Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
S-årsberättelse öfver Wermlands Lån. 5 - u — jordbrukare oell icke jordbrukare förändrat sig, ty åkerbruket är ocksS en näring och sjelfva modernäringen öfver allt utom på klippor och i hafvet, hvilka äro viri belägne för transitohandel.
Förr än således den' na alla folkslags hufvudnärmg, eller frambringandet af verkliga lefnads' och behofs-artiklar på egen jord, vunnit den fullkomlighet som endast 1®" der till ett allmänt välstånd, är hvarje bemödande- att uppväcka och urr* derstödja andra näringar, en väg hvaruppå den egentliga hufvudnäring®0 hindras uti sin förkofran.
De andra binäringarne uppkomma uti en turlig ordning af sig sjelfve samt uteblifva ganska säkert ingenstädes, *** födsmedlen finnas på stället oell de tilltagande arbetskrafterne fritt få ■vändas, ty dessa tillgångar bilda också capital eller förlag till använda11' de vid nytt arbete.
Gapitalfer af annat slag uppväxa r bredd med de**® och hämta just sitt egentliga värde från den naturliga väg hvaruppå tillkommit,, såsom samlade tillgångar att åter förvandla i produeter geno10 Täl födda menniskors arbete.
* Då nu samhällena i allmänhet hunnit den utveckling uti industri®11 väg, att utbyte af vara mot vara icke låter sig göra och öfverflödet på el1 ställe af någon vara, skall fylla bristen på ett annat,, fordras ett byte*f medel, som visserligen aldrig kan få i hvad form d:et än utgifves, eller a* hvad inre beskaffenhet det än må äga, högre värdeän de varor eller det capi19* som med detta medel flyttas från ett ställe till annat, eiler tillverkare 0°** förbrukare emellan; dock om det någorstädes saknas eller icke är tillräcjlf ligt, verkar sådänt menligt på bytesvarornes frambringande, och vid r flera tillfällen denna ringa del af gemensamma capital-förmögenhet en hofver framträda, samt ju längre afständen äro mellan tillverkarne °c!* förbrukarne, af en orts tillverkningar, desto mera behöfves af bytesi»e let, hvars hufvudsakligaste bestämmelse är att aldrig hvila, såsom Ö^flf allt och ständigt behöflig!?.
Wermland, som jemte åkerbruket, numera modernäringen, hav e mängd andra näringar hvartill' lokalen gifvit anledning och hvilka ansågos såsom llufvudnäringar, till dess raan fann’ att oberoende afvel1 u ^ dem icke kunde vinnas med mindre man skaffade sig största möjliga titeten föda på egen jord'; fordrar visserligen ett vida större rörelse-®3!5 tal, eller belopp, bytesmedel, än någon annan del af Riket.
Om Wer.r°^ Binningarnes byteshandel1 endast inskränkte sig till spannér och brärup0 ’ kunde visserligen en vida mindre penninge-summa lösa dessa föga bara valtar; men nu, från det malmen Bly tes i grufvan, trädet fålle® skogen ock. kolas,, båda dessa produeter af lokalen och Wermhinllinåefl — 35 — arbete, förås till masugnen, derifrån, i form af tackjern, till Brukshandel», att förvandlas till stångjern, spik, m. m., intills det dessa produeter af VYerrnlänningens industri, jemte tusendetals master, spiror och bjälkar, samt tolfter plankor och bräder, öfver Göteheborg gjort sig väg till deli danske förbrukaren, fordras en mängd liqvider, och således betydliga sammor i beredskap, hvaröfver man annorstädes knappast gör sig begrepp. possession till exempel med omkring 5ooo Skeppund jerns årlig tillökning, nu under Creditorers administration, behöfde de sednare åren elt förlag vanligtvis af minst 8ooo R:dr i månaden, och vissa månader Öfver i2,ooo R:dr.
Nu äger Wermland 80,074 Skeppund smidesrättighet °ch 182 skattlagde Sågverk.
Summan som erfordras, oberäknadt alla reparationer, liqvider af köpeskillingar, räntor, utskylder, &c., för att hålla *Ha dessa verk i jemn gång, är ojemförligt större än uti flera spannmålsProducerande Provinser sam mantagne.
Dessa penningar, innefattande ett förskott på ortens exportahla produktion, skola hemtas från andra ställen, peli kunna icke återbetalas, eller uti liqvider ingå, förr än varorne säljas 1 stapelorten.
De ständiga reqvisitionerna af förskolter på varor, ej sällan ^ed sjunkande värden, bär föranledt otålsamhet och ofta hårda vilkor på ställen, hvarifrån medlen skulle bekommas.
Och som vid alla tillfällen otålsamhet och egna fördelar får regera menniskors omdöme, man sällan ^r skäl, ännu mindre tror sig böra vara billig; så bär Wermlänningarnes pennirigebehof skeft och fördomsfullt i sednare åren blifvit bedömt»
Om **>an emedlertid, efter Statshushållningens enklaste grundsatser, vill jemföra denna provins med någon, jag vågar nästan säga *—• fläck på jordklotet; så skall man finna, att sällan en sådan lokal upptäckes, sona, så begåfvad af naturen, företer ett solidare capital att arbeta med, och hvaruppå den säkraste och mångsidigaste credit kan grundas.
Jag påmsnnes 0lö livad jag för 10 år tillbaka sagt: ”Ingen qvadralmil af Wermlands yta flones utan jord för en mångdubbel befolkning och ett eller flera vatten*ad till industri-anläggning.”
I flera år har man inom Wermland kändt behofvet af någon ändring
"fi sin ofördelaktiga ställning till andra orter, synnerligen sedan exportvarorna Jern och Träd icke blefvo så begärliga som förr, ty att en tunna kummin kunnat gälla under tiden mellan 3o och 4° R:dr, gjorde icke till *aken, ehuru visserligen icke få afgingo härifrån.
Då man ändligen, icke yttersta svårighet, under fullkomlig säkerhet och tillbud att arbeta, ör så godt sorn intet, längre kunde få de erforderlige medlen, fann man befogad att öppna en inbördes credit, och efter det man icke kunde fS på sina egendomar och under tillverkning varande éffecter upplåna penningar annorstädes, utlåna penningar sinsemellan, och gjorde sig en Pro* vincial-bank.
Jag frånkänner mig icke det att hafva gifvit iden härtill» utgången må blifva lycklig eller olycklig.
Om det ligger någon förtjenst häruti, så minskas tillfredsställelsen häraf genom det vanvettiga klander denna inrättning rönt af dem, som icke vilja taga kännedom af dess ändamål och organisation.
Måhända äfven en oredogjord obelåtenhet råd allt hvad som sker och synnerligen med hvad i Landsorterne önskas, beträffande penningar, har nedkallat öfver Wermländska Provincial-banke» detta foätsatta klander.
Då emedlertid i5a personer i bolag inträdt och icke allenast sammanskjutit penningar samt hypotheker för en summa ^ 552,4oo R:dr B:co, utan äfven ingått ansvarighet en för alla och alla för en för sina förskrifningar, invisningar och sedlar, som af Provincial-bankei’ utfärdades, samt vunnit Eder Kongl. Majlis nådiga gillande af sina Bolag5' reglor och Låne-reglemente, synes den skefva uppfattning af inrättningen» som man omsorgsfullt velat sprida, vara mera dicterad af afunden, än ^ nitet för allmänt val.
Lyckligtvis har det icke rubbat förtroendet mort orten till inrättningen, utan snarare väckt ett ökadt intresse för des5 framgång.
Den billiga förtrytsamheten, som hvar och en här åtminstone kändt, skall icke i obetydlig mohn verka i framtiden till dan emancipa' tion man åsyftat, och ehuru ömsom hotande, ömsom gäckande denna in' rättning blifvit betraktad, skulle i denna stund, orri Bolaget trodde, ad "Wermlands näringar behöfde en ökad fond för Bankens transactionef» teckningen kunna mångdubblas, lill trots af alla förespeglad‘e faror.
Det är visserligen för tidigt alt granska hvad denna Bank åstadkom' mit under dess endast balfåriga tillvaro; men hvad man dock på ställö kan förnimma, är, ehuru icke någon materiell vinst, de sunda begrepp uti financiella saker, hvilka inom orteii spridt sig, jemte en association*' anda, hvaraf framliden skall njuta följderna.
Med spänd uppmärksamhet vantar man utgången af de financiella frågor, hvilka vid Riksdagen korum3 att afhandlas, och man lugnar sig, i anseende till hoppet att de med san* och upplyst bedömmande skola granskas, icke under parti-åsigternas strid utan såsom gemensamma, djupt ingripande intressen.
Man inser i deon3 Landsort, som troligen i de flesta andra, att en realisation är både nyttig och nödvändig: men fordrar, att den må blifva hillig och beståndande» samt tillskynda, om icke alla enligt önskan, åtminstone mängden, fördelarne af ett stadgadt mynt: vilkor, som med skäl kunna göras, vid mo1' seendet af den otvifvelaktiga rubbning, hvarje ändring uti ett lands mynt' förhållande vanligvis åstadkommer.
Minnet deraf att vid en dylik operation under förra århundradet, större delen af Wermlands Brukägare nödgades öfverlemna sina egendomar i andras händer, varar ännu.
Några politiska partier, stridande om väldet, äga vi lyckligtvis icke nu; nian bör således vara lugn och förmodar att tiden utvecklat den grundeligen att allas väl, ej några enskildtas fördelar, äro statens val.
Man tror äfven, att vår tids upplyste Statsmän ej skola låta den förebråelsen komma öfver sig, att grunda något så obestående, att efterkommande
Sättas i nödvändighet rifva grunden, hvaruppå man nu byggt för att nied uppoffring af mångfalldiga menniskors välfärd, söka en säkrare.
Här göres till följe af näringarnes rigtning tilt frambringandet af exporter, den äsigten äfven gällande, att raan önskar det blifvande myntet Jnå gifvas en fullkomlig öfverensstämmelse med verldsmyntet, Hamburger
Mark, och att man gerna skulle lill detta ändamåls vinnande afsäga
Sig beräkningen af Riksdaler.
Denna åsigt är ganska naturlig, ty exporternas liqvid skef merendels i detta mynt, som i sådant' fall äfven skulle kunna beräknas vid exporternas frambringande, oberoende af förenande kursförhållanden och speculalioner.
Och örn äfven i framtiden gemenskap i läneväg med utlänningen skalle sökas antingen för Statens åkning eller enskildtas; så vore vägen banad oell på höft gjorda eller dolda beräkningar aflägsnade.
Kunde d»rjemte inväxlingen alde nu löpande sedlarne mot specie-skiljemynt, förrättas på mer än ett ställe; skulle Landsorter lies Innevånare visserligen finna sig ganska belåtne.
Nu äro farhågorne allmänna det silfverfonden, förvarad i hufvudstaden, dit alla penningar strömma, och ännu flera komma till följe af uppsägningar och utpanlningar, hastigt skulle disponeras till skada för dem s°tn sednare från Landsorterne kunde infinna sig.
Dä dessutom silfverP*ynt egentligen öfverallt är skiljemynt, och jast våra småsedlar, som icke hafva sina likar i bela den kända verlden, äro flem som utdrifvet från rörelsen det redbara skiljemyntet, så tror jag att alla boende utom hufvudstadens tnlljiortar, skulle finna sig äfven ganska belåtne dermed, «t inväxlingen börjades med skillingssedlarne, sorn då drifna utur romsen skulle lemna plats åt det redbara myntet: en plats det behöll af Nödvändigheten och visserligen icke utbytte mot degela oell påsen som a«nars kunde möjligtvis inskränka dess verksamhet före en export eller ^myntning.
Sträcktes omsorgerne för Landsorternes beqvämlighet derhän, att uti Landtränterierne så val som i Hufvudstaden, först de ungeäfligen utelöpande två millionerna skillingssedlar invexlades och sedan de lii- millioner 2 och 3 Riksdalers-sedlarna, så skulle nian säkerligenicke blifva så uppskrämd vid invexlingen i Stockholm af de nära 11 nadHonerne större sedlar derstädes under tiden kunde användas, som bitti®" tills att omgöras hvarje dag.
Börjar man uti motsatt ända, så med erkännande äfven af Bankens förmåga att förrätta sina lovider, skulle dock på denna Bank, som på många andra af solidare beskaffenhet osli med lättare disponibla tillgångar, en, som Engelsmännerne kalla det, rull wp» eller pårusning, åstadkomma den förfärligaste skakning uti hela samhälle®'
"Vi Svenskar äro visserligen käcka menniskor i allmänhet och sälja vårat b* dyrt då det gäller; men mod i välfärdsfrågor är icke så allmänt, och misströstan bemäktigar sig måhända mången, ty rådighet i faror af den°a beskaffenhet kan just icke mera påräknas hos oss än hos andra nation0* med inskränkta tillgångar.
Förmågan att uppställa betänkligheter i syster0 och att fota dessa byggnader på idkeliga Gondolier, är deremot, jemte e° icke ringa grad af missundsamhet, något, som man vill påstå ingår u11 folklynnet.
Om dessa momenter, hvilka män icke kan neka förefinnas de* och hvar, sättas i verksamhet vid en catastrof efter första oredan, hvad sättes i stället för del nedrifna?
Jag har här kanske gått utom ämnet; men jag bär trott mig bör* icke underlåta anföra de opinioner, som jag erfarit lefva omkring wlSr oell hvilka jag äfven delar, så länge de icke öfvergå till ytterligheter.
Tinder de sednare fem åren hafva inga ödeshemn^0 eller nybyggen blifvit upptagne, eller några hemman i ödesmål förfång
På Recognitions-skogarna inom Öster Sysslets Fögderi äro hemman ska® lagde til ^ mantal.
Posthemman i Wermland äro 54 och Gästgifvaregårdar i3o.
Hos Eder Kongl. Maj;ts Befallningshafvande hafva under de fem &fe ’g sorn denna berättelse omfattar, blifvit sökte förordnanden för Landtroäta att verkställa 499 laga skiften och i56 andra förrättningar.
Uti min förra berättelse anmärkte jag arne slags Ska1, ' såsom, efter mitt omdöme, saknande billig grund, enär de, lagde pä ^ ädlade varor, icke beräknades af tillverkarens vinst, utan af varornas i deras förädlade skick, nemligen räntan af Salu-sågar och af Stång/61 hammare eller den så kallade Hammarskaften.
Sedan den tiden har skälig
Hildrig i detta beskattnings-system blifvit vidtagen, hvad
Såga ^träffa - % - *r aU bllT1611 a.“ feima tryckande skatt ännu belastar Stångjerns-smfJet 0011 aSäUntagc" *f &-Ä Oroterade Hemman i Länet utgöra 53*$Z rmntal *„:« • . „ «9, Tf&cT" “a“t‘l erlagga äotefrThets-afgift af samikaMknadr _ssa tjensteman blifvit på stat anställde uti det, enligt Eder Kongl!
Mårts en 1 !*a hIlate,3e» förut inrättade så kallade Norr-Sysslets Fögderi beslå q de af hela E £vedaWs ^rad och öfra Tingslaget af pÄ Härad t?*™ uträtta odet af detta nya Fögderi-, vanns den förmån, atFö-deri* V Y*-™* Y17 3f Domsa^na i Länet, meir af de°nsäte, !,, f*?dde Åbrand ringen hafva dessutom visat sig de för det allmänna ^lvverkningar att skatte-bidragen från de orter, sora utgöra de». ferhsn.' 'er,et-’ fafv.aivida Finare och bättre än tillförene ingått, och att atti ingal 1 hvarjehanda ekonomiska, fall, såsom hvad angår väganlägggar, s- j 11 tsreg lerin gar m. m. dylikt, kunnat lättare tillvägabringas.
Vid . ^ma tid som Norr-Sysslets Fögderi organiserades, hafva arne Capellen fiori ‘v™' Erfvedalds Härads Finn byggd, under benämning af C » T , 6dra SmSki°8MTGape
I Sa,nt särskiW af Staten lönad Capelloch ‘^ant derJ*nstalld’ hvilken skiftesvis förrättar Gudstjenst i Capellen!* JånnibG®0rler Pfstoral-vården i de sålunda inrättade, från Moderkyrkan , gt aflagsne Capell-församlingarne, hvarjemte tvenne klockare blifvit i vid l fö<?samL,in&ap a«tagne med lön på- stat och förbindelse att biträda Upl ^mndervismngen.
Detta> jemte det att den för någon lid tillbaka fäll, etaC,e’ men'
Under län"yari" tvist örn underhålls-skyldigheten, förBru[a Vf? r -001 ge"omiöPer Finnbygden från Lerafors till Christinefors ötorl’ , 1 T.11 lstalldsatt och med Gästgifvaregårdar försedd', bär verkat 1 a™wde1nllis; 5» 7'*»«n S denna aflena fikt. hvars innavänare fört, ljrrk„t"'j-,‘'i aet läng* afstånd»! och femtén pä vägar, sällan besöka äfven "ad .(
Ui 'rtle °ch 11,1 IlVllken trakt
Fvesterskapet af samma orsak har äfven” kundie koTfr‘ ■ Säsora ,£örut 1 denna berättelse är omnämdt, N/V n} Iffen h ,fVlt uPPa!betad eme»an de nya.
Capellen^.
So^knnr0/oob 1 •l7iika,LanCaS^rska Lär°metbod-en följes, finnas val i fler* ^dervisnjnu V' , , ’ men p allmänhet begagnar
Allmogen till sina barns ^ ^»Lulaloriske Skolmästare, émedan det. för mångå skull*,- — 4° — medföra betydliga kostnader och olägenheter, att sända barnen till 0*8»» Skol-inrättmng, långväga r “ ^”nie ' E1 emenlar.skola, som förest*? “ TO Philipstad ar '”råttan e g Bergmäslarcn Fraoz v0„ Scheele Geschwornem * P . . i är undervisning derstädes lemnad Clever” 'DessTuiTaro
Loa för öfrigt pä Wermlands Bruksägares endalia oell Bruks-Societetens »»nja'™ .
Curliuset här i Cerl; Hälsovård:
Under nppbordsäret .83» ha r. pä L i,„rU# stad blifvit vårdade .90 3o sk.P .. rist. oell f fr Ä».t^^tdet^Ärhälland?, att «»«- mednCarlstadn Philipstad och Arvika till bufvudstalioner, och attén tredj PmvSÄare ritte tillsättas, sam. en för detta viddrackta
Län hog behöflig tillökning i Läkare-personalen såmedelst aga • ^ mäosi Viii Cholera-farsotens forsta utbrott i ^Norrige, ” „OTT1bflk ftt, trädde de inom Länet valde Sundhets-nämnder genast i verksam^ MÄT liflig, SÄÄ Äfgodl fJS^häStillstlndet, ^ kan möjligen äfven i framtiden hafva/förskrift bär jag den 8
Maj ^ till Sffongl^Mff' deus tillstånd Inom Wermland, samt om mo|ligheten ott. “»’!
£ A,t och ventvrs sig företeende brister, sedan härvarande
Domcapitel ”fordra b5r». meddelat mig församlingarnes uppgifter , ämnet;‘ >”se >/ “Jk. “ för denna berättelses behöriga completterande, har upptaga al sam Utande dess huf.udsalliga innehåll ^"f^j^mmelse med ”Fattigförsörjningen i Wermlan» ar, i oiverensw ordna»'
Författningar, genom frivilliga ofverenskommelser temhgen val ^ — 4f — ehuru saknande alla lysande anstalter.
Der rättelser och förbättringar äi-o af behofvet påkallade torde de ock efter hand tillvägabringa.»: på enahanda sätt, som de nu gällande ordningar tillkommit, och enär grundSatsen, att hvarje församling har förbindelsen att vårda siria fattige, är antagen och i möjligaste måtto tillämpad, inse menigheterne nog fördelen af de förbättringar, som kunna önskas och bedöma åtminstone bäst kjelfve deras förmåga alt åstadkomma dem.
Uti en stor och rik stad. man visserligen på en gång tillfredsställande och efter bestämda lonner uppgöra fa tti g försörj n i n gs-, sjukvårds-, arbets- och undervisningsanstalter, men i en vidstäckt
Landsort med tilltagande folkmängd låter sådant sig icke göra.
Den enda allmänna gfundsatts, som i denna del billigtvis kan stadgas, är redan gifven, att hvarje församling vårdar sina fattige.
Såsom en christel ig pligt galler delta stadgande för hvarje församling emot dess fattige och såsom en fättsgnund åter församlingarne emellan, på det alt dea ena församlingen Jcke må vara besvärad af den andras fattige.
Större Bruksegendomar hafva väl föreuingsvis blifvit, i anseende till fattigvård skilda från den öfriga fö rsamlingen till hvilken de höra, men att eljest genom'föreskrifter rubba dea stadgade grundsattsen är, efter min underdåniga tanka, ett vådligt företag; och jag bör icke eller dölja den öfvertygelse att in£en skadligare åsigt kan göras gällande, än den af allmänna föreskrifter för sättet att uppehålla den ena medborgare-klassen på den andras bekostnad* särdeles i en provins såsom Wermland, der församlingar finIlas, inom hvilka mängden af dem som ena året betala eller bidraga lill fattigvården, kan genom en enda ofördelaktig skörd se sig andra året “■'ingad till lika behof af understöd som fattighjonen.
Den inom flere ^°cknar vidtagna ordning att församlingen sjelf för året bestämmer affdfterna till fattigvården och hvad understöd hvarje fattighjon skall åtnjuta synes väl icke tillhöra en fulländad fattigvårds-inrältning, men lUst denna ordning anser jag för min del vara för en Landsort den mest ^odamålsenliga, tv då beviljas understöden af dem som bäst känna de attiges mer eller mindre behof, och dessa åter erinras icke onyttigt öerorn, att de såsom underhållstagare äro beroende af dem, som utgöra Underhållet Der åter, som en frikostig fattigvård blifvit genom föreskrifter för a]ja fall organiserad och den behöfvande endast har att anmäla ■g hos en fåtalig
Directiou eller en föreståndare för att komma i åtLandsh, 5-årsberättelse öfver Vermlands Län. 6 njutande af försörjningen, der 'pockan^Tom «» hvad den dock egentligen ’som sådana begrepp utveckla sig, tillstå* rättighet; och i samma idogheten, ty den som i lättja och liderlig' pas fatiighjon' och »»“ tillbringa!' genom försörjningens omvårdnad het användt små basta är lil loring g obemedlade arbetaren, sorn sorgslösare .»«_ iHerdo*. an dea försörjer sig och da med ansträngning af sina attynanc erfarenhet lemnar till och sina.
Dessa förhållanden och an ™ ^ institulioner för fattigvård sorn nied rum för den förmodai
,^ ^ kfinner att det gafs en lid, finnas, ju mindre anta fattige! 8 .
. nerat, då en genom testameu förr än något stadgande °® . 8 &äste skickas utomlands, emedan inga te gjord donation till de * dillen hade man då, såsom nu miss fattiga inom Riket fonn . klämna samt följaktligen äfven fattige*» vext er och många missöden st J ^ din tiden erkände icke eftersom testator välvillig[ , ^ der \t då någon känsla af blygsel emot någon gerna sig vara fat 8ar dessutom icke reglementerad, hvarföre ““"görande händer frivilligt öppnades för den behöfvande, i «v.f ää ~ med öfverbefolkning
Ian f“”Usn‘,|a°“,‘'n .wldigheten alt sköta sig hafva icke allenast rättigheten, utan j_ ■ förut att menni* sjelfva, torde det vara mindre lämplig an välgören* s{torne sätta, i strid med hvarandra om - t o h ,1 .^Nar^^ g ^.
ÄfdfÄ högEtill'att anctoriterna klar, uppfatta hvad man vill och kan uträtta i det fall, hvarom håga ^r. ^ föreskrifter
Efter min underdåniga tänka erfordra ./ i unna och böra angående fattigvården inom Wermland.
Förutan Säd ti|| |oc„l Civila och Ecclesiastica Administrationerna gemensamt verk Ändringar och förbättringar sorn ta, na„ ; bodö gjort härstädes och gor det ant > ) Allmännare hoppas jag °L. mandet af menigheternas angelägeaEeter.^ med hvarje dag vigten skall visa g {[ den individuella verk' digt förtroende myndigheter emellan, hvarförutan samheten gäckas och ledes till främmande föremål - 43 - Gästgifvare-ordningar:
Oaktadt gjorda försök på ett och annat ställe alt afskaffa hållskjutsen, har sådant ännu icke någorstädes lyckats; och har skjuttsnings-besvärets upplåtande på entreprenad icke heller vid något Gästgifveri kunnat till vägabringas.
Locala förhållanden lägga ock betydliga hinder i vägen för så beskaffade förbättringar inom Wermland, och hafva således Gästgifvare-ordningarne härstädes under de senare åren icke undergått några synnerliga förändringar.
Genom öfverenskommelser som år 1824 blifvit inför Eders Kongl. Ma j:ts Befallningshafvande häradsvis träffade och år 1826 af Eders Kongl. Majit i Nåd er fastställde, hafva Länets invånare bestämt förhöjda skottpenningar, att utgå för utom skallgång “dödade rofdjur och enligt Eders Kongl. Majus Nådiga föreskrift genom Circulair af den ip Junii i83o äro Länets invånare åter hörda i fråga om Jagtcassas bildande och premiers utgörande för alt befrämja rofdjursjagten; men sedan äskadt blifvit att ytterligare öfverläggningar i detta ämne måtte vid Sockenstämmor få äga rum', har delta ärende ännu icke kunnat till slut bringas.
Inom Wermland finnes sine så beskaffade Inrättnin gar.
Den ena i Carlstad stiftad 1822 och den andra i Philipstad stiftad 1823.
Den förre eller Carlstads Sparbank hade vid i832 års början en insättningsfond af 33,o83 R:dr 17 sk. tillhörig 549 personer, linder året insattes af 264 äldre och i32 nya delägare 14>429 R:dr 4i sk. och efter afdrag af hvad som ultagits, ägde vid årets slut 632 personer hos Banken i behåll 43,685 R:dr 10 sk.
Således har denna l°nd under årets lopp vunnit i storlek 10,600
R:dr och uti delägarnes antal 83.
Hjelpfondens behållning eller Bankens egna tillgångar utgjorde vid i832 års ingång 2576
R:dr i5 sk. 3 rist och vid årets slut 2654 frdr 16 sk. 5 rist Banco.
Uti Filipstads Sparbank uppgick vid •832 års början insättningsfonden till 4°39 R*dr 3g sk. och vid årets slut till 5337 R:dr 16 sk., och har denna fond sålunda vunnit en förkofran af nära i3oo R:dr.
Behållningen af Bankens hjelpfond var vid 5rets utgång 753 R;dr 44 s^‘ 1 r:st ocb 20 R:dr 4° sk. större än vid ärets början.
Veterinaire-inrtätning:
IIus bållnings-sällskapet bildades sådan inrättning för fjorton år sedan å eu Egenhet nära Carlstad, der boningshus för Veterinair-läkare och nödiga stalll}yggnader uppfördes; hvarjemte
Veterinaire-läkare antogs med förödelse att efter taxa gå Länets invånare tillhanda med kreaturs boatlde.
Såsom Djur-läkare för
Länet åtnjuter han lön på stat och hafva, enligt hans uppgift, under Sr i83a curer blifvit anställda med j3g h • _ kreatur dels vid inrättningen och dels under hans resor i Landsortei lie, äfvensom föreskrifter lemnade lill botande af 387 sjuka honiboskapskreatur, svin och hundar.
De Irenne i Länet belägna städer Carlstad, Christinehamn och Philipstad grunda sitt bestånd egentligen på handel och handtverkeri; dock äga dessa städer jemväl ett icke obetydligt jordbruk.