Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid öfvervägande af hvad sålunda och i ölrigt angående hushållningssättet med häradsallmänningarne förekommit, hafva Rikets Ständer, under den i föregående lagstiftning grundade osäkerheten om dessa allmänniugars verkliga natur af Kronans eller kommunernas egendom, ansett sig icke böra bryta mot det i sådant afseende gängse föreställningssättet, enligt hvilket de äro häradernas tillhörighet, och hafva olvanomförmälda af É. K.
Majit i nådiga Skrifvelsen till Skogs-Stvrelsen framställda grunder för ordnande af denna hushållning synts Rikets
Ständer pä ett lyckligt säll förena delegarnes anspråk all sjellve få förvalta sin egendom, med det nödvändiga afseende! på dessa vigtiga skogars bevarande undan vanvård och förödelse.
Rikets Ständer hafva alltså funnit lämpligt, att, sedan häradsallmänning, der sådant icke redan skett, bli/rit genom Skogsstyrelsens försorg till regelbunden hushållning indelad, och öfverenskommelse om dess skötsel bli/vit delegnrne emellan träffad på sådana vilkor, som af Skogsstyrelsen pröfva» vara med den antagna hushållningsplanen förenliga, allmänningen må. såvida delegarnc icke. ål Skogs styrelsen öfverlåta densammas vård och förvaltning, genom delegarnes försorg, under Skogsstyrelsens uppsigt vårdas och förvaltas.
I sammanhang med en sådan reglering torde vissa föreskrifter i fråga om fördelningen af dessa aUtnänningars afkastning, hvilka qvarstå i lagstiftningen sedan den tid, då dessa skogar ansågos för Kronans egendom, böra förändras.
Dessa föreskrifter innefattas i den förmånsrältsordning till utsyning å häradsallmänningarne, som förekommer i 3 § af 1805 års Skogs ordning.
Boställen, militära, civila och ecklisiastika, ega, enligt denna §, bästa rätt och lika med häradet för dess allmänna byggnader och broar, men framför häradsboerne; ett stadgande, som icke synes förenligt med häradets eganderätt.
Vidare hafva Rikets
Ständer fästat sin uppmärksamhet vid olämpligheten i det stadgande, som innehålles såväl i nämnde § i Skogs-ordningen som i 16 Kap. I § Byggninga-balken, och enligt hvilket de, sorn ej hafva egen skog, framför andra skola njuta allmänningens afkastning
För alt befordra intresset för hushållningen med dessa allmänningar, hafva Rikets Ständer ansett, alt på samma gäng deras förvaltning öfverlemnas till häradsboerne, sådana föreskrifter om alkastningens fördelning, hvilka i allmänhet tillämpas på samfäld egendom, må meddelas, och hafva Rikets Ständer dertill lunnil så mycket större skäl, som den besvärliga omgången med undersökning vid Härads-rätternä af behofvel, m. m., hvilken sammanhänger med nuvarande invecklade fördelningsgrunder, derigenom skulle kunna undvikas och allmännings-intressen terna sjelfve lättare än nu kunde bevaka sin rätt.
I denna syftning lära ock några af häradsallmännings-delegarne sjelfve efter öfverenskommelse uppgjorda och af E. K.
Majit stadfastade reglementen rörande häradsallmänningars förvaltning blifvit affatlade med den till ytterligare förenkling i förvaltningen ledande bestämmelse, att hela virkesalkastningen skall försäljas för delegarnes gemensamma räkning och de influtna medlen fördelas efter oförmedladt hemmantal emellan delegnrne, sedan likväl först erforderliga medel till bestridande af förvaltningskostnaderna blifvit afsalia.
Dä emellertid del lärer stå bäst tillsammans med deri uttalade äsigten om eganderätlen (ill de ifrågavarande all— männingarne, att delegarne deruti sjelfve få besluta, om virkesafkaslningen skall dem emellan lördelas iu natura, eller a (yttras och försäljningssumman fördelas, synes något stadgande om ovilkorlig försäljning af virkesafkaslningen icke höra meddelas, helst genom eli sådant stadgande en mindre bemedlad, virkesbehölvande allmänningsdelegare i orter, der virkesförbrukaude inrättningar eller spekulanter uppjaga virkespriserna, tilläfventyrs kunde komma att gä miste om den för honom oumbärliga varan.
Likaledes följer det, enligt Rikets Ständers förmenande, af nyss åberopade åsigt och hvad för öfrigt här ofvan blifvit anfördt, all hvarken skoglösa hemman och boställen eller andra Expeditions-Utskottets Förslug till underd.
Skrifvelse, N:o 187..
11 allmänna broar och byggnader, än sådana sorn delegarne i bäradsallinänningen sjelfve bygga och underhålla, böra hädanefter njuta någon företrädesrätt till utsyning, utan att alla hemman, boställena deri inberäknade, böra njuta sin del i allmänniugens afkastning allenast eller deras oförmedlade hemmantal.
Rikets Ständer tveka så mycket mindre att borttaga boställenas ifrågavarande förmånsrätt, som. genom den hushållning, hvilken härnedan finnes föreslagen för boställenas egna skogar, tillfälle kan beredas att af de större boslällsskogarues afkastning åt de skoglösa boställena anslå ersättning för det understöd, som dessa hittills varit vane att åtnjuta från häradsallmänningarne.
På nu anförda skäl få Rikets Ständer uttrycka den underdåniga önskan, litt den afkastning häradsallmänning lemna r, må sedan dera!' användts hrad. som erfordras lill betäckande af kostnaden för allmänning ens indelning och förvaltning samt lill broar och andra för allmiinnings-delegarne gemensamma byggnader, mellan dem, sorn, enligt hittills fällande grunder, ansetts såsom delegare i allmänningen, antingen in natura eller i penningar, på sätt de derom sfeljve besluta, efter oförmedladt hemmantal fördelas.
Reträffande skogarne å utarrenderade, kronan eller allmänna inrättningar tillhöriga hemman och lägenheter, hafva E. K. Maj:t och Rikets Ständer vid riksdagen 1856—1858 varit af den öfverensstämmande åsigt, att eli lika och gemensamt hushållningssält för alla skogar å egendomar af ifrågavarande natur icke lämpligen kunde användas, utan att de båda olika systemen, kontroll eller omedelbar förvaltning, allt efter omständigheterna borde tillämpas, det förra i allmänhet och på de kronoegendomar, som hafva mindre Skogsareal, och det sednare der sådana vidlyftigare skogar lörefinnas, att en sjelfständig skogsförvaltning kan bära sig.
Rikets Ständer anse sig så myckel mindre böra afvika från denna åsigt, som Rikets Ständer inhemtat, att så väsendtliga olikheter emellan skogsarealen å ifrågavarande egendomar förekomma, alt deraf ovilkorligen påkallas en olikhet i sältet för deras användande.
Det svnes vara otvifvelaktig!, att från åtskilliga af dessa utarrenderade kronoegendomar med betydlig skogsareal kunna utbrytas kronoparken som till arealen blifva lika stura med och äfven större än ganska många redan befintliga kronoparken och följaktligen böra lika väl som dessa kunna af Skogsstalen omedelbarligen förvaltas för Kronans räkning.
Der tillfälle till bildande af nv kronopark på sådant sätt yppas, anse Rikets Ständer, alt det i intet läll bör försummas, helst det kraftigaste medlet till den enskilda skogshushållningens förbättrande, enligt Rikets Ständers åsigt, bör sökas i exemplet af del rationela hushåilningssället med Statens skogar; och Rikets Ständer anse derföre systemet af omedelbar förvaltning vara det tjenligasle för de större skogarne af ifrågavarande klass.
Hvad deremot beträffar de utarrenderade kronoegendomar, som hafva mindre skogsvidd, så, ehuru äfven för dem undantagsvis, der de äro belägna nära intill annan kronoskog, som slår under Skogs-statens förvaltning, enahanda hushållningssäll torde kunna användas, lärer del icke i allmänhet vara möjligt, att ulan kostnader som illa motsvaras af den inflytande alkastningen, ställa äfven dem under Skogs-statens omedelbara vård och förvaltning, utan synes det nödvändigt att i fråga om dessa inskränka sig till en kontrollerande verksamhet från Skogs-statens sida, och öfverlemna deras skötsel ål arrendatorerne, med rättighet för dem att åtnjuta hela den med fastställd hushållningsplan öfverensstämmande årliga alkastningen, dervid ett sådant medgifvande lärer kunna tagas i betraktande vid arrendevilkorens bestämmande, och Slaten på sådant sätt äfven af dessa skogar få någon inkomst. 12 Expeditions-Utskoltets Förslag till underil.
Skrifvelse, N:o 181, Rikets Stander, som sålunda funnit sig böra vidblifva sitt förut fattade beslut oin användande! af de Kronan tillhöriga utarrenderade egendomarnes skogar, hafva deremot icke ansett lämpligt, alt, pä sätt vid riksdagen 1856—1858 beslöts, enahanda hushållningssätt föreskri Ives för utarrenderade egendomar, som tillhöra allmänna inrättningar.
Del är nemligen uppenbart, att eli sådant beslut i sjelfva verket icke ligger inom Statens befogenhet.
Skogs-komiléen har grundat sitt tillstyrkande häraf på den föreställningen, att vederbörande Styrelser för de allmänna inättningarne icke skulle hafva något att deremot invända.
Men, utom det att man icke lämpligen bör göra den trängande frågan om en reglering i della alseende beroende af en osäker förmodan om beredvillighet hos ifrågavarande
Styrelser att underkasta sig vilkor, till hvilka de icke lagligen kunna tvingas, är den föreslagna åtgärden af kronoparkers afsältande från de större skogsegendomarne alldeles icke tillämplig på de egendomar, hvilka i sjelfva verket icke tillhöra Kronan, ulan äro genom enskild donation tillagda de allmänna inrättningarna; hvadan de största svårigheter att komma till ett ön.skvärdt mål skulle uppstå, om lagstiftande magien fortfarande sammanförde dessa till sin rättsliga natur privata egendomar med de verkliga kronogodsen.
Ur Statens obestridliga rätt att hafva uppsigt öfver de allmänna inrättningar tillhöriga egendomarnes vederbörliga vård och användande för del ändamål, lill hvilket de blifvit anslagna, kan icke härledas rättighet för Staten att i någon män disponera öfver dem eller ens undandraga dem vederbörande Stvrelsers förvaltning; och Rikets nu församlade Ständer hafva derföre funnit den grundsats böra fastställas, ali Skogs-staten i Iråga om dessa egendomar endast bör utöfva en kontrollerande verksamhet.
Med iakttagande allenast af den härmed antydda skiljaktigheten mellan de egendomar, sorn tillröra Kronan och de, sorn tillhöra allmänna inrättningar, men eljest i öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut vid riksdagen 1856—1858, få Rikets Ständer alltså i fråga om förvaltningen och användandet af de skogar, som tillhöra utarrenderade publika egendomar, nu härmed uttala den åsigt: ali skogar å kungsgårdar, kungsladugårdar, lill Kronan indragna boställen samt andra hemman och lägenheter, hvilka förvaltas eller liro utarrenderade för Kronans räkning, höra så vidt de ej ligga i samfällighet med enskild egendom eller annat hinder möter, lill regelhunden hushållning indelas, samt, der de äro af större betydenhet, ställas under särskild värd och förvaltning af Skogsstyrelsen., och der de icke ega sådan betydenhet, men deras indelning lill regelbunden hushållning dock pr ii/oas höra ske, std under uppsigt af Skogsstyrelsen, i hvilket, sednare fall vid hemmanens ularrendering hör stadgas förbindelse för arrendatorn ali, der indelning blifvit eller varder verkställd, ställa sig vederbörligen uppgjord plan i afseende på skogens behandling och vård till efterlefnad, mot rättighet för honom ail få disponera hvad af skogens årliga afkastning icke åtgår till hemmanets behof; samt att skogar å allmänna in: ätt »ingars hemman och lägenheter skola, såridl cj sådana hinder, sorn härofvan om förmälas, möta, lill regelbunden hushållning indelas och s/å under Skogsstyrelsens uppsigt.
I åtskilliga delar härifrån skiljaktigt företer sig förhållandet med skogarne å de boställen, sorn fortfarande äro till sådant ändamål använda, ej mindre om man tager i betraktande den gällande lagstiftningen än med afseende på de redan af Kongl. Majrt och Rikets Ständer uttalade åsigter, som kunna på den ifrågaställa regleringen i delta afseende inverka.
Äfvenledes förekommer härvid den omständighet, alt en del af de hit hörande ecklesiastika boställena äro anskaffade af kommunerna, hvadan tvifvelsmål kunde uppslå om Statens rätt att angående åtnjutandet af deras afkastning förordna.
Expeditions-Utskottals Förslag till anderd.
Skri/velse, I\’:o 187. 13 Lili underdånig skrifvelse den 5 December 1854 anhöllo Rikets Ständer, all, sedan ordnad skogshushållning blifvit å alla till civil-, militär- och ecklesiastikstaten hörande skogar införd, boställshavare malte lillfiirbindas. all, i enlighet med uppgjord och fastställd skogshushållningsplan saint under jägeribet jeningens tillsyn, värda boställets skog mot rättighet för boställshalvaren alt af de årliga afverkningarne å densamma afyttra hvad som öfverslege boställets behof.
Skogs-komitéen ansåg nödigt, till förekommande af allt för stor olikhet i den förmån, som derigenom skulle tillkomma innehafvare af boställen med större skogslillgång mot dem, som hafva ringa eller ingen, att ett maximum i skogsvidd bestämdes, hvarutöfver boställshavare i intet fall finge på ifrågavarande sätt begagna skogen, hvars överskjutande vidd kunde af Kronan efter behag disponeras.
1 öfverensstämmelse med de sålunda yttrade åsigter, föreslog Kongl. Maj:l uti Nådiga Skrifvelse» den 30 Maj 1857, ali samina räll och förmån, som, hvad anginge kronohemman och lägenheter, hvilka besutes med stadgad åborätt, deras innehafvare skulle ega, — eller atl, så framt den vid indelningen föreskrifna hushållning iakttoges, fritt använda årliga afkaslningen af skogen, hvilken, lill dess sådan indelning skett, finge endast till husbehof begagnas, samt i händelse hushållsplanen ölverlräddes, kunde på lämplig lid sättas under förbud, — äfven mätte tillkomma boställshavare, derest boställets skog ej öfverslege 500 tunnland, eller, ehuru mindre, likväl vid dess indelning befunnes i betydligare män öfverstiga boställets behof af skogsfång, i hvilka fall det borde ankomma på Kongl.
Maj:ts pröfning, om och under hvad vilkor skogen finge antingen af boställshalvaren bibehållas och nyttjas, eller oek af skogsbetjening särskildt värdas och /ärva/las, med iakttagande att af skogens behållna afkastning i första rummet tilldelades hoslällsha Varén hvad honom skäligen borde tillkomma.
Detta förslag vänn emellertid icke Rikets Ständers bifall.
De skäl, som vid 1856—1858 årens riksdag mot detsamma anfördes, voro hufvudsakligen: all det vore mindre lämpligt att på förhand genom en författning bestämma eli visst lunnlandlal, hvaraf boställshafvaren fritt finge använda afkaslningen, emedan lokala förhållanden och andra omständigheter gjorde eli sådant bestämmande i sin allmänna tillämpning mindre rättvist och billigt; alt i en skoglös ort, der skogsprodukterna stöde i högt värde, en skog af 500 tunnlands rymd lemnade en långt större afkastning för boställshalvaren, än en skog af lika areal, belägen i en skogrik bygd, hvarest skogens alster stöde jemförelsevis lågt i pris och mången gång rönte trög afsättning; att om del skulle bestämmas, i huru vidsträckt mån boställshavare» finge använda afkaslningen al skogen, sådant borde bero af vederbörandes pröfning i hvarje särskildt läll : all del föreslagna stadgandet icke allenast vore stridande emot hoslällshaIvarnes fördel, ulan alven förnärmade såväl deras som församlingarnas och presterskapets räll. emedan de flesta prestebol, i synnerhet de, å hvilka någon betydligare skog funnes, icke vore af krononatur, utan dels uppkomna genom sammanskott af församlingarna, dels donerade, hvadan all inskränkning i rättigheten att begagna deras afkastning, som nu, äfven der trakthuggning voro införd, Iritl disponerades af innehalvaren, vöre att förlikna vid en nv andelig reduktion; samt slutligen att förslaget vore alltför svälvande mrd afseende å bestämmandet af den andel i afkaslningep, som borde tillkomma hoslällsha fvaren i de fall, då boställets skog ställdes under allmän vård.
Hvad sålunda och i öfrigt i fråga om hushållningen med boslällsskogarne förekommit hafva Rikets Ständer ånyo tagit i öfvervägande; och då. enligt Rikets Ständer meddelade uppgifter, en sådan olikhet förefinnes emellan skogsarealen pä de särskilda boställena, alt, på enahanda skäl, som äro här ofvan vid fråga om de utarrenderade krono ege n d o marne anförda, det icke synes lämpligt atl vid bestämmandet af de åtgärder, som beträffande boställsskogarnes värd böra från Statens sida vidtagas, uteslutande 14 Expeditions- Utskottets Förtlag till underd.
Skrifvelse, N:o i87. fästa sig vid någotdera af de böda ifrågaställa systemen: “vård och förvaltning" å ena, samt “uppsigt” fi andra sidan, hafva Rikets Stander likasom i afseende på nyssbörörda kronoegendomar, ansell begge systemen böra efter omständigheterna jemte hvarandra tillämpas, sålunda ali de större boslällsskogarne, der sä tjenlig! finnes, tagas under Kronans omedelbara vård och förvaltning, men de öfriga lemnäs åt boställshafvarnes vård, under skogstjenstemäns uppsigt.
Härvid har möll den förut omtvistade frågan, huruvida Slaten är befogad alt oinskränkt disponera älven öfver de boställen, hvilka tilläfventyrs äro af frälse- eller skalte*natur
Och härleda sig från donationer, hvarigenom de blifvit af enskilda eller tiieiugheter (ill vissa tjenster anslagna.
Rikets Ständer anse, att jordnaluren icke härvid bör göra någon skilnad i Statens rätt att öfver dessa boställen förfoga, enär denna sednare beror allenast af den omständighet, att boställena äro anslagna till Statens tjenstemän, hvaraf föijer, alt Staten eger enahanda rätt att bestämma öfver dem, som olver sjelfva de tjenster. hvilka de åtfölja, och att således en förändring i dessa afseenden är lika berättigad och kan, under iakttagande af nuvarande tjensteinnehafvares rätt, åvägabringas på enahanda sätt, som hvarje annan löneförändring.
Då det sålunda synts obestridligt, ali Staten kan, ulan intrång i enskildes rätt, fritt förfoga öfver hushållningen med samtliga boställsskogarne, samt Rikets Ständer ansett alt vid dem, likasom vid de utarrenderade kronoegendomarnes skogar, lörenämnda begge hushållnmgssyslemer böra allt eller skogarnes betydenhet jemte hvarandra användas, så hafva Rikets Ständer vidare sökt att bestämma, i hvilka fall hvarldera systemet bör ega tillämpning.
Det har visserligen synts Rikets Ständer, all, på säll äfven tillförene ansetts, en skogsvidd af omkring
Ö00 tunnland vore den areal, sorn minst erfordrades, lör att Staten skulle kunna med fördel underhålla särskild personal för en skogs vård och förvaltning, och att de boställsskogar, som hafva mindre areal, kunna öfverlemnas åt boslällshalvarnes egen värd, utan fara att hushållningen dermed ölverstiger dessas förmåga eller utgör hinder för deras embetens behöriga skötande.
Men, ehuru Rikets Ständer sålunda funnit den begränsning, man förut tänkt sig, vara i allmänhet den rälta, hafva Rikets Ständer likväl sökt undvika att härvid bestämma någon viss skogsareal såsom (Ml oeftergiflig! vilkor lör det erta eller andra systemets användande, och ansett lämpligt, att i hvarje fall särskildt prölvas, om den befintliga skogsarealen och boställets öfriga egor stå till hvarandra i ett motsvarig! förhållande, eller om den förra eger sådan betydenhet, att den bör såsom särskild skogsegendom betraktas.
Dervid halva Rikets Ständer äfven tänkt sig den möjligheten, att, der större boställsskog finnes, hufvudskogrn kunde ställas under allmän förvaltning, men någon mindre del, som vore antingen hland inegoma belägen eller eljest skiljd från deri öfriga skogen, öfverlemnas åt hoslällshafvarens egen vård.
Vid frågan om den andel i boslällsskogarnes afkastning, sorn bör tilläggas bo slällshafvaren, få Rikets Ständer till en början anmärka, all, då skogslagslillningen uteslutande har till uppgift alt åt skogarne bereda en bättre vård och endast eger ett yttre samband med reglerandet af Ijensternännens förmåner af deras boställen, hvilket ämne bör innefattas i de särskilda bosläU-sordningar, hvilka dels redan förefinnas, dels lära vara att förvänta, Rikets Ständer ansett, att man i allmänhet bör inom skogslagstiftningen endast så lill vida hafva hänsyn till berörda ämne, att genom de i nämnda lagstiftning införda stadgande» om hushållningen med boställenas skogar hinder icke »•lili lagges för tillämpningen al de särskilda föreskrifter om bostallshafvarnes rätt lill andel i alkastningen, som antingen redan kunna vara meddelade genom mililieboställs-ordningen och särskilda resolutioner eller ock framdeles komma alt genom nya boställsordniugar stadgas.
Men å andra sidan tillkommer det skogslagsliftningen att bestämma, Expeditions-U/skoth-ts Förslag till underd.
Skrifvelse, IS:o i81. 15 hurnledes Kronan, i de fall, der hon tager befallning nied sjelfva skogshushållningen, skall erhålla en skälig ersättning för sina derå nedlagda kostnader, så att icke vinsten deraf ulan motsvarande skyldigheter tillfaller boställshafvaren och Kronan utan mot svarande inkomst betungas med nya utgifter.
Rikets Ständer, som trott sig kunna antaga, ali skogens afkastning genom dess regelbundna behandling och sorglälliga värd skall kunna i framtiden åtminstone fördubblas, hafva derföre ansett det vara med alla billiga anspråk förenligt, att Kronan, vare sig all hon ölverlager skogshushållningen eller endast förbehåller sig kontrollen derå, tillerkänner sig liiilften af skogens afkastning såsom sin andel, öfver hvilken genom boställsordningar icke må förfogas.
Men då härvid betänklighet möter ur den svnpunklen, att dels genom eli beslut att till Kronan indraga någon del af de ecklesiastika boställenas afkastning intrång skulle kunna synas hafva skett i presterskapets privilegier, dels enahanda åtgärd i afseende på militieboslällena, hvilka af ålder ansetts vara genom indelningsverket för alltid anslagna till de särskilda regementena och korpserna, skulle synas förminska de militäre embelsmäns rätt, hvilka ingått i krigstjenst under förutsättning att löningsfonderna skulle varda bibehållna vid ali den jordegendom, från hvilken deras inkomster härflyta; så hafva Rikets Ständer ansett, att Kronan bör till prästerskapet och militärkorpserna afstå liela sin andel i de ecklesiastika och militära boställenas afkastning till förbättrande af dithörande embelsmäns lönevilkor, helst åtgärder i sådan syltning ändock måste vidtagas och till en del äro under utförande.
Det synes, alt, sedan de gemensamma ecklesiastika och militära löniugskassorna härigenom erhållit en högst betydlig förstärkning, man äfven med skäl kan på dem ställa det anspråk, alt de skola i formaflönefy'IIliad lemna ersättning ål de boställen, hvilka lida förlust derigenom, att de förlora sin förmånsrätt till utsyning på hä rads-all mann i riga ine.
Då ett sådant förfogande, sorn nu blifvit iliågasläldl, icke utesluter möjligheten ali framdeles, sedan de särskilda korporationernas eller korpsernas behof af inkomster på annan väg blifvit fyllda, i sammanhang dermed lill Statsverkets eller Skogs-slyrelsens omedelbara disposition indraga den ifrågavarande andelen al boställsskogarnes afkastning, torde den här ofvan uttalade grunden lör Statens andel i nämnde afkastning framdeles blifva i hela sin vidd tillämpad, hvarigenom en betydande tillgång för utgifternas bestridande kommu att tillfalla Statens skogsförvaltning.
Om vånfen och förvaltningen aT de mindre betydande boställsskogarne kommer att uppdragas åt boställshafvarne, lärer deraf böra blifva en följd, all desse tilläggas sådan andel af sk aga enes afkastning, sorn icke allenast motsvarar deras pä förvaltningen nedlagda kostnader, ulan äfven innebär en lämplig uppmuntran till omsorg om skogens behöriga skötsel och bevakning mot åverkan.
Al hvad ofvan blifvit y It rådi om Kronans andel i alla boslällsskogars afkastning, löljer, all härtill kail disponeras högst hälften, hvilket maximum dock äfven mäste öfverskridas för nuvarande innehafvare, hvilka genom särskilda resolutioner hafva sig större rätt tillerkänd.
Ehuru del visserligen vore till större enkelhet i föreskrifterna ledande, om allt hvad sorn återstode af skogens afkastning, sedan Kronan bekommit siu hälft, kunde tilläggas boställshafvaren, och sålunda eli slags hälftenbruk mellan Kronan och boställshafvaren egde rum, hafva likväl, med afseende å den vid föregående riksdagai framställda anmärkningen, alt en 1 P P o ' stor olikhet mellan förmånerna al de boställen, sorn hafva l. ex. 500 tunnland skog, och de, sorn hafva ringa eller ingen sådan, derigenom skulle uppstå, och enär lorhållandel meitan omkostnaderna lör och afkaslningen af särskilda bostälUskogar, äfven utan afseende ä skiljaktigheterna mellan deras areal, otvifvelaktig!