Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers uppmärk* samhet för vidtagandet åfelt sådant beslut, hvarigenom hans hemmavarande Committenters önskan måtte befrämjas; af Pehr Ericsson från Kronobergs
Län, att, bland de flere hinder för näringarnes vidare uppmuntran och tillvext inom nämnde
Län, med skäl torde kunna räknas, att inom detsamma ej finnas flere städer än Vexiö, hvarest afsättningen med Jordbrukarens landtmanna varor är ofördelaktig och för Landsorten litet gynnande, då endast Stadens Landtförsamling och de intill staden närmast belägne
Socknar deraf kunna draga någon liten och obetydlig fördel; Af hvilken anledning Pehr Ericsson föreslagit: att en stad måtte inom Sunnerbo Härad blifva anlaggd, på den plats, för hvilken Konung Magnus Ladulås redan år 1279 utfärdat Stadsprivilegfer, nemligen vid Berga kyrka, som synes dertill af natufen vara anvisad på den der jemna, rymliga och af Laga å med sina vattufall genomskurna slättmark.
Pehr Ericsson anför i detta afseende, att, förutan flere sammanstötande vägar, gåtf äfven stora landsvägen emellan Stockholm och Helsingborg förbi Berga, som år beläget nästan midt emellan Jönköping och sistnämnde stad, utan att någon stad finnes dem emellan på denna väg, ehuru Jönköping och Helsingborg äro vid pass 25 mil åtskiljde.
— Genom en stads anläggande Besu. och Ekon.
131 tåd Berga, som är belägen 7 mil från närmaste stad Vexiö, och 10 mil från r.ärmåste Sjöstad Halmstad, skulle jordbruket i orten blifva uppmuntradt, då afsättning med Landtmannens varor derigenom befordrades, och tillfälle för Manufacturieton och Fabriks! (ika ren bereddes, att genom sia konstflit förskaffa sig den bärgning, han under* stundom i brist af arbetsförtjenst nu mäste sakna; af Johannes Svensson m. fl. från Jönköpings Län, att, sedan flere Socknar uti Småland inom sagde Län till Kongl. Majit inlemnat underdånig ansökning* att dem måtte tillåtas, hålla en fri oxmarknad
Vid den så kallade Tjursbacke uti Rydaholms Församling, och Kongl. Majit i Nåder öfverlemnat denna Allmogens underdåniga ansökan till Kongl. Commerce Collégium, sä hemställer Johannes Svensson, att hans nu väckte motion, om tillåtelse till en sådan marknads hällande, mätte såsom önskningsmål af Riksens Högloft.
Ständer upptagas och hos Kong!.
Majit i underdånighet understödjas.
— Utskottet, sorn utgår trän den allmänna grundsats, att allt, hvad som kan bidraga till en lifligare rörelse i den inhemska productionens afsättning och till en lättad communication vid varubyten, bör gynnas och befordras, Anner en stads anläggande i Kronobergs
Län, frimarknadérs hållande i j32 Besv. och Ekon.
B et eini an dm. Wrigstad och Rydaholm af Jönkopings
Län samt å stranöplatsen Stenungssund i Bohus
Län visserligen i detta afseende kunna blifva af mycken nytta och medföra ett godt ända» mål; men, då en fullständig pröfning af dessa frågor förutsätta en undersökning och en kännedom af sådane speciella och locala dertill hörande omständigheter, som hvarken af Utskottet eller Riksens Höglofl.
Ständer torde kunna väntas; så anser Utskottet sig icke kunna sträcka sin åtgärd längre, än att vördsamt tillstyrka Riksens Höglofl.
Ständer att, jemte frambärande af deras allmänna önskan om befordrandet af sådane anstalter, hvarigenom en större och lifligare communication till den inhemska produetionens förkofran och afsättning och med detsamma konstflitens tillväxt må kunna vinnas, i underdånighet öfverlemna till Kongl. Maj:t att, efter vederbörandes hörande, i sin vishet pröfva och bestämma: om och huru vida de genom dessa Motioner åsyftade ändamål lämpligen arå kunna uppnås. Dock varder detta Riksens Höglofl.
Stockholm den 2 April 1823, Sesv, och Ekon, Etsk.
Btiänkttnden, 133 N:o 36.
Ankom den 5 April 1823.
Utlåtande, angående lliksdagsFullmägtigen från Götheborgs oell Bohus Län Carl Fredrik Bergs väckte och af Hederv.
BondeStåndet till Utskottet remitterade Motion om åläggande af skyldighet för Pastorer, att årligen till vederbörande Lands Contoir och DomCapitel insända Utdrag af Kyrkoböckerne öfver födde och döde personer inom Bastoraternc, D e svårigheter, som, förutredan/iet afskyld» skaps förhållanden vid Arfskaper och bestämmandet af åldren vid anteckning till deltagande i allmänna beväringsskyldighet ten, stundom mött deraf, att Kyrkoböckerne, de Källor, hvarifrån underrättelsen i desse afseenden bordt hemtas, funnits antingen genom vådeld förstörde, eller af ålder förderfvade, eller ock, genom oredighet och otydlighet vid deras upprättande, för ändamålet ej tillfyllestgörande, hafva fästat JliksdagsFullmägtigen Bergs uppmärksamhet på nödvändigheten af ett medel, som, då det afhulpe förenämnde olägenhet, med det samma skulle undanrödja anledningen för de tvister, som deraf hittills hemtat sitt upphof:, Och i sådant afseende harRiksdagsFullmägtigen föreslagit, att Presterskap 134 Bein. och Ekon.
Betänkanden, pet måtte anses förbundne till Länens Lands» Contoir och Stiftens Consistorier vid hvar* jeårs slut insända, i öfverensstämmelse med Kyrkoboken upprättade, Förteckningar å alla under förflutna året inom Församlingar* ne födde och döde personer, hvilket skulle hafva till följd, att, i händelse nödige upplysningar om förhållandet härmed å ett ställe saknades, de å ett annat utan svårighet skulle kunna erhållas.
Om Utskottet, vidhedömmandét af Riks* dagsFulIm äg tigen Bergs gjorde förslag, endast velat fästa afseende ä den fördel, som genom dess antagande borde uppkomma för de fall* då de vid Kyrkorna förvarade
Kyrkoböcker genom vådeld eller annan olyckshändelse kunna gå förlorade, och hvilka, efter hvad Utskottet förmodar, utgöra de enda, sorn, med den vård, hvilken för dylike handlingar är föreskrifveD, och med den tillsyn öfver deras noggranna och tydeliga upprättande, hvilken af vederbörande Förmän säkerligen icke nnderlåtés, hunna föranleda saknaden af upplysningar om ålders och skyldskap? förb"
Handen, skulla Utsko et icke tveka att tillstyrka bifall till Förslaget:
Men, då med största fog klagan länge blifvit förd deröfver, att Kyrkoherdarna, tid efter annan, blifvit ålaggde åtskilige göromål, som, jemte det desamma merendels varit afvikande från bestämmelsen af deras Ämbeten, genom sin Besv. och Elion.
135 vidlyftighet och det besvär, de förorsakat, hindrat dem att egna tillräcklig tid åt ut* öfningen af det vigtiga kall: beredandet af moralisk och religiös bildning, som egentligen blifvit dem anförtrodd; Och Utskottet, vid betraktande häraf, anser hvarje tillökning i dessa göromål vara lika obillig till sin grund, då den måste dga Presterskapets förut nog trägna sysslosättning, som menlig till sina påföljder, enär uppmärksamheten på Sjäiavården derigenom nödvändigt skall inskränkas; Så finner Utskottet af dessa skäl sig föranlåtet, att till afslag anmäla RiksdagsFullmägtigeu Bergs förberörde Motion; Hvilket dock Riksens Höglofl.
Ständers egen upplysta pröfning vördsamt underställcs.
Stockholm den 2 April 1823* Betänkande, i anledning af yrkadt tillstånd för Jiyr kohemmans Aboers, i Skane, efterlemnade Enkor och barn, att före* trädesvis till sådane hemman erhålla A' bo-rätt.
H-ederv.
BondeStåudet har, medelst Protocolls Utdrag af den 6 nästlidne Mara till Ankom Jen 5 April i8&3, \ 156 Besv. och Ekon-.
Utskottets handläggning öfverlemnat ett Memorial af RiksdagsFullmägtigen från Malmöhus Län Juns Pehrsson.
Uti detta Memorial anmäler Riksdagsmannen, att, ehuru Kongl. Maj:t genom Resolution af den 29 November 1756 förklarat, att, på det innehafvare af Kyrkohemman må uppmuntras till desse hemman.) förbättrade skötsel och häfd, skola sådana innehafvares Enkor eller barn, i händelse de så åstunda, bibehållas vid Kyrkohemmanen, emot erläggande af half städja, så framt den aflidne Aboen i lifstiden bevisligen häfdat
Kyrkohemmanet på förmånligaste sätt, och eu sådan företrädesrätt förunnas
Enka eller barn, äfven i det fall att Enkan trädt 1 nytt gifte, samt Kongl. Förordningen den 16 Octobsr 1723 jemväl innefattar
Nådig försäkran om flere fördelar för Kyrkohemman» Aboer, skall Kongl. Majrts Befallningshafvande i Malmöhus
Län likväl redan, genom Kungörelse af den x
Maj 1797, hafva stadgat, det borde Kyrkohemman inom
Länet allenast på vissa år under arrende upplåtas, och derefter å Auction till nytt arrende utbjudas.
Men, som sistnämnde Kungörelse skall vara rakt stridande emot hvad Kongl. Maj:t sjelf täckts i Nåder, på sätt ofvan berördt är, försäkra, och det jemväl vore en klar följd, att, enär besittnings# rätten af ett hemman är åtföljd af osä - Besv. och Ekon.
137 kerhet, innehafvare af Kyrkohemman icke på deras upparbetande och förbättrande använda den möda och kostnad, som om deras efterkommande blefve nied säkerhet och trygghet uti åborätten bibehållne; på hvilka grunder Riksdagsmannen föreslår och anhåller, det måtte, i öfverensstämmelse med hvad Kongl.
Maj:ts ofvan åberopade Resolution af den 29
N vember 1756 skall innehålla, en underdånig hemställan hos Kongl. Maj:t göras, att Kyrkohemman» Åboers, uti Skane, Enkor eller barn, enär deras Män och Fäder befinnas hafva väl häfdat, odlat och, i anseende till Åbyggnaden, vidmagthållit Kyrkohemman, måga, emot billig städja, sorn af Kyrkoherden och Församlingen i vederbörlig ordning bestämmes, varda till Äboer å ledige Kyrkohemman antagna och uti Åborätten bibehållne.
Vid granskningen af hvad sålunda blifvit anfördt, samt af de äldre Författningar, hvilka till stöd för Motionen blifvit åberopade, har Utskottet funnit, att, om desse å ena sidan försäkrat Åboerne å Kyrkohemman, samt deras efterlefvande, om företräde till besittning å sådane hemman, hafva likväl vilkoren af ärlig afgäld för hemmanens besittning icke dervid varit bestämde, hvilket icke heller kunnat ske utan inskränkning af den rätt, som måsta anses tillkomma eulivaregareaf jord, varesig *38 Besv. och Ekon, Utsk.
Betänkanden. enskild man eller allmän inrättning, att der* af draga den högsta tnöjliga afkomst, utan att framlida bestämmandet deraf beror af Landtboer, hvilkas AboningsRätt, ehvad den varat längre eller kortare tid, till sin början icke egt annan grund, än jordegares upplåtelse, och följakteligen endast efter berörde grund bör mätas; Och» då den Aboerne förunnade förmån sålunda ej kan hafva afsett något annat, än en förmånsrätt för dem och deras efterlefvande, att vid hemmansbruken varda bibehållne, så vida ds derföre ville utgöra samma afrad eller Arrende, som af andre eljest kunnat erhållas, samt Utskottet vunnit underrättelse, det Kongl. Maj:t, på desse grunder, genom Nådigt bref af den 15 Mars 1820, i afseende på Kyrkohemman i Halland förordnat, att, vid ny utarrendering af samma hemman, tiden för arrendet skulle bestämmas till Trettio år, samt den förre Aboen, hans Enka och Arfvingar i rätt nedstigande led ega-options-rätt, att öfvertaga det vid Auctionen gjorde högsta arrende-anbudet, då de sådant inom en månads tid efter Auctionen tillkännagifva; Så och enär härigenom synes vara förvarad dels Jordägande Kyrkans rätt till högsta möjliga afkomst af hemmanet, dels förmånen för Uandtboen, att, utan behof att vid ArrendeAuctionen täfla i( anbud med andra Speculanter och såmedelst uppstegra Besv. och Ekon.
Betiinkanden, 139 arrendet, bibehålla besittningen af den jord» hvarå han eller hans förfäder under sådan förhoppning nedlaggt arbete och kostnad, får Utskottet tillstyrka Riksens Högloft.
Ständer, att hos Kongl. Maj:t i Underdånighet anhålla, det måtte enahanda författning, som, på sätt ofvanberördt är, redan gäller angående Arrenden å Kyrkohemtnanen i Halland, blifva vidtagen äfven rörande Kyrkohemmanen i Skåne, till förekommande eller afhjelpande af alla om utarrenderingen deraf uppkommande tvistigheter; Hvilket dock allt till Riksens Högloft.
Ständers egen pröfning vördsamt pfv er lem nas.
Ankom den 9 April 1823.
Betänkande, i anledning af vackt fråga ont upphäfva)ide af Kongl. CommerceCollegii Kungörelse, angående stämpling ä Husväfnader, soia till salu utbjudas, Utskottet har uti Remiss af den 7 denne» fått emottaga, l4° Eesv. och Ekon.
[Jtsh.
BondeStåndet, ett Memorial af Carl Hindrickson Bergman, £rån Gefleborgs Län, så lydande:
Till åtlydnad af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse den ic Marc 1818, har Kongl.
CommerceCollegium, genom Kungörelse af den 31 Mars samma år, stadgat: ”att hvar och en, som åstundar försäkra sig emot Conflscationsanspråk å husväfnader, hvilka, tillverkade å Landet, äro ämnade till salu i Städerne eller vid Marknader på Landet, må ege, att Söndagarne, efter Gudstjenstens slut, uppvisa slika väfnader, hvilka, sedan genom grannars vittnesbörd med visshet utrönt blifvit, att desamma äro i Socknen förfärdigade, böra förses med en af Kyrkoherden och Kyrkovärdarne, eller, i händelse Kyrkoherden är hindrad, a£ de sednare, jemte Kronobetjenten i orten, undertecknad Attest, som innehåller tillverkarens namn och hemvist samt styckets bredd och längd; kommande attesten att fästas vid ändan a£ stycket, samt genomdragningen af Attesten och stycket, att förvaras under Kyrkoherdens eller Kronobetjentes Sigill, och böra mängden af väfnader, som årligen på nämnde sätt afstämplas, dagen dä stämplingen verkställes, samt tillverkarens namn, upptecknas i en särskild bok, hvilken med noggrannhet vårdas”; Ändamfilet med denna Förordning skall utan tvifvel vara, att förekomma handel med lurendrejade varor; men, längfc Éesn. osli Ekon. tltsk.
Betånkanden. i^i ifrån att uppfylla lietta syftemål, lagger den endast nya och olideliga band på den husliga industrien hos Svenska Allmogen, försvårar afsättningen af dess produetioner genom invecklade omvägar och underkastar producenterna sjelfva ständige chicaner och lidanden, sorn, oaktadt ali försigtighet ä allmogens sida, icke stå att undvika.
Regeringen lärer sjelf hafva insett detta, ty 5:ne månader efter redan nämnde GömmetceCollegii Skrifvelse täcktes Hans Majit Konungen genom Nådigt bref af den 50 Juni 1819, uppå förekomne anledningar, befalla JustitieCancelleren tillse, att de under honom lydande Fiscal er med varsamhet förfara, i afseende på Allmogens ostämplade väfnader, så att de icke utan stark anledning till underslef varda anhållne."
Och såsom följd häraf utfärdades äfven JustitieCancellerens Circulaiie i detta ämne den 19 Juli 1819.
CommerceCoHegii Förordning
Fortfar emellertid i all sin kraft, så vidt den låter verkställa sig; men, då detta endast kan ske i vissa få delar, och stadgandet i det hela alltid blifver overkställbart och såsom sådant i de flesta fallen icke efterlefvadt, så kunna följderna deraf icke blifva annat än högst menliga, och detta så mycket mer, som den, hvilken afsätter de hemma tillverkade varorne, alltid ligger i händerne på beslagaren, hvilken efter godtycko confiscerar eller icke coh - i42 Eesv. och Ekon.
Betänkande/ii fiscerar alldeles lika beskaffade tillverkniri-f gar.
— Förordningen säger, att, sedan genom grannars vittnesbörd med visshet utrönt blifvit, att desamma äro i Socknen förfärdigade, böra de förses med en attest, som innehållar styokets längd och bredd.
Härvid frågas: huru skola grannarne med visshet känna, att väfnaderne äro i Socken förfärdigade?
Skola alla Socknebper vara Spioner på hvarandra?
Beror det icke af dem, att, af ovillja, egennytta eller andra motiver, neka det erforderliga vittnesbördet?
Och huru skola då attester kunna utfärdas?
H vartill skall utsättandet af styckets bredd och längd tjena, och hvad Controll kan väl derigenom vinnas?
Är det icke tillåtet att sälja mindre än hela stycket?
Då detta väl icke yrkas, så inser ju hvar och en lätt, att väfnadens längd minskas vid hvaije aln, seni särskildt afyttras, och att attestens innehåll icke tjenar till efterrättelse längre än knappt första timman efter dess utfärdande.
Ofta innehåller en sådan väfnad om 50 alnar flera olika randningar och mönster, ja till och med tygslag, och då det väl icke kan åläggas en köpare, att med sitt val just stadna vid den delen af stycket, som utgör slutet deraf, utan hans tycke möjligen kan falla på den, vid hvilken attesten är fästad, eller på någon annan del, der nedom, så måste antingen ingen handel ega rum, eller ock det återstående stycket af Besv. och Ekon.
14g trafnaden sakna attesten och följaktligen hvarje ögonblick vara underkastadt Gonfiscation.
Kan man väl dessutom med skäl fordra, elier med sannolikhet vänta, att ett fattigt, men flitigt Inhyseshjon, som, under da få stunder det kunnat hafva fria från gröfre hushållsgöromål, kunnat tillverka några alnar väf, ett par strumpor, vantar eller dylikt, skulle med uppoffring af sin tid, dess enda Capital, söka grannars vittnesbörd om tillverkningen och anlita den ofta långt borta boende Kyrkoherden, Kyrkovärden, eller Kronobetjenten om en attest, som siuteligen skall skänka det rättigheten, att, utan fara att för sin flit straffaä såsom lurendrejare, få för sitt lifs bärgning afyttra hvad det med sina egna händer förfärdigat?
Hvad jag nit anfört, torde vara tillräckligt, för att hos hvar och en, som ej är böjd att utsträcka prohibitifsystemet ända till sjelfva luftens inandande, som, i förbigående sagdt, snart nog i verkligheten kan anses såsom förbjudet eller åtminstone belagdt med ganska dryg tull, genom de hinder man uppstaplat för villkoren af en fri Respiration, stadga öfvertygelsen om halten af CommerceColIegii ifrågavarande Förordning.
För min del anser jag den vara lika overkställbar, som skadlig och i rak strid med den uppmuntran och lättnad, Allmogen med, så stor rätt har att fordra för afyt - a44 hesv. och Ehon.
Eetänknnden. trandet utaf productionerne af sina binäringar.
” Till Hederv.
BondeStåndets Protocoll bär blifvit anfördt, att detta Memorial vunnit Ståndets odelade bifall; hvarjemte särskildt blifvit tillagdt af Anders Joachimsson från Östergöthland, att erfarenheten i hans hemort redan öfvertygat om olämpligheten af denna författning; samt af Johan Longberg, att de öfverklagade olägenheterna i synnerhet äro besvärande i Helsingland, der tusendtals stycken skola stämplas.
Utskottet, som gör sig förvissadt, det Riksens Höglofh Ständer dela Utskottets öfvertygelse om den allmänna angelägenheten deraf, att den inhemska konstflitens uppmuntran och tillväxt gynnas och befordras, men att deremot allt, hvad som i dessa afseenden kan verka till en motsatt inflytelse, bör förekommas och afhjelpas, får vördsamt anföra, att Utskottet, i följd af desse grundsatser, anser det öfverklagade stadgandet om husväfnaders stämpling icke böra fortfara, såsom i Utskottets tanka medförande en menlig verkan.
Hos nationen har en lycklig böjelse blifvit vackt, att genom inhemska tillverkningar göra sig oberoende af de utländska.
Inom fäderneslandet finnas redan hemväfnader af utmärkt godhet, och, som denna konstflit är i fortfarande tillväxt på många ställen, hvaribland företrädesvis må nämnas flere af Ri - Betv. och Ekon.
Betänkanden. bets Norra provincer, och Småland, Vestergötland, Vermland samt sjelfva hufvud* staden, så är man föranlåten till de mest tillfredsställande förhoppningar i detta afseende, men det torde vara ostridigt, att denna folkets sinnesstämning icke skall befordras, utan tvärtom motverkas genom åtgärder, hvarigenom tillverkaren ålägges ett ledsamt tvång, eller, der han underlåter att underkasta sig sådant, blottställes för följderna af nog besvärliga undersökningar.
Har ej den arbetssamma Husmodern iakttagit, att efter inhemtadt vittnesbörd af sine grannar, det hennes egen väfnad är inom Socken tillverkad, förskaffa sig vederbörande Pastors och Kyrkovärdars, eller, i vissa fall, Kronobetjents attest uppå bredden och längden deraf, samt möjligen äfven i den händelse hon iakttagit detta, så skall hon äfventyra, att, vid utbjudandet af denna vara till salu, beröfvas hela frugten af sin Icönsiflit och sitt arbete; men äfven under förutsättning, att hon icke mister sin tillverkning, så synes likväl blotta beroendet af dessa omständigheter redan vara ett obilligt tvång.
Väl har det icke undfallit Utskottet, att författningen lemnar tillverkaren obetaget, att på annat sätt, om han det kan, behörigen styrka, att varan blifvit af honom tillverkad; men han är i alla fall blottställd, Bihang till RiksSt.
Prot, 1823, Q,de Sami.
Nir jo. 146 Besv. och Ekon.
Betänkande)*. för tvång, då han hindras i utöfningen alden honom tillkommande rätt att få afyttra sin vara när han behagar.
Utskottet kan derföre icke annat än» pade skal som anförde blifvit, och Memorialets författare sndragit, vördsamt tillstyrka Riksens Höglofl.
Ständer, att hos Kongl. Maj:t i Underdånighet anhålla, om upphäfvande af detta stadgande, såsom otjenligt till sina föreskrifter och menligt verkande till sina följder.
Dock varder detta, jemte en Ledamots särskildta utlåtande, till Riksens Höglofl.
Transsumt af Frotocollet, hållet i Riksens Höglofl.
Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskott den 2 April 1823* S.
D. — — — — — — — Herr Hisleiter anfördes med erkännande af det obehagliga och bindande tvång, som Allmogen blifvit ålagdt, derigenom, att hvarje stycke väfnad af dess egna tillverkning måste på ett eller annat sätt stämplas eller i afseende på ktll^rkningsorten af flere vederbörande veriflceras, innan försäljning deraf må ega rum, kan jag ändå Besv. och Ekon.
Betankanåtn.
147 icke frångå, att berörde stämpling är i flere fall ganska nyttig, lill och med nödvändig.
Afsigten dermed är att förekomma, det Vestgöthar och andra Handlande icke skola, under namn af Husväfnader, i Riket kringföra och föryttra hvarjehanda Utländska tillverkningar.
Då erfarenheten visat, att sådane underslef alltför ofta egt rum, oaktadt den controli* sorn synes innefattad i den anbefallta stämplingec, är det alldeles afgjordt, att, om deDsamma upphäfves, missbruken skola än mera OförSynt föröfvas, hvarigenom i synnerhet allmogen blir lidande, emedan dess tillverkade varor icke äro så begärliga sorn Utlänningens och följaktligen blifva osålde liggande, då utländskt kram med största lätthet kan i rörelsen Utbjudas, sedan icke mera någon stämpling^contfoll försvårar detta utbjudande.
Min tanke, den jag enskilt vågar till Riksens Höglofl.
Ständers oinpröfvande vördaamligen hemställa, är fördenskull: att allmogen och enskilde tillverkare i allmänhet väl må befrias från skyldigheten att låta stämpla elier låta attestera sine hemma tillverkade husväfnader och således fritt och obehindradt desamma på hvad sätt sora hälst föryttra; men att hvarje köpman, som 1 öppen bod försäljer sådane varor, och hvarje Vestgöthe eller annan Handlande, gom desamma ifrån en ort till en annan i48 f och Elton.
Betankändett. kringför, i afsigt att elem föryttra, må ålä ggas, att dessförinnan, vid ansvar, såsom för lurendr6jeri, besörja, det alla slika vavor af vederbörande Stads Auctoritet varda behörigen stämplade til! bevis af deras inom landet verkställda tillverkande.
— Ex Protocollo. A. Fryxell.
Ankom den 9 April I823.
Utlåtande, angående föreslagen ändring i den för Stockholms Stad gällande Hamn« ordning af den 28 April 1823. ■Från Hederv.
BondeStändet har den 5 sistlidne Mars till Utskottet blifvit remit» teradi ett Memorial, af RiksdagsFuIImägtigen Erik Mörtberg, från Norrbottens Län, som anmärkt: att då i 6 §. af Stockholms Stads Hamnordning blifvit stadgadt: att större varuposter, som böra passera Vågarne eller Packhuset, eller Victualier, som å bron böra undergå packning, icke, utan särskildt af ÖfverStåthållarEmbetet meddeladt tillstånd, få å bron utöfver fyra dagar qvar - Besv. och Ekon, Utsh.
Betänkande». 149 1 ligga, ganska mycken olägenhet häraf skal! uppkomma för Norrländska Invånare, som sjövägen till Stockholm med varor anlända, i det de, för att ej öfverskrida den tillåtne tiden för varornes uppläggning, ofta nödgas till vanpris försälja sina hitförda producter; Och har Mörtberg fördenskull yrkat i fråga varande Författnings upphäfvande.