Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag icke kan tro det vara Utskotts-pluralitetens afsigt att med ett dylikt hån förbittra afslaget, nödgas jag förutsätta helt andra skäl, än de anförda, till dess obenägenhet att afhjelpa ifrågavarande tvingande behof, och tager mig derför friheten att besvara dessa, visserligen blott förmodade, men dock ingalunda utan anledning förmodade skäl.
Komministrarne voro, såsom benämningen innebär, i början pastorernes medhjelpare.
De uppkommo redan på en tid, då församlingarnes medlemmar i allmänhet satte så högt värde på presterligt biträde, att de gerna uppoffrade något för att hafva bättre tillgång dertill.
Komministerslönerna anslogos derföre att utgå dels af pastorerna, dels af församlingarne och bestämdes efter den tidens fordringar, enligt den bekanta regeln: »lagom skola kapellanerna hafva».
Men hvad som på 1600-talet verkligen var lagom har i våra dagar blifvit alldeles för litet.
Under tiden har de flesta församlingarnes folknummer betydligt till vext, mångenstädes vida mer än fördubblad, så att i sådana församlingar två prester nu hafva fullt ut lika mycken sysselsättning som en på förutnämnda tid.
Men ännu fortlefver, tillika med benämningen komminister, minnet af deras ursprung att vara pastorernas medhjelpare och derföre vill man att de af pastorerna skola aflönas.
Så länge andra prester, biskopar och pastorer finnas, som hafva öfverflödigt stor lön, vill man ej understödja någon, om än aldrig så uselt aflönad komminister.
Dervid förbiser man blott ett par väsendtliga omständigheter, nemligen l:o den betydelse en fullmagt inom vårt nuvarande stats - skick eger.
Den, som erhållit fullmagt på en tjenst med åtföljande lön, kan ej afhändas någotdera utan laga ransakning och dom, eller tillförbindas att afstå en del af lönen.
Det är icke prestprivilegier, som så stadga, utan en rätt, som af grundlag (R. F. 57) tillerkännes alla embets- och tjenstemän.
Utan kränkning af detta stadgande - Stat s~Ut skot tets Utlåtande N:o 139.
(Fortsättning.) 65 gande kan man således icke en gång ålägga den rikast doterade biskop att afstå större eller mindre del af sin lön åt komministrarne, såsom man icke heller i detta nu föreliggande betänkande hänvisat de svagt lönade lappmarkspresterna att få den lönefyllnad de behöfva, af t. ex. biskopen i Lund.
Finner nämnde biskop sig kunna för en eller annan embetsbroder afhjelpa nöden, så är det hans ensak.
Så ock öfriga rikligen aflönade pastorer.
Man torde dock böra taga sig till vara att beskylla den ena eller andra för snikenhet, om ej behofvet på detta sätt blir afhjelpt.
Ty man bör 2:o ej heller förgäta, att komministrarne nu mera icke äro tillfälliga biträden åt pastorerne, utan ordinarie tjenstemän, som till församlingarnes tjenst af församlingarne sjelfva väljas, utan att pastor dervid eger att utbedja eller undanbedja sig ett sådant biträde.
Vidare bör man erinra sig, att de svagaste komministerlöner icke så sällan förefinnas, der pastors inkomster likaledes äro så svaga, att, om lian skulle dela dem jemnt med komminister, ingendera finge »lagom», eller nu s. k. »anständig bergning».
Betraktar man således nu existerande faktiska förhållanden ur rättvisans och billighetens synpunkt, så lärer ej kunna förnekas, att under tiden intill dess löneregleringen blifvit verkställd, någon annan hjelp behöfves än den, som bättre lottade embetsbroder möjligen skulle kunna lemna —• men detta endast i form af almosa — åt de nödställda.
Jag vill ej misstänka, att hos pluraliteten af Rikets Ständer eller af deras Höglofliga Stats-Utskott obenägenheten att afhjelpa ifrågavarande behof, skulle härröra derifrån att man anser den undervisning och vård, som det är presterskapets dyra åliggande att lemna, öfverflödig i jemförelse med andra medborgerliga kunskaper.
Men i afseende på komministrars behöflighet vid dessa åliggandens bestridande vill jag dock medgifva, att förhållandet der och hvar möjligen kan föranleda undantag.
Der och hvar förefinnas nemligen obehöflig» komministraturer, och dessa böra, enligt författningen, af vederbörande löneregleringsnämnder i underdånighet anmälas till indragning.
Vill man påskynda denna indragning och derigenom äfven löneregleringens fortgång, så kan man från nu ifrågasatta, intill löneregleringens fullbordan gällande löneförbättring undantaga sådana sacellanier, som till indragning föreslås.
Deras innehafvare lära då nog blifva betänkta, att med det första söka andra tjenster.
Medlet må synas hårdt; jag medgifver att det så är; men dock icke så hårdt, som ett rent afslag på allas begäran om hjelp.
Jag tillstyrker af dessa skäl, att Rikets Ständer må ställa till Kongl. Maj:ts disposition 30,000 R:dr såsom reservations-anslag att användas till förbättring af de svagast aflönade komministrarnes lönevilkor, intill dess de genom den pågående allmänna löneregleringen blifva uppbringade till det belopp, som erfordras till anständig bergning, hvarvid likväl iakttages att någon löneförbättring icke må komma dem till godo, hvilkas tjenster vederbörande nämnd, deröfver hörd, anser böra vid innehafvarens afgång indragas.»
Uti denna reservation hafva instämt Biskoparne Annerstedt och Millén, Doklorerne Gumcelius och Arrhenius samt Kongl. Hofpredikanten Lithner. lith. till R St.
Prat. 1892 & 1803. 4 Samt. 1 Afd. 3 Hand. 1 Haji. 9 66 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139.
Vid 9 de punkten: (angående tillstyrkt anslag å 10,000 R:dr, til! löneförbättring åt Konsislorii-notarier och Amanuenser.)
Af Herr G. H. Stråle: »Emot pluraliteteris beslut, att tillstyrka Rikets Ständer att till Kongl. Maj:ts disposition anvisa ett belopp af 10,000 R:dr för att användas till förbättrande af Konsistorii-notariernes och Annnuensernes lönevilkor, får jag härmed reservera mig.
Mig synes det klart, att om detta anslag varit så angeläget och af trängande behof påkalladt, som man velat förmena, hade det varit Konsistoriernas ovilkorliga skyldighet att hos Kongl. Maj:t derom göra underdånig framställning uti så god tid, att Kongl. Maj:t kunnat till Rikets Ständer derom göra framställning, och detta bade uti förevarande fall varit så mycket angelägnare, som jag, och förmodligen många med mig, nu saknar nästan all utredning af ämnet och alla upplysningar om hvilka särskilda tjenstemän skulle komma i åtnjutande af löneförhöjning, deras nuvarande tjensteåligganden, m. m.
Då ett sfi beskaffadt sätt att, med Regeringens förbigående, af Rikets Ständer erhålla anslag til! löneförbättringar åt embets- eller tjenstemän synes mig stridande mot god ordning och dessutom, då enär, såsom i detta fall, nödig utredning saknas, lätt ledande till godtycke, har jag icke kunnat dela pluralitetens beslut att tillstyrka detta anslag, utan anser att Rikets Ständer åt en så beskaffad begäran ej måtte lemna något afseende, förrän Kongl.
Majit pröfvat behofvet och för delningen deraf.»
Och hafva uti denna reservation instämt Riksdagsfullmäktige Per Niisson från Malmöhus, Erik Ersson från Gefleborgs, Dan.
Danielsson från Jönköpings och C. J.
Svensén från Calmar län.
Vid 24:sta punkten: (angående stipendier åt Theologie Studiosi.) Af Herr A. W. Björck: »Sedan det vid en föregående riksdag mött svårighet att vinna godkännande åt förslaget att genom anvisning af stipendier för dem, som ämna söka inträde i det andliga ståndet, förmå unga män att egna sig åt religionslärarens kall, har samma förslag antagit ny skepnad och framträder nu med syfte att åstadkomma sådana stipendier för att åt prestkandidaterne bereda en grundligare bildning.
För att skaffa erkännande åt det nu uppgifna syftemålet, synes det som om förslaget i främsta rummet bort innefatta antagliga garantier derför, att dessa sti pendier icke komme att användas till förmån för andre, än dem, som efter fullbordad kurs lör den vanliga prestexamen, qvarstadnade i afsigt att öka sina insigter och att fit dem bereda en fastare grund; men till sådana garantier finnes icke ett spår i motionärens förslag, och icke eller Utskottet har, med afseende härå, haft ett enda vilkor eller förbehåll att tillägga dess tillstyrkan af förslaget.
I saknad af sådana förbehåll måste anslaget leda härtill, att fordringarne för dimissions-examen för prestkandidaterne komma att i allmänhet höjas, så att de motsvara de ökade anspråken på kunskaper och insigter, hvartill stipendierna mäste anses berättiga; men deraf föl - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139.
(Fortsättning.) 67 jer åter att ökad svårighet för inträde i det andliga Ståndet möter äfven dem, som icke komma i åtnjutande af stipendierna, oell prestbristen skall sålunda ökas i stället att minskas.
Om deremot stipendierna gifvas, utan att de vanliga profven förut äro aflagda, och jemväl utan att fordringarne i dimissions-examen i allmänhet höjas, skola de komma att för mången utgöra en stark frestelse att egna sig åt ett lefnadsyrke, hvartill dock fordras en kallelse af helt annan beskaffenhet, än den, som finnes i lättad utväg att åtkomma erforderligt underhåll intill dess anspråket på detta kan grundas på kyrkans tjenst.
Men utom den brist, som sålunda utan tvifvel förefinnes i Utskottets förslag, framkallar detta i sinom tid en lika omvårdnad från Statens sida för dem, som vid universiteterna begagna undervisningen för inträde i Statens tjenst, och det skall lätteligen leda dertill, att Staten slutligen anses skyldig att underhålla icke allenast lärarne, utan ock lärjungarne vid universiteterna.
De ökade anspråken på Staten för undervisningens och bildningens befordran i alla rigtningar och de vexande utgifterna för dessa ändamål, synas innefatta en kraftig uppmaning att noga begränsa Statens verksamhet i dessa hänseenden och att icke utsträcka Statens för— hindelse utöfver skyldigheten att tillhandahålla fri undervisning; och minst till åliggande att bekosta lärjungarnes underhåll.
Utskottets förslag torde derföre, likasom motionen, böra ogillas.» Med Herr Björck hafva följande Utskotts-ledamöter förenat sig om ofvanstående reservation, nemligen: Herr G. H. Stråle, A. A. Berger, L. Wistelius, L. B.
Kistner och '.
Bäcklin, vice Talmannen And.
Erikson, samt Riksdagsfullmägtige Matts Pehrsson från Stockholms, Jonas Andersson från Östergötlands, Per Nilsson från Malmöhus, Erik Ersson från Gefleborgs, Daniel Danielsson från Jönköpings och C. J.
Vid H!2:dra punkten: (angående atlönmgen för Sekreteraren, Bibliothekarien och Kamererare!) vid Carolinska medico-chirurgiska institutet.) Af Friherre af Ugglas, Gust.: »Emot Stats-Utskottets beslut, under punkten N:o 22, morn. litt. c., deruti Utskottet, med frångående af hvad Kongl. Maj:t föreslagit, hemställt, att Rikets Ständer måtte bevilja endast en summa af 1,500 R:dr, att, efter Lärare—kollegii profning, utdelas såsom arfvoden åt den eller dem, som sköta bibliothekarie-, sekreterare- och kamererare-befattningarne vid Carolinska institutet, finner jag mig föranlåten anmäla min reservation af de skäl, att ifrågavarande befattningar på grund, så väl af Kongl. Maj:ts, för Institutet den 26 April 1861 utfärdade stadgar, som af deras beskaffenhet icke kunna af en och samma person skötas, samt att det dem, hvar för sig, åtföljande arbete icke kan anses blifva billigt ersatt genom det belopp Utskottet tillstyrkt, hvadan jag föreslår, att Rikets Ständer i enlighet med Kongl.
Majlis nådiga Proposition måtte till uppförande å Carolinska institutets stat, bevilja: 68 Slota Utskottets Utlåtande N:o 139.
(Fortsättning.) för en Bibliothekarie, arfvode » eo Sekreterare, d:o » en Kamererare, d:o .
R:dr 1,000: — » 1,000: — » 500: — Häruti instämde Grefvarne Cronstedt, Fr., och Piper, Ch. Em., Herrar Sandels, L. G. och Blomstedt, C. B., Professoren N. H. Selander, Herrar G. H.
A. A. Berger och B.
Ekerot samt Riksdagsfullmäktige!!
Per Nilsson frän Malmöhus län.
Vid 57:de punkten: (angående Söderhamns skola.) Af Herr L. B.
Kistner: »Såsom skäl att tillstyrka afslag å min motion om utvidgning af Söderhamns läroverk till femklussigt, har Utskottet anfört, att lärjungarnes antal i Söderhamns skola icke obetydligt understege hvad som i fråga om andra dylika läroverk ansetts utgöra skäl för anställande af flere lärare.
Af de läroverk, som af Utskottet blifvit föreslagna att utvidgas till femklassiga läroverk, ega Christinehamns 76, Norrteljes 75 och Carl Johans likaledes 75 lärjungar.
Söderhamns skola besöktes innevarande års vårtermin af 60 lärjungar och således af blott 15 lärjungar mindre än Norrteljes och Carl Johans, och kan vid så dant förhållande, på sätt Utskottet uppgifvit, väl icke med skäl sägas att lärjungeantalet i Söderhamns läroverk — ehuru något ringare till antalet än de båda förstnämnda skolornas — vore betydligt mindre än i dessa.
Vid föregående riksdagar, då fråga varit om anslag till läroverken, hafva så väl Stats-Utskottet som Rikets Ständer, med afseende å afståndet mellan städerna i de norra provinserna, ej nekat anslag till utvidgning af skolorna i dessa provinser, om än antalet lärjungar der varit något mindre, än i öfriga skolor i riket, hvadan, i afseende å Söderhamns läroverk och med bibehållande af samma grundsats, Utskottet, efter min uppfattning, anfört skäl till afslag, som icke torde förtjena afseende.
Täger man i öfrigt i betraktande att
Söderhamns stad på egen bekostnad upp fört ett, prydligt skolhus af sten, afsedt för femklassigt läroverk; att staden af egna medel bekostat allöning för en fjerde lärare; att staden, som eger öfver 3,000 innevånare, är omgifven af en vidsträckt och mycket befolkad landsort; samt att, efter hvad sig visat, Söderhamns skola är i fortfarande tillvext, så att lärjungarnes antal derstädes inom kort kommer att ytterligare betydligt ökas, torde med fästadt afseende jemväl å de flera omständigheter jag i min motion anfört, alla skäl finnas för handen att lemna bifall till min ifrågavarande motion; med anledning hvaraf jag ock vågar vördsamt föreslå, att, med undanrödjande af det slut, hvartill Utskottet kommit, Rikets Ständer behagade besluta att Söderhamns treklassiga läroverk, på enahanda sätt, som beviljats Christinehamns, Norrteljes och Carl Johans skolor, skall utvidgas till femklassigt läroverk och behöfliga medel för sådant ändamål dertill anslås.»
Uti hvilken reservation Riksdagsfullmägtige Matts Pehrsson från Stockholms och Eric Ersson från Gefleborgs län instämde. Ståts-Utskottets Utlåtande A.o 130.
(Fortsättning.) 69 Vid 38:de punkten: (angående Wadstena skola.) Af Riksdagsfullmägtigen Jonas Andersson från Ostergötlands län.
Vid 43:dje punkten: (angående löneförhöjning åt Rektorerna vid läroverken i Clara, Ma ria, Jakobs och Catharina församlingar i Stockholm.) Af Riksdagsfullmägtigen Per Nilsson från Malmöhus län.
Vid 56:te punkten: (i frågan om Vikariers vid elementarläroverken rättighet till högre lönetur.) a) Af Herr A. W. Björck: »Utan fara för misstag, torde det kunna med sanning påstås, att aldrig någon tjenstemannaklass eller korporation här i landet på en gång åtnjutit så väsendtlig förbättring i sin ekonomiska ställning och i sina utsigter för den framtida bergningen, som den, hvilken tillskyndades lärarne vid rikets elementarläroverk, genom den vid 1856—1858 årens riksdag vidtagne reglering af aflöningen för dem.
Med lika visshet kan ock sägas, att knappast någon förändring varit åtföljd af så många klagomål, remoristrationer, reklamationer och anspråk.
Redan vid förra riksdagen framträdde sådana till icke obetydlig mängd; och ehuru följden att lemna dem gehör syntes uppenbar nog, funno Rikets Ständer likväl för godt. att gifva åt så kallade duplikanter och extra lärare en rätt, hvarpå de icke egde ringaste anspråk i den vidtagna regleringen.
Denna åtgärd visar nu sina beklagliga följder i fordringar på Statsverket, hvarföre grund sökes icke i sjelfva regleringen, ty der finnes icke ett sken dertill, utan just i det särskilda medgifvandet till förmån för duplikanterne.
Så hafva ock åtskillige skollärare, hvilka i en föregående tid, innan de inträdt i ordinarie tjenst, innehaft förordnande att såsom vikarier bestrida läraretjenster, för hvilka löner redan då varit anslagne, framställt anspråk att blifva betraktade, såsom om de, i egenskap af vikarier, innehaft ordinarie tjenst, och att alltså få tillgodonjuta samma rätt, som blifvit duplikanterne tillerkänd.
Dessa grundade dock sitt anspråk just derpå, att Staten i verkligheten behöft dem såsom nya tjenstemän, ehuru tillsättandet af de erforderliga nya tjensterna blifvit fördröjdt, och att de sålunda skött tjenst, som icke ålegat någon annan.
Alldeles motsatt är förhållandet med vikarierne, hvilka förestått tjenster, som ålegat utnämnde, ordinarie lärare och för hvilka full lön ändock utgått.
Det synes ock nog omöjligt, att upptäcka ringaste skilnad mellan de ifrågavarande vikarierne och dem, som eljest förrätta tjenster såsom tillförordnade, emot derföre bestämda arfvode» eller andra förmåner.
Hvarje billig jemförelse mellan tjenstemännen vid skolverket och andre tjenstemän måste ock medföra antingen ogillande af de ifrågavarande anspråken eller ock lika beskaffade inom alla embetsverk; hvaraf för Staten skulle följa uppoffringar, sorn gerna kunna kallas oberäkneliga.
Då Utskottet likväl tillstyrkt bifall till förslaget, och dervid icke ens stadnat vid det af Kongl. Maj:t föreslagna medgifvande, att vikarierne skulle för den kommande statsregleringsperioden få räkna sig till godo den ifrågakomne tjenstgöringen, utan 70 Stats-Utskoltels Utlåtande N.V 139.
(Fortsättning.) medgifvit dem en sådan rätt äfven för den förflutna tiden, får jag, mot denna Utskottets åtgärd anmäla reservation.» Med Herr Björck förenade sig vice Talmannen Anders Eriksson och Riksdagsfullmägtigen Eric Ersson från Gefleborgs län. b) Af Riksdagsfullmägtigen C. J. Svensén från Calmar län.
Vid 60;de punkten; (i fråga om rättighet för Rektor att innehafva prebendepa sto ra t.) Af Herr A. IV’.
Björck: »Det allmänt kända och öfverklagade förhållande, att, kyrkoherdarne i prebendepastoraterna, icke förmådde att fullgöra de dem åliggande skyldigheter, utan voro derifrån hindrade af den tjenst, de innehade vid läroverken, den de ock ansågos skyldige att i första rummet fullgöra, föranledde Rikets Ständer, att för sin del besluta, att prebendepastoraterna skulle skiljas från läroverken; hvarvid dock undantag gjordes för Lektorn i Theologi, som ansågs för sin egen utbildning och förkofran i de honom tillkommande göromål och forrättningar böra bibehålla egenskapen af kyrkoherde och sättas i tillfälle, att, så vidt hans lärarepligter medgåfvo, deltaga i pastoralvården.
För att förebygga att ändamålet med detta undautagsstadgande icke skulle helt och hållet förfelas, föreskrefs, i sammanhang dermed, att Theologie lektorn icke finge förordnas till Rektor, helst dennes verksamhet ansågs så magtpåliggande och besvärlig, att med visshet kunde antagas, att syftemålet med prebendets bibehållande skulle gå förloradt, om kyrkoherdens göromål förenades med Rektorns.
Detta oaktadt, har nu Kongl. Majit föreslagit, och Utskottet för sin del godkänt, att nyssberörda förbud lör Theologie lektor, såsom prebendarius, att emottaga förordnande såsom Rektor måtte upphöra; men då dermed ock skulle förfalla den grund, som föranledt prebendets bibehållande vid lektionen, får jag afstyrka bifall till det nådiga förslaget i förmodan, alt om det visar sig, hvad som är mera än sannolikt, att de göromål, som lektionen påkallar, utgöra hinder för ett ordentligt upplyllande af kyrkoherdens pligter, Rikets Ständer må hafva att vid en kommande riksdag motse förslag om prebendets skiljande från lektionen; hvarefter något hinder för Theologie lektor att mottaga förordnande som Rektor icke förefinnes.»
Herrar G. H.
Stråle, A. A. Berger, L. Wistelius, Alfr.
Grenander och L. B.
Kistner, vice Talmannen Anders Eriksson, samt Riksdagsfullmägtige Malts Pehrsson från Stockholms, Jonas Andersson från Östergötlands, Erik Ersson från Gefleborgs, Per Nilsson från Malmöhus, J. G. Bjerkander från Skaraborgs och Daniel Danielsson från Jönköpings län.
Vid 69;de punkten: (angående Folkskolorna.)
Af Doktor Arrhenius.
Vid mom. ä): Af Kiksdagsfullmägtigen Jonas Andersson från Ostergötlands län: »Då jag icke kan gilla de skäl, hvarpå Utskottet grundat sitt, med anledning af Sven Stals-Utskottets Utlåtande N:o 139.
(Fortsättning.) 71 Rosenbergs inom Bonde-Ståndet (under N:o .393) väckta motion, afstyrkande beslut, så anser jag mig skyldig att härför med några ord motivera min åsigt.
En i allmänhet rigtigare uppfattning af folkskolans vigt och betydelse synes nu mera, genom de många motioner i ämnet, som vid innevarande riksdag blifvit väckta, vara ådagalagd, och att Stats-Utskottet i de flesta delar behandlat denna vigtiga fråga med tillbörlig uppmärksamhet kan icke heller nekas.
Men, såvida det med folkskole— institutionen åsyftade stora ändamålet i önskvärd mån skall kunna vinnas, måste, efter mitt förmenande, hvarje sig erbjudande förmåga, som, vare sig direkt eller indirekt, med intresse vill medverka till folkbildningens sanna utveckling, tillbörligt uppmärksammas och uppmuntras.
Till en sådan uppmuntran från det allmännas sida tror jag att lörfattaren till »Berättelser ur Svenska historien» har gjort sig väl förtjent.
Ma gisler Starbäcks nitiska och skickliga verksamhet på folkupplysningens område är, så vidt jag vet, allmänt erkändt och hans redan ådagalagda förtjenster, ej blott såsom skollärare, utan äfven såsom författare, torde dessutom få anses såsom ojäfaktigt vittnesbörd om mannens sagda egenskaper.
Hvad nu särskildt angår värdet af ifrågavarande historiska arbete, så har jag visserligen inom Utskottet hört olika bedömande derom uttalas, men att detta arbete blifvit af mångå aktade skolmän bedöradt såsom en för folkskolan både lämplig och ytterst behöflig läse- och lärobok på det historiska området, samt att de redan utkomna delarna deraf förekommer, åtminstone för mig, såsom ett i sitt slag på samma gång populärt och omfattande — samt, jemförelsevis, det billigaste arbete i den vägen jag haft tillfälle lära känna, är hvad jag med viss het kan säga.
Utskottets föregifna skäl för afslag, nemligen att arbetet ännu icke är fulländadt, och att man icke skulle ha någon garanti för hvarken, att detsamma kommer att fullbordas, eller huru möjligen blifvande fortsättning kommer att gestalta sig, torde med fullt skäl få anses såsom sökt, helst som hvarje del för sig kan anses såsom ett afslutadt helt för den tid, berättelserna omfatta; och då Magister Starbäck, efter hvad jag från tillförlitligt håll hört berättas, hädanefter mera uteslutande lärer ämna att egna sin författareförmåga åt folkskolans och folkupplysningens tjenst, så kan väl antagas såsom säkert, att äfven det ifrågavarande arbetet kommer att fortsättas, såvida nemligen författarens bemödanden i någon mån röna förtjent uppmuntran.
Uppmärksammas måste, att här icke är fråga om någon skänk, utan blott en försäkran att på det föreslagna sättet få arbetet mera kändt, för att efter förtjenst kunna bli afsättligt.
På grund af det anförda, och då ett band af berörda arbete om 24 tryckta ark erhålles till det låga priset af 1 R:dr 25 öre, och full valuta sålunda erbjudes för de begärda medlen, vågar jag ödmjukast hemställa, att Rikets Ständer ville, för sin del, besluta, att ett erforderligt belopp, beräknadt till 2,500 R:dr, af besparingarne på de för folkundervisningens befrämjande anslagna medel, bör användas till inlösen af nämnda arbete till så stort antal, att åtminstone hvarje fast folkskola deraf må er hålla ett inbundet exemplar.» 72 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139.
Och hafva Riksdagsfullmäktige Per Nilsson från Malmöhus, Daniel Danielsson från Jönköpings och C. J.
Svensén från Calmar län förmält sig instämma i denna reservation.
Vid 70:de punkten (angående beslutad nedsättning af 2,000 R:dr i årsanslaget för Gymnastiska Central—institutet.)
Af Herr Grefve Cronstedt, Fr., Friherre af Ugglas, Gust, Herr Sandels. /.. G., Herr af Edholm, Herr von Francken, G. W„ Herr af Wåhlberg, G. och Herr Pro fessor Selander.
Vid 16:te punkten: (angående extra Provincial-läkare.) a) Af Herr Sandels, L. G.: »Enär jag icke kunnat biträda den åsigt Utskottet uti denna punkt uttalat, får jag deremot afgifva min reservation och vördsamt föreslå, att Rikets Ständer ville i denna fråga lätta följande beslut: »att Rikets