Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utlåtande, angående ifrågaställde förändringar uti gällande stadganden, dels rörande sättet för marke gång sprisens bestämmande, dels i fråga om beskaffenheten af afradsgild spanrnäl. (1. A.) Till Stats-Utskottets handläggning hafva från vederbörande Riksstånd blifvit remitterade följande motioner: l:o af Herr Prosten Lyth, som anfört, hurusom det med markegångssättningen ursprungligen afsedde ändamål, hvilket onekligen varit att åt den ränteskyldige jordbrukaren bereda någon lättnad genom tillåtelsen att in natura afbörda den drygaste delen af sina skattebidrag samt åt Staten och dess löntagare någon säkerhet i beräkningen af sina årliga inkomster, kunde under nuvarande förhållanden betragtas såsom i väsendtlig moa förfeladt.
Med den genom Grundlagen Svenska folket tillförsäkrade rätt alt allena sig beskatta syntes, efter motionärens tanka, icke stå tillsammans hvarken det inflytande, som vid markegångssättningarne vore inrymdt åt orternas aucloriteter, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, Consistoriel- och Magistrater, de der, i anseende till det interesse, de sjelfve och underlydande måste ega uti markegångsprisens uppdrifvande, svårligen kunde betragtas såsom opartiske medlare emellan räntegifvare och räntetagare, ej eller det sätt, hvarpå Kongl. Kammar-Collegium utöfvat den åt detta embetsverk år 1815 uppdragne rättighet att controllera och afväga de ömsesidiga anspråken.
Sålunda hade, uppå dess Advocat-Fiscals-Embetes derom gjorde omotiverade yrkanden, bemälde Collegium, i afseende på de af Riks-Ståndens
Deputerade fastställde markegångspris, vid flere tillfällen, serdeles sistlidet år, bifallit sådane förhöjningar, hvarigenom ett högst kännbart lidande tillskyndats hela Rikets ränleskyldige jordbrukare.
Till undanrödjande af dessa öfverklagade olägenheter och då verkställigheten af de utaf Stats-Utskottet Bih. till R, St.
4 Sami i Äfd. 30 Uäft. 1 2 Stats-Utslcottets Utlåtande, N:o lil. 'vid sistlidne Riksdag väckte förslag, dels angående framflyttande af terminen för markegångssättningen från November till Februari månad, dels om beräkning af tio års medium såsom den rätta markegången, skulle, långt ifrån att utgöra ett binder för de anmärkte missbruken, snarare förlänga och försvåra den skattdragandes lidande, har motionären föreslagit: a) att Rikets Ständer ville uti underd. skrifvelse lill Kongl. Maj:t frambära den önskan, att Kongl. Kammar-Collegium mätte från den åt detta embetsverk uppdragne befattning att controllera niarkegångssätillingarne varda skiljdt och samma befattning öfverflytlas på Rikets Ständers Fulimägtige i Banken och Riksgälds-Conloret; b) att till markegångssättningar i Länen ledamöterne icke matte af auctoriteter förordnas, utan väljas, i enlighet med nuvarande eller hädanefter blifvande representations-sätt; samt c) att något medium af tio års markegångspris icke mätte antagas, utan föregången noggrann pröfning af de tio årens varuvärden och nedsättning, der dessa befunnits oskäligt förhöjde.
Uti förenämnde motion, så vidt den afser upphörandet af Kongl. Kammar-Collegii befattning med markegångsprisens bestämmande, hafva någre ledamöter' af Preste-Ståndet förklarat sig instämma; 2:o af Friherre Raab, A. C., sorn yrkat, att, ehvad Kongl.
KammarCollegium körnare att bibehållas vid pröfningsrätlen af Länens markegångspris, , eller denna pröluingsrält biel ve på annan myndighet öfverflyttad, alla de ändringar uti markegångs-taxan, som i vederbörlig ordning slutligen varda fastställde, måtte gälla, icke blott för den klagande, utan ock lör alla andre räntegifvare och räntetagare inom samma Län; 3:o af Friherre Raab, C. G., som fastat Rikets Ständers uppmärksamhet Ö de, i hänseende lill utgörandet af den årliga alrads- och liondespanuiålen, i flere landsorter förekomne betänkliga tvister, hvilka föranledis af det utiKongL Kungörelsen den 22 November 1834 meddeldte stadgande, att säden skall vara af ren och strid beskaffenhet.
I följd af vederbörandes åt denna föreskrift gifne tolkning, att nemligen den levereringsgikla spanmålen ansetts böra ega den fuligoda beskaffenhet, sorn knappast under de fördelagligaste år kan prassteras, vöre det för räntegifvare ofta svårt och snart sagdt omöjligt att spanmålen in natura leverera.
Vid flerfaldig» till— fetten hade ock, inträffat, att, sedan räntespanmålen,, efter en kostsam tran - Stats-Uislcottets Utlåtande, N;o lil. 3 sport af flere mil, ankommit till levererings-orten, densamma af ofvan uppgifven anledning, casserats, hvarefter den skattskyldige nödgats fullgöra tionden med penningar till ett, markegångspriset och den i Författninga ine stadgade förhöjning motsvarande, belopp.
Enär nu staten eller andre räntetagare icke l>i Iligt vis kunde i skatt fordra annan eller bättre spanmål, än den skattskyldiges jord afkastar, så vida nemligen denna spanmål är af ren och i förhållande till årets gröda god beskaffenhet, samt då närvarande lids conjuncturer syntes uppmana till all den lindring i skattebördorna, som, utan rubbning af bestående ordning, kunde tillvägabringas, har motionären hemställt, alt ofvannämnde Kongl. Förordning mätte tili sin ordalydelse sålunda förändras, att i stället för orden: väl rensad och strid säd infördes: val rensad och god säd, äfvensom att en viss vigt måtte bestämmas å hvarje sädesslag.
Hvad förrberörde motioner och de i anledning deraf inom Riks-Stånden afgifne yttranden, innehålla liar Utskottet i öfvervägande tagit; och beträffande först det af Prosten Lyth framställde yrkande, i afseende på sättet för Markegångs-Comitéernes bildande, så förekommer, att, enligt Kongl. Kungörelsen den 1 October 1810, grundad på Rikets Ständers samma år fattade beslut, de ledamöter, hvilka å Ridderskapets och Adelns vägnar böra i markegåugssättuingen deltaga, skola utses af och bland de inom
Länet boende och der fast egendom egande, fullmyndige adelsmän; dock att, i händelse vald ledamot, efter anmäldt laga förfall eller förfallolöst, vid sammanträdet uteblifver, Landshöfdingen i Länet då eger kalia annan valbar adelsman; hvarjemte och derest inom Länet icke finnes någon adelsman af ofvannämnde egenskap, det tillhör Landshöfdingen att bland obesutne inom Länet boende adelsmän utse Deputerade.
Till ledamöter å Borgare, och Bonde-Ståndens vägnar, i berörde Comiteer förrättas valen väl inför Magistraten och Härads-Rätter, men valbare och väljande äro endast städernas borgerskap och allmogen.
Då nu, efter Utskottets tanka, dessa föreskrifter icke kunna anses inrymma åt orternes embetsmyndigheter någon alltför utsträckt inflytelse på vaiförrättningarne, samt någon anmärkning icke eller skäligen synes påkallas af det förhållande, att, på sätt nämnde Kongl. Kungörelse jemnväi föreskrifver, Preste*8tåndels
Deputerade skola af vederbörande Consistorier utses, så och enär motionären icke afgifvit serskildt förslag, huru efter hans tanka med tillsättande af Deputerade vid markegångssättningarne borde förfaras, har Utskottet 4 Siats-Utskottets Utlåtande, N:o lil. ansett sig sakna anledning att i hänseende till de, rörande val af ledamöter uti markegångs-comiteer, gällande föreskrifter tillstyrka någon förändring.
Till beredande af nödig säkerhet för räntegifvare emot rnarkegångsprisens oskäliga stegring samt för Stats-Verket och öfrige ränte-tagare ernot en i hänseende till påräknade inkomster menlig nedsättning af samma pris, erfordras tvifvelsutan tillvaron af en auctoritet, hos hvilken ändring och rättelse uti markegångs-comitéernas beslut må kunna sökas och erhållas; hvadan ock 75 § Regerings-formen uttryckligen stadgar, att ändring uti de af deputerade vidtagne bestämmelser må i behörig ordning utverkas.
Serskildt måste för Stats-Verket en dylik rättighet vara af behofvet oundgängligen påkallad, helst kronan numera frånti-ädt den, enskilde indelningshafvare ännu tillkommande, rättighet att ränte-spanmålen in natura utfordra.
Att, såsom af Prosten Lyth blifvit föreslaget, från Kongl.
Kammar-Collegium till Fullmägtige i Rikets Ständers Bank och RiksgäldsContor öfverflytta åliggandet att pröfva och afgöra frågor, angående yrkade förändringar uti deputerades vid markegångs-sättningarae meddelde beslut, synes Utskottet icke lämpligt, enär sådant dels utgör ett förFullmägtiges egentliga bestämmelse främmande bestyr, dels otvifvelagtigt komme att medföra en högst betydlig tillökning i de bemälde Fullmägtige tillhörande göromål.
Deremot hyser Utskottet den mening, att förevarande slags ärenden borde af Kongl.
Kammar-Collegium handläggas gemensamt med Kongl. Stats-Conloret, hvilket sistnämnde, i sin egenskap af uppbördsverk för kronans in natura inflytande räntor, måste hafva sig angeläget att motverka all sådan stegring uti markegångsprisen, hvilken kunde hafva till följd, att nämnde räntor blefve i betydligare quantitet till leverering in natura uppsagde och Stats-Verket sålunda nödsakadt att verkställa; en, alltid med omgång och ofta med förlust förenad, afyttring af de levererade räntepersedlarne.
Såsom ytterligare skäl för denna åsigt, förekommer dessutom, att Kongl.
Stats-Contoret eger speciel kännedom, angående de i städer och orter gällande spanmålspris samt ledning af ingående berättelser angående årsvextens beskaffenhet.
Enligt 6 § af Kongl.
Förordningen den 22 Juli 1803, åligger det Kammar-Collegium att, såsom grund för sina tillgöranden, i afseende på markegångsprisens bestämmande, anställa jemnfövelse af, ”det ena Länets Stats-Utskottetf Utlåtande, N.o lil. 5 uppgifne pris med det andra, hvarest lika omständigheter inträffa.”
Om det äfven torde böra medgifvas, att denna rättighet] att efter förhållandena inom de olika Länen lämpa markegångs-taxorna, stundom kan medföra en icke obetydlig nytta för de skattskyldige, enär nemligen i sådane händelser, då, i följd af tillfälliga förhållanden, inom ett visst Län, de å läritepersedlarne i handeln gångbara pris uppjagats till en öfverdrifven höjd, genom nämnde jemförelse utväg beredes att, uti de vid markegångssättningen bestämda pris, tillvägabringa en billig jemnkning; men det kan å andra sidan ej eller bestridas, att denna Kongl. Kammar-Gollegiurn tillagde rättighet, i följd af hvars begagnande de utaf motionären öfverklagade förhöjningar i markegångs-prisen sannolikt tillkommit, lemnar tillta lie öppet för en godtycklig uLöfning af den bemälde Embetsverk, i detta fall tillkommande, pröfnings-rätt.
Af sådan anledning skulle Utskottet tro ofvanberörde, uti 6 § af 1803 års Kongl. Kungörelse meddeldte bestämmelse böra i så måtto förändras, att jernnförelse endast må ega rnm med prisförhållandena i nästgränsande
Län; hvarjemte, såsom ett ytterligare cbrrectiv emot en olämplig förhöjning uti de af Riks-Ståndens
Deputerade bestämda markegångs-pris, torde böra föreskrifva®, att förhöjning utaf dessa pris icke må af Ådvocat-Fiscals-Embetet i Kammar-Collegium yrkas eller af bemälde Collegium och Stats-Contoret beviljas i de fall, då <iet af Deputerade för den räntepersedel, hvarom fråga är, vid markegångssättningen fastställde pris motsvarar eller öfverstiger medium af de värden, som å samma räntepersedel blifvit uppgifne uti de priscuranter, hvilka, jemnlikt 5 § af Kongl.
Förordningen den 20 Sept. 1815 samt 3 § af 1762 års Kongl. Resolution på allmogens besvär, jemte Kammar-Collegii och Stats-Contorets Circulär-bref af den 7 Dec. 1768, skola till ledning vid markegångs-sättningarne aflemnas.
Lika med hvad Friherre Raab, A. C., uti ofvannämnda motion yttrat, anser Utskottet den uti 2 § af Kongl. Förordningen den 20 Sept. 1815 meddeldte föreskrift, enligt hvilken den ändring uti markegångs-comitéens beslut, som af Kammar-Collegium kan varda beviljad, icke verkar till förmon för någon annan än den, i följd af hvars besvär nämnde ändring tillkommit, måste föranleda en i högsta måtto obillig skiljaktighet i afseende på skatte-bördornas utgörande; hvadan Utskottet jemväl instämmer i den af motionären antydde åsigt om lämpligheten deraf, att en så beskaffad ändring må för alla ränte-gifvare och ränte-tagare inom ett och samma markegångs-district blifva gällande. € Stats-Utshottets Utlåtande, N:o lil.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, hemställer Utskottet: att, utan rubbning i öfrigt af hvad nu gällande Författningar stadga, i afseende på sättet för sökande och erhållande af ändring uti de af Riks-Ståndens Deputerade fattade beslut, angående markegångs-prisens bestämmande, Rikets Ständer måtte för sin del bifalla, att besvär öfver omförmälde beslut må af Kongl. Kammar-Collegium och Kongl. StatsContoret gemensamt pröfvas och afgöras; att förhöjning af en utaf
Deputerade vidtagen prisbestämmelse icke må af Kammar-Advocat-Fiscalen yrkas eller af Kaminar-Collegium och Stats-Contoret medgifvas i de fall, då nämnde pris motsvarar eller öfverstiger medium af de vården, som för samma räntepersedel finnas uptagne uti de till ledning vid markegångssätimligen i författnings-enlig ordning inom dislrictet aflemnade priscuranter; att förhöjning, der densamma kan ifrågakomma, bör grundas på verkställd jemnförelse mellan prisen, så väl inom Länet, som uti nästgränsande
Län; samt att de förändringar uti den af Deputerade uppgjorde markegångs-taxa, hvilka slutligen varda fastställde, skola gälla för så väl Kronan, som samtlige ränte-tagare och ränte-gifvare inom samma markegångs-district Angående det beslut, sorn, i enlighet med Utskottets ofvanberörde förslag, kan af Rikets Ständer i dessa ämnen fattas, lär underdånig skrifvelse böra till Kongl. Maj:t aflåtas, på det att, i händelse Kongl. Maj:t dertill lemnar Nådigt bifall, nu gällande Författningar måtte undergå de i följd Iiäraf nödiga förändringar.
Den uti Kongl.
Kungörelsen af den 22 November 1834 intagne, sned Rikets då församlade Ständers i underdånighet anmälde beslut öfver•ens lä armande, föreskrift, enligt hvilken endast väl rensad och strid säd må anses såsom levereringsgild till Kronan och ränte-tagare, har, på sätt Friherre C. G.
Haab, uti dess motion, erinrat och jemväl allmänt kändt är, vid flerfaldiga tillfällen föranledi tvister emellan ränte-gifvare och räntetagare, i fråga om antagligheten af till leverering erbjuden ränte-spanmål.
Om, såsom af en del ränte-tagare blifvit yrkadt, ordet strid är att anse liktydigt med af den mest fullgoda beskajfenltst, en tolkning, hvilken ock Stats-Utskottets Utlåtande, N:o lil.
T efter Utskottets tanka, är med vanligt språkbruk instämmande, måste häraf blifva en följd, att, serdeles vid inträffad missgynnande årsvext, deni skattskyldige saknar utväg atl, med spanmål af egen gröda författningsenligt utgöra honom åliggande räntor oell sålunda nödsakas att desamma med penningar, ofta efter ett uppstegradt markegångs-pris, erlägga.
Då emedlertid, jemnlikt flere äldre Författningar, såsom 2 § i Kongl. Resolutionen på allmogens besvär den 22 Dec. 1697, Kongl. Resol. den 12 April 1728, 3 § i Kongl. Resol. den 13 Maj 1732, 82 § af Kongl. Resol. på allmogens besvär den 29 JNov. 1756 samt Kongl.
Brefvet den 23 Jan. 1777, den skattskyldige icke kan tillförbindas att afleverera sin spanmäls-skatt uti bättre eller renare säd, än som å bans egor ”vuxit oeh fallit,” bar Utskottet trott någon mildring af förstnämnde Författnings åberopade stadgande påkallas af en billig omtanka lör ränle-gifvarens rätt, oeh i sådant ändamål ansett ordet strid lämpligen böra utbytas mot ordet kär//god.
Efter Utskottets öfvertygelse skulle derjemte de i ofvannärande afseende ölverklagade t v is tigheters afböjande för framtiden på det verksammaste sätt befrämjas genom vidtagande- af den utaf motionären ifrågaställde åtgärd, att, till rättelse för ränte-gifvare och ränte-tagare,. en viss minimi-vigt blefve för hvarje spanmåls-slag bestämd, . •— en åtgärd,, hvilken redan viii 1834—1835 årens Riksdag varit af Kongl. Majit i Nåder föreslagen,, men emot hvars verkställighet Rikets Ständer, enligt underdånig Skrifvelse af den 30 October 1834, under dåvarande förhållanden, ansågo öfvervägande betänkligheter möta.
Svårligen lärer dock kunna bestridas, att en dylik vigtbestämmelse utgör en tillförlitlig måttstock lör bedömande af levererad räntesäds afradsgilda beskaffenhet och att genom antagande deraf en godtycklig tillämpning af Författningarne i möjligaste måtto lörebygges; hvarförutan ej eller torde böra förbises den fördel, hvilken, genom ökad conlroll mot försnillning af den i Kronans magaziner aflemnade spanmål, såmedelst komine att Stats-Verket beredas.
Enär likväl, i belragtande af sädens skiljagtiga vigt och godhet, ej allenast inom olika landskap, utan ock för serskilda år, inom ett och samma landskap,, det ickesynes lämpligt,, att för liela Riket lika gällande mini mi-vigter å spanmåli blefve bestämde, torde det finnas med ändamålet mest öfverenstämmande,, att dessa vigtbestämmelser serskildt för hvarje markegångs-district årligen fastställas, på grund af beskaffenheten utaf årets gröda.
I enlighet med sålunda, yttrade åsigter,, har Utskottet fuauit. sig böra „
Siats-Utskottets Utlåtande, X:o lil. tiilstyi’ka Rikets Ständer att för sin del besluta: a) att det uti Kongl. Kungörelsen af den 22 November 1834, såsom villkor för räntespanmåls afradsgilda beskaffenhet meddeldte stadgande, att nämnde spanmål bör vara väl rensad och strid, må utbytas mot den föreskrift, att dylik spanmål bör vara väl rensad och kärngod; b) att hvarje år, efter slutad skörd, å allmän i behörig ordning utlyst sockenstämma, sädesslagens vigt inom hvarje församling utrönes och uppgifterne derå till Kronofogden i orten aflemnas vid samma tillfälle, då de till begagnande vid inarkegångs-sättningarne erforderliga priscuranter varda uppgjorde; åliggande det sedermera bemälde tjensteman att öfver förstnämnde uppgifter författa sammandrag och detsamma, jemte de erhållne uppgifterne och eget yttrande, till Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande i Länet insända, för att tjena till ledning vid minimi-vigtens bestämmande, hvilken åtgärd bör af Riks-Ståndens Deputerade vid markegångs-sättningarne verkställas; c) att den sålunda uppkommande minimi-vigten bestämmes för hvarje serskildt markegångs-district; d) att så väl minimi-vigten å hvarje spanmåls-sort, som sädens beskaffenhet, genom allmän kungörelse i Länet, till vederbörandes efterrättelse meddelas, äfvensom att den fastställde minimi-vigten å spanmål bör, till framtida controii och kännedom, uti de årliga markegångs-taxorna utsättas; e) att de föreskrifter, hvilka för närvarande gälla eliel framdeles kunna varda i behörig ordning meddelade, så väl i afseende på spanmålsprisens bestämmande vid markegångs-sättningarne, som ock angående sättet för tillvägabringande af ändring uti de af Riks-Ståndens
Deputerade i detta ämne fattade beslut, böra äfvenledes tillämpas i alla frågor som afse fastställandet af spanmålens minimi-vigt; samt 1) att Stati-Utsliottets Utlåtande, N:o lis. 9 f) alt de förändringar, som författningsenligt kunna ega rum uti de vid markegångs-sättningarne vid tagne bestämmelser i afseende pä spanmålens minimi-vigt, böra, på sätt i hänseende till prisen ofvanföre blifvit föreslaget, gälla för samtlige räntegifvare, ehvad räntorne utgå till kronan eller enskilde.
I händelse Rikets Ständer skulle godkänna, hvad Utskottet sålunda föreslagit, torde beslutet härom hos Kongl. Majit i underdånighet anmälas, med begäran, det Kongl. Majit täcktes dertill lemna Nådigt bifall samt om verkställigheten förordna.
Slockholm den 16 December 1844.
Jft 112.
Ank. till Exp, Utsk. d. 18 Dec. kl. 10 f. m.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, i fråga om delaktighet i CivilStatcns Pcnsions-lnrättning för Borgmästare i Rikets Städer utom Stockholm, äfvensom för CommissionsLandtmätare. (U. A.) Uti Nådig Skrifvelse till Rikets Ständer af den 6:te sistlidne Augusti, hvilken af samtlige Riks-Stånden blifvit till Stats-Utskottets behandling öfverlemnad, har Kongl. Maj:t i Nåder meddelat? att, sedan Rikets åren 1834 och 1835 församlade Ständer hos Kongl Maj:t anhållit om beredande af delaktighet i Civil-Slatens Pensions-Inrättning för Borgmästare i Rikets Städer utom Stockholm med åtföljande pensions-rält jemväl för deras enkor och barn, samt för sådant ändamåls vinnande föreslagit, alt alla dåvarande Borgmästare skulle ega sig öppet lemnadt att i Inrättningen ingå eller delaktighet i densamma sig afsäga, men deremot alla, som en Bih. ttll fl. St.
4 Sami 1 Afd. 30 Höft. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 112. gång ingått, samt de, som efter Borgmästare-gradens upplagande i berörda inrättning utnämndes till Borgmästare, borde vara pliglige att deruti deltaga och stadgade afgifter erlägga; att retroactive afgilier borde betalas af dem, sorn innehade Borgmäslaretjenster år 1826, eller då Pensions-inrältningen vidtog, från samma års början, och af dem, hvilka sedermera tillkommit, från början af det år, då de till tjernsten utnämndes; alt, vid blifvande Borgmästare-ledigheler, löne-inkomsten under tre så kallade bggemåuader skulle Pensions-inrältningen tillkomma; att begtafnings-hjelps innehållning börtie ega rum för Pensions-Cassans räkning, med rättighet för dem, som erhöllo pension, att, vid frånfälle, från Pensions-inrältningen undfå Begrafnings-hjelp; att nådårs-besparingen vid Borgmästares afskedstagande borde bestämmas till ?:delar af det årliga Pensions-belopp, innehafva ren egde att påräkna, samt att classilicationen borde upprättas på det sätt, att Borgmästare i Götheborg samt i l:sta, 2:dra och 3:dje classens släder uppfördes i Pensions-regle men tets Tredje Glass, der Pensions-beloppet utgjorde 500 R:dr, Borgmästare i Fjerde Classens Städer, uti Fjerde Pensions-classen med 400 R:dr pension och Borgmästare i Femte Classens Städer uti Femte Classen af Reglementet med pension af 300
Så och efter det de år 1837 församlade Fullmägtige för delegarne i Civil-Slatens Pensions-inrättning uti afgifvet yttrande öfver delta förslag i underdånighet anmält, att, enligt uppgjorde beräkningar, Borgmästares upptagande till delaktighet i Inrättningen icke kunde ega runi, utan en betydlig gravation för Inrättningens fonder, och att Fullmägtige vid sådant förhållande ej heller kumle en sådan delaktighet medgifva, samt Kongl.
Maj:t häraf funnit
Sig förhindrad alt Rikets Ständers ofvanberörde förslag bifalla, hafva, uti en till Kongl. Maj:t den 23 September 1840 aflåten Skrifvelse, Rikets då församlade Ständer å 113m framställt frågan örn Borgmästares inträde i Civila Pensions-inrältningen, under anhållan, det samma fråga måtte till förnyad pröfning af Civil-Statens Fullmägtige hänskjutas, för erhållande af deras yttrande, om. och på hvad villkor delaktighet i Pensions-inrältningen kunde ifrågavarande tjenstemän samt deras enkor och barn, eldigt de af 1834 års Ständer uppgifne grunder förunnas, äfvensom alt Rikets Ständer måtte vid nästpåföljande Riksdag få emottaga Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i ämnet; hvarförutan äfven Rikets sednast församlade Ständer, uti serskild Skrifvelse af samma dag, i anledning af vackt fråga om Commissions-landtmätares upptagande till delaktighet i Civil-Slatens Pensions-inrättning, i underdånighet anhållit, att då, i Rikets Stats-Viskottets Utlåtande N:o 112. 11 Ständers tanka, sådant ej borde möta någon svårighet, så framt CommisHons-landtmätarne åtogo sig att till Pensions-inrättningen erlägga afgifter, motsvarande livad ifrån tjensler, som medföra delaktighet i samma class, till Pensions-cassan inflyter, Kongl.
Majit måtte täckas, efter vederbörandes hörande, till Civil-statens Pensions-inrättnings delegare göra Nådig framställning om delaktighet i berörde inrättning jemväl för Commissionslandlmätarne, samt vid en blifvande Riksdag meddela Rikets Ständer underrättelse om de villkor, under hvilka slik delaktighet kunde bemälde tjenstemän beviljas; och hade nu, lill åtlydnad af Kongl. Maj:ts häraf föranledda beslut, så väl den ena, som den andra af ofvanberörde frågor utgjort föremål för pröfning af Civil-Stalens sednast eller år 1842 församla-' de Fullmägtige, hvarefter underdånigt utlåtande i ämnet jemväl blifvit af Birectionen för Civil-Statens Pensions-inrällning afeifvet.
A idkommande lörsta frågan eller den om Borgmästares delaktighet i Pensions-inrättningen, hade Fullmägtige, stödjande sig på de år 1S37 i detta afseende uppgjorde beräkningar, uppgifvit, att, för uppfyllande af de förbindelser, en slik delaktighet skulle medföra, Pensions-cassan blefve i behof af en ifrån första intagandet alltjernnt fortfarande serskild årlig inkomst af 4000