Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det h ar alla möjliga, s om är ännu mindre poeter än j ag.
Det hj älper inte!
Fundera nu öfver, medan j ag springer efter bläck och penna! ( U t t i l l v ä n s t e r . O m e t t ögonblick igen med skrifdonen, dem hon placerar på bordet
Se så, -- h är är de nu!
Har ni tänk t ut något, dok tor Segerstedt --?
framför Segerstedt).
Om jag nu inte får inspiration?
Så skrif u tan!
När har ni hört att poeter skrifva utan inspi ration?
När de skrifva dåligt.
Ni är inte god att munhuggas med, frök en B rinck.
Därför ska ni inte göra det.
Seså, kom nu hit i soffan! ( H a r S e g e r s t e d t a t t s ä t t a s i g b r e d v i d s i g . )
Och nu ska vi författa något riktig t dj ärf t, -- det tycker pappa bäs t om.
Månne just det?
Jo det gör han visst!
Ju djärfvare, desto bättre.
Han blir aldrig ledsen öfver sådant, -- han bl ir bara likasom litet flat.
J ag tror inte h an är van vid att man sk ämtar med honom.
(ritar med pennan)
Ni är mig just en snäll dotter, frök en! ELISE.
Men ni är ingen snäll poet.
Se s å, -- skrif nu!
Det g år inte.
Inbilla mig inte h äller att ni glömt skrifva värs!
En poet fö rblir all tid poet.
Han k an inte bli någonting annat.
Åh jo, -- hvad han det kan!
Men aldrig någonting helt och dugligt!
SEGERSTEDT. (ändrar ton)
Hvarifrån har ni de där åsikterna om poeter, fröken Brinck?
Inte vet jag någon bes tämd sida i en bok, där det står.
Jag har det nu i allmänhet bara, -- kanske ur luften --! SEGERSTEDT.
Nej, det är just därifrån ni inte har det.
Det lät s å öfvertygande, när ni sade det.
(drager sig litet ifrån honom)
Jaså, ni vill säga mig artigheter.
Det är alltid roligt att säga angenäma sak er.
Ni är alldeles för uppriktig, doktor Segerstedt.
Jag glömmer s å l ätt att vi är så rysligt f rämmande för hvarandra.
Ja, vi är mycket främmande -- ännu!
Och så glömmer jag att ni är en ung flicka, som man bör prata sk räp med.
Det märker j ag då inte als!
Nej hör nu , -- nu ska vi författa!
Nej, vi ska prata allvar!
Allvar!
Med en ung flicka!
Ja, fö r ro skull.
Det blir inte roligt för er!
Bry er inte o m det!
Jag har aldrig något nöje, när j ag vet att andra har tråkigt.
Ni talar s å mycket förnuftigare nu, än när vi träffades sist.
(ser upp)
Hvar v ar det?
I Helsingfors...
På en utf ärd?
På en utf ärd i sk ären! ( p a u s ) Kommer ni ihåg det!
ELISE,
(likgiltigt)
Jag mins att det var vackert väder.
Och jag mins att det regnade. ( p a u s ) Och att ni hade en blå klädning.
Men pappas julklappsvärs!
Jag bara h ämtar inspi ration.
(smått patetiskt)
Af våra gemensamma minnen! ELISE.
Nu tror ni j ag är dum!
Huru märk te ni det?
Det slog kluck i er h als!
Ni märker ändå rätt mycket, f röken Elise! ELISE.
Alt, uto m er inspi ration..!
Hvarför ska j ag egentl igen skrifva å edra vägnar?
Ni kan nog göra det sj älf.
Seså! -- Sträjk ar ni nu ?
Hälst det.
ELISE. (kort)
ger upp).
Jag sk a inte besvära er vidare. ( s t i -
Jo, lofva mig att ni gör det, -- i något annat ärende!
Man v et ju aldrig, när ni är villig.
Det sk a man gissa sig till! ( E l i s e v i l l g å . ) Fröken Elise!
Har ni mycket att göra?
Huru s å?
Kanske ni eljes ville prata bort en stund till?
(sätten sig på soffkarmen)
Ja, men då ska ni prata fort.
Jag tycker vi borde komma bättre öfverens och inte alltid gnabbas.
Det vore så roligt att engång tala med er utan kvick heter.
Åh -- det gör ni ju som oftast!
Ser ni där!
Gissade jag inte att ni skulle svara så?
Jag kan det u tantill.
Men ni gör det för att ni inte är säker på mig .
Ni tror ...
ni tror ... ja, jag vet inte hu ru jag ska säga det, ni tror att j ag drifver litet med er!
Åhå -- dokto r Segerstedt, tror jag det?
Nu talar ni värkligen alldeles utan kvickheter!
SEGERSTEDT. (litet flat)
Ska vi då taga ihop med käbblet igen?
Hällre det, än dumheter!
Så vi till slut inte vet ut och in på hvarandra?
Det sk a man gissa sig till!
(in från tamburen med muff och kappa)
Åh -- h å!
Det är full dispyt, hör j ag.
(emot henne)
God dag, Alma!
Doktorn vill vi ska tala utan kvickheter, k an du tänka.
Men så tag då kappan af dig!
Nej tack , -- jag har bara någ ra minuter på mig.
Jag kom fö r att l ämna ett bref till tant Segerstedt, sen ska jag strax bort i gen.
Vill du söka reda på henne, Elise?
(i det hon går)
Doktorn hjälper kappan af Alma så läng e.
(vill hjälpa kappan af henne).
Nej tack !
Säg hällre hvad ni disputerade om, när jag kom!
Det v ar bara dumheter.
Pratar en g ammal karl dumheter med en ung flicka?
Det bero r på...
(afbryter)
-- om det är tacksamt, ja.
Tänk att j ag trott du vuxit ifrån det, Vik tor!
SEGERSTEDT. (leende)
Åh, åh, -- så sträng ! ALMA.
Ja, j ag förstår inte k arl arnas smak att skämma bort dylika små flickor med dumt prat.
Det f örvrider deras omdöme och sätter dem allehanda galna tankar i hufvudet.
Det är inte sagdt att tankarna är s å g alna.
Hennes tank ar, fö rstås!
Åhå! -- Ser man på!
Skulle Elise värkligen ha några tank ar, hon?
Det k an nog hända.
Hon har ju umg åtts med dig så mycket.
Du är el ak, tror jag !
(in med fru Segerstedt)
Nå h a ni nu pratat trig onometri under tiden?
Här är fru Segers tedt, som jag tog direk te från tårtgräddningen.
( t a g e r f r a m b r e f ve t )
God jul, tant!
Pappa bad mig personligen lämna fram det h är brefvet.
J ag skulle få ett muntligt svar bara.
(ögnar igenom det, för sig)
Ja, j a, -- det v ar som j ag tänkte! ( s ä t t e r d e t f ö r t r y t s a m t i n i k u v e r t e t i g e n ) Svara du din far nej ! -- Säg det flera g ånger!
Det är tydligt åtminstone.
Hvad är det för hemli gheter mamma h ar med häradshöfding Vahrman?
Det är bara julhemligheter...
Ledsamma julhemligheter, -- det är märkvärdigt.
Nej, nu ska jag åstad i gen...
Var det nej, nej , nej, jag skulle sv ara?
Hoppas f å tal a mera med Viktor härnäs t.
Adjö , adjö!
Han är inte riktigt lik sig, tycker j ag. ( D e f ö l j a h e n n e t i l l t a m b u r d ö r r e n , f r u S e g e r s t e d t går ut till vänster). BARON.
(in från fonden)
Adjö! adjö!
Var hon här och gaf dig en uppsträckning, Seg ers tedt?
Jag tyck te så därinne.
Hon är förfärligt positiv...
Tala inte illa om Alma, när hon är borta.
Fastän hon är borta, s ka du s äga.
(vid julträet)
Fredrik, kom och hjäl p mig med granen!
(slår sig ned i soffan, gäspar)
Jag ork ar omöjligt inte.
Grå du och hjälp henne Segerstedt!
Jag är öfveransträngd.
Har du ansträngt dig med att sofva fjorton timmar i natt igen?
Också det.
Men så har jag sli tit ut mig med att fundera öfver f arbror, hvarför är h an i ett sådant misshumör?
Nu på sj älfva julaftonen?
Han, s om längtat s å efter den.
Han har fått ledsamma bref från Ryssland, men det går öfver till kväll en.
Ledsamma bref!
Åh , -- det vänjer man sig vid!
Och dessutom är han i nte här för att l äsa ledsamma bref från Ryssland.
Hvarför tror du de precis är ledsamma, Elise?
Herregud, -- för att h an är ledsen, vet j ag!
Säg häll re hvad han gjort de sista dagarna?
Han har suttit öfver si na papper dagarna i ända, och så h ar han ätit och druckit... BARON.
Nå s e där!
Var inte Vahrman också hos honom i går?
Min begåfvade vän Segerstedt kunde just slå sitt klingande hufvud ihop med våra för att fundera öfver det här.
Det är rasande kinkigt!
Nå, så fundera nu också ni , därborta!
Har han juridiska trassel fö r sig?
Där h ar vi det -- han processar! ( E m m y i n f r å n v ä n s t e r , b a r o n r e s e r s i g l i t e t i s o f f a n ) Det var väl ni kom, f ru Stj ernfel t.
Kom hit och h jälp mig att fundera u t hvarför farbror general en är vid så dåligt lynne!
Det k an j ag rak t inte.
Nå, ni s äger åtminstone ärligt ifrån, att ni inte kan fundera.
Men det hjälper inte mig.
Jag måste väl fråga honom sj älf då.
Eljes förstör jag min hälsa på detta här...
(till Segerstedt)
Nu kan Fredrik och fru Stj ernf elt just göra julgranen i ordning .
Vi g år in och fortsätter julklappsvärserna...
Nu mås te de bli af ! SEGERSTEDT.
Ska vi besluta det? ( d e g å i n i f o n d r u m m e t ) .
Stj ernfel t, tycker ni inte att de där två skulle passa bra åt hvarandra?
Det h ar aldrig fallit mig in.
Men nu fäller j ag det i er.
Säg mig hvad ni tycker!
Jag har alltid tänk t mig Elise och baron sj älf...
Åh, -- det tror jag vi j ust inte är för angeläg na om.
Men de där tv å, de har likasom äktensk apstycke.
Viktor f år nog se sig om ef ter en anspråkslösare... BARON.
Han, som är på väg till senaten! -- På den nya vägen, förstås.
Det är en annan sak med er, herr baron...
Ni är g ammalmodig, f ru Stjernfel t.
Nu för ti den gäller ing enting annat än den personliga förtj änsten.
Och det tror ni , baron Brinck! BARON.
Ja, -- med min allestädes närvarande reservation, nota bene!
Hällre än baron pratar emot sin öfvertygelse, kunde ni hålla i stegen, medan jag f äster äpplena där högre uppe.
(upp ur soffan)
Ja, gö r det!
Men h åll stadigt fast, så att j ag inte faller med stege och alt! BARON.
Fall på bara! ( b r e d e r u t a r m a r n a ) .
(pröfvar stegen)
Nej, jag vågar inte.
Om baron går dit upp, s å håller j ag i stegen...
Nå, men, -- det är ju i ngenting roligt för mig!
Asch, s eså!
Passar det sig att vara tillgjord mellan så gamla bek anta so m vi är?
Vi ha nog haf t värre för oss, vi tv å.
Ja, men jag har bättrat mig, så ni inte kan tro det...
Det är dumt af er, det.
Seså, g å nu ! EMMY.
Nej, jag g år inte.
Har ni glömt bort att skämta, fru Stjernfelt?
Å -- ja!
Till s törsta delen.
Och jag, som just lofvat mig så mycket nöje af er här på landet...
Och det skulle jag tro!
Vore det s å underligt då?
Nej, -- men om ni tänkt så föru t, skulle ni ha sagt mig det längesedan.
Det k an ni ha så rätt i , f ru Stjernfel t.
Jag vil l inte inbilla er någonti ng.
Vet ni, baron B rinck, -- det är märkvärdigt hvad ni kan få mig att glömma det nyss förflutna...!
Hvilket då?
Att gå upp till väders?
-- Ja, det glömmer ni totalt!
(allvarligare)
Nej, inte det, utan det med min man...
Nå, det är ju bäst vi gl ömmer det!
Han var litet för glad, Stjernfelt, och litet för permanent glad!
Ni var sj älf inte mindre glad, baron Brinck . BAROM.
Jo, lite -- lite mera spontant!
Men j ag håller ihop desto l ängre, jag.
Ånej -- ni har blifvit mycket äldre..!
Har j ag?
Och ni har fått ett s ådant trött drag...
Nej s topp!
Nu sk ämtar ni.
Jag h ar inga drag als.
Och h ar jag något drag , så är det ett drag åt fanders .
Jag har litet större läkarprak tik och mycket större skulder, -- det är hela det trötta drag et.
Det är bara ert sätt att tala!
Försök inte bli k änslosam med mig, det g år i nte!
Det skulle vara roligare om fru Stjernfelt nu gick dit upp engång ...
Men.. .
Var nu inte sjåpig!
Klif på bara! ( H j ä l p e r h e n n e u p p f ö r s t e g e n ) Se, så där! ( H o n s n a f v a r p å s i t t s k o b a n d ) .
Nå, bättre upp, bättre upp!
Mitt skoband h ar gått löst, -- j ag måste ner i gen och knyta till det.
(motar henne)
Nej, hålls där uppe bara!
J ag kan knyta det, jag, so m är här nere.
(vill ner)
Jo, det skulle taga sig vackert u t!
ger fram hennes fot).
Hålls där, säger j ag!
Här är bandet nu ! ( D r a -
Hvad tänker baron på?
(får fatt i foten under hennes motstånd)
Det v et ni mycket väl!
Jag tänker knyta ert skoband, -- det tänker jag.
(ger med sig)
Åh, s å envis! BARON.
(knyter bandet)
Nå, ni h ar ju hel t vack ra skor, och edra fötter är minst lika små som förut!
Hvarför då gömma dem?
GENERALEN. (har kommit in från tamburen, stannar en stund och betraktar dem, utan att de se honom).
Kors en så liten näpen herdescen!
Jag tror Fredrik tar lek tioner som kammarjungfru. ( E m m y f a r ihop).
BARON. (helt lugnt utan att vända sig eller afbryta sitt förehafvande)
Ja, j ag skulle minsann behöfva litet mera öfning.
Det är s å länge s edan j ag snörde en frunti mmers sko.
I vanliga fall är det obekvämt.
Men det här är bekvämt.
Se så, nu är det färdigt!
Vi kan fortsätta med g ranen nu, f ru Stj ernfel t. GENERALEN.
Fru Stj ernfel t väljer värkligen litet besynnerli ga attityder för att låta betjäna sig...
FRU STJERNFELT.
Jag klär julgranen, vet jag.
J ag är inte l ång nog att räcka...
Kallas det nu för tiden att klä julgranen, när ett fruntimmer flyger upp på en stege, för att låta en herre knyta sina skoband?
Jag vet inte om det är den tekniska termen.
Hvilket namn hade det i farbrors ungdom?
Farbro r lille, kom hit ett ögonblick och var imbecil i mitt s tälle, så ska jag räcka fru Stj ernfelt mera konfek t och äppl en!
(smått afväpnad)
Fru Stj ernf elt får nöj as med dig ensam vid sina fötter! ( v i l l g å i n i s i t t r u m ) .
Gå inte dit, farbror! J ulklappshemligheter!
GENERALEN. (misslynt)
Man h ar ju ingen vrå för sig sj älf i si tt eget hus, engång!
( B a r o n h j ä l p e r n e d h e n n e . H o n går ut till vänster).
(fram emot generalen)
Hör nu farbro r!
Hvarifrån kommer farbrors dåliga lynne i dag?
Är det f asoner af dig att ställa till dylika scener med min hushållersk as dotter?
Tänk på att du är i mitt hus!
Det märker j ag nog, utan att tänka på det.
Men säg, -- får man värkligen inte mera vara artig mot damer h är i huset?
Det där nyss med steg en var redan opassande.
Men att du knyter h ennes skoband kallar j ag minst sagdt ... ( s ö k e r o r d ) ... osnyggt!
Tänk om Elise eller fru Segers tedt fått se dig i den där ställningen! BARON.
Elise hade sk rattat sig till döds, och fru Segerstedt hade inte svimmat häller.
Men med dylikt förlorar du din respekt i huset.
BARON. (ler)
Hvad ska jag med den och göra?
Den kan komma dig ti ll pass engång --! BARON.
Huru s a farbror?
När du blir fideikommissarie här med tiden.
(tviflande)
Åh -- f an!
GENERALEN. (bortvänd)
Det är min julklapp til l dig.
J ag adopterar di g.
(står handfallen)
Ja, hv ad i helvete kan jag göra till det?
Hör nu farbro r! ( t a g e r h o n o m o m s k u l d r o r n a ) Sk ämtar i nte farbro r?
Är det bara ett sätt och göra mig riktig t flat?
Det är fulla allvaret.
Det är inte din förtj änst, -- det är fideikommiss-stadg arnas -- samma stadgar, som medg e att alt kan göras om intet igen.
Sätra kan gå till Elise, eller till den jag vill adoptera i di tt ställe... BARON.
(öfvertalande)
Nå, men det vill farbror natu rligtvis inte.
Farbro r är en heders man. ( s m e k e r h o n o m ) .
GENERALEN. ( m e d t o n vi k t )
Jag är inte död än!
Du är ju ännu värre än far din med di tt lättsi nne...!
Åh! -- det är mitt goda lynne, farbror.
Jag låter bara ingenting g å mig till sinnes...
GENERALEN. (allvarsamt)
Det skulle du låta mina ord göra, k ära Fredri k! ( G å r e t t s l a g m e d a r m e n o m h a n s s k u l d r o r ) .
Du har ett för godt namn för att spol iera dess anseende...
Kära farbror, var inte barnslig! J ag är en mycket g ammal karl redan --! GENERALEN.
Desto v ärre att sådant som detta här med f ru Stjernfel t k an komma i fråg a.
Låt bli det härefter!
Du stöter därmed flere än mig!
Förstår du inte?
Det fins någon här i huset, som ser upp till dig, och du vill ju inte s åra henne?
Man ska inte lättsinnigt stö ra oskuldens lugna själslif.
Fundera nu öfver det, och kom till ett g odt beslut för hennes och din
gamle f arbro rs skull! ( G e n e r a l e n ö p p n a r f o n d d ö r r e n , s e r ark.
Båda fara upp.
Generalen stannar ett ögonblick, går sedan in.
Dörrarna bli öppna).
Elise och Segerstedt lutade nära hvarandra öfver ett pappers-
Ni mås te förl åta att j ag stör er, mina dufvor!
Jag har litet att bes tyra här ensam.
Sk aldeyran kan ju forts ättas i ett annat rum, eller hur?
Elise, Elise, -- poeter är inte rik tigt bra för h elt unga flickor! BARON.
(tager under tiden fundersamt fram en cigarr, slår sig ned i soffan och tänder den)
Således ändå rangerad karl!
(fortsätter medan Segerstedt fäller ett papper)
Nå, får h err Segerstedt småningom samlade?
Hör nu, min unge herre, man tappa konsepterna, isynnerhet när man -- Ses å! ( S k j u t e r r e t s a m t , m e d h a l f t v å l d u t halft ond).
sina papper ska inte är politiker! dem, och slår
igen dörrarna.
Baron ser kritiskt på dem ur soffan.
Segerstedt
(brister ut i ett gladt skratt och slår ihop händerna).
Åh, s å pappa k an vara utstuderadt g emen!
Du har ju intet medlidande med Segerstedt, Elise!
Han ser ut som ett u pp-
och nerv ändt f rågeteck en.
Morska u pp dig, Segerstedt!
Jag ser att du inte är van att nappas med general er ELISE.
Ja, mås te man inte ha respekt för pappa?
SEGERSTEDT. (tvunget)
Så mycket man kan.
Man måste!
Hör nu!
Sk a ni inte sk rifva en elegi öfver fadersmyndigheten och klistra den på en käpp, som j ag tänker gifva farbro r till julklapp?
Också Fredrik försöker bli el ak.
Jo det är en skön fridens fest, den här julkvällen!
Dok tor Segerstedt, -- pappa sk ämtade ju bara.
Ni är bara inte van vid hans skämt, -- det är sak en!
Jag tror jag får litet svårt att vänja mig vid det...
Det g år nog, bara man inte har för u ppstudsig själfkänsla.
Farbro r är mild som en polisförordning och godlynt som en ti dningspolemik.
Du förstår dig inte på honom!
Ja, det fins ing en mera i grunden godhjärtad och präktig människa än h an är.
Han har bara si tt sträfva s ätt.
J ag är riktigt rädd att doktor Segerstedt tar humö r öfver hans s kämtsamhet.
Fröken misstar sig.
Jag tar aldrig humör öfver skämtsamhet.
(tvekande)
Om jag vore säker på det bara!
Men visa nu att ni inte gö r det, genom att lag a värserna f ärdiga med mig!
SEGERSTEDT. (ironiskt)
Med förtjusning! ( d e g å u t t i l l v ä n s t e r ) . BARON.
(skickar en stor röksky mot taket)
(kommer in hastigt)
Hvar tog Elise vägen?
(pekar på dörren)
Hon gick med julklappsskalden.
(till dörren, hejdar sig)
Känner du till den där doktorn?
Åh -- j a!
Jag ville ha litet reda på honom, ef ter han nu är vår g äst eng ång.
Ja, det är inte för mycket.
Huru har han fått sin doktors titel?
Jaha, -- det börjas naturligtvis med titlarna!
Sin titel ?
Jo, den h ar han fått på vanligt ärligt vis.
Såsom jag själf, till exempel .
Han har läst några böcker, och så har h an berättat om hvad det stått i dem fö r några g amla professorer, som l äst samma böcker föru t.
Och hans ans eende?
Sto r fennoman!
Nej, hans ans eende som människa menar jag .
Jag bryr mig inte om edra språks trider.
Har han inte s ålt sig åt det fins ka partiet?
Han gick j u i svensk skola och slog om senare som student.
Farbro r har ju bra nog reda på honom.
Hans omslag skedde väl af öfvertygelse -- GENERALEN.
Eller af äregirighet!
En finsk demogog på svenska!
Det h eter alltid att fol k säljer sig.
Farbror själf har s ålt sig militarismen i våld.
Man får ju l of att lefva, vet j ag.
Men h an h ar gjort det af beräkning -- BARON.
Det är ju öfv erlägsnare att inte sälja sig blindt och af dumhet.
När man ändå måste det.
Är han då en sådan förmåg a, som de göra honom till?
Han tänker klart och skrifver bra.
Det kallas ju förmåga bland dem, som k an ing endera.
Men är han inte f antast?
Han vill väl något godt, och då är han naturl igtvis fantast.
Ville han h varken ondt eller godt, så vore han en bra politiker oc h framtidsman --
Du gör parado xer.
Det fins intet annat sätt att tala förnuft numera.
Och det ser u t som du själf ingenting hade emot Segerstedt?
Jag räknar h onom bl and mina vänner.
Mina bekanta föraktar jag inte, men mina vänner har j ag fö rtroende till.
GENERALEN. (litet tankfull)
Så, så...! ( g å r i n t i l l s i g ) . BARON.
Hvad fan gick åt gubben?
(kommer in med en tjänstejungfru)
Nå, al t är färdigt, tror jag. ( t i l l f l i c k a n ) Sopa i hop skräpet här och bär ut stegen! ( m ö n s t r a r j u l g r a n e n ) En så v acker g ran vi f ått i år!
Och så v ackert fru Stj ernfel t dekorerat den s edan! ( U t t i l l h ö g e r . T j ä n s t e f l i c k a n a f s l u t a r s t ä d n i n g e n ) .
(in från höger)
God jul, fru Segers tedt!
Det är kanske litet f ör tidigt j ag kommer --?
Ånej, sitt ner herr Karlsson!
Vi tänder väl g ranen genas t!
Tackar som bjuder! ( s ä t t e r s i g ) FRU SEGERSTEDT.
Nå, -- kommer bränneriet att stå under h älgen?
Bara hälgdag arna, fru Segerstedt!
Vi ska ha 50,000 kannor bränvin färdiga till sommaren.
Det är affär, det, ska j ag säga!
Hvem ska dricka det alltihop?
Det är ju en hel sjö!
Det g år nog i bönderna, ska jag s äga, och mera därtill.
Och i herrarna också, fast bränvinet ska förfalskas och piffas upp för deras räkning, förstås!
Ja, -- inte kan jag förs tå huru de är så galna och förstör sig sj älfva med det otyget...
Åh -- f run, man blir så oppiggad af 'et, så!
Men hö r nu fru Seg erstedt, -- att tro på det här, så var det inte just genom bränvinet den här Stjernfelt, löjtnanten, gick neråt?
Herr Karlsson är så rask i att fråga.
Ånej men, -- jag är inte nyfiken!
Jag tycker nu bara att j ag, att tro på bränvinet, gärna k unde få veta huru mycket som är sant af hvad folk säger om fru Stjernfelts man.
Det är inte mycket sant däraf -- KARLSSON.
Men gick inte också unge baron Fredrik mycket hos dem under de goda dagarna?
Inte bara under de goda...
Jaså, -- efteråt med! -- Hm -- ja!
Hvad menar herr Karl sson?
Åh, -- just ingenting!
Fru Stj ernfel t är ett fi nt och galant f runtimmer, förstås, och unge baronen en schangtil herre, så det nog passade dem emel lan...
Om herr Karlsson ville tala litet tydligare på sak, -- jag förstår inte s ådant där...!
Hm, -- jag menar att f olk också pratar om dem, ska jag säga.
Herr Karlsson tyks glömma att jag är f ru Stjernfelts mo r!
Nej bev ars !
Tv ärtom!
Det är just därför jag talar med frun, sk a j ag säga.
För jag tänker j u likasom lite för myck et på fru
Stj ernf elt, och jag tycker hennes mor bo rde invärka på sin dotter, så folks prat inte f år ökad fart.
Det är inte att fäs ta si g vid.
Är det inte?
För oss s måfolk betyder det inte så lite, ska ja säga, -- isynnerhet för fruntimren..!
Åh, h err Karlsson, låt nu det vara för i kväll!
(in i hälgdagsuniform)
Aha! -- herr K arlsson är här redan!
God jul! ( s e r s t e l t p å f r u S e g e r s t e d t ) Nå, får vi tända granen snart?
Jag ska genast komma igen och tända den. ( u t ) .
(pekar efter fru Segerstedt)
En s å klok hushållerska är lika god som en förvaltare, ska j ag säga...
GENERALEN. (tankspridt)
Ja -- a!
Generalen förstår att välja si tt folk -- GENERALEN. (med en blick)
Och en så v acker dotter hon har se'n!
Hm -- ja.
Hon passar inte stort på Sätra annat än när unge baron Fredrik är här...
(förbiser repliken)
Se det vo re något för herr Karlsson att föra hem i eget bo!
Å -- så general en sk ämtar!
Det ska päng ar till för att håll a s ådana dyrbarheter!
Och så har fru Stjernfel t s å mycket fi nare bekantskaper ... u nge baron och ...
GENERALEN. (afbryter)
Man k an nog handsk as med fruntimmer, bara man är karl fö r sin hatt.
Och hvad herr
Karlssons inkomster beträffar, är de nog lika goda som mina egna.
Man köper inte stora stockskogar med ingenting hälter.
Och de ge sina 100 procent och mera, när det vill bara...
Det är inga säk ra päng ar, sk a j ag säg a.
Men se om jag hade ett par tu sen mark säk ra till om året, så kunde jag kanske våga mig f ram i bredd med unge baron...
Hör nu herr Karlsson!
Af det där kom jag att tänka på någonting.
Kan vi drifva upp produ ktionen
från bränneri et till 100,000 kannor om året, ifall det kniper?
Med ett par nya mältk ar och en tillbyggnad i östra ändan går det nog.
Des tillationsapparaten förslår till mera, den...
Nå, hvad skulle herr K arlsson säga om en sådan liten affär?
D å skulle vi kanske kunna ök a lite på aflöningen -- hä?
Generalen v et allting bäst sj älf. U tvidgningen låter sig nog göra, och staten ger tillåtelse att bränna fast 400,000 kannor, när det är generalen som ber om det...!
Det k an man inte vara säker på.
Men om jag nu till exempel lät hel a utvidgningen bero på herr Karlssons giftermål, -- hä!
För j ag vill att mitt folk ska ha det bra, och det har inte en ungkarl på landet.
Nå, hvad säger herr Karlsson?
Handl a nu därefter, och h andla raskt.
Det duger inte att söla i affärer!
(kommer otålig in).
Blir det då rakt ingenting af hel a julaftonen?
Snälla barn v äntar!
Se så, gå ut nu igen, och be fru Segers tedt komma in och hjäl pa mig att tända granen.
Kanske vill herr
Karlsson för ombytes skull räkna sig till barnen. ( D e g å . G e n e r a l e n t a g e r e n a s k tändstickor och begynner tända ljusen på granens nedersta grenar.
Fru Segerstedt kommer till med krontändaren och
tänder under tystnad de som äro högre uppe.
Generalen ser på henne, afbryter sig och ämnar säga något, men afslutar sedan lugnt tändningen.
Därpå ser han huru det tar sig
ut på afstånd, går ett slag och stannar, nära fru Segerstedt).
(vänder sig mot honom) GENERALEN.
Är det h är nu en f ridens och försoning ens fest?
Nej --!
Hvarför har ni velat g öra den sådan, f ru Seg erstedt?
Jag har inte velat det.