Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nödvändigheten af en pastoraternas delning visar sig här äfven i den omständighet, att inom Carlstads stift endast 42 pastorater finnas, under det att komministraturernas och öfriga ordinarie prestlägenheters antal uppgår till 88.
Hvad ofvanföre blifvit framställdt, grundar sig endast på medeltalet af pastoraternas Allm.
Utlåtande, N:o 45. 4 9 befolkning inom hvari län.
Utskottet har först anfört delta, emedan det, med naturligtvis många afvikelser i det enskilta, likväl klarast framställer de allmänna dragen af den bild, de här nämnda förhållanden förete.
Det är tydligt, att en mängd ännu större skiljaktigheter visa sig, om man betraktar hvarje församling särskilt.
Man finnér då, att i Wermland der medeltalet af innevånare för hvar församling är nära 8,000, ett pastorat, bestående af 4 socknar, har 18,000 innevånare, ett annat, af äfvenledes 4 socknar, 15,000, tvänne andra, sammansatta jemväl af 4 socknar, 13,000, tvänne 13,000 o. s. v. Inom Götheborgs stift finnas 6 pastorater, bestående hvartdera af flere socknar, som hafva öfver 7,000 innevånare, flere med 5,000 till 6,000 personers folkmängd.
I Lunds stift har ett pastorat, af 2:ne socknar, 11,500 innevånare, under det att andra ej hafva mer än 600 till 800.
I Skara Stift finnes ett pastorat med öfver 8,000, icke få med 5,000 å 6,000 innevånare, i Wexiö stift tvänne pastorater med öfver 7,000, flere med omkring 5,000 personer, i Calmar stift ett pastorat med 8,000 innévånare, o. s. v. I norra delen af riket äro pastorater, hvilkas folknummer stiger till detta sistnämnda antal och derutöfver icke sällsynta.
Utskottet tror sig sålunda hafva ådagalagt, att, i följd af förändringar, som odlingens och befolkningens naturliga gång medfört, missförhållanden uppstått i landets ecclesiastikä indelning-, hvilka o\ilkorligen påkalla en förbättring.
Om tillträdet till andlig omvårdnad är samhällsmedlems heligaste rätt, om, i ett vidsträckt och glest bebodt land, behofvet deråt måste grunda ett så mycket större beroende af prestens omsorger, som dessa der mera uteslutande blifva den enda källan till upplysning i andliga ämnen, och om samhällets väl hvilar, såsom på sin djupaste grundval, på den gudsfruktan och den deraf närda sedlighet, som lifva dess medlemmar, så synas dessa förhållanden vara förtjente af stor uppmärksamhet, och de svårigheter böra undanrödjas, som göra det äfven för den samvetsgrannaste själasörjare omöjligt, att uppfylla de honom åliggande pligter.
I hela den föregående framställningen har Utskottet afsett endast paslorater. sammansatta af mera än en socken, genom hvilkas åtskiljande flere pastorater naturligen kunna uppstå.
Det är säkerligen ingen tillfällighet, att så väl vid nästlidne, som vid nu inneva rande riksdag, motionerna i detta ämne kommit ifrån just den provins, som ofvan anförda uppgifter utvisa vara den, i hvilken de nämnda olägenheterna starkast framträda.
Men i de flesta landskaper ega likartade förhållanden rum.
Det är visserligen församlingarne obetaget, att sjelfva i detta afseende väcka förslag, hvarföre äfven ett och annat pastorat under senare tider blifvit på dess medlemmars begäran deladt, och obestridligt är, fö Allm.
N:o 45. att emot församlingens önskan en sådan förändring hvarken kan eller bör ske; men å an- , dra sidan synes likväl ett så allmänt missförhållande påkalla en mera omfattande af staten anordnad åtgärd, äfvensom denna endast efter en mera genomförd plan lärer kunna på ett fullt ändamålsenligt sätt verkställas.
Utskottets mening torde icke så kunna missförstås, som skulle tillvägabringandet af en arithmetisk likhet mellan socknarnes folkmängd i allmänhet dermed åsyftas.
En stor mångfald måste, i följd af folklynne och lokala förhållanden i detta hänseende alltid och utan olägenhet qvarstå.
Men der sådana ojemnheter under tidernas längd utvecklat sig, att de för en verklig själavård lägga oöfverstigliga hinder i vägen, der är rättelse, enligt Utskottets tanka, oeftergifligen påkallad af samhällets heligaste pligt.
I öfverensstämmelse med hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet, som icke delar motionärens åsigt om nyttan orh behofvet deraf, att hvarje socken, som kan aflöna egen kyrkoherde, ovilkorligen bör dermed iörses, vördsamligen föreslå: det Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att i de stift, der pastorat finnas, som äro så vidsträckta och folkrika, eller bestå af så manga församlingar, att en delning af dessa pastorat för själavårdens behöriga handhafvande är af behofvet påkallad.
Kongl, Majit täcktes i
Nåder låta vidtaga nödiga åtgärder för en sådan delning.
Häremot anmäldes följande reservation af Herr Silfverstolpe, F.
O. ”Ehuru äfven jag, lika med motionären och Utskottet, är af den tanka, att nyttigt vore, om en ganska stor del af Pastoraten inom Sverige kunde så delas, att Kyrkoherden icke erhöile större församling att vårda, än en person med vanliga själsförmögenheter lämpligen kan i religiöst afseende sköta, kan jag likväl icke förena mig uti det beslut, hvaruti Utskottet i denna fråga stadnat.
Den underdåniga anhållan Utskottet föreslagit, afser uppenbarligen tvänne särskildta förhållanden; det ena, när ett pastorat består af en socken, hvilken är alltför vidsträckt och folkrik, och det andra när pastoratet består af flera socknar, hvilka tillsammans äro af sådan beskaffenhet.
Delning af pastorater, hvilka äro uti den förstnämnda af dessa båda kategorier, är ytterst svår att tillvägabringa.
Den stora mängd af gemensamma inrättningar och den betydliga gemensamma egendom, som inom hvarje Allm.
Utlåtande, No 45. 2! större socken finnas, hvaribland mä nämnas kyrka, prästgårdsbyggnad, klockaregård, sockenstuga, skolhus, fattighus, sockenmagasin m. m., göra redan uti ekonomiskt afseende ett sådant afskiljande ytterst tvistigt och nästan omöjligt, om icke socknens innevånare redan länge erfarit betydliga olägenheter af dess alltför stora folkrikhet och insett behofvet af delningen; men ännu vigtigare äro de hinder, sorn, isynnerhet i vissa orler, möta lili gemensamma, mången gång från andra socknars alldeles skiljaktiga, bruk, Sider och vanor, hvilka ofta utgöra ganska goda band, så väl på sedligheten, sorn på uppfyllandet af åtskilliga andra pligter.
Delning af pastorater, hvilka äro uti den senare kategorien, är väl lättare att tillvägabringa, men äfven der förekomma ganska manga af de ekonomiska hindren.
Alser man nu, att Konsistorierna eller Landshöfdingarne, på Kongl. Maj:ts nådiga befallning, skola taga initiativet i dessa frågor och bedöma, hvilka pastorater äro så beskaffade, att deras delande hör komma i fråga, och derom göra framställningar lill lörsamlingarne, så är det mycket att befara, att dessa embelsmyndigheter antingen belydligen misstaga sig om förhållandena och om socknarnes önskningar i den vägen och således till dem aflåta förslag, hvilka möta deras allmänna ogillande, — en sak, som icke stärker embetsmyndigheternas anseende — eller ock mäste inskränka sig till meddelande åt församlingarne af underrättelser derom, att de, om de önska pastoratets delning, kunna i ämnet lill Kongl. Majit göra underdåniga framställningar — en rättighet, som församlingarne redan ega, och hvarom de väl icke lära vara i okunnighet.
Dertill kommer alf, om vid alla de pastorater, hvilka skäligen, enligt någon allmänt antagen grundsats, kunde komma i fråga att delas, undersökningar skulle verkställas, med dertill hörande sockenstämmor och öfriga åtgärder, samt frågorna sedan pröfvas af vederbörande Landshöfdingar och Konsistorier, samt KammarKollegium, ej mindre dessa embelsmyndigheter än ock Kongl.
Majit, hvilken slutligen skulle afgöra alla dessa frågor, skulle blifva så öfverhopade af i allmänhet ganska vidlyftiga och invecklade mål, hvilka till en stor del under sådan form icke kunde leda till det afsedda ändamålet, alt tiden derigenom skulle borttagas för andra angelägenheter.
Ifall on så allmän omreglering af socknarna, som här synes afses, en gång skulle komma att ske, bör den omfatta icke allenast de ecclesiastika, utan äfven de administrativa förhållandena, icke allenast alltför stora pastoraters delning, utan ock alltför små pastoraters sammanslående, förhållandena med prebenden, förhållandena inom socknarne, der ofta vissa hemman och till och med delar af hemman i eeelesiastikt hänseende höra til) en socken och i administrativt och juridiskt afseende till en annan o. s. v. 22 Allm.
Utlåtande, N:o 46.
Då jag icke anser tiden vara inne för en sådan allmän reglering, då åtskilliga pastorater redan på begäran af deras medlemmar blifvit delade, och då medlemmarne af hvarje pastorat ega samma rättighet att, om de önska dess delning, hos Konsistorium eller Kongl. Majit begära de undersökningar, som för en sådan fråg3s utredning erfordras, samt, om de leda till vänlig öfverenskommelse, att underställa frågan Kongl. Maj:ts slutliga afgörande, har jag icke ansett den af Utskottet föreslagna underdåniga anhållan vara af behofvet påkallad, utan för min del trott, alt Utskottets tillstyrkande till Rikets Sländer borde blifva, ntt motionen icke måtte föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
Häruti förenade sig Herr Hedenstjerna, J. O. W. HT:o 46.
Anis. till Exp.-Utsk. d. 20 Febr. 1851, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckta motioner, dels om åtgärders vidtagande för beredande af tryggad åbo-rätt lill Stomhemman samt Annex- och Mens al-hemman, och dels om föreskrifters meddelande i afseende på bortstädjande af sistnämnde slags hemman.
Till Utskottets handläggning hafva blifvit remitterade följande motioner i ofvannämnde ämnen, nemligen: l:o af Riksdagsmannen utaf Hedervärda Bondeståndet Anders Nilsson från Hallands län, hvilken motionär åsyftat att bereda åboer på de till Presterskapets aflöning anslagna så kallade stomhemman en tryggare besittningsrätt derå, än som af dessa åboer nu kan påräknas, samt i sådant afseende anfört, att den osäkra besittningen å berörde hemman vore menlig icke blott för åboen sjelf, hvilken derigenom betungades med ny städsel-afgift hvarje gång Kyrkoherde-ledighet inträffade, utan ock för hemmanets skötsel, hvarå åboen ansåg sig icke böra använda den kostnad och arbete, som vid en tryggad besittningsrätt kunde ifrågakomma; hvadan ock den grundsats, att sådan besittningsrätt bör, så vidt ske.
Besvärs- och Eicon.-lits k.
Utlåtande, N:o 46. 23 kan, beredas, redan länge varit erkänd och i (lera afseenden tillämpad, såsom dels derigenom, att vid utarrendering af jord för Kronans räkning förre arrendatorn egde optionsrätt och att maximum för arrendebeloppet skulle bestämmas, dels ock derigenom, att subaltern-boställen vid militise-staten numera på bestämda tider utarrenderades; och har motionären, till bemötande af den förväntade invändning mot förslaget, att nvttjanderätten af stomhemman vore Presterskapet tillförsäkrad, och att hvarje boställshafvare egde ovilkorlig rätt att, på sätt honom godt syntes, bruka de för hans embete anslagna hemman, erinrat, att detta inkast icke egde mera giltighet uti ifrågavarande afseende, än hvad angick Presterskapets aflöning i allmänhet, hvarom så kallade konventioner för lång tid få uppgöras; varande vid motionens föredragning i Hedervärda Bondeståndet yttranden afgifne dels af Riksdagsmännen Ola Månsson från Christianstads län och Christen Andersson från Malmöhus län, hvilka understöd! motionen, med yrkande, att den föreslagne stadgade åborätten måtte till annex- och mensal-hemman utsträckas; hvaremot Riksdagsfullrnäktigen Petter Claesson från Elfsborgs län bestridt motionen, för så vidt den kunde åsyfta de till Prest-enkor anslagna hemman. 2:o af Herr Kontraktsprosten
Qviding, hvilken anmärkt den orättvisa, som, efter motionärens tanka, är förenad med nu brukliga förfarande vid bortstädjande af de till Presterskapets aflöning i Lunds stift anslagne annex- och mensal-hemman, derigenom att innehafvare af sådant hemman kan för mera än sin tjenstetid deröfver disponera, utan att efterträdarens rätt af något ombud eller någon myndighet bevakas; och inträffade sålunda, att innehafvare af dylikt hemman, till och med på sin dödsbädd, bortstadde detsamma mot en städja af 2,000 till 3,000 r:dr banko, under det att årliga landgillet, som efterträdare bekomme, bestämdes till några riksdaler eller några körslor, eller ock, i bästa fall, till några tunnor säd.
Derjemte förekom, att städjekontrakt kunde utan ”innehafvarens” samtycke transporteras på tre till fyra serskilde personer, så att af hemmanet ängen utarrenderades på ett håll, åkern på ett annat och torftägten på ett tredje, så att hemmanet vanhäfdades, utan att landbo derföre från detsamma skiljdes; på grund hvaraf allt motionären yrkade, att underdånig skrifvelse måtte till Kongl.
Maj:t aflåtas med anhållan, att, efter Presterskapets hörande, måtte förordnas, det ifrågavarande hemman icke må af innehafvare:) bortstädjas utan föregången taxering och utsättande af ett minimum och maximum, inom hvilka det årliga landgillet skall bestämmas; att vidare detta bortstädjande skall ske iuför Kontraktsprosten och tvänpe af häradets prester, som hafva att bevaka efterträdarens rätt och städje - 24 Allm.
Utlåtande, N:o 46. kontraktet sedermera underkastas Konungens Befallningshafvandes och Biskopsembeiets pröfning; att vidare för städjekonlraktets transporterande på annan person skulle erfordras hemmans-innehafvarens, i närvaro af Kontraktsprosten och (vänne af häradets prester lemnade samtycke samt förenämnde myndigheters pröfning och stadfästelse; att städjetagare icke må på arrende utstycka hemmanet, eller foder, skog och torf derifiån bortföra, eller husen vanvårda och förfalla låta, utan vid äfventyr att från hemmanet varda sk i Ijd, och slutligen alt
Kontraktsprosten vid de ekonomiska besigtningarne, som skola hållas hvart femte år, må noga efterse, alt dessa föreskrifter iakttagas.
Hvad nu först angår stomhemmanen, i afseende å hvilka enahanda yrkande, som nu är framsiälldt, jemväl vid förliden riksdag varit väckt, men blifvit af Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, uti Utlåtande N:o 57, afstyrkt och sedermera af Riket* Ständer ogilladt, så får Utskottet anföra alt, enär dessa hemman i allmänhet hafva boställsnatur och, enligt hvad Utskottet har sig bekant, brukas af Kyrkoherdarne sjelfva, det synes Utskottet, som om icke allenast de af motionären till stöd för förslaget åberopade skäl i afseende på dessa hemman sakna tillämplighet, utan äfven det skulle vara serdeles obilligt och olämpligt att, genom bifall lill motionen, inskränka Kyrkoherdarnas rätt att öfver ifrågavarande hemman flitt disponera, hvadan Utskottet hemställer, • att någon åtgärd i anledning af Riksdagsmannen Anders Nilssons omförmälda motion icke må vidtagas.
Beträffande derefter de så kallade annex- och mensal-hemmanen, så får Utskottet upplysa, att Kongl. Maj.-t, medelst nådigt Bref den 23 September 1812 förordnat, att dylika hemman inom Bohus län skulle på trettio års tid utarrenderas, så att
Kyrkoherdeboställets innehafvare komme att årligen uppbära en trettiondedel af städjan, samt att Konsistorium egde, efter vederbörlig pröfning, stadfästa eller afstå de gjorda arrende-anbuden, samt att Kongl.
Maj:t sedermera, under den 4 Maj 1833, uppå Landshöfdingens i Malmöhus län och Biskopens i Lunds stift underdåniga förslag, att der befintlige annexoch mensal-hemman likaledes skulle på trettio år utarrenderas, och efter det så väl vederbörande Landshöfdingar som Kammar-Kollegium fått tillfälle sig yttra och tillstyrkt berörde förslags tillämpning inom Skåne, Halland och Blekinge, i nåder utsträckt omförmälde, för Bohus län meddelade, stadgande jemväl till nämnde tre provinser, dock under vilkor, att dåvarande arrendatorers rättighet alt deras kontrakt eller lifstidsstädja tillgodonjuta blefv» oför - Al/m.
Besvärs- och Ekon.-lHk Utlåtande, N:a 46. oförkränkt; men alt, efter det åtskilliga Kyrkoherdar inom Lunds stift hos Kongl. Majit fört underdånig klagan deröfver, att de icke fått tH5fälle sig yttra öfver Landshöfding* ns och Biskops-embetets förenämnde framställning, Kongl.
Majit täckts i nådig Resolution den 13 Augusti 1835 förklara, att, som ufredt och upplyst vere, att vederbörande Presterskap icke blifvit hördt innan Landshöfdingen 1 Malmöhus Ian och Biskopen i Lunds stift afgåfvo förslag till ifrågavarande hemmans otarrendering, Kongl.
Majit, enär ändring deri blifvit sökt, med anledning af de i 25 Kap. 22 § Rättegångsbalken lagde grunder rörande fall, då dömdt är öfver någons rätt, som ej blifvit fulleligen hörd eller fått tillfälle sig förklara, pröfvade rättvist låta dess omförmälde beslut d.en 4 Maj 1833 lill all kraft och verkan förfalla.
Utskottet delar Herr Kontraktsprosten
Qvidings mening derom, att du brukliga förfarande vid bortstädjande af annex- och mensal-hemman lemnar alltför öppet tillfälle för dylikt hemmans innehafvare, under hvars tjenstetid städjekontrakt går till ända, att tillskansa sig fördelar på efterträdares bekostnad; och då Utskottet tror, att så väl berörde missförhållande, som ock de olägenheter, som föranledt yrkandet af tryggad besittningsrätt för åboer å dylika hemman, skulle på ett lämpligt sätt afhjelpas, om dessa hemman öfverallt finge utarrenderas på viss tid, under enahanda vilkor, som för Bohus län i sådant afseende äro stadgade, får Utskottet, med stöd jemväl deraf att sådant blifvit äfven för Skåne, Halland oeh Blekinge al vederbörande auktoriteter tillstyrkt och af Kongl. Majit i nåder pröfvadt lämpligt, ehuru beslutet derom, såsom icke i behörig ordning tillkommet, sedermera blifvit nndanröjdt, vördsamiigen tillstyrka, att Rikets Ständer må i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes, efter vederbörandes. hörande, i nåder besluta och påbjuda, att enahanda föreskrifter, som i afseende på utarrenderande af annex- oeh mensal-hemman i Bohus län gällande äro, jemväl böra i afseende på dv fik;» hemman i Skåne,-Halland och Blekinge tillämpas.
Stockholm den 18 Februari 185!.
Blh.
Mil Ii.
Frat. 1830 $ 1851. 8 Samt. 7 IIafl. 4 STOCKHOLM.
Beri,ing, 1851.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 47.
L N:o 47.
Ank. till Exp. Utsk. d. 21 Febr. 1851, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af vackt finga örn indragning af Kr ig s-akademien vid Carlberg.
Uti en från hedervärda Bonde-ståndet till Utskottet remitterad motion har Riksdags fullmäktigen Johannes Johansson från Jönköpings län yttrat den öfvertygelse, alt Krigs-akademien vid Carlberg skulle vara icke blott ”öfverflödig,” utan äfven ”för riket skadlig/’ och såsom stöd för denna öfvertygelse hufvudsakligen andragit, hvad anginge Krigs-Akademiens förmenta obehöflighetj hurusom derstädes icke meddelades undervisning i de klassiska språken, hvilka deremot vid Rikets elementarläroverk tillförene räknats bland undervisningsämnen för hvarje yngling, men att, efter den ombildning, dessa läroverk numera undergått, det vore lärjungens målsman öppet att låta sin myndling sysselsätta sig endast med de till den humanistiska bildningen egentligen hörande ämnen, i hvilket fall ynglin gen vid sin afgång från ett fullständigt läroverk, hvaraf inom hvarje stift minst ett funnes, innehade det kunskapsmält härutinnan, hvilket Krigs-akademien hittils baft till mål att bibringa sina elever.
Vid Krigs-akademien meddelades visserligen jemväl tillämpnings-kunskapen för krigs-ståndet, men detta läroverk vore dock icke derföre ”omistligt,” enär, såsom kändt vore, samma kunskap kunnat inlierntas vid privat militärskola på deri korta tiden af nio månader.
Då, vid betraktande häraf, det torde anses afgjordt, att den rent humanistiska bildningen kunde, utan statens vidare uppoffring, vinnas säkrare eller åtminstone lika fullständigt och grundligt vid de öfriga publika skolorna som vid Krigs-akademien samt utan att barnen behöfde undanryckas det välgörande inflytande, som tillsynen af deras närmaste medförde, betviflade motionären högeligen behofvet af en serskild Akademi, BIL till B. St:s Prot. 1850 & 1851. 8 Sami. 8 Haft. 1 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 47. för bibringande af militärbildning, och detta desto heldre, som det stundom försporda påståendet, att vid krigs-akademien bildades skickligare militärer än annorstädes, vederlädes deraf, att en stor del af arméens nu varande regements- och kompanichefer utgjordes af sådane, hvilka icke genomgått densamma.
Den skadliga verkan, som, enligt motionärens åsigt, Krigs-akademien förorsakade, har han velat finna deruti, att vid en sådan inrättning skulle, såsom ett ogräs, hvilket icke läte sig qväfvas, den skrå-anda frodas, hvilken närvarande tid sträfvade att förtaga.
Den uppmärksamhet på allt lill det militäriska hörande, hvartill vid Krigs-akademien det sjelfviska barnasinnet uppmanades, inplantade nemligen hos eleven förakt för alla andra intressen än krigarekastens, hvarigenom oftast inträffade, att eleven utginge från Akademien med de ”krassaste och all okrigisk mensklighet hånande åsigter.”
För väckande af en sannt medborgerlig anda vore det deremot gagnelig!, att den blifvande militären, så vidsträckt ske kunde, hemtade sin hildning tillsammans med dem, som uppfostras för andra medborgerliga yrken, och aflade studentexamen.
— Af dessa skäl har motionären föreslagit, att Iirigs-akademien vid Carlberg måtte helt och hållet indragas och alla blifvande militärer hänvisas antingen till militärkursen eller till Mariebergs artilleri-läroverk, hvilket motionären förmodat kunna, utan synnerlig kostnad, få den utvidgning sorn, för meddelande af speciela tillämpnings-kunskaper erfordras.
Utskottet har härvid 'ansett sig böra upplysa, att Rikets Ständer redan vid 1840—1841 årens riksdag förehaft frågan om en förändrad organisation af Krigsakademien, samt uti underdånig skrifvelse den 10
December 1840 hos Kongl. Maj:t anhållit, bland annat, ”att Kongl. Maj:t i nåder täcktes vidtaga de åtgärder, ”i följd hvaraf Akademien, från ett militäriskt gymnasium med kontubernium, som "den vore, kunde successivt utbildas till och blifva en tillämpnings-skola för ”arméens befäl af alla vapen, hvarigenom behofvet af serskilda privata inrättningar för nyssnämnda ändamål kunde försvinna;” — äfvensom att Kongl. Maj:t, vid underdånig föredragning af detta ärende under den 25 Januari 1841, i nåder förklarat, ”att
Krigs-akademien skulle förblifva i sitt närvarande skick, in tilldess en allmän reglering af rikets uppfoslrings- och undervisnings-anstalter kunde ske.” Sedan, genom nådigt cirkulär till samtliga konsistorierna i Riket den 6 Juli 1840, blifvit förordnadt angående regleringen af Elementar-läroverken, har Kongl. Majit äfven, i afseende å Krigs-akademien serskildt, under den 18 Januari sistiidne år, behagat vidtaga åtskilliga förändringar i bemälde Akademies or ganisation, till undanrödjandc af dervid anmärkta olägenheter.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o -18.
3 Kfter öfvervägande ej mindre af hvad sålanda uti denna fråga förekommit, än af motionärens framställning i ämnet, anser Utskottet sig höra förklara, att det, i öfverensstämmelse med de åsigter, som föranledt Rikets Ständers vid 1840 —1841 arens Riksdag ofvanberörda underdåniga framställning, tror, att Krigs akademien, tvertemot hvad motionären yrkat, hör bibehållas såsom en nödvändig tillämpuingsskola för bibringande af militärbildning.
Då Utskottet dessutom hyser den öfvertygelse, att det ännu vore alltför tidigt att bedömma verkningarne af den utaf Kongl. Maj:t i ofvanberörda måtto nyligen vidtagna förändring uti Krigs akademiens organisation, får Utskottet tillstyrka att ifrågavarande motion för det närvarande icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Ank. till Exp. Utsk. den 21 Febr. 1851, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om Löfsta och Sältra hemmans skiljande från Färentuna härad samt det förras förening med Sollentuna och det sednares med Svartlösa härad.
Uti en bos Hedervärda Bondeståndet väckt, till Utskottets behandling remitterad, motion bar Riksdagsfullmäktige!!