Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet, som visserligen äfven för dess del inser de olägepheter och förluster, hvilka för en mängd låntagare torde blifva en följd af den ovilkorliga skyldigheten att i silfver erlägga inbetalningen, finner likväl ett oöfyervinnerligt hinder för tillstyrkan af någon förändring i denna del, då RiksStåndens beslut bestämt innehålla: ’’</e län, hvilka af denna samfälda tillgång utgå, fä hädanefter icke beviljas uppå andra vilkor» hvad ränta och capitalajbetalningen beträffar, än att 3 procent af det uti sedlar utgifna länets primitiva belopp ärligen till Banquen erläggas uti Svenskt silfvermynt Riksdaler för Riksdaler eller uti deremot svarande lodtal mynlbart silfver, pä sätt att genom ett dylikt, under 3$^:dtls är fortsatt ärligt inlemnande af silfver uti Banquen^ lånebeloppen ense* till fullo liqvidera dt,’*, 416 Banco*Uiskottets Betänlanderi.
Utskottet här likväl, med anledning af hvad härutinnan blifvit fram stal dt, och i betraktande deraf, att någon bestämd ränfeberältning på dagen Vid inbétalningarne å dessa lån ej såsom vid Barvquens förra fastighetslån
Kan anses erforderlig, utan lämpligast synes blifra, att hvarje afbet3lningspost oafkortad efter silfvervärde aftäknas å Uapitalskuideti, fuftn i t en lindring för låntagare i landsorterne i så måtto kunna beredas, att dem må Vara tillåtligt i rSnterierne för Banqtjens räkning insätta antingen Svenskt silfvermynt eller eontrolleracit verksilfver, det sednare efter beräkning af 90 sk. specie för hvarje lod, samt ränterrets afgifvande bevis till Banquen aflemna, mel uppgift ä den lånenurnrner, hvartill inbetalningen hörer; då Banquen eger att ;å hvarje lån i särskild eölumn anteckna ‘dylika Severisringar, till upplysning om de låntagare, hvilka salunda afbetalnirigs-skyldigheten verkställt» hvaremot egentliga afföringen eja Janet må egä rurn, förr, än silfret verkligen till Banquen ingått, då ränteri-bevisen deremot återsändas.
Börande dylika silfVer-remisser från raster terne till Banquen ske minst Tvänne gånger om året med Vanliga r&nteriposten, samt reversaler tillika åtfölja, hvilka särskildt upptaga hvarje silfver-leverence, •och det derå
U$» gifna bevisets numm'er.
Hvilket, i händelse detta förslag godkärrtoes, torde böra uti underdåniga skrifvelsen tilH iKongl» Jianiö-Utsiottets Betänk anden) '417 Kongl.
Majit, i sammanhang med öfriga stad* ganden, rörande afbetalningsvilkojen, ingi.
För öfrigt och ehuru inga anmärkningar Iros FiksStånden blifvit gjorde, i fråga om de af Utskottet föreslagne förändrade grunder för beiäningsbeloppets bestämmande å hus i staderne utom Stockholm, har Utskottet vid närmare öfvervägande ansett, att något äfven borde stadgas i afseende på beläning af de hus, sorn under perioden intill nästa Riksdag skulle kunna blifva uppbyggde, och för hvilk* således den uppgifna grunden af 1823 ars taxeringsvärde ej är tillämplig.
För dessa anser
Utskottet i slikt fall beläning böra få ega rum till * idel äf derå sednast asatte taxeringsvärde; lånet dock aldrig öfverst jgands jjidel af HBrandförskkringssuJtfman.
Hvilket, i lika måtto, såsom ett béhöfligt tillägg vid punkten om beläningsgrunderne, må till Kongl. Majit i underdånighet anmälas. 4)
Uti de från JKiksStå.oden comtnuijuce* rande anföranden, är vidare yrkadt: Hets Högloft.
Ridder skåpet och Adeln 1 Att enligt den grundsatts, att ett vidsträckt lånesystem, hvarigenom personer lockås i onödiga skuld transactioner, icke är nyttigt,’ det stadgande borde vidtagas: att personer, som förut hafva intecknade skulder, matte i första rummet berättigas till Bancolån, för att Ethan# till Riis. $t, Pcpt, jgas, 6-.te Stral, N;o S? 4i8 Ranco-Utskotfets
Retänhahden. dermed liqvidera sådana inteckningar* och hvarigenom vunnes: 1) Att icke enskilda personer uppmuntrades till ökad skuldsättning. 2) Att verkliga låijebehöfvande linge bé; gagna dessa lån, framföre sådana, som förut skuldfrie, åstundade lån blott för att mot dry> gare vilkor medlen åter utlåna, och 3) Att fordringsegare kunde utan lagsökning och tidsspillan utbekomma sina fordringar.
Men att, till förekommande af missbruk, ej andra borde ega delaktighet af sådan företrädesrätt, än de som redan före denna Riksdag haft intécknade fordringar.
Hos tiederv- BöndeStdndeti Att Banquen måtte, med lordringsegares begifvande, inlösa prioriterade inteckningar, emot det att låntagaren qvitterar hela Bancolånet, hvarigenom alla kostnader för inteckningars omflyttning och postponerande kunde undvikas, och Banquens säkerhet likväl blifvit densamma.
BancoUtskottet får häröfver vördsamt yttra, att hvad det första förslaget beträffar, Utskottet ej kan anse dess antagande förenligt med den omsorg för allas lika rättigheter, söm .
Utskottet, vid uppgörande af dessa reglementariska föreskrifter i allo sökt iakttaga, och som Utskottet anser för en pligt att framför allt ej åsidosätta vid allmänna låneanstalter från Rikets Ständer6, Banque, hvilka hafva en 'Banco -Uttkoitets BetUnkandCn. 41g nästan omedelbar verkan på de flesta medbor. gares enskildta förhållanden och penningeställ» ning.
Oell det lärer i alla fall blifva svårt att finda något giltigt sksäi, hvarföre den som eftersträfvar ett lånebiträde på lindriga vilkor för ati fi älsa sig från en redan iråkad förlä* genhet , skulle tilläggas bättre rätt ari den, sou» är i behof af dylikt understöd för att ef blifva i trångmål försatt, eller den, sorn förut medellös, men skuldfri, önskar sig detsamma för att genom lofliga speculationer och före* tag förbättra sitt tillstånd.
, Hvad ater beträffar det sednare yrkandet, eller att äldre inteckningar måtte, genom i behörig ordning beviljade Bancolån,' kunna in* frias, utan behof af föregående postposition, eller fastighetens fullkomliga gravarinnsfrihet, i den stund lånet sökes; så får BancoUtskot* tet meddela den upplysning, att sådan redan förut vid mångå tillfällen blifvit, i afseende på Bancölåns meddelande, iakttaget, och att in. gen svårighet möter för dyilika transactioner, då nemligen gravationsbevis^ styrker, att inteckningarne ej öfverstiga det Bancolans be» belopp sorn sökes, samt alla dessa inteckningar utan undantag blifva tiH infriande företedde; hvarigenom Banqtien följaktligen vid deras inlösen och dödande, Verkligen eger första iu* teckning i fastigheten. 5 !
Unde» öfver läggningen hos Hög» lofl.
Ridderskapet och Adeln tvänne Ledamö* ter af BancoUtskottet instämt i den gemen» »amma tanka, att högsta lånebeloppet för ett 4 21».
JBaricol-h&kötteis Betänk an deri. person borde förblifva, enligt Utskottets förslag vid 2Ö00 K:dr; men på så vida skiljaktiga grunder, att då den ena ansett ifrågavarande lån blifva si betungande, att de långt ifrån att understödja den mindre förmögne jordegaren, skulle påskydda hans undergång, emedan efterfrågan af silfver komme att ökas, ju större beloppet af dessa län blefve, hvarigenom räntan i sjelfva verket slutligen skulle blifva högre än den lagliga; och att således,’ på det att så litet som möjligt måtte af lånefonden komina att utgå, och anstalten så litet sorn möjligt skada landet, maximum ej borde få öfverstiga det föreslagna beloppet; den an-' dra ater yttrat, att då lån på så hilliga vilkor egentligen vore att anse som en skänk af Staten till afhjelpande af öfverklagad allmän förlägenhet eller penningenöd, borde en sådan förmån ej sträckas blott till ett ringa antal medborgare, genom summans utsättande till högre än saoo Eidr; har en värd Ledamot af Köglofl.
Ridderskapet och Adeln funnit dessa yttranden vara så contradictoriska, att ett närmare bestämmande, huru Utskottet anser dessa lån, deraf nödvändigt påkallades.
Utskottet tror för dess del de omnämnde yttranden i så måtto ej vara helt och hållet oförenligå, som det ena afser de förhållanden, hvilka möjligen i en framtid kunna uppstå, då det andra deremot egentligen vidrörer det närvarapde- Förmånligheten af Bancolån med årlig inbetalning af * procent i silfver på 33 och §tt tredjedels år under ett förutsatt forts Hanco-Utskottets Hetänkafiden. £ farande af den cours och det silfvervärde sorn nu eger rum, förmodar' Utskottet ej eller kun-, na af någon bestridas.
Det är således endast genom ovissheten i afseende på de flerfaldig» bvälfningar i landets financiella och csconoJ miska ställning, hvilka ofelbart inom en sådan tidrymd kunna inträffa, som farhåga och tvekan vid begagnande af en med sådana vilkor förenad lånerättighet, ej utan goda anledningar bör uppstå; och det beror, enligt Utskottets öfvertygelse, egentligen på den större eller mindre grad af varsamhet och moderation, som kommer att råda hos Nationens blifvande Representanter, huruvida dessa lån antingen skola lemna en varaktig hjelp för den »södstallde och en ny utväg till uppkomst och förkofran för den idoge, eller ock x sin maja bidraga till den förres totala förstöring, samt medtaga den sednares återstående krafter eller förvärfvadé välstånd.
Lfter denna förklaring anser Utskottet föga båtande, att utförligt vidröra den fråga, som inom Höglofl.
Ridderskapet och Adeln blifvit discutérad, huruvida de oftanärnnde fastighetslånen nu under tiden borde betraktas såsom en skänk eller icke?
.Lagstiftande magten har, som en värd Ledamot anmärkt, redan afgjort att benämningen län och ej skänk, bör anses vara den rätta och lämpligasto; men hvad don värde Ledamot beträffar, som yttrat dels att i fall coursen öfveistege 144 sk., lånen skulle komma att draga iner än 6 procent, dels att låntagarne gora JUnquen eo skänk 4 a t
Banco- Utskottets Bttänianåm. då för sedlar, hvilka galla föga mera än en tredjedel i silfvervärde fulla två tredjedelar i silfvervärde återbetalas, kan Utskottet ti förbigå den erinran, att i förra fallet liela capital-afbetalningeri, som inbegripes uti de 6 procent, hvilka årligen fordras, och i sednare fallet räntan för 53 och ett tredjedels år, äfven med något slags skäl torne bora tagas i beräkning, och lärer då förmodligen- jernnväj, utan afseende på hvad en Banque , såsom sådan, lider genom ökandet af dess skuldförbindelser, i förlitande på en långsamt . ingående ersättning, den falska men förledande idéen om skänker och faveurer för Banquen i dylika fall helt och hållet försvinna.
Slutligen och med anledning af vackt frå. ga inom Högloft.
Ridderskapet och Adeln, huruvida några redan fattade beslut, kunde anses lägga hinder, att efter godtfinnande förordna om lånesummans förhöjning, äfven utöfver 2000 E:dr; får BancoUtskottet vördsamt nämna, att de t vänne RiksStånd, nemligen Högvördige Preste- och V&llofl.
BorgareStån. den, hvilka ansett sig böra på förhand bestämma summan till högst 2000'It dr, hafva med bifall tili Stats- och BancoUfskottens Betänkande, N:Q 5 7, under förbehåll af öppen talan, tippskjutit med slutliga afgörandet häraf, för Ätt företagas i sammanhang med öfrige reglementarisk» gtadganden; och att följakteligen frågan härom nu i behörig ordning till obehindradt afgörande hos samtelige RiksStåndera förekommer - Banco Utskottets Baärik anden. 42) Hvad Banco-Utskottet i det föregående anfort och hemställt, öfverlemnas vördsamt till Rikets Ständers upplysa bepröfvande, jemte några Ledamöters reservation, Stockholm den 5 December 1823.
Utdrag af Protocollet hållet hös Rikets Höglojl.
BancoUtskott dtn 5 December 1833 S. D. Vid justering af BancoUtskottets Utlåtande, N:o 93, öfver anmärkningar från Höglofl.
BondeStåndet vid Utskottets Memorial, N:o 76, angående de föreskrifter, som må lemnäs för Banquens utlåning på fast egendom intill nästa Riksdag, förbehölio sig nedannämnde Herrar Ledamöter, att deras yttrade särskilda ‘e* ningar skulle åtfölja berörde Utlåtande.
I fraga om länesummans bestäm 2000 R.dr för en person: Herr Nilsson: Emot Höglofl.
Ba»coUtskottets nu återfattade beslut om maximibeloppet af fastighetslånen till 2000
R:dr, bär jag icke kunnat undgå att anmäla min reservation, samt utbeder mig, i anledning deraf, att fa göra nagra anmärkningar och utveckla de grunder, som ledt mig till påståendet, att ett olika maxlmi-belopp bordt bestämmas för landet emot det, som bestämmes för Städerne, icke derföre att jag 4 2 4 Banco-Utskottets Betäniandetii tilltror mig kunna framkalla någon uppmärksamhet för ämnets vigt, och de moliver jag efter erfarenhet upptagit; men för att bereda mig tillfredsställelsen att , hafva angifvit de förhållanden sorn
Sto mig kända, samt anmärkt, hvad jag tror framtida erfarenhet skall lättfärdiga.
Beloppet utgörer af hvad sorn inflyter:, i afbetalning på förra fastlghetsiånen ärligen» ittll circa ....
150,000 Ruis hvad som inflyter, och ej vidare kommer att utgå af od. lirrgsfonden, circa . 60,000 ’;del årligen af de 1,300.0»') jR:dr, hvarmed denna lane» fond slutligen hl ef tillökt . 340,000 tillsammans 450,000 R:dr.
, ®'"ina fond är fördelad efter foiiand® grunder, r,mligen,,.
Tor Bruks- om LändtEgen. domar go procent gö* 360,000 ■För Stockholms Stad* proc. 18,00® Bor cte öfrige Slätterne, j6 Procent * . 7 2,000 v..
1 s^ je mimi reisen af denna fördelning med forna i landet emellan ian dets och Städernas fastigheter, finner man, att lika maximibelopp e] är lärnpljgt för både Landet csh Slätterne, ©ch af denna orsak måtte det vara som de idalie Rfspoclive RiksSiåtiden, hvilka repre - BancoUiskottets Betänkande. santera landets jordegare, ej godkändt det föreslagna maximibeloppet.
Landets fastigheter äro mycket mera skuldsatte i allmänhet än Städernes, hvilket skall forordsaka, att Städernes fond utgår, och .Landets skall icke möjligen kunna der, emedan ittga andra än små Egendomar kunna begagrfa lånerätten.
Att Bruksegare ej kunna det, läteir vara lätt finna deraf, att lånerätten är bestämd till åj R:dr per Sik af Hammarskatten, 'sorn, då underlydande Hemman äro inberäknade, i allmänhet uppgår i värde till 50 å 70
R:dr per Sik- Att egare till större jordegen-: domar icke eller kunna komma i åtnjutande af denna lånerätt, i fall den bestämmes till högst 2000 B:dr, är äfven gifvet deraf, att det icke lönar för så ringa summa, gravera en större egendom, saint det ej eller kan låta sig göra för en skuldsatt, att, då biträdet blifver så ringa, anskaffa första inteckningen i en större egendom, Om.
Likets Plöglofl.
Ständer ej skulle i likhet med hvad Högloft.
BaneoXJtskottets pluralitet synes förutsätta, heldst se den beslutade laneanstallen obegagnad , har jag aldrig kunnat föreställt mig att ett sådant Reglemente för densamma skulle antagas, sorn helt och hållet utestänger den dass medborgare, sorn efter all rättsgrund mäste anse sig berättigad till något efter dess större pant, productipn »siler Statsbidrag proportionéradt biträde- Henna låneanstalt har gjört stort uppseende och. gifvit eu mängd betryckta Posafssionater hopp BaneO'
Utskottets B <u ankan den. om. hjelp; men genom hvad sorn blifvit föieslaget, arden inskränkt til! blott understöd för de af Allmogen, som icke äro förut skuldsatte.
Hade HöglofI, Utskottet deremot afsett s/imma ändamål, sorn jag tror Rikets HöglofI.
HöglofI.
Ständer gjort, så skulle efter min tanka det varit ganska enkelt att stadga sådana grunder för beläningsrätten, som beredd tillfälle för alla fastighetsegare, att deraf kom* ina i åtnjutande; hvarigenom följande välgö' rande resultat kunnat väntas: 1) Egare af större jordegendomar, som om 2000 R:drs maximi-belopp bestämmes, hafva skälig anledning till klagan öfver orättvis, olämplig och ändamålslös delning, blifva tilllredsstallda; och dessa för närvarande, efter min öfvertygelse mest beklagansvärda skola linna, att en direct hjelp utan någon skadlig verkan blifvit dem beredd. 2) Capitalisterne, sorn, missnöjde öfver de beslut Rikets HöglofI.
Ständer fattat i penningeväsendet, hvilka utbredt opinion om myntförsämring, föresatt sig att förvandla sitt capital i fastighet, skola beräkna sin ersättning uti den förmån, som lånetillfället medgifver att använda en större köpeskilling samt följaktligen komma i besittning af en större Egendom. 3)
Den brist på köpare af större fastigheter, som i många provinser är allmän, skuU le oi’, ifvelaktigt afhjelpas.
Banco-Uiskottets Betänkanden, 427 4I De fastighetsegare, som sedan 1820 haft lä nehand)ingar på större belopp, ända tili Bo'oO( Rtdr liggande i Banquen , vin na ändamålet, för de kostnader desse gjort sig, da de få lån på lika summor sorn de sökt första gången, ehuiu nya handlingar måste anskaifas. 5) Fonden utgår och gör sin önskade verkan vid jordbruk och näringar i allmänhet, och Banquens förmån genom silfver-fondens ökande vinnes; men begge dessa ändamål förfelas om maximi beloppet endast blifver hvad nu är föreslaget. 6) Skola större egendomars sönderdelande, samt tillställa köp, för att kunna begagna Jånerätten, hvilka begge åtgärder i Statsoecoromiskt afseende måste vara skadliga, före» kommas.
Efter anförande af dessa skäl och yttranden, har jag uti Höglofl.
BancoUtskottet tagit mig friheten framställa det förslag, att af landets fond 360,000 R:dr årligen borde kunpa meddelas lån på högst 4 eller 6000 R:dr, samt af Städernas fond go,ooo R:dr på högst a eller 3000; men utan att något annat skäl blifvit anfördt emot detta förslag, an de allmänna principer, soin svaret på återremissen innehålla, ville Höglofl.
Utskottets pluralitet ej godkänna detsamma, och hvad som, ända till förundran, förekom oförvändladt, var, att de fleste Herrar Ledamöter af Höglofl.
Ridderskäpet och Adeln, äfvensom alla Herrar Ledamöter utom en, jemte mig, af det Stånd, hvari Banco- Utskottets Betänianderii till jag hörer, biföllo Betänkandet, då efter hvad jag föreställt mig, desse Respective Stånds interesse skulle vara närmast förenadt med ds medborgsclassers, hvars rätt jag försökt göra gällande.
Ett ännu ytterligare skäl, att egare af större jordegendomar icke borde utestängas från delaktighet af ifrågavarande lånebiträde finnes deri, att
Discontfonden hädanefter ganska säkert biifver medtagen, så att brist för iDiseontlån uppstår, isynnerhet om afbetalningarne komma att ske på 5 år, hvarom frågan ännu är oafgjord.
Med Herr Nilsson förenade sig Hert Leifler uti sjelfva hufvudsaken, men trodde för sin del att maximi-beloppet för de blifvande fa&tighetslånen, borde öfver hufvud be* stämmas till 4000 R:dr.
Om räntan för dessa lån, i likhet med hvad sota sker för de förra,’ fått erläggas i Bancosedlar, trodde Herr Leffler allt skäl varit: att antaga 2000 R:dr, såsom maximi-beloppet, emedan en mera allmän hjelp derigenom blifvit beredd; men då nu jäntan kommer att utgå i silfver, förfelas detta ändamål, helöst farhågan för anskaffandet af det erforderliga silfret, afskräcker från begagnande af lånen, synnerligen bland Allmogen, och många bland Städerttes ringare inne-; vånare.
Häruti instämde Riksdagsmännen Petter Andersson från Hallands Lita och SUic Ensfcj s#n från Carlstads licinco-Utshuttfts
Bellini an den. 459 Herr CancelliöRådet Bruncrona åberopaide dess, då Frågan förra gången hos Utskottet förevar, afgifne reservation af innehål!:
I frågan ora maximi-beloppet af - de nya lån, som mot underpant af- fastighet till sti och samma person måga utgå, föra rila tes jag 1 så måtto skilja mig från pluraltteten* tania, att i stället för 2000
R:dr, jag anser detta belopp böra fastställas till 6000 B:dr.
Genom bestämmandet af en sådan summa, har jag först afsett enhet i utlåninggprincij?en.
För de sednast beviljade fastighetslån, blef summan af booo R:dr fastställd såsom det högsta en låntagare ur Banquen leunde erhålla, oell i öfverensstämmelse dermed, har ock Banco* Utskottet förklarat, att transportlån, sorn hittills fått uppgå till ett oinskränkt belopp, så vidt Banquens säkerhet endast sådant medgifvit, nu mera icke få uppgå till högre än 6000 R:dr.
Jag inser icke någon gällande orsak, hvarföre nu åter en ny beläningsgrund skulle utstakas.
Afsigten med de förra fastighetslånen var, såsom den vid flera tillfällen varit uttryckt, lika mycket som nu, att sprida dem bland lånebehöfvande, utan att derföre lemna de låntagare ett allt för »fullkomligt lånebiträde, som med större fastigheter behöfva deremot svarande kraft och understöd till större hushålls-företag.
Dessutom hindra icke dessa större lånebiträden, dem som söka mindre, att åtkomma lånefonden i den ordning de sig dertill anmäla.
I Bänto Utskottets Betänkanden.
Vidare har jag genom högsta lånesummans bestämmande till 6000 R:dr, sökt bereda den till ifrågasatte försträckningar anslagne fondens fulla begagnande, hvarmedelst jag trot*det ändamål befordras, sorn Rikets Siänder med dessa nya fastighetslån hufvudsakligen syes hafva åsyftat, att nemligen inom viss ti.l fa Bmquens reel a fond till påräknadt belopp så förstärkt,. att en önskad realisation derigenom måtte kunna fortskynda^..
Med förbindelse att capital och ränte afbetalning ovilkorligen i silfver matte erläggas, torde, i anseende till farhågan af silfrets uppstegrade värde relativt till de låntagne Bäncosedlatne* dessa lån icke blifva så begärliga, att icke den för dem anvtsta betydliga fond, sannolikt skall kunna lemna utväg åt alla lånsökande att blifva hulpnei om an dessa lån finge Utsträckas till 6000 R:dr, heldst en mängd fastigheter icke kunna erbjudas Banquen till säkerhet, såsom förut häftade med Bancolån e!ler andra inteckningar, hvilkas innehafvare ej vilja poslponéra deras företrädesrätt.
Härmed förenade sig Herr Biskopen Ho. ctor Almquist.
I fråga om lånens likviderande, medelst in* betalning af 2 procent i stlfver årligen.
Herr Biskopen Doctor -Almquist feserve* rade sig med instämmande uti BondeSråndets i anmärkningarne yttrade önskan, att de nya lånen måtte få inbetalas med Bancosedlar ef - BancaUtskottets Betänkande rtj, 431 ter faststald cours och icke nödvändigt 1 silf. ver, emedan anskaffandet deraf skulle för Ali. mogen blifva förenadt med mångfaldiga svårigheter, då BancoStyrelsen deremot, när inköp af silfver i alla fall skulle ske, då äfven lätteligen kunde göra upphandling deraf för inbetalningarne å fasfighetslånen.
.Tn fidem Protocolli, _ G.
Ankom den 7 Dec. 1823.
Ständer, dels öfver gjorde anmärkningar, inom Hederv. BondeStändet mot det vid Utskottets Memorial N\ö 77, bifogade förslag till reglementariska Stadganden, rörande odlings
Ian, dels i anledning af yppad skiljaktighet emellan de öfrige RiksStåndens härom tagne beslut. ■Hederv BondeStåndet har, enligt Utdrag af dess Protocoll, under den 25 November, till BanCoUtskottet återremitterat nysslu-rorde
Me* - morial, med åtföljande förslag, på grund af dervid gjorde anmärkningar, nemligen: 43* Banco~Uiskotlet$ Betänkanden.
Vid ArU u 1) Att antagandet af Utskottets förslag, rörande Kongl. LandtbruksAcadeniiens befattning med Odlingslån, endast skulle medföra ytterligare omgång ock kostnad, samt det at* ternatlvt framställda stadgandet härom, alltså, borde utur Författningen alldeles utgå.
Med åberopande af de skäl, Utskottet i dess Betänkande, till stöd för detta förslag, anfort, hemställer Utskottet till närmare pröfning, huruvida det kunde leda till någon slags olägenhet om ärendet, på sätt Utskottet tillstyrkt, blefve hos Kongl. Maj:t anmäldt, då det i alla fall beror af Kongl. Maju, att, efter Kongl. Bandt bruks Academ iens hörande, antaga det sednare alternativet, i händelse det förra af en eller annan orsak ej skulle finnas lämpligt. 2) Att, hvad ej mindre Kongl* Majus Befallningshafvandes , än BandthushållningsSällskapernes befattningar anginge, det kunde anses göra tillfyllest, att dessa Auctoriteterj egde utse de förrättningsmän , som skola besigtiga odlingsföretaget och föreslå lånesumman,, enär nyssnämnde personer, men icke LandlSiushåliningsSällskapen och fast mindre Konungens Befallningshafvande äro i tillfälle att på stället undersöka förhållandet.
En sådan förändring i det förslag Utskottet uppgjort, skulle helt och hållet rubba en ibland de förnämsta hufvudgrunder Utskottet der - Banco-Utsiottet$ Betänkanden. dervid haft i sigte, och i dess Memoria! om» förmält, nemligen : att LånMandlingarne ej förr än classification skett, inom hvarje Län särskildt, måtte blifva på ett ställe samlade till gemensam granskning j företrädes.rättigheten lomme eljest, lika som hittills, att ensamt bero af ett tidigare eller sednare inlemnände hos JBanquens Commissarier, hvilka ännu min» dre än Styrelsetne i livart och ett Län kunna Vara i tillfälle att här på stället underst»» ka förhållandet för dem alla.
Vid Art. ä. ' il Ätt, enär ett maximi-belopp af endast looo Hulr vöre otillräckligt, högsta lånesumman matte blifva såsom hittills aoöo it:dr; samt att för öfrigt billigheten fordrade, det den jordbrukare, hvilken egde flera hemman och större odlingsfält, borde k