Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och månge falske Propheter skola uppkomma, och förföra många.
Och efter det ondskan får öfverhandena, varder kärleken i mångom förkolnad.
Men den som blifver fast uti ändan, han varder salig.
Och detta Evangelium om riket skall varda predikadt i hela verldene, till ett vittnesbörd öfver all folk; och då skall änden komma.
När I nu fån se förödelsens styggelse, af hvilko sagdt är genom Daniel Propheten, ståndande i det helga rummet; den som läs det, han gifve akt deruppå;
De som då i Judiska landet äro, fly de på bergen; Och den som är uppå taket, han stige icke ned, till att taga något ut af sitt hus; Och den som är ute på markene, gånge icke tillbaka efter sin kläder.
Men ve dem som hafvande äro, och dem som dia gifva, i den tiden.
Men beder, att edor flykt sker icke om vintren, eller om Sabbathen.
Ty då skall varda en stor vedermöda, så att hon hafver icke varit sådana ifrå verldenes begynnelse och till denna tiden, ej heller varda skall.
Och om de dagar icke vorde förstäckte, då vorde intet kött frälst; men för de utvaldas skull skola de dagar varda förstäckte.
Om någor säger då till eder: Si, här är Christus, eller der; så tror det intet.
Ty falske Christi och falske Propheter skola uppkomma, och skola göra stor tecken och under; så att, om möjeligit vore, skola ock de utvalde förförde varda.
Si, jag hafver sagt eder det framföreåt.
Derföre, om de då säga till eder: Si, han är uti öknene; går icke ut: Si, han är i kammaren; tror det icke.
Ty såsom ljungelden går ut af öster, och synes allt intill vester; så varder ock menniskones Sons tillkommelse.
Men der som åtelen är, dit församla sig ock örnarna.
Men straxt efter den tidsens vedermödo skall solen blifva mörk, och månen skall icke gifva sitt sken, och stjernorna skola falla af himmelen, och himlarnas krafter skola bäfva.
Och då skall synas menniskones Sons tecken i himmelen; och då skola all slägte på jordene jämra sig, och skola se menniskones Son komma i himmelens sky, med stora kraft och härlighet.
Och han skall utsända sina Änglar, med höga basunaröst; och de skola församla hans utvalda ifrå de fyra väder; ifrå den ena himmelens ända till den andra.
Af fikonaträt lärer en liknelse: När nu dess qvistar knoppas, och löfvet begynner springa ut, så veten I, att sommaren är hardt när;
Så ock, när I sen allt detta, så veter, att det är hardt för dörrene.
Sannerliga säger jag eder: Detta slägtet skall icke förgås, förrän allt detta sker.
Himmel och jord skola förgås; men min ord skola icke förgås.
Men om den dagen och om den stundena vet ingen, icke Änglarna i himmelen, utan min Fader allena.
Men lika som det var i Noe tid, så skall ock menniskones Sons tillkommelse vara.
Ty såsom de voro i de dagar för flodene; de åto och drucko, togo hustrur, och gåfvos mannom, intill den dagen, då Noe gick i arken;
Och visste intet af, förr än floden kom, och tog dem allasamman bort; så skall ock menniskones Sons tillkommelse vara.
Då skola två vara ute på markene; den ene blifver upptagen, den andre blifver qvarlåten.
Två skola mala på ene qvarn; den ene blifver upptagen, den andre blifver qvarlåten.
Vaker fördenskull; ty I veten icke, hvad stund edar Herre varder kommandes.
Men det skolen I veta att, visste husbonden, hvad stund tjufven skulle komma, förvisso vakade han och läte icke uppbryta sitt hus.
Derföre varer I ock redo; ty, den stund I icke menen, varder menniskones Son kommandes.
Hvilken är nu en trogen och snäll tjenare, som herren hafver satt öfver sitt husfolk, att han skall gifva dem mat i rättom tid?
Salig är den tjenaren, som hans herre finner så görande, när han kommer.
Sannerliga säger jag eder, han skall sätta honom öfver alla sina ägodelar.
Men om så är, att den onde tjenaren säger i sitt hjerta: Min herre kommer icke ännu brådt;
Och begynner så slå sina medtjenare; ja, äta och dricka med de druckna; Så kommer dens tjenarens herre, den dag han icke väntar honom, och den stund han icke menar; Och skall sönderhugga honom, och gifva honom hans lön med skrymtare.
Der skall vara gråt och tandagnisslan.
Då varder himmelriket likt tio jungfrur, som togo sina lampor, och gingo ut emot brudgummen.
Men fem af dem voro visa, och fem fåvitska.
De fåvitska togo sina lampor, och togo inga oljo med sig;
Men de visa togo oljo i sin kärile, samt med lampomen.
Då nu brudgummen dröjde, blefvo de alla sömniga, och sofvo.
Men om midnattstid vardt ett anskri: Si, brudgummen kommer; går ut emot honom.
Då stodo alla de jungfrurna upp, och redde sina lampor till.
Då sade de fåvitska till de visa: Gifver oss af edra oljo; ty våra lampor slockna.
Då svarade de visa, sägande: Ingalunda; på det både oss och eder icke skall fattas; utan går heldre till dem som sälja, och köper till eder sjelfva.
När de gingo och skulle köpa, kom brudgummen; och de, som redo voro, gingo in med honom i bröllopet, och dörren tillstängdes.
På det sista kommo ock de andra jungfrurna, och sade: Herre, Herre, låt upp för oss.
Då svarade han, och sade: Sannerliga säger jag eder: Jag känner eder intet.
Vaker fördenskull; ty I veten hvarken dag eller stund, när menniskones Son är kommandes.
Ty lika som en man, den utländes for, kallade sina tjenare, och fick dem sina ägodelar i händer;
Och fick enom fem pund, enom tu, och enom ett, hvarjom efter hans magt; och for straxt bort.
Då gick den bort, som fem pund hade fått, och handlade med dem; och vann annor fem pund.
Sammalunda ock den som tu hade fått, vann ock annor tu.
Men den som ett hade fått, gick bort, grof i jordena, och bortgömde sins herras penningar.
En lång tid derefter kom de tjenares herre, och höll räkenskap med dem.
Då steg han fram, som hade fått fem pund, och sade: Herre, du fick mig fem pund; si, annor fem pund hafver jag vunnit med dem.
Då sade hans herre till honom: Ack!
du gode och trogne tjenare, öfver en ringa ting hafver du varit trogen, jag skall sätta dig öfver mycket; gack in i dins herras glädje.
Då gick ock den fram, som hade fått tu pund, och sade: Herre, du fick mig tu pund, si, annor tu hafver jag vunnit dermed.
Då kom ock den fram, som hade fått ett pund, och sade: Herre, jag visste, att du äst en sträng man; du uppskär der du intet sådde, och upphemtar der du intet strödde.
Och jag fruktade mig, gick bort, och gömde ditt pund i jordene; si, här hafver du det dig tillhörer.
Då svarade hans herre, och sade till honom: Du onde och late tjenare; visste du, att jag uppskär der jag intet sådde, och upphemtar der jag intet strödde;
Så skulle du hafva fått vexlarena mina penningar; och när jag hade kommit, hade jag ju fått mitt med vinning.
Derföre tager af honom pundet, och gifver honom, som tio pund hafver.
Ty hvarjom och enom, som hafver, skall varda gifvet, och han skall hafva nog; men den som icke hafver, det som han hafver, skall ock tagas ifrå honom.
Och den onyttiga tjenaren kaster uti det yttersta mörkret; der skall vara gråt och tandagnisslan.
Men när menniskones Son kommer i sitt majestät, och alle helige Änglar med honom, då skall han sitta på sins härlighets stol.
Och för honom skola församlas all folk; och han skall skilja dem, den ena ifrå den andra, såsom en herde skiljer fåren ifrå getterna.
Och fåren skall han ställa på sina högra sido, och getterna på den venstra.
Då skall Konungen säga till dem, som äro på hans högra sido: Kommer, I mins Faders välsignade, och besitter det riket, som eder är tillredt ifrå verldenes begynnelse.
Ty jag var hungrig, och I gåfven mig äta; jag var törstig, och I gåfven mig dricka; jag var husvill, och I herbergaden mig;
Nakot, och I klädden mig; sjuk, och I sökten mig; jag var i häktelse, och I kommen till mig.
Då skola de rättfärdige svara honom, och säga: Herre, när sågom vi dig hungrigan, och spisadom dig; eller törstigan, och gåfvom dig dricka?
När sågom vi dig vara husvillan, och herbergadom dig; eller nakotan, och kläddom dig?
Eller när sågom vi dig sjukan, eller i häktelse, och kommom till dig?
Då skall Konungen svara, och säga till dem: Sannerliga säger jag eder: Det I hafven gjort enom af dessa minsta mina bröder, det hafven I gjort mig.
Då skall han ock säga till dem på venstra sidone: Går bort ifrå mig, I förbannade, uti evinnerlig eld, som djeflenom och hans änglom tillredd är.
Ty jag var hungrig, och I gåfven mig icke äta; jag var törstig, och I gåfven mig icke dricka.
Jag var husvill, och I herbergaden mig icke; nakot, och I klädden mig icke; jag var sjuk och i häktelse, och I sökten mig icke.
Då skola ock de svara honom, och säga: Herre, när såge vi dig hungrigan, eller törstigan, eller husvillan, eller nakotan, eller sjukan, eller i häktelse, och hafvom icke tjent dig?
Då skall han svara dem och säga: Sannerliga säger jag eder: Hvad I icke hafven gjort enom af dessa minsta, det hafven I ock icke gjort mig.
Och desse skola då gå uti eviga pino; men de rättfärdige i evinnerligit lif.
Och det begaf sig, när Jesus hade lyktat all dessa ord, sade han till sina Lärjungar:
I veten att två dagar härefter varder Påska; och menniskones Son skall öfverantvardas till att korsfästas.
Då församlade sig de öfverste Presterna och de Skriftlärde, och de äldste i folket, uti den öfversta Prestens palats, som het Caiphas;
Och rådslogo, huru de måtte få gripa Jesum med list, och dräpa honom.
Dock sade de: Icke i högtiden, att ett upplopp icke varder i folkena.
Då nu Jesus var i Bethanien, i den spitelska Simons hus,
Steg en qvinna fram till honom, och hade ett glas med dyr smörjelse; och göt det på hans hufvud, der han satt vid bord.
Då hans Lärjungar det sågo, vordo de misslynte, och sade: Hvad gjordes denna förspillning behof?
Denna smörjelse måtte man hafva väl dyrt sålt, och gifvit de fattiga.
När Jesus det förnam, sade han till dem: Hvi gören I denna qvinnone illa tillfrids?
ty hon hafver gjort med mig en god gerning.
I hafven alltid fattiga när eder; men alltid hafven I icke mig.
Det hon hafver utgjutit denna smörjelsen på min lekamen, det hafver hon gjort mig till begrafning.
Sannerliga säger jag eder, hvar som helst i hela verldene detta Evangelium varder predikadt, skall ock detta, som hon gjorde, sagdt varda henne till åminnelse.
Då gick en af de tolf, som het Judas Ischarioth, bort till de öfversta Presterna;
Och sade: Hvad viljen I gifva mig, att jag förråder eder honom?
Och de vordo öfverens med honom om tretio silfpenningar.
Och ifrå den tiden sökte han tillfälle, att han måtte förråda honom.
Men på första Sötbrödsdagen gingo Lärjungarna till Jesum, och sade till honom: Hvar vill du, att vi skole tillreda dig Påskalambet?
Då sade han: Går in i staden till en, och säger honom: Mästaren låter säga dig: Min tid är hardt när; när dig vill jag hålla Påska, med mina Lärjungar.
Och Lärjungarna gjorde som Jesus befallde dem, och tillredde Påskalambet.
Och om aftonen satte han sig till bords med de tolf.
Och vid de åto, sade han: Sannerliga säger jag eder, en af eder skall förråda mig.
Då vordo de svårliga bedröfvade, och begynte hvar i sin stad säga till honom: Herre, icke är jag den samme?
Då svarade han, och sade: Den, som med mig doppade handena i fatet, han skall förråda mig.
Menniskones Son varder gåendes, som skrifvet är om honom; men ve den mennisko, af hvilko menniskones Son varder förrådd; det vore de menniskone bättre, att hon aldrig hade född varit.
Då svarade Judas, som förrådde honom, och sade: Mästar, icke är jag den samme?
Sade han till honom: Du sadet.
Men när de åto, tog Jesus brödet; tackade, och bröt, och gaf Lärjungomen, och sade: Tager, äter; detta är min lekamen.
Och han tog kalken, och tackade, gaf dem, och sade: Dricker häraf alle.
Ty detta är min blod, dess nya Testamentsens, hvilken utgjuten varder för mångom, till syndernas förlåtelse.
Jag säger eder: Härefter skall jag icke dricka af denna vinträs frukt, intill den dagen jag varder det drickandes nytt med eder i mins Faders rike.
Och när de hade sagt lofsången, gingo de ut till Oljoberget.
Då sade Jesus till dem: I denna nattene skolen I alle förargas i mig; ty det är skrifvet: Jag skall slå herdan, och fåren af hjorden skola varda förskingrad.
Men när jag är uppstånden igen, vill jag gå fram för eder i Galileen.
Då svarade Petrus, och sade till honom: Om än alle förargades i dig, så skall jag dock likväl aldrig förargas.
Sade Jesus till honom: Sannerliga säger jag dig, att i desso nattene, förr än hanen gal, skall du neka mig tre resor.
Sade Petrus till honom: Om jag skulle än dö med dig, vill jag icke neka dig.
Sammaledes sade ock alle Lärjungarna.
Då kom Jesus med dem på den platsen, som kallas Gethsemane, och sade till Lärjungarna: Sitter här, så länge jag går dit bort, och beder.
Och han tog Petrum till sig, och de två Zebedei söner, och begynte bedröfvas och ängslas.
Då sade Jesus till dem: Min själ är bedröfvad intill döden; blifver här, och vaker med mig.
Och han gick litet ifrå dem, föll ned på sitt ansigte, bad, och sade: Min Fader, är det möjeligit, så gånge denne kalken ifrå mig; dock icke som jag vill, utan som du.
Och han kom till Lärjungarna, och fann dem sofvande; och sade till Petrum: Så förmådden I icke vaka ena stund med mig?
Vaker och beder, att I fallen icke uti frestelse; anden är viljog, men köttet är svagt.
Åter gick han bort annan gång, och bad, sägandes: Min Fader, om det är icke möjeligit att denne kalken går ifrå mig, med mindre jag dricker honom, så ske din vilje.
Så kom han, och fann dem åter sofvande; ty deras ögon voro tung.
Och han lät då blifva dem, och gick åter bort, och bad tredje gången, sägandes samma orden.
Då kom han till sina Lärjungar, och sade till dem: Ja, sofver nu, och hviler eder; si, stunden är kommen, och menniskones Son skall antvardas i syndares händer.
Står upp, och låter oss gå; si, den är här, som mig förråder.
Och vid han än talade, si, då kom Judas, en af de tolf, och med honom en stor skare, med svärd och med stafrar, utsände af de öfversta Presterna, och af de äldsta i folket.
Men den, som förrådde honom, hade gifvit dem ett tecken, sägandes: Hvilken jag kysser, den äret; tager honom.
Då steg han hastigt fram till Jesum, och sade: Hel Rabbi; och kysste honom.
Då sade Jesus till honom: Min vän, hvarefter kommer du?
Då stego de fram, och båro händer på Jesum, och grepo honom.
Och si, en af dem, som voro med Jesu, räckte ut handena, drog ut sitt svärd, och slog dens öfversta Prestens tjenare, och afhögg hans öra.
Då sade Jesus till honom: Stick ditt svärd i sitt rum; ty alle de som taga till svärd, de skola förgås med svärd.
Eller menar du, jag kunde icke bedja min Fader, att han skickade till mig mer än tolf legioner Änglar?
Huru blefve då Skriften fullkomnad, att så ske skall?
I samma stundene sade Jesus till skaran: Lika som till en röfvare ären I utgångne, med svärd och stafrar, till att taga fatt på mig; hvar dag hafver jag sutit när eder i templet, lärandes, och I hafven icke gripit mig.
Men detta är allt skedt, på det Propheternas skrifter skulle fullkomnas.
Då öfvergåfvo alle Lärjungarna honom, och flydde.
Men de, som hade gripit Jesum, ledde honom till den öfversta Presten Caiphas, der de Skriftlärde och de äldste församlade voro.
Men Petrus följde honom långt efter, intill den öfversta Prestens palats; och gick in, och satte sig när tjenarena, på det han skulle se ändan.
Men de öfverste Presterne, och de äldste, och hela Rådet, sökte falskt vittnesbörd emot Jesum, att de måtte dräpa honom; och funno intet.
Och ändock mång falsk vittne kommo fram, funno de likväl intet.
På det sista kommo tu falsk vittne;
Och sade: Denne hafver sagt: Jag kan bryta ned Guds tempel, och bygga det upp i tre dagar.
Och den öfverste Presten stod upp, och sade till honom: Svarar du intet till det som desse vittna emot dig?
Men Jesus tigde.
Och den öfverste Presten svarade, och sade till honom: Jag besvär dig vid lefvandes Gud, att du säger oss, om du äst Christus, Guds Son.
Sade Jesus till honom: Du sade det.
Dock säger jag eder: Härefter skolen I få se menniskones Son sitta på kraftenes högra hand, och komma i himmelens sky.
Då ref den öfverste Presten sin kläder sönder, och sade: Han hafver förhädat Gud; hvad görs oss nu mer vittne behof?
Si, nu hörden I hans hädelse.
Hvad synes eder?
Då svarade de, och sade: Han är saker till döden.
Då spottade de i hans ansigte, och slogo honom med näfvarna; somlige kindpustade honom;
Och sade: Spå oss, Christe, hvilken är den som dig slog.
Men Petrus satt utanföre i palatset; och der kom till honom en tjensteqvinna, och sade: Du vast ock med Jesu af Galileen.
Men han nekade för allom, och sade: Jag vet icke hvad du säger.
Och när han gick ut genom dörrena, såg honom en annor ([tjensteqvinna]), och sade till dem som der voro: Denne var ock med Jesu Nazareno.
Åter nekade han, och svor: Jag känner icke mannen.
Och litet efter stego de fram, som der stodo, och sade till Petrum: Visserliga äst du ock en af dem; ty ditt tungomål röjer dig.
Då begynte han förbanna sig, och svärja, att han kände icke mannen.
Och straxt gol hanen.
Då kom Petrus ihåg Jesu ord, som han hade sagt honom: Förr än hanen gal, skall du neka mig tre resor; och gick ut, och gret bitterliga.
Men om morgonen höllo alle öfverste Presterna, och de äldste i folket, råd emot Jesum, att de måtte dräpa honom.
Och ledde honom bundnan, och öfverantvardaden landshöfdinganom Pontio Pilato.
När Judas, som honom förrådde, såg att han var dömder, ångrade det honom, och bar igen de tretio silfpenningar till de öfversta Presterna, och till de äldsta;
Och sade: Jag hafver illa gjort, att jag hafver förrådt menlöst blod.
Då sade de: Hvad kommer det oss vid?
Der må du se dig om.
Och han kastade silfpenningarna i templet, och gick sin väg; och gick bort, och hängde sig sjelf.
Men de öfverste Presterna togo silfpenningarna, och sade: Man må icke kasta dem i offerkistona; ty det är blods värd.
Och när de hade hållit råd, köpte de dermed en krukomakares åker, till främmandes begrafning;
Af hvilko den platsen heter Blodplats, intill denna dag.
Då vardt fullkomnadt det som sagdt var genom Jeremias Propheten, som sade: Och de hafva tagit tretio silfpenningar, der den sålde med betalad vardt, hvilken de köpte af Israels barn.
Och de hafva dem gifvit för en krukomakares åker, som Herren mig befallt hade.
Och Jesus stod för landshöfdinganom; och landshöfdingen frågade honom, och sade: Äst du Judarnas Konung?
Då sade Jesus till honom: Du säger det.
Och när han anklagades af de öfversta Presterna, och af de äldsta, svarade han intet.
Då sade Pilatus till honom: Hörer du icke, huru mycket de betyga emot dig?
Och han svarade honom icke till ett ord, så att landshöfdingen förundrade sig storliga.
Men om högtidsdagen plägade landshöfdingen gifva folkena en fånga lös, hvilken som de begärade.
Och hade han på den tid en beryktad fånga, som het Barabbas.
Och när de voro församlade, sade Pilatus till dem: Hvilken viljen I att jag skall gifva eder lös, Barabbam, eller Jesum, som kallas Christus?
Ty han visste, att de hade öfverantvardat honom för afunds skull.
Och när han satt på domstolen, sände hans hustru till honom, och lät säga honom: Befatta dig intet med denna rättfärdiga mannen; jag hafver mycket lidit i dag i sömnen för hans skull.
Men de öfverste Presterna, och de äldste, gåfvo folkena in, att de skulle begära Barabbam, och förgöra Jesum.
Då svarade landshöfdingen, och sade till dem: Hvilken af dessa två viljen I att jag skall gifva eder lös?
De sade: Barabbam.
Då sade Pilatus till dem: Hvad skall jag då göra af Jesu, som kallas Christus?
Sade de till honom alle: Låt korsfästa honom.
Då sade landshöfdingen: Hvad hafver han dock illa gjort?
Då skriade de ännu mer, och sade: Låt korsfästa honom.
Men när Pilatus såg, att han kunde intet skaffa, utan sorlet blef ju mer, tog han vatten, och tvådde sina händer för folkena, och sade: Oskyldig är jag i denna rättfärdiga mansens blod; I mågen se eder der om.
Då svarade allt folket, och sade: Hans blod komme öfver oss, och öfver vår barn.
Då gaf han dem Barabbam lös; men Jesum lät han hudflänga, och öfverantvardade honom, att han skulle korsfästas.
Då togo landshöfdingens krigsknektar Jesum till sig, in på Rådhuset, och församlade hela skaran till honom;
Och afklädde honom, och klädde på honom en purpurmantel; Och vredo samman ena törnekrono, och satte på hans hufvud, och fingo honom en rö i sina högra hand, och böjde knä för honom, och begabbade honom, och sade: Hel Judarnas Konung.
Och de spottade på honom, och togo rön, och slogo dermed hans hufvud.
Och när de hade begabbat honom klädde de mantelen af honom, och klädde på honom hans kläder, och ledde honom bort, till att korsfästan.
Och när de gingo ut, funno de en man af Cyrene, som het Simon; honom tvingade de till att han skulle bära hans kors.
Och då de kommo till det rummet, som kallas Golgatha, det är, till hufvudskallaplatsen,
Gåfvo de honom ättiko dricka, blandad med galla; och när han smakade det, ville han icke drickat.
Men sedan de hade korsfäst honom, bytte de hans kläder, och kastade lott derom; på det fullbordas skulle det som sagdt var genom Propheten: De hafva bytt min kläder emellan sig, och på min klädnad hafva de kastat lott.
Och de såto der, och togo vara på honom.
Och de satte hans sak, skrifven öfver hans hufvud: Denne är Jesus, Judarnas Konung.
Och då vordo två röfvare korsfäste med honom, den ene på den högra sidon, och den andre på den venstra.
Men de, som gingo der fram, hädde honom, och riste sin hufvud;
Och sade: Du, som bryter ned Guds tempel, och bygger det i tre dagar upp, hjelp dig sjelf; äst du Guds Son, så stig ned af korset.
Sammaledes ock de öfverste Presterna, med de Skriftlärda och de äldsta, begabbade honom och sade:
Andra hafver han hulpit, sig sjelf kan han icke hjelpa; är han Israels Konung, så stige nu ned af korset, och vi vilje tro honom.
Han hafver tröst på Gud; han frälse nu honom, om han är något om honom; ty han hafver sagt: Jag är Guds Son.
Det samma kastade ock röfvarena honom före, som med honom korsfäste voro.
Och ifrå sjette timman vardt ett mörker öfver hela landet, intill nionde timman.
Och vid den nionde timman ropade Jesus med höga röst, och sade: Eli, Eli, Lama Sabachthani?
det är: Min Gud, min Gud, hvi hafver du öfvergifvit mig?
Men någre, som der stodo, när de det hörde, sade de: Han åkallar Elias.
Och straxt lopp en af dem, och tog en svamp, och fyllde honom med ättiko, och satte den på en rö, och gaf honom dricka.
Men de andre sade: Håll, låt se om Elias kommer, och hjelper honom.
Åter ropade Jesus med höga röst, och gaf upp andan.
Och si, förlåten i templet remnade i tu stycker, ifrån ofvan och ned igenom; och jorden skalf, och hällebergen remnade.
Och grafvarna öppnades; och mång de heligas lekamen, som sofvit hade, stodo upp;
Och gingo ut af sina grafvar, efter hans uppståndelse, och kommo i den heliga staden, och uppenbarades mångom.
Men höfvitsmannen, och de som med honom voro, och vaktade på Jesum, när de sågo jordbäfningen, och de ting som skedde, räddes de svårliga, och sade: Visserliga var denne Guds Son.
Och der voro många qvinnor, ståndande långt ifrån, och sågo uppå, de som hade följt Jesum af Galileen, och tjent honom.
Ibland hvilka var Maria Magdalena, och Maria, Jacobi och Jose moder, och Zebedei söners moder.
Men om aftonen kom en rik man af Arimathia, benämnd Joseph, hvilken ock var Jesu Lärjunge.
Han gick till Pilatum, och beddes Jesu lekamen; då böd Pilatus, att han skulle varda honom gifven.
Och när Joseph hade tagit lekamen, svepte han honom i ett rent linkläde;
Och lade honom i sina nya graf, som han uthuggit hade uti ett hälleberg; och välte en stor sten för dörrena åt grafvene, och gick sina färde.
Då voro der Maria Magdalena, och den andra Maria, sittande emot grafvena.
Dagen efter tillredelsedagen kommo tillsamman de öfverste Presterna, och de Phariseer, inför Pilatus;
Och sade: Herre, oss kommer ihåg, att den förföraren sade, när han än lefde: Efter tre dagar vill jag stå upp.
Bjud fördenskull, att man förvarar grafvena, intill tredje dagen, att hans Lärjungar icke komma, och stjäla honom bort, och säga folkena: Han är uppstånden ifrån de döda; och blifver så den sista villan värre än den första.
Då sade Pilatus till dem: Der hafven I vaktena; går och förvarer, som I kunnen.
Då gingo de bort, och förvarade grafvena med väktare, och beseglade stenen.
Om Sabbathsaftonen, i gryningen på första Sabbathen, kom Maria Magdalena, och den andra Maria, till att bese grafvena.
Och si, det vardt en stor jordbäfning; ty Herrans Ängel steg ned af himmelen, och gick fram, och välte stenen ifrå dörrene, och satte sig på honom;
Och han var påseendes som en ljungeld, och hans kläde hvit som en snö.