Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den trygghet för skatternas ordentliga erläggande, som förmenas ligga deruti, att sjelfva jorden häftar för denna skatt, bör, efter Utskottets tanke, fastheldre sökas uti ett sådant ordnande af skatteväsendet, att skatterna må, så lätt, så billigt och i förhållande till inkomsten så jemlikt som möjligt af de skattskyldiga utgöras, och det kan således icke vara med Statens sanna fördel öfverensstämmande, om den enskilde, för alt kunna fullt erlägga en skatt, som endast bör utgöra en mindre del af hans behållna inkomst, nödgas frånträda hela eller en del af sjelfva kapitalet, hvarförutan, efter hvad här ofvan blifvit ådagalagdt, erfarenheten uti andra länder lärer, att genom jordens friköpande från grundskatt, tryggheten för skatternas inflytande lill Staten ingalunda blifvit äfventyrad, utan fastheldre vuxit i bredd med ett ökadt välstånd.
Det allmänna bästa torde jemväl obestridligen kraftigast främjas genom att undanrödja de hinder uti den fria dispositionen af jorden, som, bland annat, uti grundskatter äro tili finnandes, och hvilka, vid utbyte man och man emellan, måste medföra ett förringande af jordens värde, samt hämmande inverka på jordinnehafvarens håg och förmåga att förkofra sig, och den största säkerheten för Staten att utbekomma nödiga skatter kan snarare och företrädesvis ernås derigenom, att hvarje samhällsmedlem eger att, inom lagliga gränser, så fritt som möjligt förfoga öfver sitt kapital, detta må vara bundet vid jorden eller af rörlig beskaffenhet.
Då en fullständig utredning af dessa och andra skäl, hvilka, efter Utskottets åsigt, högt tala för en förändring i den syftning motionärerne föreslagit, skulle föra till en vidlyftighet, oförenlig med Utskottets knappa tid och mångsidiga verksamhet, och obehöflig, då ärendet uti dess nuvarande skick icke lärer kunna till afgörande företagas, får Utskottet, enär de uti Bonde-Ståndet ofta upprepade motionerna ovilkorligen häntyda på en allmän och grundad öfvertygelse om förmånen för skattejordens innehafvare af grundskatternas möjliga kapitalisering, 22 Stats-Vts^ottets Utlåtande N:o 121. enär, efter hvad Utskottet här ofvan antydt, kapitalisering af grundskatterna långt ifrån att medföra våda för skatternas ordentliga eller oförminskade erläggande, ovilkorligen måste medföra allmän och enskild fördel, samt enär slutligen, en grundlig och på sakkännedom och erfarenhet hvilande utredning af och förslag till stadgande uti detta vigliga ämne måste föregå hvarje beslut derutinnan, men Kongl.
Kammar-kollegium, uti dess ofvanintagna utlåtande, ansett sig så mycket mindre hafva erhållit uppdrag att afgifva något förslag till en så genomgripande förändring uti den Svenska jordens nuvarande beskattningssätt, som den nu ifrågavarande, helst uppgörandet deraf skulle, om fullständighet söktes, föra Kollegium utom den verkningskrets inom administrationen, som är åt detsamma anvisad, härmed vördsamt föreslå Rikets Ständer att uti förnyad underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t, till utredande icke allenast af sjelfva grundsatsen, huruvida jordens frigörande från grundskatter genom kapitalisering eller på annat sätt, må vara för Staten och för deri enskilde fördelaktigare än nuvarande sätt alt utgöra denna skatt, än äfven om, och under förutsättning att så vore, utförandet deraf kan anses vara förknippadt med så olösliga svårigheter eller på ett så oroväckande sätt ingripa uti nu bestående förhållanden, hvilka ingalunda böra rubbas, att endast derför tanken på jordens befriande från grundskatter bör öfvergifvas, i nåder förordna en Komité af sakkunnige personer för att taga denna fråga uti hela dess vidd uti noggrannt öfvervägande och till näst sammanträdande
Ständer låta öfverlemna resultatet af en så beskaffad undersökning, jemte förslag till de beslut, som deraf kunna föranledas.
Reservationer: af Biskop Annerstedt och Doktor Malmstedt, som reserverat sig emot Utskottets beslut i ämnet; samt af Grefve Cronstedt, Fr., Friherre af Ugglas, G., Herr Montgommery, R. N. G., Herr Reuterskjöld, C. L, Herr Sandels, L. G., Professoren Selander( Doktorerne Gumcelius, Ljungdahl och Sundberg, Prosten Berlin och Herr G. F. Ekholm, som förenat sig om följande af Friherre af Ugglas framställda förslag till motivering: »Enär, på sätt af Kongl. Kammar-kollegii utlåtande inhemtas, Kollegium ansett att uppgörande af förslag i det syfte, som Rikets Ständer i deras ofvanåbero - Stats-Utskottets tillåtande N:o i2‘2. pade skrifvelse afsåge, skulle föra utom den verkningskrets inom administrationen, som är Kollegium anvisad; men det, enligt Utskottets åsigt, är af vigt att denna fråga, som vid hvarje riksdag återkommer och af en stor del utaf rikets jordegare omfattas med lifligt intresse, erhåller all den utredning, som deråt kan beredas, anser Utskottet sig böra hemställa, att Rikets Ständer ville uti förnyad — — — — — — —»
Och har Herr Skogman, C., samt Grefve Piper, C. E., anmält, att de ej närvarit i Utskottet, då ofvanstående beslut fattades. M: o 122.
Ant. tiil Exp.-Ulsk. den -3 Juni 1863, kl. 2 e. in.
Maj-.ts nådiga Proposition, angående försäljning till skatte af de s. k.
Halländska kyrkohemmanen och dels enskilde motionärers framställningar i ämnet. (I. A.)
Enligt hvad inhemtas af högstberörda nådiga Proposition, införd under N:o 100 uti Usta Samlingen af Rihanget till Uiks-Ståndens Protokoll, hade Rikets Ständer, med anledning af en vid sistförflutna riksdag väckt fråga om vidtagande af åtgärder för reglering af förhållandena med dispositions- och eganderätten lill de s. k.
Halländska kyrkohemmanen, i underdånig skrifvelse den 24 Oktober 1860 yttrat, bland annat, att olägenheterna af dessa förhållanden voro af den betänkliga beskaffenhet, att förändring deruti af verkligt behof påkallades och att en friare dispositionsrätt till berörda hemman borde åboerna medgifvas.
Nu gällande stadganden, enligt hvilka hemmanen borde till den mestbjudande utarrenderas, måste nemligen i hög grad menligt inverka på jordbrukets tillstånd, enär, till följd af desamma, en hemmansinnehafvare icke kunde vara hugad nedlägga kostnad och arbete på jordens förbättring och uppodling, då han icke för sig och sina efterkommande egde att påräkna någon säker vinst, men deremot med visshet kunde förutse, att hemma - n Stats-Utskottets Utlåtande N:o i2'}. nets förbättrade beskaffenhet skulle vid nästinträffande arrende-auktion föranleda ytterligare stegring af arrendet; och då denna håglöshet för jordens vård och förbättring icke allenast för åboerna i moraliskt och ekonomiskt hänseende medförde svåra följder, utan äfven i anseende till det stora antal familjer och hemman, hvarå detta förhållande inträffade, utgjorde för hela samhället en olägenhet af så betänklig art, att dess afhjelpande från Statens sida i hög grad påkallades, hade Rikets Ständer, på sätt ofvannämnda skrifvelse utvisar, under förklarande, alt, enligt deras åsigt, någon ändring i förhållandet med de hemman, hvarom laga kraftvunnen dom mellankommit eller angående eganderätten hvartill donationsbref kunde åberopas, icke borde ega rum, för sin del beslutat en så beskaffad reglering i afseende å de öfriga kyrkohem manen, att i stället för den städja kyrkorna i äldre tider vid åboförändring uppburit, äfvensom i stället för de arrenden, som i sednare tider blifvit anbefallda, kyrkorna skulle under namn af städje-ersättning komma i åtnjutande af en förhöjd ränta; hvarjemte åbo eller arrendator, som sådant önskade, skulle ega att genom skatteköp förvärfva eganderätt till det kyrkohemman han brukade.
Uti häröfver afgifna, infordrade utlåtanden hade Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Hallands län gemensamt med Biskopen i Göteborgs stift, Kongl.
Kammar-kollegium, äfvensom Kongl.
Maj:ts Justitie-kansler, enstämmigt afstyrkt bifall till hvad Rikets Ständer i ämnet beslutat, hvaremot ej mindre bemälde Länsstyrelse och Biskop än ock Justitie-kansleren, med afseende jemväl derå, att, vid väckta frågor om allmän reglering af förhållandena med de Halländska kyrkohemmanen, de begge Statsmagterna och, när fråga åter varit huruvida eganderätten till särskilda hemman tillhörde Kronan eller Kyrkan, Kongl. Maj:t i Stats-Rådet, Högste Domstolen, Kammar-kollegium och allmänna domstolar å föga skilda tider yttrat alldeles olika åsigter i detta ämne, rörande hvilket lärde forskare jemväl vore af skiljaktiga meningar, framställt särskilda förslag till ordnandet af förhållandet med dessa kyrkohemman.
Vid nådigt öfvervägande af detta ärende samt i betraktande förnämligast deraf: att i afseende å det betydliga antal kyrkohemman, för hvilka i laga ordning tillkomna bestämmelser om egande- och dispositionsrätten dertill ännu saknas, grunderna för bedömandet, huruvida sådan rätt bör tillkomma Kronan, kyrkorna eller presterskapet, hufvudsakligen måste hemtas ur de i Danska och Svenska arkiven befintliga handlingar från eller närmast efter den tid, då Halland var en Dansk provins, hvilka handlingar, såsom i flera delar ofullständiga, hvarandra motsägande och tillika föranledande till olika begrepp om deri förekommande anteckningars och termers betydelse, icke kunna bibringa full visshet om egande- och städselrätten under nämnda tid; att, hvad beträffar den s. k.
Lunds Landebok, hvilken blifvit upprättad i afsigt, såsom det förmäles, att förhindra det kyrkornas och presternas hemman skulle förskingras, den osäkerhet om rätta förståndet deraf, som tillförene visat sig vid pröfningen af tvister om kyrkohemmanet^ natur, icke, till följd af på Kongl. Majrts befallning - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 122. fällning anställd undersökning i Danska arkiverna och en med ledning deraf författad och år 1848 från trycket utkommen afhandling i ämnet, lärer kunna anses hafva blifvit så i allo undanröjd att, oafsedt det förhållande, att Landeboken hvarken blifvit underskrifven eller undergått granskning af behörig embetsmyndighet, lagligen skulle kunna förordnas att, på sätt Kammar-kollegium i underdånighet hemställt, Landeboken skall ega vitsord och alltid förstås och tillämpas så, som den i berörda afhandling är vorden tolkad; att tvister om eganderätt till de kyrkohemman, hvilka, utan stöd af laga kraftvunnet beslut, blifvit för kyrkors räkning utarrenderade eller annorlunda disponerade, möjligen skulle leda till minskning af den inkomst, som kyrkorna nu från ett eller annat af dessa hemman hafva att påräkna, men deremot icke, hurudan utgång tvisten än erhölle, kunde lända Kronan till någon afsevärd fördel; att osäkerheten i besittningen eller farhågan för ökade afgälder ostridigt måste hos mången åbo eller arrendator verka till mindre benägenhet för odlingar eller andra förbättringar å innehafvande hemman; samt att åbo eller arrendator å hemman, hvilket genom laga kraftvunnet beslut blifvit någOD kyrka tiilerkändt, icke, då den årliga afgälden sättes efter hufvudsakligen enahanda grunder, som nu gälla vid arrende-afgiftens bestämmande, skäligen bör förvägras tillfälle att till den kyrkojord han brukar, förvärfva lika rött som åbo eller arrendator å kyrkohemman, hvarom tvist ej uppstått; — hade Kongl. Maj:t, i likhet med Rikets Ständer och äfven Justitie-kanslern, Kongl. Majrts ofvanbemälde Befallningshafvande och Biskopen i Göteborgs stift, funnit vidtagandet af åtgärder så väl till förekommande af vidare tvister om Kronans och kyrkornas eganderätt till ifrågavarande kyrkohemman, som ock till beredande af en på bestämda oföränderliga vilkor tryggad besittningsrätt till dessa hemman vara både i Statens, kyrkornas samt åboernes och arrendatorernes intresse af omständigheterna påkalladt, samt, beträffande sättet för tillvägagåendet af en sådan reglering, och enär, i anseende till giltigheten af de anmärkningar, Kammar-kollegium och alla öfriga vederbörande gjort emot bufvudsakliga delar af Rikets Ständers beslut,
Maj;t icke funnit skäl att detsamma biträda, deremot, i närmare öfverensstämmelse med de grunder för skattelösen, som blifvit dels af Justitie-kanslern, dels af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Biskopen framställda, behagat föreslå Rikets Ständer att med Kongl. Maj:t besluta, som följer: l:o.
Halländska kyrkornas hemman, hvartill ej vidare må för Kronan väckas anspråk på eganderätt, få, så framt kyrkans eganderätt ej kan med köpe- eller donationsbref styrkas, och de ej äro anslagna till boställen, stom-, annex- eller mensalhemman, under följande vilkor till skatte lösas, de, å hvilka stadgad åborätt eger rum, af åboen, och de, som äro utarrenderade, af arrendatorn. lidi. till It.
Prot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 18 Haft. 4 Stals-Utskoltets Utlåtande N:o 122. 2:o.
Vilkoren för denna skattelösen äro: a) i stället för erläggandet af skatteköpeskilling äsättes hemmanet en årlig spanmålsränta, motsvarande efter medelpris under det år, då skattelösen sökes, två femtedelar af det från hemmanet utgående årliga landgille; b) derjemte skall i den ordning och efter de grunder, som för bestämmandet af maximi-arrende finnas stadgade i Kongl. Brefvet den 26 April 1826, och med fästadt afseende å öfriga hemmanet ålagda utskylder, en viss årlig, äfven i spanmål bestämd ränta hemmanet åsättas; c) kyrka eller prest, som ensamt åtnjutit landgille af hemmanet, får ock ensam, jemte landgillet, uppbära de i förestående moment omförmälda räntor, men, der landgille är deladt emellan (lere, åtnjutas räntorna i förhållande till hvarderas andel i landgillet; d) genom skatteköpet sker icke någon ändring uti de till Staten af hemmanet utgående allmänna skatter eller i de allmänna besvär hemmanet åligga eller i de friheter detsamma förut åtnjutit; e) den, som till skattelösen finnes berättigad, eger att, sedan räntorna å hemmanet blifvit bestämda, af Kongl.
Mnj:ts Befallningshafvande och Biskopen erhålla skattebref å hemmanet; dock att, då utarrenderadt hemman varder skalteköpt, de i arrende-kontraktet bestämda vilkor angående afgälder skola under den återstående arrendetiden förblifva gällande, så framt icke annorlunda varder öfverenskommet. 3:o.
För sålunda skatteköpt hemman skola de nya räntorna, i afseende hvarpå de i allmänhet stadgade grunder för räntors utgörande tjena till efterrättelse, införas i Jordeboken under gemensam titel: ränta i följd af skatteköp, och, derest hemmanet varit i Jordeboken upptagit såsom krono, skall detsamma deri omföras lill skatte. 4:o.
I sammanhang med förevarande, från samtliga Biks-Stånden till Stats-Utskottet remitterade nådiga Proposition, har Utskottet jemväl behandlat följande enskilda motioner, som blifvit väckta hos Borgare-Ståndet af Herr G.
Hammar (motionen N:o 266) och uti Bonde-Ståndet af Anders Gudmundsson från Hallands län (motionen N:o 364), med hvilken sistnämnde förenat sig August Carlberg och Carl harsson från samma län; och hafva nämnde motionärer, som hänförde sig till hvad vid flera föregående riksdagar uti denna fråga förekommit samt beropade sig på ofvanberörda af Kongl.
Majlis Befallningshafvande i Hallands län och Biskopen i Göteborgs stift Stals-Utskottets Utlåtande N:o 122. 27 gemensamt afgifna utlåtande, hvilket, enligt motionärernes åsigt, erbjöde en billig och antaglig medelväg för en slutlig lösning af förevarande vigtiga fråga, föreslagit: l:o.
Att en viss tid bestämmes, inom hvilken arrendatorerne eller åboerne, i fall af befogenhet, må väcka frågan om huruvida hemmanet tillhör Kyrkan eller Kronan, och sedan afgjordt blifvit, hvilka hemman äro Kyrkans eller Kronans, med åboskapet å dessa sednare bör förhållas såsom med vanliga kronohemman, Kyrkan dock förbehållen den ränta hon egde, hvaremot med de hemman, som äro Kyrkans eller tilldömas den, borde så förfaras, att de på lika sätt, som om kronohemman förordnadt är, åt innehafvaren upplåtas under åborätt, mot erläggande af städja till Kyrkan efter samma beräkningsgrund, som den för kronohemman gällande jemte afgift till Wadstena krigsmanshus i likhet med kronohemman, erhållande städjobref af Konungens Befallningshafvande och Biskops-embetet, samt utgörande till Kyrkan af en viss årlig spannmålsränta, beräknad efter hvarje särskildt hemmans uppskattade inegorymd, med fastad t vederbörligt afseende på jordens bättre eller sämre beskaffenhet, befintliga odlingstillfällen samt andra herrligheter, och fastställd efter samma grunder, som frågor om maximi-arrendes bestämmande, enligt Kongl.
Brefvet den 26 April 1826, afgöras, dock ej till högre belopp än 2 kannor, hälften råg och hälften korn, för hvarje uppskattad qvadratref jord.
Att åbo med lifstids-städjobref på sådant stadt hemman skulle ega rätt att sitt hemman till skatte lösa, efter lika bestämmelser och mot erläggande af enahanda skatteköps-afgifter, som för kronohemman nu äro stadgade, deraf likväl utaf sjelfva skatteköpeskillingen skulle till Kyrkan ingå, hvad som deraf motsvarade Kyrkans andel af landgilleräntan, hvarvid i skattebrefvet skulle förbehållas
Kyrkan den bestämda årliga spanmålsräntan och hemmanen till Kyrkan försättas i samma ställning, som frälseskatte, eller att
Kyrkan afhände sig eganderätten endast på det sätt, att om till skatte köpt hemman såldes utom åboslägten, Kyrkan skulle ega lösningsrätt viss laga tid efter hembjudande, hvilken förmån Kyrkan äfven torde böra tilläggas i afseende på icke skatteköpte hemman, hvarå åborätt afstås till oskyld. 3:o.
Att nuvarande innehafvarne af kyrkohemmanet vare sig på grund af arrende-kontrakt, städjobref af kyrkoföreståndare, eller i följd af köp förutvarande innehafvare eller åbo och i mantals- eller skattskrifningslängden såsom åboer skrifne, skola ega rätt att framför andra å sina innehafvande hemman, mot erläggande städja, erhålla städjobref. 4:o.
Att bestämmandet af den i lista punkten omnämnda årliga afgift för hvarje uppskattad qvadratref af inegorymden bör, i närvaro af så väl pastor eller dess ombud, som åboen, verkställas af särskild förordnad landtmätare, jemte å ömse sidor utsedde gode män, hvarvid ersättningen till förrättningsmännen bör af åboen bekostas. 5:o.
Att vid denna taxeringsförrättning äfven bör tagas i betraktande de ut - 2S Stcits-Utslwllets Utlåtande A’:o 122. skylder eller natura prestationer ti'1 Kronan, som, efter hvad Jordeböckerna utvisa, af hvarje särskildt hemman utgöras, sä att i detta afseende tyngre beskattade hemman må i förhållande till kronoskatten njuta lindring i den årliga afgiften till Kyrkan.
Hvad sålunda förekommit har Stats-Utskottet tagit i noggrannt öfvervägande; och, enär det af Kongl. Majit föreslagna sätt för ordnande af förhållandena med kyrkohemmanen synes erbjuda en antaglig utväg till förekommande af vidare tvister angående dessa hemman samt till undanrödjande af osäkerheten i besittningsrätten till desamma, tili stor fördel ej mindre för den enskilde än det allmänna, anser sig Utskottet böra understödja den nådiga Propositionen allenast med den förändring att, då, enligt hvad Utskottet inhemtat, ganska många innehafvare af sådana kyrkohemman, som icke blifvit utarrenderade, aldrig erlagt städja för eller fått åbobref å hemmanen, utan besitta dem på endast tronsportbref eller köpekontrakt af deras företrädare, hvilka icke eller haft åbobref derå, jemväl åt desse bör tillförsäkras rättighet att lösa sina innehafvande hemman till skatte.
På grund häraf får Utskottet hemställa: l:o. att första punkten af Kongl. Maj:ts förslag måtte erhålla följande lydelse: »Haliändska — — lösas, de, å hvilka stadgad åborätt eger rum, af åboen, »och de, som äro utarrenderade eller på annat sätt upplåtna, af arrenda»torn eller innehafvaren;» samt 2:o. att hvad Kongl. Majrt i öfrigt föreslagit, måtte af Rikets Ständer bifallas; hvarom, i händelse Utskottets hemställan af Rikets Ständer gillas, 3:o. underdånig skrifvelse torde böra till Kongl. Maj:t allåtas; och anser sig Utskottet härigenom hafva besvarat jemväl de enskilde motionärernes framställningar i ämnet, i följd hvaraf 4:o. vidare utlåtande i anledning af desamma icke erfordras.
Stockholm den 18 Juni 1863. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123, ft:o 123.
Arik. lill Exji.-Utsk. ilen 23 Juni 1863, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående afsöndring af jord från Häradshöfdingebostället Hvetlanda Thomas- och Kullagården i Ostra härad af Jönköpings län, dels enskild motionärs derom gjorda framställning. (I. A.) Enligt hvad ofvanberörda under N:o 106 i l:sta Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoller införda nådiga Proposition innehåller, hade åtskilliga å häradshöfdingebostället ett mantal krono N:ris 4 och 6 Hvetlanda Thomas- och Kullagården, i Hvetlanda socken, Ostra härad och Jönköpings län bosatte handlande och andre näringsidkare, jemte utsedde komiterade lör nämnda härads innevånare, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att, enär den lifliga varuomsättning och tilltagande rörelse, som på sednare tider vid Hvetlanda tingsställe uppstått, föranledt uppförandet derstädes af en mängd nya och kostsamma byggnader, såsom för apothek, postkontor, handelsbodar, fabriker och handtverkerier, hvilka byggnader, i anseende till egarnes af angränsande hemman vägran att afstå för ändamålet nödig jord, måst till största delen anläggas på egorna till häradshöfdingebostället, hvars innehafvare för sin tjenstetid upplåtit dertill erforderlig mark, men byggnadernas egare skulle äfventyra sin ekonomiska tillvaro, derest en blifvande boställshafvare fordrade en oskälig planskatt eller påyrkade åbyggnadernas bortflyttande, hvarigenom dessa skulle komma att förlora sitt egentliga värde, hvilket nu i brandförsäkring uppginge till en summa af 51,393 R:dr R:mt, Kongl. Maj:t måtte, för att bereda dels nämnda byggnaders egare framtida säkerhet i besittningen af byggnadsplanerna, dels tjenlig plats för uppförande af bostad åt distriktets i Hvetlanda stationerade Provincialläkare, till hvilken häradet hittills icke kunnat anskaffa annan än för tillfället hyrd lokal, till Rikets Ständer göra nådig framställning, att ej allenast sökandernes nu innehafvande, på ifrågavarande boställes utmark belägna och bebyggda tomter, deri inberäknade de tjugutvå ref sjutio stäoger, hvilka genom Kongl. Brefvet den 6 Februari 1851, blifvit från 30 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 123. bostället upplåtna för en tid af femtio år till plats för en apotheks-byggnad, utan äfven den till bostad åt Provincial-läkaren afsedda jordrymd, fem ref sjutiofem stänger, utgörande tillsammans, enligt en af Kommissions-landtmätaren W. Widéen upprättad karta med beskrifning, 94 ref 30 stänger eller omkring 21B:del boställets hela egorymd, 2,640 qvadratref 40 stänger, finge från bostället afsöndras och af sökanderne, antingen hvar för sig eller gemensamt, till skatte lös,as efter den för skatteköp i allmänhet stadgade grund eller eljest efter den lösningsgrund,
som kunde varda föreskrifven, äfvensom sökanderne voro villige att, jemte skatteköpeskillingen, till bostället utgöra den årliga afgäld, som kunde blifva i laga ordning bestämd, och med åtaget äfventyr, för underlåtenhet att afgälden erlägga, att jorden skulle anses till bostället återfallen.
Öfver denna af nuvarande boställshafvaren, Friherre M. von Liewen, förordadade ansökning hade yttranden blifvit afgifna af Kronofogden och Häradsskrifvaren i orten samt af Kongl.