Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär ifrågavarande, för den af Rikets Ständer beslutade omarbetningen af Svenska lagverket anskaffade, boksamling sannolikt kommer alt begagnas vid de utarbetade lagförslagens föredragning och pröfning uti Konungens Högsta domstol, och då densamma jemväl torde böra vara tillgänglig för andre embets- och tjenstemän, som önska deraf erhålla erforderliga upplysningar, så synes denna boksamlings aflemnande och förvarande på det sätt, Kongl. Majit i nåder föreskrifvit, särdeles under närvarande förhållanden, vida lämpligare och ändamålsenligare, än dess öfverlemnande till det uteslutande för representationens medlemmar och de vid riksdagarne anställde tjenstemän bildade arkiv, som, enligt nu gällande sladganden, allenast under riksdagarne hållet öppet och från hvilket utlåning af böcker blott får ske för Riks-ståndens, Utskottens eller Ulskottsafdelningarnes räkning; hvadan Statsutskottet hemställer, att det af Herr Ekholm framställde förslag angående meranämnde boksamlings öfverlemnande till detta arkiv, för närvarande icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 19 Juni 1851. Stais-Utskottets Utlåtande, N:o 192. 15 N:o 192.
Ank. lili Exp.-Utskottet den 21 Juni 1851, kl. 10 f. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om ett lån lill egaren af Hackefors nedbränna mjölqvarn inom Landeryds socken i Östergöthland.
(Rgs. yJfd.)
Som nämnde qvarn,* hvilken sistlidet är inköptes af mjölnaren Jonas Petter Jonsson samt derefter undergått en större reparation och försetts med ett nytt grynverk, innan den förnyade brandförsäkringsvärdcringen derå hunnit verkställas, nedbrann vid en nallen emellan den 11 och 12: te nästlidne Januari, utbruten vådeld; så bar, under åberopande af Riksdags-ordningens 56 § och efter erinran om de understöd af allmänna medel, som efter dylika inom städer inträffade olyckshändelser ofta blifvit beviljade, Riksdagsfu11miigtigen Adolf IUilhelm Swartling från Östergöthlands län, uti en bos Bonde-ståndet väckt motion föreslagit, alt Rikets Ständer måtte, emot lindrig ränta och ärlig amortering, bevilja ett lån å 2,000 r:dr ät bemäide qvarn-egare, hvilken, jemte en talrik familj, genom eldsvådan blifvit försatt i en serdeles bekymmersam belägenhet, enär han för qvarnens reparerande och förbättrande användt al! sin tillgång och dessutom varit nödsakad sig skuldsätta; hemställande motionären, att den årliga inbetalningen malte bestämmas till 0 procent med beräkning af 3 procents kapital-afbetalning; och bar motionären tillika upplyst, alt för ofvannämnde qvarn årligen skattades till Kongl. Maj:t och kronan 10 tunnor rågmjöl, samt att då någon fruktbar jord icke vore med lägenheten förenad, densamma möjligen torde komma att förvandlas till skattevrak, så vida icke erforderliga medel till dess återuppbyggande erhölles, helst på ett afstånd af blott 4 mil derifrån funnes en qvarnby med ej mindre än 37 par qvarnstenar.
Stall-Utskottets Utlåtande, N:o 192.
De handlingar, sorn, jemte denna motion, blifvit Slats-utskottet tillställda, ådagalägga, att brandskade-ersättningen i anledning af omförmälde eldsvåda endast utgjorde 480 r:dr., samt att den nedbrunna qvarnens egare genom samma eldsvåda blifvit beröfvad utvägen lill sin äfvensom hustrus och barns försörjning, hvarföre den allmänna välgörenheten derefter mäst för dem anlitas.
På sätt motionären erinrat, hafva visserligen åtskilliga af eldsvådor hemsökta städer under sednare tider erhållit betydliga lån utaf statens medel till understöd för de ödelagde tomternas bebyggande; men dessa understöd kunna icke anses vara beviljade med hänsigt lill de enskilda förluster, sådana olyckor alltid medföra, utan måste egentligen tillskrifvas angelägenheten för det allmänna att söka förekomma den förlägenhet, hvilken otvifvelaktig! skulle för vidsträckta landsorter uppstått, derest från äldre tider tillbaka begagnade afsättnings- och upphandlingsslällen kommit att derstädes framgent saknas.
Utskottet anser för öfrigt dylika understöd från det allmännas sida hädanefter böra allt mer och mer minskas och, så vidt omständigheterna möjligen medgifva, belt och hållet upphöra, sedan städernas husegande invånare hunnit förberedas på nödvändigheten att genom enskild omtanka söka skydda sig mot de mest betänkliga och kännbara följderna af inträffande eldsvådor.
För alt icke, tverlemot den af Utskottet nu yttrade åsigt, genom en utsträckning äfven till landsbyggden af dylika låneunderstöd, föranleda nya eller ökade anspråk på det allmännas mellankomst till lindrande af de vid dylika olyckstillfällen förorsakade, i enskildt hänseende, ej sällan synnerligen behjertansvärda förluster, linner Utskottet sig föranlåtet hemställa, att det föreslagna lånet för återuppbyggandet af Hackefors qvarn icke må af Rikets Ständer beviljas.
Stats-Utskotlets Memorial, N.o 193.
17 N: o 193.
Memorial, i anledning af ålerremiss å Utlåtandet N:o 142, angående ett lån för den nya lomleregleringen i Christianstad.
(Rgs.-Mfd.)
Borgare-ståndet har till Stats-utskottet återremitterat Utskottets angående ofvannämnde lån afgifna Utlåtande; men som, enligt Utskottet tillhandakomna protokollsutdrag, samma Utlåtande af de 3:ne öfriga Riks-stånden blifvit bifallet; så måste frågan om delta lån och derför stadgade vilkor, jemlikt Riksdagsordningens 75 §, anses vara af Rikets Stånder afgjord; hvadan den af förstbemälda
Riksstånd beslutade återremiss icke kan till någon vidare åtgärd föranleda.
2 Bandel 18 Haft. 3 18 Stats-UIskottets Utlåtande, N.-o 194, N:o 194.
Ank. till Exp.-Utsk. den 21 Juni 1851, kl. 10 f. iri.
Utlåtande, angående ytterligare understöd för Enke- och Pupill-kassan vid Riksgäldskontoret.
Till följd af,Rikets Ständers beslut, blef, efter General-assislanskontorets upplösning, den för pensionerandet af der anställde ijenstemäns samt vaktbetjenters efterlernnade enkor och barn bildade kassa, vid 1840 års utgång, sammanslagen med Riksgäjdskontorets enke- och pupillkassa1.
Bland vilkoren för dessa begge kassors förening stadgades af Rikets dä församlade Ständer, att hvarken pensionerna för enkorna och barnen efter de kassadelegare, sorn varit tjenstgörande vid General-assistänskontoret, lingö minskaS under samma pensioners före kassornas förening fastställda belopp, eller sådana dejegares ärliga bidrag lill de sammanslagna pensionsfonderna höjas utöfver hvad de dessförinnan utgjort.
Enär\ de sålunda förenade pensionsinrättningarnes inkomster, bestående af ränleafkastningen utaf deras utlånta kapitaler samt inträdes-, befordrings- och firsafgifter, äfvensom löncbesparingar vid inträffande ledigheler inom Riksgäldskontoret, i anseende till minskningen af delta verks personal och de utaf densammas löner utgående årliga bidrag, uppgingo till ett alltför ringa belopp i jemförelse med de pensioner, den gemensamma enke- och pupillkassan mäste utgifva, hvaraf större delen tillgodoföll enkorna och barnen efter de indragna tjensternas innehafvare, vid hvilket förhållande kassans samlade kapitalfond, åtminstone under den närmaste framtiden, skulle komma att undergå en vid dylika inrättningar mindre vanlig och för deras delegare alltid bekymmersam minskning; så och enär tjenstemännens vid Riksgäldskontoret årliga bidrag till kassan, motsvarande 15 procent af pensionsbeloppen, syntes icke billiglyis kunna vidare förhöjas, medgåfvo Rikets Ständer vid 1844 och 1845 års riksdag, att, derest vid afslutandet af enke- och pupillkas - Stats-Utskotlets Utlåtande, Äfrö 194.
19 sans räkenskaper för 1844 och följande är sig visade, alt kassans inkomster under äret understigit utbetalaingarne, skulle bristen, till ett ärligt belopp af G00 R:dr, fa utaf Riksgäldskontorets medel godlgöras, under förbehåll, att hvad som af della anslag för elt år ej behöft användas, icke finge för ett annat år af kassan tillgodonjutas, samt att ej mindre delegarnes bidrag, än pensionerna under tiden, utginge utan förändring i deras förut bestämda belopp.
Pä samma skäl, som föranledde omförmälda understöds beviljande och då delta understöd för att kunna närmare motsvara det dermed åsyftade ändamål, ansågs böra något ökas, biföllo Rikets vid sednaste riksdag församlade Ständer, att enahanda, enligt räkenskaperna för 1848 och påföljande år intill slutet af detta riksmöte, sig visande brister uti enke- och pupillkassans inkomster i förhållande till dess utgifter likaledes finge, under förut stadgade vilkor och förbehåll, inom ett belopp af högst 1,000 R:dr ärligen utaf Riksgäldskontoret godlgöras.
Uti en hos Fullmäktige i delta verk gjord och af Fullmäktige till nuva rande Stats-utskolt öfverlemnad ansökning, hafva meranämnde pensionskassas förvaltare, efter erhållet uppdrag af delegarne, anhållit, att för kassan mätte utverkas ett ytterligare understöd utaf allmänna medel, ungefärligen motsvarande den kapi tal förminskning, som, enligt kassans afslutade och vederbörligen granskade räkenskaper för hvarje år, komme att sig visa samt att detta understöd, från och med innevarande är, måtte förhöjas lill 1500 R:dr.
Af denna ansökning, jemte Fullmäktiges deröfver afgifna yttrande, har Utskottet, bland annat, inhemlat, att kassans kapital, hvilket vid 1844 års början uppgick till 61,435 R:dr 40 sk. 3 rst., oaktadt de ärliga understöd af tillsammans 5,400 R:dr, kassan, jemlikt Rikets Ständers ofvan omförmälda beslut, sedermera åtnjutit, under tiden intill nästlidet års slut oafbrutet minskats samt nedgått lill ett belopp al 55,982 R:dr 29 sk. 2 rst.; att de under åren 1844 med 1850 utbetalda pensionerna till enkor och barn efter löntagare vid Riksgäldskontoret utgjort 22,396 R:dr 2 sk. samt efter tjenstemän och vaktbetjenter vid f. d.
General-assistänskonlorCt 13,772 R:dr 19 sk. 1 rst., eller tillsammans 36,168 R:dr 21 sk. 1 rst.; alt deremot inträdes-, hefordrings- och årsafgifterna utaf tjenstemanna-personalen och vaktbetjeningen vid Riksgäldskontoret under samma år bestigit sig lill 4,049 R:dr 38 sk. samt af f. d. General-assistanskontorels betjening till 758 R:dr 41 sk. 7 rst., eller till ett sammanräknadt belopp af endast 4,808 R:dr 31 sk. 7 rst.; att antalet af delegarne i kassan vid sistförlidet års slut utgjorde 37, al hvilka 26, som förut varit eller då voro i Riksgäldskontorets tjenst, bidrogo årligen till kassan med tillsammans 521 R:dr 38 sk. eller 2y procent af de litner, de sednast 20 S ta/s- Uteko It e ti Utlåtande, N:0 194. innehaft eller ännu innehade, samt 11, hvilka varit anställda vid General-assistanskontoret, erlade till kassan allenast 83 R:dr 25 sk. 8 rst. eller 2 procent af lönerna vid sistnämnde verk; att pensionärernas antal vid samma tid uppgick till 50, deraf 29 voro enkor eller barn efter personer, som innehaft tjenster vid Riksgäldskontoret, och 21 enkor eller barn efter tjenstemän och vaktbetjenter vid General-assistanskontoret; samt att beloppet af pensionerna, hvilka utgingo med en sjettedel af mannens eller fadrens vid Riksgäldskontoret sednast innehafda ordinarie lön samt med en femtedel af den vid f. d. General-assistanskontoret åtnjutna aflöning, utgjorde under nästlidet år flör enkorna och barnen efter löne-innehafvare, vid det förra verket 3,356
R:dr 32 sk. och vid det sednare 1,806 R:dr 4 sk. 10 rst.
Då ifrågavarande pensionskassa, utan understöd af allmänna medel, icke kunde fortfarande uppfylla sina förbindelser och motsvara det med densammas inrättande åsyftade vigtiga ändamål, hafva Fullmäktige yttrat sig anse den af kassans förvaltare framförda anhållan destoheldre böra till Rikets Ständers bifall anmälas, sorn den bekymmersamma ställning, hvaruti kassan sig för närvarande befunne och hvilken icke kunnat af delegarne förekoramas, härledde sig dels från kassans åliggande att pensionera tjenstemännens och vaktbetjeningens vid det år 1832 upplösta Generalassistans-kontoret efterlemnade enkor och barn, dels och hufvudsakligen från pensionerings-skyldigheten efter aflidne innehafvare utaf de många tjenster, som i sednare tider blifvit vid Riksgäldskontoret indragna, hvarigenom antalet af den till kassan bidragande tjenstemannapersonal minskats, under det att pensionstagarne jemförelsevis nästan årligen ökats.
Rassans ställning komme dock att framdeles förbättras i samma mån, som nyssberörde pensioneringsskyldighet upphörde; och kunde en sådan förbättring med destomera sannolikhet motses, som flertalet af pensionstagarne redan hade uppnått en ålder af 50 å 60 år och derutöfver; hvadan kassan, genom det begärda understödets tillgodonjutande, skulle blifva i tillfälle att, inom några års förlopp, utan statens bidrag, bestrida sina pensions-utgifter.
Till betryggande af kassans bestånd och till förekommande af eljest möjligen nödvändig tillökning i det allmännas utgifter för pensioneringens fortfarande, hafva Fullmäktige derföre hemställt, att det hittills beviljade understödet för denna kassa må, under de i Riksgäldskontorets nu gällande Reglemente stadgade vilkor ocb förbehåll, för innevarande år och den kommande tiden intill nästa riksdags slut, få utgå med högst 1500 R:dr årligen.
Vid nu anförda förhållanden och med stöd af Rikets Ständers, i fråga om samma pensionskassas understödjande genom vilkorliga bidrag utaf allmänna medel, Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 195. 21 förut vidtagna beslut, anser sig Utskottet böra tillstyrka Rikets Ständer att, med bifall till Fullmäktiges härom gjorda framställning, medgifva, att derest Enke- och Pupillkassans vid Riksgäldskontoret afslutade och vederbörligen granskade räkenskaper för innevarande och påföljande år intill slutet af nästa riksdag skulle visa, att kassans inkomster under året understigit de utbetalningar, som under samma år kassan ålegat, må den sålunda uppkomna bristen, inom ett belopp af högst Ett tusen Riksdaler årligen, utaf Riksgäldskontorets medel få godtgöras, under förbehåll likväl, att hvad som utaf denna anslagssumma för ett år ej behöft användas, icke får för ett annat år af kassan tillgodonjutas; lärande härvid dessutom det vilkor böra fästas, att ej mindre delegarnes bidrag än pensionerna skola under tiden utgå utan förändring i deras uti det nu gällande reglementet för kassan bestämda belopp.
Utlåtande, i anledning af Kotigl.
Majlis nådiga proposition, an gående ett ränte fritt lån för uppförandet af en lasaretts- och kurhusbyggnad i IVarberg.
Efter det Kongl. Majit, under den 23:dje Januari 1849, i nåder förordnat, att en inom Warbergs f. d. fästning belägen byggnad, hvilken alltsedan år 1831 22 Siats-Utskottets Utlåtande, N.-o 195. varit upplåten till lokal för norra Hallands lasarett och kurhus, men, enligt hvad Styrelsen öfver fängelser och arbetsinrättningar i riket anmält, vore för det i nämnde fästning inrättade straff-fängelse behöflig, endast under ytterligare 4 är finge för lasaretts- och kurhus-inrättningen användas, samt att densamma derefter, jemte öfriga byggnader inom fästningen, borde till bemälde styrelse öfverlämnäs: hafva, för anskaffandet af medel till en ny lasaretts- och kurhusbyggnads uppförande, invånarne uti norra delen af Halland, åtagit sig att, under loppet af 10 år, utöfver den vanliga kurhus-afgiften, årligen erlägga en skilling för hvarje mantalsskrifven person; hvarjemte och pä det den för nybyggnaden erforderliga tillgång under tiden skulle hinna samlas, lasaretts- och kurhus-direktionen i underdånighet anhållit, att förenämnde, för örtens sjukvårds-anstalter upplåtna, lokal måtte fortfarande intill år 1802 för detta behof fä användas, eller ett räntefritt Ian å 8,000 r:dr under tolf års tid utaf allmänna medel varda beviljadt.
I anledning af denna underdåniga anhållan, förklarade Kongl.
Maj:t den 10 Oktober 1849, att den angående ofvanomförmälda byggnads afträdande till Fångvårdsstyrelsen meddelade föreskrift komme att lända till efterrättelse samt alt det sökta räntefria länet, i brist af dertill användbara medel, ej kunde bifallas, dock egde direktionen att framdeles till Kongl.
Maj: t inkomma med den närmare utredning af behofvet, genom hvilken Kongl.
Maj:t klefve i tillfälle bedöma, huruvida nådig proposition om medels anvisande för ifrågavarande ändamål borde lill Rikets Ständer aflåtas.
Sedan direktionen härefter förnyat sin underdåniga ansökning om berörde lån, har Kongl. Maj;t, med afseende å dervid anförda förhållanden, och enär Kongl. Majlis
Befallningshafvande vitsordat behofvet af det sökta låneunderstödet, genom nådig proposition af den 28 December nästlidet år (under N:o 35 införd i Irsta Sami. af Bihanget till Riks-slåndens protokoll) föreslagit, att detta lån måtte för det uppgifna ändamålet af Rikets Ständer anvisas.
Jemte högstberörde nådiga proposition, hvilken af Riks-stånden blifvit till Stats-utskoltet remitterad, har Utskottet fatt emottaga den deruti omförmälda underdåniga ansökning med tillhörande handlingar; hvarförutan Utskottet, för utredandet och bedömandet digheter, på sätt Riksdags-ordningens 42 § föreskrifver, förskaffat sig del af vederbörandes underdåniga framställningar samt infordrade yttranden i fråga om framtida begagnandet af den till lasarett och kurhus för norra Halland, från flera år tillhaka, upplåtna byggnad; anseende sig Utskottet böra här nedan för Rikets Ständer anmäla följande, under detta ärendes behandling inhemlade, förhållanden. Slats-Utshotlets Utlåtande, N-o 195. 23 I sammanhang med åtskilliga andra beslut, angående användandet af de till Warbergs fordna fästning börande bus och byggnader, täcktes Kongl. Maj:t, efter derom af Hallands läns invånare i underdånighet gjorda och af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande förordade framställningar, genom nådigt bref af den 5 Juli 1831, bifalla: att östra delen af artilleri-kasernen, med deruti befintliga 10 ali rum, finge till läns-lasarelt och kurhus kostnadsfritt upplåtas, samt den bakom samma byggnad belägna tyggård öfverlennes till begagnande af konvalescenter, under vilkor: ”att denna del af kasernen alldeles afskiljdes från den öfriga delen af ”byggnaden, samt att stängseln omkring tyggården ensamt af de nye egarne be”sörjdes, utan någon förbindelse å kronans sida att på något sätt dertill bidraga.
” Sedan vederbörande härefter blifvit hörde i fråga om inrättandet af ett serskildt lasarett och kurhus för norra delen af Halland samt Serafimer-ordens-gillet, i sitt derom afgifna underdåniga utlåtande, bland annat, yttrat, att, i anseende till staden Warbergs belägenhet och då tjenlig byggnad och lokal för en sådan inrättning, genom Kongl. Maj:ls nådiga omsorg för länets fördel, derstädes blifvit upplåten, det lämpligaste stället flir den ifrågaställde sjukvårds-anstalten vore denna stad, förordnade Kongl. Maj:t under den 24 Januari 1835: att ett lasarett och kurhus för norra Halland, under serskild förvaltning, skulle i Warberg inrättas, samt att det förut för hela länet gemensamma lasarettets och kurhusets i Halmstad medel, jemte Öfriga tillhörigheter, borde mellan södra och norra Halland fördelas.
I)cn nya sjukvårds-anstalt, som till följd af Kongl. Majrts sålunda meddelade beslut, blifvit inrättad,• har allt sedermera, under oafbruten verksamhet, fortfarande fått begagna den till lokal för densamma upplåtna byggnad 5 men, efter väckt fråga om arrestanters emottagning å Warbergs f. d. fästning, föreslog, i underdånig skrifvelse af den 6 Juni 1848, Siyrelsen öfver fängelser och arbetsinrättningar, att dervarande lasaretts- och kurhusinrättning måtte, så fort lämpligen ske kunde, förflyttas lill annan lokal, hvilken förmentes vara för samma inrättning anskaffad.
Uti häröfver infordradt yttrande, anförde lasaretts-direktionen, alt ”enär omförmälde kasern-byggnad blifvit på obestämd tid åt norra Hallands läns ”invånare öfverlemnad, för att begagnas till lasarett och kurhus, kunde något ”direktionfens bestridande af Fångstyrelsens berörde framställning icke komma i ”fråga”; dock sorn direktionen, för samma byggnads islåndsältande, fått vidkännas betydliga kostnader, anhöll den om ersättning utaf fångvårdsmedlen för dessa kostnader, hvarjemte direktionen tillika framställde den underdåniga anhållan, att ifrågavarande byggnad under ytterligare 6 års tid mätte till lasarett och kurhus få be - 24 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 195. gagnas, på det direktionen skulle komma i tillfälle att under de 4 forsta åren samla fond för en ny sjukvårds-inrättning samt under de 2 sista åren låta uppföra den derför erforderliga byggnad.
Till denna anhållan tillstyrkte Serafimerordens-gillet Kongl. Maj:ts nådiga bifall, enär Hallands fäns invånare, i förväntan, att förenämnde sjukvårds-anslalt skulle få fortfara i den åt dem öfverlåtna fordna kasern, för densammas ordnande till sjukhus, användt större kostnader och hvarken egt anledning förmoda, att de skulle komma i mistning af förmånen att sålunda begagna samma byggnad, eller varit i tillfälle hopsamla fond för inköp af annan lokal för ortens lasarett och kurhus-inrättning, samt upphörandet af denna inrättning skulle för samma ort komma att medföra högst betydlig olägenhet.
Fångvårds-styrelsen, hvars underdåniga utlåtande i anledning af nyssberörde anhållan jemväl infordrades, erkände visserligen billigheten deraf, att kasernbyggnaden finge af lasaretts- och kurhus-direktionen fortfarande begagnas under den tid, som fordrades för anskaffandet af annan lokal för oftanämnde inrättning, men fann den i sådant afseende föreslagna tiderymd längre, än som var förenligt med det afsedda behofvet af byggnadens användande till boställsrum för det nya fängelsets predikant och läkare, hvarföre Styrelsen hemställde, att denna tid måtte bestämmas till allenast 4 år från och med 1849 års början, helst blott 2:ne år, enligt direktionens uppgift, skulle erfordras för uppförandet af en ny lasaretts-byggnad; dock ansåg Styrelsen det vilkor härvid böra fästas, att ett behöfligt sjukrum för garnisons-kommenderingen vid fängelset borde hållas i beredskap inom det åt direktionen upplåtna hus. Hvad Fångvårds-styrelsen sålunda yttrat och föreslagit, blef genom Kongl. Brefvet den 23 Januari 1849 i nåder bifallet.
Enligt hvad för öfrigt af ofvanomförmälda underdåniga låne-ansökning jemte bifogade kostnadsförslag inhemtas, skulle uppbyggandet af det nya lasarettet och kurhuset vara förenadt med en kostnad af 13,164 R:dr 24 sk., hvilken, fördelad på lasaretts- och kurhus-distriktets mantalsskrifne personer, komme att för hvar och en af dem utgöra något öfver 20 sk. 8 r:st, men då många medellöse både hemmansåboer, torpare, fiskare och inhysesman, hade hos sig skattskrifne ända till 6 å 8 personer, komme ensamt för denna byggnad att af hvarje sådan åbo, torpare eller inhysesman erläggas 2 R:dr 28 sk. å 3 R:dr 32 sk., ett belopp, som dessa obemedlade personer icke skulle kunna förmå att på en gång utgifva.
Följaktligen måste norra Hallands innevånare, derest den bekymmersamma belägenhet, hvaruti de utan eget förvållande på ofvanberörde sätt kommit, icke behjertades, hädanefter blifva i saknad af en inrättning, der den sjuke kunde återvinna hälsa och krafter.
På Stals-Utskottels Utlåtande, N:o 195. 25
Pa salt Iiiir ofvan är anfördt, lior Fångvårdsstyrelsen, i silt underdåniga utlåtande af den 12 December 1848, uppgifvit, att den nuvarande lasaretls-byggnaden beliöfde begagnas till boställsrum för det nya straff-fängelsets predikant och läkare.
Deremot innehåller en blyertsanteckning å den, i öfverensstämmelse med riksdagsordningens 42 §, till Utskottet aflemnade plankarta (ifver Warbergs fästning, att samma byggnad är ”afsedd till ransakningshäkte för länets norra del.”
I ovisshet om hvilketdera utaf de sålunda uppgifna 2:ne serskilda föremålen, vid ifrågavarande byggnads framtida användande för fångvården, kommer att företrädesvis afses, finner sig Utskottet, beträffande först det ändamål, för hvilket densamma enligt åberopade utlåtande skulle komma att begagnas, föranlåtet erinra, att då det vid andra, i sednare tiden inrättade, större fängelser icke funnits ovilkorligen nödvändigt alt inom eller invid sjelfva fängelserna bereda boningsrum för der anställde predikanter och läkare, och då under den tid, som möjligen, erfordras, innan ny lokal binner anskaffas för lasaretts- och kurhus-inrättningen i Warberg, lämpliga bostäder för predikanten och läkaren vid dervarande straff-fängelse säkerligen kunna erhållas inom nämnde stad, synes någon egentlig olägenhet i afseende på religions- och läkarevården vid detta fängelse ej böra uppkomma derigenom, att, den, jemlikt 1831 års Kongl, bref, ät norra Hallands invånare, för deras lasarett och kurhus, upplåtna fordra kasernbyggnad får under sagde tid fortfarande för det med upplåtelsen åsyftade föremål begagnas.