Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då det likväl, särdeles med hänsigt till den af Utskottet ifrågasatta nedsättning, torde vara nödigt att hvad af anslaget för ett år besparas må kunna ett annat år användas, har Utskottet ansett lämpligt, att det belopp, som af Rikets Ständer be stämmes, varder, i stället för kreditiv, på sätt Kongl. Majit äskat, såsom reservationsanslag anvisadt.
På grund häraf får Utskottet tillstyrka, dels att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse till Kongl.
Majit anmäla att vid granskning af berörde nådigst meddelade bestämmelser, dem Kongl.
Majit i nåder ansett böra läggas till grund för en ny lagstiftning angående skogarne i Riket, Rikets Ständer funnit dessa bestämmelser endast föranleda till följande anmärkningar: att uti da afkastningen af skildt fall.
Besv. o. Ekon.-Utskottets Utlåtande M 31. 9 att uti de 6 norra länen, nemligen Stora Kopparbergs.
Gefleborgs, Jemtlands, Wester-Norrlands, Westerbottens och Norrbottens län, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande må varda berättigade att, uppå vederbörandes derom gjorda ansökning, pröfva och afgöra om och i hvilka fall en friare dispositions-rätt öfver de till krono-hemman och nybyggen anvisade skogar må beviljas innehafvaren, oansedt skogen icke blifvit till regelbunden hushållning indelad; att den rätt till begagnande af boställs-skog, som blifvit föreslagen att tillkomma boställshafvare lika med innehafvare af krono-hemman och lägenheter, som besittas under stadgad åborätt, ej må göras beroende deraf att skogen icke öfverstiger ett visst tunnland-tal; men att derest boställets skog vid densammas indelning befinnes i betydligare mån öfverstiga bostäl lets behof af skogsfång, det i sådant fall bör ankomma på Kongl. Majits pröfning om och under hvad vilkor skogen må af boställshafvaren bibehållas och nyttjas eller ock af skogsbetjening särskildt vårdas och förvaltas, med iakttagande att af skogens behållna afkastning tilldelas boställshafvaren hvad honom skäligen bör tillkomma; dels att Rikets Ständer bevilja ett årligt reservations-anslag af '100.000 R:dr R:mt, att under den tid nu skeende statsreglering omfattar och utom det bidrag, som från skogs-plante rings-kassan kan påräknas, af Kongl. Majit disponeras till erforderliga utgifter för skogs-institutet, lägre skogs-6kolor samt för skogs-styrelsens inrättning jemte dess och öfrige till skogs-stalen hörande tjenstemäns aflöning.
1 sammanhang med högstberörda nådiga skrifvelse har Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet till behandling förehaft åtskilliga inom Riks-stånden väckta motioner, öfver hvilka Utskottet nu får sig utlåta. 1:o. Hos Vällofl. Borgare-ståndet har Herr Bodell uti afgifvet memorial anfört, att det funnes ett län i riket, nemligen Norrbottens, som holle 60 mil i längd och 28 till 36 mil i bredd, hvars areal utgjorde 937 qvadratmil och således vore 139 qvadratmil större än provinserna Skåne, Halland.
Bohus län, Dahlsland, Österoch Westergöthland, Småland, Öland och Gottland tillsammans, samt 30 qvadratmil större än provinserna Upland, Södermanland, Westmanland, Dalarne, Helsingland och Gestrikland äfven tillsammanstagna.
Under några veckor om året vid midsommarsBih. titt Ii.
Prot. 185ti & 1857. 4 Sami. 2 Afd. 12 Haft. 2 10 Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottels Utlåtande JU 31. tiden vakade solen hela natten öfver hälften af denna yta, medan den andra hälften saknade henne 1 å 1$ timme om dygnet.
Härigenom framkallades en hastig och delvis yppig vegetation ända upp till den Norrska fjellkedjan.
Genomskurna af majestätiska elfvar, strömmar och insjöar, en del synnerligt fiskrika, med ymniga odlingslägenheter och ett sundt klimat, väntade dessa ofantliga landsträckor på idoge kolonister och lofvade att belöna deras möda med helsa och trefnad, hvilka löften vissare uppfylldes, ju flere som åt dem sig betrodde, ty med hvarje nyodling och utdikning toges ett steg till luftstreckets förmildring.
Motionären fästade derför Rikets Ständers uppmärksamhet på vigten deraf, att landsträckor af sådan vidd och beskaffenhet blefve upptagna af en sjelfständig befolkning.
Fältet låge der öppet för en oberäknelig tillökning i rikets folknummer och med detsamma i dess politiska och materiela styrka.
Den frågan framställde sig, huru det komme till att en areal af 937 qvadratmil, af angifven beskaffenhet, ännu icke räknade mer än omkring 66,000 innebyggare?
Ett idogt kraftfullt folk hade ursprungligen banat sig stigvägar utmed vestra sidan af Bottniska viken och der nedslagit sina bopålar.
Svårigheterna voro naturligtvis i början ojemförligt större än nu, men de öfvervägdes då, såsom alltid, af medvetandet att för sig och efterkommande oqvaldt ega och besitta hvad man upparbetat.
Detta vore ett oeftergifligt vilkor för odlingens framgång under ett hårdt luftstreck.
Ännu bibehöllo landets innebyggare, — den egentliga kärnan af allmogen, — samma starka pregel af ett odalmanna-lynne, som endast böjde sig för Gud och Konungen i hvad dem hvar för sig tillkomme, men läte icke påtvinga sig en torpares eller arrendators vacklande ställning, utan att med detsamma förlora i arbetsflit och odlingslust; men sedan upptagande af nyhemman hämmades hade en talrik klass af s. k. »inhysmgara — backstugusittare — uppstått i och omkring de gamla skattebyarne, utverkande sig af hemmansegaren någon jordbit omkring stugan.
En fortgående kolonisation medelst upptagande af krono-nyhemman hade begynt att sträcka sig utefter de större elfdragens stränder ända inom Lappmarkerna, då för 50 å 60 år sedan kedjan blef afbruten genom främmande spekulanter, hvilka, under anstrykning af synnerligt nit för landets förkofran, utverkade sig gåfvobref å ofantliga landsträckor eller, som de eljest kallades privilegier för bruk och såg-verk.
Vid elfdragen vore sambandet emellan den sjelfständiga allmogens områden afbrutet af de vanligen i ödesmål befintliga s k. brukshemmanen och emellan elfdragen hade privilegierna dragit ett bälte emellan de ursprungliga odalhemmanen vid kusten och de inre trakterna samt lagt sig såsom en qväfvande tyngd på den efter sjelfständigt utrymme till odlingar trängtande, men i de gamla, delvis redan skoglösa, byarne instängda, allmogens bröst
Lyckligtvis vore det icke på grund af de olycksdigra gåfvobrefvens verkliga ordalydelse och mening, som man sålunda sett kolonisationen afbruten, ty ordalagen vore med försigtighet afvägda och merendels uttryckande det förbehåll, att nyhem - Sammans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Utlåtande M 31.
11 mans-anläggningarne icke finge hindras, utan skulle de privilegiibafvaren förunnade förmåner af stockfångst gifva vika för landets upptagande till nyhemman.
Sjelfva stockfångsten vore för det mesta icke betydlig, men vid de privilegierna föregångna härads-syner blefvo alla då i grannskapet varande, på flere mils omkrets ännu odisponerade kronotrakter uppnämnda och fördenskull privilegiihafvaren tillåtet att ifrån dessa trakter årligen afverka ett visst antal träd, emot den ringa afverkning, v som samma trakter i sm helhet kunde tåla.
På grund af sådana handlingar hade ansökningar om nyhemman till stor mängd blifvit protesterade och frågorna af Läns-stvrelserna lemnade beroende på framtida utredning i sammanhang med allmänna afvittringen.
Sålunda hade privilegii-hafvarne vunnit sitt syfte att få beherrska ifrån 5 till 10 gånger större skogsvidder, än som efter vanlig beräkning af återvext och skogens behöriga vård, kunnat dem lagenligt tillfalla.
Detta insågo de sjelfve lika väl som hvarje annan, hvadan de icke försummat att af rådrummet draga orimliga fördelar, innan de en gång måste släppa bytet.
Instämmande uti oftabesagde Skogskommittés yttrande om nödvändigheten af särskilda åtgärders vidtagande till förekommande af såg-priviiegiernas missbruk, afrådde dock motionären ifrån beträdandet af den väg Kommittéen föreslagit, nemligen att oförminskade bibehålla ifrågavarande kronotrakter och ställa dem under Skogs-styrelsens och jägeri-betjeningens vård och uppsigt, Något bättre kunde sågverks-egarne sjelfve icke önska sig, ty allt förblefve då på gamla foten, de finge endast andra personer att göra med och de blefvo alldeles befriade ifrån framtida konkurrens och ifrån den säkrare uppsigt, som kunde utöfvas, utan ersättning af allmänna medel, utaf sjelfständiga kronohemmans åböer i grannskapet.
Visserligen voro inom Norrbottens län 3 Jägmästare helt nyligen tillsatta, men att desse, bosatte uti städerne, föga kunde uträtta på 8 å 9 hundra qvadratmils område, ådagalades utaf Konungens Befallningshafvandes i länet till Kongl Maj:t den 30 Oktober 1856 aflåtna underdåniga utlåtande i frågan.
Uppsigten emot åverkan inom ödemarker, der man hade nog af att hinna ifrån närmaste nattherberge till sjelfva skådeplatsens gräns och hem igen på dagen, utan att se sig om, än mindre stadna i vägen, vore icke värd hvad den kostade.
Äfven med flere hundra jägare kunde det öfverklagade missbruket icke förebyggas; ty sågverks-egarne hade vanligen fått något skattehemman åt sig enkom afvittradt här och der intill de vidsträckta krono-trakterna och de hade rätt att såga huru mycket som helst ifrån egen skatteskog.
Hvad som komme inom skattemanna-området, medan vakten hvilade, kunde ingen åtala.
Utom det att krono-trakternas behållande under Skogs-styrelsens vård således icke kunde förhindra deras förödelse, strede denna plan helt och hållet emot den grundsats, som uttrycktes uti alla afvittringen rörande författningar, hvilka förnämligast afsågo landets fortgående intagande af en sjelfbesuten allmoge, ehuru det varit förhindradt.
Norrbottens kustland, d. v. s. Lappmarkerne oberäknade, innehölle 3,391,000 tunnland; deraf hade allmogen ännu icke fått sig tillmätta mer än 521,000 tunn - 12 Sammans.
.and, alltså icke mer än pdel af kustlandets och ^del af hela länets område.
Deremot vore ungefär lika mycket, nemligen 493,000 tunnland bruk och sågverk redan tillsiagna och ytterligare 800,000 tunnland, — afmätta till nyhemman, — höilos öppna för dessa verksegares vidare anspråk.
Öfver dessa 800,000 tunnland vore sägverks-egarne rådande med en rätt, som skydde dagsljuset och hämmade kolonisationen i dubbelt afseende, dels genom förhindrad odling och åbyggnad, dels genom skogens förstöring; ty att i denna ort förspilla skogen vore ungefär lika förderfligt, som att skänka bort hela marken, emedan ingen kolonisation kunde hafva framgång, der skogen vore ruinerad, alldenstund den behöfdes ej allenast till åbyggnader, stängsel och vedbrand, utan äfven till nybyggarens understöd genom afverkning till afsalu, till nödigt lifsuppehälle under det han odlade och bygde.
Innanför de nu sistnämnde delar af kustlandet, der privilegiihafvarne sletos med allmogen om företrädet, återstode, innan man hunne Lappmarkens gränsor, en vidd af 1,500,000 tunnland.
Derifrån hade sågverks-egarne, utom sin öfriga fångst, längesedan begynt flotta timmer, och äfven der utestänga allmogens nyhemmans-ansökningar.
Om ej kraftiga och skyndsamma åtgärder vidtoges, så blefve Norrbotten allt mer och mer en dyster ödemark, med en i sågverks-egares tjenst utsliten lös befolkning, i stället för en af sjelfständige hemmansegare intagen, i jordbruk och boskapsskötsel samt andra landtmanna-näringar sig förkofrande del af fosterlandet.
Att privilegii-hafvarne i alla hänseenden förstörde dessa förhoppningar och motverkade detta större mål, visade sig än vidare af deras sätt att sköta de flesta af dem redan tilldelade frälse- och skattehemman.
Nu kunde kolonisationen svårligen hoppa öfver sådana ödeland, der skogen vore förstörd och all odling försummad, ty sådane ödeland förderfvade klimatet i deras grannskap.
Kolonisationen borde fortskrida steg för steg i en oafbruten kedja, så att den ene grannen kunde räcka den andre, helst nybörjaren, en hjelpsam hand, och draga nytta af hvarandras erfarenhet och täflan i odlingsflit m. m.
Man kunde dock hoppas, att om privilegierna reducerades till deras rättsenliga omfång och nyhemman åt allmogen genast beviljades, så skulle det ännu lyckas den sjelfständiga allmogens söner att styckevis sträcka kolonisationens kedja genom de förhärjade trakter, som varit dem förment att intaga; ty det funnes någon ungskog, som på 30 til! 60 år kunde blifva användbar till bjelkar och sågblock och under tiden lemna hvad till husbehof erfordrades; hvarjemte stubbar funnos i ymnighet till tjärubränning, uti hvilken biförtjenst allmogen hade öfning.
I anseende dertill, att de nu berörde frågor varit betraktade såsom hänförliga till ekonomiska lagstiftningen, hade Kongl.
Majit allena i desamma beslutat de föreskrifter. som omständigheterne påkallat, utan Rikets Ständers hörande deröfver.
Detta förhållande hade åter föranledt sägverks-egarne i de norra länen att flitigt uppvakta Kongl. Majit med underdåniga petitioner och förslager.
Dessa försök att utverka för egna intressen gynnsamma anordningar, hade likväl hos Kongl. Maj;t, med nådig omtanke om allmogens rätt och bästa, blifvit afspisade, hvarom, såväl som om Kongl. Sammans.
Besv - o. Ekon.-Utskottets Utlåtande JU 31. 13 Maj:ts nitälskan för kolonisationens fortgång vittnade, bland annat, Kongl. Brefven till Kammar-kollegium den 29 Maj 1852 och den 8 Juli 1856.
Det förra stadfästade grundsatsen af nyhemmans-anläggningar i första hand och att sågverks-egare sedan af öfverblifvande kronomark må få åt sig upplåtet så stort område, som emot den i privilegierna nämnda årliga stockfångst kunde svara.
Det sednare Kongl Brefvet innebure afslag på sågverks-egarnes underdåniga begäran, att få taga först hvad dem borde tillkomma, hvarvid de erbjödo sig att sjelfve förskjuta kostnaden för en extra afvittring af dessa områden Enligt motionärens förmenande hade de af honom nu yttrade åsigter ursprungligen varit och voro ännu af Kongl. Majit hyllade, så att ett bifall till desamma och förslag till vidare åtgärder i denna syftning ifrån Rikets Ständers sida, skulle, enligt hvad motionären föreställde sig, med nådigt välbehag upptagas samt möjligen föranleda till framtida meddelande af hvad som denna för riket och en del af dess innebyggare så högst vigtiga angelägenhet kunde röra Slutligen har motionären föreslagit: »att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i »underdånighet begära nådiga föreskrifter till dess Befallningshafvande i Norrbottens, »Westerbottens och Wester-Norrlands län, antingen omedelbart eller genom Dess och »Rikets Kammar-kollegium, att, såvidt hinder, enligt Kongl. Majit nådiga stadga om »afvittringen den 10 Februari 1824, ej möta, åt första sökanden eller hans rätts »innehafvare genast bevilja de nyhemmans-ansökningar, som härefter inkomma, så »ock dem, som i följd af sågverks-egares protester blifvit lemnade beroende på af»vittringens fortgång, samt låta provisionel utstaka dessa nyhemmans områden; och »att de sökande, så vidt det icke i sammanhang med ansökningen skett, böra inom »viss kort tid, som Kongl Majits Befallningshafvande bestämmer och kungör, inkom»ma med borgen af två eller flere bofaste och vederhäftige män för åboskyldighe»ternas fullgörande, hvilka skyldigheter genast taga sin början ifrån den dag tillstån»det erhölles».
I ändamål att befordra odling och folkökning uti de vidsträckta norra provinserna har Kronan under en lång följd af år upplåtit sina derstädes belägna stora skogar till nyhemmans och nybygges anläggningar.
Dessa upplåtelser har Kronan lemnat kostnadsfritt, emot skyldighet för emottagaren att inom viss förelagd tid odla och bebygga den upplåtna marken, som efter åtnjutna frihetsår skulle i stadgad ordning skattläggas.
Det hufvudsakliga vilkoret, hvarmed nyhemmans och nybyggens beviljande varit och är förknippadt, nemligen den upplåtna markens odling och bebyggande, har stundom blifvit fullgjordt; men särdeles på sednare tider, hafva ej sällan nybyggen blifvit anlagda med hufvudsakligt syfte att åtkomma skogen, hvaraf följt, att sedan nybyggaren genom en missbrukad dispositions-rätt deröfver otillåtet densamma afverkat, har nybyggets uppodlande lemnats å sido.
Detta olagliga förfarande, som till stor del vållat den förstörelse af skogarne i Norrland, hvilken nu beklagligtvis eger rum, har från det allmännas sida icke varit beifradt och måhända i anseende till brist på skogsbetjening icke kunnat beifras såsom vederbordt
Då ett 14 Sammans.
Besv. o. Ekon.-Utskottets Utlåtande M 31. sådant förfaringssätt, om det finge fortfara, otvifvelaktigt skulle leda derhän, att dessa ofantliga skogstrakter afverkades utan i sammanhang med odling, och en så dan odling, hvars befordrande afsetts genom skogsmarkens upplåtande till nybyggare, sålunda för framtiden försvåras om ej omöjliggöras, anser Utskottet sig icke sakna skäl att, med föranledande af Herr Bodells ofvan omförmälda framställning, tillstyrka Rikets Ständer, att uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i nåder anbefalla vidtagande af sådana åtgärder, att erforderlig uppsigt och kontroll må kunna hafvas derå, att alla de vilkor, som vid upplåtelser af Kronans mark till nybygges och ny hemmans anläggningar föreskrifvas, varda behörigen fullgjorda, 2:0.
Uti Yällofliga Borgare-ståndet har Herr Hasselrot, med hvilken Herr Rydin instämt, väckt motion, deruti han till antagande förordat det af oftanämnde
Kommitté uppgjorda förslag till förordning om skogarne i Riket.
Med åberopande af hvad Utskottet här ofvan anfört, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse i ämnet, anser Utskottet, uti ärendets närvarande skick, ifrågavarande motion icke lämpligen böra föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. 3:o. Hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln är motion väckt af Friherre Alströmer, Jonas, deruti han, med åberopande af skogarnes stora inflytande på ett lands klimatiska förhållanden, dess fruktbarhet samt innebyggarnes välbefinnande, samt statens i följd deraf rätt och pligt att vidtaga inskränknings-åtgärder, i afseende på skogarnes förbrukning, föreslagit: »att hvarje skogsegare ålägges att indela sin skog för trakthuggning;» »att ett tillräckligt högt vite bestämmes för hygge utöfver den för året be stämda trakt;» »att gallring skall ske under uppsigt af skogsbetjening, på statens bekostnad, och efter en för honom uppgjord bestämd instruktion;» »att till odling mindre tjenlig jord efter hand besås företrädesvis med det skogsfrö, som för hvarje jordart är mest passande.
Åt Landshöfdingarne uppdrages att, hvar och en för sitt län, låta uppgöra en ändamålsenlig plan för denna skogs-såning;» »att der någon ej vill beså sin skogs-jord, såsom nu är sagdt, verkställes såningen på statens bekostnad.
Den uppvexande skogen blir då en statens tillhörighet.
Dock bör jordegaren, när huggning kan ske, af det årliga hygget erhålla någon del, såsom ersättning för jorden.
Af sådan skog bör äfven kommunens fattiga undfå bränsle;» och »att vissa personer utses mom hvarje härad för vakande öfver skogsförfattningens efterlefnad, hvilken befattning bör ombytas för hvarje år och bestridas utan lön.» Sammans.
Besv. o. Ekon.-Utskottets Utlåtande JM 31. 15
Uti det förslag till förordning om skogarne i Riket, som af oftanämnda Kommitté blifvit uppgjordt, förekommer väl stadgande, angående hushållningen å enskilde jordegares skogar.
Riktigheten af den äfven utaf rikets vid sednaste riksdag församlade Ständer uttalade åsigt, att staten måste anses ega befogenhet att, så vidt sådant vore erforderligt till afvärjande af en allmännare skogsbrist i särskilda trakter af riket, bestämma sådana inskränkningar i den enskildes dispositions-rätt öfver sin skog, hvarigenom dess framtida bestånd kunde betryggas, har visserligen äfven af Kongl. Maj:t blifvit erkänd; men Kongl.
Majit har tillika, på sätt här ofvan är vordet omförmäldt, förklarat, att. i anseende till de flera betänkligheter, som emot begagnande af denna statens rättighet förekomme och enär i allt fall en lång tid sannolikt åtginge. innan tillgång blefve på en så talrik skogs-personal, att den, utan men för de allmänna skogarnes vård och skötsel eller eftersättande af sina åliganden, i afseende på tillsynen öfver boställens och andre publika hemmans och lägenheters skogar, skulle kunna medhinna de ökade göromål, som af det ifrågavarande stadgandet blefve en följd, Kongl.
Sig för närvarande icke böra framställa förslag till något stadgande i ofvanberörda syftning, helst först torde böra afvaktas erfarenheten om hvad inverkan föresynen af det mera fördelaktiga hushållningssätt, som, till följd af den nya lagstiftningen för de allmänna skogarne, blefve infördt, kunde komma att utöfva jemväl på vården och behandlingen af de enskildes skogar.
Utskottet, som instämmer uti hvad Kongl. Majit sålunda i Nåder behagat yttra, hemställer, att Friherre Alströmers motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 4:0.
Inom Hedervärda Bonde-ståndet har Riksdags-fullmäktigen C. G. Sköldberg från örebro län, med hvilken Riksdags-fullmäktigen Per Erik Andersson från Westmanlands län sig förenat, uti väckt motion föreslagit, att Riket Ständer måtte till Kongl. Majit ingå med underdånig ansökan, att, vid utfärdande af ny förordning om skogarne, det varder föreskrifvet, angående härads-allmänningarne: »att åt delegarne i sådan allmänning upplåtes att genom ombud, som väljas på Wälborgsmässo-sockenstämmor i de församlingar, der hemman äro belägne, som ega rätt till utsyning i allmänningen, och hvilkas verkningskrets genom af Konungens Befallningshafvande i länet fastställda instruktioner närmare bestämmes, uppgöra fördelningen af det för året tillgängliga virket, om de anse förmånligast att det in natura utdelas, bestämma tid för fällning och utkörning, i annat fall när. huru och hvar det på offentlig auktion till delegarne må försäljas och i sådant fall ombestyra uppbörd af auktions-medlen och dessas utdelande till intressenterne efter oförmedlade hemmantalet inom ett år efter auktionens hållande.
Åliggande det intressenterne att aflöna för allmänningen behöfliga skogvaktare, bygga deras boställen, bestrida kostnaderne eller arbetet vid frösådd, hägnad, gallring m. m., som enligt fastställd hushållningsplan för skogens rationela behandling kan erfordras eller blifva anbefaldt;» 16 Sammans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Utlåtande M 31. »att, derest ombuden underlåta hvad här blifvit föreskrifvet, Konungens Befallningshafvande eger att på intressenternas bekostnad låta verkställa hvad som vore uraktlåtet;» »att de valde ombuden aflemna på hvarje års Michaeli sockenstämmor i ofvannämnde församlingar redovisning för deras uppdrag;» »att hemman, hvars egare genom annat än olyckshändelse, den han ej kunnat förekomma, hädanefter blifver i behof af utsyning från allmänningen, må dertill ej erhålla rätt, med mindre ombuden tillstyrka bifall dertill, som af Konungens Befallningshafvande fastställes;» och »att klagan öfver ombudens åtgärder anföres hos Konungens Befallningshafvande och besvär öfver dess beslut hos (i)» — — Till stöd för detta förslag har motionären hufvudsakligen anfört, att det på många ställen visat sig vara af mycken fördel för härads-allmänningars fredande för åverkan och befordrande af återvext, att intressen terne begagnat den, enligt Kongl, skrifvelsen den 23 Mars 1849, dem medgifna rätt att deltaga uti skogens vård.
Intresset för skogens bibehållande och förkofran vore det naturliga skälet dertill.
Det hade alltid varit och vore ännu en stor välgerning för många åboer på skoglösa hemman, att erhålla sin andel in natura, eller att emot en billig afgift årligen erhålla några lass ved eller virke från allmänningen.
Då lokala förhållanden gjorde att hvad sorn på ett ställe kunde med fördel användas, lände till stor olägenhet på ett annat, vöre det både billigt och rättvist att öfverlåta bestämmandet af virkets utdelning eller försäljning åt den allmänhet, till hvilken allmänningen vore upplåten, då afverkningen deraf skedde efter stadgad hushållsplan.