Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ank. till Exp. Utsk. d. 5 Febr., kl. 12 midd. - . ' t J i * » • J- ■ ; t • * Utlåtande, i anledning af dels Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition, angående bestämmande af vissa vilkor för vinnande af dispositions- oo/i jor de g ande-rätt till de så kallade kyrko-hemmanen i Halland, dels serskilda i detta ämne inom Riks-Ständen njäckte motioner. (I. A.) Sedan Rikets sednast församlade Ständer, uti skrifvelse af den 12 December 1840, under andragande af flerfaldiga omständigheter och förhållanden lill ådagaläggande af Kongl. Maj:ts och Kronans jordegande- och dispositions-rätt till åtskilliga hemman i Halland, hvaraf vissa räntor äro kyrkor och presterskap anslagne, i underdånighet anhållit, dét Kongl. Majit läcktes i Nåder föranstalta, att genom behörigen förordnadt ombud, å Dess och Kronans vägnar, stämning till vederbörlig domstol, blefve uttagen och talan utförd om återvinnande af Kronans jordegande- och dispugititions-rätt till ifrågavarande hemman, hvaremot Presle-Ståndet, uti underdånig skrifvelse, som den 29 Mars 1841 till Kongl. Majrt inkommit, jemte framställning af de förhållanden, som ansetts ådagalägga kyrkornes och presterskapets disposionsrätt till berörde hemman, yttrat den underdåniga förhoppning och önskan, att Rikets Ständers i förenämnde hänseende gjorde begäran icke måtte varda i Nåder bifallen, så och efter det Kongl. Maj:t, som i anledning af dessa tvänne skrifvelser inhemtat ej mindre Consistorii i Götheborg, Kongl. Maj:ls Befallningshafvandes i Hallands Län och Kammar-Collegii, än ock Justiliae-Canzlers-Embetets underdåniga utlåtanden, vid föredragning den 20 November 1843 af ifrågavarande ärende, förklarat
Sig icke kunna lemna bifall till Rikets Ständers ofvannämnde underdåniga anhållan, har Kongl.JMajtt,— under förmodan, det hufvudsakliga afsigten med den af Rikets Ständer begärde undersökning varit icke egentligen att tillvinna Kongl. Majit och Kronan en ringa, opå - Bih.till R.
Prof. 1845. 4 Sami. 1 AJd. 2 Band. 4 Haft. 1 o Stais- Utskottets Utlåtande, N:o 182. räknad, fördel, utan snarare att betrygga åboerne å kyrkohemmanen emot allt för höga och betungande afgälder, samt bereda dessa åboer en möjlighet att till hemmanen förvärfva jordegande- och dispositions-rält, hvilket ändamål Kongl. Maj:t funnit kunna vinnas på en enklare samt mindre besvärlig och kostsam väg, — af sådan anledning lill frågans slutliga afgörande, under den 5 sistlidne Augusti, till Rikets Ständer framställt följande Nådiga Proposition: l:o
Kyrkorna och prcslerskapet i Halland försäkras om framlida oqvaldt åtnjutande af den afgäld af ifrågavarande kyrkohemman, hvilken kyrkorna och presterskapet, på grund af ingångne afhandlingar med nuvarande åboer och arrendatorer, uppbäras så att afgälden för framtiden icke kan ökas eller minskas; 2:o Nuvarande åboer och arrendatorer å dessa hemman tillförsäkras deremot orubbad och oqvald besittning af sina, på grund af afslutade afhandlingar, innehafvande hemman, emot förpligtelse att tili kyrkorna och presterskapet för all framlid olörändradl utgöra den afgäld, hvarom för det närvarande är ömsesidigt öfverenskommet; 3:o
På sådana vilkor anses dessa åboer och arrendatorer lika med innehafvare af kronohemman, och berättigas således att genom skatte-köp, på lika sätt som krono-åboer, förvärfva jordegande- och dispositions-rält till de hemman, hvilka de nu på grund af alhandlingar innehafva; 4;o
Den afgäld, utöfver ordinarie hemmans-räntan, hemmanen nu till kyrkorna och presterskapet, på grund af afhandlingar, utgöra, skall uti samma hemmans jordeboks-ränla inlagas till framtida ovilkorlig efterrättelse så för hemmans-åboerne, som för kyrkorna och presterskapet; 5:o
Vid beräknande af skatte-köpeskillingen, som till Kongl. Maj:t och Kronan bör erläggas, kommer endast den äldre räntan att läggas till grund, men icke den nya ränta, som, till följd af afhandlingar, för det närvarande utgöres och äfven allt framgent skall utgöras.
Stats-Ulskottet, till hvars handläggning Högstberörde Nådiga Proposition blifvit af samtlige Riks-Stånden remitterad, har jemväl fått emottaga ej mindre de till Kongl. Maj:t ingifne, ärendet rörande, handlingar, än ock utdrag af Riks-Ståndens protocoll, innefattande de, vid den Nådiga Propositionens föredragning till remiss, afgifne serskilda yttranden. Stats-Utskollets Utlåtande, N:o 182.
3 Af sistnämnde handlingar inhemtas, att hos Ridderskapet och Adeln flera ledamöter tillstyrkt bifall till det af Kongl. Maj:t i Nåder framställda ofvanberörde förslag, andra åter yrkat förnyande af Rikets sednast församlade Ständers underdåniga anhållan, att frågan om jordegande- och dispositions-rätten till nämnde kyrkohemman malte varda i domstols-väg pröfvad samt slutligen andre förklarat sig kunna biträda hvarken den af Kongl. Majit i Nåder föreslagne, eller den af Rikets Ständer ifrågaslällda utväg för målets slutliga afgörande.
Serskildt har Herr von Troila Emil, lastat uppmärksamhet å den omständighet, att åtskilliga innehafvare ai ifrågavarande slags hemman nu endast betala den gamla räntan, roen andre deremot måste erlägga ett temligen högt uppdrifvet arrende, samt att följagtligen, i händelse, på sätt Kongl. Majit i Nåder föreslagit, den af hemmanen till kyrkor och presterskap nu utgående afgäld klefve fastställd att för all framtid fortfarande erläggas till nuvarande belopp, dessa tvänne olika classen af hemman komme att tillskyndas väsendtligen skiljagtiga förmoner, hvilket jemväl klefve förhållandet med de serskilde kyrkorna.
Till åstadkommande af jemnkning i detta hänseende, har bemälde ledamot derföre hemställt, att samtlige kyrkorna skulle behålla hvad de nu åtnjuta, och samtlige hemmans-innehafvare erlägga detsamma, som de nu erlägga, men de arrenden, som äro alltför högt uppdrifne, nedsättas, och de deremot, hvilka nu äro alltför låga, i samma inon höjas, hvilken förändring borde gå i verkställighet allt efter som de bestämda arrendetiderna löpa tili ända.
Inom Preste-Slåndet, hvarest de ledamöter, som i ämnet sig yttrat, sökt ådagalägga kyrkans och presterskapets jordegande- och dispositionsrätt till de Halländske kyrko-hemmanen, hvadan det icke eller kunde tillkomma Kronan alt för sin räkning hemmanen till skalle försälja eller, utan kyrkans medgifvande, lemna åboerne fri disposil.ions-rält öfver desamma i likhet med den, som tillhör åboer å kronohemman, — har Herr Biskopen Doctor Bruhn, under åberopande af sitt vid sistförllutne
Riksdag i ofvaunämnde syftning afgifne och uti Preste-Slåndets protocoll (10 Delen, pag. 55), intagne anförande, såsom en utväg till bemedlande af ifrågavarande mellan kronan och kyrkan förde tvist, föreslagit, att kyrkan åtminstone måtte förklaras berättigad att framför andra sjelf af kronan lösa hemmanen med erläggande af den utaf Kongl. Maj:t för åboerne nu föreslagne skatle-köpeskilling, samt åboerne förbehållas options-rätt vid 4 - Siats-Utskottens Utlåtande, N:o 182. hemmanens bortarrenderande; men att deremot, i händelse åboerne skulle medgifvas att till skatte få lösa merberörde hemman, sådant borde ske under de vilkor, ”alt deras närvarande arrenden intecknas i hemmanen såsom en beständig grundränta till kyrkan och en måttlig lösnings-summa för den blifvande egande-rälten af åboerne efter en billig taxerings-grund till kyrkan erlägges, hvars afkastning i räntor församlingen får använda efter sig företeende behof;” Varande denna motion, deruti Herr Prosten Thudén instämt, i sammanhang med den Kongl. Propositionen, till SlatsUtskottet remitterad.
Hos Bonde-Slåndet bar Riksdagsfullmägtigen Bengt Gudmundsson från Hallands Län, uti ett till Stats-UIskottet jemväl remitteradt memorial, med anförande af åtskilliga omständigheter, hvilka, efter hans åsigt, ådagalade lämpligheten och behofvet af den utaf Rikets Ständer begärda undersökning i rältegångs-väg, rörande förevarande fråga, samt enär det uti lista och 2:dra punkterna af Kongl. Majrts Nådiga Proposition framställde förslag, angående befästande för all framtid af de på viss tid mellan kyrkorna och hemmans-innehafvarne ingångne, nu gällande, alhandlingar och den deruti stadgade afgäld syntes innefatta en orättvisa i afseende på de kyrkohemmans-åboer, hvilka för sina hemman nu nödgas utgöra dryga arrende-afgifter, hvadan ock denna del af den Kongl.
Propositionen, efter motionärens lanke, icke borde af Rikets Ständer godkännas, på grund häraf hemställt: l:o att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla, att de icke ansett sig kunna i dess helhet biträda det förslag, sorn i den Kongl. Propositionen blifvit framställdt, men att Rikets Ständer likväl med tillfredsställelse funnit, alt Kongl. Maj:t, lika med Rikets Ständer, ansett skatte-köps-rättighet till Halländska kyrkohemman kunna åhoerne tillerkännas; och att, då Rikets Ständer förmoda, att denna Kongl. Maj:ts åsigt grundas på de af Rikets Ständer, Kammar-Collegium och Kongl. Maj:ts .Befallningshafvande anförde skäl för den mening, att de i Halland nuvarande kyrkohemman äro af krono-nalur, Rikets
Ständer häraf finna ökad anledning alt antaga detta såsom grund för sin öfvertygelse om bästa sättet att bringa frågan till ett önskvärdt slut; samt 2:o att Rikets Ständer således ville underdånigst anhålla, att, med upphäfvande af Kongl. Brefven af den 22 Maj 1819, den 29 Mars 1825, Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 182. 5 och deli 26 April 1826, äfvensom af de beslut om jovdegande- och slädsel-rätt, som i administrativ väg, rörande sådane hemman, blifvit alltifrån början af år 1825 meddelade, Kongl. Maj:t täcktes förklara: a) att kyrkornas och presterskapets rätt till kyrkohemmanen i allmänhet endast må anses utsträckt till den i jordeboken antecknade andel af Landlgillet eller räntan; b) att, derest för något serskildt fall kyrko-förvaltningen eller presterskapet anse sig böra yrka en större rätt, vare sig full egande- eller dispositions-rätt, densamma bör lagligen, medelst donalions-bref eller åtkomsthandlingar, styrkas; dock att, i brist af sådane, det äfven må på laglig pröfning bero till hvad grad andra äldre kyrkohandlingar kunna anses bevisande; cj att i alla de fall, då kyrkor och presterskap icke ifrågasätta egande- eller dispositions-rätt till kyrkohemmanen eller, efter att hafva densamma ifrågasatt, icke kunnat den lagligen bevisa, hemmanen skola anses såsom kronohemman och åboerne såsom kronobönder samt, vid inträffande åboledighel, hemmanen utslädjas; äfvensom alt skatteköp af kyrkohemman i dessa fall icke må kunna förvägras, hvarvid likväl rubbning ej må ske i den hemmanen åliggande, till kyrkor, presterskap eller andra ändamål anslagne, ränta; samt d) att de nu gällande afhandlingar emellan kyrko-förvaltningar, presterskap och arrendatorer af kyrkohemman icke må härigenom anses upphäfne, men att, efter arrendetidens slut, arrendatorn eller hans efterlefvande enka eller barn skola, derest de sådant önska, anses innehafva krono-uborällen; hvarefter sedermera bör förfaras såsom för kronohemman stadgadt är.
För den händelse åter, att Kongl. Majit skulle finna
Sig icke kunna i Nåder bifalla det sålunda föreslagne sätt att förena kyrkornas och presterskapets nu egande fördelar med Kronans rätt och kyrkohemmans-åboernes bästa, ansåg motionären någon annan utväg för tviste-frågans afgörande icke gifvas, än en sådan allmän undersökning, som af Rikets Ständer vid 1840—1841 års Riksdag blifvit begärd.
Uti denna motion har en större del af Bonde-Ståndels ledamöter instämt; hvarvid Riksdagsfullinägtige från Malmöhus och Christianstads
Län yttrat den önskan, att i en framtid jemväl i Skåne, der flere dylika 6 Ståts-Utskottets Utlåtande, K:o 182.
Lemman funnes, måtte få begagnas samma återvinnings-rätt, som för Halland blifvit i motionen föreslagen.
Jemte det Utskottet, i afseende på förevarande frågas behandling, vid de 3:ne sistförflutne
Riksdagarne får hänvisa till 1840 års Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotts betänkande, N:o 44, deruti jemväl linnas upptagne de skäl, på grund hvaraf Kongl. Majit funnit
Sig icke kunna i Nåder bifalla de af Rikets Ständer vid i828—1830 samt 1834 -—-1835 årens Riksmöten i ämnet gjorde framställningar, har Utskottet trott sig böra angifva innehållet af vissa uti sednare lider, rörande de Halländske kyrkohemmanen utfärdade Kongl.
Författningar och Resolutioner, hvaribland de 3:ne Kongl. Bref, om hvilkas upphörande till kraft och verkan fråga blifvit väckt uti Bengt Gudmundssons ofvanberörde motion.
Sedan Preste-Ståndet vid 1815 års Riksdag, med anledning deraf, att kyrkohemmanen i Halland understundom af Kongl. Majlis Befallningshafvande i Länet skola blifvit ansedde såsom vanliga kronohem O O man och dels underkastade skattevärdering, dels ock af kronohetjeningen bortstadde, i underdånighet anhållit, att alla om skatteköp å dylika kyrkohemman väckte frågor måtte förfalla, och, om sådane hädanefter yppades, Consistorium och vederbörande kyrkoherde och församling deröfver höras, samt att lediga kyrkohemman och lägenheteler måtte utbjudas på arrende-auction, och således icke bortslädjas lill förre brukarens slägtingar, har Kongl. Majjt, enligt Nådigt Bref den 22 Maj 1819, förklarat, att sådane hemman, till hvilka kyrkorna då innehade städsel-rält, icke kunde till skatte försäljas eller kyrkorna från slädsel-rälten skiljas, så framt icke visas kunde, alt kyrkorna en sådan disposilions-rätt sedan
Danska tiden obehörigen sig lillegnat; hvilka frågor Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, i hvarje förekommande fall, egde att, sedan vederbörande och bland dem Consistorium i Götheborg blifvit hörde, i laglig ordning pröfva och afgöra.
Genom Kongl. Brefvet den 15 Mars 1820, är vidare stadgadt, att, vid ny ularrendering af Halländska kyrkohemman, tiden för arrendet skulle bestämmas till 30 år, och den förre åboen eller, i händelse han med döden algått, hans enka och arfvingar i rätt nedstigande led ega optionsrätt att öfvertaga del vid auctionen gjorde högsta arrende-anbudet, då sådant inom en månad efter arrende-auctionen tillkännagåfves.
Siats-Utskottets Utlåtande, N:o 182. 7 lili eli. 1»os Kongl. Majit i underdånighet fullföljdt besvärsmål, angående dispositions-rätten lill A mantal Lyngåkra i Harplinge socken af Hallands Län, har Kongl. Majit, medelst Resolution af den 19 Augusti 1823, i Nåder gillat och fastställt Kongl. Majlis Befallningshafvandes i Hallands Län och Kamrnar-Collegii sammanstämmande utslag, hvarigenom kronan berättigats att, utan rubbning af kyrkans och pastors rätt till den dem hvardera förlänta smör-ränta, berörde hemman till jord och besittning då och framgent, såsom annan kronojord, fritt disponera och detsamma i laglig ordning för kronans räkning bortstädja.
Deremot har Kongl. Maj:t vid pröfning af en likartad, utaf Kongl. Maj:ls Befallningshafvande och Karamar-CoIlegium afgjord, tvistefråga, rörande en annan del af hemmanet Lyngåkra, jemte hemmanen Skintaby, Risarp och Lilla Brännarp, genom Nådig Resolution den 29 Mars 1825, förklarat, det Harplinge kyrka egde att, enligt gällande författningar, disponera ofvannämnde hemman dels ensamt dels gemensamt med vederbörande pastorer; dock att Kongl. Majit och kronan förbehölies hemmanstals-räntan samt de öfriga allmänna ©nera och utskylder, som, efter Författningarne, deraf borde utgå.
Sedan, i anledning af dessa skiljagtiga beslut, för hvilka skälen finnas omständligt upptagne uti Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets ofvanåberopade betänkande, N:o 44, Rikets Ständers Justitieombudsman hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit om Nådig Förklaring af Kongl. Brefvet den 22 Augusti 1819, har Kongl. Maj:t, uti Nådig Skrifvelse af den 26 April 1826, förklarat, aLl Kongl. Majrt funnit Halländska kyrkornas städsmålsrätt till kyrkohemmanet! vara styrkt oell befästad genom äldre och sednare Författningar samt en långvarig utöfning deraf, nemi. °;enom Konung Christian i Y:s i Danmark Recess af den 27 Febr. O O 1643, sorn visar, att kyrkorna den tiden egde gårdar eller hemman, af hvilka de uppburo landtgille och städsmål; genom 1646 års Hallands Läns jordebok, den första efter detta landskaps afträdande till Sverige, och påföljande jordeböcker, allt intill den allmänna jordeboks-förändringen år 1725, uti hvilka jordeböcker hemmanen oafbrutet upptoges serskildt samt under namn af kyrkohemman; varande presterskapet, genom flere Kongl.
Resolutioner, den sednaste af år 1823, försäkradt, att ecclesiastik-hemman och lägenheter, hvaribland kyrkohemman serskildt nämnas, icke skulle genom jordeboks-förändringen ombyta den natur, samma hemman efter Privilegierne tillkom; genom 1697 års kyrkoräkenskaper, (de äldste i Kammar-Archivet efter 1802 års brand), samt sednare 8 Stats-Utskottets Utlåtande, If:o 182. räkenskaper, utvisande, att kyrkorna vid inträffande åboledigheter å hemmanen ålnjöto städsmål och att åhoerne buro namn af kyrkobönder; genom Konung Carl XIl:s den 30 Augusti 1697, för kyrko-inspectorerne i Halland utfärdade Instruction, uti hvars 1 § föreskrefves, att Inspectorerne borde söka förhöja kyrkornes inkomster och räntor af deras hemman och jordar, såsom med krono- och frälsegods skedde, samt att vid åboledigheter
Inspectorerne egde till äboer antaga sådane, som pröfvades duglige och kunde utlagorna riktigt utgöra; genom den s. k. Hallands Beskrifning afår 1729, upprättad till följd af Landshöfdingens ordres af kronofogdarne och häradsskrifvarne, hvilken handling, deri noga upptoges hvarje kyrkohemmans och åbos namn, tiden när hvarje åbo hemmanet städt och städjebeloppet, som till kyrkan eiler pastor erlagls, ådagalade, att kyrkorna då voro uti fri utöfning af städselrätlen, samt ändlligen genom Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 29 Nov. 1756, §79, hvaruti Landshöfdingen ålades, att förbjuda kronobetjente, att i någon måtto sig med kyrkohemmans och lägenheters bortstädjande befatta; hvartill komme, att Rikets Ständer i underdånighet anhållit, att den af Kongl.
Maj:t den 15 Mars 1820 vidtagne Författning om arrendetidens förlängning från 20 till 30 år för Halländska kyrkohemmanen samt om optionsrätt till hemmanens arrenderande tor förre åboen, hans enka eller bröstarfvingar, måtte, i anseende till detta förordnandes lämplighet, få utsträckas till kyrkohemman i Skåne, hvilket ock, under den 18 Juni 1823, i Nåder bifallils.
Maj:t på dessa skäl icke kunnat fästa Nådigt afseende å Justitiae-Ombudsmannens förenämnde underdåniga framställning, hade Kongl. Maj:t funnit Dess nyssberörde Resolution af den 29 Mars 1825, angående hemmanen Skintaby, Risarp, Lilla Brännarp och halfva Lyngåkra böra till underdånig efterrättelse lända.
Genom serskildt Nådigt
Bref af den 26 April 1826, är, i afseende på Halländske kyrkohemmanen, vidare förordnadt: att åboledigt kyrkohemman borde till arrende på 30 år utbjudas; alt arrendet skulle utsättas till hela sitt belopp i spanmål, hälften råg och hälften korn; att arrendatorn egde frihet att antingen lösa hela spanmålsarrendel efter Länets markegångspris, eller ock detsamma in natura lefverera; att ett maximum, hvaröfver arrende-anbudet icke fick gå, skulle sålunda bestämmas, att detsamma föreslogs af kyrkoherden och 2me af församlingens valde ombud samt pröfva - Stat$-Utsliottet$ Utlåtande, N:o 182. 9 <les af Landshöfdingen och Biskopen sedan Länets Hushållnings-Sällskaps Förvaltnings-Utskott hördt blifvit; att minimum, hvarunder arrende-anbud ej fick antagas, skulle vara en half tunna, hälften råg och hälften korn, af hvarje geometriskt tunnland utaf hemmanets hela åkervidd; alt, om hemmanet varit på lifstid bortstadt, hvilken städja äfven enka tillgodonjöte så länge lion ogift vore, egde den aflidne åboens barn och bröstarfvingar optionsrätt lill arrendet, samt, om hemmanet varit under arrende upplåtet, tillkomme, vid arrendetidens slut, lika optionsrätt arrendatorn eller hans enka, samt, vid begges död, bans barn och bröstarfvingar, om hemmanet under arrendetiden väl skött och häfdadt blifvit, och alt den, som af optionsrätt ville sig begagna, skulle gifva det hos Landshöfdingen tillkänna sist inom 30:de dagen från auctionsdagen.
Uti den af Preste-Stånilet vid sisllidne Riksdag i förevarande ämne aflåtne underdåniga skrifvelse förmäles, hurusom, med förbigående af hvad tillförene blifvit i målet å ömse sidor anfördt, Preste-Ståndet ansåge sig endast böra vidröra de förmenta nya skäl, hvarpå Rikets Ständers förnyade underdåniga skrifvelse sig stödjer, och hvilka alla kunde hufvudsakligen hänföras till ett, nemligen den sednast företedde bevisningen för authenticiteten af ett i Lunds Landabok intaget ovidimeradt Bref af Konung Fredric II i Danmark, dateradt den 11 Aug. 1569.
Detta Kongl. Bref, innehållande en befallning om upprättandet af en sådan förteckning å kyrkornas egendom m. m., som i Landaboken innefattas, hade nemligen ansetts tillräckligen bestyrka sjelfva Landabokens tillförlitlighet och det deraf härledde påståendet om kronans egande rätt till alla kyrkohemmanen i Halland.
Häremot borde dock erinras, att, om ock en Kongl, befallning, angående en viss förtecknings upprättande blifvit i sjelfva verket gifven, och om Landaboken äfven vore en följd af denna befallning, deraf dock ingalunda följer, att sjelfva förteckningen, enär den saknade vanliga yttre criterier på sin gällande kraft, — underskrift och erkännande af någon offentlig myndighet, — verkligen eger laglig tillförlitlighet, aldraminst då fråga är att rubba egande-rätts-förhållanden, befästade genom secelsgammal bäld och de kraftigaste Kongl, försäkringar.
Att nämnde Landabok varit i andra tvister både för emot presterskapets rättigheter åberopad, kunde väl icke anses innefatta något hvarken historiskt eller juridiskt bindande Bih. till It.
Prof. 1844. 4 Sami. l Afd. 2 Band. 4 Baft. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 182, intyg om Jess authenlika beskaffenhet.
Det yttrande, som nämnde handling innehåller om endast nio af de ifrågavarande hemmanen, nemligen att ”dominium öfver tliessa kirchegaarder häfver Kongl. Majit” borde väl tick icke dragas lill anspråk på alia, till ett antal af 212, utaf hvilka kyrkan i rån urminnes tid varit i oqvald besittning, helst den dubbla bemärkelsen af ordet dominium gjorde delta slags bevis äfven lor sjelfva de förenämnde 9 hemmanens krono-natur temligen tvetydigt.
Så vida nemligen delta ord betydde både jordegande rätt (dominium plenum) och rättigheten lill en viss räuteafkaslning (dominium fruetus), så syntes den sednare tydningen i synnerhet vara tillämplig på de hemman, som sjelfva Landaboken benämner kirchegaarder, och ordet dominium kunna antagas om dessa fullkomligen lik lydigt med Danska ordet härlighed, betecknande endast vissa slags rättigheter af hemman, såsom till bi ekeling, jus patronatus, fördel af jagt, fiske, skog, m. m.
Om oek i en del äldre jordeböcker serskildt några af dessa hemman förekomme, upptagne under namn af ”kronogods och kronogårdar/’ så borde val icke detta gälla, hvarken såsom bevisning för alla elier såsom tillräckligt vitsord emot den jordabok, som första året efter provinsen Hallands afträdande till Sverige år 1646 upprättades, enär denna tvifvelsutan måste anses hafva med största noggrannhet angifvit de förhållanden, som under den föregångna tiden varit genom laga handlingar, hvartill numera tillgång icke linnes, eller genom fornåldrig häfd belastade.
Den derpå nästföljande provisoriska besittningen af samma provins — endast för 26 år försäkrad.
•— torde hafva föranled t både ett mindre nogräknadt skiljande i sednare jordeböcker mellan kyrkans och kronans rätt, och de emot kyrkorna nu såsom tillförene åberopade öfverlåtelserne af några hemman till vissa enskilde personer, Lilje, Tripp, Silfvercrona m. 11.
Att dylika öfverlålelser, sorn icke lagligen kunnat sträckas utöfver det, som kronan verkligen egde, nemligen en viss ränte-andel af hemmanen, icke förändrat deras jord-natur, syntes ock af Kongl. Resolutionen om Berthe quarn af den 26
Maj 1825 och om Lyngåkra af den 29 Mars 1829, hvarjemte borde anmärkas, att, enligt 1646 års jordebok, flere skattehemman äfven lunnes på lön indeldte till civile- coll mililaire tjenstemän, utan rubbning i iordegande-rätten.
Emot de i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse åberopade jordeböcker kunde andra anföras, såsom för åren 1655, 1668, 1684, 1689, 1708 och flere, allt intill år 1725, då den s. k.
Giéstliche linien utur jordeböckerne borttogs, dock ulan att, såsom genom Kongl.
Resolutio,- Stals-iitskijltels Utlåtande, N:o 182.
11 nen den 7 Juli 1752 och äfven sedermera blifvit försäkradt, någon rubbning finge ske i hemmanens natur.