Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
December sistlidet år öppnades, intill närvarande stund; men genom sammanställning af officiela uppgifter, som förekomma i Trafikstyrelsens från trycket utgifna underdåniga berättelser från åren 1862 och 1863, samt de summariska redogörelser öfver trafiken, som varit införda i officiela tidningen under sistlidne och innevarande år, torde med full tillförlitlighet kunna ådagaläggas, att de färdigbygda Vestra och Södra stambanorna redan nu icke blott gifva en inkomst tillräcklig att bestrida banornas och trafikmaterielens underhåll, utan ock derutöfver lemna ett ganska betydligt öfverskott, hvilket lofvar att inom Motioner hos liidderskapet och Adeln 1865.
187 en icke aflägsen framtid blifva tillräckligt att belacka ranta och amortering af banornas anläggningskostnad.
År 1860 „ 1861 „ 1862 „ 1863 „ 1864 Inkomster. 887,042: 31. 1,175,927: 50. 1,607,454: 77. 2,889,111: 29. 3,462,018: 72.
Utgifter. 666,026: 99. 954,329: 02. 1,172,673: 22. 1,981,003: 61. 2,267,817: 98.
Behållning. 221,015: 32. 221,598: 48. 434,781: 55. 908,107: 68. 1,194,200: 74.
Om inkomsler och utgifter fördelas på hvarje mil, som under de särskilda åren varit trafikerad, uppstår följande förhållande:
Ofverskottets förhällande till anläggningskapitalet, anläggningskostnaden upptagen till 772,332 R:dr 54 öre för hvarje mil. 1,197 procent. 0,980 1,386 „ 1,843 2,161 Inkomster.
Öfverskott, År 1860 . . 37,114: 74. 27,867: 24. 9,247: 80. „ 1861 . . 40,161: 46. 32,593: 20. 7,568: 26.
„ 1862 . . 39,572: 99. 28,869: 36. 10,703: 63.
„ 1863 . . 45,283: 88. 31,050: 21. 14,233: 67. „ 1864 . . 48,379: 24. 31,691: 14. 16,688: 10.
Under de nio första månader na af innevarande år hafva inkom- sterna af trafiken utgjort tillhopa och om inkomsterne under de tre återstående månaderna af året antagas till 400,000 R:dr i månaden, eller 3,255,695: 62. 1,200,000: — skulle årsinkomsten komma att bestiga sig till R:dr 4,455,695: 62.
Beräknas utgifterna komma att utgöra 60 procent af inkomsten, skulle de alltså uppgå till 2,673,417: 37. samt således öfverskottet för året blifva R:dr 1,782,278: 25. som fördelade på banans hela längd, 80,6 mil, lemnar en behållning per banmil af 22,112: 63. eller 2,863 procent af anläggningskostnaden.
Om nu redan under första året sedan Vestra och Södra stambanorna blifvit förenade, ett så vackert resultat vunnits, att dessa banor lemna nära 3 procent på anläggningskostnaden, bör icke ett sådant förhållande utgöra ett giltigt skäl att skyndsamt fullborda Ostra stambanan och dymedelst tillgodogöra Staten den högst betydliga inkomst, som måste uppstå genom en jernvägsanläggning, som icke allenast med 10 mil förkortar den nuvarande jernvägslängden mellan Stockholm och 188 Motioner hos Eidderskapet och Adeln 1865.
Malmö, utan derjemte framlöper genom en af rikets bördigaste provinser, med en redan nu högt uppdrifven industri, såväl i landtbruk, som i bergsbruk och fabriker af mångfaldig art?
Efter att sålunda hafva ådagalagt, att något skäl lill uppskof med Ostra stambanans byggande icke kan hemtas från det antagandet att
Statens jernvägsanläggningar icke lemna någon nettovinst, som kan användas till anläggningskostnadens amorterande, återstår att till besvarande upptaga den andra invändningen, eller att Staten icke skulle kunna, utan alltför betungande vilkor, upplåna de förstambanornas byggande nödiga medel eller bestrida de för en sådan upplåning erforderliga ränte- och kapitalbetalmngar.
I detta afseende torde endast böra erinras, att om ock stora svårigheter yppats för Riksgälds-kontorets Fullmägtige, att, oaktadt alla sina bemödanden, på ett fullt nöjakligt sätt verkställa den upplåning, som af Rikets sednast församlade Ständer beslutades, så torde dock med temlig visshet kunna antagas, att, derest ombesörjandet af framtida upplåningar för Statens räkning här, såsom i andra länder, öfverlemnas till Kongl.
Maj:t, den för fullbordandet af Statens stambanor erforderliga upplåning skall kunna tillvägabringas på fullt antagliga vilkor.
Statens förmåga att bestrida utgifterna till ränta och amortering, så torde blott behöfva lemnäs den upplysning, att Svenska Statens fonderade utländska skuld för närvarande uppgår till Runt 54,574,420: — och med tillägg af det lånebelopp, Fullmägtige i Riksgälds-kontoret, enligt sednaste
Ständers beslut äro berättigade att ytterligare upptaga, eller 26,000,000: — skulle komma att utgöra R:mt R:dr 80,574,420:
— Den annuitet, som erfordras för att bestrida utgifterna till ränta och amortering af denna skuld, uppgår till omkring 4,580,000 R:dr, hvaraf en stor del, måhända hälften, kan påräknas hädanefter komma att inflyta af trafiken å stambanorna (sedan dessa dock först erhållit fullständig, mot rörelsens omfång fullt svarande materiel); hvarförutan ganska betydliga summor redan ingå för lån, beviljade till enskilda jernvägsanläggningar, hvilka summor med hvarje år komma att ökasiden mån de vid sednaste riksdag till dylika anläggningar beviljade lån, uppgående till icke mindre än 9,644,000 R:dr, — hvilka till stor del utgått af de utrikes upplånta medlen — blifva räntebärande och till betalning förfalla.
Att Svenska Staten, som hittills med lätthet kunnat fullgöra de i och för de utländska lånen belöpande årliga utbetalningarne, hädanefter, sedan banorna börjat lemna öfverskott, skall ännu lättare kunna verkställa dessa liqvider, faller sig så klart att någon tvekan derom icke kan uppstå hos andra, än dem, som om de här upplysta förhållanden sakna kännedom.
Efter att sålunda hafva besvarat de invändningar, som i allmänhet kunna göras emot ett oafbrutet fortskyndande af de påbörjade stambanornas fullbordande, Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N-.o 96.
189 torde böra undersökas om, i afseende på någondera af de ofvanberörda påbörjade stambanorna, förefinnas några särskilda skäl, sorn föranleda till uppskof med deras fullbordande.
I detta hänseende förekommer, att, om man med hvarandra jemförer de ofvan omförmälda ännu icke fullbordade delarne af de påbörjade Östra, Norra och Nordvestra stambanorna, så företer sig emellan de ofullbordade delarne af Östra och Nordvestra banorna den likhet, att dessa äro afsedda att förena redan färdigbyggda delar af Statens stambanor, hvaremot Norra banan, om den ifrån dess nuvarande ändpunkt från Upsala fortsattes, icke träffar någon annan stambana eller någon annan i norr och söder löpande jernväg.
Vidare förekommer i afseende på fortsättningen af Nordvestra och Norra stambanorna, att man ännu icke lärer blifvit fullt ense om den rigtning dessa banor böra erhålla, hvaremot, hvad Östra stambanan beträffar, densammas rigtning numera är af båda statsmagterna bestämd, sedan Rikets sednast församlade Ständer bifallit Kongl. Maj:ts nådiga Proposition »att till påbörjande af Östra stambanan, från Katrineholm öfver Norrköping och »Linköping, vester om sjön Sommen lill trakten af Nässjö, anvisa det för anläggnin»gen af sträckan mellan Katrineholm och Norrköping erforderliga belopp.»
Majit har ock, uti Sin vid sednaste riksdag om Statens jernvägsbygg nader afgifna nådiga Proposition (N:o 17) upptagit Östra stambanan närmast efter den numera fullbordade
Södra stambanan, samt har, i afseende på angelägenheten af Östra stambanans fullbordande, uti nämnda Proposition, bland annat, yttrat följande: »De många vigtiga fördelar, som genom den Östra stambanans anläggning »skulle för det allmänna uppkomma, kunna icke af Kongl.
Så länge »denna bana ännu icke kommit till verkställighet, är Östergötland, en af rikets »bördigaste och mest befolkade provinser, med dyrbara industriela anläggningar, »betydande jern- och kopparverk ssmt rika odlingstillfällen, i saknad af all jernvägs»förbindelse med det öfriga landet.
Den vattenkommunikation, provinsen eger i »Göta kanal, ehuru för vissa trakter af väsendtlig vigt, kan dock endast i ringa »mån uppväga de fördelar, som en under alla tider af året tillgänglig jernvägs »kommunikation erbjuder.
Men ej blott för Östergötland utan äfven för en stor »del af Nerike, Södermanland och Norra Småland utgör Östra stambanans anläg»gande en fråga af stor framtida betydenhet.
Medelst denna bana skulle nemligen »för dess orter beredas en lätt och beqväm förbindelse med Norrköping, hvilken »stad sålunda komme att blifva den naturliga stapelorten för en betydande del af »dessa landskap.
Den Vestra stambanan skulle ock härigenom otvifvelaktig! till»föras en stor både personal- och varutrafik, och Statens inkomster af denna bana »sålunda i samma mån ökas.» Redan i 1859 års Jernvägs-komités betänkande förekommer, i fråga om rigt - i 190 Motioner hos Bidderskapet och Adeln 1865.
N:o 96. ningen af Södra stambanan, den erinran, att, då nämnda bana i första rummet afsåge att på korlaste väg förbinda det norra och mellersta Sverige samt hufvudstaden med Malmö och utlandet, så borde Nässjö bestämmas till föreningspunkt mellan Södra och Östra stambanorna, enär afståndet mellan Stockholm och Malmö derigenom blefve 57 mil 13,150 fot, i stället för 67 mil 18,540 fot, som utgör väglängden, så länge trafiken måste följa Södra och Vestra stambanorna till Falköping.
Förutom de nu anförda skälen för Östra stambanans fullbordande torde böra komma under öfvervägande: att så länge östra stambanan icke blifvit färdigbygd, stor svårighet möter att på ett ändamålsenligt sätt ordna snälltågen mellan Stockholm och Malmö, så att denna väglängd på en dag kan tillryggaläggas; att postföreningen mellan Stockholm och Malmö genom Östra stambanans fullbordande blir synnerligen underlättad; att, så snart Östra stambanan blir anlagd till Mjölby, bibanor dels till Wadstena, dels till Motala på enskildes bekostnad sannolikt komma till stånd, hvilka banor komma att i hög grad öka trafiken på stambanan; att, om den föreslagna jernvägsanläggningen emellan Södra stambanan samt Carlskrona och Calmar kommer att utföras, det synes i hög grad orimligt att trafiken mellan dessa orter samt
Stockholm och de norra orterna skall ledas vester om sjön Wettern; att likaledes för den betydliga industri, som bedrifves inom Norrköpings samhälle, den under byggnad varande sträckningen till Katrineholm visserligen är af stort gagn, för så vidt densamma underlättar kommunikationen med Stockholm och de norra orterna samt Nerike och i allmänhet de trakter, som ligga utefter vestra stambanan, men att deremot hela den. öfriga delen af Östergötland och Småland samt i allmänhet de södra orter, hvars naturliga afsättningsplats är Norrköping, icke hafva något gagn af jernvägen till Katrineholm, då väglängden från Norrköping till Nässjö öfver Katrineholm utgör 30,1 mil, men vägen från Norrköping öfver Linköping och Mjölby till Nässjö icke uppgår till fullt 15 mil, hvadan afståndet mellan Norrköping och alla orter söder om Nässjö är 15 mil längre än det blir, sedan Östra banan blifvit fullbordad; att Staten genom afbrott af arbetena å Östra stambanan — ett arbete, derom meningarne väl torde vara eniga, att det snart åter kommer att vidtaga — sjelf skulle tillskyndas en icke oväsendtlig förlust.
Men hvad åter angår Norra stambanans fortsättande från Upsala, så synas meningarne om jernvägskommunika - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
191 tionernas lämpligaste riglning norr om Stockholm ännu vara så delade och frågan derom så outredd, att något annat beslut
I detta afseende vid innevarande riksdag svårligen torde kunna fattas, än att anvisa nödiga medel för en fullständig undersökning till utredande af alla dermed sammanhängande och på beslutet derom inverkande omständigheter.
På grund af hvad nu blifvit anfördt, får jag vördsamt föreslå: 1 :o) att Rikets Ständer måtte besluta att verkställandet af all den upplåning, som hädanefter erfordras för utförande af Statens jernvägsbyggnader, måtte öfverlemnas till Kongl. Maj:t, att genom Chefen för Finans-departementet ombesörjas; dock att, sedan aftal om de erforderliga lånesummorna blifvit afslutadt, det ankommer på Kongl. Majit att förordna, huruvida de upplånta penningarne böra direkte genom Fullmägtige i Riksgäldskontoret indragas eller på annat sätt komma Riksgälds-kontoret tillgodo, i utbyte mot i behörig ordning af bemälde
Fullmägtige utfärdade räntebärande obligationer, af den lydelse, som låneaftalet bestämmer och hvilka derefter' i hittills vanlig ordning böra med de till
Riksgälds-kontoret inflytande medel af nämnda kontor behörigen till kapital och ränta liqvideras; 2:o) att Rikets Ständer jemväl måtte åt Köngl. Majit öfverlemna att bestämma under hvilka vilkor upplåning för sagda ändamål må ega rum, äfvensom tiden för lånets afslutande; 3:o) att, om och när lån kan erhållas på sådana vilkor, som Kongl. Majit anser för Svenska Staten förmå nliga, Kongl.
Majit må ega att afsluta ett eller flera sådana lån, uppgående till ett sammanlagdt belopp af 24 millioner Riksdaler Riksmynt; 4:o) att, om och när nödiga medel på sådant sätt erhållas, deraf må, i mån af behof och på de tider, Kongl.
Majit eger bestämma, användas de för Nordvestra och Östra stambanornas fullbordande erforderliga medel, nemligen för den förra 13,413,864 Ridr och för den sednare 10.609.487 „ eller tillhopa Rimt 24,023,351 Ridr. 5:o) att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, att Kongl.
Majit, på sätt Honom lämpligast syntes, täcktes låta anställa undersökning: a) huruvida det norra Sveriges billiga anspråk på förbättrade kommunikationer kunna anses uppfyllda derigenom att den nu påbörjade stambanan till Upsala derifrån fortsattes till någon af de hittills ifrågasatta platser å Gefle—Dala jernväg, eller om icke 192 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 97. 5) jemte denna stambana, hvars ändpunkt då torde böra blifva Gefle eller någon annan plats i närheten deraf, en annan i vestligare rigtning bör ifrån Stockholm eller lämplig punkt å Stockholm—Upsala banan utgå och sträcka sig till Falun eller Insjön, samt c) att Kongl. Maj:t till Rikets näst sammanträdande
Gust. aj Ugglas.
Af Herr Fitinghoff, Conrad Bleckert, om beviljande af elt anslag å 76,250 R:dr för våganläggning från Ramsele socken till Tåsjö kyrka.
Få eller inga trakter af vårt kära fädernesland, äro så vanlottade på kommunikations-anstalter, som den del af norra Ångermanland, hvilken sträcker sig från Ramsele socken till Tåsjö kyrka, en ort, som oftast lider af missvext och all möjlig brist; och då det är endast genom underlättade kommunikationer, som handeln, industrien och företagsamhetsandan inom en provins skola väckas till lif och full blomstring, så vågar jag hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln vördsamt anhålla, att såsom min egen få upptaga, den motion, som inom Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit väckt af Riksdagsfulimägtigen P.
Engman derom: att ett statsanslag af 76,250
R:dr utan återbetalnings-skyldighet måtte beviljas för dels omläggning och förbättring, dels ny anläggning af väg ifrån Ramsele socken till Tåsjö kyrka.
Fullständiga handlingar och kostnadsförslag, förut förordade af såväl Konungens Befallningshafvande som Kongl. Väg- och Vattenbyggnads-styrelsen, komma att till Höglofliga Stats-Utskottet i behörig tid öfverlemnas; och anhåller jag vördsammast om remiss häraf till nämnda Höglofliga Utskott.
Conr. B. Fitinghoff.
N:o 98. 193 N:o 98. » \ Af Herr Fitinghoff, Conrad Bleckert, om anslag lill ett nytt lägre elementarläroverk i Sollefteå.
Ett lands största lycka är en stigande bildning hos dess befolkning.
— Bildningen kan icke spridas och förökas bland ett folk, om ej tillfälle till det uppvexande slägtets undervisning, så mycket som möjligt, underlättas.
I första rummet bör detta ske inom de orter der folkmängden är talrikare, än på de öfriga.
Det har i anledning häraf redan vid tvänne föregående riksdagar genom inlemnade motioner till olika Riksstånd blifvit föreslaget, att förändra den högre folkskolan i Sollefteå till ett läroverk med tvänne klasser, under ledning af en rektor och en kollega.
Sollefteå, beläget 10 mil från Hernösand, utgör föreningspunkten emellan Angerman-elfvens norra och södra ådalar samt till en del äfven af Indals-elfvens.
Folknummern inom de socknar, som omgifva Sollefteå på 4 mils afstånd, uppgår till öfver 17,000.
Inom sjelfva Sollefteå finnes postkontor, apothek, bäijerskt ölbryggeri, gästgifveri, 7 å 8 öppna handelsbodar, ett större jernbruk, jemte sågverk, en mängd med ståndspersoner, tvänne repslagare, tvänne sockerbagare, tvänne bagare, tvänne urmakare, tvänne skräddare, tvänne skomakare, en kopparslagare, en bleckslagare, en glasmästare, med flere.
För alla dessa personers barn äro de läroämnen, som behandlas i folkskolan, alldeles för otillräckliga.
Föräldrarne hafva således intet annat val, än att antingen afsända sina barn till det 10 mil aflägsna Hernösand, der underhållet för barnen är särdeles kännbart, eller ock att, i följd af mindre goda ekonomiska omständigheter, icke kunna lemna dem några högre kunskaper, än hvad som kan bibringas i folkskolan.
På grund af hvad jag sålunda anfört, vågar jag vördsamt föreslå: att Rikets nu församlade Ständer behagade bevilja anslag till löner åt en rektor och en kollega för ett nytt läroverk i Sollefteå, under förutsättning att de omkringliggande socknarne sjelfva bekosta uppförande af lämplig skolbyggnad och bostad för lärarne, hvartill såsom hjelp begäres ett statsanslag för en gång af Fem Tusen Riksdaler, hvarefter naturligtvis den högre folkskolan skulle indragas.
Cour. B. Fitinghoff.
Prot. 1865 & 1866. 11 Sami. 1 A/d. 25 194 Motioner hos Ridder skap et och Adeln 1865.
N:o 99. 4 N:o 99.
Af Herr Fitinghoff, Conrad Bleckert, om ändring i 1 § 15 Kap. Rättegångs-B diken.
Det är visserligen att hoppas, att förslag till ny rättegångsordning framdeles varder Rikets
Ständer eller då varande representation förelagd; men som man icke vet, när detta sker, har jag redan nu ansett mig böra påkalla uppmärksamhet å ett lagstadgande, som tarfvar skyndsam ändring; jag menar bestämmelsen i i 5 kap. 1 § Rätlegångs-Balken, att »i brottmål svare den sjelf som anklagad är.»
Då angifvelsen bestämmer målets beskaffenhet, så är ock klart hvilken rättighet är genom förenämnda stadgande gifven en illasinnad person, som vill trakassera.
Den tilltalade, han må vara fullkomligt oskyldig, måste på angifvarens yrkande personligen tillstädeskomma, och domstolen, äfven med full öfvertygelse om den tilltalades oskuld, kan icke vägra angifvarens begäran om den tilltalades föreläggande af hemtningsäfventyr, derest han ej personligen sig infinner.
Bor den tilltalade helt nära der domstolen sitter, undgår han åtminstone ekonomisk förlust och slipper med obehaget af per sonlig inställelse, men bor han aflägse, så kan han varda bragt på betydiiga penningeutgifter som icke fås åter, om angifvaren saknar tillgångar till ersättning.
För att nu icke tala derom att en i Ystad boende person kan blifva tilltalad för brott begånget i Haparanda, der han aldrig varit, men dit han ändock för angifvelsens skull måste för personlig inställelse sig begifva, vill jag framhålla ett exempel från Stockholms Rådstufvu-rätt.
Dit hade nemligen en välbekant snickare instämt två personer från Gotland med ansvarspåstående för bedrägligt förfarande.
Begge måste ock resa 3 å 4 gånger fram och tillbaka; de frikändes; och dömdes snickaren att betala dem flera hundra Riksdaler rättegångskostnad; men han saknade tillgångar, gjorde konkurs, och de förorättade fingo intet.
Detta är visserligen ett enstaka fall, men flera exempel finnas nog på likartade angifvelser; och äfven om icke flera än detta enstaka fall hittills finnas, är detta nog, för att bevisa behofvet af en ändring uti ett lagstadgande, som kan gifva laga rätt till dylika trakasserier, särdeles som korrektivet ligger nära till hands, dermed att domaren finge, likasom i civila mål, rätt att äfven i brottmål medgifva den.tilltalade, om han ej är häktad, att svara genom laga fullmägtig, och han sjelf vara skyldig iakttaga per - Motioner hos Ridder skap et och Adeln 1865.
195 sonlig inställelse först då, när domaren det fordrar.
En sådan i domarens hand lagd magt, är vida mindre än den domaren redan har i latiluden vid bestämmandet om påföljden för brott; den är af behofvet påkallad för att förekomma hämdlystnad och prejeri, ty i de flesta fall, der angifvaren yrkar personlig inställelse, är motivet dertill någondera af sagda lidelser.
För den skull föreslår jag att ifrågavarande lag-paragraf måtte ändras i öfverensstämmelse med denna min nu uttryckta åsigt, alt »i brottmål må den tilltalade, derest han ej är häktad, genom laga ombud sig infinna och först då vara skyldig iakttaga personlig inställelse, när domaren del fordrar.»
Och begäres remiss häraf till Lag-Utskottet.
B. Fitinghoff.
Af Herr Liljenstolpe, Axel Fredrik, om Charta-sigillala-förordningens reviderande, m. m.
På det att sportelsystemet så småningom må kunna helt och hållet upphöra, föreslås vördsamt: att all expeditionslösen måtte, i likhet med hvad som redan eger rum inom Stats-expeditionerna, upphöra att vara en sportel- eller löne-inkomst för tjenstemän, och densamma utgå medelst åsättande Charta-sigillata samt således ingå till Statsverket; Blifvande häraf en följd, så framt denna förändring ej komme att småningom införas efter de tjenstemäns afgång, hvilka äro uti åtnjutande af expeditionslösen, — att nuvarande innehafvaren deraf må tillerkännas godtgörelse medelst fast löns bestämmande i jemförelse med mistningen af denna förmån; hvarförutan, lika vördsamt, föreslås: nedsättning af nuvarande expeditionslösen uti alla instanser, eller åtminstone vid mellaninstans, deraf såsom följd blifver Chartasigillata-för ordning ens totala reviderande. 196 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
Skälen härför, så uti ena, som andra hanseendet, äro så uti ögonen fallande, alt desamma icke af mig uti motionen synas vara behöfliga att mera, än som skelt, vördsamligen påpekas.
Om remiss till Höglofliga Bevillnings-Utskottet och kommunikation af motionen med de respektive Med-Stånden anhålles vördsamt.
\ N:o 101.
Af Herr Liljenstolpe, Axel Fredrik, om tillerkännande af någon godtgörelse åt Mamsell Octavia Carlén för arbetet »Anteckningar ö/ver Kongl. Lifrustkammarens och Kongl. Klädkammarens samlingar.
» Under sommaren 1859 utgafs här i Stockholm ett litet tryckt arbete: »Anteckningar öfver Kongl. Lifrustkammarens och Kongl.
Klädkammarens samlingar».
Denna bok upptager alla vapen, kläder och öfriga saker, som hafva historiskt värde, eller sorn- för sin ålder och sina traditioner ifrån folkets läppar blifvit helgade, och således dyrbara för nationen.
Den lärer vara det första försök som någonsin blifvit gjordt för att inför allmänheten offentliggöra och meddela en fullständigare uppgift på de inom dessa samlingar förvarade, i så många hänseenden för oss Svenskar kära och dyrbara minnen ifrån det stora antalet utmärkte hädangångne regenter, härförare, hjeltar, statsmän och fosterlandsvänner, både manliga och qvinliga, hvaraf Sverige haft att fägna sig.
Man känner sig stolt att vara Svensk, då man genomgår salarne, der ofvannämnda saker förvaras och betraktar alla dessa värderika minnen, af stort historiskt värde, samt, med den här påpekade broschyren i hand, gör sig förtrogen med hvad som vid hvarje utinärktare artikel finnes omförmäldt.
N;o 101. 197
Och likväl hafva dessa så ytterst dyrbara historiska samlingar från långt förflutna tider (afven i pekuniärt varde uppgående till millioner'
Riksdaler) ligat undangömda och undanstufvade under långa, flydda tider på platser och ställen, der de endast högst sällan och undantagsvis fått beskådas af en större allmänhet.
Huru många voro väl de, som för en 10 å 20 år sedan hade sett något af dessa dyrbarheter?
Det är först under de sednaste åren de blifvit så ordnade och uppställda att de kunna beskådas af en större allmänhet.
Men så länge det icke fanns någon närmare beskrifning, någon kort historik, som vitsordade hvarje förnämligare artikels högre eller lägre värde, dess större eller mindre historiska betydenhet, kunde icke, och blefvo icke eller, dessa Sveriges stora minnen föremål för en allmännare uppmärksamhet; men, genom utgifvandet af den här ofvan nämnda boken, har denna brist blifvit i de flesta fall afhjelpt.
Följden häraf har också på ett särdeles märkbart sätt visat sig, sedan boken kommit i allmänhetens händer och innehållet blifvit mera allmänt bekant.