Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Elsa var d å r e d a n så g a m m a l, a t t hon hjälpte till a t t sy, och R a g n a r fick p l a t s som springpojke.
D e t v a r alltid n å g o t h a n förtjänade, men ti- d e r n a voro dyra, syflickorna s k u l l e h a större löner och h y r a n steg.
S å l i k a svårt a t t d r a sig fram blef det.
M e n det gick i a l l a fall.
N o g v ä r k t e det i ryggen p å mig och n o g sved det i ögonen, så a t t j a g k n a p p t k u n d e se med dem i b l a n d, nog fick j a g g ö r a s k u l d e r e m e l l a n å t och lefva på kaffe och bröd för egen del i hela veckor, men j a g höll u t.
O c h b a r n e n blefvo full- v u x n a, R a g n a r försörjde sig själf, A n n a h a d e p l a t s i en bod, och E l s a hjälpte h e m m a med linnesömmen.
V i fingo det riktigt b r a, tre s m å n ä t t a r u m och tillräcklig och god m a t, d å och d å k u n d e vi till och med bestå oss e t t litet an- s p r å k s l ö s t nöje.
S å med b r ö d b e k y m r e n v a r det inte farligt.
Men a n d r a sorger k o m m o i stället.
T ä n k, a t t h a en e n d a son, som m a n håller af och h o p p a s p å, och se honom n a r r a d af d å l i g a k a m r a t e r, hälft förfallen till synd och e l ä n d e, emigrera till A m e r i k a.
Det var Amerika igen, fröken.
J a g v a r sjuk en l å n g tid efter det slaget, och j a g t å l d e inte höra R a g n a r s namn.
D e t gick flera å r om, u t a n a t t vi visste, om h a n v a r vid lif eller ej.
T i l l sist skref h a n till m i g från S a n F r a n c i s c o, n u n ä r h a n k u n d e säga, a t t h a n h a d e det b r a och v a r en b ä t t r e m ä n n i s k a, ville h a n l å t a h ö r a af sig.
J a, d å nästan välsignade j a g A m e r i k a, j a g m å s t e j u medge, a t t det fanns e t t l a n d, d ä r den fallne k u n d e resa sig igen.
O c h u n d e r tiden h a d e det varit sorg med E l s a också, fastän d e t sett s å lyckligt u t för h e n n e först.
H o n h a d e blifvit förlofvad med en b r a gosse af god familj, som h a d e litet p e n g a r och en g a n s k a förmånlig plats i posten.
M e n o l y c k a n ville, a t t h a n k o m a t t bo hos en ä n k a, en d å l i g varelse, som snärjde honom i sina g a r n och med sitt k o k e t t e r i förvred h u f v u d e t p å honom, så a t t h a n för hennes s k u l l g l ö m d e min lilla oskyldiga flicka.
E l s a h a d e a l d r i g en s k y m t af m i s s t a n k a r, s t a c k a r e, h o n v a r så lycklig, d ä r hon arbe- t a d e vid s y m a s k i n e n och inte b a r a m å s t e sy å t a n d r a, u t a n d å och d å h a n n m e d n å g o t till sin egen utstyrsel också. » (Slut i nästa n:r.)
fy Sen till, att Idun och Iduns Mode- tidning finnas hos alla edra bekanta!
IDUN 1894 Kvinnoöden och kvinnobilder.
En k v i n n l i g j ä r n m a s k.
elt nyligen har i F r a n k r i k e u t k o m m i t ett a r b e t e — E m i l e Burgaud &amp; Commandant B a z e r i e s: L e Masque de fer; étude ap- puyée de documents inédits des archives du dépöt de la guerre — hvilket vill lösa den historiska gåta, som i ett p a r århundra- den gått under n a m n e t: J ä r n m a s k e n.
Enligt nämnda arbete skulle den mystiske fången alls icke varit någon tvillingbroder till Ludvig X I V, ej heller Ercole Mattioli, utan franske härföraren, generallöjtnanten Vivien Labbé de Bulonde, hvilken för militära miss- grepp dömts till sitt långa, hemlighetsfulla fängelse.
Bock — det var ej om denne franske fånge vi ville här orda, utan om en persoo, hvars öde, i hvad det hemlighetsfulla beträffar, del- vis erinrar om J ä r n m a s k e n, men som bevisli- gen v a r af furstlig börd och, i hemlighet hit förd och här dold under ett främmande namn, tillbragte sina sista tjugusju år i Sverige.
* * * Hertig Ludvig F r e d r i k af Holstein-Beck och hans gemål, Lovisa Charlotta, född hertiginna af Holsteia-Sonderburg, ägde en år 1686 född dotter Dorothea, hvilken i hela Tyskland var bekant för sin skönhet.
Å r 1709 blef hon förmäld med markgrefven Georg Fredrik Karl af Brandenburg-Culmbach och bodde med honom i Rotenburg an der Tauber.
I deras äktenskap föddes fem barn, två döttrar och tre söner, af hvilka sistnämnda var markgrefven F r e d r i k af Beyreuth, som blef förmäld med en syster till den svenska drott- ningen Lovisa Ulrika.
Å r 1716 inträffade något, hvilket gaf anled- ning till mycket både förstulet hviskande och öppet prat inom de furstliga kretsarne i Tysk- land och väl äfven utom dessa kretsar.
Mark- grefven af B r a n d e n b u r g lät nämligen skilja sig från sin trettioåriga gemål och inspärra henne i hårdt fängelse, » um wichtiger Ursachen wil- len », såsom det heter i Htibners » Genealogi- sche Tabellen » (Leipzig 1725).
H v a d denna viktiga orsak egentligen var, namnes ej, men häntydningar härom återfinnas i andra tryckta skrifter från den tiden, och man torde helt visat icke misstaga sig, om man angående grunden till det markgrefliga parets skilsmässa lämpar hvad som sjunges i den kända teaterballaden: Max till rangen betydde väl föga, dock, det sägs, att han var med sitt mörka och blixtrande öga en farlig karl; unga borgfrun snart för detta öga glömde sin tro.
Det hårda fängelse, hvari den unga furstin- nan fick, i tårar och blygsel, umgälla sitt fel- steg, var i Ntirnberg, och här fingo » långa år gälda hvad stunden b r u t i t », ända tills döden löste den arma ur bojorna, hvilket enligt några tyska historiskt-genealogiska arbeten skulle in- träffat år 1734, enligt andra, t. ex von E r s c h ' s &amp; Grubers Encyclopedi, först år 1753.
Men i Archiv f. Geschichte v. Oberfranken u p p - gifves att hon skulle år 1760 ha d ö t t i S v e - 229 r i g e, och detta bekräftas af B e h r ' s år 1890 utkomna » Genealogi der in E u r o p a regieren- den F i i r s t e n h ä u s e r ».
Den senare uppgiften är, om man undan- tager en obetydlig förvexling af dödsåret, full- komligt riktig.
E n svensk man, baron J o h a n von B r e h m e r, hade blifvit hofiåd hos den ofvan nämnde markgrefven af Brandenburg-Culmbach samt guvernör för hans äfvenledes här ofvan omta- lade son F r e d r i k.
Denne v. B r e h m e r, hvil- ken stod i stort förtroende hos sin markgref- lige herre, var ridderlig nog att öfvertala denne att ur häktelset lössläppa sin olyckliga förra gemål.
D e t t a skedde år 1734, och hon bade således suttit inspärrad i aderton år.
» Offici- ell » förklarades hon vara afliden, men i verk- ligheten fördes hon i största hemlighet och under namn af öfverstinna von Zeidewitz öfver till Sverige, där hon i djupt inkognito vista- des hos släktingar till v. B r e h m e r, först hans syster, häradshöfdingskaa Celsius, sedan den- nas dotter och måg, kommendanten på K a l m a r slott Otto Wilhelm W r a n g e l af Sag och Wach- sel.
Den främmande damen gaf genom sin ädla hållning och sin belefvenhet tydligen själf tillkänna, att hon var af hög börd, ehuru, som sagdt, hon för alla utom Celsiuska och W r a n - gelska familjen var dold af ett strängt inkognito.
Efter öfverste W r a n g e l s död flyttade hans änka, född Sara Elisabeth Celsius, till lagels- torps egendom inom Dörby socken, K a l m a r län, och markgrefvinnan medföljde.
Manbygg- naden å Ingelstorp beskrifves som en gammal envåningsbyggnad af trä, så inrättad, att från hvardera af de två k a m r a r, hvilka på ömse sidor om salen vette åt gårdsplanen, var sär- skild utgång genom en så kallad tvist.
Mark- grefvinnan bodde i en af dessa k a m r a r, öfver- stinnan W r a n g e l i en annan, hennes dotter, en änkefru kaptenskan Maidel med två barn, i den tredje och husets ägarinna, änkeprofessorskan K r i s t i n a D a h l e r u s, född Braunerhjelm, i den fjärde k a m m a r e n.
Om ej direkte i nöd, lefde dock alla dessa äldre fruntimmer i flere år här i torftighet, men i ömsesidig förnöjsam- het, e n d r ä k t och gudsfruktan.
Efter öfverstinnan W r a n g e l s död fick mark- grefvinnan huld och hägn hos grefliga familjen Lewenhaupt å Stäflö, hvilket, enligt u p p g i f t * af en nu lefvande medlem af släkten Lewen- haupt, lär berott på, a t t hon med denna fa- milj stod i något slags släktskap.
A f sin son, markgrefve F r e d r i k, erhöll hon nu ett årligt underhåll af 6,000 daler kopparmynt.
Här af- led hon juldagen år 1761 och blef begrafven i Ålems kyrka.
I denna församlings kyrkobok finnes a n t e c k n a d t: » 1761 den 25 dec.
dog gamla öfverstinnan Dorothea Zettewitz [v. Zeidewitz] på Stäflö af hetsig feber, 78 å r ».
U n d e r det mer än fjärdedels sekel mark- grefvinnan Dorothea vistades i Sverige ägde hon sin fullständiga frihet och behandlades städse med mycken u p p m ä r k s a m h e t, både af Wrangelska och Lewenhauptska familjen.
Drottning Lovisa Ulrika tyckes däremot ej tagit ens den minsta notis om sin olyckliga franka.
* Förf.
meddelad af grefve F. U. Wrangel.
Hvart rått famitjclif år som musik; Ifrån den känsla makarne förenar Den strömmar ut och allting klang förlänar Och gifter lifvet takt och mål och skick.
Fr. Paludan-Miiller.
Damer p å resa.
ljufva s o m m a r d a g a r griper reslusten l ä t t litet h v a r — och äfven v å r a a n n a r s g a n - s k a s t a b i l a d a m e r bli ofta s m i t t a d e af d e n n a lust a t t » lyfta på v i n g e n », om en s å d a n bild tillätes oss.
K a n s k e en t r i p p till u t l a n d e t rent utaf, eller å t m i n s t o n e en b a d o r t s r e s a eller en utflykt till v ä n n e r och b e k a n t a h ä r och d ä r i l a n d e t!
D ä r f ö r det k a n s k e ock skulle v a r a v ä l k o m m e t för m å n g a a t t i I d u u e r h å l l a n å g r a p r a k t i s k a v i n k a r af en m y c k e t berest medsyster, h v i l k a s efterföljande böra b i d r a g a till a t t s k y d d a dem för o b e h a g och besvärligheter.
F r a m f ö r allt sörjer m a n före a n t r ä d a n d e t af en resa för nödiga reseffekter, koffertar, v ä s k o r o. s. v. M a n m å a k t a sig för a t t l ä g g a sig till med a l l t för stora reskoffertar, dessa kosta m y c k e t i öfvervikt och bli j ä m - förelsevis s ä l l a n a n v ä n d a.
O c k s å ä r d e t t. e x.
vid gästningsresor mycket obehagligt, om m a n u p p t r ä d e r med en s å d a n j ä t t e p a c k n i n g, a t t v ä r d e n k a n s k e förskräckt frågar sig själf: » F ö r G u d s s k u l l, t ä n k e r hon d å s t a n n a h ä r ett hälft år?
! » — E n medelstor koffert, ungefär 7 5 cm.
l å n g, och något p r a k t i s k t h a n d g e p ä c k dessutom r y m m a r e d a n en hel del saker och t a sig dock vida b l y g s a m m a - re ut.
D e n som h a r r å d tillråder j a g a t t k ö p a en p a t e n t e r a d rohrplattenkoffert.
E n sådan ä r fjäderhatt, u t o m o r d e n t l i g t v a r a k t i g och syn- nerligen elegant, men k o s t a r med en l ä n g d af 7 5 cm.
6 0 — 7 0 kronor.
D e n, som finner d e t t a för dyrt, m å t a en v a n l i g träkoffert med i u s ä t t n i n g a r, som i o f v a n n ä m n d a storlek ko3tar 2 5 — 3 0 kronor, eller ock en r e s k o r g.
E a s å d a n ä r m y c k e t lätt, och om d e n ä r helt och h å l l e t t ä c k t med segelduk eller v a x - d u k äfven n ä s t a n d a m m - och v a t t e n t ä t och k a n e r h å l l a s i p a s s a n d e medelstorlek för 8 — 1 0 kronor.
O u m b ä r l i g för d a m e r ä r vidare en liten hattkoffert med i n s ä t t n i n g (längd o m k r i n g 3 0 — 4 0 cm., pris 5 — 6 k r o n o r), m y c k e t p r a k - tiskt ett s. k. p l ä d f o d r a l (pris o m k r i n g 8 k r o - nor), i n r ä t t a d t för plaids, k a p p o r, linne och parasoller, och slutligen en s k i n n h a n d v ä s k a (pris 8 — 1 0 k r o n o r), i hvilken förvaras litet m a t s ä c k, reselektyr, t v å l, eau de cologne, n å g r a skrif- och syutensilier.
E n liten » kurir- v ä s k a », som h ä n g e s öfver e n a a x e l n och r y m m e r en p o r t m o n n ä, biljetten, k o m m u - • n i k a t i o n s t a b e l l e t c, bör inte heller f a t t a s.
R e s e r m a n p å de n u så förmånliga och o m t y c k t a k o m b i n e r a d e eller rundresebiljetter- n a, får m a n i u t l a n d e t ej medföra m e r a ä n sitt h a n d g e p ä c k g r a t i s.
M a n a f s k i c k a r d ä r - för såsom fraktgods sin stora koffert med de k l ä d n i n g a r, linnepersedlar e t c, som m a n l ä t - t a s t k a n u n d v a r a, r e d a n n å g r a d a g a r före afresao.
E m e d a n ilgods k o s t a r d u b b e l t så m y c k e t som v a n l i g t fraktgods, söker m a n a t t u n d v i k a det förra så m y c k e t som möjligt.
M e n d å gäller det a t t v a r a riktigt u t r u s t a d för resan oeh tills kofferten hinner a n l ä n d a.
Som r e s k l ä d n i n g väljes helst en g r å eller b r u n l o d e n k l ä d n i n g m e d lös j a c k a af sam- m a tyg och en t u n n b l u s u n d e r denna; v i d a r e en liten h a t t i n å g o n mellanfärg med ljust flor, r ö d b r u n a h a n d s k a r och fasta l ä d e r k n ä p p - kängor.
I hattkofferten n e d p a c k a r m a n u t o m h a t t a r n e ytterligare en eller ett p a r s n y g g a t v ä t t b l u s a r, som vid bestämmelseorten l ä t t k u n n a u t s t r y k a s, s a m t h a n d s k a r, rosetter, k r a g a r, flor o. s. v. I plädfodralet lägger m a n en y l l e k l ä d n i n g, l i n n e för ungefär 8
zou d a g a r, en p l ä d och ett p a r skodon.
V a x d u k s - necessären med toalettutensilierna h a m n a r i den lilla h a n d v ä s k a n.
P å d e t t a sätt u t r u s t a d k a n m a n med l u g n motse koffertens a n k o m s t.
F ö r öfrigt ä r det b ä t t r e a t t a f s ä n d a den- s a m m a, u t a n a t t b e t a l a frakten, e m e d s n den d å fortare befordras till sin adress.
M a n bör alltid a k t a sig för att medföra för m y c k e t lös p a c k n i n g.
U n d e r den egent- liga resesäsongen h ä n d e r det ofta a t t k u p é n ä r u p p t a g e n, och d å hvarje r e s a n d e blott k a n g ö r a a n s p r å k på den del af p a c k n ä t e t, som finns ofvanför h a n s s i t t p l a t s, k a n m a n l ä t t r å k a i förlägenhet, om m a n medfört för m å n - g a kolli.
D å b ö r m a n hellre b e s t ä m m a sig för a t t l ä m n a hattkofferten som p a s s a g e r a r e - gods och betala öfvervikten därför.
I k u p é n sätter m a n sig, om möjligt och om m a u tål vid det, b a k l ä n g e s.
Man har d å p å l å n g t n ä r ej så m y c k e t o b e h a g af lo- k o m o t i v r ö k e n och af b l å s t och d a m m, som om m a n sitter r ä t t f r a m.
V i d a r e tager m a n n o g a r e d a på, vid h v i l k a stationer m a n måste g ö r a o m b y t e och h u r l ä n g e t å g e t s t a n n a r.
M a n b ö r hellre fråga tre g å n g e r ä n en g å n g — ett missförstånd och en ofullständig u p p - lysning h a ofta förorsakat stora o b e h a g.
Med d r i c k s p e n g a r bör m a n ej k n u s s l a.
M a n k o m m e r l ä n g r e om m a n ger u t n å g r a öre för m y c k e t ä n för litet.
D r i c k s p e n g a r äro visserligen en osed, men tills de ä r o riktigt afskaffade, gör m a n, framförallt om m a n ä r en d a m, bäst i a t t s l ä p p a p e n g a r n e m e l l a n fingrarne.
D e n, som ä n g s l i g t vill och m å s t e se p å h v a r t e n d a öre, bör hellre ej ge sig u t p å resor, åtminstone icke p å förlustelseresor.
R e s o r k o s t a pengar, m y c k e t p e n g a r och van- ligen alltid mera, ä n m a n h e m m a vid skrif- bordet b e r ä k n a d e.
F ö r öfrigt får m a n ej förarga sig för m y c k e t, om en oföskämd k y p a r e, k u s k eller b ä r a r e listar till sig mera ä n b a n haft r ä t t a t t fordra.
M a n blir försiktigare en a n n a n g å n g, men m a n får ej l å t a den g å n g n a fem- tiöringen eller e n k r o n a n förstöra ens l y n n e för h e l a dagen.
A la guerre comnie a la guerre!
t ä n k e r m a n och h å l l e r god min i e l a k t spel.
F ö r dem, som för första g å n g e n ä r a u a sig u t till någon aflägsen l a n d s b y g d, till någon s t r a n d b y o. s. v., k a n j a g ej u n d e r l å t a a t t gifva n å g r a p r a k t i s k a v i n k a r om h v i l k a sa- ker, u t o m t o a l e t t a r t i k l a r n e, som k u n n a v a r a n y t t i g a och a n g e n ä m a a t t h a med sig.
A t t syutensilier, k n a p p a r af all slag, band, s t o p p g a r n, hatt-, hår-, säkerhets- och k n a p p n å l a r, s k o s n o d d e r o. d. ej få f a t t a s, faller af sig själft.
V i d a r e m e d t a g e s en portfölj med a l l a möjliga skrifmaterial, p a p p e r, k u v e r t, notisbok, frimärken, brefkort, postadresser, l a c k, b i u d g a r n o. s. v. E t t fläckuttagnings- medel gör ofta god tjänst.
F ö r spröd, röd, söndersprucken h u d förser m a n sig med en z i n k t u b borglycerinlanolin, för eventuella s k a - dor en p a c k e f ö r b a n d s v a d d och n å g r a m j u k a bindlar.
E t t litet s p r i t k ö k ä r likaledes l ä t t inpackadt.
F l e r e h v a s s a knifvar böra äfven medtagas.
F ö r r e g u d a g a r förser m a n sig med g o d a böcker, v a c k r a, p å b ö r j a d e h a n d - arbeten och n å g r a sällskapsspel.
D e, som ä m n a t a g a v a r m - eller k a l l b a d, böra icke l ä m n a sin b a d h a n d u k h e m m a — vid a l l a badorter ä r ett b a d u t a n l a k a n be- tydligt billigare, än om m a u behöfver h a n d - duk.
E n h ä n g m a t t a ä r i s k o g s t r a k e r ovär- derlig.
D e n, som slutligen ä n n u h a r en p l a t s öfver i kofferten, k a n uppfylla den med ett p a r k o n s e r v b u r k a r, n å g r a p a c k o r c h o k o l a d - k a k o r, en b u r k k a k a o o. s. v. I U U IN 1894 framställningen, så vida den ej hänger vinkelrätt mot det inströmmande ljuset, hvilket aldrig- är fördelaktigt, genom det upphöjda arbetet får en del partier skarpt belysta och andra, som själfva kasta skugga.
På arbeten af ljust ämne framträ- da finare partier t. ex. ansiktsprofiler särdeles tydligt mot denna .egna skugga, och man kan som regel säga, att reliefen skall vända sig från ljuset.
Man får genom dylika iakttagelser söka finna den lämpligaste platsen för ett konstverk.
Vi tillfredsställa därigenom vårt eget smaksinne, på samma gång vi lämna en gärd af rättvisa åt konst- nären och hans verk.
Fribilden, ett sådant arbete som statyn, bysten, gruppen, erbjuder något mer fullfärdigt än reliefen.
Den har alla sina sidor arbetade, kan därför ses från alla håll och bör därför stå fritt, intaga ett visst afstånd från väggen som gör, att man får intryck af att den verkligen är en helhet för sig, kan stå för sig själf.
Ställes fribilden alldeles intill något annat, gör den ett beklämmande in- tryck, den ser fastväxt och orubblig ut.
När fribilden pryder väggen, måste den upp- (Forts.) bäras af något, och detta är ofta en konsol.
Kon- Vidare kan väfnaden med fördel användas som solen eller stödet intager visserligen som prydnad bakgrund för en gruppanordning, ett skulpturverk, ett mer underordnadt rum, men bör dock upp- en fristående tafla eller dylikt.
Bonaden kan då fylla vissa betingelser.
Om den spänstigt sprin- efter srnak hänga rakt eller draperas.
Är ytan ger fram från väggen, ger den intryck af att kunna slät eller enfärgad, är det senare i synnerhet för- hålla sig kvar i det onekligen svåra läget på en delaktigt, då tyget genom veckningen får mera lif rak vägg.
Dessutom skall den icke endast äga, och omvexling.
utan också se ut att äga den bärighet som for- Den dtnerade vertikalt hängande bonadens mön- dras, för att ett föremål skall stå säkert därpå.
ster bör vara uppåtväxande, och hvad själfva Konsolens med det därpå hvilande föremålets plats stilen beträffar, skall naturligtvis i ett fullkomligt på väggen får naturligtvis väljas med iakttagande stilenligt rum draperiet rätta sig efter det öfriga, af storleksförhållanden, utseende och betydelse, men i våra vanliga boningsrum, där vi efter smak och då skiftningarna härvidlag äro nära nog oänd- sammanföra litet af hvarje från olika stilperioder, liga, kan ingen bestämd regel finnas, utan man få vi taga samma smak till hjälp för att med får gå till sig själf, rådfrågande ögat och smak- mindre afseende pä stilen få mot det öfriga lämp- sinnet, iakttagande alt, om föremålet kommer för liga mönster och färger.
långt ned, det blir en viss tyngd i anordningen, Är draperiet ordnadt bakom en soffa, en möbel- kommer det för högt, blir det alltför » uppåt väg- grupp eller i allmänhet större föremål, som själfva garna » och vårt öga kan ej klart uppfatta det, göra sig gällande, kan det godt vara hållet i kraf- utan att vi utsätta oss för halsbrytande rörelser.
tigt mönster med lifliga färger, men som bakgrund Skulpturverket har endera uppstått genom direkt för smärre föremål, bör det vara temligen ento- arbete af människohanden eller genom afgjutning.
nigt, så att ögat lugnt kan hvila på föremålet, Det förstnämnda, af konstnären omedelbart formadt utan att lockas åt sidan af en brokig bakgrunds och sålunda intimare i förening med det mänsk- lifliga mönster och färgspel.
liga lifvet, står naturligtvis högre än det senare, Färgen väljes så, att föremålet framträder på dock — med kraftig understrykning — detta gäller fördelaktigaste, sätt. '
Så är t. ex. för ett arbele i endast om arbetet är godt: i annat fall råder här, hvitt en bakgrund i någon varm färg såsom rödt som vid all reproduktion: en god afbild af ett fördelaktigt, emedan det mildrar den kalla glan- godt verk äger betydligt mycket mer värde än ett sen af det hvita.
underhaltigt originalarbete.
Vid valet af färg i vår bostad äro vi onekligen Det skönaste materialet för skulpturverket är mycket — för mycket till och med — underdå- den hvita marmorn.
Ett verkligt konstverk, for- niga modet för dagen.
För några år sedan här- madt af detta ädla ämne, äger en förmåga att gifva skade en synnerligen dyster period, då vi, betagna lyftning åt betraktarens sinne, som få undgå att af en sorts ljusskräck, skaffade omkring oss grum- känna.
Men vår tid är sådan, att dels saknas liga tapeter, mörka kakelugnar och tunga drape- intresse dels mynt för att i hemmen i större ut- rier.
Denna tid är nu lyckligtvis stadd på åter- sträckning samla verkliga konstverk utan vi nöja tåg, och det är allt skäl att gifva en sådan för- eller måste nöja oss ined anspråkslösare saker, kärlek för mörker respass, ty vi människor liksom såväl hvad ämne som utförande beträffar.
allt lefvande äro i hög grad mottagliga för och För spridning af konstverk i vidare kretsar stå beroende af omgifningens utseende, och ett oför- vi sålunda i förbindelse till bland annat gipsen, villadt öga upptager med glädje ljus och färg, och i hvilken afbildningar lätt tagas och spridas vida det återverkar välgörande på människans sinnes- omkring.
Härigenom beredes tillfälle för många beskaffenhet.
att åtminstone i efterbildning äga goda konstverk, Å andra sidan skola vi ej heller bandlöst öf- dock bör man akta sig att i allt för stor utsträck- verlämna oss åt en annan strömning med hän- ning befolka sina rum med arbeten i gips.
De förelse för de granna färgerna.
Vi kunna visser- hvita figurerna, som ofta kraftigt bryta af mot ligen få vårt hem originelt, men svårligen vackert omgifningen, draga till sig blicken, men om också och behagligt genom att allt för mycket hämta formen tillfredsställer oss, tröttnar ögat snart vid ingifvelser af » de rosor och de biader » i lifliga gipsens matta och döda yta.
Det är ganska för- färger, som smycka en del äldre textila alster och delaktigt för gipsframställningar, att de intaga så- i våra dagar ifrigt gräfvas fram ur gamla brud- dana platser, där de ej alltför mycket bada i det kistor för att tjäna till motiv för understundom inströmmande ljuset.
mer naiva än vackra framställningar.
Öfver hufvud taget måste vi för att finna en I detla uppsökande af det gammalsvenska lig- lämplig plats för ett skulpturverk eller annat, som ger visserligen en känsla af fosterlandskärlek, vi önska väl placeradt, vädja till vårt öga och som är värd allt erkännande, men det vore i hög från olika synpunkter i rummet leta ut den plats, grad sorgligt om, på samma gång konstskicklig- där föremålet bör stå, och huru det skall vara heten höjts och de medel härtill, vi förfoga öfver vändt till eller från ljuset för att göra sig bäst ökats, vår smak skulle stå på samma ståndpunkt gällande.
som för några hundra år sedan.
Ögat kan dels äga, dels uppöfvas till en hög Innan vi lämna väfnaden, må vi slutligen er- grad af känslighet i detta fall.