Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det senare jbeslutet utreder likväl det intraslade förhållandet, rättar misstaget och utbreder ljus öfver riem bägge. §. 6 af Regeringsformen, bokstafligen tolkad, hänvisar ganska bestämdt till den constitutionela föredragningsordningen inom Siats-Expeditionerne.
Uti denna ega alla EccIesiastique~Verket tillhörande ämnen, och således äfven alla Kyrkorne rörande frågor, deras lika bestämdt anvisade, som serskilda plats.
De hafva ock, sedan den med Constilutionen införda nya sakernas ordning; Bil.t.$t.tLag.s.A!lm.Bcsv.o.Oec.-Utsk Bei,ZV.56.
39 jemt framgått på denna bana.
Undantaget lorrie således hafva varit en afvikelse.
Detta i förbigående, men med anledning af Justitias* Ombudsmannens framställning.
Under loppet af alla förändrade tidskiften hafva Halländska Kyrkorne både af Danska och af Svenska Regeringar blifvit orubbligt tryggade vid egande-rätten till sina Kyrkohemman.
Om någon gång senare tiders lättsinnighet velat fråntaga Kyrkan hvad forntidens^fromhet gaf henne, då har den värnlöse öfverlåtande och förtröstansfullt slutat sig intill Styrelsen, och har alldrig blifvit ställd utom det eganderätts skydd, som samhällsfördragen garanterat.
Genom flera Beslut, Resolutioner och Utslag, äro Halländske
Kyrkorne tryggade vid deras ifrån urminnes tider utöfvade städsel.rätt.
Justitieombudsmannen har emot Kongl, Maj*ts senare Nådiga Beslut gjort underdåniga framställningar, derpå erhållit Nådigt svar, att åtskilliga af Justitiae-Ombudsmannens anmärkningar rörde förhållanden, som lågo utom gränsen af dess Embetsbefattning, och omsider dragit detta af Kongl. Maj:t redan afgjorda mål under Rikets Höglofl.
Ständers pröfning, derigenom att Justitia:.Ombudsmannen i sin Embetsberättelse af den 4 November 18a8 hemställt, att Rikets Ständer måtte uppdraga åt vederbörliga Utskott att, efter företagen Revision af Kongl. Btefven om Kyrkohemman i Hal - 40 Bil.t.Sti, Lag-s Allm.Besv.o.Oec. Vtsk,Bet.N. land, deruti föreslå de ändringar, som kunna finnas nödige, och i detta ämne utarbeta en ny Stadga, Genom denna behandling af ärendet har det erhållit ett i våra Samhällsförhållanden ganska sällsynt skick.
Emot stadgandeti ”att sådana hemman i Halland, till hvilka Kyrkorne innehafva städselrätt, icke kunna till skatte försäljas, så framt icke visas käti, att Kyrkorne en sådan disposi• tionsrätt sedan
Danska tiden sig obehörigen till• egnat", anmärker Justitiaä-Ombudsmannen, ”att
Kyrkan vore gynnad med undantag ifrån den allmänna ordningen och bevisningen, hvarmed fast egendom och rättighet förvärfvas ma”; och anser i följd häraf ofvannämnde stadgande ofullständigt för bevisning af urminneshäfd.
Men just ifrån tids-bestämmelsen ”Danska Tiden” börjar och fortgår den legala bevisningens ty Halland öfverlemnades af Danmark till Sverige, med ett af bägge Regeringarne, genom Recesser och Fredsfördrag, ömsesidigt garanteradt bibehållande af de egandetätts förhållanden, sorn Randet vid sjelfva öfverlemnande t innehade.
Kyrkorne öfverförde således med sig ifrån den Danska till den Svenska tiden behållningen af en tryggad eganderätt till hvad Kyrkorne redan ifrån forn-Danska tiden innehaft; och hvad urminneshäfden vidkommer, så fortgår för den redliga sanningsforskningen en fullständig och till hvarje länk starkt sammanfattad kedja af bevisning derom oafbrutet iu Bil.t.St., Lag- s.Ållm.Besv.o.Oec,.Utsk. Bel.N, 5C, 41 uti det mest aflägsna fjärran, der liäfderna tystna och der ett dunkel slutar bevisningen å bägge sidor.
Hemmanen hafva så länge tillhöit Kyrkorne, att ingen ännu bibehållen tradition följt dem dit.
Majit har också i Nåder förklarat ”Halländska Kyrkornes städs• målsrätt till Kyrkohemmanen vara styrkt och befästad genom äldre och senare författningar, samt genom en långvarig utöfning deraf.” Redan för flyktade århundraden sedan tryggades innehafvaren af jord ifrån skyldigheten att med annat än sjelfva urminneshäfden styrka sin och sina företrädares åtkomst, och i Eandtlagen i Jordabalkens 1 Capitel stadgas: ”Och ä hvar som urminnes häfd åtkamber thet är Lagfanget.
” Ragstiftaren har förutsatt, att, under den långa utöfver mannaminne sig sträckande besinningstiden, den, som lill jorden möjligtvis egt bättre rätt än innehafvaren, icke varit stillatigande utan gjort denna sin rätt lagligen gäl. lande.
Tillfällen finnas dessutom, då eganderätt till jord icke kan bevisas genom skriftliga åtkomsthandlingar.
Våra med skrifkonsten ännu föga bekante förfäder iakttogo, vid jordeganderättens öfverflyttning ifrån en till annan, vissa symboliska öfverlåtelse-bruk, och våra äldsta lagar stadga Skötning, delta i ett äldre Lagstiftningsspråk välkända ord, såsom styrka för Daglig öfverlåtelse af fast egendom.
Forntidens erikla, men redligt uttrycksfulla symbolik har äfven vid det någon gång lemnade uttrycket af en duendes yttersta vilja, i bevisningsväg, 42 Bil.I-St.,Lag s.AlIm.Besv,o.O(c.-Utsk.Bet,N- 56, afen framskriden tid ansetts lika gällande, som senare tiders skriftligt uppfattade Köpebref, Åtskilliga Halländska Kyrkor egde visserligen fordom åtkomsthandlingar å sina hemman; men dessa hafva långt för detta, dels af Danska dels äfven af Svenska Styrelserne, blifvit Kyrkorne affordrade. irsta Boken 4 Cap. 39 Art. af Danska Konungen Christian lV;s Recess den 27 Februarii 1643 bestämmer? ’’att Kyrkogodsens bortfdstning ieke måtte ike, med mindre dertill fanns åtkomst i Capitlet eller andre vederbörande egendomsbref och gamla Jordeböcker, som sådant utvisade.3'
Detta stadgande bevisar således först, att Kyrkorne redan 0,3(1643) utöfvade bortfdstning (städselrätt) till sina hemman.
Vidare, att åtkomsthandlingars företeende redan då yrkades, och omsider, att handlingar funnits, blifvit företedde, samt åtkomsten såmedelst fulltygad, ty i annat fall hade visserligen Reductionerne långt för detta vederbörligen ihågkommit Halländska Kyrkohemmanen, och allt besvär med efterskörd i reductionsväg nu varit alldeles öfverflödigt.
Om i besittning af förvärfd egendom hvar och en kunde oroas och rubbas, då, efter längre tiders förlopp, lians egen, hans förfäders eller företrädares åtkomst sjunkit i glömska, då i tidens vindkast skriftliga åtkomsthandlirigar antingen blifvit förskin. grade eller alldeles gått förlorade, då de vid öfverlåtelsen 'närvarande vittnens ögon tUlslutits^i den långa sömnen, då skulle ett rysligt fält af outredliga rättegångar öppna sig, och Bil.uSt,,Lag• s.Allm.Besv>o.Oect-Utsk.Bei-N. 56.
43 jordegande-rätten för många medborgare komma att stå på ganska vacklande fötter.
Den Danska fornhandlingen, Lunds Landebok af år 1569, hvilken varit tvungen att tjenstgöra uti bevisningen både emot och för Kyrkornes rätt, upptager likväl Halländska Kyrkornes hemman under den till deras egenskaper och bestämmelse rakt hänvisande benämning Kirkegaarder.
Och Danska Konungen Christi- ' an IVts ofvan åberopade Recess upplyser, att Kyrkorne 1643 uppburo icke allenast Landtgille utan äfven Städsmål af 'sina hemman.
När Halland, genom freden i Köpenhamn 1660, slutligen för alltid och definitivt afträddes till Sverige, aflemnades ur Danska Archi verne åtskilliga, provincen rörande, handlingar, och ibland dessa 1646 års Jordebok för att upplysa hvilka hemman vid Hallands öfvergång till den nya Styrelsen voro Kyrkorne tillhörige.
Denna fornhandling, hvilkens vitsord egande bevisning aldrig blifvit ifrågasatt, upptager ifrågavarande hemman, hvarken såsom Krono- eller såsom Frälse-hemman, utan tvärtom ganska bestämdt såsom Kyrkohemman, ibland hvilka de visserligen icke fått sina rum, med mindre dispositionsrätten redan då, 1646, varit ifrån Kronan eller ifrån enskild egare till Kyrkan öfverflyttad, med iakttagande af alla den tiden gällande
Danska öfverlåtelse-lagar.
Halländska Kyrkohemmanen finnas ingenstädes, hvarken i äldre Jordeböcker eller i£an» 44 Bihl.St., Log-s.slllin.Besv.o. Oie,*Utsk.Bet.N.$(>. tira fornhandlingar upptagne under benämning af Kronohemman; men deremot allestädes såsom Kyrkohemman.
Under denna benämning, hvilken på en gång antyder och bestämmer Kyrkornes rätt, förekomma de uti de äldsta till vår tid förvarade Jordeböcker, ibland hvilka jag i förbigående får hänvisa till de för åren 1648, 1655, 166S, 16891 1708 och 1725.
De äldsta ännu förvarade Kyrkoräkenskaper för 1657 upplysa, att Kyrkorne, vid yppade åboledigheter, till nya åboer bortstadde hemmanen, och att desse buro namn af Kyrkohemman.
Enahanda förhållande bevittnas äfven af yngre Kyrkoräkenskaper.
Efter den, för ändamål af en mera förenklad räkenskaps* method, år 1725, skedda allmänna Jordeboksförändring, försvann väl den hit» Intills uti Halländska Jordeboken befintliga serskilda column, Geistlige Linien kallad, och Kyrkohemmanen inflyttades i den allmänna Kronog columnen, likväl stadgades med högtidliga försäkringar, att Kyrkornas hemman icke derigenom skulle anses hafva förlorat deras natur.
Kongl, liesol. den 7 Julii 17521 den 8 October 1823» Aldre i Halländska Kyrko-Archiverne ännu förvarade Kyrkoräkenskaper ifrån i6go»talet bevisa, att Kyrkorne äfven då borrtstadde sina hemman, i följd hvaraf åboerne der äfven be-» nämnas Kyrkobönder.
Bil.t.Si„Lag-s.Allm.Besv.o.Oec,.Utsk,Bet,N,$6. 45 I Konung Carl XII:s Instruction för Kyrko; Inspectorerne i Halland den 30 Augusti 1697, §. 1, lemnäs den bestämda befallning, ”att Kyrko« Inspectorerne borde söka förhöja Kyrkornes inkomster och riinlor af deras hemman och jor• dar, såsom med Krono- och Frälsegods skedde, samt att vid åboledigheter till åboer antaga sådana, som voro duglige.”
Af detta stadgande bevisas först, att man redan 1697 ganska noga viste att skilja Halländska Kyrkohemman både ifrån Krono-och ifrån Frälsehemman, och vdare, att Kyrkornes egande- och disponerande-rätt öfver deras hemman ännu ansågs lika helig, som Kronans och enskildes.
Men invänder man!
Kyrkohemman finnas i Halland, hvilka dels 1655 ingått i Grefskaps-donationen till Grefve Axel Lilje, dels äfven, enligt Drottning Christinas Köpebref, blifvit till Adrian Tripp disponerade, dels omsider anslagne till Under Officerslön vid Adelsfanan.
Val! — Men Kronan disponerade icke något annat än det Kronan både då egde, och ännu obestridligt eger, nemligen dess behållna Gästeripenningar och Mantalsräntan.
Kronan ökade således med en andel af hemmansräntan Grefve Liljes Grefskap,' Adrian Tripps inkomster af Halländska hemman, och en Under-Officers lön vid Skånska Compagniet af Adelsfanan; men ingen af ofvannärnnde dispositioner sträckte sig till egande-rätt, ulan endast, såsom anfördt är, till Gästeripenningar och Mantalsränta.
Uti alla härom utfärdade fornhandlingar bibehålla hemmanen 46 Bilj.St., Lagt.Allm.Besv,o.Oec..Utsk, Bet.N.56' icke allenast en oförändrad benämning af Kyrko» hemman, utan äfven uti Drottning Christinas ofvannämnda Köpebref stadgas uttryckelig! förbehåll, att Kyrkorne oförändradt skulle bibehållas vid deras rätt.
Skyddad af Lagen qvarstod således Kyrkans städselfätt och utöfvades obehindradt, oaktadt öfverlåtelserne till Grefve Lilje, Adrian Tripp, och löneanslaget till Adelsfanan.
Detta bevisas af Jordeböckerne för denna tid, der hemmanen oförändradt upptagas såsom Kyrkohemman.
På dylika öfverlåtelser syftar den af de Kongl. Svenska Commissarierne (hvilka den 18 September 1662 afslutade Malmö Recess) på Landtdagen i Malmö samma år utfärdade Resolution.
"Att de benefcier, som voro lagde till Kyrkor, Sclwlor och deras betjenters underhäll, men befunnos vara införde i ens filer annans donations- eller köpebref, skulle förblifva vid deras fundation Denna Resolution åberopas i 9 och 13 Art. af sjelfva Recessen.
Redan ifrån ett århundrade tillbaka kunna Halländska Kyrkorne icke allenast uppgifva och bestämma tiden, då Kyrkohemman såsom åboledige blifvit af Kyrkorne till nya åboer bort» stadde, utan äfven åboernes namn och beloppet af den erlagda städjan, genom anteckningarne i den, på Landshöfdingens befallning år 1729 af Kronofogdar och Häradsskrifvare upprättade, så kallade Hallands Beskrifning, hvilken med all möjlig noggrannhet fur upplysningar i detta af - BiLt.St.,Lag‘ s.AUm,Besv.o.Oec.» Utsk.Bet.N.56. 47 seende är författad.
Att man år 1756 icke ännu med Hallands Kronohemman förblandat Kyrkohemman, bevisas af 79 §. i Kongl.
Resolutionen på Allmogens besvär den 29 November sistnämnde år, hvaruti Landshöfdingen äläg~ ges att tillse och förbjuda Krono-betjeningen att i någon matto sig med Kyrkohemmans oell Lägenheters bortstådjande befatta Hvad som skulle bevisas, men sorn ganska säkert alltid kommer att förblifva obevisadt, är det, att Kyrkan sedan
Danska tiden obehörigt tillegnat sig städselrätten.
För att frånkänna Kyrkan denna rätt, framträde den, på hvilkens sida bevisniogsskyldigheten ligger, och framlägge bevisningen!
Kyrkan har emedlertid styrkt sin eganderätt med fornhandlingar, med Jordeböcker och med urminnes häfd.
Utskotten hafva tillstyrkt en undersökning i eganderättsfrågan.
Det sanna, det rätta, äskar visserligen att pröfvas och skall alltid vinna af undersökningarne.
Ändamålslös måste likväl undersökningen blifva om förhållanden, sorn redan för århundraden sedan voro definitivt afgjorde, och de på detta fält redan ofta föregångne undersökningar hafva icke efter sig lemnat hvarken någon efterskörd, eller ens något tillfälle till axplåckning för våra dagar, Såsom motiv för den tillstyrkta undersökningen, hafva Utskotten åberopat 77 §.
Rege - 4S Bil.t.Su,Lag-s, Allm,Besv.o.Oec» Utsk,Bet.N.$6. ringsformen, hvilken ibland annat stadgar, att J,Kongsgärdar m, m. md Konungen, icke, utan.
Rikets Ständers samtycke, genom försäljning ■> förpantning eiler gäfva, eller pä något annat sätt, Kronan afhända,” Någon tillämpning här. af på förevarande fråga har jag så mycket min* dre kunnat finna, som Konungen hvarken sållt, förpantat, borrtskänkt eller på något annat sätt Kronan afhändt ett enda kappeland jord till fördel för Halländska Kyrkorne, utan endast bibehållit de rättsförhållanden emellan Kyrkor* ne och deras hemmans åboer, som redan genom sekler fortfarande varit gällande.
Genom Kongl. Föreskrifterne, rörande Hal. ländska Kyrkohemmanet äro rättsfrågor, då de i tvistemåls form framstå , alldeles icke ryckte ur banan af en för dylika frågor laglig Rättegångsordning.
Oförändrad och ömsesidigt skyddande qvarstår denna ännu och är en ganska väl igenkänd lillfiygt både för Kyrkorne och för åboerne å deras hemman.
Stadgan, det! ”att om bevisas kan, att Kyrkorne sedan
Danska tiden obehörigen tillegnat sig städselrätten, '' ger en ganska bestämd hänvisning dit.
Genom den af Utskotten föreslagna åtgärd, söker man likväl att i vår gamla bepröfvade Rättegångsordning intruga en ny form, just för skatteköps frågor rörande Halländska Kyrkohemmanen, och bjuder denna nya Rättegångsform tränga sig emellan de af urminnes häfd, af forn - Bil.t.St,, Lag- s,AUm*Besv.o,Oec.-Vtsk.Bet.N.56, 49 fornhandlingar m, m. redan garanterade rättsförhållanden och de senast gifna Kongl. Föreskrifterne, som ytterligare tryggat dem.
Jag kan således lika litet gilla detta Höglofl.
Utskottens tillstyrkande, som den Lagstiftning, hvilken låter Domaremagten halka in på administrationens område, genom förklarandet, ''att de i administrativ väg redan vidtagne beslut icke äro af den beskaffenhet, att de kunna vara hinderliga för egander ät tsfr ägors upptagande och afgörande i tvisteväg.” Rikets Höglofl Ständers Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskotts sammansatta Berednings-Förslag till Betänkande, rörande den väckte frågan om Abo och Besittningsrätten till Kyrkohemmanen i Halland. ”Detta allt haFva Utskotten i öfvervägande tagit; och hvad först beträffar Motionairernes Förslag, att Rikets Höglofl.
Ständer täcktes, med framställning af de skäl, som grunda deras öfvertygelse om Statens Jordegande-rätt till alla de Kyrkohemman, hvilka äro lika beskaffa Bih, till Riki-St.
Fröt, 1828 och 182g. 4 Sami. 2 Afd. 13:e H;t. i jo Bil.t.St.}Lag. s.Allm.Besv.o.Oec.-Utsk.
Bet,N. lie med det - mantal Dyngåkra, hvarom Kongl, Brefvet den ig Augusti 1823 handlar, hos Kongl, Majit i underdånighet anhålla om utfärdande af en sådan Förklaring öfver Kongl, Brefvet den 22 Maji 1819, sorn återgifver de för bedömandet af tvister om Kyrkohemman uti Kongl. Brefvet den 19 Augusti 1823 fastställde grunder, deras, genom Kongl. Brefvet den eg Mars 1835, förlorade kraft; så allden* stund härvid förekommer: att bestämmandet af Bikets Höglofl.
Ständers öfvertygelse, huruvida Jordeganderätten till de ifrågasatte Kyrkohemmanen tillhörer
Staten eller Kyrkorne, skulle föregås af granskning utaf de skäl och bevis, hvarmed den påstådda eganderätten å ena eller andra sidan kan försvaras, men en sådan granskning, jemlikt Regeringsformens go §., ej tillkommer Rikets Höglofl.
Ständer, utan bör verkställas och bedömas af de Domstolar och Auroriteter, som enligt Dag och Författningar dertill äro pligt ige; att Kongl. Brefven den 1 g Augusti 1823 och den 29 Mars 1825 endast innefatta Kongl. Majus Nådiga Beslut i serskilda mål, samt således ej lägga hinder i vägen för pröfningen af de skäl, som till äfventyrs kunna företes, vid uppstående tvist om jordeganderätten till andra så kallade Kyrkohemman, än de, hvarom de Nådiga Besluten blifvit meddelade, och hvarken dessa beslut eller de skäl, hvarpå desamma äro grundade, emot stadgandet i Regeringsformens nyss åberopade §., kunna blifva föremål för någon Rikets Höglofl, Bil.t.Su,Lag- s.
Allm.Besv o.0ec.-Utsk.Bet,N-56. 51 Ständers granskning, samt att Kongl. Brefvet den 2 2 Maji 2819, såsom innefattande allmänna grunder för bedömande af städselrätten till Kyrkohemman och förbud emot skatteköp å dem, visserligen kan blifva ämne för Rikets Höglofl.
Ständers pröfning och deraf härledd underdånig anhållan hos Kongl.
Majit om ändring eller förklaring af deri meddelade föreskrifter, men emedan härigenom endast stadgas, att Kyrkorne ej kunde från städselrätten skiljas, så framt icke visades, att de en sådan dispositionsrätt, sedan Danska tiden, sig obehörigen tillegnat, och någon vidsträcktare rättighet, än den Kyrkorne förut innehaft, ej blifvit dem, genom denna Författning, tillagd, samt de serskilda Besluten af den 19 Augusti 1823 och 2g Mars 1825 ej uti den allmänna Författningen af år 1819 til Ivägabragt någon förändring, eller sistnämnde Påbud i någon måtto förbjuder eller hindrar företeendet och pröfningen i behörig ordning af de skäl, sorn kunna ådagalägga, att Kyrkorne, efter
Danska tiden, den ifrågasatta städselrätten till ett eller flera hemman sig obehörigen tillegnat, samt ej eller för öfrigt tarfvar någon förändring eller förklaring ; ”alitsa anse Utskotten sig sakna ali anledning tillstyrka Rikets Högloft Ständer att detta Motionairernes förslag bifalla.” ”Angående derefter Motionairernes begäran, att Rikets Höglofl.
Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. 52 Bil,t,St.y Lag- s. Allm Besv.o.Oec.- UtsitBet.N.^6.
Resolutionen på Allmogens Besvär år 1756 matte till sin kraft och verkan åter upplifvas, samt Motionairernes yttrande, att de till Rikets Höglofl.
Ständer öfverlemnade, huru förhållas skall med de Kyrkohemman, som redan blifvit genom auction bortarrenderade; så, emedan Motionairerne ej åberopat någon Författning, hvarigenom föreskriften i 79 §. af ofvanberörde Kongl. Resolution den 29 November 1756, att de Enkor och Barn, hvilkas Män och Föräldrar väl brukat Kyrkohemman samt derföre prestanda praesterat, skola dervid, emot en, efter hemmanets godhet, proportionerad städja bibehållas, framför någon annan, så vida icke, efter vederbörandes godtfinnande, hemmanet till något allmänt Församlingens eller Kyrkans behof pröfvas oundgängligt, blifvit upphäfven, men Utskotten deremot inhemtat, att, genom de sedermera, angående Halländska Kyrkohemmanen, utfärdade Författningar, denna förmon för Kyrkohemmans Aboers Enkor och Barn blifvit dem ytterligare försäkrad, till ådagaläggande hvaraf Utskotten få åberopa: att uti Kongl. Maj:ts Nådiga Instruction, angående vården och förvaltningen af Kyrkornes fastigheter m. m. 1 Hallands och flere Län, den 12 April 1815, blifvit förordnadt, att, i afseende på Kyrkofastig* heters bortstädjande eller utarrenderande, skulle iakttagas, hvad ofvan åberopade Kongl. Resolution, jemte öfriga Författningar innehålla; att genom Kongl.
Majus Nådiga Författning den 15 Mars 1820 blifvit stadgadt, att, vid ny Bi/.f.Sf., lflg- s.Allm.Besv.o.Oec,- Utsi.Bet. N.56. 53 utarrendering af Halländska Kyrkohemman, tiden för arrendet skulle bestämmas till 30 år, och den förre Aboen, eller, i händelse han med döden afgått, hans Enka och Arfvingar, i rätt nedstigande led, ega optionsrätt att öfvertaga det vid auctionen gjorda högsta arrendeanbudet, då sådant inom en månad efter arrénde-auctionen tillkännagifves, i afseende på hvilket Nådiga Förordnande Rikets Höglofl.
Ständer, uti underdånig Skrifvelse den 12 Maji 1823, begärt, att enahanda Författning, rörande arrende å Kyrkohemman i de Skånska Länen, måtte varda i Nåder vidtagen, samt att uti Kongl. Brefvet den 26 April 1826 blifvit om Halländska Kyrkohemrnanen förordnadt: att åboledigt
Kyrkohemman borde till arrende på 30 år utbjudas; att auctionen skulle förrättas å en och samma dag, så väl å Lands-Contoiret som i Socknestufvan, efter i Länet föregången tidig Kungörelse; att arrendet skulle utsättas till hela sitt belopp i spannmål, hälften Råg och hälften Korn; att Arrendatorn egde frihet, att antingen lösa hela spannmåls-arrendet efter Länets Markegångspris, eller ock detsamma in natura leverera; att ett maximum, eller belopp, hvaröfver arrende-anbudet icke fick gå, skalle sålunda bestämmas, att detsamma föreslogs af Kyrkoherden och aine af Församlingen valde Ombud, samt pröfvades af Landshöfdingen och Biskopen, sedan Länets Hushålls-Sällskaps För. valtpings-Utskott hördt blifvit; att minimum, eller det belopp, hvarunder arrende anbud ej 54 Bil.t.
St.tLag‘S.Allm.Bssv o.Oec.^Utsk. Bet.N.5^. fick anlagas, skulle vara en half lunna, hälften Råg och hälften Korn, af hvarje geometriskt tunneland utaf hemmanets hela åkervidd; att om hemmanet varit på lifstid bortstadt, hvilken städja äfven Enka tillgodonjuter, så länge hon ogift är, egde den aflidne Aboens barn och bröstarfvingar, lill arrendet optionsrätt, eller förmon att antaga det högsta vid auctionen gjorda, maximum icke öfverstigande, anbud, samt otn hemmanet varit under arrende upplåtet, tillkomme, vid arrendetidens slut, lika optionsrätt Arrendatorn eller hans Enka, samt, vid bägges död, hans barn och bröstarfvingar, om hemmanet under arrendetiden väl skött och häfdadt blifvit, och att den, som af optionsrätten ville sig begagna, skulle gifva det tillkänna hös landshöfdingen sist inom 30 dagen från auctionsdagen; genom hvilka stadganden både den af Motionairerne yttrade farhåga att arrendena skulle blifva så högt uppdrifne, att Arrendatorerne ovilkorligen störtades i fattigdom och elände, torde vara förekommen, samt dessa Jordbrukares rätt och bästa så vida vårdad och iakttagen, som det, utan förnärmande af vederbörandes Jordeganderält kan ske; samt beträffande åter Motionairernes hemställan, huru förhållas skall med de Kyrkohemman, som redan blifvit genom auction borrtarrenderade, detta lärer vara ett ämne, hvarom det ej tillkommer Rikets Höglofl.
Ständer att något förordna, eller utlåtande i sådant afseende afgifva; Sil.t.St,, Lag s.Allm.Besv.o.Oec.-UtsLBet.N.tf, 55 fördenskull finna Utskotten sig ej eller kunna föreslå Rikets Höglofl.
Ständer att i dessa omständigheter fästa något afseen» de im Motionairernes anhållan”, ”Vidkommande Rikets Höglofl.
Justitiffi-Ombudsmans yttrade öfvertygelse,* att många Kyrkohemman i Halland, såsom rätteligen hörande Kongl. Maj:t och Kronan till, skola lagligen kunna försvaras, derest den speciela lagstiftningen derom varder återförd till likställighet med allmän Lag och Rättegångsordning, samt Justiiias-Qmbudsmannens deraf föranledda hemställan, att Rikets Höglofl Ständer måtte uppdraga Et vederbörlige Utskott, att, efter företagen revision af Kongl. Brefven den 2 8 Maji 1819 och den 29 Mars 1825, deruti föreslå de ändringar, som kunna nödige finnas, och i detta ämne utarbeta ny stadga, som, efter granskning af Rikets Höglofl, Ständer, komme, att till Kongl.
Maj;ts Nådiga pröfning öfverlemnas; så få Utskotten vördsamt åberopa deras här frammanföre afgifna Utlåtande, att Kongl.
Brefvet den 29 Mars 1825, såsom innefattande endast Kongl, Maj:ts Nådiga Beslut i ett serskildt mål, ej kan blifva föremål för någon Rikets Höglofl.