Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Län adproximativt beräknas; men att 111 barn blifvit directe mördade de 10 sisla åren, näst före 1828, det är, per medium, 11 barn om året.
Redan detta betyder icke godt.
Utur Tabellverkets handlingar är upplyst, att, på de 10 åren , sorn gingo näst före 1828, föddes äkta barn 1
Således dör årligen i allmänhet blott circa |:del af de äkta barnen, under ett års ålder, emedan de vårdas val af egna mödrar, Vidare:
Utur Tabellverkets handlingar befmnes, att, på samma 10 år, föddes oäkta barn
Således dör årligen, i allmänhet, af de oäkta barnen, fullt ut |:delunder 1 års ålder, emedan de vanskötas.
Vidare ses af samma handlingar, att, innom Sverige, med undantag af Finland, föddes årligen (öre 1778, (per medium på 10 år) oäkta barn circa
Om dessa barn varit äkta, skulle deraf dött blott |:del under 1 års ålder,' det är circa
Skillnaden är
Desse 311 barn, som skolat lefva, om de varit äkta och blifvit väl vårdade , men som omkommit, för det de såsom oäkta saknat tillräcklig vård, kunna, väl icke inför borgerliga lagen , men inför Guds domstol, anses vara liksom mördade indirecte.
Läggas härtill de 7 barn, som årligen, per medium, före 1778, blifvit mördade directe, uppkommer total-summan af årligen mördade eller i vanskötsel omkomne oäkta barn före 1778 circa 318.
Talet 5ii har väl icke kunnat finnas af Tabellerne före 1778, då ingen skillnad i Tabellerne iakttogs mellan äkta och oäkta döde barn.
Det är sista 10-talet, näst före 18
Hade dessa varit äkta barn , skulle deraf dött endast circ |:del , det . är circa 1048 barn; men just för det de voro oäkta dödde deraf fullt ut |;del , det är 2096.
Skillnaden är 1048; och desse 1048 barn kunna anses liksom årligen, i viss bemärkelse, mördade indirecte.
Tilläggas nu de t t uppsåtligt och directe mördade barnen ; uppkom, mer totalsumman af årligen mördade eller i vanskötsel omkomna oäkta barn, under 1 år gamla, sista decennium näst före år 1828
Vidare ses af dessa handlingar; att folkmängder, före 1778, nemligen år 1776 , Var i Sverige, med undantag af Finland
Af allt delta föregående följer ; ali, före dr 2778, 1 oäkta barn föddes för hvarje 34:de äkta; j6 Bil. till LngZJtskottets Betänkande N:o logi att, nu före år 1828, 1 oäkta barn föddes fö? hvarje 14Ide äkta; att, då 285 barn, sorn ungefärligen svara mot 750,406 personer, hvarmed folkmängden 1825 öfverskjuter folkmängden 1775, dragas ifrån 1059 barn, 775 barn återstå, hvilka, såsom oäkta mördats eller i vanskötsel spillts årligen , de senasts åren ; att, uti lika folkmassa} 318 oäkta barn blifvit directe och indirecte liksom mörda* de, årligen, före 1778, men icke mindre än 773 så mördade årligen, per me* dium, det sista tiotalet, näst före 1828; att således nu mer än dubbelt flera oäkta barn födas, än före 1778, och att bar-i namorden (om detta namn får nyttjas) äro årligen nu mer än dubbelt så manga, so/n före 1778.
Nu ftågas : är nämnde Kongl. Bref skuld till allt delta onda ?
Jag svarar härtill, ja } utan allt betänkande.
Hvad s:dra, 3.dje, 4:de,‘ 5:te och y.de momenten af ifrågavarande? författning angar, synas de vara oskyldige} men också öfverflödiga :
Desto farligare ärq lista, 6:te, 7:de och 8;de momenten; ty; d» Bil. till LagTJtskottets Betänkande N:o iog. 17. de vålla Iifs-splIlan och laster just derföre,' att de förbjuda forskning efter namnen på oäkta barns mödrar.
Härigenom gynnas otuktslasten på allt sätt: brottsligheten gömmer sig, fostren bortvräkas, syskon kunna gifta sig med hvarandra , okunnige om deras börd j Läraren hindras ifrån att förmana till lagligt och Christligt äktenskap, der äktenskap rimligen kan ske; hindras ifrån att mana godt för barnet, för dess skötsel och uppfostran ; hindras ifrån att genom religionen väcka känsla för ånger och bättring.
Jag önskar således, att Kongl.
Brefvet af den 17 October 1778 matte helt och hållet Upphäfvas, och att Kyrkans
Lärare måtte återfå deras urgamla rättighet att blifva underrättade om oäkta barnens mödrar:
Gamla tiders orimligt hårda bestraffningar skulle derinom ej införas: mödrarnes förbrytelse skulle derföre ej offentliggöras af Läraren : meningen är den, att Läraren skulle, då modren, för honom blifvit känd , (utan att skymfa) med mildhet och alfvar * “ " > dren en maka, åt oäkta barnet lagliga toral-; drar, om så åtbär; eller i annat fall, och' då okände fadren på allt sätt förskjuter moder och barn, då af modren, under prester^ Bih. till Riks-St.
Pr »t.
IS2S och 1819, 7 Sami. 1 Aidel. 3,' med Christelig vishet bernéra åt ig Bil. till L agVtskoltets Betänkande N:o 109. ligt tysthetslöfte, sättas '1 tillfälle, att i förtrolig väg beveka vederbörande till billig hjelp för moder och barn.
Jag hoppas, att, om nämnde Bref upphäfves, sederna siola bli renare, äktenskapen mer vanliga äfven i större städer ; oägta f ödde barns antal minskas ; och desse frän mord och vanskötsel bättre bevaras.
Denna nain reservation må Betänkandet åtfölja’’. 2:0 Af Herr Domprosten Holmström\ ”1 hufvudsaken instämmer jag med Herr Prosten Nordin, och önskar en sådan förändring i >778 års Kongl. Förordning, att den icke för Presterskapet må lägga något hinder uti uppfyllandet af dess ansvarsfulla pligt att bevaka och befrämja sedlighetens vård.” 5:0 Af Herr Professor Bexell : ”Efter ett nu flygtadt halft århundrade står 1778 års Författning, om Barnamord, med en mörk och blodig sida vänd emot våra ögon.
Vår kyrkas häfder förvara först ifrån denna tid anteckningar om ett slägte utan kända Föräldrar, utan anhörige, och öfver hvats ursprung och slägtskaps-förhållanden lagstiftningen då riedsläppte ett mörkt hemlighetsfullt täckelse, ogenomträngligt både för ds Bil. till LagUtskottets Betänkande N/o 109.
15 förskjutne sjelfve, för deras Lärare och narson gång äfven för deras egna Föräldrar.
Öfver denna Författning klaga nu de, såsom blodsvittnen framträdande, sedan denna lid ökade Barnamorden. —~ Ofver denna Författning klaga desse makar utan äktenskap , hvarandras afsky och sina olyckliga, förskju(- na barns förbannelse.
— Öfver denna Författning klagar den tillflygtslöse främlingen, som ingenstädes på jorden träffar någon Blodsförvant, ingenstädes på jorden någon faderlig hydda, som för honom öppnas, och der han får ö 11 al a sina bekymmer och emottaga faderliga eller moderliga råd , som ingenstädes helsås af en förtrolig syskonkrets, ingenstädes vinkas af hulda glada barndomsminnen.
— Med ett ord; öfver denna Författning klagar bittert ett slägte utan Föräldrar, utan Blodsförvanter, — utan fädernesland.
Lika med de derom gjorda motioner yrkar jag undanrödjande af den öfverklagade Lagstiftningen, och reserverar mig emot Betänkandet, icke för att, till ökade straffbestämmelser, i dagen framsläpa den fallna, utan för att återgifva Religionsläraren tillfälle att utöfva den i hans embete grundade pligt, att ändamålsenligt verka för mensklighetens ■yigtigaste angelägenheter.
STOCKHOLM; Elméns och Granbergs Tryckeri, 1829, Lng-TJtskottets Utlåtande N’.o ilo. i N:o no. Ankom till Expecf.
Utskottet den 17 Octob. 181g, Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid LagUtskottets Betänkande, N:o 4, öfver Riksdagsfullmägtigen från Stockholms Län Nils Insulins motion om stiftande afen Lag, hvarigenom må förekommas, att gäldenär, medelst diktade köpeajhandlingar, undanhåller sina borgenärer de tillgångar han kan ega till betalning af sin skuld, H ögioflige Ridderskapet och Adeln samt Högvordige PresteStåndet hafva till Lagutskottet återförvisat omförmälde af Välloflige BorgareStåndet och Hedervärda BondeStåm det bifallne Betänkande, i anledning af följande dervid gjorda anmärkningar : lto.
Af Herr Grefve Carl Gustaf Spens och Herr Friherre Jacob Cederström , med hvilka Herr Grefve Axel Pontus Rosen sig Bih, till Riki-St.
Prot. i8ig och 1819, ^ Sdml, 1 Afd. 1 io:de H.t. adra B: det, 2 Lag‘Ulskoitets Utlåtande N:o ilo.' förenar: att, ehuru det vöre obestridligt, att* när tredje man, emot gäldenärs bestridande* eller utan uppgift af denne, anmäler sig såsom egare till gods, som utmätas skall, det då är den förstnämnde, sorn skall stämma, bevisa och ställa borgen för kostnad och skada, sa synes det dock orätt att, i det fall* då den uppgifne godsegarens påstående af gäldenären erkännes, skyldigheten att stämma och ställa borgen skulle åläggas godsegaren ; titan vore det nog, om bevisningsskyldigheten blefve honom ålagd, helst det besynnerliga förhållande eljest skulle uppsta, att, ehvad utgång saken än finge, godsegaren alltid Romme att förlora rättegångskostnaden och ersättning för den skada, qvarstaden kunnat medföra ; och har Herr Grefve Spens hemställt, om icke andra Momentet af det i Utskottets Betänkande framställda Lagförslag borde er*, hålla antingen denna lydelse; ”Anmäler vid utmätningstillfället gälde’’nären, att godset hörer annan till, och säther borgenären hos utmätningsmannen tillräcklig borgen för all den kostnad och ska”da , som möjligen genom qvarstaden kan ”tillskyndas den rätta egaren; varde då ock ”godset med qvarstad belagdt :
Borgenären ”underrätte sedan den uppgifne egaren , och ^stämme han etc.” LngUtskottets Utlåtande N:o 110» $ Eller ock denna ”Anmäler vid utmätningstillfället ——— ii _ _ 'varde då ock godset med qvarstad belagdt 1 ^Borgenären stämme sedan, inom samma tid. ”sorn nyss stadgades, den uppgifne egaren, med ”påstående om bevisningsskyldighet, hvilken ’’han ej må undandraga sig, utan att vara ”sin talan qvitt.*’ 2‘o. Af Herr Biskopen Thyselius: att det föreslagna stadgandet i ”Finnes gäldenär hafva svikligen uppgifvit en annan såsom egare till godset , galde all skada , och bote godsets halfva värde,” så mycket mindre innefattade ett straff för den oredliga gäldenären, som han, vanligen försatt i obestånd och alldeles utblottadt tillstånd, icke kan med gods sitt den ådömda skadan ersätta och böterna erlägga. 3:0.
Af Herr Presidenten Poppius : a) att Utskottet i en enda §. samman-' fört ämnen, hvilka i UagComiténs förslag äro föremål för flere; hvarigenom handt, att den-i na blifvit nog lång, samt lagbuden förlorat den klarhet och enkelhet, som företrädesvis bör utmärka dem j och 4 Lag Utskottets Utlåtande N',o 110. b) att sista momentet af 3 i 7 Cap.
TJtsökningsBalken , som står väl tillsammans med denna §:s innehåll, är alldeles främmande för de fall, h vilka äro upptagne i den nya §:n, der den händelse afses, att emellan gäldenär och borgenär uppstår en tredje person, som yrkar eganderätt lill en viss vara, då qvarstad kan blifva nödig oell böter för falsk uppgift ega rum, men hvilket ej kunde sägas böra gälla, då två borgenärer yrka, ej att vara egare till en viss vara, utan att få framför hvarandra betalning af dess värde, dervid böter ej kunde vara lämplige eller qvarstad af nöden; hvarföre, och då ifrågavarande moment afsåge det fall, som förekommer i 38 §. 4 Cap. UtsökningsBalken af nya Lagförslaget, samma moment borde utgå der det nu står, och upptagas i en serskild §., jemte den händelse, till hvilken momentet vöre lämpligt.
Till bemötande af dessa anmärkningar får Utskottet anföra: ilo. Då lös egendom, enligt allmanne-’ ligen gillad grundsats, antages tillhöra den, i hvars vård den finnes, intill dess motsatsen varder behörigen styrkt, samt borgenär , sorn sökt utmätning hos gäldenär , måste anses yrka, att allt i gäldenärens värjo befintligt gods mi, såsom dennes tillhörighet, i mon LagUtslotiets Utlåtande N;o ilo. 5 af behof, till gablens betalning användas, och ej någon del deraf, utan full bevisning om annor mans eganderätt, afsöndra?; sa och enär skyldigheten att kära och skyldigheten alf bevisa förutsätta hvarandra, tror Utskottet det vara så mycket olämpligare att. i strid mot en följd rigtig rättegångsordning, ålägga borgenären, hvilken har prassumtionen på sin sida , att genom stämning uppmana den föregifne godsegaren till bevisning, som deraf skulle uppstå den följd, att,om denne sistnämnde, då han kommer för rätta , förklarar gäldenärens uppgift ogrundad, borgenären ej kan undgå att gifva ersättning för den kostnad, han genom rättegångens anställande sin vederpart förorsakat.
— Naturligare lärer det deremot finnas, att den uppgifne godsegaren, om han vill söka tillegna sig det t vistiga godset, sättes i nödvändighet att sjelf göra sina anspråk gällande.
Men fordra rättvisa och billighet, att ej mindre skyldigheten att stämma, än skyldigheten att bevisa, ålägges den, hvilken påstår eganderätt till gods, sorn ej är i hans besittning; så följer ock deraf, att det är han, som bör ställa borgen för den kostnad och skada, som kan tillskyndas borgenären, om denne, genom obehöriga anspråk, en längre tid isin rätt uppehälles.
I afseende på rättegångskostnaden åter, behöfvas här icke andra stadganden, än de allmänna, enligt hvilka deri tappande är skyldig att gälda sin vederpart er - 6 JLagVtskntiets Utlåtande N:o 110J sättning för sadan kostnad , der ej saken varit så mörk och tvifvelaktig, att skälig orsak till rättegången anses hafva varit för handen, 2:o. Huru de af Utskottet föreslagna böter, för sviklig uppgift, kunna i något fall sägas ej innefatta straff, har Utskottet icke förmått inse , enär det är klart, att böterne, om tillgång till deras betalande hos den oredlige gäldenären ej finnes, mäste, lika med andra böter af samma art, efter Lagens allmänna grunder, till motsvarande kroppsplikt för’! vandlas, 3’o a) Ehuru det må medgifvas, att den föreslagna lagparagrafen är lång och upptager flere serskilda händelser; så förmenar dock Utskottet, att Redactionen hvarken saknar tydlighet och bestämdhet, eller innefattar så olikartade ämnen , att de ju kunna i en lämpligen förenas.
Exempel på lika långa , bestående af lika mångå momenter och innefattande lika många serskilda stadganden äro i Allmänna Lagen ej sällsynte; vid hvilket förhållande Utskottet ej ansett nödigt att, med ändring af gamla Lagens form, öka §§:nes antal i det ifrågavarande Capitlet, b) Frågor om tredje mans eganderätt till lös egendom, sorn finnes i gäldenärs bo, kunna uppkomma, icke blott då utmätning hos gäl - Lat’Utskottets Utlåtande N:o ilo. 7 denär anställes, ulan äfven då gäldenär afträder sin egendom till borgenärers förnöjande.
L afseende på sistnämnde fall bjuder Lagen i 17 Gap. 2 §.
Handels-Ea!keti, att hvad i gäldenärs bo finnes, som hörer annan till , skall först uttagas.
Utskottet har ansett enahanda stadgande böra gälla för bägge dessa fall, och det är i sådan mening Utskottet, med hänsigt till innehållet af 1 §. i 7 Gap. UtsökningsBalken, i sitt förslag bibehållit Lagens gamla uttryck, att Lag samma skall vara, der borgenärer söka företräde livar för annan.
I följd af hvad Utskottet nu anfört, fin-' ner Utskottet ej anledning att ändra omförmälde sitt förslag, hvilket derföre å nyo vördsamt underställes Rikets Högloflige Ständers pröfning.
Stockholm den 10 October 1825* 8 LagUtskuttets Utlåtande N:o lii.
N:o in.
Ankom till Exp, Utskottet den l5 Octob. 1839.
Utlåtande, i anledning af Vällofl. Borgare-Ståndets remiss om förslag till ändring af 2 Mom. i 3 § af 10 Cap.
\ id föredragning af Stats- samt Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottens, under Nio 42, afgifna hemställan örn upphörande af den Kronan hittills förbehållna optionsrätt till de uppå Krono-skattejord växande mäste- och storverks-träd, har Vällofl.
Borgare-Ståndet , med bifall till samma hemställan, genom remiss af den 17 sistlidne Julii, uppdragit åt Lagutskottet , att uppgöra förslag till den förändring uti 10 Cap. 3 2 Mom, Bygg ningaBalken, som af omför malde beslut blef. ve en följd.
Men sorn, efter hvad Utskottet inhemtat, ej allenast Välloflige BorgareStåndet, såsom anfördt är, utan äfven Hög~ loflige Ridderskapet och Adeln samt Högvördige PresteStåndet gillat ofvanberörde hemställan , hvari tillstyrkes j att ifrågavarande jnon-.cn LagUtslottets Selänkande N:o lil. '9 följd hvaraf, derest förslaget vinner Kongl, Majlis Nådiga bifall, samma moment eller orden : *’Finnes masteträ på Skattejorcl; thet må ej huggets eller säljas, förr än thet Kronan mer att ur Lagtexten utgå, lärer något annat förslag till ändring af nämnde Lagrum icke finnas behöfligt.
N:o na.
Utskottet den 14 Öctob, 182g.
Betänkande öfver Riksdagsfullmägtigen Lars Anderssons från Skaraborgs Län motion, om ändring af I och 3 i 30 Cap. RättegängsBalken.
Hedervärda BondeStåndet har till LagUtskottets behandling öfverlemna! ett af Riksdagsfullmägtigen Lars Andersson från Skaraborg* .Län afgifvet Memorial, hvaruti föreslås, att föreskrifterna om revisions-skillings 4o LagUiskutiets Betänkande N:o lia nedsättande och losen af handlingar i revisionssaker mätte upphäfvas, Såsom skäl till detta förslag, i hvilket Riksdagsfullmäktige Nils Insulin från Stockholms Län och Nils Hakansson från Kronobergs
Län, jemte flere af Bondeståndets Ledamöter, instämt, har Motionaireu anfört : att stadgandet örn, revisions-skillings nedsättande är olämpligt till sin natur och onyttigt för det dermed åsyftade ändamål, hvilket förmodats hafva varit, att rättegångar måtte förkortas och Högsta Domaremagten icke onödigt besväras; att, då Embetsman äro tillsatte och af Staten lönas för att skilja emellan tvistande parter, det syntes ligga i sakens natur, att rättigheten att få en tvist af Domaren pröfvad icke lbi»r behöfva för serskild betalning köpas; att, fastän den nedsätta afgiften återfås, i fall ändring i den öfvet klagade domen vinnes ; så berodde dock delta på olika åsigter och Lagarnes olika tillämpning, oberäknad den omständigheten, att gällande föreskrifter ofta helt och hållet saknas ; att dagliga erfarenheten också visade, det en Revisions-sökande, äfven med den bäst grundade tanka om rättvisan af siri sak, icke erhåller den rättelse han söker , utan att utöfvarne af högsta
Domaremagten ändock kunna beskyllas för väld eller okunnighet; att derföre, så länge bestämda Lagar for hvarje serskildt fall ej finnas, tvistande pär - LagUtskoltets Betänkande N.o 112, n ters rättighet att fä sina anspråk pröfvade af Domare, hos hvilka de storsta insigter förutsättas, ej bör vara inskränkt af sådane stadganden, som det ifrågavarande; att erfarenheten ej vitsordade, det revisions-skilling vore ett medel till rättegångars förkortande, ty den part, som tror sin sak rättvis, anser sig pligtig att våga den summa han för ändrings-söka lidet bör nedsätta, och den processlystne åter låter ej kostnader afskräcka sig från full. följd af äfven den orimligaste rättegång; att deremot sträng tillämpning af j 6 §. i nämnde Capitel skulle fullkomligt uppfylla det ändamål, som med revisions-skilling åsyftas och sålunda göra detta praestandum öfverflödigt ; och slutligen att det vore orimligt , att en Revisions-sökande skall betala lösen för Handlingarne, sedan de nu mera , enligt Kongl. Förordningen den 31 Januarii 1777, i hufvudskriit till Kongl.
Majtt insändas och icke, såsom förut, jemlikt 3 §. i 30 Gap. Rätte gångs Balken, behöfva hos Hofrätten alskrifvas.
Utskottet li3r tagit dessa frågor i öfvervägande-
Och hvad först angar yrkandet om revisions-sktllings afskaffande; så, ehuru det måste medgifvas, att en del bland de af Motionairen anförde skäl förtjena uppmärksamhet, tror dock Utskottet, att giltiga anledningar till revisions-skillings bibehållande icke saknas, A ena sidan kan väl med fog siigus, 12 Z/agUtskottets Betänkande N:o 112.' alt det bör vara en och hvar obetaget, att i liögsia instantien , så väl som lägsta , titan annan kostnad , än den rättegången oundvikligen fordrar, och utan annat äfventyr, än det ansvar, som för rättegångs-missbruk är stadgadt, söka den rättvisa han anser sig böra åtnjuta ; att ifrågavarande afgift medförer kännbar olägenhet förmången part, som finner sig föranlåten att draga öfverrätt s dom under Konungens pröfning ; att, om den klagan , som hos Konungen föres , finnes rättvis, och Öfverrättens dom således ändras, k laganden icke bordt vidkännas nämnde olägenhet; och att, om han än klagat, ritan skäl, han dock så mycket mindre bordt på förhand derföre plikta, sorn förlusten af revisions-skiliingen icke skyddar honom för den serskilda påföljd, som, jemlikt 16 §. i 30 Cap. RättegångsBalken, kan ega rum; men å andra sidan är att märka , att revisions.skilling ej behöfver nedsättas af andra parter, än dem, sorn ega en viss förmögenhet, och således hafva utväg att den erforderliga summan anskaffa; att, om Konungen ändrar Öfverrättens dom, Revisions-sökanden får de nedsatta penningarne åter, hvilket ej är fallet roed vadepenningar i Underrätt, dem Domaren behåller, ehvad hans dom ändras eller ej, såsom ock förhållandet var med revisions-skilling , då ilen i i6i5 års rättegångsordning först föreskrefs; och andeligen, att, 0111 Öfverrättens LagVtskottets Betänkande N:o H2. 13 dora af Konungen gillas, och Revisions-sö~ kariden således förlorar den nedsalta afgiften, lian har alt skylla sig sjelf för det han fullföljt en orättvis talan, hvarvid sakens tvetydighet eller Lagens otydlighet desto mindre må komma i beräkning, som det alltid måste antagas, att den part, som slutligen vinner, vunnit med rätta.
Otvifvelaktigt är det för öfrigt, att vissheten om revisions-skillingens förlorande ofta verkar nedläggande af obefogade rättegångar, till hvilkas fullföljande hoppet att möjligen kunna undslippa det L sistberörde lagrum utsatta ansvar skulle förleda.
I betraktande häraf, och då dertill kommer, att revisions-skilling i sjelfva verket har egenskap af vadepenningar, om hvilkas generela afskaffande fråga ej är väckt; får Ut: skottet, som förblifver vid sin förut yttrade grundsats, att serskilda lagstadganden, de der äro af lika art och hafva enahanda grund, ej böra partielt förändras , vördsamt tillstyrka, att 1 §. af 30 Cap. RättegSngsBalken må för närvarande oförändrad bibehållas.
Beträffande åter frågan om afskaffande af lösen för Handlingarne i revisions-saker; sa enär, enligt Kongl. Brefvet den 3i Ja - i t LagUtskottets Betänkande N:n 112. nuarii 1777> jemfördt med lotde punkten 5:dje Mom. i Kongl.
Förordningen den 12 November 1766, nämnde Handlingar nu mera icke skola i Hofrätten afskrifvas, utan böra i hufvudskrift till Konungen insändas, anser Utskottet hvarken nödigt eller bi 11 i gr, att lösen för samma Handlingar hos Hofrätten af llevisions-sökanden erlägges; hvarföre Utskottet, med tillstyrkande af bifall till hvad Motionairen i denna del yrkat , vördsamt föreslår, att en så lydande Författning må utfärdas ; 1:0, Med upphäfvande af Kgl. Brefvet den 51 Januarii 1777, och 3 Morn. i 10-.de punkten af Kongl.
Förordningen den 12 November 1766 , sa vidt de anga låsen får Handlingar, som i Revisionssaker till Kongl. May.t frän Hofrätt insändas, varder 1 Mom. af 3 /. t 30 Cap. Rättegångs-Balken andr adt till denna lydelse: 'J’Nu häfver parten fatt Hofrättens svar och tillstånd; sände då Hofrätten parter nes skrifter, och alla Bilagor, med skrif t eliga LnnUtskotlets Betänkande N:o 112. i5 CJ berättelsen deröfver, hvarå, dömdt är, t ill Konungen in; late och väl och rent afskrifva hvad för Rätta är taladt och svaradt, nied Hofrättens omröstning till domslutet: och parten löse den afskrift ut, såsom serskildt stadgadt är." a:o.
I sammanhang och öfverensstäm. melse dermed, ändras Kongl. Förordningen den 24 April 1764 sålunda ; "Den part, som sokt, att Kongl.
May.t må pröfva
Hof rättens dom eller utslag, bör inom 14 dagar, ifrån det han Flof rättens tillstånd erhållit, gifva in stämpladt papper till Handling ar ne, som skola till Konungen från Hofrätten insändas, och inom en månad, efter det samma Revisions-sökande blifvit beviljaclt, inleverera lösen och stämpladt papper till Protocollen, enligt den reqvisition, parten äligger att i Hofrättens Cancellie uttaga; om hvilket allt Hofrätten, då Revisions-sökandet beviljas, bör parterne påminna.
Och skall den part, som detta försummar, hafva lfi LagUiskoitus Betänkande N:o lia. förlorat sin talan i saken, och staude dd vid Ho/rättens dom eU ler Utslag Stockholm dea 10 October 1829* STOCKHOLM, Elmuns och Granbergs Tryckeri, »829.
LagVtsiottets Betänkande Nio 11 5.
N:o irj. Ankom till Erped.
Utskottet elen ig Octob. iS2o.
Betänkande, i anledning af Kongl. Maj;ts Nådiga Proposition, angående rättighet för patrouille, post, vaktkarl eller fångförare att, genom bruk af skjutgevär, söka förekomma fånges flykt. den 5l Julii 1823, till Rikets då församlade