Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit och Kronan utgjorde den derutaf utgående rättigheten oell förmådde detsamma behörigen i gång hålla; och förklarades härvid att innehafvarne icke behöfde drifva bruket starkare än skogarnes vidmagthållaude och varornas afsättande kunde tåla, samt de sjelfve funne deras räkning vid; dock borde alltid så mycket svafvel finnas i förråd, som till Kronans tjenst kunde påfordras, för det pris, som redan kunde vara eller framdeles blifva faststäldt.
Beloppet och priset å det svafvel, innehafvarne vore skyldige att till Kronan årligen aflemna, bestämdes år 1766,' det förra till 156{- skeppund och det sednare till 9 Ridr 32 sk., samt är intaget i den nu gällande Kongl.
Resolutionen den 5 September 1815, hvarigenom privilegierna af åren 1649, 1680 och 1712 blifvit för eu af Henrik Barkhausens och Casten Feifs desceudenter, nu mera aflidne General-adjutanten Friherre S. C. Åkerhielm och hans arfvingar bekräftade.
Dessa vore således de skyldigheter, med hvilka det fordna kronobruket
Dylta af do nuvarande egarue innehafves; hvarvid af Kommitterade tillädes att dessa skyldigheter icke genom Kongl.
Majits härförut åberopade
Dom af don 7 Juni 1841 undergått någon förändring.
Kronans stämningspåstående gick nemligen derpå ut, att då Dylta svafvelbruk alltifrån dess första anläggning varit Kronans tillhörighet, som aldrig med äganderätt blifvit afstådt, utan endast med nyttjande-, och besittningsrätt upplåtet åt Friherre Casten Feif och dess descendenter, men General-adjutanten Friherre Åkerhielm tillhandlat sig -Adelar i bruket, samt förre innehafvarne sålunda sålt hvad de icke egt och derigenom afhändt Kronan dess lagliga tillhörighet, dessa transaktioner måtte förklaras ogiltiga, tillika med Härads-rättens derå meddelade fasta, och Kronan återställas i dess fulla egande- och dispositionsrätt till svafvelbruket och grufvan, med dertill lydande Kronans tillhörigheter.
Svea IIof-Rätts af Kongl.
Majit fastställda Dom, innehölle, att som Kongl. Majit, medelst nädig Resolution den 5 September 1815, för General-adjutanten Friherre Åkerhielm och hans arfvingar i nåder bekräftat de i afseende å Dylta svafvelbruk med hvad dertill hörde, åren 1649, 1680 och 1712 förunnade privilegier och rättigheter, med de villtor och skyldigheter, som dermed å bruksinnehafvarnes sida vore förbundna, och Kongl. Majit genom ytter - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 202. 5 ligare Resolution af den 9 December 1823, i nåder förklarat innebafvaren af Dylta svafvelbruk, hvilken jern väl benämndes såsom egare dertill, vara berättigad att för sig och gina efterkommande detsamma, med hvad dertill hörde, oqvaldt besitta och ega, så länge de med så beskaffad rätt förknippade skyldigheter emot Kongl. Majit och Kronan å bruksegarnes sida behörigen fullgjordes, men å Kronans vägnar icke påstådt, mindre visadt blifvit, att bruksegarne i dessa skyldigheters uppfyllande i någon mån brustit, samt vid berörde förhållande Härads-rättens vidtagna åtgärd att å de af General-adjutanten, Friherre Åkerhielm ingångna köpeafhandlingar utfärda fastebref varit behörig, utom hvad anginge svafvelgrufvan, hvilken, i likhet med grufvor i allmänhet, vore att anse såsom lösegendom, derå lagfart oell fasta ej borde meddelas, ogillade Hof-rätten, på dessa och de af Lagmans-rätten i öfrigt anförda skäl, den å Kronans vägnar om egande-rätten anställda talan. kivad åter anginge de förmåner, som blifvit Dylta bruk af Staten meddelade, så bestode dessa, utom i frihet från krigstjenst för högst 5 bruksdrängar under konskriptionsåren, dels i anslagna kronoallmänningar, dels i tjenstbarketer af frisocknarne.
Af do 2:ne bruket anslagna allmänningar bade den ena, den s. k.
Ostra allmänningen, från äldre tider varit dermed förenad, men handlingar om dess upplåtelse derunder tunnes då icke att tillgå.
Att den redan under den tid, bruket för Kronans räkning drefs, varit dit anslagen och att detta varit anledningen hvarföre någon rekognitions-afgift derå icke ifrågakommit, antoge Kommitterade såsom säkert, likasom att denna allmänning, ehuru icke särskildt omnämnd, under samma vilkor af skattefrihet, jemte kronobruket upplåtits åt dess disponenter, Barkliauseu och Feif.
Med den andra eller Hålahults allmänning åter voro förhållandet sådant, att Presidenten Friherre Feif först väckt fråga om och genomdrifva dess förklarande för kronoallmänning, samt på sin bekostnad låtit don från enskildes egor utbryta och afrösa, hvarefter törst Kongl.
Bergs-kollegium genom resolution den 8
December 1709, lagt denna allmänning under svafvelbruket och sedermera Kongl. Maj:t medelst 1712 års privilegier sådant bekräftat, med förklarande att då svafvelbruket vore ett af de ädlare verken, skulle allmänningen vara fri från rekognition erläggande.
De från frisocknarne utgående tjenstbarbeter hade af ålder bestått af 2:ne slag, som borde åtskiljas, emedan särskilda vilkor vore med hvartdera förenade, nemligen dels af dagsverken vid grufbrytningen och dels utaf leverering af skogsprodukter.
För dagsverks-skyldigheten åtnjötes befrielse från utskrifning, enligt Kongl.
Resolutionerna af år 162(3 för Axbergs och Hofsta socknar samt af år 1652 för Kihls socken, och ansågos friheten från krigstjenst motsvara dagsverlts-skyldigheten, hvarföre dagsverkena äfven utgjordes utan betalning.
Enligt 1712 års privilegier skulle do utgå efter hemmantalet och icke, såsom förut, efter åboernas antal, samt utgöras med 32 dagsverken årligen af hvarje mantal skatte och krono, samt 16 af hvarje mantal frälse, vid hvilken beräkningsgrund det sedermera och äfven enligt Kongl. Resolutionen den 5 September 1815 förblifvit, endast med den närmare förklaring, dels i Kongl. Kammar- och Bergs-kollegiernas utslag den 8 Juli 1726, att allmogen under andetiden, såvidt görligt vore, skulle från dagsverkens utgörande förskonas, dels ock i afseende å dagsverkets längd i Kongl. Maj:ts
Dom den 6 Februari 1800.
Att förse svafvelbruket med ved och kol, samt dem till bruket forsla, vore äfven ett frisockne-hemmanens åliggande, men denna skyldighet motsvarades icke af någon särskild dem beviljad förmån, utan skulle de för ved och kol, som till 6 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 202. bruket levererades, erhålla betalning.
Genom Kongl. Resolutionen den 5 September 1815 förklarades att, i stället för dittills presterade 11 stafrum ved af hvarje helt hemman, de levereringsskyldige skulle utgöra endast hälften eller 7 stafrum ved årligen, hvartill allt virket skulle huggas på allmänningarne eller bruksinnehafvarens egna skogar, och hvilken tjenstbarhet således för framtiden komme att utgöra en dagsverksskyldighet, men icke en leverans af sjelfegande skogsprodukt, samt att frisocknarne skulle erhålla fri dispositionsrätt öfver sina skogar, utan någon annan inskränkning, än att företrädesvis hembjuda svafvelbrukets innehafvare de skogsprodukter af ved och kol, som de ville aflåta.
Frisocknarnes åliggande i detta hänseende vore således förvandladt till 2:ne särskilda skyldigheter: den ena huggning och forsling af ved från brukets allmänningar till 7 stafrum för hvarje helt mantal, för hvilken prestation betalningen likväl icke rättat sig efter tidens förändrade varuvärden, utan ännu utgjorde blott 8 skillingar banko för hvarje stafrum, så att detta onus nu vore mera tryckande än grufvedagsverltena, och den andra, eller hembudsskyldigheten af ved och kol, som frisocknarnes hemmansegare ville aflåta, och hvarför de vore berättigade att af Dylta bruksegare erhålla, betalning efter gångbart pris i orten.
Vidkommande slutligen beskattnings-förhållandena vid Dylta, så åtnjöte bruket, såsom varande dels ett kronobruk, dels ett såkalladt ädlare verk, rekognitions- eller skattefrihet för de dertill upplåtna krono-allmänningar.
För brukets tillverkningar erlades väl tionde till Kronan, men icke in natura eller efter markegång, utan efter gammal kronovärdering, bestämd till 33 Daler 24 öre kopparmynt eller 3 R:dr 36 sk. bauko för ett skeppund svafvel, 18 Daler kopparmynt eller 2 R:dr banko för ett skeppund vitriol samt 12
Daler kopparmynt eller 1 R:dr 16 sk. banko för en tunna rödfärg, på det sätt att af dessa vid bruket tillverkade varor den tiondedel, som efter författningarne borde af bruksegaren till Kronan årligen utgöras, finge af honom, jemlikt Kongl. Brefvet den 5 Februari 1793 och Kongl. Resolutionen den 5 September 1815 mod flere äldre stadganden, efter ofvanberörde pris årligen lösas.
Men deremot hade Rikets Ständer uti bevillningsväg ålagt
Dylta bruk en bogro beskattning än andra lika beskaffade verk, bestående deruti att, utom den bevillning af 2 R:dr för 1,000 af värdet, som i allmänhet vore föreskrifven, af detta bruk en särskild bevillning för tillverkade effekter skulle utgöras, med 36 skillingar för hvarje skeppund svafvel, 8 skillingar för hvaije skeppund vitriol och 3 skillingar för hvarje tunna rödfärg, hvilken särskilda bevillnings-afgift, efter medium af de tio åren 1835—1844, uppgått till ett belopp af 376 R:dr 46 sk. 3,%- rist. banko.
För jemnande af alla dessa förhållanden till likhet med hvad som eger rum för andra dylika vei-k, skulle således erfordras: att Dylta kronobruk, med hvad dertill rätteligen hörer, öfverlemnades åt bruksegarne under ovilkorlig eganderätt, i stället för den vilkorliga, hvarunder det n u innehades; att Ostra och Hålahults krono-allmänningar, såsom för bruksdriften erforderliga, efter undergången behörig skattläggning, genom skatteköp i vanlig ordning med bruket förenades; att tjenstbarheterna från frisocknarne upphörde; att bruksegarne befriades från skyldigheten att svafvel- och vitriol-tillverkningen ständigt fortdrifva; och likaledes från skyldigheten att till Kronan leverera svafvel; Stats-Utskottets Utlåtande N:o 202. 7 att, mccl upphörande af bruksegarnes lösningsrätt till Kronans tionde, denna afgift bestämdes till liklict med hvad Kongl. Förordningen den 21 Juni 1831, angående grunden för afgifter till Kronan af bruk och bergverk, föreskrifves; att bruksegarnes rätt till konskriptionsfrihet för 5 bruksdrängar upphörde; samt att den särskilda bevillning för tillverkade varor, som nu eger rum, försvunne.
Då denna reglering omfattade för bruksegarne dels förlust af förmåner, hvaraf de nu vore i åtnjutande, dels befrielse från dem nu åliggande skyldigheter, dels ock förändring i eganderätts- och skattskyldighets-förhållandcn, hade Kommittcrade, till följd af Kongl. Brefvet den 18 December 1845, först uppskattat värdet af de förmåner, bruksegarne skulle komma att förlora, och derefter värdet af de förbindelser, hvarifrån de komme att befrias, samt af de förmåner i öfrigt, som borde dem erbjudas, då slutligen, under det förändringen i skattskyldighet jemväl toges i betraktande, komme att visa sig om och till hvad belopp ytterligare ersättning till bruksegarnes skadeslöshållande erfordrades.
Efter uppskattning af vinst eller förlust å bruksegarnes sida, till följd af den ifrågasatta regleringen, bade Kommitterade, på de skäl, som i den nådiga Skrifvelsen omförmälas, beräknat den kapitalersättning, som för minskningen af tjenstbarheter och öfriga förmåner borde
Dylta bruksegare tillerkännas, utgöra: för grufvedagsverken 29,460: — — för vedprestationen 33,591: 17. 21. för förändringen i sättet för tiondens utgörande 1,398: 41. 10. ””tillsammans 64,450: 11. 1. hvarifrån för svafvel-leveransens upphörande borde afgå .... 26,045: — — så att bruksegarne kontant erhölle . 38,405: 11. hvaremot bruksegarne yrkade: för grufvedagsverkena 29,460: — — för vedprestationen 47,541: 32. — för hembudsskyldigketen 10,973: 12. 8. för tiondens förändring 1,398: 41. 10. tillsammans 89,373: 38. 6. då, med afdrag för svafvel-leveransen, enligt bruksegarnes beräkning 18,750: — — deras kontanta ersättning blefve Banko R:dr 70,623: 38. 6.
Om nu härmed jemfördes de vid 1830 års undersökning gjorda beräkningar, så visade sig, att då nu ifrågavarande Kommitterade antagit årliga värdet af grufvedagsverkena till 1,473 R:dr Banko, hvilket numera äfven af bruksegarne medgifvits, så hade år 1830 detta värde upptagits till 1,964 R:dr, som, kapitaliseradt efter 5 procent, skulle utgöra 39,280 R:dr, i stället för den nu af Kommitterade och bruksegarne upptagna summan 29,460 R:dr Banko.
Vedprestationen upptogs år 1830 till ett årligt värde af 2,562 R:dr Banko, som, kapitaliseradt efter samma grund, gör 51,240 R:dr, men af de sednare Kommitterade till blott 1,679 R:dr 27 sk. 31 rst, årligen, eller kapitaliseradt 33,591 R:dr 17 sk. 21 rst.
Banko, samt af bruksegarne till årligen 2,373 R:dr 4- sk. och i kapital 47,541 R:dr 32 sk. Banko. 8 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 202.
Hembudsskyldigheten, hvars värde de sednare Kommitterade ansett vara skenbart och derföre endast i qvittningsväg upptagit, hade år 1830 beräknats till årlig ersättning med 1,097 R:dr 15 sk. 8 rst, Banko, utgörande i kapital 21,946 B:dr 25 sk. 4 rst.
Banko, hvilket kapitalvärde bruksegarne nedsatt till hälften eller 10,973 R:dr 12 sk. 8 rst. samma mynt.
För allmänning arnes skattläggning upptogs år 1830 en årlig ersättning, att af Staten till bruksegarne utgifvas, med 330 R:dr Banko, som, om den i stället beräknades till kapital efter 5 procent, skulle utgöra 6,600 R:dr Banko.
Om förändring i sättet för tiondens utgörande och upphörande af svafvelleveransen hade år 1830 ej varit fråga.
Den förra ökade, efter nu gjorda beräkningar-, ersättnings-summan till bruksegarne med 1,398 R:dr 41 sk. 10 rst.
Banko; det sednare minskade samma summa, efter Kommitterades förslag, med 26,045
R:dr, men efter bruksegarnes med 18,750 R:dr Banko.
Då dessa poster ur ersättningsberäkningarne afdroges, och deruti billigtvis icke heller upptoges ersättning för allmänningarnes skattläggning, som nu skulle motsvaras af den särskilda bevillningens försvinnande, samt alltså endast de med hvarandra jemförliga värdesummorna qvarstode, lemnade dessas jemförande följande resultat, beräknadt i kapitalvärde efter fern procent: 1830.
Grufvedagsverkena 39,280: — — 29,460: — — 29,460: — — Vedprestationen 51,240: — — 47,541: 32. — 33,591: 17. 2!.
Hembudsskyldigheten . . . . . 21,946: 25. 4. 10,973: 12. 8.
— — (Summa 112,466: 25. 4. 87,974: 44. 8. 63,051: 17. 2;-. hvaraf syntes, att 1830 års Kommitterade beräknat ersättnings-summan lör tjenstbarheterna till 24,491 R:dr 28 sk. 8 rst.
Banko mera, än bruksegarne sedermera medgifvit och till 49,415 R:dr 8 sk. 13 rst.
Dylta bruk, hvilken beräkning dock icke kunde blifva annat än approximativ, så hade Kommitterade ansett härvid förekomma, å ena sidan, såsom vinst för Staten, dels värdet af den nya rotering, hvarmed frisocknehemmanen, efter tjenstbarheternas indragning, skulle beläggas, och dels den tillökade inkomst, som i följd af brukets förändrade beskattningsförhållanden skulle i statsbidrag för allmänningarne och tionde af tillverkningarne Staten tillfalla, samt å den andra, eller såsom Statens förlust: l:o dess uppoffring medelst ersättning till bruksegarne för tjenstbarheterna; 2:o ett ökadt anslag till Krigs-kollegii Artilleri-afdelning för uppköp af svafvel, och 3:o den minskning i statsinkomst, som uppkommc genom försvinnandet af den särskilda bevillningen för de vid Dylta tillverkade effekter.
Denna beräkning skulle utfalla sålunda:
Af frisocknarnes gamla roterings-skyldiga 1011 mantal och de af allmänningarne förslagsvis uppkommande 3 nya mantal, tillsammans 1041 mantal skulle, efter deu i Nerike i allmänhet vedertagna roteringsgrund af 2 mantal, på hvarje rote, uppkomma 52A nya soldatrotar, för hvilka roteringsomkostnaden, beräknad efter medium af rotevakansafgiften för tio år, enligt markegångsvärdet för åren 1836—1845, till 48 R:dr 38 sk. 5fV rst.
Banko för hvarje rote, uppginge till 2,558: 47. 97 <7 TT.
Transport 2,558: 47. 97 Stats-ZJtskottets Utlåtande N:o 202. 9 Transport 2,558: 47.
9,Vs. för förändringen i sättet för tiondens utgörande upptoges såsom Statens årliga vinst samma summa, som här ofvan vore uträknad för berörde tio år 69: 45. 3r. statsbidragen för allmänningarne, utom roteringen, lika med hvad år 1830 upptogs 180: — — Summa Statens vinst 2,808: 45.
1,17 då den föreslagna kapital-ersättning till bruksegarne, 38,405 R:dr 23 sk.
Banko, förvandlades till årlig ränta härå efter 5 procent, motsvarande detta en årlig statsutgift af 1,920: 13. lfVo, för Krigs-kollegii Artilleri-afdelning, som framdeles skulle behöfva årligen efter gångbart pris uppköpa 1561- SM. svafvel, erfordrades ett statsanslag motsvarande skilnaden emellan gångbara priset å detta svafvelqvantum och den summa, som nu med 9 R:dr 32 sk. för hvarje Sk//. till
Dylta bruksegare årligen utginge; och som medium af de pris, hvartill Krigs-kollegium under föregående åren uppköpt svafvel, uppginge till 18 R:dr 26 sk. 4f r:st.
Banko per Sk//, upptages denna skilnad, å 8 R:dr 42 sk. 4* r:st. per Sk//, till ett årligt belopp af 1,388: — 1. den framdeles försvinnande årliga bevillningen för Dylta bruks tillverkade effekter upptages till samma belopp som ofvan, efter medium af 10 års räkenskaper, eller 376: 46. 3fV hvarigenom Statens förlust skulle utgöra Banko R:dr 3,685: 11. 6rV» Häraf visade sig således en årlig förlust för Staten af 877 R:dr 14 sk. 5,54 r:st.
Banko, hvilken kunde förefalla oväntad, då den af Kommitteradc föreslagna ersättnings-summa med icke mindre än 49,415
R:dr 8 sk. lä rist. understege den, som efter 1830 års beräkningar uppkomme, då likväl
Statens vinst af den föreslagna regleringen ansåges något öfverstiga dess förlust; men till förklaring härå erinrade Kommitterade i underdånighet, att roteringskostnaden år 1830 upptoges till 100 R:dr Banko för hvarje rote, eller mer än dubbelt emot hvad den enligt markegångs-sättningen å rotevakans-afgiften verkligen uppginge, samt att då icke vore fråga om svafvel-leveransens upphörande och följaktligen icke heller om något statsanslag till Krigs-kollegium, hvaremot i Statens vinst-konto då upptoges värdet af det levererade svaflct till icke mindre än 4,479 R.dr 8 sk.
Banko för hvarje Sk//, svafvel.
Ehuru nu den af Kommitterade uppgjorda beräkning endast vore approximativ och någon vinst dessutom möjligen skulle kunna för Staten uppkomma genom lrisooknchcmmanens förhöjda fastighetsvärde och deraf härflytande ökade fastighetsbevillning, antoge likväl Kommitterade, att en förlust för Staten genom ifrågavarande regleringsåtgärd uppkomme af ofvanstående 877 R:dr 14 sk. 5,54 r:st.
Banko årligen; men om ock denna förlust vore större, ansåge Kommitterade det dock för en vinst för Staten, likasom det ostridigt vore en sådan för frisocknarnes hemmansegare, att deras med nuvarande tids rättsbegrepp oförenliga beroende af Dylta bruk upphörde och att detta bruk för framtiden icke kommo i annat förhållande till Staten och medborgarne ån andra dylika verk.
För tillvägabringande af denna reglering hade bruksegarnes ombud såsom vilkor yrkat, att bruksegarno undfiuge den ersättning, hvartill de uppskattat sin liih. till B.
Prot. 1059 & 1860. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 17 Haft. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande lS:o 202. deraf uppkommande förlust; oell enär denna ersättning vore betydligt högre än den Kommitterade föreslagit, hade Kommitterade sökt öfvertyga bruksegarne om öfverdriften i åtskilliga af deras beräkningar och att t. ex. vissa af de rättigheter, de skulle dels efterskänka, dels förvärfva, nemligen å ena sidan hembudsskyldigheten och konskriptionsfriheten, å den andra kronobruket, vore af den beskaffenhet att do icke linnde till något positivt värde uppskattas och derföre borde mot hvarandra utan värdeberäkning qvittas.
Då likväl dessa underhandlingar icke ledt till det resultat, att Kommitterades åsigter kunnat med bruksegarnes anspråk sammanjomkas, hade det för Kommitterade icke återstått annat, än att, enligt Kongl. Brefvet den 18 December 1845, i underdånighet framlägga det förslag till reglering af Dylta bruks förhållanden, Kommitterade uppgjort, med det tillägg att frågan, huruvida Kronans förläuingar till detta bruk kunde på andra vilkor, än bruksegarne yrkat, från dem indragas, en fråga, som år 1830 sågs utur privaträttslig synpunkt och af dåvarande Kommitterade besvarades med nej, vore i de sednare Kommitterades tanka af statsrättslig natur, hvarföre Kommitterade ock ansåge det ligga utom gränsen af deras åliggande att i besvarande deraf ingå.
Majit hade härefter under den 14 November 1854 anbefallt Kongl. Krigs-, Kammar- och Bergs-kollegierna att, efter inhemtande af de upplysningar, som ytterligare kundo finnas nödiga, och sedan
Dylta bruks-inuehafvare fått tillfälle att i ärendet vidare sig yttra, med underdånigt utlåtande i detta mål till Kongl. Majit inkomma, samt dervid närmare, än som förut skett, utreda förhållandet med de vilkor, hvarunder bruket fått sig tillagd ny ttj an der ätten till de åt bruket upplåtna allmänningar.
Till följd häraf hade bemälde Kongl. Kollegier, jemte eget utlåtande af,den 29 April 1857, öfverlemna! nuvarande bruks-innehafvaren Friherre Wilhelm Åket'- hielnis underdåniga yttrande, deruti, bland annat, af honom ifrågasattes, huruvida utan hans begifvande någon förändring uti den eganderätt, hvarmed bruket nu af honom efter hans förfäder innehades och uti de af Kongl. Majit och Kronan detsamma mot vissa skyldigheter beviljade förmåner och rättigheter, lagligen kunde på administrativ väg tillvägabringas; hvaremot han, af anförda skäl, ansett, att det endast vore genom ömsesidig fri öfverenskommelse, som den reglering lagligen kunde komma till stånd, hvarom nu vore fråga.
Beträffande åter den kapital-ersättning, som Dylta bruksegare borde tillkomma för de tjenstbarheter och öfriga förmåner, hvilka, i följd af regleringen, skulle komma att bruket frångå, så yrkades af honom följande: för grufvedagsverkena från 101? mantal, efter 32 dagsverken på hvarje af 82l och 16 dagsverken på livartdera af 191 mantal, tillhopa 2,946 dagsverken å 32 sk.
Biko, 1,964 R:dr Biko ärli gen, motsvarande i kapital efter 5 procent "
B:ko Ridr 39,280: för vedleveransen, 713? stafrum från 101? mantal efter 7 stafrum på mantalet och hvarje stafrum beräknadt till 3 R:dr 24 sk. för 681 mantal och till 5 R:dr 40 sk, för 331 mantal, som efter afdrag af de 8 sk. per stafrum, hvilka bruksegaren nu bör betala, gjorde 2,924 R:dr 12 sk., motsvarande i kapital efter fem procent „ „ 58,485: för förändringen i sättet för tiondes utgörande ■ . ,, „ 1,398: 42. - tillsammans B;ko R;dr 99,163: 42.
— Stats- Utsicottets Utlåtande N:o 202.
11 hvarifrån för svafvel-leveransens upphörande skulle afgå . . B:ko R:dr 18,750 - - då den bruksegaren tillkommande ersättning utgjorde B:ko R:dr 80,113: 42. — Kongl.
Krigs-, Kammar- och Bergs-kollegierna anförde uti deras förenämnda underdåniga utlåtande, att, enligt Kollegiernas tanke, nu först borde under öfvervägande tagas, huruvida Kronan kunde för det till krut-tillverkningen erforderliga svafvel undvara Bylta svafvelbruk och detta bruk inträda i samma förhållande, som andra dylika, hvilka för enskild räkning drifvas; och då härvid förekomme, att, till följd af Kongl. Brefvet den 13 Januari 1857, Kongl.
Krigskollegii bestyr med kruts tillhandahållande åt bergslagerne och enskilde konsumenter med 1858 års utgång upphörde; att Kronans behof af svafvel till krigskrut, efter hvad erfarenheten gifvit vid handen, under vanliga förhållanden endast uppginge till omkring 70 å 80 skeppund årligen; att någon svårighet icke mött för anskaffande do sednare åren af det svafvel, som erfordrats utöfver hvad från
Dylta bruk blifvit aflemnadt, ehuru priset vid ett och annat tillfälle blifvit stegradt, men hvartill orsaken förefunnes i allmänna europeiska förhållanden och icke i bristande tillgång på svafvel inom Sverige; att ifrågaställda förändring vore antydd i 1845 års Kongl. Bref, äfvensom att utan sådan förändring, enligt Kollegiernas omdöme, icke någon fullt ändamålsenlig reglering i rättsförhållandena emellan Kronan och Dylta bruksegare kunde till vägabringas; samt att för Kronan dessutom icke torde saknas tillfälle att genom afhandling med enskilde bereda sig säker tillgång till det för Statens behof erforderliga svafvel; — så ansåge Kollegierna någon betänklighet i olvanberörde hänseende icke möta mot den ifrågavarande förändringen i rättsförhållandena emellan Kronan och Dylta bruksegare.