Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stats-Utskottet har likväl i afseende på de nya lärarebefattningar, hvartill anslag blifvit tillstyrkta, fästat det vilkor, att de skola tillsättas endast i den mån lärare, som äro kompetente, d. v. s. aflagt filosofie-kandidatexamen, dertill anmälas.
Med detta vilkor, som, enligt min tanke, är lika nödvändigt som förtjent att mera vidsträckt tillämpas, har jag biträdt
Utskottets förslag rörande några läroverks utvidgning.
Hvad särskildt beträffar de på reallinien fullständiga, har det visat sig, att deras organisation så litet motsvarar det ändamål, för hvilket de blifvit inrättade, att en förändring af desamma synes nödvändig.
Denna förändring lärer endast kunna ske på det sätt att de utvidgas till fullständiga jemväl på den klassiska linien.
I detta afseende har jag velat reservationsvis få antecknad den åsigt, att den nu ifrågasatta utvidgningsförmånen rättvisligen bör tillkomma lika väl Helsingborgs som Hudiksvalls läroverk, för hvilka begge giltiga skäl förefinnas, om än till en del af olika beskaffenhet, enligt hvad reciien i Utskottets betänkande visar.» af Herr P.
Staaff:
»Det stora antalet lärjungar vid läroverket i Helsingborg i förening med det obestridliga faktum att de derintill närbelägna och sålunda lättast tillgängliga på klassiska linien fullständiga läroverken äro öfverfyllda och endast med svårighet kunna mottaga lärjungar från andra läroverk, utgöra omständigheter, som, i min tanke, böra fullt berättiga.
Helsingborgs läroverk att utvidgas till fullständigt jemväl på klassiska linien; hvadan och då Höglofliga Stats-Utskottet, oaktadt den frikostighet, hvarmed Åttonde Hufvudtiteln i allmänhet omhuldats, synes i hänsigt till den för Helsingborgs läroverk af Herr F. Booth m. fl. föreslagna utvidgning, förbisett ofvanberörda fullt giltiga skäl till bifall, jag nödgas vördsamt anmäla min reservation mot Betänkandet, så vidt derigenom berörda utvidgning icke bifallits; och får i sammanhang härmed jag vördsamt föreslå, att
Helsingborgs läroverk måtte utvidgas till fullständigt jemväl å klassiska linien och för sådant ändamål anvisas nödiga medel, 4,900 R:dr R:mt.»
Vid 39:de punkten (angående uppfattning af Wadstena läroverk till femklassigt): af Riksdagsfullmägtigen Jonas Andersson från Östergötlands län. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66.
(Fortsättning.) 43
Vid 41:sta punkten (angående uppfiyttning af Söderhamns läroverk till femklassigt): af Riksdagsfullmägtigen Erik Ersson från Gefleborgs län.
Vid 43:dje punkten (angående utvidgning af Oscarskamns läroverk till femklassigt): af Riksdagsfullmägtigen G. J. Svensén från Calmar län: »De skäl, som blifvit anförda för detta läroverks utvidgande har Utskottet icke funnit nöjaktiga för bifall till förslaget.
Mig synes emellertid att, då Utskottet tillstyrkt utvidgande af elementarläroverken i Arboga och Enköping, hvilka äro belägna i orter, der tre särskilda elementarläroverk finnas på tre å fyra mils afstånd och hvarest behofvet således måste vara mindre tiängande än i Oscarshamn, bifall till förslaget endast varit en gärd åt billigheten och rättvisan, helst skälen derför äro tillräckligt talande.
Oscarshamns stad räknar numera omkring 3,000 innevånare; i dess närhet ligga trenne betydliga köpingar, och omkriugliggande landsort är tätt befolkad; afståriden till närmaste fullständiga läroverk i Calmar och Linköping utgöra tio till fjorton mil, hvilka långa afstånd hafva till följd, att många ynglingar från dessa trakter måste komma i mistning af skolbildning endast derföre, att obemedlade föräldrar ej ega tillgång att bekosta deras uppfostran vid långt bort belägna skolor.
— Påtagligen skulle genom den föreslagna utvidgningen af detta läroverk, lärjungarnes redan alltför stora antal vid läroverken i Calmar och Linköping, hvarest ständig tillökning af lärarepersonal erfordras och läroverkshusen snart nog äro otillräckliga, tvifvelsutan om ej förminskas, så åtminstone ej för den närmaste framtiden förökas, på samma gång som de bildningssökande ynglingarne från trakten af Oscarshamn kunde i hemorten få tillbringa sina skolår, hvarigenom en högst betydlig lindring kunde beredas ynglingarnes föräldrar, hvilken så mycket mera är af behofvet påkallad, som denna trakt icke eger förmånen af de lättare kommunikationer, som jernvägar eller kanaler på andra orter erbjuda.
Staden har med mycken kostnad uppfört ett rymligt och tidsenligt läroverkshus, hvarest inrymme icke saknas för den föreslagna utvidgningen.
Erinras må ock att undervisningen i de fem-klassiga läroverken i de flesta fall är tillräcklig för de ynglingar, som icke önska fortsätta sina studier vid universiteten utan utgå i det allmänna lifvet till dess yrken och näringar, men att detta ingalunda är eller kan vära fallet med de tre-klassiga läroverken.
Biskop och domkapitel i Calmar hafva ampelt tillstyrkt förslaget och jag vågar alltså på mina i korthet anförda skäl vördsamt hemställa, att Rikets Ständer ville medgifva, det Oscarshamns elementarläroverk må utvidgas från tre- till fem-klassigt samt för ändamålet anvisa nödiga medel.»
Vid 48:de punkten (angående förhöjning i anslaget till vikariearfvoden och oförutsedda behof): af Biskop Sundberg, Doktor Lindgren, Professor Selander, Domprosten Sondén, Doktor Gumcelius, Kontraktsprosten Tegnér, Professor Agardh, Doktor Arrhenius, Doktor Söderberg och Herr Bergman, hvilka ansågo den af Kongl. Maj:t äskade anslagslörhöjning, 25,000 R:dr, böra beviljas. af Riksdagsfullmägtige Erik Ersson från Gefleborgs län, Carl Ifvarsson från Hallands län och P. O. Hörnfeldt från Wester-Norrlands län, hvilka ansågo tillökningen böra inskränkas till det af Utgifts-afdelningen föreslagna belopp, 10,000 R:dr.
Vid 50:de punkten (angående tjensteårsberäkning för lärare, hvilken haft full lektorsundervisningsskyldighet): af Domprosten Sonden.- »Att, — sedan Rikets Ständer åt några personer för 44 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66. (fortsättning.) utöfningen af en viss tjenstgöring beviljat en bestämd förmån, sedermera, när beloppet af dertill erforderliga medel synes blifva högre än man påräknat — vägra att med behöfliga anslag infria sitt gifna ord, lärer väl sakna exempel inom vår riksdagshistoria.
En enskild hederlig man uppfyller gerna ett gifvet löfte, kosta hvad det vill; och af den enskilde, som vägrar att uppfylla en styrkt skriftlig förbindelse utkräfves den, oaktadt denna vägran.
Rikets Ständers förbindelse till de lärare, som, innan de blefvo till lektorer utnämnde, kafva haft full lektorsundervisningsskyldighet, återfinnes i Bihanget till sista riksdagens protokoller i Expeditions-Utskottets förslag till underdånig skrifvelse N:o 139 sid. 28 och 29; och ehuruväl dessa lärare sakna utvägar att mot Rikets Ständers vägran utkräfva sin derpå grundade fordran, synes mig dock Rikets Ständers egen värdighet kräfva att till uppfyllande af det gifna löftet bevilja äskade 4,000 Ridr.n
Vid 54:de punkten (angående
Universitets-docenters lönetursberäkning vid elementarläroverken ): af Biskop Sundberg, Doktor Lindgren och Herr Bergman, hvilka ansågo Kongl.
Maj:ts nådiga förslag böra bifallas. af Domprosten Sondén: ”Med Utskottets pluralitet har jag varit ense derom, att Kongl. Maj:ts Proposition i denna punkt icke borde oförändrad bifallas.
I sitt nuvarande skick innebär den en slags obillighet mot docenterna inbördes, då den, som i jemna fem år bestridt en docentur, får derför beräkna samma lönetur som den, hvilken nödgats vänta på befordran 7 å 8 år.
Vid jemlörelse med extra lärare, vikarier och duplikanter vid elementarläroverket synes ock ett nog stort företräde lemnadt åt den begynnande docenten, Rå hans första år gäller lika med de sednares fjerde o. s. v. så att hans fem första docentår förvärfva samma meriter, som deras åtta, hvarefter han, i likhet med nybörjaren vid elementarläroverket, får tjenstgöra utan all lönetursberäkning.
För att i någon mån afhjelpa dessa ojemnheter, utan att derföre behöfva försaka de fördelar dels för universiteten, dels för elementarläroverken, hvilka Kongl. Majit genom den nådiga Propositionen åsyftar, tillstyrkes, att hvad Kongl. Majit i denna punkt föreslagit må bifallas, men med följande tillägg: — — dock med undantag af de två första åren af deras så beskaffade tjenstgöring”.
Vid 57:de punkten (angående löneförhöjning för Rektorerne vid de fem-klassiga läroverken): af Herr A. W. Björck: ”Herr Professoren Ribbings motion, som hufvudsakligen afser borttagande af första lönegraden vid elementarläroverken, synes icke innefatta tillräcklig anledning för en förhöjning af den för Rektorerne vid de femklassiga läroverken bestämda aflöning; utan torde denna böra förblifva vid sitt nuvarande belopp, intilldess frågan om förändring deri varder framställd i den form, som vederbör, och utredd med det afseende på andra förhållanden, hvarförutan den icke kan rätteligen bedömas.” af, Riksdagsfullmägtige Erik Ersson från Gefleborgs län, Carl Ifvarsson från Hallands län och P. O. Hörnfeldt från Wester-Norrlands län, hvilka, i öfverensstämmelse med Utgifts-afdelningens förslag, ansågo att motionärens framställning bort lemnäs utan afseende.
Vid 66:te punkten (angående anslag för folkskolelärare-seminarierna): af Herr A. W. Björck: “Den af Utskottet föreslagna underdåniga skrifvelse Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66.
(.Fortsättninng.) 45 afseende ytterligare pröfning af anbefald indragning utaf skollärare-seminariet i Wisby, anser jag särdeles otjenlig.
Med afseende å antalet al folkskolorna på Gotland synes antalet af seminariielever knappt kunna beräknas till 20.
Att iör dessa underhålla ett fullständigt seminarium lärer icke kunna komma ifråga, och att bereda deni en mindre fullständig undervisning, samt provinsen mindre kunnige folkskolelärare, med en ändock jemförelsevis dryg kostnad för Statsverket, saknar ali rimlig anledning.
Den ökade kostnaden, som för eleverna uppkommer genom resan till Linköping och vistelsen der, kan godtgöras dem genom förhöjda stipendier, utan att dessa ändock behöfva uppgå till det belopp, som seminariet kostar.
1 allt fall torde det vara särdeles nyttigt att de Gotläudningar, som ämna blifva folkskolelärare, sättas i nödvändighet att göra sig förtroliga med en annan språkdialekt, än den, som tillhör dem, äfvensom att i andra hänseenden göra sig bekanta med förhållanden, hvilka möjligen eljest för dem förblifva främmande, men icke böra vara det.“
Vid 73:dje punkten, mom. b. (angående anslag för folkskoleväsendets utveckling och förbättring): af Doktor Arrhenius-.
rDå småskolornas antal till den grad tillvexer, att, såsom i Utskottet upplystes, inom ett enda stift under åren 1864 och 1865 icke mindre än 126 nya småskolor blifvit inrättade, är det mer än sannolikt att de föreslagna 130,000 Ridr icke kunna blifva för det så starkt tillvexande behoivets fyllande tillräckliga, hvarföre jag vördsamt föreslår, att till förekommande af det missnöje och den oreda, som skulle uppkomma, om anslaget ånyo befunnes otillräckligt, Rikets Ständer måtte höja det af Kongl. Majit äskade årliga anslaget till folkskoleväsendets befrämjande tili 150,000 Ridr.»
Uti denna reservation instämde Riksdagsfullmägtige Erik Ersson från Gefleborgs län, C. J. Svensén från Calmar län och E.
Hagermarck från Gefleborgs län.
Vid 78:de punkten, morn. a (angående anslag för nya provincialläkare-löner): af Herr Huss, M.: r. Sedan Rikets Ständer vid 1856;—1858 årens riksdag anhållit om nödig ansedd utredning rörande ett fullständigt ordnande af rikets civila sjukvård, afgaf' Kongl.
Majit befallning till Sundhets-kollegium ätt i detta hänseende inkomma med underdånigt förslag.
Det 1859 afgifna förslaget, hvilket af Kongl. Majit godkändes, innehöll, bland annat, att 48 nya provineialläkare-stationer borde upprättas, så vida den civila sjukvården skulle kunna komma att motsvara landets nödvändigaste behof.
Till följd häraf afgaf Kongl. Majit under 1859—1860 årens riksdag nådig Proposition till Rikets Ständer om beviljande af anslag för 12 nya provineialläkarelöuer i och för verkställigheten af den nya organisationen.
Rikets Ständer ej allenast beviljade de 12 begärda, utan höjde antalet till 20, på grund deraf ätt behofvet ansågs mera trängande, dock med vilkor att respektive kommuner inom de nya provincialläkare-distrikten skulle anskaffa och för all framtid underhålla bostad åt läkaren; och Öfverlemnade Rikets Ständer åt Kongl. Majit att bestämma de orter, der en tillökad läkarevård vöre af behofvet mest påkallad.
Vid 1862—1863 årens riksdag beviljade Rikets Ständer åter 8 nya provincialläkarelöner, hvadan 28 sådana nya platser blifvit upprättade.
Alla dessa äro redan besatta eller blifva det inom kort, hvilket bäst af allt utvisar huru behöfliga de nya läkareplatserna varit, då kommunerna så skyndsamt fullgjort de för deras erhållande stadgade vilkor.
Till innevarande riksdag hemställde
Sundhets-kollegium i underdånighet om anslag för ännu 8 nya provincialläkarelöner i och för fortgången af den beslutade regleringen, med tillkännagifvande derjemte att 6 distrikter hade anmält sig till erhållande af läkare, såsom redan hafvande de föreskrifna vilkoren uppfyllda (jfr Kongl. Majits nådiga Proposition, (Bilagan 7 sid. 50).
Majit behagade dock ej göra fram - 46 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66.
(.Fortsättning.) ställning om flera än 3, förmodligen med afseende å den af Kongl. Maj:t beslutade ettåriga statsregleringen, då Sundhets kollegii förslag afsåg den förutvarande treåriga.
Enär jag, på grund af min erfarenhet från den tid jag innehade Ordförandeplatsen i Snedhets-kollegium, kan vitsorda behof\et af ett skyndsammare fullbordande af provincialläkare-regleringen, än som sker genom beviljande af de tre nya provincialläkarelöner Kongl. Maj:t föreslagit, anser jag att de af Sundhetskollegium begärda 6 böra för nästa statsregleringsperiod beviljas, särdeles som, enligt hvad ofvan är anfördt, 6 distrikter redan anmält sig hafva de föreskrifna vilkoren uppfyllda.
— Såsom ytterligare skäl härföre må anföras: att Rikets Ständer redan förut en gång, såsom nyss blifvit visadt, höjt det af Kongl.
Maj:t äskade antalet nya provincialläkarelöner från 12 till 20; att landtbefolkningens behof af ökade tillfällen till läkarevård är, särdeles inom vissa provinser, högst trängande; härvid bör ock anmärkas att, af de 28 under de sistförflutna fem åren nyupprättade provincialläkare-stationerna, 25 blifvit placerade på landsbygden och endast tre uti stad, med anledning af den öfvervägande läkarebristen för det egentliga landet; att den mindre betydande utgiften för påskyndande af den civila sjukvårdens reglering, fullt ersättes af den fördel, som så väl det allmänna som den enskilde erhåller af ökadt tillfälle till offentlig läkarevård; samt att någon brist på kompetente sökande till de nya platserna numera ej är att befara.
På grund af hvad jag sålunda anfört, vågar jag hemställa att Rikets Ständer behagade bifalla Kongl.
Maj:ts nådiga Proposition, ehuru med den förändring att sex nya 'provincialläkarelöner, hvardera af 1,500
B:dr, anslås med tillsammans 9,000 B:dr, under de vilkor i öfrigt, som Kongl. Majit föreslagit.»
Och hafva uti denna hemställan instämt:
Professor Selander, Kontraktsprosten Tegnér, Herr S.
Heijkenskjöld, Herr C. J. Bergman, Riksdagsfullmägtige Matts Pehrsson från Stockholms län, Eric Ersson från Gefleborgs län, C. J. Svensén från Calmar län, Carl Ifvarsson från Hallands län, P. O.
Hörnfeldt från Westernorrlands län och C. J. L. Lönnberg från Östergötlands län.
Vid 81:sta punkten (angående löneförbättring åt Provincialläkare): af Herr Huss, M.: r.
Sedan Rikets Ständer vid sistlidna riksdag, till följd af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, beviljade löneförhöjning af 500 Rdr åt hvarje af de 20 ordinarie Provincialläkare, som uti ordinarie eller extra Provincial-läkaretjenst varit längst anställde, utföll den första fördelningen häraf på det sätt, att den yngste, som erhöll löneförhöjning, hade tjenat såsom Provincialläkare 18 år, oberoende af deu tjenstgöringstid, som före inträdet uti dylik befattning kunde hafva egt rum.
Den siste, som, efter första fördelningen, nu i år erhållit ifrågavarande lörmån, hade varit Provincialläkare uti 20 år och dessförinnan varit i det allmännas tjenst 11 år, egde sålunda tillsammans 31 tjensteår.
Häraf följer att denna löneförhöjning ej kommer eller kan komma någon tillgodo förr än efter en relativt lång tjenstgöringstid och således längre framskriden ålder.
De skäl, som vid sistlidna riksdag lågo till grund för Rikets Ständers beslut att bevilja löneförhöjning för de äldste Provincialläkarne, voro antagligen, att desse läkare äro af Staten särdeles knappt, i jemförelse med andra tjenstemän, aflönade — årslönen utgör endast 1,500 R:dr, — och att Provincialläkare!), så länge helsa och krafter medgifva, väl kan genom förvärf utom tjensten förskaffa sig nödtorftig bergning, men att han vid tilltagande ålder, då helsa och krafter blifvit af det trägna och mödosamma arbetet, Stats-Utskottets Utlåtande JS:o 66.
(Fortsättning.) 47 ofta nog i förtid, försvagade och han ej vidare förmådde sträfva såsom i yngre år, då behöfde någon, om ock ringa uppmuntran från Statens sida.
Grunden till det antal af 20 Provincialläkare, för hvilka Kongl. Maj:t vid sistlidna riksdag behagade föreslå löneförhöjning, synes påtagligen varit, att antalet Provincialläkare inom riket då var omkring 100, att således hvar femte skulle komma i åtnjutande af ifrågavarande förmån.
Genom de beslut Rikets Ständer vid nyssnämnda riksdag fattat och, som det är att hoppas, vid nuvarande komma att, enligt Stats-Utskottets tillstyrkan, fatta, komma de ordinarie Provincialläkarnes antal att under nästa statsregleringsperiod uppgå till omkring 125; hvadan, om samma antagliga grund nu följes, nemligen hvar femte, antalet af dem, som kunde komma i fråga att erhålla löneförhöjning, skulle blifva 25, och vågar jag derför hemställa, att Rikets Ständer bevilja den af UtskoGet afstyrkta motionen i den vidd, att löneförhöjning af 500 R:dr anslås till fem Provincialläkare utöfver de 20, som för närvarande innehafva denna förmån.
Skälen för beviljande häraf äro de ofvan anförda; och anser jag mig tryggt kunna vädja till hvar och en som vistas å landet att bedöma huru mödosamt och ansträngande Provincialläkarens kall är, derigenom att mången af desse' läkare sannolikt måste tillbringa hälften af sin tid på resor och dessa ej sällan af högst ansträngande och besvärlig beskaffenhet; att han, i förtid utsläpad, ej vid tilltagande ålder förmår verka i så vidsträckt mån, att hans inkomster förslå till de nödiga lefnadsbehofvens fyllande.
Då, såsom kändt är, Rikets Ständer med väl använd frikostighet anslagit löneförhöjning hvart femte år åt lärarne vid elementarläroverken, torde icke kunna förnekas att den till åren komne Provincialläkaren kan vara lika förtjent af en löneförhöjning efter 18 20 års tjenstgöring, som skolläraren, hvilken erhåller sådan efter endast 5 års tjenstgöring?
Inom Stats-Utskottet syntes hufvudsakliga skälet till afstyrkande af denna motion vara, att Kongl. Maj:t ej föreslagit den löneförhöjning, som motionen afser; häremot får jag anmärka, att
Utskottet här ofvan tillstyrkt löneförhöjning af 500 R:dr efter 15 års tjenstgöring för Rektorer vid femklassiga elementarläroverk, oberoende af Kongl.
Majrts "Proposition, endast på enskild riksdagsmans inom Preste-Ständet framställning; motionen om löneförhöjning för till åren komne Provincialläkare har utgått från Bonde-Ståndet, hvars ledamöter dock sannolikt äro bäst i tillfälle att bedöma Provincialläkarens mödosamma arbete.
På grund af hvad jag sålunda anfört, vågar jag hos Rikets Ständer hemställa, att ifrågavarande motion må bifallas i den vidd, att löneförhöjning af 500 B-.dr beviljas för fern, af de ordinarie Provincialläkare, som varit uti ordinarie eller extra provincialläkaretjenst anställde, efter de 20, för hvilka förmån af dylik löneförhöjning redan är beviljad, samt att för detta ändamål anslås 2,500 B\dr.r, Häruti instämde Herr Fåhreeus, 0. I., Domprosten Sondén, Doktor Gumcelius, Herr G J. Bohmansson och Herr B. F. Ekerot.
Vid 87:de punkten (angående anslag till två Veterinärläkarelöner). af Riksdagsfullmägtigen P. O. Hörnfeldt från Wester-Norrlands län.
Vid af Domprosten Sondén-, *Om man icke sammanblandar två så olika saker, som en sysslas fortfarande behöflighet med innehafvarens oafsättlighet, så saknas hvarje skäl att vägra bifall till Kongl. Maj:ts Proposition, att lön åt en Antiqvitets-intendent må på ordinarie stat uppföras. 48 Stats-Utskottets Utlåtande N.-o 66.
Vid 90'.de punkten (angående anslag för Musikaliska Akademien): af Riksdagsfullmägtige Erik Ersson från Gefleborgs län, Jonas Andersson från Östergötlands län, Carl Ifvarsson från Hallands län och P. O. Hörnfeldt från Wester-Norrlands län, hvilka ansågo anslaget icke böra beviljas, ^enär det synbarligen hade mera afseende på löneförhöjning under en viss iörklädnad än på läroverkets ombildning, annorlunda än till namnet.»
Vid 92:dra punkten (angående anslag åt mindre undervisningsanstalter för döfstumma): af Doktor Arrhenius: ^Hvarken Utskottets förslag att anslå endast 20,000
R:dr till understöd och uppmuntran åt mindre uppfostringsanstalter iör medellösa döfstumma barn eller det dervid fästade vilkoret, att högre anslagsbelopp ej må någon anstalt tilläggas än som motsvarar 100
R:dr för hvarje å anstalten intaget barn, har jag för min del kunnat godkänna.
Hvad anslaget angår, så blefve det visserligen tillräckligt till understöd lör de 7 redan befintliga s. k. tysta skolorna; men dermed afses äfven ett annat, såsom mig synes, ännu vigtigare ändamål, nemligen uppmuntran till inrättande i hvarje län genom landstingens försorg, och något understöd af statsmedel af sådana skolor, i hvilka döfstumma barn, utan att aflägsnas allt för mycket från sina hem och allt för länge vara skiljda derifrån, kunde inhemta den för dem nödvändigaste undervisningen, hvilken sedan, då anlag och tillgångar dertill föranledde, kunde fulländas vid Institutet.
Sådana skolor saknas nu i icke mindre än 18 län, och det snara afhjelpandet af detta kännbara behof är en särdeles ömmande angelägenhet.
Direktionen öfver Institutet för döfstumma och blinda, som beräknat antalet af döfstumma barn i riket, som äro i saknad af all undervisning, till endast 65 (de kunna med säkerhet antagas nu vara till antalet mycket öfver 100), har i underdånighet förordat ett anslag af 30,000 R:dr endast för dessas vård och undervisning.
Då jag i allmänhet är af den tanke, att Regeringen bör vara oförhindrad att använda de för ett visst ändamål till dess disposition ställda anslag på sätt den efter pröfning af förhandenvarande förhållanden finner vara för det afsedda ända målets vinnande lämpligast, anser jag äfven det vid ifrågavarande anslag fästade vilkoret vara mindre lämpligt och i många fall kunna leda till obillighet.
Behofvet kan för olika skolor vara mycket olika
På olika orter är ock underhållskostnaden, husrum, ved m. m. betydligt olika och hvad som på en ort och under vissa förhållanden kan vara tillräckligt, kan på en annan ort och under andra förhållanden vara alldeles otillräckligt.
Då således det af Utskottet fö eslagna anslaget, enligt min öfvertygelse, icke kan vara tillräckligt för vinnandet af båda de dermed åsyftade ändamålen och det derjemte lämpligast torde böra ställas till Kongl. Maj:ts fria disposition, tager jag mig friheten vördsamt föreslå, att Rikets Ständer, med ogillande af det ifrågasatta vilkoret måtte å Åttonde Hufvudtiteln uppföra ett anslag af 30,000 R:dr att användas till understöd och uppmuntran åt mindre uppfostringsanstalter för döfstumma barn.- Häruti instämde Domprosten Sondén.
Vid 100;de punkten (angående anslag för läroverksbyggnader): af Riksdagsfullmägtigen C. J. Svensén från Calmar län: “Städse, då Rikets Ständer beviljat utvidgande af elementarläroverken, har detta skett under det uttryckliga vilkoret, att staden, der läroverket vore beläget, skulle bekosta nödiga läroverkshus ; Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66.
(Fortsättning.) 49 roverkshus; men 1863 års Ständer beslutade en förhöjning af 5 R:dr i den terminliga afgiften för de lärjungar, som begagna läroverken, för att dermed vid hvarje läroverk bilda en byggnadsfond, hvilken icke utan Kongl. Maj:ts nådiga tillstånd finge till andra ändamål än till nybyggnadsföretag och reparationer användas. — Rikets Ständer förutsatte, att Staten blott undantagsvis borde betungas med kostnaden för uppförande af läroverksbyggnader och deras underhåll.