Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af alla löner, som Öfverstiga 200 till och med 300 r:dr b:ko en afgift af 32 sk. b:k<v :?
300 55 400 55 1: — 55 400 55 500 55 55 1: 32 55 500 000 55 •% 2: 10 55 000, 55 700 5’ \ *5 5 3: 10 „ 55 700 55 800 55 5} 4: 10 ., *5 800 55 900 55 5-5 5: J2 .?
C5 900 55 1,000 55 r* t 55 1.000 55 1,100 55 55 8: 32 ” • } 1,100 55 1.200 55 * s 10: 32 samt af alla löner derutöfver, En för hundrade; kommande den lön o. s. v.». Beträffande ater de af hrr Wallenberg och Björck föreslagna särskilda bestämmelser om förevarande bevillnings utgörande under krigstid, så enär, ifall krig skulle utbryta, de då församlade eller omedelbart derefter, enligt grund-Iagens föreskrift, sammanträdande Rikets Ständer ej lära underlåta, att utfinna lämpligt sätt för krigs-gärdernas utgörande, torde ett stadgande derom nu vara obehöflig!.
Yttrandet om hevi Ilningen ä rörelse och näring, samt fast egendom, sid. 8.
Utskottets hemställan, att de af flere motionärer framställde yrkandeh om nedsättning i bevillning för rörelse och näring ifrån 5 till 3 procent, samt för fast egendom ifrån 2 till 1 på hvarje tusen icke matte vinna Rikets Ständers bifall, har blifvit återremitterad af Preste- och Borgare-ständen, hufvudsakligen af följande, under diskussionerne i ämnet anförda skäl, nemligen: inom Preste-ståndot, dels att, då ståndet redan återremitterat frågan om bevillningen å embets- och tjenstemäns löner, konseqvensen fordrade ett lika förfarande i afseende å denna punkt, dels att stadgandet om ett så ölverdrifvet skatte-bidrag, som 5 procent af årets inkomst, vore hufvudsakliga orsaken dertill, att uppgifterna till taxerings-kommittéerne om inkomsternas belopp hittills varit mindre sannings-enliga, och att nämnde kommittéer icke vidtagit tillbörliga åtgärder för åstadkommande af rättelse i detta afseende; och inom Borgare ståndet, såsom härofvan, vid fråga om bevillning å embets- och tjenstemäns löner, redan blifvit oinförmäldt, att stats-verket för närvarande ej vore i behof af så hög bevillning, som hittills, samt att genom nedsättning i bevillnings-procenten, särdeles om denna procent bestämdes lika för alla skattskyldiga, undanröjdes hufvudsakliga anledningen till osanna inkomst-uppgifter och ©rigtjg taxering; hvarjemte två stånds-medlemmar sökt fästa uppmärksamheten ltevillnings-Ulskoltrls Vllalande, JV:e 21. derpå, att närings-idkarne i allmänhet väl bchöfde lindring i fina utskyldjer, synnerligast som dc på sednare tiden utfärdade friare tull- och narin gs-författningar för deni ej obetydligt minskat tillfällena att vinna utkomst.
Då Utskottet härofvan, i öfverensstämmelse med tre Stånds uttalade önskan, föreslagit en betydlig nedsättning i bevillningen för embets- och tjen stemän, och deraf rättvisligen följer, att, såsom nied två Stånds återremiss varit afsedt, äfven öfriga medborgare-klasser mäste beredas en lindring i skattebördorne, så får Utskottet, med frångående af sitt förut afgifna utlåtande i ämnet, föreslå, att bevillningen för handel, fabriker, handtverk o. s. v., eller rörelse och näring i allmänhet, vare sig i städerne eller på landet, måtte bestämmas till Tre för hundra af år liga inkomsten, der nu bevillning af 1'cin för hundra eger rum;— att den bevillning af fast egendom, på landet och i städerna, som nu utgår med Två r:dr för hvarje Ett-tusen. för framtiden matte bestämmas till Tre r:dr för hvarje Två-tusen fem-hundra; samt att, i följd häraf, på alla de ställen i bevillnings-förordningen, der afgifts-bestämmelserne Fern för Hundra och Två för hvarje Ett-tusen förekomma, i deras ställe måtte införas:
Tre för Hundra, och i Tre för hvarje Två-lusen Fem-hundra.
Yttrandet, angående minmi-afgifter m. m., sid. 9.
Få begäran af två ledamöter, hvilka ansett obilligt att taga skatt af personer, som ej hafva större inkomst än 200 r:dr, eller dermed belägga fast egendom, hvars värde ej öfverstiger 500 r:dr, har vällofl.
Borgare-ståndet återremitterat
Utskottets afstyrkande yttrande öfver väckta förslag, angående ej mindre upphäfvandet af de i Bevillnings-förordningen förekommande minimiafgifts-bcstämmelscr, än äfven införandet uti nämnde förordning af stadganden derom, att inkomster, som ej öfverstiga 200 r:dr, eller fast egendom, hvars värde ej öfvergår 500 r:dr, skulle vara frie från bevillning.
Sorn likväl det anförda skälet för ifrågakomne befrielse från bevillning redan är vordet af Utskottet vederlagdt i det häröfver afgifna och af 3 Stånd godkända yttrandet, saknar Utskottet anledning att vidare utveckla och än mindre att frångå samma yttrande. § 2. 3:dje mom. i denna §, och Utskottets afgifna yttrande i anledning %S 6 Bevillning»-Utskottets Utlåtande, N:o ii. hr friherre af Schmidts motion om ett tillägg till detsamma, hafva blifvit återremitterade af vällofl.
Borgare-siandet, på yrkande af hr Björck, som funnit det orättvist, att en embets- eller tjensteman, sorn af någon anledning, hvilken som helst, åtnjuter tjenstledighet, och derigenom går miste om en del af sin lön, ändock nödgas erlägga bevillning för hela lönen, samt hr Rinman, som fordrat återremiss af Utskottets betänkande i förevarande del, enär Ståndet förut återremitterat detsamma i livad det angick bevillningen af tjenstemäns löner.
Då hr Björcks anmärkning, såvidt Utskottet kan finna, icke står i något samband med hr friherre af Schmidts motion, som afsåg att få närmare bestämdt, huruvida, i vissa läll, antingen den för embets- och tjenstemäns löner stadgade allmänna afgiftsprocent, eller den i 1 mom. uppställda tariff skul le tillämpas, samt det från Borgare-ståndet ankomna diskussions-protokoll i öfrigt icke upptager någon anmärkning emot Utskottets, öfver nämnde motion afgifna utlåtande, så linner Utskottet Borgare-ståndets återremiss af samma utlåtande, hvilket blifvit af de öfriga Riks-stånden godkändt, icke föranleda till någon ändring deruti.
Och enär hr Björcks omförmälda anmärkning afser bestämmelsen i 3 jj, men denna § ej blifvit af något Riks-stånd återremitterad, så lärer samma anmärkning icke påkalla vidare yttrande. §§ 4 och 6, samt 145 §, 5 mom.
Inom högvördiga Prcste-ståndet har hr prosten Melén, med insiäminande uti hr Prytz reservation, påyrkat, att den i 4 § stadgade bevillning å hushyror och värdet af fria husrum i städerne, äfvensom inqvarterings-penningar måtte upphäfvas, enär dessa förmåner borde med lika skäl vara befriade frän bevillning, sorn fria husrum på landet; i sammanhang hvarmed hr prosten ock velat vinna rättelse af den motsägelse, han förmenade ega rum mellan, å ena sidan, beskattningen å nyssberörde förmåner i städerne, samt, å den andra, dels stadgandet i 6 § om bevillning af boställen på landet, hvarigenom bostadshusen derstädes tycktes helt och hållet undgå beskattning, och dels bestämmelsen i 145 § 5 mom. derom att »boställshus» vöre fria från bevillning; och hafva förenämnde §§ och moment, i följd af dessa anmärkningar, blifvit till Utskottet återremitterade.
Föreställningen, att boställshus på landet äro frie från all bevillning, 8r dock icke grundad, utan hvilar på étt förbiseende af stadgandet i 68 §, att, vid uppskattning af fast egendom (och således äfven boställen) å landet, jern - Betalnings-Utskoltein Utlåtande, A:o 2f. 7 väl åbyggiiaden skall tagas i beräkning; och till följd deraf förfaller det indragna skälet för borttagandet af bevillningen å hushyror och värdet af fria husrum i städerna, samt inqvarterings-penningar.
Ilvad åter angår den förmenta motsägelsen mellan 4 § och 145 §, 5 morn., så synas dessa ställen i Bevillnings-förordningen tvärtom förutsätta hvarandra, i det att boställshus på det sednare stället förklaras frie från fastighets-bevillning, såsom varande redan förut enligt 4 § beskattade.
På grund häraf, och då Utskottets från nu gällande
Bevillnings-förordning hemtade förslag uti ifrågavarande delar är af tre Stånd godkändt, finner Utskottet icke skäl att uti samma förslag göra någon förändring. § 8. B. e, t ♦ » U •- Välloflige Borgare-ståndet har återremitterat denna §, på yrkande af hr Henschen, hvilken, då det föreföll honom icke vara så lätt att bestämma hrad som förstodes med orden, »verkliga arbetare», hemställt, att 2:dra punkten måtte utgå.
Utskottet kan deremot icke finna nämnde ord på något sätt svårtydiga; hvadan, och då Utskottets förslag i denna del är af tre Stånd gilladt, Utskottet anser hr Ilenschens anmärkning icke böra vinna afseende. § 9.
Inom vällofliga Borgarc-ståndet har blifvit yrkadt, att minimi-bestämmel»erna enligt denna § matte sättas lika för alla städer, enär en fattig handlande eller näringsidkare i en större stad icke vore i bättre omständigheter, än den, som vore bosatt i en mindre.
Då emedlertid tillfällena till arbete och förtjenst i betydlig man rätta sig piter hvarje orts folkmängd och rörelse, eller samma omständigheter, hvarpå städernas klassifikation är grundad, synas bestämmelserna om olika minimiafgifter för Stockholm och Götheborg, samt städernas fem klasser hafva skäl för sig;, och enär dessutom de olägenheter, som någongång deraf möjligen kunde härflyta, äro undanröjda genom taxerings-männens rätt att bestämma afgj£~ Un äfven under minimi-beloppen, anser Utskottet sig böra förblifva vid sitt, i likhet med nu gällande Bevill nings-förordning afgifna och af tre Stånd godkända förslå.#. §§ 9, 10, 27 och 28.
Dessa §§, hvilka blifvit återremitterade i sammanhang med frågan «mt 8 Bevillning»-Hink nilein Utlåtande, \;o 21. nedsättning i bevillningen af rörelse och näring, anser Utskottet icke behöfva till följd af den utaf Utskottet här ofvan föreslagna nedsättning i berörde bevillning- från 5 till 3 procent, undergå annan förändring i afseende ä deri förekommande afgiftsbestämmelscr, än att, med iakttagande deraf att, der bestämmelserna 5 för hundra eller 5 procent förekomma, siffran 5 utbytes mot 3. nedanstående två rubriker i 10 § 3 mom. erhålla följande lydelse: »Doktorer, medicina?, eller Läkare, för inkomst af praktik utom tjensten, Iva procent, dock ej under .
. b:ko r:dr ös; och ,7Veterinär-Likar c, för inkomst af praktik utom tjensten, Ira procent, dock ej under b:Lo r:dr 2.» § io.
Vid denna § har i Borgare-ståndet vidare framställts följande anmärkningar : att det af Utskottet föreslagna förändrade stadgandet angående aktörer, aktriser m. il., hvilket syntes gå ut på att skattlägga den mest tillfälliga af ulla inkomster, och den sämst lottade samhällsklass, icke borde godkännas; att det af Utskottet vid rubriken »kommissionärer» gjorda utbyte af orden »sorn icke äro borgare» emot »ehvad de äro borgare eller ej» vore olämpligt, enär det vore det riktigaste och vid tillämpningen enklaste, att en borgare, som tillika är kommissionär, på en gång taxeras för ali sin inkomst och derför ålägges afgift efter den stadgade bevillnings-procenten; hvaremot Utskottet* förslag skulle leda till många förvecklingar; att afseende borde fästas å hrr Hjertås, Rosenblads och Ilesselgrens motioner om Gesällers befriande från bevillning, helst som gesäller icke äro annat äij vanliga arbetare, hvilka äro från bevillning frie; att Sjömän borde från bevillning fritagas; samt att den i 2 mom. stadgade afgift för Utländningar, som resa omkring i landet och, för egen räkning eller såsom utskickade för andra, utbjuda eller sluta handel om utländska varor, måtte helt och hållet upphäfvas.
Hvad först angar frågan om aktörers m. 11. i samma rubrik uppräknade personers, äfvensom gesällers och sjömäns befriande från bevillning, så, e»är det är billigt, att hvarje samhällsmedlem i mån af sina inkomster bidrager till Bevillningt-UlskolUlt Ulla landt, N:o 21.
tUl etatsbchofvcns fyllande, samt författningen dessutom i afseende £ de förstnämnde lemnar taxerings-männen öppet att, efter förekommande omständigheter, »änka afgifts-beloppcn huru lågt som helst, hemställer Utskottet att vid dess af tre
Stånd godkända förslag i dessa delaf måtte förblifva.
Beträffande vidare det förändrade stadgandet angående kommissionärer, »å tror Utskottet den föreslagna förändringen vara nödig, för att en mängd perfoner, hvilka väl äro borgare, men hufvudsakligen i egenskap af kommissionärer hemta betydliga inkomster, må kunna träffas af en rättmätig beskattning; och då stadgandet, sådant det blifvit af Utskottet föreslaget, svårligen bör kunna leda till förvecklingar vid tillämpningen, och detsamma dessutom är af tre Stånd godkändt, får Utskottet, vidhålla sitt förslag äfven i denna deh Hvad slutligen vidkommer yrkandet om upphäfvande af den för utländingar, som resa omkring i landet, för att utbjuda eller sluta handel om utländska varor, stadgade bevillning, så är den afgift, hvilken desse personer skola erlägga för hvarje månad, de sig här i riket uppehålla, i Utskottets tanke, både lämplig och af rättvisa mot den inhcmske, bevillning underkastade, handlanden påkallad; till följd hvaraf, och då Utskottets från nu gällande Bevillnings-för•rdning hemtade förslag härutinnan jemväl är af tre Stånd bifallet, Utskottet icke kan understödja ofvanbemälda, inom endast ett Rikg*tånd framställda, yrkande. §§ 10 och 27. tfögvördiga Prcste-ståndet har återremitterat de delar af dessa §§, hvilka ang# bevillning af krögare m. fl. personer, sorn ega rättighet att i minut försälja spirituösa drycker, och hvilka delar ansetta böra lemnäs oafgjorda, till dess Rikets Ständer fattat beslut öfver Särskilda Utskottets förväntade förslag till lagbestämmelser, angående bränvins försäljning, samt vilkoren och afgifterna derför.
Denna aterremiss, hvilken ej är grundad på någon anmärkning emot Utskottets förslag i förevarande afseende, kan icke föranleda till annat yttrande från Utskottets sida, än ett tillkännagifvande, att nämnde förslag blifvit af de öfriga tre Stånden godkändt. §§ 10, 27 och 28.
Dessa §§, jemte Utskottets afstyrkande hemställan, i anledning af väckta IWA. litt R.
Prat. 1853 $ 1854. 5 SamL i Afd. 13 Haft. t 10 Beoillnings- Utskottets Utlä/amle, Å:o 21. motioner om borttagande ur de två sednare af de derstädes förekommande orden: »såvida den till fern procent af inkomsten beräknade bevillningen icke uppgår till högre belopp», hafva blifvit återremitterade af Ridder skåpet och //deln,, på det att Utskottet måtte åt inledningen till förevarande tre §§ gifva en så bestämd och tydlig lydelse, att olika tolkningar deraf icke må kunna uppstå; och hafva äfven Preste- och Borgare-stänilen i enahanda syftning återremitterat §§:ne, men lemnat Utskottets berörde hemställan utan anmärkning.
Under diskussionerna i frågan har blifvit upplyst, att ej mindre hos Taxerings- och Pröfnings-kommittéerne, än äfven inom Kongl. Kammar-rätten motsatta åsigter sökt göra sig gällande, angående rätta tolkningen af ofvan citerade ord, nemligen: den ena att, när en persons inkomst är kunnig, den allmänna bestämmelsen 0111 bevillning efter fem procent deraf skall tillämpas, så att afgifter efter de i §§:ne uppställda klasser endast då skulle komma att ega rum, när. den skattskyldiges inkomst vore för taxerings-männen okänd;, den ändra åter att bevillningen bör bestämmas efter de stadgade klasserna för alla i §§:ne uppräknade personer, såvida deras inkomster icke vore så betydliga, att fern procent deraf uppginge till högre belopp, än den högsta för deras klass utsatta afgift, i hvilket läll fem-procent-beräkningen först finge tillämpas.
Emot den förra af dessa åsigter, hvilken skall vara den af pluralitetcn inom Kongl. Kammar-rätten antagna, har anmärkts, att densamma ledde till eri obilligt hög beskattning å personer med små inkomster; och till stöd åter derför, att den sednare åsigten vore den i författningen a hedda, har inom Presteståndet herr kontrakts-prosten Kallman åberopat slut-meningen af 25 § i nu gällande Bevillnings-förordning, som lyder sålunda: »Då något verk, inrättning eller rörelse, för hvilka per-mille-afgift icke är stadgad, ’ befmnes afkasta större inkomst, än som motsvarar här ofvan stadgade högsta klasser, bör afgift en för hela inkomsten bestämmas till fem för hundrade!.» Sedan det numera, enligt hvad här ofvan blifvit omförmäldt, är satt utoni allt tvifvel, att stridiga meningar gjort sig gällande angående rätta tydningen af inlednings-orden till ifrågavarande §§, tror äfven Utskottet någon ändring af ordalagen, hvarigenom sådana stridiga åsigter kunna förebyggas, böra vidtagäs.
Och som Utskottet anser, såväl billigheten, som öfverensstämmelsen med hvad redan finnes i 25 § stadgadt, tala för den' åsigt, att bevillningens beräkning efter den allmänt fastställda bevillnings-procenten då först bör vidtaga, när denna beräkning gifyer. ett skatte-belopp, som öfverstiger de högsta klass-afgifterne, får Utskottet, som vidhåller sitt af tre Stånd godkända yttrande om olämpligheten att, utan vidare åtgärd, ur Författningen borttaga de här ofvan först citerade ord, föreslå, att början af 10, 27 och 28 §§:ne måtte, med iakttagande BetUlning*-Utskott ela Utlåtande, N:o 21. 11 : äfven af den föreslagna nedsättningen i bcvillnings-procenten från 5 till 3, erhålla (lenna förändrade lydelse: »För följande (till städerna hörande), (på landet boende), (vid bruk, bergverk och öfriga inrättningar antagne) personer skall afgiften, såvida den icke, beräknäd efter tre procent af inkomsten, uppgår till högre belopp, än de här nedan utsatta högsta klassafgifter, i hvilket fall nämnde procent-beräkning skall iakttagas, bestämmas sålunda:b § 16.
Denna § har blifvit återremitterad dels från högvördiga Preste-ståndet, på yrkande af herr kontrakts-prosten Kullman, som anfört, att, ifall Utskottets ''förslag vid 35 § om bcvillningens beräkning för aktie-bolag, efter ärliga behållning'en, i stället för utdelningen, blefve gällande, och dessa bolag sålunda komme att beskattas efter enahanda grunder, som egare af ångfartyg, orden: »som ej eges af aktie-bolag», borde, såsom ledande till missförstånd, uteslutas; men att, för den händelse åter, att den hittills gällande bestämmelsen om aktie-bolags beskattning efter utdelningen blefve bibehållen, ofvannämnde ord borde utbytas emot: »ehvad de egas af aktie-bolag eller ej», enär ett ångfartyg, som eges af sådant bolag, väl icke borde annorlunda beskattas, än andra ångfartyg; dels rock från vällofl.
Borgareståndet, till följd af ett anförande af herr Henschen, hvilket dock ej kommit Utskottet tillhanda.
Som likväl, ifall aktie-bolag hädanefter, enligt Utskottets förslag, komme ■att beskattas för h<da den årliga behållningen, de af herr kontrakts-prosten Kullman anmärkta orden i denna § omöjligen kunna medföra någon olägenhet, samt, lör den händelse åter att Rikets Ständer skulle besluta att bibehålla beskattningen å nämnde bolag vid hvad nu derom är gällande, aktie-bolag väl böra beskattas efter enahanda grund, ehvad de hemta sin inkomst från ångfartyg eller annan rörelse, får Utskottet, med erinran att den föreslagna procent-nedsättningen från 5 till 3 äfven vid förevarande § bör iakttagas, hemställa, att något afseende ej mätte fästas å herr kontrakts-prosten Kullmans ofvanberörde framställningar. gg 24 och 25.
Dessa gg jemte Utskottets dervid afgifna yttrande i anledning af herr kontrakts-prosten Kullmans motion om införande af en särskild rubrik för Kalkstensbrott, der kalksten bry tes till afsalu, äro återremitterade från Borgareståndet i den syftning, att afseende måtte fästas å bemälde motion, h..
Då emellertid Utskottets afstyrkande utlåtande L denna fråga blifyit af 1* BeviUnings- Ltskoilels Utlåtande, W:a> Si. (re Stånd godkändt, liar Utskottet, såväl deri, som i hvad förut härom blifvft enfördt, grundad anledning att samina utlåtande vidhålla. § 25.
Vällollige Borgareståndet har återremitterat denna g ej blott för att deruti måtte vidtagas de förändringar, som kunna blifva en följd af den föreslagna nedsättningen i bevillnings-procenten för rörelse och näring, utan jemväl i anledning af ett inom Ståndet framställdt yrkande af herr Falhem, att den uti förevarande § för fjerde-parts-egare i Fahlu grufvor stadgade bevillning måtte upphäfvas.
Då herr Falhem i sammanhang med detta yrkande tillika fordrat, aft bergsmännen vid Stora Kopparberget måtte uttryckligen fritagas från att, såsom hittills skett, i denna egenskap erlägga bevillning enligt 2:dra art., äfven«om att, i följd deraf, de stadganden, som afse bergsmännens deltagande i Fahlu stads taxerings-kommitté, måtte ur författningen borttagas, torde det icke vara olämpligt, att Utskottet nu på en gång till besvarande upptager allt hvad herr Falhem sålunda framställt.
Det förstnämnda yrkandet tyckes herr Falhem, så vidt af hans skriftliga anförande och dervid fogade handlingar kan inhemtas, grunda dels derpå, att bergslagen, utom det att den nödgas utgifva den å koppar-tillverkningen lagda grundskatt, äfven erlägger bevillning för Avesta kopparverk, hvilket för förädlingen af Fahlu koppar bestämda verk lärer till bevillning uppskattas i likhet med andra bruk, enligt 73 §, dels ock på den omständigheten, att den i 25 g afsedda fjerde-parts-egarnes behållning å Fahlu grufvor, eller den s. k. fjerdeparts-revenuen, icke vore en genom malm-försäljning anskaffad behållen inkomst eller samlad fond till utdelning, utan endast utgjorde skillnaden mellan malmens vid de s. k. malm-lottningarne åsätta värde och brytnings-kostnaden, hvadan berörde revenue, hvilken hade sin grund i det från äldre tider tillbaka bibehållna sättet för malmens fördelning mellan fjerdeparts-egarne, icke skulla finnas till, om grufvorna drefvos i sambruk, eller, såsom t. ex. Åtvidaberg! grufva, tillhörde en enda person.
I afseende åter å den bergsmannen, enligt 2 art. påförda bevillning, har herr Falhem antydt, såväl att denna bevillning, som uppkom genom bergslagens förening med Fahlu stad, hvarunder bergsmännen taxerades såsom borgare, bordt med föreningens upphörande år 1769 försvinna, som ock att den, Sfven enligt nu gällande Bevillnings-förordning, ej rätteligen kunde bergsmännen påföras, då ingen § i samma förordning dertill föranledde, om nemligen Betalnings-disk otte tu Utlåtande, N:e 21.
Vi tillbörligt afseende fastades derpå, att bergsmännen, efter skiljsmessan fran staden, alls icke kunde betraktas såsom borgare derstädes.
Utskottet kan finna, är vinsten af grufve-brytningen vid Fahlu glhifvor ingalunda beskattad genom den af Avesta koppar-verk utgående bevillning, enär, vid tillverkningens värdering i och för denna bcvillnings bestämmande, bland annat de använda rå-ämnenas, och således äfven rå-kopparens värde, bör afräknas.
Då det vidare icke kan förnekas, att skillnaden mellan brytnings-kostnaderna och malmens värde utgör en verklig behållen inkomst för fjerde-parts-cgarne, samt
Bevillnings-förordningen uttryckligen fritager de vork, hvaraf denna inkomst hemtas, från särskild bevillning, så synes skäl icke vara för handen att, såsom herr Falhem yrkat, borttaga den fjerde-partsdelegare i Fahlu grufvor uti denna § ålagda bevillning.
Utskottet får derföre, •åväl af nu anförda skäl, som äfven i betraktande deraf, dels att Stora Kopparbergs bergslag vid innevarande riks-möte redan beredts tillfälle till en skatte-lindring genom Rikets Ständers bifall till Kongl. Maj:ts
Nådiga proposition om nedsättning i koppar-räntan å tillverkningarne vid Kopparberget, dels att tre Stånd godkänt Utskottets förslag, så vidt det rörer bibehållande af bevillning å Faldu grafvor, hemställa, att herr Falhems nyssberörde yrkande må lemnäs utan afseende.
Beträffande sedan frågan om bergsmännens vid Stora Kopparberget befrielse från bevillning enligt 2 art., så förefinnes icke något skäl, hvarföre dess» •kulle fritagas från skyldigheten att, i likhet med andra medborgare, skatta för dea inkomst de åtnjuta; hvadan Utskottet får afstyrka bifall äfven till det härom hos endast ett Rike-stånd väckta yrkandet.
Hvad vidare angår den, i sammanhang med sistnämnda yrkande gjorda hemställan, att de stadganden, som afse bergsmännens deltagande uti Fahlu stads Taierings-komiuitté, måtte ur författningen borttagas, så får Utskottet tillkännage att frågan om nämnde Taxerings-kommittés sammansättning, såsom varande af reglementarisk beskaffenhet, redan är, genom tre Stånds bifall till Utskottets förslag i denna del, afgjord.
Slutligen har Utskottet ansett de i denna § förekommande afgifts-bestämm elser böra nedsättas i lika förhållande med den föreslagna nedsättningen i bevfllaings-procenten för rörelse och näring i allmänhet, eller från 5 till 3; och 14 Bevillnings-Utskottets Utlåtande•, N:o 21. har Utskottet, till följd häraf, åt g:n gifvit den förändrade lydelse, bifogade förslag utvisar, hvilket torde af Ilikets Ständer godkännas. § 27.