Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så anses ju icke heller och bedömes t. ex. vaccinationen, med sina tydliga och lyckliga erfarenheter, såsom galenskap och charlataneri, ehuru det skarpaste /örstånd torde få medgifva sin oförmåga, att mäta och bestämma qvanliteten af det lilla vaccin-ämnets qvarboende kraft, sedan detsamma, en gång och då blott till en så ringa del taget från kospenen, samt med det fina lancett-stynget inympadt på en menniskoarm, derefter under en längre eller kortare tids förlopp blifvit, inom de flera kropparna successivt, genom naturens egen homöopatiska förtunning af det första koppämnet, under fortgående ympning mer och mer utblandadt, utan att ändå hafva förlorat all sin kraft och potens.
Myskens, vissa blommors, arsenikfärgens m. fl:s inkommensurabla och ovägbara atomer för luktorganet: —• icke heller de förnekas ändå till deras i vissa fall vådliga, ehuru af förståndet till den rnateriela dosens litenhet obestämbara inverkan på det fysiska lifvet.
Ingen har det väl ock ännu fallit in att håna och till galenskaper förlöjliga dessa och så många andra, vår egen erfarenhets alldagliga sanningar.
Men många sansade betraktare af ett slikt, emot homöopathien förd t och vetenskapen ovärdigt, stridssätt hafva ock derföre med goda skäl börjat tvifla, att sanningen så odeladt kan ligga på den gycklande och hånande sidan.
Dylika »skäl och omständigheter» för ett afslag å motionen torde af ingen opartisk kunna gillas. 2:o.
Den af Utskottet, för sitt afslag vidare anförda, »erinran om svårigheten för Rikets Ständer, att tillförlitligen bedöma denna fråga», är i min tanke icke alls ett skäl för motionens undertryckande, men desto mera för dess bifallande.
Ty frågan om något omdöme öfver homöopathien, om och hvad den kan duga till i samhällets tjenst, är här icke alls hänskjuten till Rikets Ständers afgörande nu.
Man söker icke heller nu, såsom Utskottet uttrycker sig, beviljandet af ett statsanslag »för understödjande)) af den homöopathiska kur-methoden.
Detta nemligen —- både bedömandet och stats-underslödet — skulle väl blifva en sednare och framtida omsorg och fråga, sedan det försl visat sig, om homöopathiens, blott af några få den gamla methodens utöfvare hittills så ifrigt och envist bestridda, resultat genom den äskade kontrollerade pröfningen dock verkligen blefve offentligt konstaterade och bevittnade.
Men saken gäller nu och tills vidare blott den föregående frågan, att erhålla Ständernas mellankomst, för att åt den både risade och prisade nya methodens sjuk behandlingssätt, Stats-Utskottets Utlåtande JVI 123 (Fortsättning).
79 hvilket hos oss ännu blott i enskild praktik utöfvas, genom ett ringa stats-anslag bereda tillfälle och utrymme, att, under en större offentlighets kontroll, äfven i vårt land få ådagalägga, om den håller hvad den lofvar, så att på en sålunda vunnen säker och fullt bevisad erfarenhet af de ännu förnekade, men då bestyrkta, förhållandena må kunna grundas och stadgas den allmännare opinion i hela riket och således jemväl» hos framtida Rikets Ständer, på hvilken desse ock då framdeles må sjelfve »utan svårighet» kunna bedöma, huruvida de då skola taga den nya kurmethoden officielt om hand och först derefter understödja densamma, till vinnande af allmännare kännedom och utöfning, genom lärostolars inrättande i ämnet vid de medicinska undervisningsanstalterna och genom dess föreskrifvande till mera allmän användning vid större sjukhus.
Men äfven med bifall till motionen borde således dock allt slags omdöme nu af Utskottet och Ständerna här i förhand. sorgfälligt undvikas, rörande endera methodens företräde framför den andra. 3:o.
För hela den medicinska vetenskapen anser jag ett tillfälle till homöopathiens offentligen pröfvade och kontrollerade utöfning i Statens tjenst vara värd att af Rikets Ständer icke saklöst förkastas.
Homöopathien, såsom ock all medicin, är nemligen aldraförst och ytterst endast praktisk till sin grund och natur.
Man skall der gå från empiri till theori.
Likasom hittills af allopathiens sekelgamla, prisvärda sträfvanden och erfarenheter, så må ock af homöopathiens, blott något mer än halft hundraåriga praktiska, resultat de lärde männen af facket ödmjukt, troget och träget i alla tider söka och lägga sin förenade vinning derom, att, i vetenskapens stigande ljus och med alla de medicinska auxiliär-disciplinernas samverkan, allt mer och mer uppdaga de förklaringsgrunder och utbilda samt rena de theorier, på hvilka, enligt homöopathiens vunna erfarenheter, det fysiologiska sambandet sig stödjer emellan organismens rubbade verksamhet samt de funna medlen för densammas återställande till helsa och regelbundenhet igen.
Sådan har ju ock sedan uråldriga tider den hittills allmänt och välsignelserikt verkande allopathiska medicinens utveckling alltid varit.
Sådan fortgår jemväl homöopathiens nu och allt framgent.
Ingen vetenskap, minst en af de praktiska, är ju i någon tid till alla delar så fullkomnad, att den icke har mera opröfvadt och olärdt ännu tiil sin utveckling.
Att så ännu är förhållandet jemväl med medicinen, kunna väl hennes idkare sjelfve icke vilja förneka.
Det nyaste exemplet på en väsendtlig rubbning äfven i våra dagar uti hennes, sedan uråldriga tider häfdvunna, sjukbehandling, läse vi i en, af den kanske mest utmärkte ibland de nu lefvande Svenske läkare, Herr Professoren m. m.
Doktor Huss, nyligen utgifven, Monografi om »Lunginflammationen».
Han yttrar nemligen der, pag. 444-6, följande: »Af »hvad på åtskilliga ställen uti de föregående båda kapitlen blifvit omnämndt, följer att »jag ej allenast sätter i fråga behofvet eller nödvändigheten, utan till och med nyttan af »bloduttömningar vid behandlingen af lunginflammationen, sedan den inträdt i det röda »hepatisations-skiftet.
Huru jag kommit till ett dylikt ifrågasättande, ja förnekande af 80 Stats-Ulskottets Utlåtande Jls 123 (Fortsättning), »en häfdvunnen behandling, häfdvunnen sedan så långt tillbaka, som vi besitta »urkunder för läkarekonstens utöfning, anser jag nödigt att närmare upplysa.
»Under de första åtta åren af min verksamhet vid Serafimer-lasarettet följdes »den vanliga behandlingen af lung-inflammalionen med bloduttömningar, så val »allmänna som lokala.
De användes dock aldrig till öfverdrift, utan vanligen en »till två åderlåtningar för hvarje sjuk.
Då den af sin uppfinnare så högt prisade behand»lingen ”saignée coup sur coup" blef känd, försöktes äfven den, men lemnades snart »åsido, i anseende till de menliga följder den orsakade.
Småningom började jag »anmärka hurusom många fall af lunginflammation, utan använda bloduttömningar »och äfven utan några andra begagnade medel, inkommo till sjukhuset uti full»ständigt återgångstil
Istånd i förening med tydliga tecken på en förutvarande he»pat isa tion.
Detta, sammanlagdt med kännedomen om homöopathiska lärans be»handling och med kännedom af afhandlingarna af Louis och Dieti m. fl. rörande »bloduttömningarnes obehöflighet, bragte mig på tanken att genom försök utröna »hvarest sanningen läge.
Dessa försök anställdes till en början med rädd försig»tighet; efter som de lyckades, blefvo de allt dristigare och dristigare, .tills jag »slutligen kora till den bestämda erfarenhet att blodultömningar äro obehöfliga, ja, »torde hända ej så sällan menliga, under närvaro af den röda hepatisationen.
Alla »de så skenbart bevisande slutsatser, hvilka både i äldre, nyare och nyaste tider »blifvit uppgifna för åderlåtningens nödvändighet och så kallade rationela använd»ning, ramlade på en gång för den enkla erfarenhet, att behandlingen blef lika »lycklig, ja lyckligare utan åderlåtning.
Alla indikationer och kontra-indikationer »man uppstaplat för dess förnyande och återförnyande tjenade mig numera till »intet, då jag ej mera behöfde söka hvarken indikation eller kontra-indikation.
»Min erfarenhet om åderlåtningens obehöflighet, att ej säga skadlighet, stödjer »sig ej på blott ett års så trogen naturåskådning som möjligt, ej på två eller tre »års, utan på numera tolf års; den är således ej löslig, ej bygd pä några enstaka »fall, utan den är grundad på iakttagelser under en lång tidrymd, och fast grun»dad på slutsatser från mellan ett till två tusende fall.
Under tolf år kan jag »knappast erinra mig hafva användt åderlåtning inom sjukhuset vid behandlingen »af lunginflammationens röda hepatisalions-skilte; blott någon gång koppningar, men »dessa då mera mot den åtföljande pleuriten, än emot hepatisationen.
Stödd på »denna erfarenhet tror jag mig ej behöfva ingå uti någon vederläggning af de »många så kallade rationela skälen, som anföras för åderlåtningens nödvändighet.
» Ej kan gerna påstås att det är likgiltigt eller för organismen helt och »hållet oskadligt, att från densamma inom kort tidrymd borttaga två, tre ja fyra »librer blod.» — Hvad således homöopathien redan länge förkastat och i sin praktik pä det nogaste jemväl aktat sig för i ändå vidsträcktare mening, än ofvanstående yttrande angifver: det är just den, af Herr Professor Huss’ erfarenhet Stats-U(skottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). 81 jemväl vitsordade, menligheten, ja skadan af de sedan gammalt i allopathien uppgifna, »skenbart bevisande slutsatserna för åderlåtningens nödvändighet och så »kallade rationela användning», hvilka ock inför honom nu ramlat på en gång för hans senkla erfarenhet.»
Heder åt hvarje fördomsfri allopath, som, med denne utmärkte läkare och trogne naturåskådare, så öppet och ärligt medgifver, att »clen homöopalhiska lärans behandlings af lunginflammationen jemväl i sin mån medverkat tdl hans många egna, sorgfälligt anställda och för honom öfvertygande rön och försök, hvilka, äfven enligt homöopathiens föresyn, stadgat den bestämda åsigt, han sjelf numera antagit och hyllar i denna del af therapien!
Det skulle väl icke heller vara omöjligt, att ju, vid allopathiens fortsatta försök och erfarenheter, än ytterligare modifierade eller alldeles förändrade åsigter i äfven många andra delar af therapien kunna vinnas, under enahanda jemförelser emellan både den homöopalhiska lärans behandling af jemväl andra sjukdomar och allopathiens hittills häfdvunna rationela sätt att i motsvarande fall gå till väga.
Är det då rätt och skäligt, att Rikets Ständer skola låna sig till motsättande af och hinder emot homöopathiens offentliga, praktiska pröfning till den medicinska vetenskapens fortfarande nytta? 4:o
I den sjuklidande mensklighetens sanna intresse äfven i Sverige måste det ytterligare ligga, att ät densamma söka bereda och underlätta alla möjliga tillfället!, hvarigenom, på ett emot missbruk af okunnighet och bedrägeri fullt betryggande sätt, en så väl behöflig sjukvård och behandling, under legitimerade läkares uppsigt och ansvar, må kunna rådfrågande patienter meddelas vid en af Staten upplåten offentlig sjuk-inrättning.
Men genom läkare-monopolier för eller emot den ena eller andra kurmethoden, bör väl, emot sin fria, bättre vilja och sitt eget förtroende, ingen sjukling tvingas att lägga sig i händerna på en enda prsedeterminerad och af Staten ensamt hyllad läkare-skola, den må vara ung eller gammal och bära hvad namn som helst.
I närvarande brist på all slags offentlig homöopathisk klinik, ökas allt mera det tvångstillstånd, hvari de sjuka försättas, om de skulle önska att välja bland olika läkemethoders behandlingssätt. 5:o
För att vinna de omförmälda begge stora ändamålen af vetenskapens och mensklighetens nytta, genom att skyndsamt bereda våra egna Medicinae Studerande tillfällen alt inom fäderneslandet, efter egen önskan, få taga nödig kännedom jemväl af den homöopalhiska praktiken, är inrättandet af en offentlig sjuk vårds-anstalt i hufvudstaden, uteslutande för behandling efter denna method, en oafvislig nödvändighet att vidtagas, medan vi i Sverige ännu ega några skicklige och nitiske, vetenskapligt bildade, homöopathiska doktorer qvar att tillgå, derest icke behofvet och saknaden deraf, för sent insedda, skola framdeles nödga oss att ifrån utlandet inkalla till vårt bistånd erforderlige dylike läkare, för homöopathisk både undervisning och praktik.
Ty i böcker och skrifter kan man Bih. till R.
4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 16 Baft. XI 82 Stats-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). visserligen läsa sig till en myckenhet äfven medicinskt vetande; men för att bli en rätt duglig läkare af hvilken skola som helst, är det dock en allmänt erkänd, i den pågående striden emellan Carolinska Institutet och Universiteternas Medicinska Fakulteter ådagalagd, alldeles oundgänglig fordran i hans bildning för praktiken, att, under sjelfåskådning af de olika sjukdoms-arterna och deras kurativa behandling af skicklige lärare, samt med eget deltagande i sjukvården, en viss tid hafva tillfälle att genomgå äfven en klinisk undervisnings-kurs vid större sjukhus, som äro ställda under ledning och tillsyn af den läkemethodens kännare och utöfvare, åt hvilken, såsom studii-mål, den unga Eskulapen ämnar offra hela sitt lifs krafter och verksamhet.
Då således behörig undersökning alltid bör föregå hvarje utsago och vitsord, man är skyldig att afgifva; så lärer homöopathien ej heller i Sverige ännu kunna med full sakkännedom och rättvisa bedömas förr, än hon ock här hos oss blifvit, likasom hittills i enskild praktik, också härefter rätt offentligen pröfvad och under stats-kontroll utöfvad, då hennes ådagalagda erfarenheter sålunda kunna tillförlitligen jemföras med den äldre, vanliga methodens rön och behandlingssätt.
Men af dem, som hos oss dock hittills antingen a priori förnekat homöopathien all slags medicinsk duglighet och betydelse, eller ock blott denigrerat henne sjelf och alla dem, som henne utöfva eller hos henne med fullt förtroende söka sin sjukhjelp, af dem är det troligen ännu ingen enda i vårt land, som dock sjelf har ett ögonvittnes pröfning och erfarenhet att åberopa af den läkekonst, han likväl utdömer och såsom oförnuftig förkastar. 6:0
Att någon framställning af denna fråga ej blifvit från Kongl. Majit Rikets Ständer meddelad och att ej heller vederbörande embets-myndigheter haft tillfälle att derom sig yttra, åberopar ock Utskottet såsom slutliga skälet för sitt afslag.
Men huru många frågor af flera gånger större pekuniär uppoffring för Statsverket, än denna i sig sjelf så obetydliga, hafva ej — såsom jemväl sjelfva detta Betänkande i åtskilliga andra punkter utvisar — blifvit af Utskottet tillstyrkta och af Ständerne bifallna blott på enskildes motioner derom, äfven utan den ringaste föregående anmälan hos Kongl. Majit, för att utverka Hans nådiga framställning derom till Ständerne, efter vederbörande myndigheters hörande!
Sådant sker vid hvarje riksdag.
När man således blott vill ändamålet, bör i ett endast formelt afseende intet hinder sökas för bifall.
Vederbörande embetsmyndighet, som här väl torde vara Kongl.
Sundhets-kollegium, skulle dessutom, om saken af Ständerne nu bifölles, snart nog få tillfälle att härom yttra sig, då reglemente ni. m. för polykliniken i fråga förekomme till behandling
Hvilken skulle väl ock eljest hos Kongl. Majit nu hafva gjort den underdåniga framställningen anhängig, för att hafva fått detta ärende till föremål för en nådig Proposition till Ständerne?
Såsom det tillförene hos oss i så många andra fall, ehuru icke utan motsägelse, har händt t. ex. med de officiela försökena i Gymnastiken, Orthopedien m. m., så tror jag fördenskull, att ock Ständerne sjelfve nu hade bort taga initiativet i när - Stats-Utsleottets Utlåtande JM 123 (Fortsättning). 83 varande fråga och anslå de ringa begärda medlen likaledes för en offentlig profanstalt af homöopathien, för att en gång också här i landet kunna få dennas verksamhet tillförlitligen bedömd.
Jemväl den Svenska Riksdagen, med sina statsförhållanden, har en lärdom i detta afseende att hemta af hvad nyligen och just under innevarande år ett annat civiliseradt folks representation, nemligen den Belgiska Kammaren, i samma ämne vidtagit, ehuru jag derföre ej tror, att vi ännu här hade bort taga steget med ens så långt ut som der.
Enligt berättelse i en allmän tidning för den 21 sistlidne
Maj, har representationen i Brussel, på en petition af åtskillige stadens innevånare, hos ministern för det inre, till hans särskilda uppmärksamhet rekommenderat frågan derom, dels att »offentlig undervis»mng i homöopatbien måtte vid de Belgiska universiteterna blifva införd, i ända»mål att medicinae kandidater och doktorer skulle kunna der legaliseras att prak»tisera den nya medicinska läran, dels att homöopathiska läkemedel måtte upptagas »i den Belgiska pharmacopéen.»
Så val den Medicinska Akademiens president i Brussel, i dennes vid tillfället åberopade tal i en två år förut der hållen sammankomst af homöopathiska läkare, som referenten i den Kommitté eller det särskildt nedsatta Utskott, som hade att med utlåtande i frågan till Kammaren inkomma, och hvilka begge herrar äro allopalhiska doktorer, gåfvo homöopatbien det humana och opartiska vitsord, »att de åt densammas ädla sträfvanden skänkte »hela sitt bifall», och att, »hvilken mening man än må hafva om homöopathien, »hon dock är förtjent åtminstone af en pröfning.»
Det är ju nu ock endast en sådan, offentligen bekostad, pröfning af denna lära, som hos de Svenska Ständerna är i mensklighetens namn begärd.
En så måttlig, af deltagande för medborgares sjuknöd, af billighet och rättvisa så ädelt föreslafvad begäran, af hvilken väl ingen enda välviljande allopathisk läkare synes hafva, hvarken för egen del eller för vetenskapens och mensklighetens bästa, något det ringaste att frukta och opponera sig emot, har åtminstone icke jag haft samvete att afslå.
Så mycken välvilja hos Sveriges, som nu nyss hos Belgiens representation, hade val den framåt gående homöopathien bort anses förtjena, att den kunnat under offentlig tillsyn och kontroll också här i landet få bli o/fentligen pröfvad.
Försl efter en så lämplig och för slats-kassan ringa kostsam åtgärd, hade man ock sedermera kunnat bli allmännare förvissad äfven hos oss, om och huru mycken eller liten sanning verkligen ligger i den omtvistade nya läkekonstens uppgifna rön och försök, och detta desto hellre, som alla homöopathiens uppgifter ur hennes hos oss få legitimerade idkares enskilda praktik af ett annat fåtal allopathiens förfäktare på det bestämdaste blifvit bestridda och förnekade, samt homöopathiens utöfvare peremtorisk! förklarats samt- och synnerligen för »charlataner och bedragare, bedragne sjelfve på sin konst.»
Men är det bedrägeri, att lyckas i sitt nitfulla tillgörande för de sjukas återställande till helsan, hvilket både de få Svenska och de många utländska homöopathernes erfarenhet 84 Stats-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). redan lagt för öppen dag, så är det ju fasthellre att högeligen önska, det hvarje praktiserande läkare alltid må bli, på ett för honom sjelf och de hulpna lika glädjande och lyckosamt sätt, »bedragen på sin konst», som homöopatherne hos oss förklaras vara det på sin, eller såsom sanningen och kärleken fordrar att man hellre uttrycker sig härom: att de måtte vinna samma lyckade resultat af sina sjukbehandlingar!
Emellertid bör här tacksamt erkännas, att, Stats-Utskottet till heder, ibland dess ledamöter under öfverläggningarne om denna fråga alls inga andra röster hördes, än de, som — om ock
Utskotts-pluraliteten trodde representationen hos oss ännu icke vara till sin öfvertygelse i detta ämne så stadgad, att man, derest det nu återväckta förslaget tillstyrktes, kunde med någon tillförsigt räkna på bifall dertill i Stånden — dock på det bestämdaste ogillade och såsom ovärdigt förklarade det sätt, hvarpå hos oss striden emot bomöopathien och hennes konsterfarne idkare hittills vanligast blifvit förd inom de respektive Riks-Stånden i allmänhet och särskildt i det, hvarifrån motionen var till StatsUtskottet remitterad.
Man bör ock hoppas, att bildning, humanitet och liberalitet alltmera skola framlysa under ämnets vidare behandling!
Den tid borde väl ock redan vara förbi hos ett bildadt folk, då man, såsom förr emot en Ling och hans nitiska bemödanden för Gymnastiken samt emot Orthopedien, begagnade sig blott af löjet och sarkasmen, för att söka bevisa begge dessa stiftelsers oförnuftighet samt obehörigheten och obehöfligheten att med Svenska Statens medel bereda tillfällen för äfven dessa praktiska lärors offentliga pröfning, till ett rätt bedömande af deras uppgifna fördelar.
Genom förra Ständers omtänksamma beslut om anslag för pröfmngs-åtgärdens underlättande, hafva ock numera både den ena och den andra, såsom i det allmännas tjenst särdeles nyttiga och erkändt välgörande institutioner, hvar för sig, blifvit på ordinarie stat uppförda och betryggade.
Må samma offentliga pröfning lika välvilligt medgifvas den hos oss ännu mindre allmänt kända Homöopathien! 7:0
Såsom ett ytterligare bevis derpå, huru denna nya medicinska läran bedömes i andra länder, må ock här, till Rikets Ständers kännedom, ur motionen anföras, hvad i det praktiska England en Allopatisk Medicinae Doktor Madoughtin, som under kolera-epidemien i London år 1854 var en af allmänna Sundhets-styrelsens inspektörer, i bref till en af läkarne vid ett homöopalhiskt sjukhus derstädes öppenhjertigt yttrar.
»Jag måste upprepa» — säger han — »hvad jag förut sagt eder »och hvad jag sagt en hvar, med hvilken jag samtalat, att, ehuru allopalh till grund»sats, uppfostran och praktik, jag likväl, om det vore Försynens vilja att hemsöka »mig med kolera samt betaga mig förmågan att ordinera för mig sjelf, ville hellre »vara i händerna på en homöopathisk än en allopathisk rådgifvare.»
Utan att dock med allt detta vilja underkänna eller nedsätta den allmännast i Sverige praktiserade vanliga kurmethoden samt nitet och skickligheten hos dess jemväl i allmänhet utmärkte och högt värderade utöfvare, enär deras behöflighet qvarstår lika Stats-Ulskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). 85 lika stor om homöopathiens idkare komme att till antalet ökas, helst man beklagligen har att frukta, det arbetsfältet är stort nog för de begge lärornas kunnige och menniskovänlige practici, att i broderlig och kärleksfull förening samt med gemensam handräckning skaffa mildring och hjelp åt våra sjuklidande landsmän; samt för att en gång äfven hos oss komma på det klara i frågan om homöopathiens duglighet eller ej, kan, i följd af hvad ofvan är anfördt, jag icke undgå, att, såsom min tanke och reservation emot Utskottets beslut, jemväl hos Rikets Höglofl.
Ständer till upplyst och välvilligt bepröfvande vördsamt hemställa alldeles enahanda förslag till beslut i detta ämne, som det, hvilket af Stats-Utskottet vid sistlidna riksdag, utan meningsskiljaktighet, då var till Ständerne afgifvet, nemligen: att Rikets Ständer måtte, för hvartdera af nästkommande 3 år, till Kongl. Maj-ts disposition ställa en summa af 8,000 R:dr R:mt, för att användas till inrättande i hufvudstaden af en polyklinisk anstalt för homöopathisk sjukvård, samt tillika hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit, efter vederbörandes hörande, täckes låta utfärda stadgar och reglemente för en dylik anstalt, hvilken torde böra ställas under Kongl. Sundhets-kollegii inseende, med skyldighet för polyklinikens föreståndare, att till bemälda Kollegium årligen aflemna berättelse om anstaltens verksamhet.» lith. till R.
4 Sami. 1 A/d. 2 Band. 16 Haft. XII STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1860.
Hör till Stata-Utsh. Uti., år 1859—60, N:o 123. 1 Tali. litt.
Ecldesiastik-Departementets Expedition. Stats-Ut- 1 Nuvarande Kongl. Majit skottet fö- aflöning löreslag it reslår Lö- m. m.
Löner m. m. ner m. m. II: mt.
K:mt ILdr 11: dr ö. 11: dr ö. 5,500 — 5,500 — Expeditions-Chefen arfvode 5,000 4,51)0 — 4,500 — 1 Expeditions-Sekreterare, Chef uti Afdelnin- gen för Allmänna undervisningen ....
4,000 4,500 — 4,500 — i Expeditions-Sekreterare 4,000 4,500 — 4,500 — 1 Dito 4,000 3,500 — 3,500 — 1 Protokolls-Sekreterare 3,500 3,500 — 3,500 — 1 Dito 3.500 3,500 — 3,500 — 1 Dito 3,500 3,500 — 3,500 — 1 Registrator 3,500 1,242 — 1,800 — 1 Kanslist 1,800 1,242 — 1,800 — 1 Dito 1,800 619 50 1,000 — 1 Kopist 1,000 619 50 1,000 — 1 Dito 1,000 619 50 —-— — 1
Dito indrages och 1,000 — lönebeloppet utgår till befrämjande afgöro- målens gäng inom Expeditionen ....