Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle han deremot blott antaga 3 å 2 Gesäller, så skulle han icke kunna bedrifva betydligare arbeten, når de inträffade.
Som emedlertid detta senare väl blefve för honom det siikra te, och det som medförde minsta vådliga följ-, der, skulle väl ock de liesta Mästare blott antaga få Gesäller i tjenst, hvaraf skulle följa , att de öfr rige, hvilka hittills kunnat gå från den ena verkstaden till den andra, efter som behofvet påkalla^ det, hädanefter, om en sådan frihet nekades dem ä bcgåfve sig utrikes, eller antoge annan tjenst* hvilket skulle förorsaka en brist på Arbetare pel? lagutskottets Betänlnnden.
xx¥. fcmöjligheten att fårdiggöra arbetet då det behöfdej.'
Dessutom äro ganska många Gesäller gifta, samt hafva ofta talrika familjer.
Sådane kunna icka vara i Mästarens bus.
De äro icke belåtne med att er« bålla någon del af lönen uti kost, de behöfva allt j penningar.
Skulle nu en Handtverksman förbinda sig att försäkra dessa om en viss och säker pr-nninginkomst för halft år i sender, utan att Veta om han hela denna tid hade något arbete eller förtjenst; skulle han derigenom lätteligen kuni na ruineras, och komma i det tillstånd, att han fick taga brödet från de sina, för att råcka det åt Gesällens familj.
Gesällernes lott har hittills på visst sått varit båttre än Måstarens.
De hafva kunnat gå från den ena verkstaden till den andra, allt efter aom arbetet intråffat, och derigenom haft en jemn och säker förtjenst.
De skickligaste bland dem, sakna icke heller arbete.
Det är merändels de ostadige och liderlige bland dem, som aldrig trifvas på ett »tälle, utan vandra af och an, samt bifva på detta sätt besvärlige både för Städer och Land.
Det är derföre högst nödigt att en hop oskick, ecm bland dem eger rum, blifva afskaffade och att de blifva underkastade ansvar inför Polisen eå de icke fullgöra sina skyldigheter och försumma sine arbeten; hvilket allt bör närmare beSt. hnmas uti de ReglemeDtariska föreskrifterne.
Mästaren bör vara förbunden att behålla alla dq xlvi.
LngUtskottets Bet/lnhtmden, Gesäller han antagit, så lange ban har arbete på sin verkstad, och icke afskeda först den ena, så den andra, utan i den händelsen , att de kunna få arbete på annan verkstad.
De antagna Gesällerna för ett arbete, böra alla arbeta derpå tills det tager slut.
Gesållerne deremot å sin sida , böra icke få gå frän arbetet utom Mästarens medgifvanvande, utan ovilkorligt qvarblifva på verkstaden så länge Mästaren behöfver dem.
Samtelige Mästare uti ett Ämbete böra vara förbundne att någorlunda beräkna de Gesällers antal, som för bedrifvandet af deras arbete kan beböfvas, och då gemensamt ansvara för dem, så att de ej för lösdrifvare må anses.
Åmbetet bör ock, sä vida görligt är, söka att gifva dem arbete.
Åmbetets egen rätt dock obetagen, att i första rummet sysselsätta sina Lärogossar.
Men på det
Gesållerne icke skola lida för mycket dervid, bör det åligga Åmbetet att vid Gossars antagande, hafva afseende på huruvida de förhanden varande Gesållerne åro färre eller flere, och derefter råtta antalet.
Ämbetet dock obetaget, att uti hvilket fall som heldst antaga det för hvarje Handtverk nödiga antal Lårgossar, VII.
Vid åtalande af olagligt arbete böra äfven Städernes Fiskaler hafva sig ålagt samma skyldigheter , och tillagde samma rättigheter som Kronans.
Utom rättighet till Husvisitation lärer denna åtalan blifva af föga värde, Dervid är ock: LagUtskottets Betdnkandett.
xlvii. ingen riskerad, enär den sker af Fiskalen, under sådant ansvar.
Reglemente för Gerningsmän.
Vid frågan örn Gernirgsmäns antagande åberopas hvad redan anmärkt blifvit uti de från Ståndet inlemnade Memorialer.
Derjemte anmärkes, att det vid strängaste ansvar bör vara dessa förbundet , att insända sine förfärdigade arbeten till Städerne, för att der försäljas.
Skulle en sådan försäljning i ståderne medgifvas, blefve deras undergång så mycket mera påskyndad, hvilket dock lärer finnas menligt, faeldst i en tid, då man yrkar på nya Städer och Köpingars anläggande, till befordrande af lifligare afsättning af Landets Producter.
Beredningens Betänkande öfver HandelsReglementet, gor jag endast den anmärkning rörande Handtverkare: att jag icke rätt förstår Höglofl.
Beredningens mening med den föreslagna förändringen uti i Art. ii g., der det beter? *’Handtverkare md, i den ordning denna stadga fåre-* skrifver, éga frihet att ombyta Burskap jör att Handel drifva 5 enahanda frihet etc} häraf kan', efter min tanka, dragas flera slusatser, Oro meningen är den, att en sådan ändring från Handtverk till Handel, kan ske utan afseénde huru länge man varit HandtverksBorgare, och utan att behöfva vara underkastad någon examen} då år en större XLVIII.
Lagutskottets BettinkAndcti, frihet beredd Handtverkare än hittills, emedan desi nu gallande Författningen föreskrifver, att Handtverkare skall hafva varit 6 års Borgare innan hail får blifva Handlande, dock åligger honom efter samma, ingen skyldighet att aflägga prof tn. mSkulle åter Höglofl, Beredningens mening, med ds orden: i den ordning denna Stadga föreskrifter, vara den; att Handtverkare bora undergå HandelsExamen, innan han kan ombyta Burskap; så inser jag icka hvad han dermed erhållit för fördel, framför hvilken annan som heldst, som icke år Borgare, och kan i lika ordning erhålla samma fördel.
Detta vore i min tanka snarare att försvåra möjligheten för en Handtverksman att kunna göra detta ombyte, emedan troligen en sådan Examen icke skulle för honom aflöpa lått; utan lägga hinder i vägen för det sökta ändamålets vinnande.
Dermed vore honom icke betaget en fördel, som han hittills egt.
Jag tror derföre, att det vore rättast låta förblifva vid hvad det hittills varit, att Handtverkare kan som 6 års Borgare fä blifva Handlande.
Herr Winbladh :
I anledning af det Betänkande, angående de hurvudgrunder, som böra läggas för en mera utvidgad Näringsfrihet, hvarmed Höglofl.
Lag-samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens sammansatta Beredning inkommit, för att i IJtik-ottens Plenum granskas och bifallas eller ogillas; - Lagutskottets Betiinkaiiden, xlix, tas $ anhåller jag vördsamligen att så vidt Beiänkandet rörer Handtverkerierna, dervid i korthet få göra följande anmärkningar:
Att Beredningen, såsom basis för dess prof* ning, af ämnet anragit Herrar Committerades underdåniga Förslag till förnyade Ordningar och Reglementen för Handtverkerier i Städerna och Gerningsmän på Landet; anser jag för min del så mycket mera rigtigt, som detta förfarande fullkomligt öfverensstämmer med Kongl. Maj:ts, till Riksens Ständer i ämnet aflåtne nådiga skrifvelse, och förberörde Project 5 öfrigt, så snart det anses oundgängligt att utbyta de hittills gällande HandtverksFörfattningarne emot nya, år rned den sakkännedom och moderation författadt, att det företer den bästa ledning för eftertankan.
Redan innan motionstidens tillåndalopande har jag äfven sökt att, uti ett mera utförligt Memorial, fästa Högtårade BorgareStåndets uppmärksamhet uppå meranåmnde Committerades Förslag, samt dervid framställt de anmärkningar och rättelser» jag, efter en lång erfarenhet af HandtverksFörfattningarnes handhafvande, trodde nödvändiga.
DetJ ta mitt Memorial har, jemte de öfrige målet tillhörande Handlingar, blifvit till den sammansatta Beredningen öfverlemnadt; och ehuru densamma , till följd af den ordning
Beredningen för målets behandlande antagit, ännu icke lärer hafva LagUtskottets JRetänkanden, D, 6» LågVtskattest BttSnknnie», hos Beredningen kommit i öfvervägande, våg»t jag likväl vid detta tillfälle åberopa så vål de grundsatser jag deruti förklarat, som de mers speciella uppgifter och förslag, jag, i anledning af den nya Handtverksordningens §. §., framställt.
I enlighet dermed kan jag således till en början icke med Beredningen erkänna det tvång, ds skadliga och för tidslynnets syftning motbjudande band, de hittills gällande SkråFörfattningarne lagt på arbetsfliten.
Den gamla SkråOi dningcn år visst icke något non plus ultra af förträfflighet, det medgifves gerna 5 men att den äfven med sina måhända egande brister, år en af de klokare ceconosnista Författningar, som någonsin i vål t fädernesland utkommit, derom år jag fullkomligen säker, och deruti skola äfven en dag, må bända, de personer instämma, hvilka na aldrahäftigast ropa emot Skrå-tvång och prohibitiva Författningar.
Dea verkliga fliten och redbarheten funno sig ännu aldrig af SkråOrdningen besväradej under dess IedÄ ning hafva skicklige, industrieusa och solida Handtverkare danats och blifvit nyttiga medlemmar i Statens och under dess jemna, oafbrutna ledning, ■hafva Handtverkerierna i Sverige vunnit den ut-' bildning och grad af fullkomlighet, hvilken med skål icke kan de fleste förnekas.
Jag respecterar så mycket sota någon annan de liberala ideerna och tidsandans tydliga syftning
Sill krossan^g af »lia skadliga eller onyttiga bppd LtgUtskottets Bttänkanäcn? fcl» Dti samhållsinrättningen j men må det forlåtas mig, om jag icke anser, såsom en allmin yttring af tids* andan, det högljudda klander af SkråOrdningsr och HandtverksReglementen, som tinder den sistförflut* na tid, af åtskilliga, blifvit för allmänheten framstlldf.
Det är ru ungefär leo år sedan ett lika beskaffadt språk fördes vid den Svenska Riksdagen ; SkråOrdningen var då blott 3 å 4 år gammal, mea redan hade han fått mägtiga ovänner ibland dem, som i allmänhet icke voro älskare af någon ord* ning.
Ett starkt parti sökte genomdrifva dess störtande: detta parti segrade och Frimästarskapen inrättades.
Men ifrån den Riksdag, då dessi fingo den största möjliga utsträckning, eller dea af 172.7, hanno ej val fyra år förflyta, förr In Riksens Ständer, med erfarenhetens dyrköpta låror, oc.h sedan Handtverkerierna blifvit allt trier och mer försämrade, funno sig nödsakade, att hos Regeringen anhålla, om Frimästerskapers upphåfvande och SkråOrdningens återsärtande i full gällande kraft.
Hvad som en gång håndt, kan än ytterligare hända; och en af förhastande för vida sträckt eftergifvenhet för vidt utseende projecter, kan möjligtvis år 1S23, ådraga det allmänna lika stora olägenhet! r, som de åtgärder, hvilka år 1723 vid* togos. Af de Hufvudgrunder, Utskottens Rered* ning nu uppgifvit, finner jag isynnerhet tvänne . som böra med mera uppmärksamhet åu de öfriga be» Jragtas och öfvervågasj nemligen om Handtverks - i,n.
LagUtskottets Betänkandes.
Ämbetenas afskaffande, och BorgareSocieteters inrättande i deras ställe, samt om den öfverallt nedsatta, nästan efterskänkta lärotiden för blifvande Handtverkslarlingar och Gesäller.
Beredningen icke uppgifvit ett enda factum eller bevis för dess påståenden om SkråLagames och SkråÅmbetenas missbruk, deras origtiga handhafvande, samt de obehöriga kostnader för Näringsidkarne, desamma förorsakat, och ej eller annorlunda än genom ett lösligt yttrande, stämplat dem med den måhända mindre lämpliga benämningen af tillnamnet förhatliga inrättningar, anser jag mig, med den noga kännedom jag härom kunnat förskaffa mig, fullt berättigad att förklara dessa beskyllningar för helt och hållet ogrundade, och så länge
Beredningen icke på något sätt antydt sammansättningen eller nyttan af de föreslagne BorgareSocieteterna, kan jag omöjligen på detta förslag ingå.
Herrar Committerade hafva jemväl uti deras förslag till form och sammansättning, bibehållit Handtvei ksÅmbetena, hvilkas stora nytta för Handtverkerierna jag äfven måste vitsorda, och hvilkas namn, då ordet Skrä försvinner, jag icke mera trodde skola blifva för någon förhatligt.
Att denna hufvudgrund således måtte helt och hållet ogillas, och Beredningen genom återremiss anmodas, att antingen närmare detaljera och uppgifva sina åsigter i detta fall, eller ock att, sora en grundval för Handtverkeriernas bestånd, erkän - LngUtskottits Bctanktintten. tili. na HandtverksÅmbetenas existence, är hvad jag på det enträgnaste nodgas vordsamligen yrka.
Beredningen har erkåndt nyttan aflärograden inom Handverkerierne, men alldeles fös kastat ideen om eri bestämd Lärotid.
Det är måhända brist på upplysning hos mig, som gör, att jag finner det' närmaste samband emellan dessa saker.
Ingen födes konstnär, det år allmänt erkändt.
Det största snille behöfver icke blott undervisning utan äfven vana och utöfning af hvarje talang eller konstfär» dighet som heldst- Aldrig var för den skickligaste konstnär den tid förlorad han användt såsom lärjunge: de dyrbara, och för mången så låttsinuigt förspillda ungdomsåren, kunna icke egnas åt nyttigare och värdigare föremål, än flitigt arbe. te under äldres tillsyn} och att för bittida hafva gått ifrån Mästaren , var i alla tider det samsta en slöjdidkare kunnat företaga sig.
Jag får alltså vordsamligen anhålla, att denna af Beredningen lagde hufvudgrund måtte alldeles förkastas och lärotiden för Handtverkerierna regleras i enlighet med Herrar Committerades förslag, hvarmed afven den gamla, så högt öfverklagade och illiberalt ansedde SkråOrdningen instämmer, då den medgifver en person, af utmärkt skicklighet och fallenhet för slöjder, att vid omkring 21 års ålder blifva Mästare och sin egen , och tror jag mig ega dertill desto större skäl, som det i dessa tider är rent af otänkbart, att en yngling före den - liv, LagUrskottets BetHnhunåeK» na ålder stall ega den stadga och den omtanka'» hvarförutan den konstfärdigaste
Handtverkare alltid skall blifva mindre skicklig att tillse sitt eget bästa} Och bör, efter min tanka, ingen blifva till Handtverksgesäll antagen, sorn icke någon tid oVilkorligen arbetat på ordentlig verkstad.
Hvad i öfrigt beträffar de flere af Beredningen , för en blifvande HandtverksOrdning, antagne premisser, förbehåller jag mig att, vid förslagets närmare skärskådande, få deröfver vörds3mligen yttra mina tankar, viljande jag nu blott nämns: att jag icke anser mig böra tillstyrka Landtborgares och Handtverkares på Landet etablerande} att jag finner det mindre lämpligt, att ställa Gesäller under TjenstehjonsStadgan, enär de icke med skäl kunna såsom Tjenstehjon anses, i följd hvaraf jag icke tror dem böra med penningar stäJslas, ehuru det visst kan vara med god ordning öfverensstämmande, att Gesäller på 3 c-lier 6 månader antagas, samt att emellan dem och Mästarne alltid en viss uppsägningstid af t, ex. 2 månader på hvardera sidan faststålles} att jag ingalunda gillar ifleen om Fö?* lagsmåns Borgarerätt och deras rättighet till inteckning i verktyg och rudimaterie?
samt att jag anser högst betänkligt tillåta en fri utöfning af Bryggeri-, Slagteri, och Bakeri näringar på landet, emedan en sådan tillåtelse utan tvifvel skall bereda dessa Näringars undergång i Städerne, särdeles i Stockholm, hvarigenom hufvudstadens folk? tugVttkmnt Bttänkandin. tr. mängd möjligtvis blottstålles för de vådligaste oi lågenheter.
Den princip hvarifrån Bered» ningen utgått, att ej binda rättigheten till Burskaps vinnande inom vissa Läroår, utan bero endast på skicklighet att undergå examen, ehuru liberal den vid första påseendet synes, skall alltid lemna ett öppet fält till chicaner, sammansättningar och processer, och Jemn3 den sökande (så vida han ej i Handelns alla Brandler eger en afgjord och öfverlägsen skicklighet) en mera osäker väg att vinns sin önskan, ån genom stadgade Läroår.
Då ej något Project till Examen är uppgifvet, kan jag ej yttra mig derom; men innefattar den de verk» liga kunskap r, en skicklig Handlande bör ega, fruktar jag, att manga och alltför mångå, som söka Burskap, ej kunna undergå denna Examen»
Beä står denna Examen åter ut5 de mest generella och ytliga frägors besvarande, är den utan nytta, och så mycket olämpligare, som rättigheten till Bur. skap på Handel endast (utom åldern af 25 år, hvilket jag gillar) hvihr på denna Examen.
Vi kånna alla nogsamt, huru många Handlande finnas, både i små och stora Stådc-r, som ej ega snart sngdt större kunskap i Handeln ån att alla Importvaror förskrifvas ifrån Köpenhamn, Hamburg eller Lubeck, och måhända Talg, Lin och Hampa från Ryssland, och som för öfrigt ega den instinct, att hvad som kostar ia sk. bör säljas till lö sk. r. VI.
Ing Utskottets Retdnknnden.
Skall Examen Inskränkas derhän, ar det bättre att den ej existerar.
Skall den åter lemna Bevis på en verklig inhc-mtad Köpmannakunskap, och som ber förutsätta någon grad af allman bildning, af språk, kunskap, och af kännedom om andra Nationers Mynt, Mått, Mål, Producter och behof, lira få Qvinnspersoner, antingen myndiga eller omyndiga, befinnas skickliga dertill, äfvensom många, hvilka både i Bod, och till och med på Contoir framtrampat sina ungdomsår.
Af denna orsak anset jag Läroåren af vigt, och att vägen till framtida bärgning ej må vara stängd, äfven för den obildade och kunskapsklene ynglingen.
Jag skulle der* före föreslå vissa Läroår, g till io, efter hvilkas genomgående hvar och en vore berättigad att söka och vinna Burskap, då han, om så lämpligt synes, kunde undergå den låttare Examen ; menora någon dessförinnan sökte Burskap, skulle han underkasta sig den strängaste pröfning af vissa kunskaper i yrket, hvilket synnerligen vore att recommendera för Stapelstäder, som åro berättigade att drifva utrikes Handel, (allt under förutsättande af god fräjd och oklanderligt uppförande.) I.
Art. 5 §.
Så väl för Kronans som Staden* utskylder bör Borgen såttas för 6 år.
Det har redan länge varit antaget i flere Städer, och har ej minskat antalet af Burskapssökande, I, Art, LtgVtskoitett Éeidnktinden. lvii. I.
Art. ii §.
Likasom, efter min tanka, HandelsBetjent bör 8 till lo år tjena för att vinna Burskap, så vida han ej underkastar sig den stränga Examen ; likaså bör Handtverkare och Skeppare hafva uttjent de 6 år, hvarpå de förut er« hållit Burskap och ställt Borgen, så vida de ej visa den större skicklighet, de ega i Mandelia kunskapen.
Art. 12 §.
Det gjorda tillägget anser jag alldeles öfverflödigt, då ingen kan berättigas till Burskap utan att erlägga vanliga afgifcer 1 och för sin rörelse.
Art. 14 §.
Då Enka, berättigad till Handel, tråder i annat gifte, tillhörer hon sin manä som bör sörja för hennes bärgning; hennes nSring bör då upphöra.
År hon åter än vidare berättigad att fortsätta denna rörelse, synes det öfverflödigt att en gjHje dertill berättigad person skall behöfvas» för att, i de gifta personernas namn och under de. ras ansvar, idka den.
Ett sådant Contract med 3:Jje penson är ej ovanligt och kan i alla fall ej gerna undvikas, alltså tolereras j men aldrig bör ett sådant sammangyttradt Bolag, som ej inger någon credit, bestämdt tillåtas i en HandelsOrdning, II.
Art. 8 g.
Deruti bör i första momentet ovilkorligen utgå de orden ”smärre Handelsrörelser och deribland egentligen.”
Utom det att man i allmänhet kan hänföra all Minuthandel, synnerligan LagUtskottets Betänkanden. D|.
Lvm.
Lagutskottets B et Hukan Jens i små Städer tili smärre Handelsrörelser, är det just denna, med så mycket skäl öfverklagade oordning, som ruinerar och upplöser all Minutrörelse, Den mångd af Qvinnspersoner, som i nästan alla Ståder besöka hushållen och utbjuda varor, och af hvilka besök alla Sjöstäder synnerligen åro besvårade, skulle genom en sådan §. mångdubblas, gifva anledning till en ordentligt etablerad Rörelse för hvarje Skeppare, befordra Lurendräjerier och stölder, då hvarje
Qvinnsperson, nästan förvandlad till en krämerska, med sin portativa Minut- och SpeceriBod, skulle ega rått att kringsprida alla slags varor.
Må då all annan Minuthandel heldre upp-] höra5 olyckjig den Handlande som dermed sysselsätter sig.
Deremot är det billigt, att en fri försäljning af hvad af Fruntimmer inrikes kan till-] verkas, må tillåtas och af dem sjelfva eller deras ombud besörjas.
Inrättandet af en Handelssocietet och de generella föreskrifter dervid tarfvas, åro ej vidlöftigare än att de ganska lämpligen kunna få rum i sjelfva HandelsOrdningen, äfvensom om laga Domstol i förekommande mål.
IV. Art. 2 §•
Kan ganska lämpligt gå bort,' så vida ej vissa läroår antagas.
Jag kan ej inse någon slags nytta eller fördel deraf, att Magistrat ten skall påteckna ett Contract, slutat emellan eh Husbonde och dess Betjent, då ett sådant Bevis aldrig behöfver produceras vid Burskapssökandet.’ LågXJi ske tuts BetHnkändtn, iytxi Hvarföre skulle ej här ett i vanlig laglig form upp* råttadt Contract, med vittnea försedt, kunna uträtta detsamma, och skulle Betjenten som ingått med sin Husbonde ett sådant, utan Magistratens påskrift försedt, Contract, genom Domaren befrias ifrånt hvad hedern och allmänna Lagen ålägger honom ? hvarje Contract, de båda Contrahenterna äro ense om att upphäfva, och som ej rörer 3tdje persons rått, kan, utan allt reglementarisk berättigande, upphäfvasj sålunda hela denna §, såsom öfverflöd dig utgå.
Några mindre anmärkningar förbigå*: dessa anser jag varade hufvudsakligaste, hvaruti ändring i Utskottet bor sökas.
De härflyta ej af någon illiberalitet, blott något nit för ordning, grundadf pS någon kännedom af ämnet.
Den 10 Maji 1823. 5.
D. Justerades det den 6 dennes i Utskot* tens Plenum förde Protocoll, rörande grunderna för en blifvande Näringsfrihet", hvarvid Herr Huldberg inlemnade följande skrifteliga .yttrande:
I enlighet med den anhållan jag vid sessionens början gjorde, ber jag nu att få till Protocollet anteckna min reservation emot hela det beslut Ut; skotten fattadt, rörande Näringsfriheten j hvarjem - tx.
Lag Utshtttts B <t'Aniand eri, te jag får äran förklara, att jag alldeles Icke dsW tagit i något af dem, på följande skål:
Lika med så mångå andra, faar också jag hört omtalas nödvändigheten af en ändring i de så kallade SkråFörfattningarne.
De så ofta öfveiklagade olågenheterna af Monopolier och Privilegier, hafva Ifven ljudit i mina öron, och föranledt, äfven hos mig, den önskan, att någon utväg kunde uppfinnas, hvarigenom dessa olägenheter upphöråe.
Mtd begärlighet emotsåg också jag det nya förslaget till förändring och förbättring af HandtverksStadgan j —- men min väntan blef alldeles bedragen, och, sedan jag med uppmärksamhet genomläst det gamla SkråReglementet, och de nu projecttrade föiändringarne, nödgas jag, äfven mtd fara att för mina åsigter ömkas, upprigtigt tillstå att jag anser de för hundrade år sedan uppställde grunder för Handtverkerierna, vida nyttigare för Landet, än de nu projecterade föråndringarne.
För att icke alldeles missförstås, anser jag mig dock böra nämna, att jag harvid har uttryckligt afseende på det liela i uppställningen och icke på en hop af det reglementariska, som gerna tål ändring.
Med detta förutsättande, vill det synas mig, som nästan alla de olägenheter roan öfver klagade, icke haft ain grund i Författningen, utan i dennas öfvertradande} och man har mer än hundra gänger vid detta Riksmöte sagt, att missbruk icke bör komma under Ständernas pröfning.
Jag föi klarar hög» LngVtskottets Beiånhanden. :lxi. tidligt, att jag icke älskar gamla former och att jag är så liberal sorn trots någon , men jag år icke och skall aldrig bli någon Ultra.
Utan att på minsta sätt vilja klandra de Herrars öfvertygelse, som tänka annorlunda, erkänner jag dock öppet att jag skulle nödgas beskylla mig för överdrift, om jag delade de af B redningen fireslagne grunder.
Visserligen klingar ordet Näringsfrihet mycket ■val, och ordet Skråtvång faller i örat som en dissonance; men om man upplöser dissonancen, så torde man lätt komma till den harmoniska accorden af Lagbunden Rättighet och Skyldighet — då deremot en för vidt utsträckt
Näringsfrihet ljuder nästan lika med sjelfsvåld.
Man säger att hvarje menniska har en naturlig rättighet att få till sitt gagn använda sina krafter.
Så var det ock i medeltiden, och ingen annan låg under då ån den som inga krafter hade.
Jag tror att samhållsinrättningen är en balance emot dessa naturkrafters får fria utöfning.
Jag tror att dessa i ättighetc-r böra vara limiterade, Och om jag äfven skulle vara böjd att erkänna principen, ända till dess användande i att upphäfva Skråinrättningarne, äfven om jag ville medge det abstract vackra och Thes-enliga i detta användan* de, så nödgas jag dock alltid bestrida, att denna theorie hår practiseras —- och det ur det akål, att jag anser följderna blifva för Staten och den en - i-xii, LagUtshottets BttHnhandtn, •'kilde högst förderfiiga.
Man synes baft egentligt afseende på lättheten för ynglingen att tidigt! blifva sin egen.
Jag tror ej detta ari allmänhet nyttigt.
Våra förfäder hade åtminstone en annaa tanka, och jag är ännu i denna sak af deras.
Visserligen är det sannt, att vi bil Gubbar förr än de blefvo det, men deraf slutar jag ej att vi förr bli män.
Man skulle kanske kanna säga att vår mannaålder är kortare.