Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Liljencrantz uti väckt motion anfört, hurusom man redan länge insett vigten deraf, att inom hufvudstaden måtte anordnas en tillflyktsort, der för någon kortare tid kunde upptagas dels sådane, i frihet varande fallna qvinnor, som, ehuru komne till medvetande af sin olyckliga belägenhet, men i brist på möjlighet att på redlig väg bereda sig ut komst, likasom tvingades fortsätta sin lastbara lefnad, dels sådana från fängelserna frigifna qvinnor, hvilka för tillfället saknade utväg att förskaffa sig försörjning; hvarföre ock den alltmera påträngande nödvändigheten att åstadkomma en inrättning af förberörda beskaffenhet, föranledt några ädla och menniskovänhga fruntimmer att, hvar för sig, upprätta en anstalt för nyssnämnda ändamål, af hvilka likväl den ena sistförflutna vår upphörde.
Under loppet af omkring sju år hade dessa inrättningar verkat med mycken välsignelse, understödda af några få fromma medmenniskors gåfvor och innerliga förböner.
Sålunda hade under sagde tid 198 qvinnor blifvit å ifrågavarande anstalter intagne och vårdade, rörande hvilkas lefnadsförhållanden motionären vidare meddelat särskilda uppgifter, hvilka gåfve anledning till följande slutsatser: att, då af nämnda antal qvinnor adelar tillhört landsbygden och blott jdel Stockholms befolkning, denna angelägenhet således endast i viss mån kunde anses angå Stockholms kommun; — att af de qvinnor, som å anstalterne varit intagne och om hvilkas vidare lefnadsöden, efter deras afgång derifrån, underrättelser kunnat erhållas, ej fullt -J:del åter beträdt lasternas väg, hvadan samma inrättningar syntes på ett tillfredsställande sätt hafva uppfyllt sitt ändamål; — och att, genom tillvaron af ifrågavarande inrättningar, stats-kassan beredts högst betydliga besparingar, ty om också antagas skulle, hvad dock vore föga sannolikt, att af förenämnda antal qvinnor endast 20 årligen funnits häktade, så uppkomme likväl, efter beräkning af 100 R:dr R:mt, underhållskostnad för hvardera, en utgift af 2,000 R.dr för år, hvaraf åter syntes följa, att om Staten ansloge en motsvarande summa såsom understöd för ifrågavarande inrättning och möjlig utvidgning af densamma, Staten derigenom skulle tillskyndas ej allenast besparing af utgifter, utan, hvad som vore vigtigare, en väsendtlig moralisk vinst.
För att uppnå detta ändamål, vore tvifvelsutan det enda fullt lämpliga sättet att anslå 40 å 50,000 R:dr R:mt till inköp och inredning af lämplig lokal, eller uppbyggande å inköpt tomt af ett lämpligt hus; men då detta förslag syntes för närvarande hafva föga utsigt till framgång, har motionären inskränkt sig till den hemställan, att Rikets Ständer måtte för den tidrymd nästa stats-reglering kommer att omfatta, anslå årligen 2,000 R:dr R:mt såsom bidrag till hyra och understöd i öfrigt för ett så kalladt Magdalenahem inom hufvudstaden. Stats-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). 39 Erkännande det gagnande syftemål motionären med detta förslag afselt, är dock Utskottet för sin del icke öfvertygadt om lämpligheten af att anvisa statsmedel för det uppgifna ändamålet.
Enligt Utskottets tanke kan nemligen detta ändamål från det allmännas sida kraftigare befrämjas, dels genom åtgärder för att bereda den qvinliga ungdomen en förbättrad uppfostran, dels ock hufvudsakligen genom att lätta tillfället för qvinnan att ärligen försörja sig genom eget arbete
I denna riktning fortgå äfven sedan en längre tid lagstiftningens bemödanden, och deraf kunna säkerligen för framtiden påräknas ännu mer gynnsamma verkningar i afseende på qvinnans ställning.
Deremot anser Utskottet tvifvelaktigt, huruvida Staten för närvarande bör vidtaga någon åtgärd till deras förmån — ehuru olyckliga och beklagansvärda de visserligen äro — hvilka redan beträdt lastens bana och för hvilkas återgång till ett dygdigt lefnadssätt i många fall alla bemödanden visat sig vara fruktlösa.
Så länge nemligen icke från det allmännas sida allt blifvit gjordt, som kan göras, för att från ett så olyckligt öde rädda dem, hvilka allvarligen bemöda sig att emotstå frestelserna, så länge skulle inrättandet af en statsinstitution, afsedd uteslutande till fallna qvinnors omvårdnad vara mindre ändamålsenligt; — och anser derföre Utskottet, att denna angelägenhet bör tillsvidare öfverlemnas åt den enskilda menniskokärleken och det kristliga deltagandet för olyckliga, hvaraf, hädanefter såsom hittills, torde kunna förväntas en välgörande verksamhet.
— I följd häraf finner Utskottet sig sakna skäl att förorda ofvan omförmälda motion. 116:0.
Uti en hos Bonde-Ståndet väckt motion har Riksdags-fullmägtigen Sven Heurlin från Kronobergs län, med erinran hurusom landsbygdens befolkning mångenstädes saknade all läkarevård och att sådant på få orter torde vara mera kännbart är i Sunnerbo härad af Kronobergs län, hvilket, bestående af 23 socknar och 750^ förmedlade mantal samt med omkring 36,000 innevånare, läge på betydligt afstånd från Wexiö, der länets enda lazarett och kurhus befinnas och dit flera af dessa socknar hade 10 å 12 mils väg, vidare fästat uppmärksamheten på de olägenheter, som i afseende på helsovården härigenom måste uppkomma, då nemligen, vid betänkligare sjukdomstillfällen, de sjuke eller skadade måste fraktas en så betydlig väglängd, hvilken en frisk resande mången gång knapt kunde tillryggalägga på mindre tid än ett dygn.
Någon gång inträffade äfven att patienterna under vägen aflede eller att sjukdomen förvärrades så, att ett återställande till helsan icke mer vore tänkbart, äfvensom de sjuke ganska ofta blefve från Wexiö lazarett afvisade i följd af bristande utrymme och i sådant fall måste antingen åter hemforslas eller förskaffas en uppehållsort i grannskapet för att vid inträffande ledighet kunna blifva å lazarettet intagna.
Nödvändigheten syntes således fordra, att Sunnerbo härad finge ett särskildt sjukhus inrättadt inom sitt eget område, och en dertill särdeles lämplig plats vore Ljungby köping, hvilken på ett afstånd af 7 mil från Wexiö, genom sitt läge nära medel - 40 Stals-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). punkten af häradet, tjenliga byggnadsplatser samt såsom station för provincialläkare och försedd med ett val ordnadt apothek, erbjöde många och vigtiga fördelar för inrättande af ett för häradet afsedt sjukhus.
Häradets innebyggare hade nu äfven hes Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit att få skiljas från länslazarettet och kurhuset i Wexiö; att den årliga kurhusafgrft, som erlägges af hvarje skattskyldig person, hädanefter måtte uteslutande få användas för häradets eget behof, äfvensom att den andel, häradet eger i länets lazaretts- och kurhuskassa måtte, beräknad efter folkmängden i förhållande till öfriga delen af länet, få uttagas och ställas under förvaltning af en för detta ändamål i behörig ordning tillsatt direktion; och hade, i sammanhang härmed, häradsboerne uppdragit åt motionären, att hos Rikets Ständer göra hemställan om erhållande af statsbidrag för uppförande af det tillämnade sjukhuset, hvarföre kostnaden, enligt bifogadt förslag, skulle uppgå till ett belopp af 8,586 R:dr 62 öre.
Då Utskottet anser del med skäl kunna ifrågasättas, huruvida Statsverket bör anlitas till bestridande af kostnaderna för en, för ett särskildt härad afsedd, sjukhusbyggnad; får Utskottet, med afseende jemväl å de flerfaldiga anspråk i sådan syftning, som säkerligen skullle framkallas genom bifall till det nu väckta förslaget, hemställa. att förevarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 117:0.
Med erinran om det länge insedda behofvet af en anstalt inom hufvudstaden, hvarigenom det kunde blifva möjligt för den ditströmmande ungdomen att, medelst åhörandet af offentliga föredrag uti vetenskapliga ämnen, fortsätta sitt kunskapssökande, för de äldre att uppfriska minnet af hvad de i ungdomen lärt och för hvem som helst att lefva uti och inom vetenskaperna och upplysningen, hvilket otvifvelaktig! vore det kraftigaste medel till samhällsmenniskans förädling — har Grefve C. H.
Ankarsvärd, uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt motion, vidare fästat uppmärksamheten derpå att den närvarande bristen på utvägar för hufvudstadens bildade samhällsklasser, att öka eller ens underhålla sina kunskaper, väl af mången ansågs böra ändamålsenligast alhjelpas genom universitetets förflyttning till Stockholm; men ehuru äfven motionären för sin del vore öfvertygad, att ett högre läroverk inom Sveriges hufvudstad skulle åt vetenskapernas odling gifva mera lif och väckelse, än fallet kunde vara uti en mindre stad, hade hade han likväl föreställt sig att universitetet i Upsala ännu vore af allt för mägtiga intressen fästadt inom sin trånga krets, för att man skulle kunna i den närmaste framtiden emotse dess flyttning; och vid sådant förhållande syntes det vara i hög grad angeläget, att omförmälda för hufvudstadens innevånare ganska kännbara brist på tillfälle till deltagande i vetenskapliga öfningar blefve på annat sätt afhjelpt.
Efter alt vidare hafva dels erinrat, hurusom Stals-U (skottets Utlåtande M 123 (Fortsättning).
41 hurusom de yngre tjenstemän, hvilka, sedan de vid Akademien afslutat sina examensprof, hvarje år till ej ringa antal ankomma till hufvudstaden, måste, till följd af försörjnings-omsorgernas trängande kraf, söka att så hastigt som möjligt komma i åtnjutande af inkomster och således föranleddes alt uteslutande egna sig åt en tjenstgöring, hvilken, ofta nog, såväl inom de civila verken som inom militären — bestående hufvudsakligen i renskrifning, vaktgöring och kasernlif — vore ganska tankefattig och erfordrade någon motvigt, för att uppehålla ynglingens intresse för verklig bildning och upplysning: ett behof, sorn för öfrigt inom de flesta andra samhällsklasser gjort sig lika gällande, — dels ock meddelat en kort framställning om de vetenskapliga undervisnings-anslalter, som finnas i nästan alla Europas hufvudstäder, och det gagnande inflytande de utöfva på den allmänna bildningen; har motionären uttalat den åsigt att aflönandet af några professorer uti de kunskapsgrenar, som äro af väsendtligaste vigt för den högre och allmänna statsmanna-bildningen, vore hvad under närvarande förhållanden erfordrades för att inom hufvudstaden införa början till en anstalt, som säkerligen ej skulle dröja att vidare utveckla sig sjelf till det mål, den hade att uppfylla, samt i sådant hänseende framställt det förslag, att Rikets Ständer ville i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl Maj:ts täcktes i nåder föranstalta om offentliga föreläsningar i hufvudstaden uti de ämnen, Kongl. Majit pröfvade mest lämpliga för det afsedda behofvet samt dertill förordna skickliga och sakkunniga män, hvilka borde erhålla aflöning i likhet med universileternas Professorer; äfvensom att Rikets Ständer måtte för detta ändamål till Kongl. Majits disposition anvisa tillräckliga medel att frän Riksgälds-kontoret utgå.
Erkännande vigten deraf att hvarje lämplig åtgärd må vidtagas för befrämjande af allmän upplysning och bildning, anser äfven Utskottet för sin del önskvärdt, att hufvudstadens och den stora del af landsorternas innevånare, som ofta längre tider uppehålla sig i Stockholm, måtte beredas tillfälle att underhålla och föröka den vetenskapliga bildning, som många af dem i ungdomen grundlagt, men sedermera ej kunnat vidare fortsätta, och skulle säkerligen offentliga föreläsningar uti vetenskapliga ämnen härtill ganska verksamt bidraga.
Men, oaktadt sin önskan att sålunda befrämja det med Grefve Ankarsvärds motion afsedda ändamål, kan Utskottet ej undgå att erinra, det motionärens förslag saknar den närmare utredning, som erfordras, innan en fråga af denna beskaffenhet kan af Rikets Ständer företagas till afgörande.
Då nemligen detta förslag icke varit föremål för Kongl.
Maj t nådiga pröfning och då hvarken någon plan finnes uppgjord för den nya vetenskapliga institutionens inrättning och verksamhet eller uppgifter meddelade om den dertill erforderliga kostnad, torde anslag för ändamålet i sakens så beskaffade skick svårligen kunna af Rikets Ständer beviljas, — och finner Utskottet sig i följd häraf vara förhindradt att för närvarande, med anledning af denna motion, tillstyrka någon Rikets Ständers åtgärd.
Prof. 1859 <5t 1860. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 16 Höft. VI 42 Stats-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). 418:0.
Jemte erinran, hurusom Rikets sednast församlade Ständer för uppsökande och aftecknande af de i landet befintliga runstenar, äfvensom för ritningarnes utgifvande, beviljade ett anslag å 4,500 Rdr, att med J, eller 1,500
R:dr utgå under hvartdera af åren, som innevarande statsreglerings-period omfattade, samt meddelande af den upplysning, att samma anslag under åren 1858 och 1859 varit användt till understöd åt den förtjente fornforskaren Richard
Dybeck, som derigenom blifvit i tillfälle att under resor i flera af rikets landskap upptäcka och afrita en mängd förut obekanta run-minnesmärken, samt att utgifva trenne häften rune-urkunder, innehållande många intressanta upplysningar rörande forntidens språk och seder, har inom PresteStåndet Professoren Carlsson, genom motion, deruti Prosten Söderberg och Kyrkoherden Ternström instämt, hemställt, att Rikets Ständer, af fortfarande omtanka om våra fornminnen, måtte medgifva, att ofvan omförmälda anslag finge med oförändradt belopp äfven under nästinstundande statsreglerings-period utgå, — och enär, i anseende till den mängd runstenar, som ännu återstå att afteckna, det af Rikets Ständer med förberörde anslag åsyftade ändamål — att till befrämjande af fornforskningen och särskildt den del deraf, som afser alt belysa vårt modersmål i dess uråldriga form, bereda denna ett önskvärdt tillfälle att, oberoende af den förstörelse, för hvil ken våra minnesmärken äro utsatta, för sitt syftemål tillgodogöra sig de vigtiga hjelpkällor i berörda hänseende, runstenarne innefatta — icke ännu kan vara vunnet, har Utskottet ansett sig böra tillstyrka att äfven för nästa statsreglerings-period måttte till uppsökande och aftecknande af runstenar samt ritningarnes utgifvande anvisas ett årligt anslag lill belopp af 1,500 R:dr, eller för 3 år tillhopa 4,500 R:dr. 119:0.
Genom remisser från vederbörande Riks-Stånd har Utskottet fått emottaga tvänne särskilda motioner, som blifvit väckta, den ena inom Preste-Ståndet af Professoren Lindgren och den andra hos Borgare-Ståndet af Herr Widell, hvilka motionärer sammanstämmande anfört, hurusom i många af våra äldre lands-kyrkor än i dag funnes mera eller mindre väl behållna al fresco-målningar, utgörande värderika bidrag, till 13:de, 14:de och 15:de seklernas konsthistoria.
Dessa vackra minnesmärken från försvunna tider hade sedan mera än ett tiotal af år ådragit sig den svenska Artisten N. Mandelgrens synnerliga uppmärksamhet, och hade han för att rädda dem undan den förstöring, de, såväl till följd af tidens åverkan, som med anledning af ofta förekommande ombyggnader af eller reparationer å de gamla kyrkorna, snart ginge till mötes, under vidsträckta resor i rikets flesta provinser, derför han åtnjutit endast ett ringa understöd af allmänna medel, aftecknat alla de målningar, som synts honom vara af någon mera framstående betydelse.
Men, alldeles i saknad af egna tillgångar, misströstande att i fäderneslandet kunna, utan äfventyr af fullkomlig ekonomisk undergång, offentliggöra dessa sina afteckningar, helst redan Stat s-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning).
(.vänne vid föregående riksdagar till Rikets Ständer gjorda hemställningar om statsbidrag lör detta ändamål blifvit utan afseende lemnade, hade
Mandelgren för några år sedan begifvit sig lill utlandet, för att der söka sig någon förläggare.
Efter många fruktlösa försök hade han ock slutligen lyckats, att i Frankrikes hufvudstad, med understöd af Franska regeringen, kunna börja utgifvandet af sitt vackra arbete »Monuments Scandinaves du moyen åge», beräknadt att fulländas i fem häften, deraf de tvänne, som redan utkommit, blifvit med de utmärktaste loford vitsordade af utlandets störste konstkännare.
Då emellertid tryckningen af hvarje häfte visat sig kosta femtusen francs, och något fortfarande understöd af Franska regeringen, icke torde vara att förvänta, måste, till följd af utgifvarens medellöshet och det ringa antal köpare, som, i anseende till arbetets dyrhet (32 francs per häfte), kunde påräknas, dess vidare fortsättning afbrytas, såvida icke Svenska Staten ville träda emellan, och, genom subskription å ett visst antal exemplar af de redan utkomna 2:ne och ännu återstående 3:ne häftena, söka möjliggöra det förtjenstfulla och för vårt land hedrande arbetets fulländning; och hafva, på grund häraf, motionärerne, vädjande till Representationens känsla för fosterlandets forntida konstminnen, föreslagit, att Rikets Ständer måtte anvisa en summa af 4,800 R:dr, alt användas till inköp för Svenska Statens räkning af 40 exemplar af omförmälda arbete.
Då, på sätt motionärerne anfort, för ifrågavarande, af utmärkta konstdomare på det fördelaktigaste vitsordade, arbete icke lärer kunna påräknas en afsättning, tillräcklig för att ens godtgöra de uppoffringar, hvarmed utgifvandet af de hitintills utkomne delarne varit förenade, än mindre att bereda utgifvaren tillfälle till arbetets fortsättande; och då det synes tillhöra Svenska Staten att lemna något understöd åt en svensk kontsnär, som redan i fremmande Iand vunnit erkännande och uppmuntran, har
Utskottet desto hellre trott sig böra förorda ofvanberörda framställning, som det till inköp föreslagna arbetet, med afseende ej mindre å dess konstnärliga värde, än det fosterländska ämnet, utan tvifvel kommer att utgöra en värderik prydnad för de af rikets offentliga bibliolhek hvars, samlingar blifva dermed riktade; — hemställande derföre Utskottet, att Rikets Ständer, tili inköp för Statens räkning af 40 exemplar af artisten Mandelgrens arbete »Monuments
Scandinaves du moyen åge», måtte bevilja ett anslag för en gång till belopp af 4,800 R:dr, att enligt Kongl. Maj:ts disposition utbetalas; — börande omförmälde arbete tillhandahållas de allmänna bibliotheken inom riket, enligt den fördelning Kongl. Majit pröfvar lämpligt bestämma. 120:o.
Under åberopande af de skäl, som föranledt Rikets Ständer vid föregående riksdagar att till fortsatt utgifvande af planch-verket »Fordna och Närvarande Sverige», hvilket, påbegyndt af framlidne Öfverste-löjtnanten U.
Thersner 44 Stats-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). i lifstiden, fortsattes of hans efterlemnade dotter Thora Thersner, bevilja ett anslag, som vid sistförflutna riksmöte bestämdes till 400 R:dr ärligen, för den tid innevarande statsreglerings-period omfattade, har genom en hos Borgare-Ståndet väckt motion, Herr P. Staaff föreslagit, att berörda anslag måtte få under Mamsell Thersners lifstid utgå, så länge nemligen omförmälda konstverk af henne med samma nit som hitintills fortsattes; hvarjemte, och då, såsom motionären vidare anfört, Mamsell
Thersner hade för afsigt att företaga en resa till utlandet för att der inhemta grunderna för ett i Sverige numera endast föga öfvadt konstmanér, som kunde för ifrågavarande arbete med fördel användas, men Mamsell Thersner saknade medel till bekostandet af en sådan resa, motionären framställt den anhållan, att Rikets Ständer för berörda ändamål måtte bevilja ett särskildt anslag för en gång till belopp af 600 R:dr.
Enär ifrågavarande planch-verk icke ännu är afslutadt, samt de omständigheter, hvarunder vid sistförflutna riksmöte understöd blef för arbetets fortsättande beviljadt, icke undergått någon väsendtlig förändring, torde detta understöd på enahanda sätt, som vid nämnda riksdag bestämdes, fortfarande få utgå.
Men vidkommande motionärens framställning om anslag för en konstresa, har Utskottet icke funnit skäl vara för handen att i berörda hänseende tillstyrka någon åtgärd från Rikets Ständers sida.
I enlighet härmed får Utskottet således hemställa, att ofvanberörda motion af Rikets Ständer endast i så måtto bifälles, att till fortsatt utgifvande af arbetet »Fordna och Närvarande Sverige» må för nästa statsreglerings period beviljas ett anslag af 400 R:dr årligen. o. Såsom bidrag till fortsättande af planchverket »Sverige, Aqvarelllilhografier och Tontryck», hvilket arbete, deraf flera häften utkommit, utgifves i Paris af Lithografen Carl Johan Billmark, har hos Ridderskapet och Adeln, genom derstädes väckt motion, Herr Abraham Wilhelm af Sillén anhållit om ett anslag för nästa statsreglerings-period, till belopp af 800 eller 1000 R:dr årligen, till stöd för hvilken framställning motionären hufvudsakligen åberopat dels nämnda planch-verks stora värde såsom konstprodukt, dels utgifvarens i ekonomiskt hänseende betryckta ställning, dels ock den omständigheten, att Billmark, oaktadt de flerfaldiga prof på utmärkt lithografisk skicklighet, som blifvit af honom ådagalagde, dock aldrig varit med något understöd af allmänna medel hugnad.
De af motionären anförda omständigheter, bland hvilka Utskottet särskildt bör fästa uppmärksamheten på det ifrågavarande arbetets både inom Sverige och i andra länder erkända utmärkta beskaffenhet, och det välförtjenta anseende Billmark derigenom sig förvärfvat, innefatta, enligt Utskottets tanke, tillfyllestgörande skäl för Rikets Ständer att bereda denne konstnär det understöd, som Stats-Utikottets Utlåtande Al 123 (Fortsättning).
45 nu blifvit begiirdt och hvaraf han lärer vara i verkligt behof; hemställande således Utskottet, att, såsom understöd för fortsatt utgifvande af planch-verket »Sverige, Aqvarell-lithografier och tontryck», må åt artisten Billmark beviljas ett årligt anslag af 800 R:dr för hvart och ett af åren 1861, 1862 och 1863. 122:o.
Uti en hos Borgare-Ståndet väckt, till Utskottet remitterad, motion, liar Herr A. O.
Wallenberg anfört, hurusom Medicine Kandidaten Eberhard Munck af Rosenschöld, hvilken i egenskap af skeppsläkare åtföljt Svenska briggen »Oscar», som år 1840 härifrån utrustades för en längre sjö-expedition, alltsedan påföljande år, då fartyget blef i Buenos Ayres försåldt, uppehållit sig i Amerika och under hela denna tid uteslutande egnat sig åt naturhistoriska forskningar, utan annat understöd, än det anslag å tillhopa 2,250 R:dr, som Rikets Ständer, med afseende å Rosenschölds kända nit och intresse för naturvetenskaperna, tilldelat honom för den tid af tre år expeditionen var beräknad att omfatta.
Åtskilliga af de värderika naluralie-samlingar Rosenschöld härunder lyckats förvärfva och dem han ämnat till fäderneslandet öfversända, hade med den förolyckade korvetten »Carlskrona», som skulle dem till Sverige öfverföra, gått förlorade.
Emellertid hade Rosenschöld, som alltsedan år 1843 vistats i Paraguay, der han ännu uppehölle sig, genom ovanlig ihärdighet och oförtröttad verksamhet i sin vetenskaps tjenst, förskaffat sig nya, synnerligt rika samlingar och hufvudsakligen insekter; och ehuru alltjemt i knappa omständigheter hade Rosenschöld — med sällspord oegennytta, försakande de fördelaktiga anbud, som från fremmande regeringars sida blifvit honom gjorda, i afseende å dessa samlingars afyttrande, — föredragit att behålla dem, på det de måtte komma hans fosterland till godo.
På grund af dessa förhållanden och med vädjande till den frikostighet, som städse utmärkt Rikets Ständer, då föremålet för ett anslag varit antingen gagneligt eller fosterländskt, har motionären, då uti förevarande fall båda dessa vilkor voro förenade, hemställt, att Rikets Ständer, för att bereda Rosenschöld lättadt tillfälle att fullfölja sina naturhistoriska forskningar samt till fäderneslandet hemsända sina samlingar, måtte tilldela Rosenschöld ett ytterligare understöd till enahanda belopp, som förut blifvit honom beviljadt eller för en gång 2,250 R:dr.
Då Utskottet icke kan vara i tillfälle alt bedöma, om eller i hvad mån den vetenskapliga verksamhet Kandidaten Munck af Rosenschöld utvecklat under sitt vistande i en annan verldsdel, eller de naturaliesamlingar, han kan hafva att erbjuda, må anses förtjenta af uppmärksamhet och understöd från Statens sida, samt således frågan om anslags beviljande för detta ändamål icke torde kunna af Rikets Ständer pröfvas, innan vederbörande embetsmyndigheter derutinnan sig yttrat, har Utskottet i följd häraf 46 Ståts-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). ej funnit, skäl att ofvanberörda framställning hos Rikets Ständer förorda. '123.0.
Med anförande, bland annat, hurusom under nästlidet års sommar af trycket utkommit ett af Mamsell Octavia Carlén författadt mindre, litterärt arbete, med litel: »Anteckningar öfver Kongl. Lif-rustkammarens och Kongl.