Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle inom någon dylik förhållandet verkligen vara så olyckligt, då tyckes det mig likväl, sorn Staten på någon annan väg, genom något ädlare medel, skulle indirect kunna bidraga till dessa sina medlemmars uppehälle; ty det kan, enligt min åsigt, hvarken vara ädelt eller klokt att för några individers ekonomiska existens uppoffra både deras egen och tusende andras moralitet.
Hvad Ulskollets betänkande för öfrigt 1 dess delailler beträffar, så får jag ärligt bekänna, att, som jag aldrig sjelf idkat bränvins-bränning eller tagit någon serdeles närmare kännedom om bränneri-inrättningarne, bar jag icke ansett mig vara competent att bedöma ändamåls-enligheten af de flesta här föreskrifva åtgärder.
Och då så väl de stora brännerierne, sorn husbehofs-pannorna dessutom hafva vid en dylik öfverläggning så ifriga försvarare, hvilka oftast i det dolda arbeta för sitt intresse, kan det lätt lyckas ett af partiel ne att locka den, i denna den ekonomiska lagstiftningens verkliga labyrintb, obevandrade, till att medgifva en möjligtvis för Stor fördel.
Att tiden för tillverkningen skulle inskränkas, och skatten betydligen okas, har jag emedlertid understödt med min röst.
Deremot får jag reservera mig emot det i Utskottets betänkande som minimum bestämda taxerings-värdet för ett hemmans rättighet till bränvins-bränning.
Jag hade, i likhet med flere andra ledamöter, önskat, att detta skulle höjas åtminstone lill 5oo R:dr Banco i stället för 3oo ; och jag har grundat denna min åsigt på den öfvertygelsen, att det närvarande förhållandet är hufvudorsaken lill den ständigt ökade och, åtminstone inom min hembyggd, så högst skadliga hemmans-klyfn ingen.
Hvad beträffar den i betänkandet medgifna friheten för bränvinsbrännaren att sjelf välja 3 månader bland 8, eller ock endast anmäla sig lill en i stället för tre, fruktar jag att della för controllens skuld torde blifva vådligt.
Då nykterhets-föreningarne redan äro på god väg att bota denna samhällssjuka, vore det önskligt, att de finge ett stöd i sjelfva lagstiftningen, förutan hvilket jag förutser, att deras ädla sträfvande i många fall allt framgent skall förblifva fruktlöst.
Nykterhets-föreningarne verka directe på Dih. till IL St.
Pro t. 1840.
5 Sami. a AJd, 2 Haft. 6 42 Bcvilln. och Ekon.
Utskottens Betänkande, N:o 2. bränvinssuparen, lagstiftningen deremot på bränvins-brännaren, och då denna, så till sägandes, är förläggaren af det onda, tål väl äfven han sin vederbörliga näpst.
Jag hoppas, att detta Utskottets betänkande mätte, åtminstone i någon mon, bidraga härtill, ehuru jag för min del hade önskat en i detta hänseende vida kraftfullare åtgärd.
Mången skall säkert klaga öfver den stränghet och den obillighet, som man finner rådande i Utskottets beslut; men livar och en — han må för öfrigt härvid hafva hvad intresse som helst — bör dock med alfvar betänka, att detta är en lagstiftning, rörande en för hela samhället skadlig näring, och så länge denna ännu anses för nödvändig, är det väl dock skäl, att den blir med stränghet behandlad och tyglad.
Det smärtar mig dock att på förhand behöfva frukta, alt säkerligen detta Utskottets betänkande och ännu mera säkert min åsigt af denna vigtiga sak nog allmänt skall ogillas af den samhälls-class, hvars bästa vid detta tillfälle varit vårt synnerliga syftemål.
För min egen ringa del har jag, både såsom representant och enskild medborgare, sökt att på ett, med bondens egen öfvertygelse mera öfverensstämmande sätt, ådagalägga, huru lifligt hans väl ligger mig om hjertat!’’ Herr Friherre von Friesendorff, August'. ’’Emot sammansatte Utskottens betänkande till lag för bränvins-bränningens utöfvande, får jag, af följande skäl, vördsammast reservera mig. i:o.
Då principen, ”full frihet emot skatt, för livar och en att drifva denna rörelse’’ blef underkänd, och bran vins-bränningen bibehållen såsom en utöfnings-rättighet, tillhörande jordbrukaren, hade jag föreställt mig, att betänkandets anda skulle consequent följa antydningen af majoritetens åsigt; men erfar genast i betänkandets irsta §. en afvikelse derifrån, nemligen i lidens bestämmande till 3:ne månader.
Jag hade föreställt mig, att grunden för bibehållandet af denna rättighet för jordbrukaren var öfvertjgelsen om nyttan deraf i och för jordbruket; men finnér motsatsen, och alt man, genom stadgandet af den inskränkta liden, åsidosatt tanken på ändamålsenligt användande af bränvins-bränningens ”affall”, samt vill ’’de facto” åstadkomma fabriks-rörelse , då man ej ’»de jure” förmått det.
Jag yrkar, att tiden måtte förlängas till minst 6 månader, så att ekonomiska nyttan af bränvins-brännings-rörelsen må för jordbruket bibehållas, och ej en våldsam rubbning menligt inverka i de af ett stort antal jordbrukare nu följde principer för deras landlbruks-skötsel.
Utskottens Betänkande, N:o 2. 43 2:0.
Vidare fäster sig min uppmärksamhet vid den konstiga sammanväfnaden af betänkandets öfriga detailler.
Åf ”anmälandet till 1 ä 2 månaders bränvins-bränning efter eget val inom 8 månader” — af ”skattens betalande förut,’’ ia vi 1 ka båda stadganden medföra svårigheter, gränsande till omöjlighet för controll och redovisning; af ”clasificationens mer eller mindre rättvisa;” af ’’ioo procents förhöjning i skatt på användande af ång-apparat’’ — ett stadgande, nära nog verkande som förbud, ehuru denna inrättnings begagnande är en gifven riksvinst af besparad ved.
Slutligen öfvergår jag till” 3:o.
Tariffens bestämmelser för beskattningen:
Hvarje näring måste er lägga bidrag lill den skyddande Statsmagtens bestånd; men att kasta en så dryg andel deraf på en enda näringsidkande samhälls-class, synes obilligt; och då bränvins-brännings-rätligheten blifvit bibehållen vid jordbruket, är det jordbrukaren, som skatten drabbar.
En motsatt opinion må säga; ”eonsumenten betalar förhöjningen/-’ men produetens pris kan ej afgöras blifva bestämdt stigande, utan måste man, ledd af erfarenheten öfver förutgångne restrictioners inverkan, emotse, att genom ett fortfarande lågt pris detta ökade bidrag drabbar producenten, men ej eonsumenten, hvarföre jag anser, att den förre rikligt ersätter det skydd, han lör sin industri njuter, med erläggande af 2 sk.
Banco i skatt för hvarje kanna bränvin, dess bränvinsbrännings-redskap, under den tillåtna tiden, anses kunna tillverka.
Till följd af förestående, kan jag ej dela majoritetens beslut till den rigtning, betänkandets innehåll antyder tvertemot den i första hufvud-prineipen stadgade åsigt., utan får vördsammast reservera inig deremot, med tillstyrkande önskan, att betänkandets reglementariska förhållanden må, så i ’’tid” och ”skatt,” som öfrige ^bestämmelser,’’ bli förändrade till ett för jordbrukaren mera lämpligt, och här redan antydt förhållande, så att denna industri-gren må för jordbruket
Inbehålla någon ekonomisk nytta.” Herr Friherre Raab, Adam Christian: ”1 följande delar al förestående betänkande får jag vördsamt reservera mig : i:o Emot inskränkning af tiden för bränvins-bränning till 3 månader.
Afsigten med denna bestämmelse är att minska produetion af bränvin, men detta vackra ändamål vinnes, enligt min öfvertygelse, ej ; ty de 120,000 pannor, som äro uppgifne att för närvarande begagnas i hela Riket, kunna, icke blott till antal och rymd, utan derjemte lill afverkningsförpjåga mångfaldigas, så att de bränvins-redskap, hvilka, enligt §., kun - 44 Demitri' och Ekon..
Utskottens Betänkande,, N'.o> å& i liela landet få begagnas,, skulle på kortare tid än en månad komr» åstadkomma större ”syndaflod” af bränvin,, än den, hvaröfver man nu beklagar sig.
— Tillverkningens- qvantitet beror således; ej på längre eller kortare bränvins-brännings-tid, utan på den vinst,, sorn denna; industri erbjuder, . octa denna vinst föreställer biänvins-brännaren sig blifva större i samma nion,, som tiden förkortas — en åtgärd,, sorn ofelbart skulle framkalla, ett ökad t antal brännerler,, och fruktansvärdt fresia sjelfva nykterhetsvännerne att åter upptaga sina..
Om tiden utsträckes, såsom jag föreslagit,, till 6 k & månader, skulle bränvins-bränningen ej förespegla sina idkare en stor förtjenst, antalet af bränneriet' sannolikt förminskas,, och omtankan bos jordbrukaren vakna på andra utvägar att vända jordens alster i penningar, än medelst deras förvandling lill bränvin.. 2'to
Emot antagande af den så kallade 5:.te classen af bränvins-redskap, för att deri placera pistoriska apparaten,.
Tvänne pannor, så förenade,, alt ångan från den ena; drifver den andra, hvilket utgör den sammansättning, hvarmed man menar pistorisk apparat, medhinna* enligt vetenskaps-mäns- intygande,, ingalunda- större afverkning, , än om de tvänne pannornas rymd utgjorts af en panna.
De spara; deremot bränsle —- en förtjenst i min. tanka,, hvarföre de, med afseende å skogarnes aftynande* bordt snarare njuta lindring,, än påläggas dubbel beskattning.. 3;o.
Emot antagande af dubbel afverknings-förmåga. och således, dubbel skatt för redskap, sorn drifves med ånga„ lag har aldrig egt sådan redskap, hvarföre- jag,, i saknad af egen erfarenhet, rättat mitt omdöme efter andras- uppgifter..
Då frågan förevar på Sammansatta Afdelningen,, deltog jag i beslutet att uppskatta ångan med boo procent,, emedan jag hade hört, att hennes användande kunde medföra. en motsvarande eflect.
Men sedan jag icke* blott af den vetenskapsman, sorn jag, å Utskottens vägnar, i ämnet rådfrågat, utan äfven- af flere trovärdige egare- till dylik redskap, blifvit upplyst och förvissad,, alt begagnandet affånga ej kan, i allmänhet anses påskynda, bränvins-bränningen mer än högst 5o procent,. gaf jag detta i Utskottens pleno- tillkänna, och yrkade skattens- lämpande derefter.
Då nu frågan hämskjules till Ståndens pröfning,, får jag fästa- uppmärksamheten derpå,, att användandet af ånga så mycket mindre bör undertryckas,, sorn- det faller sig klart, alt en sådan inrättning måste åstadkomma, icke blott en. renare product, utan jemväl besparing af bränsle..
Hevilla-, och Ekon.
Utskottens Betänk ande r N~:0> 2. 4::o Emot den beslutade beskattningen' af 4, sk. per kanna..
Jag bär yrkat,, att Utskotten, med anledning; af en till Bevillningsutskottet remitterad motion, att bränvins-skatten mätte användas till fa t— tig-försörjning, uppfostrings-anstalten och; arbets-inrättningenbordt bestämma, att halfva skatte-beloppet skulle tillfalla Stats-Verk et och andra hälften återfalla till Länen, efter folkmängd eller fastighets-väi de, lör att bilda en tillgång för hvarje Län, i det ändamål, ofvannämnda motion antyder.
Då denna min åsigt ej gillades, ansåg jag,, att skatten ej bort bestämmas högre, än 2: sk., per kanna..
I sammanhang härmed, får jag lill
Ståndens kännedom lemna milt förslag om dej mindre bränvins-pannornas beskattning.
Jag yrkade nemli gen, att skatten skalle, för enkel redskap under 25 kannors» rymd, minskas i jemnt fallande- ända till 10* krtpannan, så att, då en kanna bränvin, sorn tillverkas, med 25. kannors eller större panna, beskattas med 4 sk* skulle 1 kanna; cT:o» d:o> medi 20* kannors panna beskattas med 3- sk. dto; d:o‘ d:o> med i5> d:o- 2 sk. dro» d:o> d:o> med io> dm 1 sk.”’ Herr Grefve- Hamilton!, JRttgfn David: ”Emot- Utskottens beslut, att ångan, använd vid bränvins-bränning, skall föranleda till en beskattning af 100 procent för hvarje dass, utöfver den i öfrigt föreslagne skatten, reserverar jag mig, då. ångan, enligt egen erfarenhet, icke ökar afverkningens hastighet, roed mer än högst 5o* procent;, till bestyrkande af min uppgift, åberopar jag Öfver-Directören och Riddaren, Herr Svartz's mig lenmade upplysning, sorn dessutom; öfverensstämmer med flere andre trovärdige mans* meddelanden.” Herr von Rosen, Georg;: ”Då mina1 åsigter rörande* bränvins-bränningen ej kunnat göra sig gällande inom; de sammansatte Utskotten, får jag vördsamligen afgifva min reservation emot delta uppgjorda förslag..
Jag: reserverar mig emot: den i: förslaget uttalade grundsats,att brätavins-tillverkningen; skalk fortfarande' förblifva1 en: för jordbruket uteslutande rättighet'.- 46 Beuilln. och Ekon.
Utskottens Betänkande, Nio 2.
Jag reserverar mig emot en privilegierad husbeliofs-bränning, som, i den form och i den utsträckning, den hittills fortgått, och efter detta förslag kommer att fortgå, slutligen skall förstöra land och folk.
I följd häraf reserverar jag mig mot ett förslag i dess helhet, som saknar all rationel stats-ekonomisk grund, och som endast stödjer sig på den, som rättsfråga betragtad, mest rättsvidriga, på den, så väl för jordbruk som för jordbrukare och hushållningen i allmänhet mest skadliga, och på den i moraliskt afseende, och för folkbildning och seder mest förderfliga Svenska husbehofs-brän ningen.
Ifrån den tid, lagstiftpingen bemödat sig att ordna husbehofs-tillverkningen , som ett privilegium för jordbruket, har också denna lagstiftning varit nödsakad, för att förekomma en total förstörelse af hvad vi ega, att lägga band på tillverkningen genom författningar, hvilka, oagtadt alla de mångfaldiga omstöpningar, de vid hvarje Riksdag erhållit, ännu aldrig bidragit till det åsyftade ändamålet, och ännu aldrig motsvarat, hvarken det allmännas intresse, eller tillfredsställt enskildes anspråk.
En större missbelåtenhet har vanligtvis varit följden.
Sådant blir ock förhållandet, när man bygger på en origlig och osäker grund.
Ehuru Utskotten för öfrigt med ali omsorg nu utarbetat ett ytterligare nytt förslag, skall äfven detta troligen på samma sätt emottagas, och samma missbelåtenhet fortfara.
Om deremot bränvins-tillverkningen gjordes fri, med derefter lämpade skatter och controller, skulle den fria speculations-andan slutligen sätta denna tillverkning, i likhet med alla andra fria närings-grenar, i ett bestämdt förhållande till tillgångar på rå-ämnen, och rätta sig efter dessa rå-ämnens värden.
Den fria tillverkningen skulle gifva jordbrukaren utväg att afyttra sina alster åt bränvins-tillverkaren.
Detta naturliga förhållande inträffar aldrig under en privilegierad husbeliofs-bränning, som cirifves utan någon egentlig beräkning, och ofta med verklig förlust; hvarföre ock ett mångdubbelt större capital inkastas i denna rörelse, än som under fri tillverkning hade behöfts.
Oagtadt alla band på denna näring, ha* bränvinet ändå brutit sig fram genom alla hinder och följden blifvit den, att vi nära nog öfversköljas af störtfloder af denna vara, äfven då tillgång på råämnen saknats tili föda åt menniskor och kreatur; hvarföre ock både den allmänna och den enskilda barmhertigheten ofta fått anlitas, för att stilla och lindra den nöd och uselhet, som varit följder af husbehofsbränningen.
Min fasta tro är, att fri bränvins-tillverkning i betydlig mon skulle minska productionen och attj i samma mon, som den afskiljdes ifrån Hevilla, och Ekön.
Utskottens Betankande, N:o 2. 47 jordbruket, skulle åkerbruk och ladugårds-skötsel stiga i förkofran, äfven* som alt en minskad consumtion deraf kunde blifva en lycklig följd.
Ty den vara, sorn köpes, begagnas vanligen hushållsagtigare, än den, som i hvarje koja till öfverflöd står till buds, ofta då bröd der saknas.
Frestelsen alt omåttligt och till öfverflöd begagna bränvinet, är nu alltid till hands, hvarföre den inrotade vanan tillhör hvarje ålder.
Lättheten alt åtkomma denna vara, har alstrat det egentliga husbehofvet, och har fylleri-lasten derigenom vida mer än förr blifvit en hemsed, sorn trotsar all sedlighet och moralisk förbättring.
Sådant hade aldrig förhållandet varit, om ej husbehofs-bränningen funnits.
Väl åberopas som skäl för husbehofs-bränningen, att den ej kan borttagas , utan att för vida ingripa i nuvarande och af häfd gällande rättsförhållanden.
Om det å ena sidan måste erkännas, att försigtighet är nödig vid öfvergången ifrån husbehofs-bränningen till den fria tillverkningen, som kan grundlägga större fabriks-inrättningar, erkänner jag likväl öppet, att jag ej finnér något rättsvidrigt deruti att återställa rättvisan i ett skick, som är förenligt med den allmänna nyttan, samt erkänner lika öppet, att tiden härtill är snarare för sen än för tidig, ty uppskof öppnar endast nya kräftsår för samhället.
Den enda omöjlighet, som finnes att tillvägabringa förändringen, vore, om kraft saknas alt sätta den i verket och om man låter afskräcka sig af de intressens inflytande, som höra vika undan för det allmännas väl och bestånd.
Om en fri tillverkning befästades, uteslutes jordbrukaren lika litet derifrån, som någon annan.
Tillverkningen kan dessut 3 O O om endast småningom från hem-näring gå öfver till större fabriker, ty nuvarande jordbrukande bränvins-brännare hafva en gifven öfvervigt genom deras redan färdiga husbehofs-fabriks-inrättningar och genom de stora capital, som redan äro instuckne i denna rörelse.
Men skall målet en gång vinnas, måste man en gång börja.
Derföre nu så väl som framdeles; ty tilldess första steget är taget, blifver förhållandet enahanda.
Dock jag bör i denna fråga ej vara vidlyftig.
Den är af så många redan utredd, att hvar och en, som vill falta den, kan det: för den, sorn det ej vill, talar man förgäfves.
När Utskotten likväl ej härpå velat fästa afseende, men i det slälle användl sina bemödanden att göra en ny upplaga af en författning i samma syftning, sora den gamla, har det ock varit min mindre angenäma lott att härvid lägga handen.
Då jag äfven inom detta område ej kan förena 43 Sevillu.
Och Ekon.
Utskottens Betänkande, N:0 2. mig med majoriteten i vissa detalj-frågor, får jag också vördsamt afgifva inin reservation mot dessa delar af förslaget.
Jair reserverar mig emot den i förslaget uppgjorda tariff, som bestämmer pannerymdens storlek, i förhållande till hemmanens taxeringsvärden.
Den motsäger sig sjelf genom den oformligheten., att pannerymden bestämmes, utan .afseende på pannans construction eller öfriga apparater.
I så lall tjenar den inskränkta tiden för tillverkningen föga eller intet; ty i samma nion, tiden inskränkes, förändrar man endast apparaten, för alt tillverka samma belopp, sora under en längre tillverkningstid.
Jag reserverar mig emot den obilliga och i Stats-ekonomiskt afseende skadliga föreskriften, att den högsta tillåtna pannerymden ar 90 kannor.
En dylik föreskrift är i motsatts mot den eljest antagne principen, att jordvärdet är mätaren för tillverknings-beloppet.
För mig är det obegripligt, hvarföre en jordegare till en egendom med 28,000 R:dr värde ej får begagna större panna än den, som har en egendom med 14,000 R:dr taxeringsvär le.
Älven reserverar jag mig emot att en egare af flere lägenheter ej får förena flere pannor till en, med högre belopp än 90 kannors rymd, utan nödsakas, så vida han vill begagna sin rätt, använda flere apparater på serskilda ställen, för att producera den qvantitet, sorn kunde tillverkas med en enda apparat och således tvingas att använda större capital och större qvantitet råämen, än som tarfvas för produclionen.
Jag medgifver visserligen, att denna föreskrift i viss mon är i sammanhang med liusbehofvet; men den bevisar derjemte hela systemets grundlöshet och uttrycker helt enkelt, att detta system stödjer sig hufvudsakligasi på misshushållning, så väl för det allmänna, som för den enskilde.
När Utskotten pröfvat hemmanens minimi-värde, under hvilket någon tillverkning ej medgifves, frågas med skäl, hvarföre detta värde blifvit bestämdt till 3oo R:dr.
Om man blott i någon mon känner förhållandet med så små hemmansdelar, känner man också, hvad råämnen en sådan åbo bar ,att förvandla till husbehofs-bränvin.
Men Utskotten hafva ej lyssnat till påminnelsen härom och hafva liksom ej velat blicka ner lill ali den nöd och uselhet, som dessa hushåll iråka genom begagnandet af denna rätt, för att låta Staten och enskild barmhertighet sedermera komma med undsättning, den nöd till hjelp, som utan bränvinet ej inträffat.
Jag reseryerar mig äfven emot den rättighet, som är gifven åt hemmansegare, hvilka, i följd af för ringa .hemmansvärden, äro fråntagne egen lill - Be.villn. och Ekon.
Utskottens Betänkande, K'.o a. 49 tillverkningsrätt, att förena sig för att erhälla denna rätt.
Egentligen vill denna förening med andra ord säga en öfverlåtelse åt annan man af en rättighet, man ej sjelf eger.
Härigenom eluderas författningen.
Den öfverilrifna hemmans-klyfningen och fattigdomen äro följder af detta stadgande.
Utskotten hafva likväl ej ansett nödigt att agta härpå.
Jag reserverar mig emot, att Utskotten, på sätt som förslaget bestämmer , beräknat pannornas tillverknings-förmåga endast efter pannervmden och derefter afgjort beskattningen.
Jag betviflar dock, att
Utskotten derigenom påträffat det rätta eller det verkliga förhållandet.
Konst-apparaternes mångfaldighet gifvet' tillräckliga spelrum för missräkningar; hvarföre jag också påyrkar, att den i andra länder begagnade method måste äfven hos oss användas, och som synes vida bättre , nemligen att angifva mäske-karen, uppmäta, stämpla och taxera dem, och derefter beräkna tillverkningen och skatten.
Detta gäller synnerligast vid de större tillverkningarne, men med de mindre, enkla apparaterne må förhållandet vara annorlunda, hvarföre ock det hittills varande sättet att beräkna pannelymden med de mindre, enkla pannorna, torde vara det lämpligaste.’’ Af Herr Ribbing, Arfvid’.
''Bränvin är och har varit landets förderf; derföre har jag önskat förbud af bränvins-tillverkning för andra behof än Anolhekens och Handtverkeriens m. fl.
Eljest ju högre skatt, ju bättre på tillverkad kanna; a4 sk. har varit hvad jag påstått.
Härmed förenade sig Herr Ribbing, Bengt.
Af Herr Contracts-Prosten Nibelius: ”Emot den af Högloft.
Bevillning*- och Ekonomie-Utskotten föreslagna beskattning å bränvins-bränning med så kallade enkla pannor reserverar jag mig.
Den af dessa Utskott sammansatta Afdelning, som behandlat ifrågavarande ärende, föreslog i dess till Utskotten ingifna Betänkande en Tariff, som ifrån i oo till och med 200 procent höjde den vid sistlidne Riksdag bestämda beskattningen å alla enkla pannor under 60 kannors rymd, då deremot den nuvarande beskattningen å en qo kannors panna endast ökades med 33* procent.
Brot. 1S4 ö. 5 Sami. 2 Afd. 2 Haft. 50 Bevilln. och Ekon.
Utskottens Betänkande, A:o i.
Denna af Afdelningen föreslagna förhöjning i afgiften för de lägre pannerymderne tyckes, då den jemföres med den i afgiflen för den högsta pannerymden föreslagna förhöjning ej vara så obetydlig.
De Högloflige Utskotten hafva dock ansett densamma ingalunda tillräcklig.
Utskotlen föreslå nemligen, att den nu gällande beskattningen å enkla pannor under 3o kannors rymd skall ifrån i3 gånger till och med IQ gånger förhöjas, då deremot afgiften för en enkel 90 kannors panna ej blifvit fullt tredubblad.
En sådan beskattning skall, om den af Rikets Högloflige Ständer antages, nästan helt och hållet tillintetgöra all egentlig husbehofs-bränning.
Jag anser tiden ännu icke vara inne för en sådan rubbning i nuvarande förhållanden, och öfvergången dertill vara för brådstörtad.
Jag anser, att en sådan beskattning skall tvinga dem, som hitintills bränt endast till husbehof och som, oaktadt den höga skatten, ej vilja afstå ifrån bränvins-bränning, att hädanefter forcera sin bränning och således bränna till afsalu —-och tror detta ej vara nyttigt.
Jag anser den beskattning, som här till lika belopp blifvit lagd å en kanna bränvin, antingen den tillverkas med en panna om ar eller Q o kannors rymd, vara orättvis.
All bevillning måste, om den skall vara rättvis, rälta sig efter behållning; men behållningen på en kanna bränvin, tillverkad med den större pannan, måste nödvändigt blifva betydligare, än på en kanna bränvin, tillverkad med den mindre pannan, enär i förra fallet kostnaden för arbete och bränsle blifver vida lägre, än i det senare.
Jag anser slutligen den uppmuntran, som här blifvit lemnad fabriks-bränningen på husbehofs-bränningens bekostnad, ej hafva varit af behof vet påkallad.
På dessa grunder har jag ej kunnat biträda Utskottens beslut och anser den af Afdelningen föreslagna tariffen vara lämpligare.
Afdelningen» förslag till tariff torde dock böra höjas med 5o procent, om den af bränvins-bränningen påräknade bevillningen 'yhomoo R:dr skall kunna inbringas.
Skillnaden emellan nu gällande tariff, samt Afdelningens, äfvensom Utskottens förslag till ny tariff, kan med lätthet bedömas genom nedanstående tabell.
Becilia, och Elon.
Utskottens Betänkande, N:o 2. 51 Enkel P annery md.
Skatt för 3'.ne månaders bränning enligt iS35 års Tariff Afdelningens Utskottens för ilag. förning.
R:dr «k.
R:dr »k.
K:d:r »k..