Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
P å d e n n e s ifriga fråga, h v a r f ö r h a n v a r s å u p p - rörd, hade Gyllenstam berättat honom, hvad som händt.
Vännen hade hört på under tystnad, om- famnat h o n o m och försjunkit i tankar.
Plötsligt h a d e h a n s e d a n u t r o p a t: » Men h v a r f ö r i all v ä r l - d e n gifter d u d i g d å i n t e, d e t ä r j u d i n e n d a r ä d d n i n g.
D u måste gifta dig m e d p e t r o l e u m - k u n g e n s dotter.
H o n ä r j u hejdlöst förälskad i dig, d e t k a n j u h v e m s o m h e l s t s e, äfven o m i n t e f a d r e n b e r ä t t a t d e t för a m e r i k a n s k a m i n i s t e r n.
S e s å, s k y n d a dig, allt k a n v a r a r a n g e r a d t i n o m e n m å n a d, och du ä r r ä d d a d!
Gyllenstam h a d e d å p å d e t lifligaste p r o t e s t e r a t e m o t h v a d h a n k a l l a d e en g a l e n s k a p o c h e n v e d e r s t y g g l i g h e t, tills v ä n n e n s l u t l i g e n ö f v e r t a l a d e h o n o m a t t g e n a s t följa m e d till c h e f e n för a t t h ö r a, h v a d h a n h a d e a t t s ä g a o m s a k e n.
C h e f e n, s o m h a d e blifvit m y c k e t s m ä r t - s a m t berörd, h a d e slutligen yttrat, att h a n inte k u n d e s e a t t d e t gafs n å g o t v a l.
D e n u n g a d a m e n i fråga k u n d e v i s s e r l i g e n a n s e s b e t ä n k l i g t » e x c e n t r i s k », m e n h a n a n s å g, a t t d e t lif, s o m f ö r e s t o d G y l l e n s t a m, o m h a n icke k u n d e r ä d d a s från r u i n, vore sådant, att ingen k u n d e tveka i valet.
Gyl- l e n s t a m h a d e t i l l b r i n g a t d e f ö l j a n d e fyra d y g n e n m e d a t t v a n d r a fram o c h å t e r i s i n a r u m, för- tviflad o c h u r s t å n d a t t k u n n a fatta e t t b e s l u t.
Med R u t h s bild a l l t j ä m t framför s i g, t y c k t e s d e t h o n o m o m ö j l i g t a t t gifta s i g m e d e n a n n a n.
P å s a m m a g å n g s t o d d e t k l a r t för h o n o m, a t t henne s k u l l e h a n u n d e r a l l a f ö r h å l l a n d e n n ö d g a s för- lora, m a n att h a n däremot, genom det föreslagna giftermålet, å t m i n s t o n e k u n d e r ä d d a sin syster o c h s v å g e r från o l y c k a o c h b i b e h å l l a å t ' s i g själf d e n lifsuppgift o c h l e f n a d s b a n a h a n h i t t i l l s s å f r a m g å n g s r i k t följt, m e n s o m eljest s k u l l e o h j ä l p - ligt f ö r d e r f v a s.
U t p i n a d till k r o p p o c h s j ä l h a d e h a n slutligen fattat det ödesdigra beslutet.
» O c h d a g e n d ä r p å, » s å s l ö t h a n, » v a r j a g för- lofvad m e d den » excentriska u n g a d a m e n », s o m s e d a n d e s s förgiftat h v a r s t u n d af m i t t lif g e n o m sin brist p å hjärta och finkänslighet, o c h s o m se- d a n h o n v a r i t f ö r ä l s k a d i m i g, h u n n i t v a r a för- älskad i n ä r m a r e ett dussin andra.
— Ja, j a g h a r s y n d a t b å d e m o t e r o c h m o t m i g själf, o c h vi h a b å d a lidit b i t t e r t.
M e n n u, s e d a n n i å t e r blifvit fri, h a r j a g s v u r i t, a t t för s å v i d t d e t s t å r i m i n makt försona hvad j a g brutit och återställa den l y c k a j a g sköflat, o c h d ä r f ö r s k a l l n u d e t t a gifter- mål, s o m står emellan oss och vår lycka, utan d r ö j s m å l u n d a n r ö d j a s.
J a g s k a l l g e n a s t.
. » » J a g b e r, i n t e n å g o t f ö r h a s t a d t steg.
T r o r gref- ven verkligen, a t t det e n d a s t ä r detta giftermål, som står emellan oss båda.
Vore det inte kan- ske skäl att också taga m e d i beräkningen m i n förlorade tro p å en kärlek, s o m varit i stånd att s ä l j a sig? » Vid d e s s a o r d r u s a d e G y l l e n s t a m u p p, n ä s t a n u t o m sig af s m ä r t a, o c h d e t v a r m e d s t ö r s t a a n - strängning h a n förmådde tala någorlunda däm- pade » Åh, b a r o n e s s a I H v a d ni n u s a d e v a r i n t e e n d a s t e n g r y m h e t, u t a n e n l å g h e t, efter d e n b e k ä n n e l s e ni n y s s h ö r t.
— J a g s k u l l e v a r a i s t å n d a t t h a t a e r för d e t t a y t t r a n d e, o m i n t e m i t t h j ä r t a s a d e m i g, a t t ni i n t e s k u l l e k u n n a v a r a s å g r y m, o m ni i n t e lidit s å g r ä n s l ö s t, g e n o m m i g, o c h a t t n i a l d r i g k u n n a t lida s å, o m ni i n t e ä l s k a t s å v a r m t.
» Under det h a n talade, förvandlades R u t h s inre till e t t b r u s a n d e haf.
E n u r s i n n i g s m ä r t a b e m ä k - f i g a d e sig h e n n e.
H a d e h a n i n t e s a g t h e n n e, a t t j u s t det, s o m hon under de sista åren h ä n s y n s l ö s t offrat allt för a t t h a n icke e n s s k u l l e k u n n a a n a, det att hon älskade h o n o m o c h led igenom h o n o m, d e t v a r för h o n o m a l l d e l e s k l a r t o c h t y d l i g t.
H e n - n e s k r ä n k t a s t o l t h e t k ä m p a d e e n förtviflad s t r i d l a g e r s t r ö m 383 för b i b e h å l l a n d e af d e t y t t r e l u g n e t.
S ä k e r t s k u l l e h o n i c k e hafva l y c k a t s h ä r i, o m icke o m s t ä n d i g - h e t e r n a k o m m i t h e n n e till h j ä l p.
M a n a n m ä l d e p r i n s Moroff, o c h R u t h u t r o p a d e: » L å t p r i n s e n k o m m a in. » G y l l e n s t a m s t o d s t i l l a, a l l d e l e s ö f v e r v ä l d i g a d af f ö r u n d r a n; slutligen u t b r a s t h a n: » Och d e t ä r n i i s t å n d till n u, i d e t t a ö g o n b l i c k!
— Ni pröfvar sannerligen m i n kärlek hårdt, m e n jag k a n och skall vänta på m i n lycka, j a g h a r inte r å d a t t f ö r l o r a d e n ä n n u e n g å n g.
— S å l e d e s far- v ä l s å länge. » P r i n s e n s y n t e s j u s t n u i d ö r r e n, o c h m e d en lätt b u g n i n g för d e n i n t r ä d a n d e d r o g G y l l e n s t a m sig t i l l b a k a, u n d e r d e t a t t R u t h gick p r i n s e n n å g r a s t e g till m ö t e s.
» V ä l k o m m e n p r i n s!
— Ni s k a s ä k e r t u r s ä k t a m i g n å g r a ö g o n b l i c k — e t t a n g e l ä g e t bref s o m j a g m å s t e s k i c k a af — s l å e r n e r, j a g ber. » H o n s k a k a d e n e r v ö s t h a n d m e d h o n o m, stör- t a d e in i n ä s t a r u m, k a s t a d e sig p å e n c h a i s e - l o n g u e o c h g r ä t.
G r ä t h e j d l ö s t af b å d e s m ä r t a o c h l y c k a, g r ä t för f ö r s t a g å n g e n s e d a n d e n ö d e s - d i g r a d a g, d å h o n erfor, a t t Nils G y l l e n s t a m gjort e n a n n a n till s i n h u s t r u.
D a g e n d ä r p å p å m i d d a g e n s a t t R u t h i e n hvil- stol och läste på balkongen utanför sin salong.
H o n b a r e n h v i t m o r g o n r o c k, s o m p i e t t förtju- sande sätt harmonierade m e d hennes varelse.
H o n v a r y t t e r l i g t n e r v ö s o c h k ä n d e b e h o f af a t t r ö r a s i g, m e n h a d e d o c k i c k e k u n n a t f ö r m å sig a t t s ä g a till o m v a g n för a t t f ö r e t a g a s i n v a n l i g a I r o m e n a d.
Det föreföll h e n n e, s o m o m h o n m å s t e v ä n t a p å n å g o t, h o n v i s s t e själf i n t e h v a d, o c h h o n erfor e n s t o r o r o.
A n s i k t e t s k i f t a d e o u p p h ö r l i g t färg, o c h h e n n e s b l i c k a r lyftes h v a r a n n a n m i n u t från b o k e n o c h i r r a d e u t öfver d e t n ä s t a n s p e g e l b l a n k a hafvet.
Plötsligt n å d d e några gälla varningsrop hennes öron, och nästan i s a m m a se k u n d h ö r d e s e t t r a s s l a n d e, h v i n a n d e l j u d s o m af h ä s t a r i s k e n.
R u t h s t ö r t a d e u p p, l u t a d e sig u t öfver b a l k o n g e n o c h blef v i t t n e till, a t t ett e l e g a n t e k i p a g e i vild fart t o r n a d e e m o t e n l y k t s t o l p e m i d t för h o t e l l e t s p o r t.
Af d e p e r s o n e r, s o m b e f u n n o sig i v a g n e n, e n d a m o c h t v å h e r r a r, i g e n k ä n d e R u t h ögonblickligen grefvinnan Gyllenstam, hvil- ken skötte t ö m m a r n e.
Just som ekipaget stötte e m o t l y k t s t o l p e n, s l u n g a d e s e n af h e r r a r n e våld- s a m t u r v a g n e n o c h föll h a n d l ö s t till m a r k e n, u n d e r det d e eldiga h ä s t a r n e.
ytterligare förskrämda af t ö r n e n, r u s a d e v i d a r e i u r s i n n i g fart p å s i n ä f v e n t y r l i g a färd.
E n m a s s a n y f i k n a s t r ö m m a d e till o c h s l ö t o n ä s t a n ö g o n b l i c k l i g e n e n l e f v a n d e ringmur omkring den på marken liggande m a n n e n, h v i l k e t d o c k icke h i n d r a d e R u t h a t t f r å n b a l k o n - gen vid första ö g o n k a s t i h o n o m i g e n k ä n n a Nils G y l l e n s t a m.
J a — d e t v a r h a n, han s o m l å g d ä r, s a n s l ö s, k a n s k e liflös!
H o n b e t o g s af e n för- s t e n a n d e fasa, s t r u p e n s a m m a n s n ö r d e s af e n v å l d - s a m k r a m p, h o n ville r o p a, m e n f ö r m å d d e i n t e ens öppna läpparne.
— Ett par poliskonstaplar s ö k t e n u b a n a sig v ä g g e n o m f o l k h o p e n.
S å fort R u t h m ä r k t e d e m, f a t t a d e h o n, a t t d e k o m m o för a t t föra h o n o m b o r t.
Hon skulle inte längre k u n n a se honom, k a n s k e p å m å n g a t i m m a r inte e n s k u n n a få v e t a, o m h a n v a r l e f v a n d e eller död.
— Nej, h v a d s o m helst, m e n inte d e t!
— B l i x t s n a b b t å t e r v ä n d e h e n n e s viljekraft, o c h m e d sansad, oemotståndligt befallande s t ä m m a ropade h o n till h o t e l l e t s p o r t i e r, s o m af o l y c k s h ä n d e l s e n l o c k a t s u t p å t r o t t o i r e n, a t t h a n s k u l l e gifva o r - dres om, att den skadade, en hennes landsman o c h v ä n, g e n a s t f ö r d e s u p p i h e n n e s v å n i n g för a l t s å s n a b b t s o m m ö j l i g t få v å r d.
Därefter s k y n d a d e h o n in i v å n i n g e n, r i n g d e p å s i n k a m - m a r j u n g f r u o c h g a f b e f a l l n i n g o m, a t t m a n ögon- blickligen skulle h ä m t a läkare.
Följde s å några fasansfulla v ä n t a n s minuter för R u t h.
A t t s ä g a, a t t h o n erfor å n g e s t, s k u l l e v a r a e t t färglöst u t t r y c k, h o n var å n g e s t till b å d e s j ä l o c h k r o p p; h e l a h e n n e s v a r e l s e skälfde af å n g e s t i h v a r j e d e n m i n s t a fiber.
— O, a t t v ä n t a!
— v ä n t a!
— d å m a n s k u l l e v i l j a gifva sitt lif för att k u n n a gripa in i ödets gång — skulle d e d å aldrig k o m m a — — ts — hörde h o n inte steg och röster — nej — j o!
— Ändtligen hvilade Nils Gyllenstams s a n s l ö s a k r o p p p å s a m m a c h a i s e l o n g u e, d ä r R u t h för tju- gofyra t i m m a r s e d a n h a d e gjutit s å heta tårar.
Hon kastade sig n e d bredvid h o n o m, slöt h a n s h a n d m e l l a n s i n a o c h l u t a d e sig öfver h a n s a n - sikte i ängestfull v ä n t a n, att h a n skulle slå u p p ö g o n e n, m e n d e förblefvo s l u t n a.
H o n l a d e h a - stigt ö r a t m o t h a n s b r ö s t o c h h v i s k a d e s a k t a, knappt hörbart: » Det slår. » Humlegårdsgatan IS S y t o e l i ö r s - oeh IS IS aötaata / n, IS Modeaffär
IDUN 384 Vid å s y n e n af h e n n e s d ö d s b l e k a a n s i k t e o c h h e n n e s ångest hade polisen och dess medhjälpare, i afvaktan p å läkarens a n k o m s t, aktningsfullt dra- git s i g t i l l b a k a till d e n y t t r e s a l o n g e n.
S e d a n R u t h förgäfves m e d a l l e h a n d a m e d e l s ö k t få h o n o m till s a n s, b ö r j a d e h o n ö f v e r h ö l j a h a n s a n s i k t e o c h h ä n d e r meci k y s s a r, u n d e r d e t h o n t a l a d e till h o n o m, i b ö r j a n s a k t a o c h s m e k s a m t; m e n till s i s t b r ö t o o r d e n fram n ä s t a n s o m ett å n g e s t s k r i.
» Nils — N i l s — — h ö r d u m i g d å i n t e?
— D u får i n t e d ö — — se p å m i g du måste svara mig, det ä r R u t h s o m talar.
&gt; » Ruth! » H a n s l ä p p a r b ö r j a d e r ö r a sig, o c h h a n u p p r e p a d e m e k a n i s k t » R u t h ».
Ä n d t l i g e n s l o g h a n u p p ögo- nen, och deras blickar möttes.
» Du ä l s k a d e?
» Hon tryckte sina läppar hastigt emot h a n s, och h e n n e s h a n d gled s m e k a n d e öfver h a n s p a n n a o c h hår, medan h o n hviskade: » Ja.
— J a g älskar dig — älskar dig — h a r a l l t i d ä l s k a t d i g.
De få i n t e t a ' d i g ifrån m i g — det skulle döda mig, om m a n skilde o s s n u!
» » I n g e n t i n g s k a ' skilja o s s n u, m i n s t a c k a r s Ruth.
Var lugn och trygg h o s mig m i n älskade.
Jag släpper dig aldrig mer. » H a n s ö k t e lyfta h ö g r a a r m e n för a t t v i d r ö r a h e n n e s h u f v u d, m e n d e n föll t i l l b a k a, o c h h a n s a n s i k t e f ö r v r e d s af s m ä r t a.
» Du l i d e r, ä l s k a d e!
Oh, att doktorn aldrig kommer! » » Det v a r d e n a x e l n, s o m fick s t ö t e n, d å j a g föll.
— Men h u r h a r j a g kommit hit? » I » Jag v a r p å b a l k o n g e n, d å v a g n e n t o r n a d e e m o t och d u slungades ur.
I min ängest ropade j a g, a t t m a n s k u l l e föra d i g h i t u p p, o c h d e t g j o r d e de, G u d v a r e lofl » » Och h u r gick d e t m e d — henne?
* » Vet i n t e ä n n u.
— H a r d u m y c k e t p l å g o r, älskade? » » Åh j a.
m e n d e t t ä n k e r j a g i n t e p å n u.
Du ä r h o s m i g, o c h d u ä l s k a r m i g!
» H o n b ö j d e s i g öfver h o n o m, k y s s t e h a n s t u n g a, t r ö t t a ö g o n l o c k, s o m sjflto s i g, o c h l ä t sitt h u f v u d glida n e d p å k u d d a r n e b r e d v i d h a n s.
S å blef d e t a l l d e l e s t y s t o c h stilla.
— TicUfötckif.
L o g o g r y f.
T j u s n i n g och plåga — d e t ingen för- nekar — A r j a g för m a n n e n i lefnadens l o p p: M i d t u n d e r m u n t r a o c h stojande l e k a r Gossen m i g motser m e d fruktan o c h hopp.
Och n ä r så y n g l i n g e n började d r ö m m a R o s i g a d r ö m m a r o m framtid så trygg, M ö t t e h a n m i g u n d e r k ä n s l o r så ö m m a, Full af förtjusning, m e n bäfvande skygg.
F r a m t i d e n s g r y e n d e, späda f ö r h o p p n i n g S t ä n d i g t o c h ifrigt j a g egga förstod; Så j a g d e n p l a n t a, s o m blott v a r i knoppning, D r e f u p p till b l o m s t r i n g m e d t å r a r o c h blod.
B i h a n g, så a k t a d t, j a g blef g e n o m lifvet S e d a n, n ä r u n g e r s v e n h u n n i t till m a n.
O m af m i n s k ä r p a b e s v ä r a d h a n blif- vit — Ö m h e t dock ständigt h o s h o n o m j a g fann.
S t a p p l a n d e g u b b e n m e d silfrade h å r e n G l ö m d e m i g ofta • — d e t slog i n t e fel.
M e n n ä r h a n slutligen lägges p å b å r e n.
B j u d e r j a g k a n s k e e t t sista farväl.
— H a r d u n u lust a t t d i g skära e n lager — U t a n e n b l o d s d r o p p e eller e n t å r — D e l a r n e mina b e h ä n d i g t d u tager K a s t a r o m k r i n g d e m, d å säkert d u får: H v a d m a n j u gossen p å flickan såg göra S t ä n d i g t och j ä m t — n å, h o n v a r j u så s ö t!
H v a d — sen af kärlek h a n blifvit, l å t höra — H a s t i g t och lustigt h a n ä n d t l i g t beslöt; H v a d h a n sitt bröllop s n a r t får n u, j a g tänker, (Flickan helt säkert ej o g u n s t i g v a r!)
1893 Några minuter senare drogs dörrdraperiet åt s i d a n, o c h R u t h h ö r d e s i n k a m m a r j u n g f r u ifrigt säga: » D o k t o r n, fru b a r o n e s s a!
» Dagen därpå innehöllo tidningarna långa spalter o m d e n t i m a d e o l y c k s h ä n d e l s e n.
E n s p a n s k di- plomat, vicomte Magino, h a d e t i l l s a m m a n s m e d s v e n s k e l e g a t i o n s s e k r e t e r a r e n grefve G y l l e n s t a m o c h d e n n e s g r e f v i n n a i sitt e k i p a g e företagit e n utflykt i s t a d e n s o m g i f n i n g a r, h v a r v i d g r e f v i n n a n G y l l e n s t a m, s o m v a r m y c k e t r o a d af a t t k ö r a, skött t ö m m a r n e.
Vid å t e r k o m s t e n till s t a d e n h a d e d e e l d i g a h ä s t a r n e i n ä r h e t e n af C a s i n o blifvit s k r ä m d a o c h fallit i s k e n.
U t a n f ö r h o t e l l R o y a l h a d e grefve Gyllenstam kastats u r vagnen, m e n hästarne hade f o r t s a t t s i n u r s i n n i g a färd o c h s l u t l i g e n i r a s e r i r u s a t d i r e k t i hafvet, d r a g a n d e m e d s i g e k i p a g e t o c h d e d ä r i å k a n d e.
V i c o m t e n s lik h a d e m a n l y c k a t s finna, m e n g r e f v i n n a n G y l l e n s t a m o c h d e n medföljande groomen hade d y k a r n e ä n n u icke p å träffat.
Grefve G y l l e n s t a m h a d e, d å h a n s l u n g a - d e s u r v a g n e n, fått e n s v å r k o n t u s i o n i h ö g r a axeln o c h en lindrig h j ä r n s k a k n i n g, m e n läkarne hade förhoppning o m, a t t h a n inom ett p a r vec- k o r s k u l l e v a r a fullt å t e r s t ä l l d.
nämsta.
Textbidragen k o m m a att illustreras med ett 40-tal t e c k n i n g a r af f r a m s t å e n d e a r t i s t e r.
Iduns julnummer t o r d e s å l u n d a i å r l i k s o m fö- r e g å e n d e å r v a r d a ej blott d e n ojämförligt r i k h a l - t i g a s t e, u t a n ock d e n i l i t t e r ä r t h ä n s e e n d e m e s t f r a m s t å e n d e af a l l a j u l t i d n i n g a r.
P r i s e t ä r d e t o a k t a d t s a t t lika lågt s o m förut eller till e n d a s t En liten nätt förtjänst till jul!
E n h v a r af I d u n s ä r a d e l ä s a r i n n o r k a n g e n o m a t t b l a n d s i n a b e k a n t a f ö r s ä l j a Iduns julnummer lätt f ö r t j ä n a in p r e n u m e r a t i o n s a f g i f t e n för I d u n till n ä s t a å r.
N ä m n d a j u l n u m m e r u t k o m m e r l i k s o m föregå ende å r m e d mellan 3 0 o c h 4 0 sidor text, d e n n a gång dock i betydligt d y r b a r a r e och vackrare utstyrsel ä n n å g o n s i n förut, d å n u m r e t k o m m e r a t t t r y c k a s p å s ä r s k i l d t b e s t ä l l d t bättre papper o c h i flere färger.
B i d r a g a n d e ä r e t t t r e t t i o t a l författare o c h f ö r f a t t a r i n n o r, d ä r i b l a n d flere af v å r t l a n d s för- N å g o t h v a r m e d e l s m a n lyfter och sänker, Och s o m blir v r i d e n så n ä t t e r som d a ' r, H v a r i n o g m å n g e n fick k r y p a m e d rätta, D å h a n m o t lag eller o r d n i n g förbröt.
H v a d a t t d å bli k a n s k e ej blir d e t l ä t t a; Tilltalsord, h v i l k e t n o g m å n g e n förtröt; Säg, h v e m s o m d o g!
— O c h h v a d b a r n e n dåfingo!
— Säg, h v a d s o m u p p s t o d d ä r o m mellan dem!
H v i l k e n såg helst a t t till botten vi gingo S a m t l i g a alla och d ä r fingo h e m?
R i k e, d ä r p i s k a n v a r hufvudsak s t ä n - digt; N ä m n m i g dessutom e t t litet a d v e r b!
O r d, d u n o g sett p å en r ä k n i n g nöd- vändigt.
O c h så i k u n s k a p s v ä g äfven e t t v e r b; H v a d j u e n h v a r ö n s k a r bli h ä r i lifvet; Och h v a d därefter m a n g ö r med all flit; H v a d d u m e d fruktan och bäfvan n o g skrifvit, Viss a t t d e n g r a n s k a d e s b i t efter b i t; N ä m n mig ett mått, där man ytan vill m ä t a!
H v a d en lineal b o r d e v a r a m e d s k ä l!
Säg, h v a d t r e gracer i b y g d e n j u heta!
H v a r i m a n säden j u t o r k a r så v ä l!
H v a r m e d j u m å n g e n s i n oragifning plågar U t a n all orsak, från m o r g o n till k v ä l l; Hvilket, n ä r vreden hos stagskämpen lågar, H a s t i g t h a n d r a g e r för r e n bagatell; N ä m n n u m r o e t t i b l a n d farkoster alla!
N:r 52 (523) Fredagen den 31 december 1897.
Prenumerationspris pr å.
v ' Idun e n s a m _ Li kr.
5: — Iduns M o d e t.
, fjortond:.gsüppl.
» 5: — Iduns M o d e t.
, manad » uppl » 3: — Earn » arderoben » 3: — Byrå: Redaktör och FRITHIOF Klara södra kyrkog.
16, 1 tr. 1646.
: J. Aino Trettio år ha förflutit, sedan Kristina Nilsson såsom Margaretha i Gounods » Faust » första gången hänförde Paris.
Samma framgång i samma roll har här nu åter firats af en skandinavisk sångerska, af den unga flicka, hvars namn läses här ofvan.
Dagen efter hennes dehut hade nästan alla Paristid- ningar långa spalter om henne under den triumferande ru- briken: » en ny stjärna ».
Och publiken har kväll efter kväll med sitt varma bifall bekräf tat hennes lysande framgång.
Hvarmed har hon så med ens ' vunnit allas hjärtan?
Jag tror icke, att det är blott med den klockrena rös- ten, den säkra sångkonsten och det talangfulla spelet.
Mästerskapet i operasånger- skans svåra konst nås icke vid tjuguett års ålder, om ock alla väna feer stått vid ens vagga.
Men det är den unga sångerskans personlig- het, som hänfört kanske än mera än hennes konst.
Comte J. Boselli har i den ansedda internationella tid- skriften Eevue JBritannique sagt om henne: » Det är icke en Margaretha, det är Mar- garetha själf. » Och därmed tror jag han gifvit det rätta uttrycket för hvad vi alla er- farit vid dessa Faust-föreställ- ningar och hvad ännu lifli- gare de känt, som sett henne äfven i privatlifvet.
Just sådan måste man tän- ka sig den Gretchen, som Faust mötte — ung, fager, oskyldig, älsklig, okonstlad, friskt naturlig.
Det är med ett HELLBERG.
A Tim. telef.
R i k s l e l o f.
utgifvare: Narälina.
HoßioUr.
För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal etafv.
Achté.
barns glädje i blicken, som hon betraktar den stora öfverraskning, som lyckans fé skänkt henne, då hon med ens finner sig be- undrad och firad.
Men den unga, starka kvinnans arbetslust ger på samma gång djup åt hennes stämning.
Hon talar om intrigerna vid teatern med det öfverseende, som Gret- chen, medan hon var lycklig, skulle varit färdig att skänka, själf va Mefistofeles.
Ja, i dag är hon den unga, lyckliga Gretchen.
Huru länge skall hon få förblifva det?
Man blir nästan vemodig, när man bevittnar en så ti- dig och så lysande triumf.
Skall Aino Achté veta att bära sin framgång?
Och skall hon besparas motgångens pröf- ningar?
Så grubblar man, men så slår hon till en kling- ande drill.
» Förlåt, » säger hon, » jag- måste höra min röst litet före repetitionen. » Och så kan man ej annat än deltaga i hennes lycka och vara glad med henne öfver, att solen är så klar och gräset så grönt i lycko- barnets lefnadsvår.
» Jag hoppas under våren få kreera två nya roller, » sä- ger hon, » jag får förfärligt mycket arbete, men jag är så glad däråt. » Och därvid ser hon ener- gisk ut.
Man anar den sega finska kraften i hennes vilja, och man skiljes från henne med hoppet, att hon därige- nom skall veta förverkliga de lysande förväntningar, som nu fästas vid henne.
DUN 406 1897 Lifvet liknar en bok.
Dåren bläddrar flyktigt igenom henne, men den v i s e läser med eftertanke, t y han v e t, a t t han endast en g å n g k a n läsa henne.
Hon har i ovanligt mått de gåfvor, som den lyriska konsten kräfver.
Man ställer allmänt hennes röst i jämnbredd med Kri- stina Nilssons.
Hon är högväxt och har ett kraftigt ansikte, upplyst af stora, strå- lande ögon.
Och redan hennes första steg på tiljan visade, att hon är lika mycket scenisk artist som sångerska; ja, Paris-pres- sen har ej tvekat att om henne använda uttrycket: » tme grande tragedienne. » " Øid årsskiftet.
\ J \ et var en midnattsklocka som slog, det var en hölja som tröttad dog, en suck som höjdes på tidens våg af färdmän, hunna ett stycke - på tåg.
%&gt;e se sig om och stå en minut Aino Achté är återigen en bekräftelse på ärftlighetens stora lag.
Hon är ett verkligt konstnärsbarn.
Det var hennes fader, som anförde orkestern, och hennes moder, som var primadonnan, när man i fosterländsk hänförelse i Helsingfors gjorde försöket med en finsk opera.
Och af dessa föräldrar har hon ock först ' införts i musikens värld.
Hon är född i Helsingfors d.
23 april 1876.
Efter att ha genomgått finska frun- timmersskolan där, studerade hon sångkon- sten under moderns skickliga ledning.
S e - dan vid aderton års ålder gjorde hon till- sammans med denna en konsertturné ge- nom nästan alla Finlands städer.
I Ber- lioz ' » Faust » utförde hon samma år i Hel- singfors Margarethas roll och i Sibelius ' pro- motionskantat sopranpartiet på ett sätt, som redan lät en ana hennes blifvande fram- gångar.
Så kom hon på hösten 1894 till Paris.
Efter blott ett par veckors studier för Edmond Duvernoy sökte hon inträde vid konservatoriet.
Sex platser voro lediga, men de sökandes antal var 97.