Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då medel blifva behöfliga ej blott till vedergällning för de Kr ofian s embets- osh tjenstemän, hvilka skola debitera och redovisa afgifterna för bränvins-tillverkning och försäljning, utan ock till de blifvande
Bränneri kontrollör ern as och öfver-kontrollörernas aflöning, till - arfvodenj åt vittnen, sorn skola öfvervara Bränvins-mätning och profning i större Brännerier, samt till kostnaders bestridande för den tillsyn å de nya författningarnes efterlefnad, som i öfrigt kan erfordras, har Utskottet, i betraktande deraf, att vid den tid, då tillämpningen af de nya författningarna inträder, betydligare kostnader torde erfordras för anordnandet af den stränga kontroll och tillsyn, som äro nödvändiga för ernåendet af de med den nya lagstiftningen åsyftade vigtiga ändamål, och efter det Utskottet, genom uppställda kalkyler, sökt för sig åskådliggöra den Stats-inkomst, sorn bör förmodas kunna genom beskattningen å llrfin vins-tillverkningen påräknas och beloppen af de för kontrollen och tillsynen bohöfliga utgifter, ansett sig böra hos Rikets Ständer hemställa, att af den frän början af år 1855 till slutet af det år, onder hvars lopp ny bevillning af Rikets Ständer fastställd b lifver, för Bränvins-tillverkning inflytande skatt åtta procent må anslås och ställas till Kongl.
Majrts disposition, att användas dels till vedergällning åt de Kronans embets- och tjenstemän, hvilka skola debitera och redovisa afgifterna för Bränvins-tillverkning och försäljning, dels tili de blifvande Bränneri-kontrollörernas och öfver-kontrollörernas aflöning, dels till arfvoden åt vittnen, som skola öfvervara Bränvin*- mätning och profning i större Brännerier, dels ock till kostnaders bestridande för i öfrigt erforderlig- tillsyn å efterjjefnaden af de om vilkoren för Bränvins-tillverkning och försäljning utgående nya författningar, dock så, att hvad årligen får användas till vedergällning för afgifters debitering och rodovisning ej må öfverstiga det belopp, sorn för sistnämnde ändamål hittills årligen högst utgått.
Stockholm den. 23 Oktober 1854.
Särskilda Uteko Hets Betänkande, N:o 24.
3 R eser v alianer: af friherre Raab. A. C, sorn tiUkännagifvit. att han ansåg Utskottet icke hafva bordt, utan sammanträde..medi Stats-Utskottet, behandla ifrågavarande ärende.
Af Magnus Mänsson från Östergöthlands län: »Emot Utsottets beslut, att tillstyrka, åtta procent af blifvande skatt tor Bränvins-tillverkningen åt öfver- o dr under-kontrollörer äfvensom polis-tjenstemän jemte uppbörds- och dcbiteriirgs-mifn, får jag mig reservera, på den grond, att jag anser frågan tillhör* Stats-Utskottet, som troligen icke underlåter att i denna sak inkomma med Utlåtande,» Häri har Pamel Danielson från Örebro län instämt.
Jlin» Persson från Blekinge Län och Erik Jansson från Stora Kopparbergs län, hafva begärt få hän anteknadt, att de i beslntet om förestående Betänkande icke deltagit.
STO<'KH()l,M. i.
H- AcJmitse# Hobtwcaeri.
Särskilda Utskottets Memorial, M 2S. 1 JW 25.
Ank. till Exp.-Ulsk. d. 8 Nov. 1884, kl. 11 f. ra.
Särskilda Utskottets Memoriali anledning af återremisser å dess Memorial J\° 23 med förslag till voterings-propositioner om afgiften för brdnvins försäljning.
Samtliga Riks-Stånden hafva återremitterat i fråga varande förslag till voteringspropositioner; och Borgare- och Bonde-Stånden hafva derjemte afslagit den af Utskottet framställda inbjudning att sig med Ridderskapet och Adlen samt UresteStåndet förena.
De skäl, som hufvudsakligen blifvit anförda mot de föreslagna propositionerna, äro: att den i fråga komna kannetals-afgiften för bränvins-försäljning blefve, icke bevillning till Statens allmänna behof, utan koimne att användas för Kommunernes; att tre stånd redan erkänt detta genom bifall till Utskottets förslag om skattens användande till annat ändamål an statsbehof; att en kommunal-afgift, som denna i sådant fall blefve, skall kunna åläggas genom tre stånds beslut med Konungens sanktion; att en bevillnings—afgift ej skulle kunna ställas i motsats till en kommunalafgift, då derigenom kunde hända, att, om den förra antoges, tre stånds redan fattade beslut om en kommunal-afgift skulle förfalla; att förslagen till ja- och nejproposition således röra frågor af olika natur; att voterings-propositionen om de af hvarandra oberoende frågorna således bordt delas i två, hvaraf den ena, om kommunal-afgift, bordt i de delar, der de tre stånd, hvilka beslutit, att en sådan afgift skall ntgå, varit af skiljaktig mening, afgöras i förstärkt Särskildt Utskott, och den andra, om bevillning, skolat afgöras af förstärkt Stats-Utskott; och att, såsom kontra-proposilion mot hvardera, bordt uppställas endast, att sådan afgift icke skall ega rum.
Mot förslaget till votering emellan Ståndens olika beslut orri beloppet af kannetals-afgiften hafva äfven inkast blifvit framställda al flera Stånds-ledamöter, som ansett frågan om minut-handeln böra skiijas
Iran den om utskänkningen, och hvardera behandlas i särskild proposition, emedan de icke med hvarandra egde ovilkorligt sammanhang, och det borde vara de röstande öppet att bestämma endera Bih till R.
Prol. 1833 & 18S4. 11 Sami. 21 Haft. 1 2 Särskilda Ulskotlels Memorial, M 25. afgiften, oberoende af den andra; i annat fall skulle den, som anser ett Stånds beslut om afgifts-siffran böra för ena näringen antagas, men ej för den andra, vara nödsakad att i ettdera fallet rösta mot sin öfvertygelse.
Då det nu åligger Utskottet att yttra sig öfver de gjorda anmärkningarna, får Utskottet, i likhet med flere talare inom Stånden, i första rummet anmärka, att bland de skatter, som grundlagen omnämner, finnes ingen med benämning af kommunal-skatt.
Oekså har allt jemut den grundsats varit följd, att allmänna skatter och pålagor, äfven om meningen varit att anvisa dem lill enskilda kommuners eller inrättningars förmån, blifvit af Rikets Ständer behandlade och åtagna på samma sätt som bevillning, hvilken varit beräknad till hvad Staten tarfvar utöfver de ordinarie inkomsterna.
Sålunda har frågan om kurhus-afgiflen, som af hvarje läns invånare utgöres till länets särskilda behof, vid 1840 års och följande Riksdagar blifvit behandlad i den lorm, som för bevillnings—frågor i allmänhet är föreskrifven.
Sammalunda har kort-slämplings-afgiflen blifvit, äfven vid denna Riksdag, behandlad, ehuru en stor del deraf är anvisad till en särskild välgörenhets-inrätlning.
Detta behandlings-sätt grundar sig på Regerings-fbrmens föreskrift, i 37 §, att
Svenska folkets urgamla rätt att sig sjelf beskatta utöfvas af Rikets Ständer allena vid allmän Riksdag.
Att i fråga varande afgift är en af Rikets Ständer beroende be skattning, har ingen hestridt; men deraf följer ock, att den bör åläggas af Rikets Ständer allena, och ej af båda Statsmakterna gemensamt.
Ett exempel af ett motsatt förfarings—sätt med en fråga, hvilken blifvit anförd såsom egande jern förlighet med den förevarande, hafva några talare trott sig finna i behandlingen af den om kommunernas afgifter till fattigvården.
Denna fråga afgjordes vid 1840—1841 årens Riksdag, genom tre Stånds beslut och Konungens stadfästelse; men förhållandet är i sjelfva verket icke jemförligt med den nu förevarande frågan, då kommunernas pligt att sörja för hvar sina fattiga är af ålder stadgad i författningar, hvilka bestämmas genom ekonomisk lagstiftning, och den nya författningen icke stadgade om beskattningens belopp annorlunda, än att tillskott, beroende af behofvet, borde af kommunernas medlemmar erläggas.
Det enda stadgande, i afseende på kommunai-skatter, hvilket i denna fråga skulle kunna åberopas, innehålles i Ansvarighets-lagens 3 §, som medgifver, att under de afgifter, hvilkas påläggande eller ökning genom regerings-beslut är förbuden, »icke begripas sådana i § 60 Regerings-formen ej omnämnda afgifter, hvilkas föremål äro inrätttningar till enskildes gemensamma nytta och beqvämlighet, såsom Båk-, Bro-, Färj- och andra afgifter af dylik beskaffenhet».
Af »dylik» enskild beskaffenhet kan icke den nu föreslagna allmänna afgift å bränvins försäljning anses vara, då densamma af Rikets Ständer ålägges till enahanda belopp uti alla Rikets delar.
Intill närvarande
Riksdag har frågan om bränvins tillverkning och försäljning varit behandlad i samma betänkande, och de för hvardera rörelsen inflytande medel Särskilda Utskottets Memorial.
M 23. 3 räknats till och behandlats på enahanda sätt som de i 60 § Regerings-formen uppräknade Bevillningar.
Lika litet lärer nu afgiften för den ena rörelsen förändra sin natur af bevillning derföre, att densamma blifvit föremål för särskildt betänkande, och medlen anslagne till ett visst ändamål, sorn Tullmedlen för vissa varor skulle kunna förlora sin natur af bevillning, om de, behandlade i särskildt betänkande, föresloges att användas för något särskildt behof.
På dessa skäl, och då dertill kommer att, i fall ena frågan behandlades såsom bevillnings— fråga, den andra sorn kommunal-sfgift, lätt kunde inträffa, hvad intet
Stånd yrkat, att två särskilda afgifter för bränvins försäljning blefve stadgade, anser sig Utskottet icke kunna frångå sin i Memorialet JV2 23 följda åsigt, alt denna fråga hör lösas i Förstärkt Stats-Utskolt.
Hvad åter angår den af Utskottet föreslagna voteringen om kannetals-afgiftens belopp, så bar anmärkning dervid blifvit inom alla Riks-Stånden framställd.
De skäl, som föranledt Utskottet att i förra betänkandet sammanföra utminuteringsoch utskänknings-afgilternas bestämmande i en proposition, voro de samma, som äfven af talare inom Stånden vid återremissens beslutande blefvo framhållna, nämligen alt ett sammanhang melian de båda näiingarne finnes, hvilket skulle störas, både om beskattningen blefve lika för båda, och om hon blefve allt för olika, då i förra fallet minut-handeln, af hvars allmännare antagande man torde kunna vänta lyckliga verkningar till krog-lifvets minskning, icke finge den för detta ändamål nödiga fördel framför utskänkningen, men i sednare fallet frestelserne til! missbruk af minulhandels-rättigheten blefve allt för stora.
Dessutom ansåg Utskottet någon betänklighet ligga deruti, att Bonde-Ståndets beslut icke erbjöde någon bestämd kontra-proposition, root den nu antagna sort af bränvins-handel, som fått namn af minut-handel, enär sådan handel icke är nämnd eller beskattad i nu gällande författning; hvarföre, i fall Bonde-Ståndets mening skulle vid omröstningen segra, minut-handeln med bränvin skulle blifva skatt-fri; en utgång, den säkerligen icke något Stånd önskat.
Denna sistnämnda betänklighet har imedlertid
Utskottet sökt undanrödja genom det sätt hvarpå propositionerna numera blifvit uppställda.
I fråga åter om den betänklighet, som Utskottet ansett, ligga i möjiigheten af propositionens förryckande, så erkänner Utskottet, att å andra sidan ej får förbises det en röstande, sorn ansåge en större olikhet i algifts-beloppet önskvärd, än den någotdera Ståndet beslut it, vore, i fall de båda olika näringarnes beskattning sammanfördes, förhindrad att rösta efter sin öfvertygelse.
Derföre, och med afseende derå, att inom alla fyra Riks-Stnnden den mening blifvit uttalad, att frågan bordt delas, har Utskottet ansett sig böra i -denna del frånträda sitt förut afgifna förslag.
De propositioner, för omröstning i Förstärkt Stats-Utskott, det Särskilda Utskottet alltså anser sig böra föreslå, äro följande: 4 Särskilda Utskottets Memorial, M 23.
JVs 1.
Den, som vill att, i öfverensstämmelse med Ridderskapels och Adlens samt Preste- och Borgare-Ståndens beslut, afgift vid minut-handel med och utskänkning af bränvin skall, så i stad som å landel, utgöras med ett visst penningebelopp för hvarje kanna af det bränvin, som af Bevillnings-Taxerings-Kommitlé beräknas komma att genom minut-handeln eller utskänkningen försäljas, eller för hvilket afgift antingen på auktion, eller af bolag ulan auktion, åtages, röstar Ja; den, som det ej vill, röstar Nej.
Yinner Nej, kommer, i Öfverensstämmelse med Bonde-Ståndets beslut, icke annan afgift för minut-handel med eller utskänkning af bränvin att af Rikets Ständer åläggas, än den, som enligt Kongl.
Förordningen den 10 Oktober 1851, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, kan af BevillningsTaxerings-Kornmitté bestämmas.
I fall vid denna omröstning
Ja vinner, torde beloppet af den sålunda beslutna afgifien ätt för hvardera försäljningen bestämmas genom följande omröstningar: A) afgiften vid minut-handel: JV2 2.
Den, som, lika med Ridderskapet och Adlen samt Preste-Ståndet, vill all, så i stad som på landet, afgiften vid minut-handel med bränvin skall utgöras med 8 sk. banko för hvarje kanna af det bränvin, som af Bevillnings-Taxerings-Kommilté beräknas komma att genom minut-handeln försäljas eller för hvilket afgift antingen på auktion, eller af bolag utan auktion, åtages, röstar Ja; den, som det ej vill, röstar Nej.
Nej, varder, på sätt Borgare-Ståndet beslutat, ifrågavarande afgift be stämd till 4 sk. banko.
B) afgiften vid utskänkning: M 3.
Den, som, lika med Ridderskapet och Adlen samt Preste-Ståndet, vill alt, så i stad som på landet, afgifien vid utskänkning af bränvin skall utgöras med 12 sk. banko för hvarje kanna af det bränvin, som af Bevillnings-Taxerings-Kommitté beräknas komma alt genom utskänkningen försäljas, eller för hvilket afgift antingen på auktion, eller af bolag utan auktion, åtages, röstar Ja; den, som det ej vill, röstar Nej.
Särskilda Utskottets Memorial, M 2!5. 5 Vinner Nej, varder, på sätt Borgare-Ståndet beslutit, ifrågavarande afgift bestämd till 8 sk. banko.
Stockholm den 8 November 1834.
Af Herr Hjärne: »Jag reserverar mig emot särskilda propositioners uppställning öfver minuthandels- och utskänknings-afgiflen, emedan denna sönderdelning af 17 § i författnings—förslaget kan föranleda till en beskattning af bränvins-försäljningen, som icke af något Riks-Stånd blifvit beslutad, — i den händelse minuthandelsafgiften skulle bestämmas till 4 sk. och ulskänknings-afgiften till 12 sk.
Detta skulle, efter min tanke, innefatta ett nytt beslut, som icke under frågans föregående behandling varit föremål för öfverläggning inom Stånden och hvartill Utskottets nu förevarande sammanjemknings-åtgärd, enligt 73 § Riksdags-Ordningen, icke, grundlagsenlig!, bordt kunna föranleda».
Af Herr Carlheim Gyllenskiöld: »Särskilda Utskottets åtgärd att i memorialet J\s 25 uppställa tvenne voterings-propositioner, hvilka afvika från Riks-Ståndens beslut angående kannetals-afgift för rättigheten till minuthandel eller utskänkning af bränvin, måste jag högeligen ogilla.
Utskottet meddelade protokolls-utdrag har dess förslag till förordning angående vilkoren för bränvins-försäljning blifvit af 3:ne Riks-Stånd hufvudsakligen bifallet, endast med den af Borgare-Ståndet gjorda ändring, att afgifterne blifvit i någon mån nedsatte.
Utskottets inbjudning till Borgare-Ståndet, att instämma uti Ridderskapets och Adelns samt Preste-Slåndets beslut angående afgiftens belopp, har Borgare-Ståndet afslagit.
Stånd hafva således varit ense derom, att så i stad som å landet afgift vid minuthandel skall utgöras med ett mindre, vid utskänkning med ett större belopp för hvarje kanna af det bränvin, som i stadgad ordning blifvit beräknadt eller hvarför afgift åtagen är.
Afgiftens belopp har af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet blifvit bestämd vid minuthandel lill 8 sk., vid utskänkning till 12 sk.; af Borgare-Ståndet för minuthandeln till 4 sk., för utskänkningen till 8 sk.
Sedan Utskottet, uti memorialet JVs 20, efter min tanka rätteligen, föreslagit omröstning mellan dessa tvenne olika beslut i deras helhet, har Utskottet, på grund af enskilde talares inom alla fyra Riks-Stånden gjorda yrkande att omröstning måtte företagas särskildt angående afgiften å minutering och å utskänkning, frångått sin förra, af endast en enda reservant inom Utskottet då ogillade mening.
Jag anser detta icke blott oriktigt, utan, såsom prejudikat, i liera hänseenden ganska betänkligt.
Och då prejudikater vid sättet för Riksdags-ärendenas behandling ofta åberopas och få gälla, anser jag för den skull, ehuru ringa och likgiltig frågan än i 6 Särskilda Utskottets Memorial, M 25, och för sig må synas, mig pligtig att på densamma fästa Rikets Ständers närmare uppmärksamhet.
Den mening har blifvit yttrad och förfäktad, att det skulle innebära missaktning mot Riks-Stånden, om ett Utskott, oaktadt ålerremiss från alla fyra Stånden, likväl vidhölle en åsigt, mot hvilken inom .Stånden anmärkningar blifvit gjorda, och man har, bland annat på denna grund, yrkat frångående af Utskottets förra beslut.
En temligen lång
Riksdags-erfarenbet säger mig, att återremiss af Utskottsbetänkanden ofta från Stånden göres, icke derföre, att det återremitterande Ståndets fleste ledamöter uti anmärkningarne instämma och derför påyrka betänkandenas för— ändiing, utan emedan en eller flera anmärkningar kunna synas förtjente alt af Utskottet tagas i närmare öfvervägande, äfvensom alt, derest grundade anmärkningar mot någon del af ett moment eller en kortare § uti ett lag-förslag, blifvit gjorda, hela momentet eller §:n återremitteras med deröfver fällda yttranden, ehvad de samma äro vederlagda eller icke.
Redan häraf följer, hvad erfarenheten äfven visar, att inom Riks-Stånden gjorda anmärkningar, då de icke föranledt uttryckliga beslut, ej ålägga Utskotten någon förbindelse att sina utlåtanden ändra, så framt icke skäl d. ä. grundade anledningar dertill finnas.
Hvarje Ulskott. åligger det, att pröfva anmärkningarne och, om de väl grundade linnas, vederbörligt afseende å dem fästa och sig derefter rätta; men alt, i annan händelse, tillstyrka Rikets Ständer hvad det för bäst och rättast håller.
Riks-Slåndens återremiss af voterings-propositionen rörande denna § synes mig derföre icke, i och för sig, hafva innefattat tillräcklig grund för Utskottet att frångå sitt förut afgifna förslag.
Utskottet har i förra delen af memorialet haft mod att, oaktadt sådan enhällighet vid återremissen, vidblifva sin mening.
Med samma rätt och på goda skäl synes mig Utskottet hafva bordt sammalunda förfara med afseende å memorialets sednare del.
Att ådagalägga oriktigheten och faran af det sätt, att uppställa voteringspropositioner, hvilket Särskilda Utskottet nu antagil, torde endast behöfva åberopas det sammanhang som vanligen eger rum mellan särskilda delar af en lag-§, hvilket ofta gör att ändring af ena delen ovilkorligen bör föranleda ändring af äfven andra delar.
Det är t. ex. i vår allmänna lag ej ovanligt att för likartade brott straff utsattes i samma §, merendels först för de gröfre, derefter för lindrigare ansedde brott af samma slag.
Anlagom, att olika meningar hos Riks-Stånden rörande straffbestämmelserne uppstått, så alt elt eller flera
Stånd för ett ringare brott bestämt enahanda eller svårare straff, än de öfriga ansett lillfyllestgörande för ett gröfre brott.
Omröstning företages efter den af Utskottet följda grundsats att sönderplocka §:ns särskilda — icke punkter, icke delar, utan — bestämmelser.
Den lindrigare meningen segrar först, den strängare vinner viden sednare omröstning; och sålunda har man möjligen erhållit en lag al det innehåll, att en uppsåtlig öfverträdelse straffas mindre hardt än den som skett af obetänksamhet o. s. v. En hvar inser orimligheten häraf.
Men till sådana följder leder Utskottets förfaringssätt.
Särskilda Utskottets Memorial, J\s 25.
7 Funnes hos oss, såsom annorstädes, rätt för lagstiftaren, sedan ett lag-förslags särskilda delar blifvit genomgångna, att medelst slutlig omröstning afgöra om an tagande eller förkastande af det hela, så vore faran mindre.
Rikets Ständer ega ej en sådan rätt.
Desto olämpligare är det att biträda den af Utskottet anvisade väg, Jag anser, att Ståndens beslut, sådana de i sin helhet blifvit Utskottet en gång meddelade, utgöra enda rätta grunden för voterings-propositioner ehvad enskilde riksdagsmän, efter deras från Ståndens beslutande majoriteter möjligen afvikande meningar, må deremot bafva anmärkt, och tillstyrker alltså, att Rikets Ständer må, med godkännande af Utskottets i memorialet IM 23 uppställda propositioner, bifalla den första och med ogillande lägga till handlingarna sednare delen af förevarande memorial.
Al II err Lektor Sondén: »Oaktadt inom Stånden gjorda anmärkningar mot de i betänkandet JVs 23 uppställda voterings-propositionerna har Utskottet icke funnit skäl att åtskilja den kommunal-afgift, hvarom tre Stånd beslutat, från den bevillning hvilken enligt Bonde-Ståndets beslut fortfarande bör utgå, men deremot har Utskottet funnit sig föranledt att uppställa tvenne voterings-propositioner hvaraf den ena blott rörer afgiften för minuthandel med, den andra för utskänkning af, bränvin.
J båda afseendena har jag varit af olika mening med Utskottets pluralitet.
På de af flere talare inom Stånden afgilua, och al Herr Hasselroth i dess reservation utvecklade, grunder anser jag alt kommunal-afgiften samt bevillningen böra i särskilda voteringar bestämmas.
Deremot anser jag de skäl öfvervägande, hvilka tala för sammanförandet af minuthandels- och utskänknings-afgiften i en gemensam votering.
Utom hvad Utskottet sjelfl, i nu algifna betänkande samt Herr Kapten Hjärne i sin reservation lill styrkande deraf anfört, vill jag blott erinra, att den frihet
Utskottet nu velat förbehålla hvarje enskild röstande att följa sitt lycke i alla fall måste i viss grad begränsas af Ståndens beslut, och att derföre denna frihet icke bör utsträckas derhän att den grund, hvarpå Ståndens beslut hvila, kan uppbäfvas.
En olika beskattning, högre för utskänkning än minuthandel, så att den sednare drager två tredjedelar eller åtminstone hälften skatt mot den förra, är en sådan tydlig grund.
För att med visshet bibehålla den orubbad så, att minuthandels-skatten hvarken sjunker till en tredjedel af eller böjes till likhet med utskänknings-afgiften, finnes ingen annan utväg än den att sammanföra båda i en voterings-proposition.
Så har, vid innevarande Riksdag, eli annat Utskott förfarit, och dess förfarande blifvit gilladt.
I Bevillnings-Utskottets Betänkande JV2 28 sammanfördes i en voterings-proposition både bevillning för handel, fabriker, näring m. m. och bevillning af fast egendom pä landet och i städerna.
Delta hindrade ej Stånden att godkänna voterings-propositionerna, ej eller förstärkta Slats-Ulskottet att derom votera, (se Stats-Utskottets Betänkande JV° 309).
Att minuthandeln med bränvin har en vida större frändskap med utskänkningen, än den som handel, fabriker m. m. har med fast egendom, lärer svårligen kunna 8 Särskilda Vlskottels Memorial, M 23. nekas, hvarföre det synes mig följdriktigast, att om de förra votera gemensamt, såsom redan skett om de sednare.
Af Herr Henschen: »I reservation mot Utskottets memorial JY2 23 med förslag till voterings-propositioner om afgifter för minuthandel med och utskänkning af bränvin, har jag, för att icke väcka formtvister, endast i allmänna ordalag tillkänna— gifvit, att jag varit af annan mening, än den Utskottet antagit rörande hvad i memorialet föreslagits och åtskilliga i sammanhang dermed inom Utskottet väckta frågor.
Dessa angingo afgifternas konstitutionella beskaffenhet och huru olika meningar derom skulle grundlagsenlig! afgöras.
Då nu likväl någre af dessa formtvister blifvit i Stånden väckte, och verkat återremiss, torde här böra anmärkas, att, — ehuru, å ena sidan, skulle, genom dels egentligen historiska skäl, dels exempel örn sältet huru likartade frågor vid Riksdagar efter år 1809 behandlats, dels ock bevisning ex absurdo, kunna göras sannolikt: att våra grundlagars stiftare förutsatt, att såsom »bevillningar» skulle anses alla »allmänna afgifter» (60 § Regerings-fortnen) eller »nya pålagor» (73 g Regeringsformen) hvilka Ständerue beslutade, d. v. s. beviljade: att således ej blott den minuterings-afgift, Bonde-Ståndet, åberopande Kongl.