Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 4°- Sid. 5 rad 5 uppfr. står: — ’’ — 4 nedir. — — 15 — 10 uppfr. — — ” — 10 ned fr. — ej således i denna derifrån — närmast öfver — att minimum af ku uska ps-^> — mått af behof läs: således ej — i den — derifrån, närmast deröfver
Tätt nedsättning i det /bestämda minimum af /kunskapsmått behof af Eth. ull Fi.
Fröt. 1845. 4 Seni. a A/d. 14 Uii/t, STOCKHOLM, Ecksteinska boktryckeriet, 1845.
Statt-, BeviUn. tami Allm. Best.- och Ekon.-Utskotteni Betänkande, N:o 52. 1 N:o 52.
Ank. till Exp-Utsk. d. 1 Mars, kl 1 e. m Betänkande, i anledning af åtskilliga motioner om förändringar i tiden för Krono- lipp b ördsslämmorna.
Till Utskottens behandling hafva följande, i förenämnde hänseende väckte, motioner blifvit öfverlemnade, nemligen: från Höglofl.
Herr von Mentzers, Carl Fredric; Vällofl. Borgare-Ståndet: Herr Wedbergs; och från Hederv.
Bonde-Ståndet: Lars M. Knutsson från Östergöthlands
Län: af hvilka motioner de tvänne förstnämnde, med afseende å den minskning till nära hälften af rörelse-capitalet och deraf följande svårigheter, som K rono-Utskyldernes uppbärande vid en Uppbördsstämma och på nära samma tid öfver hela Riket förorsakade, innehålla förslag, dels att skatleuppbörden borde fördelas och verkställas på tre terminer, med 3 å 4 mänaders mellantid, dels alt samma uppbörd kunde fördelas på tvänne, till tiden betydligt åtskiljda, uppbördsstämmor, och att ingen skattskyldig, som. icke sjelfmant ville på en gång betala hela utskyldsbeloppet, skulle kunna åläggas vid hvardera uppbördsstämman utgifva mera än hälften deraf, hvilken hälft då likväl borde ovillkorligen utgå; och skulle det på hvarje
Län få bero att bestämma uppbördsstämmorna till de för orten lämpligaste tider af året; hvaremot Lars Knutsson uti sin motion anfört, att Kongl.
Stals-Contorets kungörelse af den 8:de
December i836 uti 2tdra puucten, jemte stadgandet, att det må på Öfver-Ståthållare-Embetet i Stockbom och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Länen bero att, med afseende å de skattskyldiges största beqvämlighet utsätta tiden för uppbördsstämmornas hållande inom Januari, Februari och Mars månader hvarje år, väl innehåller, att, der serskildte omständigheter gifva anledning till längre anstånd, uppbördsstämman må kunna framflyttas till sist inom medlet af April månad; men att denna sistnämnde tid, eller början af nyssnämnde månad, efter motionärens åsigt, vore den för uppbördsstämmornas hållande lämpligaste, enär landlmannen derigenom skulle kunna undgå att höstetiden unBih. till R.
4 Sami 2 Afd. 15 Uäft. 1 2 Stats-, Bevilln.- samt Allm.
Besv.-^och Ekon.-TJIslottens Betänkande, N:o 52. der det svåraste väder och väglag, öfver höfvan anstränga både sig och kreatur, och till underpris alyttra sina producter, för anskaffande af medel lill uppbördsstämman i början af följande året, utan deremot finge tillfälle att begagna sig af de mera gynsamma conjuncturer under marknaderne, af hvilka icke mindre än 69 in folio under loppet af Februari och Mars månader; genom hvilken Iramflyttning af uppbördsstämmorna största fördel skulle beredas i synnerhet för arrendatorer och brukare af andras jord, emedan dessa under Februari eller åtminstone (öre den i4 Mars nu måste, jemte krono-utskylderne, äfven betala sina arrenden och husbonde-skatter, hvilka medtogo en stor del af deras hopsparade tillgångar.
Yid behandlingen af förevarande fråga, hafva Utskotten tagit kännedom om hvad derutinnan af föregående Ständer blifvit beslutadt, och dervid inbemtat, alt Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse af den 17 Maji i835 anmält sig hafva funnit antagligt ett då framstäldt förslag, att den förut i November månad varande uppbördsstämma skulle upphöra och krono-uppbörden framflyttas lill Januari, Februari och Mars samt sednast den 5 April ; hvarefter Kongl. Majrt uti Nådig Skrifvelse till Kongl. Stats-Contoret, med hufvudsakligt bifall till Ständernas framställning, anbefallt de stadganden, Kongl. Stats-Contorets ofvannämnde kungörelse innehåller.
Då de tillförene brukliga, till tiden vidt åtskiljda uppbördsstämmorna, utan att för de skattskyldige medföra några fördelar, endast försvårade uppbörden och redovisningen af krono-utskylderna, samt Rikets Ständer, af sådan anledning, genom dess ofvanberörde underdåniga framställning, föranledt de förändrade stadganden, Kongl.
Stats-Contorets omförmälde kungörelse innehåller; och enär antagandet af Herrar von Mentzers och Wedbergs förslag om krono-uppbördens fördelning i 1 å 3 terminer antingen skulle inskränka de skattskyldiges anstånd med utskyldernes erläggande, eller genom en alltför långt framflyttad krono-uppbörd, kunna för Statsverket medföra stora olägenheter, hemställa Utskotten, att Herrar von Mentzers och fredbergs ofvanberörde motioner m& lemnäs utan afseende hvaremot Utskotten, på de af Lars Knutsson uti dess motion anförde grunder, anser sig böra tillstyrka Rikets Ständer, att i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t hemställa, det kronouppbördsstämmorna hädanefter må utsättas ifrån början af Mars Stats-, Bevilln. samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 52. 3 till slutet af April månader; samt att, i följd häraf, tiden, dels inom hvilken uppbördsmännen skola begära handräckning, i afseende på bortflyttade eller till vistelseorten okände personer, sorn. häfta för krono-utskylder, dels ock för summariska redovisningen* afgifvande, måtte framflyttas till den » Juni hvarje år.
Stockholm den 24 Februari i845.
Af Herr Friherre Palmstjerna: ”Mot Utskottens beslut att framflytta uppbördstiden och uppbördsmännens redogörelsedag, får jag reservera mig^ Jag finner icke några giltiga skäl anförde för en sådan, mot alla uppbördsgrundsatser stridande, förändring.
Såsom regel för uppbörd har man hittills antagit, att den bör ske under det år, då den skattdragande har inkomst af den näring, för hvars utöfvande han skattar, saint i möjligaste måtto nära inpå den tid, då han baft eller kan hafva sin mest lönande afsättning; och hvarvid jemväl tagits i betraktande Statens säkerhet, så att uppbörd bordt ske, innan tillgångarne för skatten hunnit förskingras.
Nu synes man vilja gå tillväga utur en helt annan synpunkt och endast afse möjligheten att utsträcka crediten, så långt ske kan.
Sedan man utsträckt den tilt yttersta gränsen af löpande skatteåret, vill man nu öfverflytta den på det derefter följande och hvartill närvarande förslag är en början, hvilket, om det får framgång, säkerligen kommer att efterföljas af ytterligare bemödanden uti enahanda syftning.
Fordom var uppbörden delad uti sommar-skatt och vinter-skatt.
Sedermera ingick halfva Bevillniugen i Maj och halfva i November för löpande året, samt grundskatterne i Februari; derefter bestämdes, att uppbörden af debiterade skatter skulle ske dels hustetiden, dels vintertiden, samt slutligen, att den skulle ske blott vintertiden.
Nu vill man öfvergå till våren, och under öfverläggningarne inom de förenade Utskotten har redan fråga väckts att framflytta en del uppbörd till långt fram på sommaren, i Juli eller Augusti.
Benägenheten att låta det allmänna stå efter det enskildta, den slumrar ej.
Nu gällande författningar föreskrifva, att uppbördstiden för debiterade skatter skall vara den, som, med afseende å de skattskyldiges största beqvämlighet, lämpligast kan bestämmas under Januari, Februari och Mars, eller, der 4 Stats-, Bevilln.- samt Allm. Betv.- och Ekon.-Utsholtens Betänkande, N:o 52. serskilda omständigheter gifva anledning till längre anstånd, sist inom medlet af April månad.
Således afpassas uppbördsstämmorna nu inom dessa månader efter locala förhållanden, så att för hvarje ort kan väljas den tidpunkt, då det för de skattdragande är lämpligast att skatterna utgöra; och ingen annan af de mot denna ordning framställda anmärkningar har varit sådan, att den icke vid en omtänksam och noggran efterföljd af nuvarande Författningar bör förfalla, mera än den enda, att allt för stora summor nu på en gång dragas utur rörelsen.
Men denna olägenhet hafva Utskotten ej ansett sig kunna afhjelpa, hvaremot de fästat sig vid de mindre, hvilka man sagt bestå uti svårigheten att inom uppbördstiden finna afsättning för sina producter.
Att härdelsen verkligen kan vara sådan för många, måhända de flesta orter, om uppbörden boijas i Januari, måste medgifvas; ehuruväl för en del orter, t. ex. dem, som hafva afsättning vid de stora Januari-marknaderna i Jönköping, Norrköping och Orebro m. fl., slutet af denna månad är just den lämpligaste att begynna uppbörden, medan influtne penningar äro i behåtl.
För de fleste orter är Februari och första delen af Mars lämpligast; ty dels hafva då de stora marknaderne, t. ex. i Carlstad, Wexiö, Sala, Hedemora.
Strengnäs m. 11. samt i öfrigt vinterföret lemnat tillfälle till afsättning af landtmanna-producter, dels hafva de orter, der allmogen uti kolning söker tillgång att afbörda sig sina skatter, då begynt köra sina kol och vid bruken derå erhållit förskott eller betalning.
För det mindre antal orter, der penningarne skola hemtas af tackjerns-försäljning, är den merendels jemväl då gjord, med undantag nästan blott af trakterna kring Christinehamn och för hvilka meranämnde författning medger undantag allt intill den 15 April.
Men det nya förslaget skulle inskränka uppbördstiden och i många orter förhindra dess början vid lämpligaste tiden.
Det skulle göra det omöjligt att uti något Fögderi sluta uppbörden innan den 14 Mars, då afflytta nde åboer frånträda sina hemmansbruk, och ofta försälja, hvad de hafva, samt begifva sig utom Fögderiet.
Rådrum till förskingring af tillgångarne skulle lemnäs och handräckningsåtgärderne mångfalldigas.
Jordegarne skulle, mera än hittills, utsättas för, att i stället för brukare, torpare och arrendatorer få erlägga utskylderne.
På niånga orter skulle uppbördsstämmorne, i stället för att hållas under den årstid, då resor beqvämligast ske , inträffa i käl—lossnings— eller i såningstiden, och Kronofogdarne blefve af redovisningsarbetet i Maj hindrade att närvara vid Taxerings-Comitéerne.
Stats-Verkets inkomster skulle, enligt nya förslaget, inflyta en manad sednare än nu, och till Usta qvartalets utbetalningar kunde intet af vinter-upp - Stals-, Bavilln.- samt Allm. Beiv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 52. 5 börden användas, hvarigenom Stats-Contorets behof att från Riksgälds-Contoret i början af Mars reqvirera penningar skulle ökas.
Indelte låntagare, som redan nu vänta länge på sina löne-inkomster, skulle än vidare få vänta minst en månad, eller ock skulle Stats-Verket få vidkännas en ny utgift för deras godtgörande.
Huru man ser saken, så blir nyttan af det nya förslaget ingen, men olägenheterna betydliga, hvarföre jag afstyrker det, såsom endast en utväg att än ytterligare bereda anstånd med skatternas utgörande in på det nya skatte-året.
Snarare vore skäl att taga i närmare betraktande, huruvida uppbörden skulle kunna fördelas på tvänne terminer under det löpande skatte-året, på det icke så mycket penningar på en gång måtte dragas utur allmänna rörelsen.
Af samma stats-utskylder, hvilka uti Sfats-Utskottets Utlåtande, N:o 33, äro beräknade till 9,759,430 R:dr och sannolikt med Revillningen uppgå till 11,800,000 R:dr, äro: Tull-medlen 3,400,000, Post-medlen 575,000, ChartseSigillatre-medlen 500,000, Restantierne sedan förra åren 155,000, Bötes-medel 40.000, Krut- och Salpeter-försäljnings-medel 95,000, Bak- och Lots-medel 73.000, ersättningar 50,000, Observations-medel 10,000, Extra medel och uppbörd 12,000, Intresse-medel 3,300 R:dr, successive inflytande under årets lopp; Silfver-tionde.
Koppar-ränta, Tionde- och Hatnmarskatts-jern , till någon del vanligtvis utgående in natura; af ordinarie Räntan 1,702,000, af K rono-tionde-spanmålen 634,170, anordnade till serskilde löntagare, rusthållare m. fl. och dragas således icke in uti Kronans Cassör utur allmänna rörelsen.
Dessa medels sammanlagde belopp utgör vid pass 7,350,000, som på olika tider utgå, och hvartill kan läggas det belopp af skatterna, som vanligtvis först genom handräkning under sommaren inflyter omkring 300,000 R:dr.
När summan härutaf: 7.650,000 fråndrages summa skatter: 11,800,00, återstå 4,150,000 såsom det belopp , hvilket öfverhufvud kan anses vid uppbördstiden på en gång dragas utur allmänna rörelsen, så vida ej leverering af spanmål in natura minskar summan.
Om någon del häraf, t. ex. Bränvinsbrännings-bevillningen och Allmänna bevillningeu, utgick höstetiden, vore bättre; men de skattdragande, som nu hafva Credit till Februari och Mars, torde högst ogerna se en sådan förändring; hvarföre den också icke af mig vidare iliågasättes.” Häruti förenade sig:
Herrar Friherre T ersmedenBerg von Linde} Biskop Hedrén och Hr Schartau.
Herrar af Harmens, Möllerhjelm, Friherre
Oxenstjerna anförde jemväl reservationer mot Betänkandet.
6 Stais-, Becilia.- samt Allm. Bew.- och Ekon.-Utskoltens Betänkande, N:o 53.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 1 Mai‘s, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckte motioner, angående restitution af skatt för bränvin, som till utrikes ort exporteras.
Ridderskapet och Adeln väckt motion, liar Herr Tornerhjelm, Rudolf, yrkat, att enär det icke vore lämpligt att fullkomligt förbjuda bran vinsbränningen, men man åtminstone borde vara betänkt på att göra denna industrigren så litet skadlig som möjligt, Rikets Ständer måtte, i enlighet med hvad i Danmark och Preussen egde rum, stadga en godtgörelse, ungefär motsvarande skatten, för hvarje i Sverige bevisligen tillverkad kanna bränvin, som från Svensk hamn till utrikes ort exporterades, samt att för sådant ändamål, och då bränvin endast i renadt tillstånd eller i form af sprit kunde exporteras, rättighet måtte medgifvas bränvinsbrännaren att destillera bränvin äfven under den till bränvinsbränning eljest icke lofgifna tiden, emot erläggande af enahanda skatt, som bestämmes för den tid, brän vinstill verkning är tillåten; hvarjemte Herr Lindblad hos Vällofl. Borgare-Ståndet framställt ett förslag i enahanda syftning, deruti Herr Akesson jemväl instämt.
Utskotten hafva tagit dessa motioner i öfvervägande; och då restitution af skatt icke är medgifven för öfrige inhemska tillverkningar, som till utrikes orter exporteras och för hvilkas förädling serskild skatt erlägges, hvaribland må nämnas jernhandteringen, med flere metallförädlings-verk, och, enligt Utskottens åsigt, beviljandet af en sådan förmon för bränvinstillverkningen sannolikt skulle medföra den verkan, alt, utan minskning af den inhemska brän vins-consumtionen, brän vinsbränningen utvidgades, i samma mon export egde rum, hvaraf skulle följa, att jordbruket mera än hittills gjordes beroende af denna näringsgren, finna Utskotten, jemväl med fästadt afseende derå, att restitutionens beviljande egentligen torde medföra fördel blott för innehafvare af större konstbrännerier och någon allmän nytta således deraf icke skulle uppkomma, sig böra tillstyrka, att frågan om restitution af skatten vid export af bränvin må förfalla.
Beträffande i öfrigt hvad Herr Tornerhjelm, i afseende å bränvinsdistilleringsrättighetens utsträckning, anfört, få Utskotten, sedan Rikets Stan - Statt-, Bevilln.- samt Allm. Besv.- och Ekoa.-Ul»kotiens Betänkande, JN:o. 53, 7 der redan fattat beslut om grunderna oell vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, vördsamt tillstyrka, att denna del af motionen icke må föranleda till någon åtgärd.
Af Herr Tornerhjelm, Rudolf: ”Emot de Ilöglofl.
Utskottens beslut, hvarigenom afslyrkes bifall till den af mig väckte motion derom, att vid utförsel af i Sverige tillverkadt bränvin skulle erhållas en ersättning eller så kallad Drawback, motsvarande den för bränvinets tillverkning erlagde skatt, får jag vördsamt anmäla följande min reservation:
Det är en erkänd sanning, att Danmark och Preussen stå långt framför oss i jordbruk, och att från dessa länder utföras högst betydande q vantiteter landtmanna-produeter, uppgående, hvad
Danmark angår, till vida högre värde, än hela exporten af vårt jern och andra metaller.
Deribland utgör bränvin en icke obetydlig artikel; men i anseende till de med dess utförande förenade svårigheter underlättas den i bägge dessa länder medelst så kallad Drawback, uppgående i Danmark till jo skilling 4 r;st* kannan och i Preussen till 5 å 6 skil lingar Svenskt B:co.
1 Danmark utgör denna ersättning tillika en praemie och äfven i Preussen är den något högre än skatten.
Då det är allmänt antaget, att bränvins-tillverkningen vid de större jordbruken ofta icke kan, åtminstone hastigt, nedläggas utan betydande ekonomiska förluster, så vöre det ju en välgerning, om det kunde lyckas att genom ändamålsenliga anstalter befordra utförseln af den förderfliga varan, så att den, i stället att göra skada inom landet, kunde blifva en ny, väl behöflig, exportartikel, hvarigenom derjemte en icke obetydlig vinst kunde erhållas, till följd af kärlens utförsel och vår frukthandel äfven hlefve befrämjad.
Man har, bland annat, emot förslaget invändt, att sådant kunde blifva en ny uppmuntran för bränvins-tillverkningen; men då den ersättning, jag tager mig friheten föreslå, är så ringa i jemförelse med deri, som gifves i Danmark och Preussen, är det icke sannolikt, att, till en början, vi skulle i betydligare mon kunna täfla med dessa länder, framför hvilka vi endast hafva företrädet att för bättre köp hafva tillgång på bränsle och erforderlige kärl.
Men härigenom beredes dock en utväg att kunna till utrikes ort sälja bran vinet, utan alt det skulle nedgå lill så lågt pris; 8 Stats-, Bevilln.- samt Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 53. alt bran vins-supandet inom landet derigenom ytterligare ökades.
Åtgärden vore således gagnande för vår handelsvåg genom en ny export-artikel, för landtmannen, genom möjligheten att bereda en för mångens jordbruk nödig produet, utan den obehagliga känslan, att hans vinst medför skada (orlandet och för nykterhetsvännen, derigenom att tillgången på bränvin minskas och priset derå förhöjes.
Emot de möjliga missbruk, hvilka man befarat, kunna ungefärligen enahanda controller användas, som i Danmark och Preussen, hvilka jag ock utber mig få föreslå.
Huru man betragtar frågan, synes den mig medföra fördelar för landet utan någon egentlig olägenhet.
Behofvet af starkt bränvin, eller rättare sprit, i Westindien, Amerika och Ostindiska öarne, är otroligt stort, och vid export dit kunde många andre svenska varor komma att medfölja.
På dessa skäl får jag till Rikets Höglofl.
Ständers pröfning och beslut vördsamt hemställa, om ej i denna fråga kunde beslutas: att då i Sverige tillverkadt bränvin (eller sprit) af minst i 2 graders styrka till utiikes hamn utföres, må afsändaren, såsom ersättning för bränvinsskatten, af Svenska Statsverket erhålla Två skillingar Svenskt B:co per kanna, när han piassterar följande intyg: a) bevis, under edelig förbindelse, af Svensk landtman, sorn betalar bränvinsskatt, att det exporterade bränvinet (eller spriten) är vid hans hamngifna egendom tillverkadt; b') bevis af vederbörande Tull-tjensteman, att bränvinet, med en styrka af minst 12 grader, är exporteradt å namngifvet fartyg och till uppgifven utrikes hamn; samt c) bevis af Svensk Consul, eller, derest sådan icke i aflastningsorten skulle finnas, af annan auetoritet å den ort, dit bränvinet är destineradt, att detta verkligen dit ankommit.
Och lärer Kongl. Maj:t, i fall saken af Rikets Höglofl.
Ständer bifalles, täckas förordna om de ytterligare controller, som af omständigheterna kunna påkallas.” STOCKHOLM, tu*ck.t hos W. F.
Dalman, 1845, Stats- samt Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande.
N:o 54. 1 N:o 54.
Ank. till F.xp. Utsk. den 5 Mars, kl. 6 e. ru.
Utlåtande, angående väckt fråga om sättet för Båtsmäns fort skaffande till velt frän tjenst göringsorterne.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets handläggning har Hederv.
Bonde-Ståndet remitterat en af Riksdagsfulimägtigen P.
Olsson från Upsala Län väckt motion, deruti anföres, att, ehuru 3 § af Kongl. Makts Nådiga Förordning, angående truppers och persedlars fortskaffande, af den 6 September 1842, uttryckligen stadgade, att fortskaffning af trupper skall företrädesvis ske sjöledes, med begagnande af kronans egna eller enskildes dertill hyrda, seglande eller ångfartyg, detta stadgande likväl ej föranledi någon förändring i omförmälde olägenhet, och som motionären varit i tillfälle inse alla de förluster, som, genom krono-båtmäns transporterande landvågen med kronoskjuts, heldst under de årstider, då vägarne äro mindre farbara, de skjuts-skyldige tillskyndats, bar motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte göra underdånig framställning om vederbörande embetsverks anbefallande att, derest icke oundvikliga hinder möta, ombesörja, att synnerligast båtsmän, vid tjenstgöringstillfällen, varda till och från tjenstgöringsorterne sjöledes fortskaffade.
Uti denna motion har Riksdagsfulimägtigen Tobias Lind från Götheborgs och Bohus Län instämt, med yrkande derjemte, att, då sjötransporter, i anseende till localförhållanden, icke kunde begagnas, båtsmännen lika med soldater, måtte till och från tjenstgörings-stalionerne färdas till fots. med åtnjutande af skjuts endast för den tross, som behöfde medföras.
Sedan Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, för behandling af detta ärende, med Stats-Utskottet sammanträdt, samt Utskotten detsamma till öfvervägande föidiaft, få Utskotten anföra följande: Bih. till R.
4 Sami 2 Afd. 16 Haft. 1 2 Stats- samt Allm. Desi-.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 54.
Med anledning af vid sista Riksdag gjorde framställningar om lindring i båtsmans-skjntsen, hade Rikets Ständer, i underdånig skrifvelse af den 6 Mars 1841, hemställt, att uti den under arbete då varande, sedermera utkomne, Författningen, angående truppers och persedlars förskaffande, måtte anbefallas, det transport af båtsmän skulle ske företrädesvis sjöledes och, der sådant vore omöjligt eller molte alltför stora svårigheter, medelst marche forcée, samt alt, så vida de för båtsmän fastställde uppfordringslider skulle till någon del lägga hinder i vägen för användandet af ifrågavarande transportsätt, Kongl. Maj:t i sådant fall täcktes i Nåder vidtaga de för det åsyftade ändamålets ernående nödiga förändringar.
I öfverensstämmelse med en sådan hemställan, bade ock Kongl. Maj:t låtit i 3 § af Kongl. Förordningen den 6 Sept. 1842, angående truppers och persedlars forlskaffande, meddela följande föreskrift: ”Fortskaff ”ning af trupper, tillhörande Armeen eller Flottan, skall, under de i 1 § ”stadgade vilkor, företrädesvis ske sjöledes med begagnande af Kronans eg”na eller enskildes dertill hyrda seglande eller ångfartyg.
Marche forcée ”begagnas blott vid de tillfällen, då en trupps skyndsamma framkomst till ”tjenstgöringsorten sådant fordrar.
Uppbådadt sjöfolk foi Iskallas, då sjölägenhet saknas, medelst marche forcée.”
Det torde icke kunna besil idas, att skjutsningen af båtsmän, då desse skola uppbryta från rolarne, för alt inställa sig vid en möjligen aflägsen tjenstgörings-station, eiler när de, efter slutad tjenstgöring, skola till hemorten återgå, är för den skjuts-skyldige allmogen ganska betungande.
Yäl har, genom ofvaninlagne stadgande i 1842 års Kongl.
Förordning, någon lättnad i berörde besvär blifvit beredd för orter med den belägenhet, att sjötransporter kunna begagnas, men för de öfriga qvarstår besväret i bela sin vidd.
De förre hafva likväl stundom gått i mistning af den med ifrågavarande stadgande åsyftade lindring, när båtsmän blifvit uppfordrade till tjenstgöring under en lid af året, då sjöfarten är slängd.
Till beredande af ytterligare lindring uti berörde skjutsningsbesvär, anse Utskotten det vara nödigt, dels att kronobålsmännens tjenstgöring regleras så, alt ombyte al bålsmans-compagnier å tjenstgörings-orterne verkställes under de årstider, då det inryckande och uppbrytande manskapet kan med sjölägenhet forlskaffas, och dels alt, der local-förhållanden icke medgifva detta fortskaffningssätt, eller omständigheterne icke påkalla man - Stals- sami Allm.
Bcsv- och Ekon.-Utskottens Ullålande, N:o 54. 3 skåpets transporteranrle medelst marche forcee, båtsmannen, lika med infauleri, må låga till fots, hvarför något hinder desto mindre synes möta, som den packning, båtsmannen numera har alt medföra, icke torde vara tyngre än infanteristens.