Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad jag har för en olycksalig tunga!
KERSTIN (försöker beherska sig och vara vänlig).
har ju inte sagt nå'nting farligt.
För resten ä'
Hur skulle jag kunna vara ledsen på er.
det ju ingenting alls...
Det ä' bara jag, som ä' (Paus.)
dum...
Jag har så'n hufvudvärk i eftermiddag...
(Mattson står och ser efter henne, tar ett bokmärke, som Kerstin suttit och lekt med, kysser det och lägger det i boken, som han sluter och lemnar på bordet.
Går mot dörren till Dahlmans rum.)
Nej, jag måste gå in...
(Springer in till venster.)
MATTSSON. DAHLMAN och SUNDIN från Dahlmans rum.
Sedan FRU BERG. DAHLMAN.
Ä' ni ensam här?
Hvar har ni fruntimmerna?
Fröken Kerstin gick just nu in.
Jag skulle MATTSSON.
bara lemna en bok till henne.
(Helsar och går.)
­ 48 ­
där ha vi henne!
Hvar ä' fru Berg, då?
(Går emot fonden.)
Se FRU BERG (från dörren till venster).
Jaså, Max ä' kvar ännu.
Får man säga adjö åt fröken Kerstin?
Hon lofvade att komma och helsa på oss på kontoret, men svek sitt löfte.
Men nu står jag verkligen i begrepp att gå.
Hon gick nyss in till sig och stängde dörren, så hon håller visst på att klä sig för att gå bort.
Jag tror knappt, hon ä' visibel nu heller.
gärna ha stannat kvar.
Men nu blir det väl för trist?
Om hon blifvit hemma i kväll, kunde du
har tid...
Jag ber om min helsning till fröken
I öfvermorgon således.
I öfvermorgon.
Åh, för all del, men farbror vet, att jag inte
Adjö, Albertina!
(Skakar hand med Dahlman.)
DAHLMAN. (Sundin går.)
­ 49 ­
FRU BERG. FRU BERG.
ner sig i fabriken nu igen!
Herre Gud, har inte fabrikörn gått och smetat DAHLMAN.
(Tittar sig öfver axlarna och borstar sig med handen hvar han kommer åt på ryggen.)
litet koldam. handen.)
(Kerstin står i dörren till venster med en arbetskorg i FRU BERG.
Jo, jag tackar för koldam!
(Gnider honom på armen.)
för smörja!
Håll upp armen.
Bättre!
Det här sitter allt, där det sitter, det!
Kors i alla da'r, fabriken, som jag sagt till honom så många kontorsdörren. att inte fabrikörn kan ömsa rock, när han går i gånger!
Den gamla sitter ju alldeles till reds vid DAHLMAN.
Vrid på sig!
Jag vet inte, hvad det ä'
Men den syns inte, för den ä' så lik tapeterna.
Har man nå'nsin hört på maken!
Nej, hör
nu, fabrikörn, ska man nu vara tvungen att gå in och hjälpa fabrikörn på med rocken också!
­ 50 ­
Ack ja, gör det, lilla fru Berg!
Ah, det passar sig inte, förstår väl fabrikörn.
så god och kom ihåg det.
Högst respektabelt.
DAHLMAN (leende).
För jag ä' ett respektabelt fruntimmer.
skjortärmar?
Ä' det respektabelt att vara rädd för ett par FRU BERG. DAHLMAN.
Tyst, tyst, sådana där saker talar man inte om.
Jaså, hvarken talar om eller ser på!
Men FRU BERG.
hur bär ni er åt, när ni lagar dem då?
en liten hvit sommarrock, det ä' en liten hvit DAHLMAN (skrattar).
FRU BERG (allvarligt).
Jo, då tänker jag alltid för mig själf: det ä'
sommarrock, det ä' en liten hvit sommarrock.
Bravo, bravo, en liten hvit... (Skrattar.)
jag min väg tvärt.
Om fabrikörn skrattar åt mig så där, så går
­ 51 ­
ett litet parti bräde i eftermiddag, alldeles som förr i världen.
Kerstin ska ju bort.
Åh nej, gå inte.
Jag tänkte, vi skulle få oss
Bräde!
Det var så länge sedan, så det DAHLMAN.
inte...
Åh, sjåpa sig inte, sjåpa sig inte, sjåpa sig FRU BERG. DAHLMAN.
Och så hörs det bestämdt in till grannarna.
Nå, hvad katten gör det, då!
körn.
Jag ä' ett respektabelt fruntimmer, jag, fabriDAHLMAN.
Åh, pjåska sig inte, pjåska sig inte...
KERSTIN. (Kerstin går stelt öfver golfvet framåt soffan.)
FRU BERG (hoppar till).
Hu, hvad du skrämde mig!
Jag ä' så nervös. arbete).
KERSTIN (sätter sig och tar upp sitt
Gjorde jag!
­ 52 ­
Ska du inte gå till Klints?
Jag har inte lust.
KERSTIN. DAHLMAN. KERSTIN. DAHLMAN.
du ä' ombytlig af dig!
Nyss gick det inte för att gå.
Hvarför har du inte lust?
Har du inte lust!
Det var förskräckligt, hvad
sig att stanna hemma, och nu har du inte lust KERSTIN (långsamt).
Jag vill vara hemma hos dig, pappa. _________
Scenen som i föregående akt.
KERSTIN. (Det knackar på dörren till Dahlmans rum.)
MATTSSON (öppnar dörren sakta).
Ä' det någon där?
(Kommer in.)
Goddag, herr MATTSSON.
KERSTIN (utanför till venster).
ville bara höra, om fabrikörn kommit tillbaka eller om han kommer snart.
Godmiddag, fröken Kerstin!
Ursäkta, jag
Jag vet inte en gång af, att han gått ut.
Jo, han gick ut för flera timmar sedan.
Jag tror klockan var inte mer än tio.
­ 54 ­
annars aldrig gå ut.
Så tidigt brukar han MATTSSON (småleende).
ärende han hade, för han var så elegant, i redingot och nya ljusbruna handskar.
Och så brådtom, som han hade att komma i väg.
Det var nära kontoret för att tala med honom.
Neej.
Det måtte också varit något särskildt
på, att han snäste till Karlsson, som kom in på
Sa' han inte, hvart han skulle gå?
reda för hvart han går, i synnerhet om han ska vara fin och gå bort och träffa någon.
Så konstigt!
Han brukar alltid göra så noga
fått bref från min syster, om att hon kommer hit med tre-tåget, och jag tänkte gå ner och möta henne.
Hon ä' bara här på genomresa till en god vän i Södertelje, och jag får lof att skaffa tillsammans.
Jag ville gärna tala vid honom, för jag har
henne rum.
Och så skulle vi, förstås, äta middag KERSTIN.
i fall han inte skulle komma hem, innan ni går.
Det ä' klart.
Jag kan ju säga till pappa,
­ 55 ­
Kanske er syster har lust att följa med er hit på en stund i kväll eller i morgon?
Tack!...
Om ni verkligen vill...
Det vore så roligt att få MATTSSON.
se henne.
Ni ä' så vänlig...
Tack, fröken Kerstin! (Räcker henne handen.
Ä' hon lik er?
Jag vill inte tala illa om henne.
Således ä' hon inte lik er.
Fröken Kerstin!... Ja-a.
huggorm!
En så'n tunga ni har, precis som en liten KERSTIN.
vackert.
Jag försäkrar er, att jag menade någonting
­ 56 ­
MATTSSON. hennes hand.)
Ja, ja, vi förstå hvarann.
(Småler och trycker KERSTIN (småler).
MATTSSON (betydelsefullt). (Går.)
Ja, det ha vi alltid gjort.
Tack! -- Tack!...
KERSTIN. Sedan FRU BERG. KERSTIN (går tankspridd framåt golfvet, men lyfter upp hufvudet och får plötsligt se någonting, som frapperar henne, i makartsdekorationen öfver ateniennen). och börjar rycka ner några brokiga, konstgjorda blommor, som stuckits in i buketten.)
FRU BERG (i dörren).
(Hoppar upp på en stol
mina vackra blommor!
Som tant ser.
Nej, men Kerstin, tar du bort KERSTIN. FRU BERG.
för att kasta dem på golfvet så där.
Det ä' inget skräp, ska jag säga dig.
Du kunde ju be mig göra det själf, i stället
­ 57 ­
Där passa de bättre, och jag vill inte, att vår salong ska se ut som ett gammalt klädstånd.
Då kan ju tant ta och sätta dem i sina hattar
både vackra blommor och dyrbara blommor, och inte alls illa medfarna heller, ska jag säga dig.
Jag har bara haft dem en sommar i hatten.
Men passa inte i din salong.
Jag trodde, jag skulle göra väl, jag.
Det ä'
FRU BERG (plockar upp sina blommor).
jag förstår nog, hvad du menar, Kerstin lilla.
De KERSTIN.
min salong, det blir vår salong.
Jag sa' inte min salong.
Pappas salong och FRU BERG.
lära mig så noga.
Jag ä' inte så förskräckligt dum, heller.
Men inte min.
Ja, ja, ja, du behöfver inte
Och den där mattan se'n!
Hvarför ligger den där?
(Makar med foten på en liten långhårig matta framför soffan.) FRU BERG. KERSTIN.
Därför att din pappa fryser om fötterna.
Det ä' då bara inbillning.
Aldrig har jag hört, att det ä' nå'nting märkvärdigt med hans fötter.
­ 58 ­
Det ä' därför, att du inte frågat efter.
Frågar jag inte efter honom!
Jo, vet tant, KERSTIN.
jag frågar allt lika mycket efter honom, som tant gör!
Men att pjåska med mattor och pallar och stolar och piller och filtar och galoscher och halsdukar och soppor och karameller, det ä' inte min stil, det!
(Ropar till venster.) Karolina! Ja-a.
KAROLINA (kommer in).
låg förut.
Tag ut den här mattan och lägg den där den KAROLINA.
åt mig i morse att bära den hit in.
Det var då ett grufligt kånkande!
Frun sa'
Men jag vill inte ha den här.
Den förstör KAROLINA.
och går.)
Ja, det tycker då jag med, förstås.
(Tar mattan FRU BERG.
Du kunde åtminstone låta bli att förolämpa mig i tjenarnes närvaro.
Hör du, Kerstin, jag ska be dig om en sak.
Det vet jag inte af att jag gjort.
­ 59 ­
ä' mitt hem, så du behöfver inte påminna mig se om det och vara värdinna, och jag vill inte
Jag har mycket väl reda på, att det här inte
om den saken.
Men jag har kommit hit för att förlöjligas genom att få mina befallningar omKERSTIN.
intetgjorda.
Du kunde ha tagit bort mattan själf.
Ne-ej, jag har nyss tvättat mig om händerna.
Du ä' inte snäll, Kerstin.
Ä' jag inte snäll för att jag vill ha snyggt!
det ä' smakfullt med gamla hattblommor i en
kan inte hjälpa, att jag inte kan tycka,
makartsbukett och urblekta mattstumpar framför salongssoffan.
Jag tycker, det ä' simpelt, jag.
Och jag vill inte ha det simpelt! (Paus.)
Pappa borde (Skrattar.)
verkligen ha sett den där grannlåten på väggen! så hade han fått sig ett godt skratt.
Men jag ska tala om det för honom i stället.
Det var dumt, att jag inte lät den sitta,
(Går gnolande till venster.
Fru Berg står och ser efter
henne, tar långsamt upp en blomma, som ännu ligger på mattan, och sjunker därefter ned på en stol.
Buller i tamburen och ljud af röster.
Fru Berg ser upp och lyssnar.)
­ 60 ­
FRU BERG. DAHLMAN.
Sedan KERSTIN. DAHLMAN.
Vi ha ju fått riktig sommar.
Godmiddag, godmiddag!
Ett så'nt gudaväder!
Ja, det ä' mycket skönt.
dansa i det gröna.
-- Men hur står det till?
Det ä' visst inte riktigt bra?
Man skulle nästan vilja ut och hoppa och
Nej, det måtte jag väl se.
Ledsen eller sjuk?
(Tar henne i händerna.)
Svara nu!
(Till Kerstin, som kommer i dörren.)
Vet du, hvad det ä'?
Nej, hur skulle jag kunna veta det?
Jag har litet ondt i hufvudet.
Det ä' alltihop.
­ 61 ­
ser allt ledsen ut också.
Har ni ondt i hufvudet i hufvudet?
Hvad ska vi göra för det, då?
-- Men ni
för ni ä' ledsen, eller ä' ni ledsen för ni har ondt FRU BERG.
ledsen?
Och jag tror knappt jag har ondt i hufvudet heller.
Kors, så'na idéer!
Hvarför skulle jag vara
Hvar, då?
som med frun, som skickade efter doktorn.
Jaså, på det viset.
Det ä' kanske med er
för kapten Blom.
Ja då, det talade du om två gånger i förgår DAHLMAN. FRU BERG (skrattar).
Hon var så eländig och sjuk, så...
Och kunde inte vända sig i sängen en gång...
Förra gången sa' du, att hon inte kunde
blinka.
­ 62 ­
torn veta, hvar hon hade ondt.
Ja, sa' hon, det Berg skrattar.)
Nå, det ä' väl detsamma.
Och så ville dok-
sitter nå'nting besynnerligt i bröstet, sa' hon.
(Fru men det fanns inget besynnerligt i bröstet.
Ja, sa' hon, då ä' det visst i lungorna.
Och doktorn till att bulta och knacka,
Lungorna, det ä' bröstet, det.
Lungorna sitter i ryggen.
Men det kallas för bröstet.
fostran!
Vet du inte att lungorna sitter i ryggen?
Herre Gud, flicka, har du ingen kristlig upp-
Ja, men...
FRU BERG (skrattande).
heller...
Och så var det inget besynnerligt i ryggen DAHLMAN.
Ja se, sa' hon, jag har så dåligt minne.
Och så ropade hon på jungfrun...
Nej, och inte i magen heller och inte i hjärtat
På sin man var det.
Fia lilla, sa' hon...
­ 63 ­
Han hette inte Fia.
har ondt?
(Fru Berg skrattar.)
I halsen, sa'
Fia...
Och det var det med.
KERSTIN (halfhögt).
Hör du, Fia lilla, sa' hon, hvar ä' det, jag
Förra gången var det håll i sidan.
Ska vi ringa på Karolina för att få veta, hur FRU BERG.
det står till?
att fråga mig, hur det ä' med er andra här i huset.
Åh skäms, fabrikörn, det ä' bättre
därför får det inte skymmas af nå'nting vått.
Ja, det ä' sant.
Ni ä' vakande ögat.
Så gentilt!
var nyss härinne.
Herr Mattsson ville tala med pappa.
Han DAHLMAN. KERSTIN.
Jaså. -- Hvad var det nu jag skulle säga?
Han hade brådtom.
ä' ett par blodapelsiner, som jag fick till prof, när
Ja, jag går strax.
Jo... (Letar i fickorna.)
­ 64 ­
jag köpte några småsaker.
Om de ä' bra, kan vi Sundin kommer till middagen.
skicka efter till dessert.
(Räcker frukterna till fru Berg.)
FRU BERG (nickar småleende).
Jaså, gör han det.
(Ger den ena af apelsinerna åt Kerstin.)
inte ha?
Se där, Kerstin.
Vill du
KERSTIN (tar sitt arbete och sätter sig).
Behåll den själf.
Smaka du, Stina, den ser ju god ut.
Det var ju bara meningen att tant skulle DAHLMAN.
smaka.
Hvad jag tycker, betyder ju ingenting.
Hvad ä' det for prat!
Tag den nu!
kan väl inse, att du sårar fru Berg.
Jag förstår mig inte på dig, Kerstin lilla.
DAHLMAN (går till henne).
dem båda två, så ska jag väl inte ta ifrån henne dem.
Jag kan nog vara utan, jag.
Inte behöfver du tänka på mig, inte.
När du gaf henne
­ 65 ­
på ateniennen, tills du blifvit vid bättre lynne.
(Lägger bort frukten.) KERSTIN (reser sig).
Du slipper, Kerstin lilla.
Vi lägger dem här
jag tala om för tant.
Jag ä' inte alls vid något dåligt lynne, ska FRU BERG (småleende).
Jaså, det var roligt, det.
inte igen dig, Kerstin.
(Går in till sig.)
Nej, det här står jag inte ut med.
KERSTIN. FRU BERG. FRU BERG.
emot mig.
Hvad har jag gjort dig, Kerstin?
Det ä' alldeles, som om du hade nå'nting
säga mig det?
Det måste ändå vara något.
Vill du inte KERSTIN. FRU BERG.
Jag har ingenting att säga tant.
Men du kan väl förstå, att vi inte kan lefva
tillsammans på det här viset.
I flera da'r har du
­ 66 ­
gått och varit sur och ovänlig mot mig, och jag vet mig inte ha förtjent det.
ä' elak och vid dåligt lynne, som tant säger.
Så nu vet tant det.
Nej, det ä' jag, som ä' elak, ser tant.
vi skulle vara goda vänner.
Vet du, Kerstin lilla, jag ville så gärna att KERSTIN. FRU BERG.
DAHLMAN (i dörren till sitt rum).
Men du vill inte?
Fru Berg!
nå'nting.
Kom in litet till mig, så ska jag tala om FRU BERG.
Jaha. Ä' det något roligt?
­ 67 ­
KERSTIN. KAROLINA.
KAROLINA (med en vattenkaraffin.
Går till ett sidobord och sätter den ifrån sig på brickan.
Betraktar Kerstin, som sitter nedböjd
gråter!
Hvad ä' det, lilla rara fröken?
Har någon varit stygg mot fröken?
Jag tror fröken sitter och
öfver bordet framför soffan).
Ä', inte gråter jag, inte.
nog förstå, att det ä' tråkigt att gå och se på Gud, ja, hvad det ä' eländigt!
Men fröken ä' inte glad.
Ja, jag kan
allting här i huset.
Stackars lilla fröken!
Herre KERSTIN.
mig åt henne!
Men hon retar mig.
Hon retar mig så... så...!
Om jag bara kunde låta bli att gå och reta
Det samma jag säger.
med allt möjligt och pjåskar med pappa, som om han vore ett litet barn.
Jag kan inte tåla att se hur hon gör sig till
­ 68 ­
han själf skulle vara karl till att slå ifrån sig
Ja, man kan rent må illa af det.
sån't där joller och pjoller.
Men fabrikörn har KERSTIN.
allt blifvit mycket förändrad på sista tiden, han.
Karolina det med?
hörde man talas om att han var sjuk eller hade hvad han var rar och nöjd med allting.
Ja, det skulle en blind kunna se.
något ondt i magen förr i tiden.
Och herre Gud, hörde man ett endaste kink på maten, och hade man nå'ngång inte haft tid att laga hängslena åt honom, så hjälpte han sig själf med ett stycke segelgarn.
Allting gick så lugnt och bra.
annat ä' det nu, se'n frun fått sätta i honom sina idéer.
Inte duger det, och inte duger det!
Och frun, hon ska göra allting, förstås! -- Jag har
stickat hans strumpor i tjugo år, fröken, men nu ä' för hå-årda...
(Snyftar och torkar sig i ögonen med förklädet.)
KERSTIN (klappar henne).
ska frun göra det med.
Fabrikörn säger, att mina
Gråt inte, Karolina lilla!
det skulle han aldrig hittat på själf... KERSTIN.
Det har hon präntat i honom, förstås... för
Men gråt inte, Karolina lilla.
Gråt inte så där!
­ 69 ­
år och se'n... se'n duger det inte...
Det ä' inte så roligt, må fröken tro.
I tjugo
bra, jag.
Och jag vill aldrig ha några andra så stås...
Men jag tycker, att dina strumpor ä' utmärkt
länge jag lefver.
Om du vill sticka åt mig, förKAROLINA.
många fröken vill ha, det ä' då visst och säkert...
Lilla, rara fröken... (Paus.)
Ja, nog ska jag sticka åt fröken, alltid, så
Han bryr sig inte om mig så mycket som förut.
Då frågade han mig om allting, fastän jag inte var fullvuxen en gång och moster var i huset.
Men nu ä' det inte jag, som frågas längre.
Jag tycker också att pappa blifvit förändrad.
jag sagt länge, det.
Nej, det ä' inte som det ska vara.
Det har KERSTIN.
nå'nting så godt och fint hos honom, och jag för allt hvad han sa' och gjorde.
Men det ä'
Han ä' inte alls som han var förr.
minns, att jag kunde sitta och beundra honom precis, som om han fått simplare sätt och smak, se'n tant kom i huset.
Förr tyckte han om att läsa och gå på konserter och teatrar, men nu
­ 70 ­
tycker han visst bäst om att sitta med de där afskyvärda kortlapparna.
vill man vara mera i ro, förstås, så det undrar jag då inte så mycket på.
Ja, ser fröken lilla, när man blir äldre, så
sitter vid spelbordet.
Och så har han fått en
Åh, man kan väl vara i ro, fastän man inte
så'n mani att berätta gamla, dumma historier och göra sig kvick.
Han kan tala om detsamma om igen, som han berättat för en stund sedan.
tant, hon skrattar lika godt åt det för det, precis pappa ä' roligt, förstås.
Du skulle bara se hur hon gör sig till!
som om hon aldrig hört det förr.
Och det tycker
får väl se hur det går.
Hon vet allt hvad hon gör, hon.
Ja, ja, man KERSTIN. KAROLINA.
Prata inte så där, Karolina!
ken af, att det ska bli främmande till middagen?
Ja, pappa sa' att herr Sundin skulle komma.
Jag säger ju ingenting, jag!
Vet frö-
Ingen mer?
­ 71 ­
Nej, inte det jag vet.
jag, för fabrikörn har skickat hem champagne.
Det skulle vara hemligt, förstås, för han sa' åt det väl inte vara något smussel, tycker jag.
Jag tänkte, det skulle bli nå'nting storartadt.
mig att gömma buteljerna.
Men för fröken behöfver
beställa glace.
Och så skickade han Mari att köpa fågel och KERSTIN.
Hvad kan vara meningen med allt det där?
rocken!
Och så fin som fabrikörn ä' själf se'n!
Nya KERSTIN.
utan att tala om, hvart han skulle gå?
Ja, jag undrade, jag med.
Och hvad skulle han ute så tidigt i morse,
Han väntar väl hit någon mera.
Nej, vet fröken, det tror jag inte, för, sannin-
gen att säga, skulle det inte beställas glace för
­ 72 ­
mer än fem personer, precis så många, som herrskapet ä', med herr Sundin till.
Men hvarför skulle det bli så festligt då?
Det ska väl firas nå'nting, förstås.
Men det ä' ingen födelsedag eller namnsdag
eller bemärkelsedag som jag vet.
(Tänker efter.)
Nej, det ä' jag säker på.
som varit, som ska firas, kära fröken.
Det kan väl också vara något, som ska bli.
Det ä' väl inte så sagdt, att det ä' nå'nting,
och glace!
-- Champagne KAROLINA.
ä' besynnerligt nu för tiden.
Ja, man vet inte.
Det händer mycket, som KERSTIN (häftigt).
tro!
Skulle de kunna...
Redan?...
Nej, det kan du väl inte KAROLINA.
Det ä' som att tända eld på spån.
Kära fröken lilla, så'nt där går så fort, så!
­ 73 ­
ha sagt något åt mig.
Det kan inte vara möjligt Åh, Karolina!
Pappa skulle väl
kanske inte ä' så farligt, när allt kommer omkring.
Tag inte ve sig så, lilla, rara fröken.
I dag! -- Nej, nej, nej!
körn ä' nog förståndig...
Åh nej, det ä' nog inte på det viset.
FabriKERSTIN.
streck i räkningen.
Vänta bara...
Jag ska nog leta ut det.
Och om det ä' så... då... då går Jag går... jag min väg.
Jag vet inte hvart, men jag går!
Jag ska ha reda på det.
Jag ska göra ett
Fröken lilla, fröken lilla...!
herr Mattsson har gått.
Om han ä' kvar, så KAROLINA.
Karolina, var snäll och gå och se efter om
Ja, ja, det ska jag göra.
(Går åt höger.)
­ 74 ­
KERSTIN. FRU BERG. FRU BERG (möter Karolina i dörren).
fabriken.
Om Karolina söker fabrikörn, så ä' han i KAROLINA.
Jaså, ä' han det.
tala om?
Nå, var det något roligt, pappa hade att FRU BERG. KERSTIN.
Det var bara om middagen.
Och det skulle jag inte få höra.
köpt litet smått, när han var ute.
Kära du, det var ju om maten.
Han hade KERSTIN. FRU BERG. KERSTIN.
Champagne, fågel och glace.
utanför allting heller.
Tant ska inte tro, att jag låter hålla mig
­ 75 ­
så mycket för maten.
I morgon få vi köttbullar KERSTIN.
Kors, inte visste jag, att du intresserar dig
och bruna bönor, du, och buljong till supanmat.
Det har jag inte bedt att få veta.
eller inte veta, kära barn.
Du brukar ju tycka om köttbullar och bruna bönor.
Hur ska jag kunna ana, hvad du vill veta
hemligheter för mig.
Jag vill bara, att man inte ska ha några FRU BERG.
som velat hålla dig i hemlighet hvarken om champagnen eller köttbullarna.
Efter hvad jag vet, ä' det ingen menniska,
Karolina sa', att pappa hade sagt...
KAROLINA efter honom, passerar tyst genom rummet.
MATTSSON (helsar på fru Berg).
Kerstin ville tala med mig.
Ja, det var riktigt bra, att herr Mattsson inte KERSTIN.
hade gått än.
Jag kom att tänka på, att ni
­ 76 ­
gärna kunde ta er syster med er hit till middagen...
MATTSSON. FRU BERG. KERSTIN.
Tackar, om...
Er syster?
som kommer med tre-tåget.
Och som hon inte har några bekanta här, så kan hon ju lika gärna komma till oss som att gå och äta på hotell.
Herr Mattsson ska gå och möta sin syster,
Kerstin, så jag vet inte, hur jag ska kunna tacka er...
Men fabrikörn kanske...
Ni ä' verkligen så god och vänlig, fröken
tycka bli roligt.
Åh, jag ska säga åt pappa.
Det ska han FRU BERG.
blir bra påkostande att kuska ända hit bort med detsamma.
Vi äter half fyra.
Bara inte er syster ä' trött efter resan?
Vi kan väl vänta litet, om så ä'.
Nej, det ä' inte värdt.
Inte något omak för
vår skull.
­ 77 ­
ska komma, ser ni.
Det blir det visst inte.
Nu vill jag, att hon MATTSSON (bugar).
Efter som ni vill...
ä' mycket välkommen.
Helsa henne riktigt hjärtligt och säg, att hon
hvad ni säger.
Tack, fröken Kerstin.
Jag glömmer aldrig, KERSTIN.
(Mattsson bugar och går.)
Hvarför bad du henne komma hit till midKERSTIN.
och jag tycker, man borde visa någon vänlighet mot honom, som varit så länge hos pappa och emot det?
Därför, att hon ä' syster till herr Mattsson,
alltid stått på hans bästa.
Tant har väl ingenting FRU BERG.
Nej, hvarför det.
Bara glacen räcker, så.
­ 78 ­
Man kan väl skicka efter mer.
middagen på något vis.
Eller tycker tant, hon ska komma att störa FRU BERG.
mig så där?
Hvarför ser du på KERSTIN.
Tant tycker inte om, att hon kommer.
Hon kunde väl ha kommit på eftermiddagen eller i morgon.
Jag tycker bara, det ser litet angeläget ut.
visa herr Mattsson, att vi sätter värde på honom.
Det gör honom godt.
Men, ser tant, jag ä' verkligen angelägen att
Men jag ska säga dig en sak.
Akta dig att vara alltför vänlig mot herr Mattsson.
Det ä' nog mycket snällt tänkt, Kerstin lilla.
Därför att du kunde få obehag af det.
­ 79 ­
Obehag!
Och så ä' det synd om honom.
Nej, nu förstår jag rakt inte.
Han kan göra sig inbillningar.
Om dig.
Om mig!
förhoppningar, han så väl som andra.
Har du inte märkt nå'nting?
Tror du inte, han kan göra sig
tant, det var för galet.
Det ä' verkligen att ha fantasi.
Att han ä' förtjust i mig?
Nej, vet
öfver honom, för att han skulle våga tänka på något sådant, han som både ä' lytt, ful och fattig.
Du anser naturligtvis, att du står för högt
Åh, inte för det...
­ 80 ­
du, Kerstin.
Han kanske inte har så lätt att få medlidande, ty hvad som än fattas en karl, så kärlek.
Jo, nog ä' det för det.
Men skratta inte,
klart för sig, att din vänlighet bara kommer af har jag aldrig märkt, att det fattas honom egenKERSTIN.
kär.
Och för det andra ä' jag inte vänlig mot
För det första ä' herr
Mattsson alls inte egen-
honom bara af medlidande.
Jag tycker om honom, för han ä' hygglig och har godt hufvud.
Och han tycker om mig, för han kan tala allvar med mig och inte behöfver prata nonsens som med andra flickor.
Och för öfrigt borde då hvilken inte ä' mera förtjust i mig än i Karolina.
förståndig menniska som helst kunna se, att han FRU BERG (småleende).
Då ä' jag väl ingen förståndig menniska, då.
Nej, för tant vill inte vara det.
Tant för-
söker alltid bry mig för sådana där saker, om tant kan.
Försöker jag?...
Ja, det gör tant.
gång, men nu talade jag allvar.
Det kan nog hända, att jag skämtat någon
­ 81 ­
sagt förut också.
Tant har nog haft mening med, hvad tant FRU BERG.
KERSTIN. FRU BERG. KERSTIN.
Åh, det ä' många gånger.
Om hvem då?
tant vill, alltid.
Men nog vet jag, hvad FRU BERG. KERSTIN. FRU BERG.
Tant vill ha mig gift.
du bara får en bra man, så ä' det väl det lyckligaste, som kan hända dig.
Och tant med.
Ja, Kerstin lilla, det vill jag visst, det.
Om jag får en man, ja!
Då blir tant lycklig.
Jag!...
(Småler.)
Ja, jag säger ju...
­ 82 ­
För då kommer jag bort ur huset.
Skulle jag bli lycklig, för att du kommer ur KERSTIN. FRU BERG.
huset?
-- Hvad tror du om mig, Kerstin?
Att jag går i vägen för tant.
Kerstin! (Paus.)
Säg ut, hvad du menar.
Ingenting just.
Vänder sig emot henne.)
För FRU BERG.
resten ä' det andra, som menar detsamma som jag.
Att jag vill ha dig ur huset?
barn hemma.
Ja, det ä' aldrig bra, när en enkling har sina FRU BERG. KERSTIN.
Tant vill försöka att ta pappa ifrån mig!