Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Från allmänna lagen torde några få der ännu qvarstående bestämmelser, angående närings-friheten, böra öfverföras till de speciela författningarne, till vinnande af reda och lätthet för närings-idkare att igenfinna de föreskrifter, han har att iakttaga.
229 Burskapet synes mig böra qvarstå och göras lättare tillgängligt för alla klasser af städernas innevånare, som önska att blifva delaktige af de fördelar, detsamma ännu medför.
Deremot anser jag burskap icke böra hädanefter utgöra vilkor för någon närings utöfvande.
Handlande, fabriksidkare, handtverkare skulle kunna blifva borgare, men de skulle ock ega att drifva sitt yrke utan burskap, endast med det af rättvisa påkallade förbehåll, att, derest yrket drifves i stad eller inom en half mil derifrån, äfven den, som icke vunnit burskap, skall uppfylla alla de förbindelser, som borgare åligga, dock så att i stället för fullgörande af de med burskap förenade personliga skyldigheter, en deremot svarande afgift till stadens kassa erlägga.
Uti rättigheten att idka handel eller handtverk i stad eller å landet anser jag annan inskränkning icke böra ega rum för välfrejdade myndiga personer, än dem, som påkallas i allmänna helsovårdens, säkerhetens, ordningens och sedlighetens in tressen.
För handel med bränvin anser jag nödigt att föreslå vissa nya vilkor, hvilka skola uppgifvas uti särskild motion.
I fråga om bränvin äro, ty värr, vi Svenskar ännu i behof af band och de flesta missbruk af handelsfrihet äro framgent att befara från handel med bränvin.
Mästerskapet vill jag bibehålla, men så, att det icke blifver vilkor för utöfvande af något yrke.
För dem, som tro sig efter mästareprofs alläggande och mästare brefs erhållande kunna påräkna säkrare och flere kunder, pålitligare och flere lärlingar och biträden; för dem, som heldre vilja köpa sina förnödenheter af den, som allagt ett offentligt prof af skicklighet i yrket, synes mig rättvisa och billighet påkalla, att mästareprof och mästerskap bibehållas.
När ingen tvingas blifva mästare för att få tillverka någon vara, — när ingen tvingas gå till en mästare för all erhålla en vara, synes mig friheten tillräcklig, ja kanske fullständigare, än om man nu tvärt våldförde deras känslor, som önska blifva mästare eller endast handla hos mästare.
Så kallade skicklighets—bevis för vissa yrken, der okunnighet kan medföra vådor för allmänheten, har jag trott böra bibehållas.
Öfriga förändringar, som jag tillåtit mig föreslå uti Handels- och Handtverksordningen, torde icke behöfva motiveras; och jag vågar således nu hemställa att Rikets Ständer för sin del besluta samt hos Kongl. Majit göra underdånig framställning derom, att, med ändring och upphäfvande af 2, 3, 4, 5, 6 och 7 Kapitlen Handels-Balken samt hvad för öfrigt i strid mot nedanstående bestämmelser finnes stadgadt, varder förordnadt, som föijer: § *•
Vill någon burskap vinna, ehvad han är Svensk eller '
Norsk man, eller utländsk man, som erhållit Kongl. Majits tillstånd att i riket vistas, söke det hos Magistraten i staden.
Ar sökanden enligt Handels- eller Handtverks-ordmngen berättigad, att inom staden eller inom en half mil från 230 Motioner kos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 76. gränsen af stadens område idka handel, fabriksrörelse eller hålla handtverksverkstad, eller är han, jemlikt gällande särskilda föreskrifter, berättigad att föra Svenskt fartyg såsom skeppare, eller är han egare af fastighet inom stadens område, välfrejdad och sjelf rådande öfver sig och sin egendom, eller är han Statens eller stadens embets- eller tjensteman och uti staden mantalsskrifven: varde då burskap sökandeu beviljadt, han i stadens bok inskrifven och burbref för honom utfärdadt. 2:o.
Ej må någon vara borgare i mer, än en stad. 3:o.
Vill man säga upp burskap, gore det inför Magistraten sex må nader förr, än han sin borgerliga näring afträder eller ifrån orten flyttar, och vise, att han sin borgarepligt fullgjort häfver, som sagdt är.
Förer han egendomen ut, eller bjuder han till att skaffa den bort, förrän afgiften betald är, bafve då förverkat hälften deraf.
Flyttar han förr, än han burskap uppsagt och be vis undfått, att han sin borgarepligt fullgjort, bote 25 Riksdaler och njute dessförinnan ej burskap i annan stad. 4:o.
Följande gg af Handels-ordningen af den 22 December 1846 skola erhålla nedanstående lydelse: 1 g.
Rättighet att idka handelsrörelse i stad eller på landet tillkommer hvarje Svensk undersåte, man eller qvinna, samt utländsk man eller qvinna, som erhållit tillstånd att i riket vistas, med vilkor: a) att halva begått Herrans heliga nattvard, råda öfver sig sjelf och sin egendom, ega god frejd, kunna skrifva läsligt och räkna qvatuor species i enkla tal och bråk samt föra bok och räkning på det för handeln i allmänhet ölliga sätt.
Från sålunda stadgad handelsrättighet vare dock undantagne embets och tjenstemän, som hafva allmän uppbörd om händer, tullverkets tjenstemän och betjente samt allmänna åklagare, så länge de i sådan egenskap fortfara. 2 g.
En hvar, som vunnit rättighet jemlikt 4 § att handel idka, eger att, der han vunnit sådan rättighet och är mantalsskrifven, drifva handel med alla slags inhemska och lofligen införda utländska varor i hvad myckenhet som helst, utan andra undantag eller inskränkningar, än som för allmänhetens betryggande i afseende å behandlingen af krut, gifter eller andra vådliga ämnen, samt angående försäljning af apotheksvaror och bränvin särskildt stadgas.
Vill någon, som är berättigad å ett ställe idka handel, derjemte å an - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
231 nät ställe i öppen bod, marknadsstånd, varumagasin eller kontorslägenhet drifva handels-rörelse, gore derom anmälan hos Magistrat eller kronofogde i orten och tage bevis om slik anmälan innan bandel der börjas. 4 §.
Gift qvinna må icke idka handel, utan att mannen dertill lemnat samtycke samt åtagit sig alt för hennes förbindelser ansvara. 6 §. 1 mom.
Marknader skola årligen hållas å ort och tid, som dertill i särskild stadgad ordning föreskrifves. 2 morn.
Å dag, då marknad börjas, varde marknadsfrid tidigt på morgonen offentligen lyst; stånde dock en hvar fritt att sälja och köpa ifrån det dagen ingått, ändå att lysning ej skett.
Vid marknadens slut skall friden allysas. 3 mom.
Handlande från annan ort, som å marknad säljer varor i öppen bod, magasin eller förvaringsrum, vare. jemte bevillning enligt 9 § Bevillnings-stadgan, underkastad kommunal-afgifter till marknadsorten i förhållande till handelns betydenhet. 4 mom.
Utländsk man må ej å uppstads marknad handla eller vandla. 13 §. 4 mom.
En hvar ege ratt att från utrikes ort varor införa, dock, om han icke der, hvarest införseln sker, är till handels idkande jem likt § 1 berättigad, med vilkor: a) att varorna försäljas antingen från det fartyg, hvaruti de inkommit, eller från lägenhet, som vederbörande stadsmyndighet dertill i laga ordning anvisat, eller genom öfverlemnande i kommission åt någon, på införsel-stället jemlikt nyssnämnde lagrum handelsberättigad; b) att, såvidt godset ej i kommission åt någon på införselstället handelsberättigad öfverlemnas, försäljningen icke må ega rum i mindre partier, än till 100 Riksdalers värde. 14 §.
Hvarje Svensk undersåte och utländsk man, som i stad vunnit burskap, är berättigad att reda i skepp för såväl utrikes, som inrikes fart. 15 §. 1 mom.
Hvar och en, som på grund af stadgandena i 1, 8, 9 eller 10 § handel i stad eller inom en half mil från gränsen af stadens område idkar, skall, ehvad han uti den stad i och för näringen vunnit burskap eller icke, uppfylla alla de förbindelser, som borgare åligga; dock att den, som icke är borgare i den staden, skall, i stället för fullgörande af de med burskapet förenade personliga skyldigheter, en deremot svarande lämplig afgift till stadens kassa erlägga. 20 §.
Beträffande den rätt, som må tillkomma Kongl. Maj:ts Norske undersåter att handelsrörelse här i landet idka och vilkoren derför; skall hvad derom särskildt är föreskrifvet lända till efterrättelse.
232 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 76. 21 §.
För Mosaiske trosbekännare, som vilja handel idka, galle de i denna Författning föreskrifna allmänna, vilkor, med undantag af det att hafva begått Herrans heliga nattvard och ega kristendomskunskap. 24 §. ■/ mom.
Den, som vill vinna rättighet till handels idkande i stad eller inom en haij mil från g ansen för dess område, skall derom göra anmälan hos Magistraten derstädes och förete de bevis, som för styrkande af behörighet erfordras.
Magistraten hunne, genom handlingarnes delgifvande, Handelsföreningen tillfälle att deröfver inom en månads tid sig yttra, och åligge Magistraten att, sedan yttrandet afgifvits, eller nämnde tid förflutit, utan att tillfälle till dess afgifvande begagnats, ärendet ofördröjligen till pröfning företaga.
Förekommer emot ansökan icke någon anmärkning, eller finnes gjord anmärkning icke förtjena afseende, meddele
Vdl någon eljest å landet idka handel i öppen salubod, gore derom skriftlig anmälan hos Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande i länet, med uppgift å stället, der handels-rörelsen är ämnad att utöfvas, samt företeende af de betyg, som till styrkande af sökandens behörighet erfordras; och åligge det derefter Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, att genom delgifvande af ansöknings-handlingarne lemna Socknenämnden i den församling, der handeln skulle komma att idkas, tillfälle att inom en månads tid sig yttra.
Efter nämnde tids förlopp bör, antingen Socknenämndens rätt att sig yttra begagnats eller icke, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ansökuingeu ofördröjligen till pröfning företaga.
Förekommer emot ansökan icke någon anmärkning eller finnes gjord anmärkning icke förtjena afseende, meddele Vår Befallningshafvande sökanden tillståndsbevis för idkande å uppgifvet ställe af handelsrörelse. 26 §.
I hvarje stad skola alla de, som der idka handel, utgöra en Handelsförening, som samfäldt eller genom fullmägtige, som de handlande bland sig utse, eger besörja de angelägenheter, som på föreningens handläggning kunna ankomma, för befrämjande af handelsnäriugens förkofran. 30 §.
Eho, som idkar handelsrörelse, utan att dertill hafva erhållit behörigt tillstånd eller, som öfverskridit den rättighet honom enligt denna författning tillkommer, vare straffad med böter, bestämde efter handelns och förseelsens betydenhet, men högst 500 R:dr, derest de försålda varorna icke öfverstiga 2,000 R:drs värde, då böterna må bestämmas till högst en fjerdedel af försäljningsbeloppet. 31 §.
Såväl lands- som stadsfiskaler som kronobetjente i allmänhet ega att, i hvad på deras åtgärd ankommer, vaka öfver efterlefnaden af denna författning. 32 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 76. 233 32 §.
Öfver Magistrats beslut i fråga om rättighet att idka handel, må klagan föras hos Konungens Befallningshafvande i länet, och öfver de beslut, som Konungens Befallningshafvande i dylika mål meddelar, eger den missnöjde att underdåniga besvär hos Kongl. Maj:t fullfölja, allt på sätt och i den ordning, som för rättegången i mål rörande städernas ekonomi stadgas; och må, då Magistrat eller Konungens Befallningshafvande förklarat sökande berättigad att handel idka, besvärs anförande icke hindra sökanden att genast inträda i utöfning af sådan rättighet, dock med förbindelse för honom att, om beslutet varder vid slutlig pröfning faststäldt, genast derefter fullgöra allt hvad han för rättighetens åtnjutande har att iakttaga.
Följande §§ af Handtverks-ordningenj af den 22 December 1846 skola erhålla nedanstående förändrade lydelse: 3 §.
Rättighet att i stad eller å landet hålla handtverks-verkstad, och med biträde af gesäll, lärling eller.- annan arbetare till afsalu åstadkomma handtverksarbeten, eller med enahanda biträde utöfva bageri-, bryggerieller slagterihandtering, tillkommer hvarje Svensk undersåte, man eller qvinna, samt utländsk man eller qvinna, som erhållit tillstånd alt i riket vistas, med vilkor: a) att hafva begått Herrans heliga nattvard, råda öfver sig sjelf och sin egendom, ega god frejd, samt kunna skrifva läsligt och räkna qvatuor species i enkla tal; b) att, då jråga är om byggmästareeller murmästareyrkets utöfvande i stad förete bevis om vunnen skicklighet i yrket, på sätt nedanföre stadgas; kunnande å dessa yrken äfvensom å hvarje annat handtverk mästerskap af den, som det åstundar, erhållas, då han fullgör hvad derför i denna författning föreskrifves. 4 § 1 mom.
Hvarje Svensk undersåte, eller utländsk man eller qvinna, som erhållit tillstånd att i riket vistas, eger att, med de i 3 § litt. a stadgade vilkor, såväl i stad, som på landet, idka fabriksrörelse. 3 <§ 1 mom.
Enka ege frihet att fortsätta den handtering, som mannen med författningsenlig rätt idkat. 2 mom.
Enka, frånskiljd hustru eller ogift qvinna, som på grund af förestående stadganden är i utöfning af något yrke, ege, derest hon i gifte träder, att, med mannens samtycke och under deras gemensamma ansvarighet, yrket fortsätta. 5 morn.
Då, i de fall, som nästföregående 2:ne momenter angå, fråga är om något af de handtverk, hvartill enligt 3 § skicklighetsbevis erfordras, skall qvinna vara af verkgesäll biträdd, så framt hon icke, på sätt i denna författning stadgas, styrker sig ega erforderlig skicklighet i yrket.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 1 Afd. 30 234 Motioner hos Riddershapet och Adeln 1862.
I fråga om sådan handtering, som i 4 § 2 mom. afses, galle äfven för qvinna hvad i samma mom. föreskrifvet är. 9 §.
I annat fall vare endast den bolagsman, som skall handtverket eller fabriken förestå, sådan skyldighet underkastad; gällande för öfrigt, i afseende på bolagsdelegares inbördes rättigheter elier skyldigheter hvad redan är eller framdeles varder stadgadt.
12 § i mom.
Hvar och en, som enligt 3, 4 eller 3 §§ i stad eller inom en half mil från gränsen af stadens område, håller handtverksverkstad eller idkar fabriksrörelse eller bageri-, bryggeri- eller slagteri-handtering, skall, ehvad derstädes burskap å näringen vunnits eller icke, uppfylla alla de förbindelser, som borgare i och för sådan rörelse åligger, dock att den, som icke är borgare, skall, i stället för fullgörande af de med burskapet förenade personliga skyldigheter, en deremot svarande lämplig afgift till stadens kassa erlägga. 19 §.
I afseende på den rätt, som må tillkomma Kongl. Maj:ts Norska undersåter att idka handtverk eller fabriksrörelse, gäfle hvad särskildt stadgadt är. 20 §.
För mosaiske trosbekännare, som vilja fabriksrörelse eller handtverk idka, gäfle de i denna författning föreskrifna allmänna vilkor, med undantag af det att hafva begått
För köpingar gäfle i allmänhet, beträffande rättigheten till fabriks- och handtverks idkande samt vilkoren derför, hvad genom denna författning för städerna förordnas. 23 § 1 mom.
Eho, som vill vinna mästerskap å handtverk, skall derom anmäla sig hos Magistraten i den stad, der han har sitt hemvist eller, om han är å landet boende, i den stad, der han finnér det lägligast, och skall han dervid, jemte det eller de bevis, som för ådagaläggande af behörighet enligt stadgandet i 3 § litt a. kunna vara erforderlige, förete, ej allenast något af honom förfärdigadt arbete, hörande till det handtverk, han vill utöfva, och hvilket arbete bör vara af den beskaffenhet, att om - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
235 döme om sökandens skicklighet derpå kan grundas, utan ock intyg af tvänne oväldige och trovärdige män, att sökanden sjelf tillverkat det företedda arbetet
Är arbetet sä beskaffadt, att det ej kan aflemnas, eller kan sådant ej ske utan alltför stor kostnad eller olägenhet, uppgifve sökanden hvarest arbetet inom staden är att bese.
Magistraten lemne, genom handlingarnes delgifvande samt särskild underrättelse hvarest arbetet kan beskådas, handtverksföreningen tillfälle att inom en månad öfver ansökningen sig yttra, och läte, sedan arbetet under 8 dagars tid varit för beskådande tillgängligt, detsamma tillika med de anmärkningar, som kunna vara hemställda, oförtöfvadt bedömas af fem rättskaffens och sakkunnige män, som af Magistraten och stadens Äldste, antingen för hvarje särskildt tillfälle eller för någon viss tidrymd, af högst ett år, dertill utses, och bland hvilka icke må vara flere än två mästare i det handtverk, hvarå profvet skall afläggas.
Sedan den granskning skett och Handtverksföreningen yttrande afgifvit eller den derför bestämda tid förflutit, utan att tillfället till dess afgifvande begagnats, tage Magistraten ofördröjligen ärendet till pröfning.
Den, som på sätt nu sagdt är, vunnit behörighet till utöfvande af handtverk, vare berättigad att i stad eller å dess ego-område, efter hos Magistraten skriftligen gjord särskild anmälan, samt å landet utom stads ego-område, efter enahanda anmälan hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet, det handtverk idka. 24 § 1 morn.
Den, som vill i stad eller å dess ego-område, jemlikt 3, 4 eller 5 §§ idka fabriksrörelse, eller hålla verkstad för något annat, än de i 3 § litt. b. omförmälda handtverk utan mästerskaps förvärfvande, eller idka bageri-, bryggeri- eller slagterihandtering, skall hos Magistraten derom göra anmälan och dervid förete det eller de bevis, som för ådagaläggandet af behörighet, enligt hvad i 3 § litt.
a. och 4 § 2 mom. stadgas, kuuna vara erforderliga; meddele ock i öfrigt alla de upplysningar i ämnet, som Magistraten finner nödigt sökanden affordra.
Ofver ansökningen höre Magistraten vederbörande Fabriks- eller Handtverksförening på sätt i 23 § 1 mom. sagdt är.
Vid fabriksinrättning må icke till arbete nattetid mel lan klockan 9 på aftonen och 5 på morgonen användas arbetare under 18 års ålder. 38 § 4 morn.
Öfverträdes förbudet i 32 § 3 mom. bote fabriks - 236 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 77. idkaren Sex R:dr 32 sk.
B:ko för hvarje person, som i strid mot förbudet blifvit använd enahanda bötesansvar vare den fabriks- eller handt verksidkare underkastad, som beträdes att emot 32 § 4 mom. hafva i arbete antagit barn under 12 års ålder, eller som underlåtit iakttaga hvad uti 56 § blifvit fabriks- och handtverksidkare med afseende på vården af arbetarnes helsa, sedlighet och undervisning ålagdt. 45 §.
Eho, som idkar fabriksrörelse eller håller handtverksverkstad, utan att dertill hafva erhållit behörigt tillstånd eller eljest beträdes med oloflig varutillverkning eller öfverskridit den rättighet honom enligt denna författning tillkommer, vare straffad med böter efter förseelsens beskaffenhet, men högst 50 R:dr. 44 §.
Så väl lands- och stadsfiskal, som kronobetjente i allmänhet ega att, i hvad på deras åtgärd ankommer, vaka öfver efterlefnaden af denna författning.
Stockholm den 26 November 1862. N. S. v. Koch. iY:o 77. Af Herr von Hoch; Mils Samuel; om ändringar i Förordningen angående bränvins försäljning.
Jag hemställer att Rikets Ständer för deras del besluta och hos Kongl. Maj:t anhålla om utfärdande af en författning, hvarigenom följande §§ af Förordningen den 7 December 1860 angående försäljning af bränvin och andra [brända eller distille rade spirituösa drycker, erhålla nedanstående förändrade lydelse: 1 §.
Bränvin må icke till mindre belopp än 30 kannor säljas af annan än den, som enligt § 2 eller 4 dertill berättigad är.
Sålunda för såldt bränvin får icke köparen tillmätas i mindre käril än hel-ankare och icke af köparen hemtas i mindre belopp än 30 kannor hvarje gång afhemtning sker. 2 §.
Den, som erhållit rättighet att idka minuthandel med bränvin, får icke sälja, till köpare utmäta, eller till honom utlemna för a/hemtning mindre belopp an en half kanna, hvarje gång afhemtning sker.
N:o 77. 237 3 §.
Vid handel, sorn i förestående §§ omförmäles, får något af det salda icke a| försäljningsstället eller i dess omedelbara grannskap med säljarens vetskap eller begifvande förtäras eller emellan flere köpare uti mindre käril fördelas. 5 §, Minuthandel eller utskänkning af bränvin må icke utöfvas af den, som idkar annan handel, till hvars bedrifvande särskildt tillstånd erfordras.
Å landet utom köpingar må icke eller handel med bränvin i större parti utöfvas af den, som idkar annan handel, till hvars bedrifvande särskildt tillstånd erfordras. 7 §.
I stad — — — — — — — — högst ett år. 26 §.
Minuthandel — — — ■ — — — — — förordna.
I stad må, under marknad eller å sådan så kallad torgdag, då allmogen vanligen mera allmänt infinner sig med sina varor å salutorgen, minuthandel med bränvin icke idkas sednare å dag än till klockan 6 eftermiddagen och utskänkning aj bränvin icke tillåtas annorlunda än vid måltider åt spisande gäster.
Skulle anledning förekomma dertill, att minuthandel med eller utskänkning af bränvin bör ytterligare inskränkas eller förbjudas föreskrift. 28 §.
Under — — — — — — — — — utlemnas.
Å sön- och helgedag må utskänkning af bränvin i stad endast ske åt spisande gäster under måltider, emellan klockan 8 och 10 förmiddagen samt klockan 12 och 4 samt 8 och 10 eftermiddagen.
På landet — — — — — — — — — — meddelat.
Motiverna till dessa förändrade stadganden äro: att det visat sig omöjligt förekomma otillåten minuthandel med bränvin, då lä kannor räknas för parti, hvilket det icke heller rimligen kan anses vara; att om ock utvägar väl lära utfinnas att kringgå äfven de af mig nu föreslagna stadganden, torde dock sådant blifva något svårare; att äfven i stad minuthandel med bränvin, utöfvad i förening med annan handel, föranledt flerfaldiga missbruk; att med den ringa tillsyn, som å landet kan utöfvas och den stora frestelse för handlande å landet att sälja bränvin i minut, annat medel till förekommande häraf ej lärer finnas, äu att fråntaga landthandlare äfven rättigheten att idka partr-handel med bränvin, hvaremot de kunna tillåtas mera frihet att handla på särskilda ställen och med Hera andra varor; att den verksammaste af all kontroll å dem, somj idka minuthandel med jeller 238 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 77. utskänkning af bränvin, torde vara att meddela rättigheten dertill endast för ett år i sender, då den derefter kan fråntagas dem, som sökt att kringgå författningarne; att rättvisan mot landtbefolkningen, särdeles dem, som nödgas åt tjenare anförtro kreatur, penningar och varor, under besök af marknader, påkallar, att bränvins försäljning, som är alldeles förbjuden under marknad å landet, äfven i möjligaste måtto inskränkes under marknad och torgdag i stad, helst numera från landet till städerna inkommande personer synas hafva den största svårigheten att motstå frestelsen att öfverlasta sig af rusgifvande drycker; att jag tror det man visserligen icke bör hindra, utan snarare bidraga att bereda angenäm förströelse och oskyldiga nöjen — målskjutning, kroppsöfningar å allmänna lekplatser, läsning af tidningar och annat uti snygga och varma salar, betraktande af konstsamlingar ra. m. — åt dem, som andra dagar dertill hafva föga eller intet tillfälle; men att jag dock icke utan afsky kan se huruledes helgdageu nu användes, enär då ej sällan till och med på förmiddagen, man finner öfverlastade personer, och söndags-eftermiddagarne mera än någon annan tid egnas åt dryckenskap samt att jag vid sådant förhållande anser alla lofliga medel böra användas för utrotande af söndags-superiet och dermed sammanhängande fri-måndags ovanor.
Slutligen får jag tillkännagifva, att, under förutsättning det vederbörande, hvilkas intressen bero på höga minuterings- och utskänknings-afgifter, icke motsätta sig billiga inskränkningar uti den rätt städerna hittills egt framför landet att försälja bränvin jemte åtskilliga andra varor, vill jag icke denna riksdag borttaga från städerna den dem i 24 § af ofvannämnda Förordning förunnade särskilda rätt till §:delar af de afgifter, hvilka för minutering och utskänkning i stad utgår, men att jag, i annat fall, ernar understödja och biträda det här redan väckta förslaget angående stads likställighet, redan nästa statsregleringsperiod, med landet i afseende å nämnde afgifters fördelning.
Stockholm den 26 November 1862. N. S. v.
N:o 78. 239 Af Herr voll Moell?
Mils Samuel? angående tilldelande af ett årligt arfvode åt Rektor P. A. Siljeström.