Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af det den nådiga Propositionen bilagda Statsråds-protokoll öfver Ecklesiastik-ärenden den 13 Oktober nästlidet år inhemtas, att Holtz, hvilken är född den 28 Mars 1803, sjelf döfstum, alltsedan år 1820 varit anställd såsom lärare vid Institutets afdelning för döfstumma och för utmärkt väl vitsordad tjenstgöring i nåder hugnats med guldmedaljen för med borgerlig förtjenst samt uppbär en lön af 2,000 Riksdaler; att Nordfeldt, hvilken är född den 27 December 1793, sedan år 1829 varit vid Institutet anställd såsom de döfstumma elevernas lärare i skrädderiyrket och, utom fri bostad, ved och ljus samt 300 Riksdaler af entrepreuösen för eleveruas beklädnad, åtnjuter lön af 360 Riksdaler, och att Grönstedt, hvilken, sjelf döfstum och född den 5 Januari 1800, från år 1830 undervisat eleverne i smedsyrke!, utom fri bostad, ved och ljus, jemväl åtnjuter 360 Riksdaler i aflöning; varande till stöd för dessa framställningar hufvudsakligen andraget, att förrbemälde personer, efter en ovanligt lång tjenstetid, numera samtlige hunnit den ålder, att de svårligen kunde längre fortfara med ett arbete, hvars mödosamma beskaffenhet fordrade friskare krafter.
I betraktande deraf har Utskottet ock funnit anledning vara för handen att tillstyrka de ifrågavarande personernas uppförande å Indragningssfat; men Utskottet, som mot de för Nordfeldt och Grönstedt ifrågasatta pensionsbeloppen icke haft något att erinra, har deremot för den pension, med hvilken Holtz må böra af Staten hugnäs, icke ansett sig kunna tillstyrka högre belopp än tre ijerdcdelar af lönen eller 1,500 Riksdaler; hemställande alltså Utskottet, a) att å Allmänna Indragningsstaten måtte för Holtz uppföras en lifstidspension af 1,500 Riksdaler årligen; och 40 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 74 b) att do för Nordfeldt och Grönstedt äskade pensionerna mätte af Rikets Ständer beviljas. 54:o. Frän Ridderskapct och Adelu har Utskottet fätt emottaga en derstädes af Herr Nisbeth, A. F. H., väckt motion (N:o 125), hvaruti motionären erinrat, hurusom, enligt nu gällande stadga för rikets elementarläroverk, de der anställde lärare i musik, teckning och gymnastik äro, i olikhet mot öfrige lärare vid nämnda läroverk, uteslutne från all rätt till pension.
Detta de s. k. öfnings lärarnes uteslutande från en förmån, som blifvit de andra lärarne vid elementarläroverken tillerkänd, hade, enligt motionärens förmenande, sin grund deruti, att man antagit, det öfningslärarne i allmänhet, utom sin lärarebefattning, utöfvade jemväl ett annat yrke, deraf de kcmtade sin hufvudsakligaste inkomst.
Men verkliga förhållandet vore dock helt annorlunda.
I de flesta fall utgjorde tvärtom lärarebefattningen öfningslärarens hufvudyrke och de biförtjenster, han genom träget arbete kunde förskaffa sig, voro icke af särdeles betydenhet, ulan försloge vanligen knappast att i förening med den ringa lönen bereda ett nödtorftigt underhåll.
I anledning häraf och då lärarens mera betryggade ställning alltid utöfvade ett synnerligen välgörande inflytande på hans lärareverksamhet, har motionären, särskildt framhållande musikens vigt såsom undervisningsämne, föreslagit, att lärare i musik och sång vid elementarläroverken måtto erhålla lika rätt till pension som andra med dem jemförlige lärare.
Då Utskottet icke kunnat finna någon giltig grund för motionärens förslag att, under det do vid elementarläroverken anställda lärare i gymnastik och teckning fortfarande skulle vara från rätt till pension uteslutne, en sådan rätt dock borde lärare i musik tilläggas, får Utskottet, som anser frågan om pensionsrätt å de öfningslärarne tillagda arfvoden höra i ett sammanhang pröfvas, hos Rikets Stäm der hemställa, att ifrågavarande motion måtte lemnäs utan afseende. 55:o.
Med anledning af Kongl. Maj:ts nådiga beslut om indragning af folkskollärare-seminarium i Wisby, har uti en inom Preste-Ståndet väckt motion (N:o 95) Biskop Anjou, under förutsättning att nämnda seminarium komme att, på sätt beslutadt blifvit, upphöra, föreslagit, att åt föreståndaren för detsamma Lars Jakob Ringbom måtte beviljas en pension, motsvarande den lön, han såsom seminarii-föreståndare nu uppbär, eller åtminstone lika med den lägsta, han i denna sin befattning åtnjutit, hvilken pension Ringbom skulle ega att uppbära så länge han icke med lika lönevilkor åter inträdde i Statens tjenst; varande till stöd för denna framställning anfördt, att, under det föreståndarne för öfriga till reorganisation eller indragning bestämda folkskollärare-seminarier inom kyrkan eller elementarläroverken hade för sig öppna platser med löneinkomster, till fullo ersättande dem, hvilka de såsom seminarii-föreståndare åtnjöte, Ringbom, som för 35 år tillbaka börjat sin bana såsom lärare och, efter att hafva sedan år 1843 oafbrutet biträdt vid undervisningen i Wisby seminarium, år 1857 blifvit förordnad till dess föreståndare, hvilken anställning han sedermera med skicklighet beklädt., komme att återförvisas till sin befattning såsom förste lärare vid Wisby folkskola, hvilken syssla Ringbom under deu tid han varit seminarii-föreståndare medelst vikarie uppehållit.
Denna tjenst vore förenad med vida mindre löneinkomster, än dem Ringbom vid seminarium åtnjutit och dessutom kunde det icke vara lämpligt, att eu person vid Ringboms ålder skulle återtaga den omedelbara lärareverksamheten vid folkskolan.
Utskottet Stats-Utskottets Utlåtande N:o 74. 41 Otskottet kar tagit detta ärende i öfvervägande; och då det väckta förslaget om godtgörelse åt Ringbom för den löneinkomst, han genom indragning af seminarium i Wisby kan få vidkännas, synts Utskottet icke böra komma under pröfning förr än, efter seminariernas allmänna ordnande, de likartade frågor, som möjligen kunna från andra håll anmälas, må i sammanhang dermed till bedömande och afgörande förekomma, har Utskottet, helst den beslutade indragningen af seminarium i Wisby ej ännu försiggått, ansett sig böra hemställa, att Biskop Anjous ifrågavarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 56:o. Hos Ridderskapet och Adeln har Herr von Knorring, O. (i motion N:o 2) samt inom Bonde-Ståndet.
Riksdagsfullmägtigen Nils Jaensson från Östergötlands län (i motion N:o 275) föreslagit, att Rikets Ständer måtte bevilja aflidne Häradshöfdingen, Riddaren af Kongl. Maj:ts Nordstjerne-orden Garl Georg Levins enka, Wilhelmina Mathilda Levin, född Grönblad, en årlig pension af 300 Riksdaler.
Till stöd för denna framställning hafva molionärerne anfört, att Häradshöfdingen Levin, efter att hafva i öfver 20 år bekläd t domare-embetet inom Norra Helsinglands, i anseende till derstädes förekommande många och invecklade brottmålsransakningar, särdeles mödosamma domsaga, slutligen år 1861 sökt och erhållit transport till Hellestads och Tjellmo domsaga i Linköpings län.
Det till sistnämnda domsaga hörande boställe, Stora Yxhult, fick dock icke förr än den 14 Mars 1863 af Levin tillträdas, enär hans föregångare i embetet aflidit sjelfva Tkomtedagen år 1860, till följd hvaraf dennes enka var berättigad att till Midfästan 1863 innehafva bostället.
Emellertid afled Levin den 20 December sistnämnda år elfva timmar före Thomaedagens ingång, till följd hvaraf Levins sterbhus, som, derest han upplefvat den 21 December, fått till den 14 Mars 1866 innehafva bostället, hvars årliga afkastning ansåges belöpa sig till 3,000
Riksdaler, nu måste afträda detsamma fardageu sistlidna år.
Genom den tillfällighet, att mannens frånfälle inträffat straxt före Thomtedagens ingång, hade enkan sålunda gått miste om ett års afkastning af bostället, en förlust så mycket mera kännbar, som hon med en af sjukdom försvagad helsa jemte fyra ogifta döttrar befunne sig i särdeles torftiga omständigheter, sedan boet, efter mannens död, måst till borgenärers förnöjande afträdas.
På grund af de utaf motionären åberopade förhållanden, hvilka blifvit med företedda handlingar styxHita, hemställer Utskottet, att Häradshöfdingen Levins enka, Wilhelmina Mathilda Levin, född Grönblad, måtte beviljas en årlig pension af 300 Riksdaler. 57:o.
Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt, till Utskottets behandling remitterad motion (N:o 120) har Herr von Ehrenheim, P. anhållit, att Rikets Ständer, som vid flera föregående tillfällen bebjertat det behof, hvaruti aflidne förtjente embetsmäns enkor och oförsöijda barn sig befunnit, måtte bevilja en årlig pension af 500 Riksdaler åt enkan efter aflidne Häradshöfdingen i Bro, Håbo, Åsunda och Trögds häraders domsaga Fredrik Wilhelm Strandberg, hvilken, född 1793, år 1819 inträdt i Statens tjenst och under största delen af sin derefter följande lefnad med oförvitlighet och redbarhet förestått mödosamma domareembeten.
Vid sin i Juli månad sistlidna år inträffade död hade han efterlemnat, jemte enkan Fredrika Strandberg, född Wanström, en son, född år 1845, men som ännu icke utan allt understöd från hemmet kunde sig försörja, två yngre Bilt. till 11.
Prot. 1865 §• 1866. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 6 Höft. 6 42 Stats- Utskottets '^Utlåtande N:o 74. söner, hvilkas uppfostran till största delen återstode att fullborda, samt en ogift dotter.
Behållningen i boet uppginge endast till omkring 2,700 Riksdaler, eller värdet af ett tarfligt lösörebo.
Väl erhölle enkan från Civilstatens pensionskassa 600 Riksdaler samt från Häradshöfdingarnes enskilda pensionskassa 450 Riksdaler årligen, men dessa pensionsbelopps otillräcklighet för familjens behof ökades ännu mer deraf att från den förstnämnda pensionen afginge under de två första åren 500 å 600 Riksdaler för afgifter, som i och för densammas åtnjutande ytterligare borde inbetalas, hvarjemte den sednare pensionen vore till beloppet helt och hållet beroende af pensionskassans ställning och kunde således komma att nedsättas.
Då de pensionsbelopp, deraf, enligt motionärens uppgift, Häradshöfdingen Strandbergs enka redan är i åtnjutande, så mycket heldre måste anses tillräckliga för hennes eget och hennes ofvanomförmälda barns nödtorftiga uppehälle, som, på sätt handlingarne antyda, två af dessa sednare redan uppnått den ålder, att de böra kunna, om ej sjelfva förskaffa sig hela sin utkomst, dock i väsendtlig mån dertill bidraga, har Utskottet saknat skäl att den begärda pensionen tillstyrka, hvadan Utskottet hemställer, att ifrågavarande motion icke må af Rikets Ständer bifallas. 58:o.
Dti en hos Ridderskapet och Adeln väckt, till Utskottet remitterad motion (N:o 151) har Herr Nordenfelt, E. W., med hvilken G-refve Posse, K., instämt, — jemte erinran om aflidne Öfversten och Sekundchefen för Kongl. Marinregementet, Kommendören af Kongl. Svärds-orden, Carl Christian Kreugers förtjenster om det allmänna under en mer än fyratioårig tjenstetid såsom militär, äfvensom särskildt om den nitiska och gagnande verksamhet, öfverste Kreuger utöfvat inom den kommun, han under större delen af sitt lif tillhörde, eller Carlskrona, hvars fattigvård han i flera år på ett utmärkt sätt förestått, — föreslagit, att, enär vid öfverste Kreugers i November månad sistlidet år timade frånfälle, skulderna i boet öfverstigit tillgångarne, till följd hvaraf hans efterlemuade familj, enkan Carolina Kreuger, född Fries, sonen Johan August, hvilken af lamhet i högra armen och handen vore urståndsatt att bidraga till sin framtida bergning, samt dottren Agda Carolina Augusta, befunne sig i särdeles torftiga omständigheter samt i stort behof af ytterligare understöd utöfver den pension af 750 Riksdaler, som enkan skulle hafva att från Amiralitets-krigsmanskassan förvänta, Rikets Ständer måtte åt Öfverste
Kreugers ofvanbemälda enka samt två oförsörjda barn å Allmänna Indragningsstaten bevilja en årlig pension af 400 Riksdaler.
Med afseende å Öfversten Kreugers långvariga och förtjenstfull verksamhet i det allmännas tjenst samt de till stöd för framställningen i öfrigt åberopade och medelst motionen bilagda handlingar styrkta omständigheter, får Utskottet, som anser Staten böra genom något understöd värna hans enka från ekonomiskt betryck, men deremot finner betänkligt att, så länge modren lefver, jemväl bevilja understöd åt barnen, tillstyrka, att Rikets Ständer måtte tillägga Öfverste Kreugers enka, Carolina Kreuger, född Fries, en årlig pension af 400 Riksdaler. 59:o.
Öfverstelöjtnanten Friherre Ulf Carlsson Sparres den 30 December 1864 timade död och de ytterst knappa omständigheter, hvaruti hans efterlemnade enka samt sex oförsörjda döttrar sig befunne, har Stats-Utskottets Utlåtande N:o 74. 43 Herr von Knorring, O., uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt motion (N:o 52), under åberopande af den långa tid Friherre Sparre tjenat Staten, äfvensom den omständigheten att Sparre med särdeles utmärkelse, deltagit i 1813 och 1814 års krig, anhållit, att Rikets Ständer måtte bevilja Friherre Sparres enka, Kerstin Sparre, född Vult von Steijern, en årlig pension af 600 Riksdaler.
Af de motionen bilagda handlingarne inhemtas, att Sparre, som redan år 1793 började sin militära bana såsom korporal vid Smålands kavalleri, bevistat fälttågen i Tyskland och Norge åren 1813 och 1814 och derunder deltagit i flera träffningar, samt att han under kriget i Tyskland blifvit hugnad med guldmedaljen för tapperhet i fält, och sedermera under fälttåget i Norge, efter det han i affären vid Ingedals kyrka och Södra Hjelmungen af en kula blesserats i båda benen, med Svärds-ordens riddarekors.
I betraktande af Friherre Sparres långa tjenstetid samt att han derunder, på sätt nu omförmäldt blifvit, med erkänd utmärkelse deltagit i tvänne fälttåg, och då, efter hvad motionen åtföljande intyg utvisa, Friherre Sparres enka, som från Arméens Pensionskassa åtnjuter en pension af endast 187 Riksdaler 50 öre, jemte sina sex döttrar befinner sig i högst behöfvande omständigheter, har Utskottet icke tvekat tillstyrka Rikets Ständer, att Friherre Sparres enka, Kerstin Sparre, född Tult von Steijern, måtte å Allmänna Indragningsstaten tilldelas en årlig pension af 600 Riksdaler. 60:o.
Genom remiss från Ridderskapet och Adeln har Utskottet fått emottaga en inom nämnda Riks-Stånd af Herr Belfrage, J. G. W., väckt motion (N:o 79), hvari motionären, under förmälan att aflidne Majoren Lönnroths enka, som numera uppnått en ålder af öfver 65 år, befunne sig i särdeles knappa omständigheter, föreslagit, att den bemälda enka vid 1859—1860 års riksdag tillagda pension af 200 Riksdaler måtte höjas till 400 Riksdaler; och då, enligt hvad Utskottet inhemtat, enkan Lönnroth, som är i saknad af egna tillgångar, vid sin numera långt framskridna ålder samt deraf härflytande försvagade kroppskrafter icke fortfarande eger förmåga att genom arbete förskaffa sig de medel, som, utöfver det understöd, hon för närvarande af Staten åtnjuter, äro för en tarflig utkomst erforderliga, får Utskottet, med afseende tillika å Majoren Lönnroths under hans särdeles långa militäriska bana ådagalagda förtjenster, härmed tillstyrka, v att den från Allmänna Indragningsstaten till Kapitenen vid Göta Artilleri-regemente, Majoren i arméen m. m.
Arvid Lönnroths enka, Helena Brita Lönnroth, född Bredelius, utgående pension, 200 Riksdaler, måtte förhöjas mod 200 Riksdaler, eller till ett belopp af 400 Riksdaler för år. 6T.o. Från samma Riks-Stånd har vidare blifvit till Utskottet öfverlemnad en af Friherre Raab, A. C., väckt motion (N:o 80), deruti motionären hufvudsakligen anfört, att f. d.
Andre Majoren vid Calmar regemente, Riddaren af Kongl. Svärds-orden Garl Wilhelm Braun vid sin död den 3 November 1839 efterlemnat enka jemte fyra minderåriga barn i en tryckande och bekymmersam ekonomisk ställning.
Boets skulder öfverstego nemligen tillgångarne, hvilka derföre måst till borgenärerne afträdas, utan att enkan dervid hade någon enskild egendom att undanskifta.
Hennes bekymmersamma belägenhet försvårades ännu ytterligare deraf, att mannen i lifstiden underlåtit bereda henne delaktighet i någon pensionsinrättning.
Endast genom egen arbetsamhet samt den hjelp, som från den enskilda Stats-Utskottets Utlåtande N:o 14. välgörenheten kommit henne till del, hade det hittills varit henne möjligt att sig försörja; men numera hunnen till en ålder af öfver 60 år vore hon, med försvagad helsa, ej mera i stånd att fortfarande, såsom hittills, bereda sig en nödtorftig bergning.
I anledning häraf och under åberopande af den omständighet, att Majoren Braun, som i nära 29 år såsom officer tjenat Staten, med utmärkelse deltagit såväl i 1808—1809 årens krig som 1813- 1814 årens fälttåg i Tyskland och Norge, under hvilket sistnämnda han erhållit guldmedaljen för tapperhet i fält, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte bevilja Majoren Brauns enka.
Christina Braun, född Hård af Thorestorp, en årlig pension å Allmänna Iudragningsstaten af 40° R:dr.
Med afseende ej mindre derå, att Majoren Braun med erkänd utmärkelse deltagit i Sveriges sednaste krig, än äfven å de af motionären i öfrigt anförda samt af motionen bilagda handlingar styrkta, ömmande omständigheter, som härvid äro för handen, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer måtte tillägga Majoren Brauns enka, Christina Braun, född Hård af Thorestorp, en årlig pension af 400 Riksdaler. 62:o.
Uti en likaledes hos Ridderskapet och Adeln väckt motion (N:o 35) har Friherre Rehlinder, H., föreslagit, att aflidne Majoren i arméen, Kapitenen vid Wendes Artilleri-regemente, Riddaren af Kongl. Svärds-ordeu Axel Reinhold Andersins två ogifta döttrar, Sofia Charlotta och Emilia Ghristina, måtte af allmänna medel undfå en årlig pension af 200 R:dr hvardera.
Till stöd för denna framställning har motionären anfört, att Majoren Andersin, som, efter att hafva med utmärkelse och tapperhet redligen tjenat fäderneslandet i 43 år, redan år 1835 erhöll afsked, dervid han tilldelats en pension af 600 R:dr, hvilken sedermera, genom Konungens nåd, ökats med en obetydlig årlig gratifikation.
Med dessa små tillgångar hade han intill sin död, den 22 September sistlidet år, försörjt sig sjelf och sina två ogifta döttrar, hvilka nu, båda sjukliga och oförmögna att genom arbete förskaffa sig sitt uppehälle, befunne sig i stort behof af något understöd, utöfver de små gratifikationer, som de, med anledning af fadrens kort före hans död derom till Kongl. Maj:t ingifna underdåniga ansökning, möjligen kunde hafva att förvänta, men hvilkas otillräcklighet, äfven för den tarfligaste utkomst, vore nogsamt känd.
Af de motionen vidfogade handlingar har Utskottet inhemtat, att Majoren Andersin, som, född år 1779, inträdt i Statens tjenst år 1792, derefter bevistat fälttåg såväl 1808 i Finland som åren 1813 och 1814 i Tyskland och Norge; att han under förstnämnda krig, efter att hafva deltagit i flera träffningar samt af en karteschkula sårats i ena benet, blifvit hugnad med guldmedaljen för tapperhet i fält, samt att vid Majoren Andersins död tillgångarne i hans bo med endast ungefär 350 R:dr öfverstigit skulderna; och då sålunda Majoren Andersins efterlemnade döttrars behof af understöd för sin framtida utkomst blifvit styrkt, får Utskottet, med fästadt afseende ä Majoren Andersins långa samt synnerligen väl vitsordade verksamhet i fäderneslandets tjenst, tillstyrka, att Rikets Ständer måtte åt Majoren Andersins två ogifta döttrar, Sofia Charlotta och Emilia Christina, å Allmänna Indragningsstaten uppföra en årlig pension af 200 R:dr, att till hvardera utgå så länge hon ogift förblifver. 63:o.
Hos Bonde-Ståndet har Riksdagsfullmägtigen Olof Olsson från Wermlands län (i motion N:o 124) — med förmälan, hurusom aflidne Postmästaren i Stats-Utskottets Utlåtande N:o 74. 45 Arvika, Kapitenen vid Wermlands Fältjägare-regemente, Gustaf Edvard Geijer* då han, efter att i 53 år hafva varit i Statens tjenst anställd samt derunder bevistat 1813—1814 årens krig, år 1863 afled, efterlemnat, jemte sex andra barn, äfven dottern Christina Mathilda, hvilken, på sätt motionen bilagda intyg utvisade, till sin kroppsbyggnad i hög grad missbildad samt till förståndet ytterligt svag. vore oförmögen att i ringaste mån bidraga till sitt uppehälle, dertill hon, enär vid fadrens död skulderna i boet öfverstego tillgångarne, saknade andra medel, än de ringa understöd af tillsammans 84 R:dr 66 öre, hon från Civilstatens enkeoch pupillkassa samt allmänna fond årligen åtnjöte, — föreslagit, att Rikets Ständer måtte tillägga Kapitenen Geijers ofvanbemälda dotter en pension af 250 R:dr ; och får Utskottet, med afseende å ej mindre Kapitenen Geijers långa tjenstetid än äfven de särdeles bevekande omständigheter, som härvid förekomma, hemställa, att Kapitenen Geijers dotter, Christina Mathilda Geijer, må å Allmänna Indragningsstaten erhålla en årlig pension af 200 R:dr, att utgå så länge hon ogift förblifver. 64:o.
Uti en inom Borgare-Ståndet väckt, till Utskottet remitterad motion (N:o 93) har Herr A. L. Holmqvist, med erinran om aflidne Regementsläkaren, Medicine-doktor Gustaf Wilhelm Beckers stora förtjenster som vetenskapsman och läkare samt den redbarhet, oegennytta och välvilja mot fattige, han vid utöfvandet af sitt yrke städse ådagalagt, begärt att åt hans efterlefvande enka, Evelina Becker, född Wennberg, hvars framtid Becker, till följd af en genom sjuklighet under de sednare åren af lians lifstid mera inskränkt verksamhet, ej kunnat betrygga, och som nu vid öfver 70 års ålder samt lidande af en kronisk sjukdom befunne sig i stort behof af ytterligare understöd för sitt uppehälle, utöfver den pension af 150 R:dr, hon från Arméeus enke- och pupillkassa åtnjuter, måtte å Allmänna Indragningsstaten beviljas en pension af 400 R:dr.
Jemväl vid sist församlade riksdag väcktes motion om pension åt Regementsläkaren Beckers enka.
Stats-Utskottet, till hvars behandling nämnda motion remitterades, yttrade i deröfver afgifvet utlåtande, att då, efter hvad hos Utskottet blifvit upplyst, behållningen i boet efter Becker varit sådan, att densamma, jemte den pension, hans enka från Arméens enke- och pupillkassa åtnjöte, borde kunna bereda henne en nödtorftig bergning, saknade Utskottet skäl understödja motionen, hvilken ock genom votering i Förstärkt Stats-Utskott blef af Rikets Ständer afslagen.
Då emellertid, enligt hvad såväl motionären uppgifvit, som äfven motionen åtföljande handlingar och inom Utskottet lemnade upplysningar bestyrka, vid skedd realisering af Regementsläkaren Beckers bo, detsamma långt ifrån att gifva den behållning, som vid sednaste riksdag antogs böra blifva händelsen, endast lemnat enkan ett mindre öfverskott, som redan till hennes uppehälle åtgått, till följd hvaraf hon nu vid 70 års ålder och med af sjukdom försvagade krafter befinner sig utan annan tillgång för sin utkomst, än ofvan omförmälda pension från Arméens enke- och pupillkassa, har Utskottet, i betraktande af Regementsläkaren Beckers under en lång verksamhet ådagalagda förtjenster om det allmänna, nu ansett sig böra tillstyrka, att Rikets Ständer måtte åt Regementsläkaren Beckers enka, Evelina Becker, född Wennberg, bevilja en årlig pension af 400 R:dr. 65:o. Hos Ridderskapet och Adeln har Herr von Knorring, O. (i motion N:o 53) föreslagit, att Rikets Ständer måtte åt aflidne Protokollssekreteraren Anton Juliues Ekmans enka Magdalena Sofia Ekman, född Nauckhoff, bevilja ett år - 46 Stats- Utskottets Utlåtande N:o 74. ligt understöd af 400 R:dr.
Enligt hvad motionären anfört, samt
Utskottet af motionen bilagda handlingar inhemtat, hade Ekman i 36 år varit i Statens tjenst anställd.
Yid sin död den 3
December 1864 efterlemnade han enka jemte fem barn, deraf det äldsta 13 och det yngsta 5 år gammalt.
Efter mannens död nödgades enkan till borgenärer afträda boet, hvadan hon nu, med af sjukdom försvagade krafter, befinner sig i saknad af annan tillgång för sitt eget och sina barns underhåll, än den årliga pension af omkring 600 R:dr, hon från Civilstatens enke- och pupillkassa uppbär.
Med afseende å nu omförmälda förhållanden, har Utskottet ansett sig böra tillstyrka, att Protokollssekreteraren Ekmans enka, Magdalena Sofia Ekman, född Nauckhoff, må å Allmänna Indragningsstaten uppföras till åtnjutande af en årlig pension af 400 R:dr. 66:o.