Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
J a g har under min resa besökt staderna N a h ö, Lund, Hel- singborg, Wexiö, Karlshamn, Ronneby, Kristianstad och Kö- penhamn samt Wirestads, Nöbbeleds, Linneryds, Södra Sandsjö, Tingsås och Urshults socknar i Kronobergs lan, Eringsboda socken i Blekinge 1611, samt Hjerstis sovken i Kristianstads lan.
Dessutom har jag genom pestorseinbcteua inliaintat underrättelser fr&amp;n Olj ehults socken i Ulekinge, fran SIarkaryds socken i Kronobergs län samt från Enislinge socken i Skhne.
nNar Vår Herre skapade Sm %land och höll på att dei.
plantera och sal, kom Skam och ville vara med om arbetet; men Skam hade bara stenar i sin saskäppa.
Han skdde och sådde öfver hela södra Småland, och nar han kom öfver Blekinge gräns, så gick botten w s&amp;skiippam3 Denna lilla saga beriittacles för mig en afton i en af s ö d ~ r, Smålands prestgårdar, der jag för tilifiillet uppcPiö11 mig som gäst.
Och i sanning, det bör icke förviina någon att folkhu- morn diktat en sådan saga, ty naturen ar här bhde fattig och karg, och vid en resa genom dessa trakter måste m m ställa till sig sjalf den frågan: Hvaraf lefver befolkningen?
Man måste beundra den outsägliga, flit och möda, som nedlagts för att vinna hvarje fotsbredd jord.
De sm&amp; oregelbundna iikerlapparna omgifvas af stenmurar s&amp; höga och breda, a t t de gifva skugga å t nihtan hela den lilla hkern, som oaktadt allt arbete är öfvershllad med småsten.
Ibland sticka stora.
stenar eller klipphällar med en eller par famnars mellanrum upp ur den odlade marken och försvara natiirligtvis allt arbete.
Den jord som vinnes sages dock vara ganska god.
A andra trakter ar marken vattensjuk och bar endast lågviixta triid, spiriga och magra, samt mjölonris eller i bästa fall lingonris,
3 - Stora skogar finnas ju ock, men dåliga kommunikationer för- svåra en inkomstbringande skogsafverkning.
Visserligen är det sant, att befolkningen i en del socknar genom utvandringen ' under senare år ej obetydligt minskats, och att kampen för tillvaron i följd deraf för de kvarvarande borde vara lättare; men äfven af dessa har en del varit på sommararbete i Dan- mark och der vant sig vid bättre kost, och de andra hafva hört omtalas, huru man lefver i främmande land, och så nöja de sig ej lkngre med den svältkost, hvarmed de förr åtnöjdes.
Fordringarna i öfrigt torde nog ock hafva stigit.
De flesta af de socknar jag besökte hafva inga bruk, herregårdar eller fabriker, och de bondgårdar som finnas äro ej större än att de vanligen skötas af egaren med hjälp af hans egna barn; möjligen tager han en halfvuxen dräng eller piga, hvilka kunna nöjas med da små löner, som betalas, d. v. s. 30-40 kr.
för år, i enstaka fall något högre.
Salunda kunde i en del socknar icke mera än ett par fullvuxna drängar och pigor erhålla platser.
Flickorna tänka då: nEn piga få,r har inte mera än 30-40 kronor för helt år och ' usel mat, en bit kornbröd och en sillstjärt, då tar en hellre bättre mat och högre lön i Danmarkn och " sliter en aldrig så länge här hemma så räcker det inte en gång tiu snygga kläder. "
När s&amp; nästan hvarje familj har någon bror, syster eller annan slagting boende utomlands, och flickorna oupphörligt höra, talas om.
de stora lönerna, den goda maten, nöjena och frihet.en, blir liingtan att komma ut dem öfvermäktig.
Det ar siilunda tydligt att det gifves anledningar nog till utvandringen.
Om varen är det en rörelse bland den småländska ung- domen som bland flyttfoglarna.
De unga samlas i stora flockar, råclslti och öfverlägga med hvarandra, framkasta och jämföra förslag, och en vacker dag är den stora skaran skingrad och borta i främmande land.
Racker ej kassan till en biljett till Amerika, så räcker den åtminstone till .Danmark.
Hemma vilja de ej stanna.
Utvandringen anses vara störst i gräns- socknarna mellan Småland, Skåne och Blekinge, liksom denna befolkning i allmänhet har mera oroligt lynne.
Den af Fredrika-Bremer-Förbundet tillsatta kornith hade till grund för sina beräkningar ang. utvandringens storlek lagt af Statistiska Byrån gjorda tabeller upptagande antalet ogifta svenska kvinnor, hvilka under åren 1886-1887 utvan- drat till Danmark.
J a g gjorde dock snart den iakttagelsen
att utvandringen eger rum i l h g t större ntstilickilimig an dessr.
angifva.
De statistiska tabellerna upptaga iiemligeu endast ' huni många ogifta kvinnor under uppgifvet år begiirt och erhållit betyg för utflyttning ur församlingen till Danmark.
D&amp; tjänst skall sökas i Danmark erfordras emellertid för att der uttaga den s. k. nOpholdsbogenn, hvilken skall innehafvas af hvar och en som i Danmark söker arbete, icke zitflgttmhgs- attest, utan de tjiinstsökande kunna lika väl erhålla nopholds- bogn p&amp; ett af pastor utfgrdadt a~betsbetyg.
Den, som erhåller arbetsbetyg, kvarstår naturligtvis såsom medlem af den fös- samling, der den arbetssökande ar skrifven och blir sålunda aldrig upptagen i de statistiska tabellerna öfver utflyttade.
Lika litet ar detta hiindelsen med de flesta af de personer, hvilka redan en gång varit i Danmark.
De resa utan att begära vare sig utflyttningsattest eller arbetsbetyg af pastors- embetet, endast p&amp; den nopholdsbogn de förut erhållit.
Men nu säger kyrkoherden i A. församling: " Jag lomuar ogerna arbetsbetyg; vilja de utvaiiha om ock blott föi.
ö manader, sil få, de taga utflyttnimigsattest, de stanna dock ofta livar i utlandet, och komma de igen, skrifver jag &amp; ter in dem i församlingen.
Jag kan p&amp; intet annat satt hhlla reda pk hvilka församlingsbor äro hemma och hvilka äro i främmande land.
n Kyrkoherden i B. församling säger deremot: nJag lemnar i allmänhet endast arbetsbetyg, ty utflyttningsattesten ha;.
det svara med sig, att om en flicka, utskrihen ur församlingen på varen och åter inskrifven p&amp; hösten, senare vill inga akten- skap, saknar hon för den tid hon icke varit skrifveu i för- samlingen betyg ang. hinderslöshet för aktenskap, och jag vågar sallunda ej lysa för henne utan annonsering i tidningarna m. m., hvilket orsakar mycket Detta olika tillvägagAende gör, att då de statistiska siffrorna för Nöbbeleds, Eringsboda och Karlshamns socknar aren 1886-1887 nära nog stamma med antalet utvandrande för dessa t enligt Statistiska Byrans tabeller, ansalg dere- mot kyrkoherden i Öljehult att i Lans församling endast 6 % af de utvandrande vor0 upptagna A dessa tabeller.
I Södra Sandsjö hade i %r 7 personer erhallit utflyttningsbevis för resa till Danmark, d&amp; deremot 34 erhállit arbetsbetyg ocli m h g a rest utan att alls göra anmälan.
Under shdana förhållanden blir omöjligt att anskaffa siff- ror, hvilka ens tillnärmelsevis angifva utvandringens storlek.
Som utvandringen till Danmark ofta sker endast för månaderna maj-oktober, under hvilken tid svenskorna hufvud- sakligen användas som hvitbetplockerskor och som ladugårds- pigor, hade mhnga af flickorna just nyss kommit hem, när jag i november besökte trakten.
J a g gick till den ena s t ~ ~ g a n efter den andra.
Genast jag trädde in afdammades en stol och stäldes midt på golfvet - det var tydligen ohöfligt a t t bjuda någon att sitta vid en vägg; - jag framstälde mina frågor och sökte få flickorna att berätta huru de haft det i Danmark, men vanligen hade jag ej hunnit långt, innan jag blef afbruten af frågan: " Ska ' ho ' söke plats i Danmark?
: Ph mitt nekande svar följde då någon anmärkning såsom: " Jaså, ho ' ä ' frhn Stockholm; ja, der ä ' ju sh möe trädgårds- arbete, sh att hon behöfver väl inte ge ' sig till Sade jag att jag var skickad för att höra efter om de hade det bra eller illa i Danmark, ville man gärna tro, att jag var sand af nk~mgen ".
" Ja, se om bara kungen visste huru vi hade det, sh hjälpte han oss nog.
Brita Stina Andersdotter ho ' gick till kungen o ' sa ' hur det var, o ' ho ' fick 50 riksdalern, och 7 ' Kuilgen han skulle nog anlägga fabriker i hvar socken, sil en inte behöfde utvandra, om han bara visste, att vi inte kan fh arbete hemma. "
Sarskild vigt lade jag ii inhämtandet af underrättelser aughende städjandet eller den s. k.
" fästningenn till Danmark och fann, att det sätt hvarpå denna tillgår är af stor betydelse.
Den skedde förr genom danska agenter, som reste omkring i Sverige, lockade och värfvade och togo med sig den reslystna skaran.
Men &amp; r 1884 utkom såsom en följd af Redaktör Ern$ Beckmaris resor för att undersöka utvandringen till Tyskland en Kongl.
Knngörelse och enligt denna eger endast svensk undersite att vara agent.
Denna lag gjorde salunda ett slut på de danska agenternas ofog i Sverige, men dermed synes ock lagens direkta praktiska betydelse vara slut, hvad aughr ut- vandringen till Danmark.
Dess bestiimmelser, att kommissionär för anskaffande af anställning ht tjänstehjon och andra inom och utom riket skall hos Konungens Befallningshafvande söka tillsthnd att, utöfva verksamhet, borgen å 1,000-5,000 kronor ställas, kontrakt upprättas, utflyttningsbetyg för tjgnstehjonen anskaffas m. m., anses säkerligen för besvarliga, t y enligt från
Konungens Befallningshafvande inhämtade upplysningar ut- öfvar ingen agent för utvandring till Danmark verksamhet enligt denna lag, utan lagen kringgås vanligen på följ ande sätt.
Förvaltarne å de egendomar i Danmark, hvilka till större antal använda svenska flickor såsom ladugårdspigor eller hvit- betplockerskor, vidtala antingen på hösten muntligen eller på våren skriftligen någon af de flickor, som å egendomen gjort sig kända såsom hyggliga och dugliga arbeterskor, och anmoda clenn?
att fästa ett visst antal flickor för följande sommar.
Ron, fkstepiga eller städjepiga kallad, träffar då öfverenskommelse med flickor från den socken, der hon bor, att arbeta B uppgifven egendom och gör så resan till Köpen- hamn tillsammans med dem.
Ibland erhåller fästepigan af förvaltaren penningar till allas resa, och hon fördelar summan, som sedan afdrages af lönerna; ibland resa flickorna å egna penningar.
En sådan fästepiga erhåller vanligen af förvaltareii 5 kronor för hvarje piga hon har med sig.
Flickorna ligga oftast vid resan till Danmark öfver natten i Elmhinlt eller annan svensk ort, mottagas i Köpenhamn af förvaltaren och föras direkt ut till den gård, der de skola arbeta.
De undgå sålunda de faror vistelsen i Köpenhamn medför.
- Några förvaltare vidtala på hösten de arbeterskor de äro nöjda med att nasta vhr iiterkoinma och sanda dem d&amp; reskassor.
Inga kontrakt uppgöras på förhand; det &amp; r blott en enskild öfver- enskornmelse.
Flickorna veta dock mycket, val att saken iir olaglig och gifva derför nekande svar, då de under resan tillfriigas, om de &amp; ro fastade.
Olagligt, som detta tillvägagående är, har det dock stora fördelar, om fästepigan är hygglig.
Förvaltaren vänder sig till en flicka han anser sig kunna lita på och får derigenom bättre folk.
Fästepigan vill ej f&amp; skam af dem hon tager med sig och väljer derför de basta flickor hon kan få.
E11 fastepiga berättade, huru väl 70-80 flickor anmälde sig för de 20 platser hon skulle besätta.
För flickorna är det en ovärder- lig sak att själfva få välja vid hvilken gård de vilja arbeta; de kunna genom fästepigan få ordentligt besked om de danska egendomarna och om arbetets fördelar och skuggsidor.
Och af ännu större betydelse ar säkert, att d&amp; pigorna fästas på detta sätt, många från samma socken komma till samma egen- dom och sålunda kunna vara hvarandra till inbördes stöd och hjälp.
Det har ock visat sig, att de halfArstjänster, till hvilka ' _
fästningen sker på nämda sätt, varit jämförelsevis mindre förderfbringande.
Från större delen af Kronobergs län och från en del af Blekinge lan fastes allmänt på nu niimda sätt och på l /, Ars arbetstid.
E t t annat sätt att fästa är att kommissionskontoren i Kö- penhamn till Sverige öfversända en svenska, som längre tid varit i Danmark.
Denna person uppträder d å.
vanligen i granna kläder.
Hon gör narr af de svenska flickorna, som gå så enkelt klädda och arbeta hårdt mot liten lön, lofvar dem goda platser, höga löner, fria resor och gifver dem ofta en liten handpenning, om de vilja antaga den plats som en iippgifven agent i. Köpenhamn erbjuder dem.
Detta sätt att fästa synes vara i bruk delvis i Sunnerbo härad (Kronobergs län) samt något i södra Blekinge.
Det brukas dook mindre nu än förr.
Och så till sist fara många svenska flickor till Köpen- hamn och anmäla sig direkt hos agenterna derstädes.
I bada dessa senare fall hafva svenskafma att göra med för dem okiinda personer och lockas eller tvingas att antaga platser utan att veta eller förstå nhgot om ställen eller för- hållanden.
Dessa senare satt att fasta hafva ock visat sig mest förderf bringande.
Fästekontoren tyckas hufvudsakligen besökas af flickor från de sydsvenska .städerna, Äfvenså vända sig dit de, som efter sommarvistelsen af en eller annan anledning önska stanna kvar i Danmark samt dessutom de, som i hemsocknarna äro så illa kända, att socknens fästepigor ej vilja taga dem med sig.
Agenterna eller deras utskickade möta de ankommande vid alla hamnar och båtar i Danmark, söka med lock och pock få flickorna med sig; ja, %r flickan nog oförståndig att gå ensam, formligen öfverfalles hon af dem, och många exempel hafva nämnts om flickor, som oaktadt de varit fästade till bestämd plats, dock å öppen gata af agent blifvit bortfästade Hnyo.
Att aldrig gå eller stå ensam är tydligen en viilbehöflig försigtighetsåtgärd. '
" En f %r bju ' te ' å ' fre ' sig hele tiden; " detta uttryck begagnades af nästan hvarje kvinna jag talade med.
Så komma då de stora skarorna af svenska tjiinstflickor i synnerhet v&amp;r och höst till agenterna, s.amlas i deras lokaler och å angriinsande gator.
Dit samlas ock de, som genom
annonser i tidningarna veta, att nu fimas hter oerfarna svensks flickor, som äro lätt bedragna, och sal, börjar ett lockande och bland annat försök att f&amp; fickorna in p&amp; närbelägna källar- lokaler; och d&amp;, ve den som af lättsinne eller oförstånd afl8,gs- nar sig från gruppen och följer med.
Såsom förut ar sagdt, synes det mest vara flickor från städerna som söka plats genom fastekontoren.
De önska van- ligen plats - i själfva Köpenham.
De flesta agenterna derstades, afven den mest beryktade af dem, Herr Jensen vid Halmtorvet, &amp; ro emellertid zcavtoriserede och hafva som följd deraf ej ritt.
att fasta till Köpenhamn, endast till dess förstäder och till landet.
Redan detta iistadkomrner stora bedrägerier, i t y att flickorna tro sig fastade till stad med plats som huspiga, kokerska m. m., och ofta hamna de sedan långt bort vid tyska gränsen sasom ladugardspigor.
Naturligtvis äro flick0rna.s oerfarenhet och godtrogenhet samt deras obekantskap med det danska spralket och med %yendelovenfl (Danska legostadgan: orsak till, att sh mtnga kunna pk detta sätt blifva bedragila, Ibland lemna fas ' tekontoren fastebevis, ibland ej.
Att de, som viinda sig till fastekontoren, f&amp; annarm plats an de blifvit lof- vade, hör emellertid till ordningen för dagen.
I ett af nKObenhavns Amts Landboforeningn &amp; r 1886 afgifvet betänkande i tjanstefolksfrbgan omtalas bland annat dessa fiistelcontor på följande satt: nPaa de Dage, da Omflytningen af Tjenestefblkene, navnlig paa Landet, gaar for sig, ligner Forholdeile i og udenfor et nr den slags Fcestekontorer, der her er tale om (de iiavtoriserede), naermest et Slavernarked, og meget af det, der foregaar paa et saadant Sted, kan heller ikke godt betegnes anderledes end som Menneskehandel.
Vaerst handler Fastemaxidene dog vist nok mod de fremmede, navn11g de mange svenske Tjeneste- folk, af hvilke en ikke ringe n el bliver lokket herover af F~stemamdene, og som saa, naar de er komne herover, maa tage til Takke med den Plads og de Vilkaar, som det behager F~estemanden a t byde dem.
Kan en ung Pige, der er h s t e t i Sverig til en L~rerindeplads, fra F~stekontoret sendes ud til en Hbrregaard som Malkepige, saa er nisten ikke mere noget umuligt for de Mirakelmamd, der holder Fa~tekolitorer.~ Vanligt &amp; r ock att flickorna f&amp; mindre lön, an som blifvit utlofvad; så t. ex. utlofvas fri resa och fritt logis, men för badadera göras sedan afdrag p&amp; lönen.
Den " fria resann gifvea
' ibland sålunda, att agenten i bref sander flickan ett tryckt kort (ej biljett), som då det aflemnas till kaptenen berattigar till fri resa å tingbåten enligt öfverenskommelse mellan kap- tenen och agenten.
Passa flickorna ej för den plats de fått, s&amp; mycket bättre; då komma de åter till kontoret och kunna ännu en gång in- bringa agenten fastepenningen, hvilken varierar fran 10-30 kr.
för arbetsgifvare och 5-20 kr.
för tjänstsökande förutom ersättning för logis.
Ibland tager dock agenten ingen ersätt- ning af de tjänstsökande.
När flickorna gå till sin plats, säger agenten: " Finner .Ni Eder ej å platsen så kom tillbakan, och en flicka berättade, huru en fastekvinna mött henne å gatan och sagt: " Inte %r det möjligt, att Ni längre vill vara kvar å den plats Ni fick.
J a g har så goda platser; tag en af dem i stallet. "
Ofta fastes till fingerade platser.
Så fick en flicka betala agenten tolf kronor och reste tjugo mil till den utlofvade platsen.
När hon k o d fram, fans emellertid ingen plats ledig A egendomen, och hon måste på egen bekostnad resa tjhgo mil tillbaka igen.
Två flickor fingo logis hos en agent i Köpenhamn.
Om natten kom agenten in till dem, och det var blott flickornas iipprepade hotelser att ropa.
på polis, som kunde förmå hononi att lemna dem i fred.
Äro flickorna vackra, låter kommissionären ofta dagarna gå utan att skaffa dem plats.
Han kvarhåller deras betyg, sa att de ej kunna söka plats på annat ställe.
De komma för hvarje dag i allt större skuld till honom för logis m. m., och tvingas sålunda mangen g %ng att sasom han önskar träda i hans tjänst, då förförelse blir ilasta steg.
E n flicka hade blifvit lofvad god plats, men direkt blifvit bunden i lastens tjänst.
E n nu gift kvinna beriittade, huru hon och en annan flicka första gången de varit i Danmark på hemresan passerat Köpenhamn, och då ej kunnat få nattlogis p&amp; det ställe, dit de hade fått anvisning.
De gingo förgäfves från hotell till hotell.
I somliga, der de sago karlar sitta och dricka, tordes de ej gå in, och det blef allt senare på kvällen, utan att de kunde finna något logis, der man ville taga emot dem.
Då de så gingo gata upp och ned, började två agenter att förfolja dem och sökte förmå dem att &amp; ny0 låta fasta sig; nej, de ville hem till Sverige.
Åter gingo de länge och sökte bostad,
agenterna f6 ' ijde dem, och till slut för att ej nödgas tillbringa natten p&amp; gatan följdo de agenterna till deras Lem, och d&amp; funnos der före dem tjugu fickor.
Agenterna st ' ng.de nii in dem och sade, att " nu s k d e de fastas till Tyskland, sex m&amp;- nader ginge ju fort, och fina platser skulle de fåen Följande morgon kl. 6 kom någon in med kaffe till dem, och då dörren öppnades, passade fyra flickor på och spriingo sin vag och rusade ned till &amp; ngbhten; strax desefter kommo tolf af de andra flickorna springande, s&amp; fort de orkade.
De hade också lyckats slippa ut,.
Huru det gick med de öfriga fyra visste hon ej.
Händer det s %lunda, att genom fästekontoren en helt annan plats och en betydligt mindre lön vinnes, än hvad som utlofvats, och gro afven de sedliga farorna stora, s&amp; finnes dessutom ännu en anledning för de svenska tjiinsteflickorna att ej vanda sig till f6stekontoren.
De besiitta neml.
såsom regel dhliga platser med daligt folk.
hgeuternas anseeiick ar sådant, att de hyggliga arbetsgifoarne i Danmark, liksom ock de hyggliga arbetssökandena i Sverige, bjuda till att reda sig dem förutan.
I Smbland hörde man jemt sagas: n Ja, inte kunde man tordas viinda sig till fastekontorenn och i Kristian- stad, der utvandringen sker genom fastekontoren sades, att, det var stadens samsta befolkning som utvandrade.
I Danmark har man ögat öppet för agenternas skiindliga beteende och pressen angriper dem gåxg p&amp; &amp; ag.
Artiklar med rubriker: nKampen om S ~ e u s k e r e Weiidel ~~, med Ueiiue- sker3, nSvenskt slaflif i Danmarkn tala i de skarpaste ordalag om de nu radande förh&amp;llandena.
Så skrihes d.
6 april 1888.
" En af vore mest berygtede Uavtoriserede Fasternand, des saerlig ekceellerer i svenske Malkepiger til Landet, har et Logis- hus knyttet til sin Forretning.
Dette skal sikkert ikke bidrage til at fremme en god Moral, saa meget mere, eftersom For- retningsmanden er en misliebig Person, der har siddet 12 Bar i Tugthusetn och " Enkelte Uavtoriserede holder mere end e n Forretning.
Hvad Mening skal m m f, Eks.
daurie: sig om en af disse Personer, som skal skaffe Pigeme Pladser, naar man erfarer, at han har to Faestekontorer i Byen og samtidig er - Bordelvmt i en af vore mest berygtede Gader? "
Förarbete li %r p&amp;g&amp; för utarbetandet af en ny Tyondelov och ny lag för agenter.
Men redan nu har dock frin dansk sida ett vackert inliigg till förmån för v h a svenska flickor
- gjorts af Dansk Kvindesacrsfund, som genom sitt avtorisec-ede Fmte7contor med största intresse arbetar äfven för dem.
Det var detta samfund, som först fäste Fredrika-Bremer-Förbundets uppmärksamhet pi % den dåliga behandling, för hvilken de svenska flickorna ofta vor0 utsatta vid ankomsten till Köpen- hamn.
Samfundets derefter visade välvilja.
och tillmötesgående förtjäna ock varm tacksamhet af alla svenska man och kvinnor, som hafva hjärta för våra.stackars utvandrande landsmaninnor.
- Den af Fredrika-Bremer-Förbundet tillsatta komitén för motarbetande af svenska t j änstflickors intvandring till Danmark utsände under våren 1889 till alla pastorsembeten i södra Sverige anvisningskort ii Dansk Kvindesamfunds avtoriserede Fastekontor, och det har visat sig, att dessa anvisningskort varit ganska flitigt begagnade.
Under tiden nov.
1888-okt.
1889 fingo enligt underrättelse derifrån 98 svenska flickor genom kontoret plats i Köpenhamn och 28 plats å landet.
10 flickor hade bott fritt å kontoret intill dess plats anskaffats eller de återvandt till hemlandet.
Dessutom har kontoret i öfrigt hjälpt med råd och dåd.
Så t. ex. berättades, huru två svenska flickor, som sago hyggliga och anstandiga ut, inkommo å, Dansk.
Kvindesamfunds kontor och bodde der flera dagar, men de ville gärna hafva plats å samma ställe och i Köpen- hamn, och det var derför svalrt finna plats &amp; t dem.
En dag mötte de en fru, som lofvade dem stor lön, fri resa och andra förmåner.
Hon följde dem till kontoret, men då hon der ej ville uppgifva sitt namn, afråddes flickorna att anförtro sig A t henne.
Efter en stund gingo flickorna ut, och frun stod då kvar utanför vantande p&amp; dem och öfvertalade dem till att säga ja.
Flickorna åherviinde efter sina saker till kontoret, der man rådde dem att Atminstoile fordra skriftlig uppgörelse, men då detta af flickorna sattes i fråga, försvann frun helt hastigt och det hela gick om intet.
J a g har så lange uppehlllit mig vid fästekontoren, eme- dan jag anser, att många af de faror för hvilka våra svenska flickor utsättas härleda sig från dem.
I nästa nummer vill jag redogöra för de svenska flickornas stallning å de danska egendomarna samt för utvandringens svåra följder för såväl individen som för landet.
Från e t t skånskt fiskläge.
af Cecilia Holmberg, f. BUth.
Det har ett par Ar varit min basta sommarnjutning att resa ned till den gamla kara sklnska kusten med dess mAnga mer eller mindre tilldragande fiskliigen.
Och ehuru jag ingalunda skulle vilja saga ni- got förringande vare sig om " Böste löjen eller " Srnyge huk, " som ligga och sola sig nere pA Söders1att.s ljungbevuxna 1Aga östersjökust och till hvilka jag star i skuld för mtingct godt glas mjölk efter mAnget parlfriskt bad, sA tillhör dock min basta fisklageskarlek det vackra Brild pA Kullens norra sluttning At Schelderviken.
Det &amp; r ej min afsigt att har skildra hvarken detta stalles egendomliga friska skönhet eller Kullabergs vilda klippbranter; det vore endast att förtaga öfver- raskningen för alla dem, som jag hoppas skols söka upp denna vackra lilla flack i gamla Sverige, ty öfverraskningen &amp; r stor och alldeles ovantad, d i man SA godt som i ett nu slungas friln den rika Hoganas- sliktten in i denna lilla varld af idyll, klippor och branningar.
Jag kom endast att sil lifligt t h k a p&amp; en sommarmorgon, dA jag, nyss anland till stallet efter flera Ars bortovaro, företog min alsklings- promenad kngs strandklipporna.