Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Frän bögvördiga Preste-ståndet liar till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet blifvit remitterad en af Lektor D. Söderberg väckt motion, hvaruti han önskat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten af att, till vägledning för sjöfarande, hvilka från Stockholms-skarens nordliga 'utloppshamnar, Alands haf och Bottniska viken, äfvensom från Finska- och Rigavikarne, ställa sin kosa åt södra delen af Östersjön, eller Öresund, vester om Gottland, resa ett varningstecken för det farliga grundet ”Kopp ar stenarne f som bestode af trenne, i sträckning från 0. till V. efter hvarandra på ett afstånd från Sandhamn af 44, från Landsort af 40, samt från Gottska Sandön, i N. till V. af 10 engelska mil, eller 2j sjömil, belägna klippor, af hvilka den vestligaste och största endast ligger 3, den mellersta 6 samt den ostligaste och minsta 12 fot under vatten; och har motionären härvid framställt den våda, som alltid, men synnerligast om hösten, då stormar, tjocka och strömsättningar mest råda, vore förenad med kryssning under vidriga vindar i de farvatten, som omsluta dessa klippor, emedan sidornas lodräta beskaffenhet gjorde det omöjligt att, genom lodning, kunna blifva varnad för deras grannskap, samt vidare, i afseende å den blifvande kostnaden för en fyrbåk, som till afvärjande af omförmälde faror, uti motionärens tanka, lämpligast kunde å Gottska Sandön uppföras, anfört, att utgiften derför ej kunde blifva serdeles betydlig, då fyrtornet ej behöfde byggas af sten, ej heller fordrade någon synnerBih. till B. St.-s Prot. 1850 & 1851, 8 Samt. 10 Haft. 1 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 52. lig höjd öfver vattenytan, samt ön dessutom lemnadc god tillgång å tjenligt byggnadsvirke.
På dessa skäl har motionären föreslagit, att Rikeis Ständer måtte i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhålla, att en undersökning klefve företagen rörande anläggandet af cn fyrbåk på nordvestra udden af Gottska Sandön, i afsigt att tjena till varning för de farliga grunden Kopparstenarne, och att, i anledning deraf, de åtgärder, hvartill omständigheterna kunna föranleda, mätte nådigst vidtagas.
Häruti hade
Doktor Säve instämt.
”Utskottet har öfver nämnde förslag, likasom rörande frågan om fyr-anläggning å klippan Björn, begärt och fått sig meddeladt utlåtande från Lots-direktörsembetet, soin härvid upplyst och anfört: att, med anledning af Rikets Ständers, vid 1840 och 1841 årens riksdag underdåniga begäran om undersökning af nämnda ställe, Kongl. Förvaltningen af sjö-ärendena föranstaltat derom, samt att, vid denna undersökning, som verkställts i Juni månad 1844, blifvit upplyst, att lokalen företedde stora svårigheter för uppförande af ett fyrtorn, helst någon säker och fast grund icke kunde anträffas på ön, hvilken, ehuru beväxt med hög furuskog, likvisst består till stor del af flygsand, samt har låga och sandiga stränder.
Uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t af den 28 Juni sistnämnde år, hade Förvaltningen af Sjö-ärendena sedermera afstyrkt uppförande af en fyr derstädes på följande skäl, nemligen: alt skeppsbrotten der äro högst sällsynta och höra till undantagen; att ön är så belägen, att de sjöfarande, som erna sig inåt Östersjön till Stockholm, Norrbotten eller Finska viken, äfvensom de, hvilka komma från dessa ställen och erna sig söderut, sällan komma med denna ö i något förhållande eller begagna den till kännings- eller angörings-ställe; samt att en fyr derstädes skulle måhända förleda sjöfarande att närma sig ön, hvarigenom de utställdes för den fara, som med fyren skulle afböjas”; hvartill Lotsdirektören ytterligare, för egen del, tillagt, att en oerhörd kostnad för fyranläggning å Sandön, otvifvelaktigt måste uppstå, äfvensom medel dertill af Rikets Ständer anvisas, samt att under den lid af 18 år, som han varit chef för Lotsverket, någon strandningshändelse på Kopparstenarne, hvilka ligga ur vägen för allmänna sjötrafiken, icke kommit till hans kännedom.
Vid föredragning af detta ärende inom Utskottet, har likväl, till vederläggning af Förvaltningens af Sjöärendena och Lots-direktörens berörda skäl för afstyrkande af fyrbyggnad å Gottska Sandön, blifvit anfördt: att orsaken dertill, att ”sjöfarande sällan komma med Sandön i något förhållande/’ torde vara, att de, af fruktan för Kopparstenarne och nämnde ö, hålla sig så långt derifrån som möj - Allmanna, Besvärs- och E k o norn i- lits kolt e ts Utlåtande, N:o 52. 3 ligt.
Eljest ligga dessa ganska nära kursen för deni, sorn från Sandhamn begifva sig söderut, isynnerhet om sydostliga vindar göra nödvändigt att hålla nära vinden, för att ej drifva ur kursen.
Om sydostlig eller sydlig storm tvingar dem, som norrifrån ämna sig öster om Gottland, söderut, att förändra kurs och söka att komma vester om Gottland, så kunna äfven desse nästan icke undgå att komma i grannskapet af Sandön och Kopparstenarne.
Detsamma inträffade äfven vid nordostlig storm för dem, som från söder styra, vester om Gottland, åt norr, och kunde vid alla dessa förhållanden, ifall en fyrbåk funnes på Sandön, de sjöfarande ulan fruktan närma sig denna ö och Kopparstenarne samt hålla sig längre från Svenska kusten.
Härigenom vunnes äfven mera säkerhet mot de på denna kust ej sällan förekommande sjöskador.
Någon missledning af en fyrbåk å Sandön kunde aldrig inträffa, om skenet blefve af annan beskaffenhet, än del å nästliggande fyrar 5 och borde dessutom en båk derstädes, äfven om dagen, i anseende till öns ringa höjd öfver vattenytan, blifva, såsom känningsmärke, af nytta.
En sådan anläggning skulle ej medföra någon ”oerhörd kostnad,” om den byggdes af träd, som äfven, i anseende till grundens å ön beskaffenhet, torde vara lämpligast.
Sednast förlidne höst bade skeppsbrott timat vid Sandön.
Den mening har äfven inom Utskottet blifvit uttalad, att förläggandet af ett fyrfartyg vid Kopparstenarne vore tjenligare än anläggningen af en fyrbåk å Sandön, som i sådant fall blefve obehöflig.
Af hvad sålunda blifvit upplyst, synas anledningar icke saknas för vidtagandet af en förnyad undersökning i berörda afseende; ocb enär densamma lärer kunna verkställas utan någon större kostnad, anser Utskottet sig böra tillstyrka, det Ilikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes låta en ny undersökning ega rum, i afseende å lämpligheten af en fyranläggning å Gottska Sandön eller förläggandet af ett fyrfartyg vid Kopparstenarne samt derefter nådigst vidtaga de åtgärder, som Kongl. Maj:t kan i anledning deraf finna tjenliga.
Häremot reserverade sig Riksdags-fullmäktigen Per Bengtsson och Efraim Larsson, på grund af hvad Förvaltningen af Sjöärendena härvid yttrat. 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 53.
Utsk. den 1 Mars 1851, kl. 9 f. m, Betänkande, i anledning af vackla motioner, om utvidgande af de rättigheter, som äro Mosaiske Trosbekännare här i Riket tillerkända.
Genom serskilda remisser från högloflige Ridderskapet och Adeln samt välloflige Borgare-ståndet, har Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet fått emottaga, i ofvanberörde ämne, nedanstående tvenne motioner, nemligen: l:o af Herr Liljenstolpe, Axel Fredrik, hvilken anfort, att, då mer än ett halft århundrade förflutit, sedan framlidne Erkebiskop Uno von Troil, i bref till Hertig Carl, af den 13 Oktober 1796, yttrade ”ali det i vår lid. vore oförlåtligt vara intolerant emot främmande religionsförvandter, då den broderliga kärleken, äfven emot dem, som med oss i religions saker tänka olika, är hufvuddraget i vår Chrisina lära,” samt den uti dessa Erkebiskopens ord så öppet antydda religions- och samvetsfrihet sedermera blifvit beseglad af Sveriges Konung och Sveriges folk, genom följande i vår gällande regeringsform förekommande punkter: ”Konungen bör rätt och sanning styrka och befordra — ingens samvete tvinga eller tvinga låta, utan skydda hvar och en vid en fri utöfning af sin religion, så vidt han derigenom icke störer samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer
;” så syntes det icke vara med billighet och rättvisa öfverensstämmande, att bekännare af den mosaiska trosläran, ehuru de icke utestängas från riket, ej heller frikallas från att utgöra lika skyldigheter med landets öfrige innebyggare, dock äro i jemförelse med dessa ytterst inskränkta i sina politiska och medborgerliga rättigheter; och har motionären med anledning häraf och då det, enligt hans förmenande, vore snart sagdt ett axiom: ”att enahanda rättigheter i allmänhet böra tillerkännas alla dem, hvilka hafva lika skyldigheter, fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på rättvisan och billigheten deraf, att åt - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 53. 5 minstone de fri- och rättigheter, som äro andra fremmande trosbekännare sedan 1809 tillerkända, måLte medgifvas åt alla sedan längre tid tillbaka härstädes bosatte mosaiske trosbekännare, af hvilka större delen äro infödde Svenska medborgare.
Ehuru motionären ansett frågan om beviljande af utvidgade rättigheter för bemälde medborgareklass medelst de för Rikets Ständer, vid sistlidne riksdag, framlagda och uti motionen nu äfven åberopade samt densamma åtföljande handlingar, nemligen: de mosaiske trosbekännarnes i Sverige, genom deras föreståndare är 1847, till Kongl. Maj:t i underdånighet afgifna petition och vederbörandes deröfver meddelade utlåtanden, äfvensom Grefve A.
Gyldenstolpes reservation emot Ekonomiutskottets den G Juli 1848 afgifna betänkande i ämnet, m. m., vara, i sfi väl kyrkligt som socialt hänseende, klart utvecklad och de häremot gjorda inkast nära nog fullständigt vederlagda, bar han dock, enär sakens vigt fordrade både grundlig undersökning och pröfning, samt till följe af ej mindre den emot Judar«e rådande fördomen än missförstådt nit för statskyrkan, nya skäl mot hvad motionären härvid föresloge, säkerligen komme att uppställas, ansett sig böra ytterligare anföra, att vid behandlingen och utredningen af denna fråga, det vore nödigt att skilja det rent kyrkliga elementet deruti från det politiska, och att, hvad således först beträffar religions- och samvetsfriheten, våra grundlagars bud i 16 § Regeringsformen vore tillfyllest bestämmande, i afseende på så väl denna frihet, som ock dess missbruk, samt att, till följe häraf, allt förbud för olika trosbekännare att tillgodonjuta enahanda rättigheter med oss, kunde anses obehöfligt, helst ingen våda af ett medgifvande i detta fall vöre att befara, hvadan ock motionären härifrån hemtade ett stöd för yrkandet af Judarncs emancipation; alt Judarne icke hysa något omvändelsebegär, derom vittnade alla tiders erfarenhet ; och torde för öfrigt vår religionsöfvertygelse väl icke vara så svag, att den löper fara att rubbas derföre, att vi, i yttre fördelar, ställa några infödingar af annan tro på samma linea med oss sjelfva; att den indifferentism, som förmodats skola uppkomma derigenom, att man åt de Svenska mosaiske trosbekännarne lem nade tillåtelse, att efter behag bosätta sig på landsbygden eller i städerna, desto mindre vore att frukta, sorn någon större indifferentism icke försports i Stockholm, Götheborg, Norrköping och Carlskrona, derföre att
Judar uti dessa städer en längre tid varit boende, än annorstädes i riket; att, enligt samtlige föreståndarnes för de mosaiske församlingarne i Sverige afgifna yttranden öfver åtskilliga vigtiga frågor, hvilka djupast ingripa uti förhållandena emellan de christna och judarne, ådagalagts, att allt det goda, sköna och ädla, vår religions höge stif - f) Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 53. tarc anbefallt oss till befordrande af vårt eget, fosterlandets och mensklighelens väl, ligger, på sätt de mosaiske trosbekännarnes katecbes utvisar, till grund för den Israelitiska ungdomens religiösa oell sedliga uppfostran.
Vidkommande derefter det politiska elementet af förevarande fråga, har motionären hufvudsakligen andragit: att de mosaiske trosbekännarnes laglydighet, deras sedliga och fridsamma lefnad vore sedan långliga tider bekräftad, hvarpå, såsom ett talande bevis, åberopats numera aflidne Underståthållaren af Wannqvists skriftliga förklaring: ”att under de 28 år, han bestridt polismästaretjenslen i Stockholm, ingen jude varit anklagad för mord, tjufveri, äktenskapsbrott eller fylleri; att af uppgifterna på de yrken m. m., hvarmed här i landet befintliga judar sysselsätta sig, inhemtades, att deras hela verksamhet alldeles icke, såsom det ofta påstås, är uteslutande vänd på småhandel och schackreri; alt oriktigheten af det påstående, att judarne icke, enligt sin egen lag, skola få sysselsätta sig med handtverk, bäst vederlädes deraf, att intet handtverk är i judiska lagen förbjudet, hvaremot Talmud lägger jude till last, om lian undanhåller sitt barn ifrån att lära ett sådant; och torde häraf synas, att ju mera dessa våra landsmän tillerkändes enahanda förvärfningsrättigheter, som andra svenska medborgare, ju märkligare skulle deras industriella förmåga och idoghet komma att gagnande verka inom alla riktningar till det gemensamma fosterlandets välstånd och förkofran; alt ehuru en detaljerad redogörelse förde stora framsteg, som jude-emancipationen, sedan sisllidne riksdag, i åtskilliga länder, synnerligast år 1848, gjort, skulle blifva af allt för stort omfång att bär meddelas, uppmärksamhet dock borde lemnäs åtskilliga tilldragelser, hvilka vore af en alltför betecknande natur att kunna förbigås, nemligen: ”Den 9 Februari 1848 erhöllo judarne i Storhertigdömet Toskana enahanda medborgerliga och politiska rättigheter, som öfriga der bosatta trosbekännare; den 14 Mars samma år tillförsäkrade ministern i konungariket Wurtemberg judarne fulla politiska rättigheter och samma dag genomfördes jude-emancipationen i AnhaltDessau; den 5 Maj samma år antog Engelska Underhuset billen om judarnes emancipation; den 14 September samma år utfärdades lagen om judarnes emancipation uti konungariket Hannover; den 5 December samma år fastställdes i den af konungen i Preussen oktrojerade författning judarnes fullständiga emancipation och den 10 i samma månad fattade Tysklands parlament enahanda beslut att gälla för hela Tyska riket; i Januari 1849 erhöllo judarne i den fria riksstaden Hamburg medborgare-rätt samt indigenatsrätt i Lubeck, i hvilken stad de sedan århundraden varit förbjudne att bosätta sig.
Före 1848 voro judarne i Frankrike, Belgien och Holland i åtnjutande af alla medborgerliga och politiska rättig - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 53. 7 heter, samt i Danmark och England af nästan alla sådana; hvad nationaliteten beträffade, så Por t j enade del tilläggas, att judar i Schleswig och Holstein, Österrike och Italien deltagit i de nationalitets-krig, som i nämnde länder utbrutit och dymedelst gifvit säkraste bevisen derpå, att de ej ega någon serskild nationalitet, utan att juden, likaväl som den kristne, drager sitt svärd mot trosbroder, då det är fråga 0111 alt försvara nationaliteten i det land han tillhör, det må vara Tyskt, Magyariskt, eller Danskt; föröfrigt syntes det motionären vara en serdeles i ögonen fallande orimlighet, att auktoriteterna, emedan grundlagen icke förbjuder judar att med deras kunskaper och skicklighet tjena det allmänna, förordna dem att bestrida åtskilliga befattningar, som tillhöra statens tjenst, ehuru det af berörde grundlag är dem förbjudet att på stat innehafva dylika tjenster, såsom exempel hvarå anförts, att mosaiske trosbekännaren Mediko-filosofie-kandidaten Benzon) af Kongl. Sundhets-kollegium förordnats att såsom läkare biträda under kolerafarsotcn i Malmö, hvarest nämnde person, under vanliga förhållanden, icke har sig tilllåtet att vistas eller läkare-konsten utöfva.
På alla dessa grunder har motionären föreslagit: ”att Kongl. Kungörelsen den 21 September 1838 måtte i allo upphäfvas, samt att följande förändringar måtte ske uti Kongl.
Förordningen den 30 Juni samma år, nemligen att 2 §:s Törsta moment alldeles utgår, och orden ”eller undervisningsverket” uti 2:dra momentet borttages.
Uti konseqvens med motionens syfte i öfrigt, skulle det väl synas,'sorn tredje momentet af denna 2:dra § äfvenledes borde utgå; men då motionären vore fullt öfvertygad derom, att mosaiske trosbekännare sjelfva deruppå ej lägga någon synnerlig vigt och förvecklingar derjemte kunde uppkomma, ifall momentet utginge, hade han ansett sig böra föreslå detsammas bibehållande tillsvidare och intilldess annorledes derom kunde komma att stadgas.
Deremot funne han 4 och 5 §§ vara öfverflödiga och såsom sådana böra alldeles utgå/ och förordningen således ej komina att innehålla flera §§ än 1 § oförändrad/ 2 § intagen med iakttagande af de förändringar, han dervid vågat vördsamt föreslå; 3 § oförändrad; och 6 § uppflyttad, såsom § 4, sedan nuvarande 4 och 5 §§ blifvit, på sätt föreslagits, uteslutna.
Vidare har motionären ansett: att uti Kongl. Maj:ls nådiga förordning af den 22
December 1841 till förekommande af oloflig införsel och utförsel af varor, orden uti 9 § ”medlem af Judiska nationen” böra uteslutas, då det åsyftade stadgandet dels lärer anses öfverflödigt, dels äfven benämningen "Judiska nationen”, såsom oegentlig, icke vidare förefinnes uti öfrige af Kongl. Maj:t i nåder utgifna förordningar, efter utfärdandet af ofta åberopade Kongl. Maj:ts nådiga förordning af 8 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-UIskottets Betänkande, N.-o 53. den 30 Juni 1838, angående Mosaiske trosbekännares skyldigheter oell rättigheter här i riket; hvarförutan det eller de Ilöglofliga Utskott, hvilka med motionen komma att taga befattning, torde i öfrigt föreslå de tillägg eller förändringar, som uti andra stadganden kunna anses behöfliga till följe af motionen, samt redaktionen af de föreslagna förändringarne närmare ombesörja.”
Utom hvad af motionären i ofvanherörde måtto blifvit till stöd för de af honom väckta förslag anfördt, har han ytterligare i sådant afseende åberopat åtskilliga författares yttranden i detta ämne, såsom Herrar kVytterberg, Rönne och Simon, samt ett af Kontrakts-prosten m. m.
Professor Lindgren, vid diskussionen om frågan i Presteståndet, den 26 Juli 1848 afgifvet anförande. 2:o af Herr C. Fr.
JVcern hvilken, under förklaring det han vore djupt öfvertygad derom, att alla fördomar och stridiga intressen med tiden och inom kort måste vika för rättvisans och billighetens fordringar, anhållit att få åter upptaga sin, under N:o 76 i bilagorna till Borgareståndets protokoll vid sistlidne riksdag intagna motion om utvidgade rättigheter för mosaiske trosbekännare.
Innan Utskottet afgifver sitt yttrande i ämnet, torde Utskottet böra erinra derom, att frågan om utvidgning af judarnes medborgerliga rättigheter äfven vid sistlidne riksdag förevar och behandlades af Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet, som då, uti sitt Betänkande N:o 107, den 6 Juli 1848, uppå anförda skäl, hemställde, att densamma måtte förfalla, hvilket af Ridderskapet och Adelil, Presteståndet och Bondeståndet bifölls, men af Borgareståndet afslogs.
Beträffande inotionärerncs vid denna Riksdag i berörde afseenden gjorda framställningar, får Utskottet anföra: att Mosaiske trosbekännare, genom Kongl. Maj:ts nådiga förordning den 30 Juni 1838, blifvit ställde i lika rättsförhållanden med öfriga Svenska undersåtare, enligt Svensk lag, utan andra inskränkningar, än Grundlagarne för Utrikes födde män eller främmande trosbekännare bestämma, samt att de, utan Kongl. Maj:ts serskilda nådiga tillåtelse, ej egde köpa fast egendom på landet, ej hellek att välja eller kalla prest eller kyrkobetjening inom Svenska församlingarna, vara ledamöter i direktioner eller kommissioner, som hafva befattning med kyrko-ärenden eller undervisningsverket, deltaga i val till sådana befattningar eller uti öfverläggningar och beslut om dylika ämnen, hvarförutan de blifvit ålagde alt ensamma underhålla fattige af sin egen trosbekännelse, utan att derföre kunna undandraga sig andel, enligt gällande grunder, i afgifter till allmänna fattigvården i den församling, inom hvars område de äro boende eller ega fastighet.
Denna förordning har likväl, till följe af Kongl. Kungörelsen - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 53. 9 görelsen den 21 September samma är undergått den förändring, att mosaiske trosbekännares rättighet att bosätta sig annorstädes än i Stockholm, Götheborg, Norrköping och Carlskrona är vid hvarje serskildt fall beroende af Kongl. Maj:ts nådiga pröfning; men då i betraktande kommit, dels att de uti berörde fyra städer, i medborgerligt hänseende, blifvit vitsordade såsom nyttiga och verksamma; dels att deras växande antal inom Riket synes för framtiden medföra för dem behof af utvidgade tillfällen för bosättning, bär Utskottet ansett, att tillåtelse borde mcdgifvas mosaiske trosbekännare, att, utan ansökning för hvarje serskildt fall, få bosätta sig i några flera stapelstäder, än de fyra här ofvan uppgifna, så framt Borgerskapet i de städer, som Kongl. Maj:t linner lämpligt utse, förklarar sig benäget att en sådan obetingad utflyttningsrätt medgifva; hvaremot och då mosaiske trosbekännare eg a full frihet att, lika med andra Svenska »medborgare, välja hvilket näringsfång de för sig anse förmånligast och de, der giltiga skäl kunna anföras, icke äro utestängda från möjligheten att, hvarhelst inom Riket de önska, fa tillåtelse att sig bosätta, finner Utskottet sig sakna anledning att i vidsträcktare mån, än ofvan nämndt är, understödja de af motionärerna uttalade åsigter, hvadan Utskottet alltså vördsamt föreslår: att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj: t underdånigst an hålla, att i de stapelstäder, Kongl.
Majit kunde finna lämpligt och hvilkas Borgerskap dertill vore benäget, i Sverige in födde eller naluraliserade mosaiske trosbekännare måtte erhålla rättighet att sig bosätta utan föregången serskild ansökan.
Slutligen och i afseende å ifrågaställd ändring uti Kongl.
Majrts nådiga förordning af den 22
December 1841 till förekommande af oloflig införsel och utförsel af varor, anser Utskottet, till följe af hvad här förut blifvit anfördt, sig böra hemställa, alt detta förslag må förfalla.
Prof. 1850 & 1851, 8 Sami. 10 haft. 2 10 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 53.
Reservationer: l:o. Af Friherre af Ugglas, Iiurl Gustaf: ”1 «el beslut, hvaruti Utskottet, i fråga om väckta motioner om utvidgade rättigheter för de Mosaiske trosbekännarne, slädnät, har jag icke tagit del.
Jag hade föreställt mig, alt denna vigtiga fråga, som angar ett ej ringa antal Svenska medborgare, hade bordt af Utskottet mera behjerta?, än som skett, då, efter mitt förmenande, Utskottets beslut, om icke innefattande en direkt inskränkning i de rättigheter, Judarne för närvarande inom vårt samhälle ega, likväl synes innebära önskan, att en sådan måtte komma att äga rum.
Hvad motionärerne yrkat för de Mosaiske trosbekännarne, afser egentligen endast en större frihet till bosättning inom riket, en rättighet, snart sagdt, att fritt få röra sig från rum till rum.
Jag hade icke föreställt mig, att fördomen, man tilläte mig detta uttryck, emot menniskor, födde och uppfödde inom Sverige, emot Svenske medborgare, ty huru annorlunda benämna dem, hvilkas förfäder uti andra och tredje generationen inflyttat till Sverige, ännu skulle vara stark nog att förhindra denna gärd åt billighet och rättvisa, desto mindre som, enligt Utskottets eget uttryck, Judarne i de 4 städer, hvarest bosättning är dem för närvarande tillåten, ”i medborgerligt hänseende varit nyttige och verksamme.”
Vid behandlingen af denna fråga har jag icke kunnat undgå att fästa synnerlig vigt vid Kommerse-Kollegii, den 13 September 1847 afgifne, utlåtande öfver en hos Kongl.