Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Fördelen för den ogifta qvinnan att härvid alltid vara biträdd af en utaf domaren lör tillfället förordnad förmyndare i stället för en af henne sjelf vald rådgifvare, kan svårligen uppskattas så högt att den uppväger det äfventyr och den osäkerhet, som härigenom lätt kan uppkomma för hvar och en, som efter kortare eller längre tid inlåter sig i nya afhandlingar om den egendom, som henne tillhör, eller emotlager en deruti meddelad inteckning; och jag hyser till följd häraf den öfvertvgelsen, att några inskränkande vilkor ej heller i delta afseende erfordras, särdeles då i betraktande tages, att det rum den fasta egendomen numera intager i den enskilda för mögenheten, icke har samma vigt, som den tillförene haft.
Deremot anser jag angeläget, att giftomannarätten, äfven i hvad dertill hörer rättigheten att göra äktenskaps-förord, förblifver orubbad.
Det ligger i qvinnans natur att hon vid ingående af äktenskap låter så öfvervägande leda sig af sin känsla, att hon lätt åsidosätter den försigtighet i fråga om sina materiela intressen, som eljest tillhör benne, kanske framför mannen; och ett sådant åsidosättande är vid dessa tillfällen desto förklarligare äfven hos mera omtänksamma qvinnor, som det gäller alt bevaka sin rätt emot den blifvande maken, hvarföre det ock synes vara af så mycket större vigt, att lagen här ej lemnar henne utan en rådgifvare, hvil ken icke allenast pröfvar hennes val af make, utan äfven eger att iakttaga de försigtighetsmått i afseende på hennes förmögenhet, som hennes framtida väl kan kräfva.
Att ogift qvinna vid 25 års ålder må af lagen förklaras myndig att sjelf råda öfver sig och sin egendom, men utan rubbning af den rätt enligt förut gällande lag giftomannen tillkommer, är alltså hvad jag anser mig böra tillstyrka; och för att icke nödga dem, som redan hunnit en mera framskriden ålder, att äfven mot sin vilja sjelfve öfvertaga bestyret med sin egendoms förvaltning, torde härjemte ett uttryckligt stadgande vara erforderligt om rättighet för de till myndig ålder komna Bih. till R.
Prat. 4856 & 1857. 4 Sami. 1 Åfd. 2 Band. 15 Häft. 9 66 Kongl. Maj:ls Nåd.
Prop. M 106. qvinnor, som vilja afsäga sig myndighetens utöfning, att fortfarande få njuta förmyndares biträde och skyldighet för doinslolarne att dem dermed förse.
Men härtill anser jag ock den nu ifrågavarande lagen böra inskränkas.
Det i Justitie—
Departementet uppgjorda förslaget går häremot längre, och innefattar åtskilliga bestämmelser, som icke hafva sammanhang med frågan om ogift qvinnas rätt att vara myndig, utan afse dels nya och i viss mån mera fullständiga stadganden om så väl myndiga som omyndiga personer i allmänhet, och dels ett tillägg i 20 Kapitlet 8 § Ärfda-Balken om dem, som ej må vara förmyndare; hvarförutan förslaget ytterligare innehåller några redaktions-förändringar af vissa lagrum, dermed endast varit åsyftadt alt göra en för nödig ansedd skillnad emellan omyndiga och myndiga ogifta qvinnor, hvilka i dessa lagens rum blifvit betecknade med den för båda gemensamma benämningen af mö.
Beträffande sistnämnda redaktions-förändringar, så har jag ansett dem öfvnrflö— diga, enär ingen tvekan synes mig kunna uppstå derom, att då lagen, såsom det skett i de ifrågavarande lagrummen, talar om mö i hennes egenskap af omyndig, derunder ej kan inbegripas den ogifta qvinna, som blifvit myndig.
I afseende åter på de bestämmelser i förslaget, som ej hafva omedelbart sammanhang med frågan om qvinnans myndighet, har jag, lika med de två ledamöter i Högste Domstolen, som derom yttrat sig, funnit mindre lämpligt alt utsträcka lagförslaget längre, än för dess egentliga ändamål kan vara behöfligt, och sålunda deruti inlägga flera ämnen, som kunna blifva föremål för särskilda meningar, på sätt i Högsto Domstolen äfven skett.
1 enlighet med hvad jag sålunda haft nåden anföra, har det förslag till proposition i ämnet blifvit uppgjovdt, som jag nu i underdånighet får underställa Eders Kongl.
Maj:ls pröfning.»
Efter uppläsande af detta förslag till proposition yttrade Justitie-Rådeu Alexanderson och Backman, att de, hvar för sig, åberopade sina i Högste
Domstolen framställda meuingar. Stats-Rådet Grefve Mörner afgaf särskildt yttrande så lydande: «Då det sist— lidne sommar under Hans Excellens Justitie-Stats-Ministern Herr Grefve Sparres frånvaro blef mitt åliggande, såsom då tillförordnad Chef för Justitie-Departementet, alt för remiss till Högsta
Domstolen i underdånighet anmäla ett inom Departementet uppsatt förslag till förändrade stadganden i afseende på qvinnas myndighet, ansåg jag det jemväl vara min pligt, att, innan ärendets föredragning, tillse huruvida det upprättade förslaget var uppstäldt med den tydlighet och bestämdhet att det skulle blifva lättfattligt för allmänheten och om detsamma jemväl innefattade en konseqvent tillämpning af den grundsats, hvaruppå det, enligt min underdåniga tanke, borde vara bygdt, eller att, med undantag för det åldersmått, vid hvars uppnående rättigheten att öfver sig och sitt gods råda skulle inträda, och hvilket för qvinnan bestämdes något högre än för mannen, samt hvad i afseende pä gifto - Kongl. Maj:ts Nåd.
Prop. JVI 106. 67 mannarätten för ogift qvinna finnes stadgadt, i öfrigt större friheter eller förmåner icke borde inrymmas medlemmar af det ena könet, än af det andra.
Ett förslag i denna syftning kan otvifvelaktigt på flera sätt uppställas, och vid uppgörandet af det af Hans Excellens Herr Justitie—Stats-Ministern nu framlagda har den åsigt blifvit följd, att omskrifning hör undvikas af de lagrum, hvilka det är fråga om att förändra, men då det på ett .motsatt antagande grundade och med hufvudsaklig ledning af de stadganden, som igenfinnas i Lag-kommittéens år 1826 afgifna lagförslag, uppgjorda förslags hvilket på min underdåniga föredragning blifvit till Högste Domstolen rcmitteradt, i de delar, deruti detsamma afviker från föreskrifterna i nu gällande lag, vid den sedermera derstädes verkställda granskning deraf vunnit understöd och godkännande af Högste
Domstolens fleste ledamöter, hvilka endast ifrågasatt några mindro jemkningar deruti, om hvilka jag här nedan torde få yttra mig, anser jag mig icke ega fullgiltiga skäl att frånträda detta förslag, helst genom detsamma ett fullständigare genomförande af grundsatsen om jemlikhet i rättigheter emellan man och qvinna skulle vinnas samt några tvetydigheter och brister i lagen undanrödjas, hvilka uti det andra förslaget lemnäs ovidrörda.
Jag utbeder mig således att nu få öfvergå till de af Högste
Domstolen framställda anmärkningar emot det remitterade förslaget och att dervid få uttala min åsigt om de rättelser deruti, hvartill desamma böra föranleda. 19 Kapitlet Ärfda-Balken har för närvarande till öfverskrift: »Om den som under förmyndare stå bör.»
Häruti var ej någon förändring ifrågasatt, men Högste
Domstolens fleste ledamöter halva ansett densamma böra gifvas följande lydelse:
Om den sorn myndig vara må; och då detta äfven öfverensstämmer med hvad Lag-kommittéen och Lag-beredningen i detta hänseende föreslagit, biträder jag för min del jemväl denna mening.
Vid 1 § samma Kapitel, föreslagen alt lyda sålunda: »Man vare myndig då han fyllt 21 år.
Är han gift, innan han den ålder uppnått, vare ock då myhdig», hafva Högsta
Domstolens fleste ledamöter ej haft något att anmärka, men JustitieBåden Alexanderson och Qvensel gjort erinringar vid sista punkten af förslaget.
Då emellertid denna punkt endast innefattar ett tillerkännande åt den gifta mannen af samma rätt, som, enligt nu gällande lag, tillkommer enka och hvilken rätt är afsedd att fortfarande åt henne bibehållas, synes mig förslaget i denna del så mycket hellre böra blifva oförändrad!, som ordalydelsen i denna § är fullkomligt öfverensstämmande såväl med 1 § af 13:de Kapitlet af Lag-kommittéens förslag till ny Ärfda-Balk, som med 1 § i ll:te Kap. af Lag-beredningens förslag till samma Balk. 2 §, deruti stadgas: »Ogift qvinna vare myndig, då hon fyllt 25 är.
Enka så ock hustru, som från mannen lagligen skiljd är, vare myndig, ända att hon den ålder ej uppnått», är lika lydande med 2 i 13:de Kap. af Lag-kommittéens förslag till Ärfda-Balk och har af Högste Domstolens fleste ledamöter blifvit god - 68 Kongl.
Prog. Jfi 106. känd, men Justitie-Råden Alexanderson och Qvensel hafva dervid anmärkt, att hvad i denna § förekommer, angående frånskiljd hustrus rätt att vara myndig, icke stöde i så oskiljaktigt sammanhang med hufvudfrågan, eller qvinnans myndighet i allmänhet, att derom nu borde lagstiftas; men då, enligt min underdåniga tanke, denna fråga, långt ifrån att kunna anses främmande för ämnet, fastmera deraf utgör en del, och förslaget, hvilket åsyftar att fylla en förhanden varande lucka i lagstiftningen, skall leda till alt på ett, enligt min åsigt, med rättvisa och billighet öfverensstämmande sätt undanrödja tvekan och stridiga åsigter vid lagens tillämpning för bestämmande af qvinnans ställning och rättigheter i samhället i ofvannämnda fall, kan jag för min del ej annat finna, än att det åtminstone ej är något fel hos förslaget att hafva upptagit jemväl den af de två Justitie-Råden klandrade föreskriften, eller att förslaget derföre bör anses mindre antagligt.
Jag får derföre i underdånighet tillstyrka §:s godkännande sådan den finnes uppställd.
Emot innehållet af 3 §, hvarigenom förordnas: »Kan den, som omyndig är, genom eget arbete sig något förvärfva, deröfver råde den omyndige sjelf, då han eller hon uppnått 15 års ålder», är ingen speciel anmärkning gjord, men alt den allmänna anmärkning, som emot förslaget i dess helhet blifvit af Justitie-Råden Alexanderson och Qvensel framställd, äfven är riktad emot denna <§, kan slutas deraf, att de i sina uppgjorda särskilda förslag uteslutit hvarje stadgande derom att omyndig qvinna, sorn är äldre än 15 år, skall vara berättigad att sjelf råda öfver hvad hon med eget arbete kan sig förtjena, utan lemnat nu gällande lags föreskrifter i denna del oförändrade, hvarigenom en dylik rättighet endast tillerkännes mannen.
För min del kan jag hvarken (inna någon giltig rättsgrund att förneka qvinnan mera än mannen den ifrågasatta dispositionsrätten öfver frukterna af hennes arbete, eller att ett stadgande härom kan anses i någon mån gå utom gränserna för det ämne, som nu utgör föremål för lagstiftning.
I underdånighet får jag alltså äfven i afseende på denna § vidblifva det först uppgjorda förslaget, som till ordalydelsen är lika med 3 § i 13:de Kap. af Lag-kommittéens förslag till Ärfda-Balk.
Uti 4 § är l:sta momentet lika lydande med 4 § i nu gällande lag och emot detta moment har ej någon anmärkning blifvit gjord, hvadan något särskildt yttrande derom ej heller torde vara erforderligt.
Vid 2 mom. i samma §, så lydande: »Samma lag (alt varda ställd under förmyndare) vare, om någon som myndig är hos domstolen afsäger sig myndighetsrättens utöfning», är af Högste
Domstolens fleste ledamöter erinradt, att det ej borde tillåtas någon man att af beqvämlighet, utan giltiga orsaker, göra en sådan afsägelse, hvadan ock, då ett annat förhållande vore med qvinnorna, ordet någon borde utbytas emot ogift qvinna.
Nu ehuru det vill synas mig föga sannolikt, att personer med förmåga att rätt sköta sina angelägenheter skola sätta så ringa irärde på myndighetsrätten, att de utan giltiga skäl komme att densamma sig af - Kongl.
Prog. J\$ 106. 69 säga, och jag, för min del, således ej tror förslaget kunna för det allmänna medföra några vådor; dock som det med lagförslaget hufvudsakligen åsyftade ändamål, eller att bereda dem bland ogifta qvinnor, hvilka sjelfva kunna sådant önska, rättighet att fortfarande få begagna förmyndares biträde vid vården af deras angelägenheter, vinnes genom den af Högste Domstolens Heste ledamöter tillstyrkta jemkning i förslaget, anser jag mig, för min del, ej böra motsätta mig densamma, utan får derpå i underdånighet ingå. 3 morn. i §:n innehåller: »Menar fader, eller, dar han död är, moder, att barn ej kan, innan det myndighetsålder uppnår, vinna den mognad i förstånd, att det vid den ålder må sig och sin egendom, sjelf råda och förestå, söke hos domstolen, att omyndigheten förlänges, och pröfve domstolen, om den ansökning beviljas må.
Äro föräldrarne döde, då må sådan ansökning, nu sagd är, af fränder eller förmyndare göras.»
Vid detta mom. hafva Högste
Domstolens fleste ledamöter ej baft något att erinra, men Justitie— Rådet Alexanderson har anmärkt, att om fader eller moder skulle vara hindrade eller ej fallne att göra sådan anmälan, hvarom i morn. talas, borde andra få göra det.
Vid bedömandet häraf torde ej böra lemnäs ur sigle, alt det är fråga om, hvilka det bör tillåtas att, på grund af deras individuel uppfattning om angelägenheten af en preventiv åtgärd för att hindra en annan att genom misshushållning eller annan vanvård om sina angelägenheter skada sig sjelf, kunna beröfva denne andre utöfningen af en rättighet, som genom lagen tillerkännes hvarje oförvitlig samhällsmedlem, hvilken i öfrigt befinnes med honom i enahanda ställning.
En sådan tillåtelse synes mig endast med största varsamhet och den mest noggranna begränsning böra medgifvas samt aldrig inrymmas åt någon, om hvilken man ej kan hafva anledning antaga alt kärleksfullt deltagande och rent oegennyttigt nit för den andres bästa skall bestämma hans handlingssätt och hemtar jag för denna åsigt ett ytterligare stöd deraf, alt i allt fall rättigheten att, derest sig visar att den myndigblifne förfar sina egodelar, hos domstolen söka hans försättande i omyndighels-tillstånd qvarstår oförminskad.
Med afseende härå och då det ifrågasatta stadgandet skulle undanrödja all tvekan huruvida den till omyndiga yngliogars skyddande mot bedrägerier genom Kongl.
Förordningen den 7 Juni 1749 föräldrar, närmaste anhöriga och förmyndare lemnade frihet att begära, det deras barn, anhörige eller de, som under deras förmynderskap stå, måga än längre och på flera år, än lagen utsätter, för omyndige förklaras, kan utsträckas jemväl emot ogifta qvinnor, som först genom det lagförslag, hvilket nu är under handläggning, skulle tillerkännas myndighet, anser jag för min del förslaget ej böra undergå förändring, helst detsamma hufvudsakligen öfverensstämmer med 1 mom. i 5 § af 13:de Kap. uti Lag-kommittéens förslag till ÄrfdaBalk, hvilket vid företagen granskning i Högsta Domstolen den 18
Maj 1832 ej föranledde till annan erinran, än att de i §:n föreslagne sladganden ansågos lamp - 70 Kongl. Maj:ts Nåd.
Prop. M 106. liga jemväl då sådan person, som ännu ej kommit till myndig ålder, sjelf fann den anmälan nödig, som i §:n sades.
Förslaget upptager, såsom tillägg till 8 § i 20:de Kap. Ärfda-Balken af nu gällande lag, ett nytt mom. så lydande: »Qvinna må ej heller i annat fall, än i 2 § här ofvan sagd t är, till förmyndare nämnas.»
Åt detta mom. hafva Högste
Domstolens fleste ledamöter ansett böra gifvas denna ordställning: »Qvinna må ej heller vara förmyndare i annat fall, än i 2 § här ofvan sagdt är», hvaremot Justitie-Rådet Alexanderson funnit det föreslagna stadgandet vara af en för mycket inskränkande syftning, enär qvinnan ej borde förbjudas att vara förmyndare för sina barnbarn eller, såsom redan nu stundom skett, för sin man.
Afsigten med här ofvan omnämnda förslag var att undanrödja ett väntadt inkast från motslåndarne mot den åsigten att myndighet borde beviljas qvinnan, och för min del kan jag ej heller finna alt samina förslag kan anses innefatta någon obehörig inskränkning i qvinnans rättigheter eller att af detsamma några särdeles olägenheter höra anses vara alt befara för samhället eller familjen, hvadan jag äfven i underdånighet får tillstyrka förslagets gillande med den af Högste
Domstolens fleste ledamöter uppgifna ordalydelse.
Majit ej finna skäl att härtill lemna bifall, så uppkommer genom det föreslagna tilläggets borttagande ej någon större lucka i lagstiftningen, än som för närvarande eger rum, eller som skall blifva en följd af antagandet af det utaf Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Ministern framlagda förslag.
I afseende på den föreslagna förändringen i 4 § af 25 Kap.
Ärfda-Balken är ingen annan anmärkning gjord, än att Högste
Domstolens fleste ledamöter hemställt att de i början af §:n förekommande orden:
Nu häfver man eller qvinna uppnått myndig ålder eller omyndig mö blifvit gift, måtte utbytas mot följande:
Nu kafver omyndig blifvit myndig eller omyndig mö blifvit gift. och finner jag för min del ej någon betänklighet vid att hvad sålunda är vordet hemsläldt må antagas.
Emot den förändrade lydelse af 7 § i 4 Kap.
Jorda-Balken, som blifvit föreslagen, är ej någon speciel anmärkning gjord, och således torde något särskildt yttrande till försvar för densamma vara öfverflödigt.
Vid förslaget till förändring i 4 § af 6:te Kap. Jorda-Balken är af JustilieRådet
Qvensel erinradt, att redaktions-förändringen syntes utan våda kunna vid detta tillfälle förbigås, och så till vida vill jag med Justitie—Rådet instämma att, lika litet som någon våda för samhället synes vara att befara om hela den gamla lagstiftningen rörande qvinnans myndighet lemnades oförändrad, lika litet torde någon sådan fara komma att uppstå om nu ifrågavarande lagrum icke kommer att undergå förändring, men önskar man deremot att undanrödja tvetydigheter i lagen och' i möjligaste måtto förekomma stridiga domslut vid lagtillämpningen, så framställer sig förhållandet, enligt mitt underdåniga förmenande, annorlunda.
Med rättigheten att råda öf - Kongl. Maj-.tt Nåd.
71 ver sig och sitt gods står rättigheten att under vissa förhållanden kunna genom börd frånvinna en annan fast egendom ej, såvidt jag kan fatta, i något oskiljaktigt sammanhang, och om <§:n förblifver oförändrad, skulle det således, enligt min underdåniga lanke, vara mera än besynnerligt, om ej åtminstone istridiga åsigtér skulle komma att uppstå huru §:n rätteligen borde tillämpas och om följaktligen mö, som uppnått myndig ålder, skulle anses berättigad att sjelf bördestalan väcka eller icke, men då någon giltig grund ej synes mig vara förhanden att förvägra henne, såsom myndig, utöfningen af en rättighet, hvilken nu är henne, ehuru omyndig, tillerkänd, och någon anmärkning ej förekommit emot ordalydelsen i förslaget, anser jag mig underdånigst böra detsamma vidhålla.
Åt 1 § i 8:de Kap.
Giftermåls-Balken har det blifvit föreslaget att följande lydelse skulle gifvas: »Vilja man och qvinna, sorn myndige äro, göra förord sig emellan före äktenskapet, eller vill det förmyndare eller giftoman å omyndigs vägnar, då skola de det skriftligen och med två vittnen upprätta innan vigsel sker.
Ej må förord göras om annat, än makarnes giftorätt, eller till förfång för dem som bättre rätt till egendomen å den tid hafva.
Äktenskapsförord skall öppet ingifvas till Rätten i den ort, der makarne hafva sitt bo och hemvist, eller sätta sig neder att bo, i staden inom åttonde dagen, och på landet å nästa ting, sedan vigsel skett; och läte
Är vigsel å annan ort förrättad, och kan förthy den lagföljd ej ske, som nu föreskrifven är, då skall förord inom sagde tid hos Rätten i vigningsorten företes, och varde det, då makarne till boningsorten kommit, sist inom en månad i stad och å landet vid det. ting, som näst efter tre månader infaller till rätter domstol ingifvet med bevis af Rätten i vigningsorten att det der företedl varit.
Hvar, sorn begär, ege alt hos Rätten undfå del af äktenskaps-förord.
» Härvid är vordet erinradt af Justitie-Rådet Gyllenhammar: att 8:de Kap. 1 § Giftermåls-Balken, sådant detta lagrum lyder genom Kongl.
Förordningen den 13 Juli 1818, borde bibehållas oförändradt; samt af Justitie-Råden Alexanderson och Qvensel: att då den myndiga qvinnan skulle fortfarande stå under giftoman, vore ej giltig grund för handen att göra ändring eller inskränkning i lagens nu gällande stadgauden i 'afseende på giftomannens befogenhet att för henne göra äktenskaps-förord; hvaremot Justitie-Råden Roy, Schmidt och Engelhart biträd t förslaget endast med den jemkning att orden: »Vill det förmyndare eller giftoman A omyndigs vägnar», borde utbytas emot: »Vill det giftoman å omyndig mös vägnar», och Justitie-Rådet Backman, som afstyrkt förslaget oin qvinnans myndighet, ansett det tillägg till nu gällande lagstadganden böra göras, att äktenskapsförord skola, å omyndig manspersons vägnar, af dennes förmyndare ingås.
Meningarne inom Högste
Domstolen bafva således i fråga om detta lagstadgande varit mera delade, än beträffande lagförslaget i öfrigt, och om med afseende häruppå det skulle synas lämpligt att helt och hållet utesluta denna § ur förslaget, så blir detsamma ej fö Kongl. Maj:ts Nåd.
Prop. M fOd. derigenom .mera ofullständigt och tvetydigt, än de öfriga framställda förslagen; hvadan den omständighet att ifrågavarande stadgande blifvit i förslaget intaget ej torde kunna anses utgöra något sådant fel att detsamma på grund deraf bör i sin helhet förkastas, derest det i öfrigt finnes antagligt, för min del är jag emellertid af den underdåniga tanke, att det, långt ifrån att vara ett fel hos förslaget, tvertom är en förtjenst hos detsamma, att frågan om huru förord makar emellan skola uppgöras jemväl deruti blifvit upptagen.
Enligt nu gällande lag är det oafgjordt huruvida äktenskaps-förord kunna med laga verkan ingås med omyndig mansperson eller med enka, som under förmyndare är ställd, äfvensom om bemälde personers förmyndare äro berättigade att å deras vägnar härvid besluta.
Undanrödjandet af denna obestämdhet i lagen kan, så vidt jag förstår, ej vara klandorvärdt, och alt myndig qvinna, som i allt öfrigt anses behörig att för sig styra och ställa, äfven tillerkännes rättighet att sjelf sluta äktenskaps-förord, torde ej kunna anses innefatta någon oegentlighet, fastän man funnit henne vid äktenskaps-aftalets ingående böra fortfarande, der sådant hittills egt rum, hafva hjelp och biträde af en giftoman.
Jag tillåter mig således i underdånighet tillstyrka förslagets antagande endast med den förändring att §:ns början erhåller följande förändrade ordalydelse: »Vilja man och qvinna, som myndiga äro, göra förord sig emellan före äktenskapet, eller vill det giftoman å omyndig mös vägnar eller förmyndare för annan omyndig; då skola« etc.
I afseende å slutmeningen i författningen hafva Högste
Domstolens samtlige ledamöter förenat sig uti tillstyrkan, att tiden, då de i författningen meddelade stadganden borde träda i verksamhet, mätte bestämmas till ett år efter författningens kungörande, samt Högste
Domstolens fleste ledamöter tillika hemställt, att förklarandet, i fråga om giftomannarätten, måtte komma att innehålla att någon annan ändring icke skedde i lagens stadganden i berörde hänseende, än som genom förändrade lydelsen af 8 Kap, 1 § Giftermåls-Balken blofve en följd; och får jag för min del i underdånighet instämma uti hvad sålunda blifvit så i ena som andra hänseendet hemställt och tillstyrkt.
Slutligen och då jag hört erinras att öfverskriften till författningen ej skulle nog tydligt angifva densammas innehåll, vågar jag underdånigst hemställa att åt densamma måtte gifvas denna lydelse: Kongl.
Maj:ts nådiga förordning angående ändring i vissa delar af hvad hittills i afseende på myndighet för man och qvinna samt deraf följande rättigheter varit stadgadt.
Med iakttagande af denna öfverskrift och de här ofvan i underdånighet tillstyrkte jemkningar i det först uppgjorda förslaget, skulle detsamma, enligt min underdånig» tanke, komma att innehålla: det Kongl. Maj:t med Rikets
Ständer funnit godt besluta att nedan omförmälda lagrum skola erhålla följande förändrade lydelse; Ärfda-Balken, Rongl.
Prop. JVI 106. ?3 Arfda-Balken. 19 Kap. Om den som myndig vara må. * .§•
Man vare myndig då han fyllt tjuguett år.
Är han gift, innan han den ålder uppnått, vare ock då myndig. 2 §•
Ogift qvinna vare myndig, då hon fyllt tjugufem år.
Enka, så ock hustru, som från mannen lagligen skiljd är, vare myndig, ändå att hon den ålder ej uppnått. 3 §■
Kan den, som omyndig är, genom eget arbete sig något förvärfva, deröfver råde den omyndige sjelf, då han eller hon uppnått femton års ålder. 4 §■
Den för vanvett, slöseri eller andra orsaker ej kan vårda gods sitt, varde under förmyndare ställd.
Samma lag vare, om ogift qvinna, som myndig är, hos domstolen afsäger sig myndighetsrättens utöfning.
Menar fader eller, der han död är, moder, att barn ej kan, innan det myndighetsålder uppnår, vinna den mognad i förstånd, att det vid den ålder må sig och sin egendom sjelf råda och förestå, söke hos domstolen att omyndigheten förlängas, och pröfve domstolen, om den ansökning beviljas må.