Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Brot. 1862 & 1863. 8 Sami. 15 Hå/t. 2 10 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande j\t> 67. dad utredning af dithörande ärenden, ansågs behofvet af berörde rnellaninstans kunna blifva, genom bifall till Kongl. Maj:ts förslag, afhjelpt.
Om dessa skäl till afböjande af ifrågavarande ånyo upplifvade förslag redan tillförene för Rikets Ständer egt giltighet, så synas nuvarande förhållanden ännu mera egnade att befästa öfvertygelsen om det föga ändamålsenliga i ett sådant förslag,, Andamålet .med inrättandet af ett central-förvaltningsverk för ecklesiastikärendena, d. v. s. de ärenden, som tillhöra nuvarande Ecklesiastik-departement, var, då förslaget lyckades vinna Rikets Ständers uppmärksamhet, att dels i denna förvaltningsgren vinna nödig enhet, jemte kontroll och tillsyn, dels ock att bereda
Departements-chefen erforderligt biträde vid utredandet af dessa ärenden.
Men 0111 man betraktar mångfalden af dessa ärenden, deras olikartade beskaffenhet samt de skiljda vägar, på hvilka, i fråga orri hvartdera slaget, förvärfvas den insigt och erfarenhet, som i ett kollegialt embetsverk i andra instans påkallas, torde man nödgas erkänna, att om än en dylik instans under äldre tider kunnat medföra utomordentligt gagn, helst när Konungen af utländska krig var hindrad att egna kyrkans foch den i hennes sköte dä ännu anförtrodda skolans) angelägenheter de omsorger, hvarpå hon af honom, i egenskap af hennes högste styresman, gjorde anspråk; så hafva likväl de ifrågavarande samhällsförhållandena utvecklat sig i en rigtning, som påfordrar helt andra åtgärder.
— På sätt nyss är antydt, egde tillförene kyrkan den hufvudsakliga vården om folkundervisningen.
Men numera stå de offentliga uppfostringsanstalterna ej mer under hennes omedelbara vård.
Oell förvaltningen af de rent kyrkliga ärendena och af undervisningsväsendet lär aldrig mer kunna sammanföras.
Annu mer främmande för kyrkan äro, med hänsyn till förvaltningsmethoden, fattigvården och helsovärden, hvilka begge i fordna tider voro ställda under kyrkans skydd.
Den förra kunde, så länge den betraktades såsom ett barmhertighetsverk, i följd af sitt inre samband med religionen, hafva sin plats bland kyrkans angelägenheter; och emedan det oförskylda armodet vanligtvis härrör från sjukdom, fann man häri ett skäl att förena fattigvård och sjukvård.
Men den förra har numera öfvergått till en beskattningsfråga, och den sednare intager i politie-väsendet sitt eget vigtiga rum.
Hvar för sig kräfver också anstalter af väsendtligen olika art.
Att nu ånyo sammanlöra, såsom under en central-förvaltning, alla dessa olika angelägenheter, de kyrkliga, undervisnings-väsendet (både det högre och lägre), fattigvården och den allmänna helsovärden, torde väl redan, pä grund af hvad ofvan är i korthet antydt, icke kunna befinnas lämpligt, äfven om man leinnar ur sigte de olägenheter, som ökandet af instansers antal i allmänhet medför.
Det synes Utskottet sä mycket mindre behöfligt, som den enhet, kontroll och tillsyn, man med förslaget uppgifvit sig åsyfta, numera genom förhanden varande institutioner i allmänhet torde kunna åstadkommas.
I fråga om undervisningsväsendet har efter inrättandet af ofvanberörda, vid 1856 års riksdag föreslagna, embetsmannabefattning under Ecklesiastik-departementet, jemväl beslutits tillsättandet af skolinspektörer.
I hvad män man härmed lyckats uppnå nyssnämnda ändamål, eller hvilka åtgärder i sådant hänseende ytterligare kunna erfordras, derom förbehåller Utskottet sig att framdeles, i sammanhang med andra väckta förslag till undervisningsväsendets ordnande, få afgifva yttrande.
Fattigvården deremot är redan till sin natur en kommunal-angelägenhet, som numera torde pä ett tillfredsställande sätt kunna ombesörjas af kommunal-styrelserna utan behof af en rnellaninstans, hos hvilken, sådan som den föreslagna, icke kan förutsättas den kännedom om alla de Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande J\S 68.
11 olika förhållanden inom särskilda kommuner i riket, förutan hvilken i dithörande frågor en dylik instans skulle sakna sitt förnämsta värde.
— För helsovärdsanstalterna åter finnes redan en mellaninstans i Sundhets-kollegium, och helsovården är numera, sedan Serafimer-ordens-gillets öfverinseende öfver lazaretts- och kurhusinrättningarne i riket blifvit på bemälda Kollegium öfverflyttad!, ej så splittrad sorn vid den tid, då meranämnda förslag till en ny instans väcktes.
Hvad deremot de egentligen kyrkliga ärendena beträffar, torde, sedan numera Rikets Ständers inför Kongl. Majit tillförene uttalade önskan, om inrättande af kyrkomöten vunnit nådigt afseende, i det Kongl. Majit vid denna riksdag till Rikets Ständer aflåtit nådig Proposition med förslag till lag i ämnet, det af motionären och hans föregångare åsyftade ändamål i väsendtlig mån kunna genom nyssnämnda institution ernås; hvadan Utskottet kan undgå att yttra sig angående lämpligheten att hos ett underordnadt embetsverk koncentrera förvaltningen af kyrkans så väl inre som yttre angelägenheter; utan hemställer Utskottet, med stöd af det redan anförda, att ifrågavarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 29 Januari 1869. JW 68.
Ank. tili Exp.-Utsk. den 2 Febr. 1863, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring i Kongl. Förordningen den 12 Januari 1855 angående Svenska jerneffeklers stämpling.
Till behandling af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har blifvit öfverlemnad en inom Vällofliga Borgare-Ståndet af Herr Berger väckt motion {<Ms. 301), hvaruti, med anledning af stadgandet i 7 § i förenämnda förordning, att jern- och ståleffekter skola, innan de sjöledes må ur riket utföras, så framt i utskeppningsorten metallvåg finnes, der uppläggas och vägas, motionären anfört, att för dem, hvilka i allt fall behöfde å en sådan våg upplägga sina effekter, innan de utskeppades, detta, stadgande icke medförde något besvär, men att åter för dem, sorn kunde vara i tillfälle att från egen eller annan närbelägen hamn direkte utskeppa sina effekter, föreskriften vore ett tvång, lika obilligt som stridande mot konseqvenserna 12 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-V tskoltets Betänkande ,yW 68. af en fri narin »s-lagstiftning; med anledning hvaraf motionären föreslagit Rikets Ständer, att i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att den skyldighet, som enligt nu gällande författningar ålåge en hvar att vid jern- och ståleffekters utförsel sjöledes ur riket låta desamma upplägga och väga å metallvågarne i rikets stapelstäder, måtte för framtiden upphöra, samt hvar och en, som det önskade, berättigas att frän hvad hamn eller plats som helst ur riket utföra dessa effekter, under den kontroll och de vilkor i öfrigt, som kunde anses erforderliga och Kongl. Majit funne lämpligt föreskrifva.
Åberopade stadgande i 7 g afser uppenbarligen i främsta rummet underlättandet af kontrollen derå. att effekterna äro behörigen stämplade.
Men äfven om den ovilkorliga föreskriften angående effekternas uppläggande och vägande å utskeppningsortens metallvåg undanrödjes, synes afsigten med de i författningen gifna föreskrifter till beredande af garantier mot försök till utförsel af ostämplad och underhaltig jernvara i allt fall kunna vinnas.
Då bruksidkare har tillfälle till begagnande af egen eller i hans grannskap belägen lastageplats, måste alltid en onödig kostnad komma att tillskyndas honom genom åliggandet att föra sitt jern till ut skeppningsortens metallvåg.
I sådant fall skola säkert alla utan tvekan underkasta sig den med mindre utgift förenade förbindelsen att, såsom vid utskeppning af skogsprodukter från enskildes lastningsställen eger rum, på egen bekostnad å lastningsorten underhålla en tulltjensteman, hvilken äfven kunde åligga uppsigt öfver jernets vägning och stämpling.
En dylik frihet, medgifven de bruksidkare, hvilka lokalförhållandena erbjuda tillfälle till dess begagnande, skall äfven i alla händelser lemna hvar och en obetaget att vågföra sina effekter, derest afsigten är att belåna desamma.
Då, med afseende å de invändningar, som för öfrigt kunna mot förslaget framställas, motionären inskränkt sig att yrka dess bifallande endast under de vilkor, Kongl. Majit kan finna erforderliga och lämpliga, och Kongl. Majit, efter vederbörandes hörande, icke lärer underlåta att tillse, det de för ändamålets vin nande mest tjenliga föreskrifter varda meddelade, hyser Utskottet icke någon betänklighet att understödja motionärens framställning, i följd hvaraf hemställes, att Rikets Ständer mätte, i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, anhålla, att den nu stadgade skyldighet för en hvar att, vid jern- och ståleffekters utförsel sjöledes ur riket, låta upp lägga och väga desamma å metallvågarne i rikets stapelstäder mätte upphöra, samt hvar och en berättigas att från hvad hamn eller plats som helst ur riket utföra dessa effekter, under den kontroll och de vilkor i öfrigt, sorn Kongl.
Majit kan finna er forderliga och lämpliga.
Allmänna Besvär»- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JVP 69.
13 ,\r 6» Ank. till Exp.-Utsk. den 2 Febr. 1863. kl. II f. m.
Memorial. i anledning af ålerremiss af Utskottets Betänkande 19.
Berörda Betänkande, uti hvilket Utskottet hemställt ”det måtte Rikets Ständer, i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes låta genom vederbörande utarbeta oell för Rikets Ständer framlägga ett förslag, hvarigenom, i öfverensstämmelse med tidens fordringar och landets behof, ej mindre undervisningen i veterinårkunskapen måtte höjas och utvidgas, än ufven djurläkarnes antal förökas och deras vilkor förbättras,” har enligt Utskottet tillhandakomma protokollsutdrag, blifvit af Högloiiiga Ridderskapet och Adeln bifallet, på så sätt, att uttrycket ”genom vederbörande” bör ur den underdåniga skrifvelsen utgå. äfvensom att hvad i motiveringen af be i örda hemställan blifvit yttradt, ifråga om tillsättande af en Kommitté för uppgörande af förslag till veterinär-väsendets o>dnande bör utelemnas. -- Högvördig;!
Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet hafva, hvar för sig, till en början godkänt Utskottets framställning oförändrad, men derefter, på inbjudning från Ridderskapet och Adeln, förenat sig i dess beslut.
Vällofliga Borgare-Ståndet har deremot till Utskottet återremitterat ärendet och i anledning af Ridderskapet och Adelns omförmälda inbjudning förklarat, att ”protokollsutdraget derom skulle hvila på Ståndets bord, tiil dess svar på nyssnämnde återremiss ankommit”.
Då emellertid vid ofvanberörda förhållande, att nemligen tre
Stånd fattat sammanstämmande beslut i ärendet, återremissen ej kan till någon vidare åtgärd från Utskottets sida föranleda, får, med tillkännagifvande härom.
Utskottet hemställa, att Vällofliga Borgare-Ståndet ville fatta beslut i frågan.
Stockholm den 30 Januari 1863. 14 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet» Betänkande JW 70. JW 90.
.Ank. till Bxp.-Utsk. den 2 Febr. 1863, kl. 11 f m Betänkande, i anledning af väckt motion i fråga om utfärdande af en Författning angående försäljning af maltdrycker, kaffe och thé samt andra icke sprilhalliga drycker.
Åberopande hvad som vid sistlidne riksdag- förekommit i eri Hikets Ständers pröfning underställd fråga om rättighet att, utan anmälan hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eller annan myndighet, å landet brygga öl och svagdricka samt. dermed idka försäljning, har, med anledning af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets då yttrade åsigt i Betänkandet JHl 88, att, enär det icke kunde anses vara någon förmenadt att, efter den anmälan hos vederbörande, som upprätthållandet af nödig ordning kunde kräfva, å landet utöfva tillverkning och försäljning af maltdrycker, nämnda förslag icke borde till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, Herr Prosten A. F. Sondén uti en inom Högvördiga Preste-Ståndet väckt och till Utskottots behandling öfverlemnad motion {JVs. 97) anfört, att, äfven enligt motionärens tanke, en alldeles obetingad frihet i nämnda afseende icke borde vara medgifven, utan att till förekommande af betänkliga oordningar och missbruk vid dylik försäljning nödigt vore, att vederbörande polismyndighet derom egde kännedom och utöfvade tillsyn derå, att icke öl- och svagdricks-försäljningen blefve en förevändning för lönnkrögeriet.
Sjelfva försäljningen af maltdrycker kunde dessutom antaga och hade redan flerstädes antagit en utsträckning långt utöfver de gränser, som billigtyis borde tillerkännas en skattefri husslöjd.
Enligt härom meddelade upplysningar i Rikets Ständers Justitie-ombudsmans berättelse för år 1862, sidorna 136—139, hade Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Kronobergs län, till förekommande af öfverklagade oordningar af allehanda art på en mängd godtyckligt inom länet anlagda näringsställen, hvilka ofta tillika utgjorde lönnkrögeri-nästen, genom utfärdad kungörelse den 23 Augusti 1861 stadgat ett vite af 15 R.-dr R:mt, hvartill den skulle göra sig skyldig, som. utan dertill i behörig ordning erhållet till stånd, företoge sig att dryckes- eller matförsäljning såsom ett slags värdhusrörelse bedrifva.
Sedan emellertid Justitie-ombudsmannen ifrågasatt lagligheten af denna kungörelse, och förklaring infordrats, hade Kongl. Maj:ts Befallningshafvande vid sitt svar bifogat intyg af samtlige Domhafvande i länet, att de ansett den genom ifråga - Allmänna Besoårs- och Ekonothi-Utskottéts Betänkande J\f 70.
15 varande kungörelse vidtagna åtgärd hafva varit för ordningens och sedlighetens vidmagthållande af verkligt behof påkallad.
Då samina behof förefunnes i flera andra orter än Kronobergs län, syntes det motionären vara tid att afhjelpa den ofullständighet i närings-lagstiftningen. som jemväl Justitie-ombudsmannen ansett vara af nämnda förhållanden ådagalagd.
Erfarenheten hade, enligt hvad i omförmälda embetsberättelse vidare yttrades, visat behofvet af den ifrågavarande näringen derigenom att talrika ölstugor och s. k. nykterhetsvärdshus både i städerna och pä landet uppstått, och när sålunda en ny näringsgren utvecklade sig, finge den icke undgå en vaksam lagstiftning, ehvad det gällde att motarbeta eller uppmuntra densamma.
Motionären ansåg dock meningarne kunna vara delade beträffande Justitie-ombudstnannens åsigt, att denria näring, under vissa vilkor, borde uppmuntras, enär faran för missbruk dervid vore ganska stor. hvaremot ej borde kunna uppstå någon tvekan att biträda Justitie-ombudsmannens mening i afseende på de vilkor, hvilka af honom förutsattes för att näringen skulle kunna anses oskadlig och till och med gagnelig, nemligen, att den skötes ärligen och ordentligen samt af välfrejdade personer och icke begagnas såsom täckmantel för lönnkrögeri och sedeslösa utsväfningar, och i följd häraf inrättas efter sådana ordningsföreskrifter, som till förekommande af missbruk kunna finnas nödiga.
Som emellertid Justitie-ombudsmannen icke gifvit någon anvisning för bestämmande af dessa nödiga ordningsföreskrifter, ville motionären fästa uppmärksamheten pä behofvet i detta hänseende.
I motionärens tanke borde icke allenast god frejd utan äfven ordentlighet och lämplighet i öfrigt vara de egenskaper, som skulle erfordras för den, åt hvilken rättighet till en dylik näringsrörelses utöfvande kunde beviljas.
Med tillämpning af dessa grunder och på det att det mätte blifva möjligt att öfvervaka ordning och skick hos de trafikerande, hvilket, enligt 3g § i Kongl. Förordningen den 21 Mars 1862, på landet ålåge Kommunal-nämnden, har motionären föreslagit följande ordningsreglor, att, behörigen pröfvade och med de ändringar, som i ett eller annat afseende kunde finnas nödiga, såsom författning utfärdas: l:o Rättighet att till förtäring på stället försälja maltdrycker, kaffe och thé, eller andra icke sprithaltiga drycker må ej tilldelas annan än den, som har god frejd, gjort sig känd för ordentlighet och sedlighet samt pröfvas i öfrigt tjenlig vara.
Sådan försäljning må icke utöfvas af krono- eller kyrkobetjent, ej eller af folkskolelärare. 2:o Den, som vill erhålla rättighet att sådan försäljning idka, anmäle sin önskan, med uppgift om stället, der han ernar den utöfva, i stad hos Magistraten, pä landet hos Kommunal-nämnden, och afbide dess bifall eller afslag.
Bifalles ansökan, meddelas deröfver protokolls-utdrag, hvilket sedan gäller såsom hehörigt tillståndsbevis.
Förmenar någon att tillstånd utan skäl blifvit honom vägradt, anmäle sitt missnöje med afslaget hos Magistratens eller Kommunal-stämmans ordförande, hvilken vare pligtig att saken vid näst inträffande ordinarie sammanträde till stadsfullmägtiges, allmän Rådstugas eller Koinmunal-stäinmas afgörande hemställa, och förblifver vid hvad vederbörande Kommunal-representation i hvarje fall beslutar. 3:o Vid läger, eller der trupp är för flera dagar sammandragen, må rättighet till försäljning af nämnda drycker meddelas af Konungens Befallningshafvande, när 16 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JV§ 10. vederbörande rnilitär-chef derom gör anmälan.
Vid allmänna landtbruks- eller dylika möten, der från ett helt län eller ännu mera skiljda orter en mängd folk för en eller annan dag lagligen sammankommer, galle tillståndsbevis, utfärdadt antingen af Konungens Befallningshafvande eller af Kommunal-myndigheten i orten. 4:o Angående rörelsens inställande på sön- och helgedagar gälle detsamma, som om utskänkning al bränvin stadgadt är. 5:o
För utöfningen af ifrågavarande rörelse erlägges ingen särskildt skatt utöfver den, som, enligt allmänna författningar, bör till Staten eller kommunen för inkomsten erläggas. 6:o
Den. sorn utan vederbörligt tillstånd sådan rörelse idkar, bote första gängen 5—20 R:dr, andra gången 20—40 R:dr, tredje gången eller oftare 40— 80 R:dr, 7:o
Beträdes idkare af ifrågavarande rörelse med oloflig bränvinsförsäljning, vare, utom ansvar efter lag, sin rättighet förlustig. 8:o Rättighet kan oek fråntagas idkare af sådan rörelse af den myndighet, som tillståndsbevis utfärdar, då den finner att rättigheten så missbrukas, att deraf uppkommer oordningar eller utsväfningar.
Öfvergångs-stadgande.
Sä snart denna Författning utkommit, åligge det i staden Magistrat och ä landet Kommunal-nämnd att draga försorg derom, att de, som dylik försäljning begynt att veterligen utöfva, derom erhålla nödig kännedom, med antydan till dem, som icke linnas tjenlige att med densamma fortfara, att dermed upphöra.
Den som, oaktadt sådan tillsägelse, dermed fortfar, vare förfallen tili det i § 6 stadgade ansvar.
I hufvudsakliga syltet af denna motion hafva Biskop Bring och Kontraktsprosten Janzon instämt.
Utskottet har tagit den gjorda framställningen i öfvervägande; och ehuru saknaden af bestämda föreskrifter, i synnerhet hvad landsbygden beträffar, i afseende på försäljning till förtäring på stället af maltdrycker och andra icke sprithaltiga drycker, kan föranleda tvekan och osäkerhet hos vederbörande myndigheter, om och i hvad utsträckning sådan försäljning må ega rum. hvarför ock så beskaffad handtering i en del orter betraktas såsom en helt och hållet fri näring, då den deremot å andra endast under vissa vilkor och efter erhållet särskildt tillstånd får utöfvas, samt medgifvas mäste, att öppnandet hvar och af hvem som helst af s, k. ölstugor skulle kunna leda till sådana missbruk och oordningar, sorn pålandet, der någon kraftigare polisuppsigt icke är att påräkna, svårligen kunna förhindras, finner likväl Utskottet, sedan Rikets Ständer, enligt hvad ofvanberördt är, så nyligen som vid sistlidne riksdag godkänt dåvarande Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotts uttalade åsigt, att ”det icke kunde anses vara någon förmenadt, att efter ”den anmälan hos vederbörande, som upprätthållandet af nödig ordning må kunna ”kräfva, å landet utöfva tillverkning och försäljning af maltdrycker”, desto mindre skäl att tillstyrka bifall till motionärens förslag, som de deri nedlagda bestämmelser, rörande pröfning pä förhand af en persons ordentlighet, sedlighet m. m. såsom vilkor hädanefter för utöfningen af en i allmänhet ät hvem som helst medgifven rättighet att såsom försörjningsmedel idka en så oskyldig försäljning, som den af öl och dricka, innebär ett märkligt tillbakagäende i vär näringslagstiftning, hvartill Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande J\& 70.
17 de förhållanden, som under densamma utvecklat sig, ej gifva anledning.
Men då, på sätt af Rikets Ständers Justitie-ombndsmans ofvan åberopade embetsberättelse inhemtas, missbruk och störande oordningar i en betänklig utsträckning verkligen uppkommit i följd af den obegränsade tillåtelsen till ifrågavarande försäljnings utöfning, har Utskottet ansett allmänna ordningen kräfva, att, till stäfjande af missbruket, hvilket icke alltid kan undanrödjas genom de medel, som stå den fåtaliga polispersonalen i landsbygden till buds, må medgifvas verksammare åtgärder; och det torde innebära en billig fordran, att en kommun, hvars trefnad störes derigenom, att en dylik rättighet, som den ifrågavarande, utöfvas på ett sätt, som uppenbarligen icke är med lagstiftningens afsigt öfverensstämmande, men likväl för åkla garemagten ofta oåtkomligt, erhåller tillåtelse att göra sig qvitt en sådan källa till oordningar, enär det icke är näringsfrihetens grundsats, sorn derigenom förnärmas, utan endast sjelfvåldets anspråk, som tillbakavisas.
Utskottet anser sig derföre böra, med föranledande af motionen, men med afstyrkande af densamma i öfrigt, hemställa, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla, att Kongl. Majit täcktes utfärda en förordning derom, att, i händelse vid ölstugor eller dylika ställen oordningar och utsväfningar antingen i följd af försäljningen eller af ställets belägenhet uppkomma, må, der så nödigt aktas, Magistrat eller Kommunal-nämnd ega att vid lämpligt vite, hvars maximi-belopp Kongl.
Majit täcktes i förordningen bestämma, försäljningen förbjuda; samt att missnöje öfver sådant förbud, hvilket dock genast må träda i gällande kraft, må kunna anmälas hos Kongl. Majits Befallningshafvande, som, innan beslut meddelas, skall inhemta vederbörande Stadsfullmägtiges, allmän Rådstugas eller Kommunal-stämmas yttrande.
Reservationer: af Herr Falhem, Herr Beronius, Anders Jonsson från Carlstads, Lars Ersson från Nyköpings, E. J. Rudberg från Calmar och Olof Lagergren från Gottlands län.
Proc 1862 k 1063. 8 Sami. 13 Raft. ;i 18 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande ,Ai*' 71. JW 71.
Ank. till Erp.-Utsk. den 3 Febr. 1863, kl. 12 midd.
Betänkande, t anledning af väckta motioner, i fråga om förändrade bestämmelser rörande mått och vigter samt justering deraf, m. m.
Uti hithörande ämnen har Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet till behandling- erhållit följande, dels inom Vällofliga Borgare-Ståndet, och dels inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckta motioner, nemligen: l:o af Herr Wallenberg (motion ,JW 255), som anfört, hurusom, då den nära handelsberöring, i hvilken de Skandinaviska länderna kommit, vid flera tillfällen visat olägenheterna af skiljaktiga bestämmelser inom de särskilda rikena, en stor vinst skulle beredas genom införande af ett för dem gemensamt system för mått, vigt och mynt.