å den betydliga vinst, de ifrågavarande associationerna, efter hvad kändt är, upphämta af den penninge-rörelse de bedrifva, och då ej mindre, på sätt af herr Kock blifvit åberopadt, Götheborgs och Malmö diskonter genom 1815 års bevilloings-förordning varit ålagde 15 procents bevillning för all den utdelning, som öfversteg sex procent, under det att, för lägre utdelning, bevillningen utgjordes till lika belopp, som för annan rörelse, nemligen med fem procent, än äfven alla andra aklieverk och allmänna inrättningar alltsedan 1813 ända intill 1842 måst utgöra förhöjd bevillning af 10 procent å den utdelning,
som öfversteg sex för hundrade, har Utskottet likväl ansett sig böra på det sätt tillstyrka bifall till hvad föreslaget blifvit, att bevillning bör af enskilda banker utgöras med fem procent af den årliga behållning, som icke öfverstiger sex för hundradet, men med femton procent^af det belopp, hvartill behållningen för året derutöfver uppgår, allt beräknadt efter hvad af teckningssumman eller giundfonden blifvit kontant tillskjutet; börande Utskottet härvid likväl erinra, att, då bestämda belopp nu icke kunna för detta, mera än för något annat beskattnings-föremål, uppgifvas, de här utförda alltså böra betraktas endast såsom förslagsvis antagna, och att framdeles i Utskottets förslag till bevillningens utgörande hufyudsakiigt 30 Bevillnings-Utshottets Betänkande, IV; o g. yttrande i denna del kommer att, i sammanhang med öfriga procent- och sifferbelopp, afgifvas. § 36.
Med anledning af en utaf Olof Persson från Gefleborgs län väckt motion, att, i öfverensstämmelse med Kongl, förordningen af den 19 Maj 1845, angående förändring i vissa delar af lagens stadganden om giftorätt och arfsrätt, befrielsen från bevillning enligt 36 § för syskons barn måtte utsträckas till syskons afkomlingar, får Utskottet sådant tillstyrka, hvadan rättelse härutinnan i förslaget iakttagits, § 37.
Uti sin ofvanberörde motion har Hans Excellens herr Grefve Löwenhjelm jemväl hemställt, att då karaktersfullmakter voro alt anse såsom bevis af Konungens nåd och af Hans uppmärksamhet på gjorda tjenster, mea Rikets Ständer, genom att lägga skatt på Konungens nådebevis, icke allenast beträdde ett område, som borde vara fredadt från Ständers bevillning, utan jemväl inkräktade på Konungamakten, karaktersfullmakter måtte ifrån bevillning befrias.
Då emedlertid denna beskattning, som genom 1835 års bevillningsstadga tillkom, och under de begge sedermera hållna riksmötena varit föremål för öfverläggningar inom Riksstånden, dervid, i stället att till upphörande ifrågakomma, blifvit utöfver det förut bestämda beloppet förhöjd, och då det icke bör synas obilligt, att den, som emottager en titel, hvilken medför högre värdighet än den, som åtföljer innebafvande ställning eller befattning, erlägger en mot den högre grad, hvarå karakters-fullmakten lyder, i någon mån svarande bevillning, så anser Utskottet sig böra afstyrka bifall å berörde motion. § 39.