Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För den omissledda eftertanken visar sig nemligen snart, att den genom underknfvandet af angränsande folkstammar, vidtomfattande Stvrelsemagt, hvilken omöjligen kan antagas sakna sä mycken upplysning, som är nödig för att inse, att dess bestämmelse, enligt alla från forntids fördomar renade förnuftsgrunder, icke kan vara nägon annan än densamma, som utgör ledstjernan för de länders Styrelser, hvilkas alla bemödande och alla omsorger syfta till att i möjligaste måtto främja de flera eller färre millioner förnuftiga sinneväsendens välbefinnande och förädling, uti hvilkas aktning och tillgifvenhet de söka sin högsta tillfredsställelse; — man finner, att denna styrelse för ett högst betydligt område af jordklotet, bebodt af många tiotal millioner förnuft begåfvade väsenden, hvilken styrelse, uti sättet att lyckliggöra de under styrelseområdet inbegripna folken, följer, antagligen i religionsbegreppen rotfässtade grundsatser, som icke kunna inrymmas uti de styrelseinagters uppfattning af sin mission, hvilka uti ljus och frihet sätta hufvudvilkoren för välbefinnandet och förädlingen; — att denna styrelse, konseqvent fortgående i bemödande att fullgöra sitt, efter rådande religions satser, från öfversinnligt ursprung erhållna uppdrag, att, efter häfdvunna grundsatser, söka bibringa verldsdelens alla länder och, om möjligt, jordklotets alla verldsdelar samma förment lyckliga belägenhet, hvaruti de, egentligen endast på lägre materielt område visa tecken till iifsfunktioner, hvilka ännu befinna sig utanför inflytelsen af ljusets och frihetens vägledning inom andens och tankens för högre och ädlare lifsverksamhet tillgängliga rymder, — att denna styrelse — visserligen, under nu rådande politiska förhållanden, icke skall kunna förbise, huru vigtigt, för framgång uti dess orubbliga syften, det måste vara att på förhand paralysera befaradt deltagande i den hufvudsakliga motståndskraften; att, i detta afseende, såsom ett af de vigtigaste föremålen, för den kloka beräkningen framträder den Skandinaviska halfön med sitt hotande läge och sin härdade stälfasta folkstam, samt att intet kunde vidtagas, som hastigare och kraftigare skulle leda till målet att betaga Skan dinavien förmåga att deltaga i den utbrytande verldskampen, än att till en grushög förvandla Sveriges hufvudstad.
Nedtyngdt ej allenast af högst betydlig under sednare tiden åsamkad utländsk statsskuld för våra storartade jernvägsarbeten, utan äfven af mångårig jemväl utländsk skuldsättning för bolagsvis bildade kreditanstalter, skulle Sverige, derjemte förkrossadt af omsorg för återuppbyggande af den förstörda hufvudstaden och för anskaffande af alla sådana dyrbara föremål, som vid stadens förstöring gått förlorade, vara till krafter allt för mycket medtaget för att kunna våga försöket eller kunna tvingas att deltaga i yttre ansträngningar, innan såret i hjertat af riket hunnit någorlunda helas; — Och om äfven rikets sjelfständighet icke borde kunna anses hotad blott genom hufvudstadens förstöring, skulle likväl denna, för sig allena förfärliga, riksolycka kunna (utan att dertill jemväl erfordrades en möjligen medverkande händelse, för hvilken det ligger utom mensklig förmåga att beräkna tidpunkten,) komma att föranleda en så väsendtlig rubbning uti sednare årtiondens uppkomna, ännu rådande, förhållande emel - Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1863.
N:o 274. 671 lan Nordens riken, att den Skandinaviska halföns folk snart nödgades på eget område uppträda i kamp mot mångdubbelt större magter för att söka bevara sin sjelfständighet, hvilken ännu fjerran från vår gräns skyddas af ett, sina motståndare i fysisk motståndskraft vida underlägset folk vid egna gränser kämpande mot inbrytande härmassor, hvilkas uppgift det är, att med svärdet söka hos de anfallne inplanta öfvertygelse om fördelen af delaktighet uti egen lycklig belägenhet.
Det är nemligen icke osannolikt, att det motståndsmagten i antal alltid underlägsna folket, hvars spartanska mod, fasta och lugna hållning, höga intelligens samt enkla palriarkaliska seder, som der, på menniskovärdets vårdade område, utplånar skilnaden emellan den vänligt välsinnade monarken och den från grunden af hjertat honom hängifne, om äfven torftigaste, men från råhet renade, medborgaren inom alla klasser och på samhällets alla trappsteg, tillvunnit detta i kultur och samhälls dygder fornatheniensiska folk hela den öfriga civiliserade verldens högaktning och beundran; — det är långt ifrån osannolikt, att detta folk, hvars både historiska anteckningar och omsorgsfullt vårdade minnen öfver fallne fosterlandshjeltar mera än tillräckligt ådagalagt, huru litet det fruktar faran och öfvermagten när det gäller att värna oberoendet, men som, med sitt i grunden fridsamma lynne och sin hängifvenhet för själsodling, vetenskaplig och kostnärlig blomstring, på dessa andens högtbelägna, ljusomgifna falt finner sig på rätta området för sina ärofulla idrotter, — att detta folk, uttröttadt af städse återväckta, familje- och vänskapsband sönderslitande, lidande krymplingar i hundratal efterlemnande, menniskoödande strider, utkämpade mera för en skuggbild än för verklighet, snarare för grannstaters sjelfbestånd än för egen fördel, omsider skall, särdeles sedan hos någon del af den studerande ungdomen ännu rådande skandinavisk hänförelse med de bortilande ynglingaåren efter hand afsvaluat och bortdunstat, mera allmänt än hittills komma till visshet derom, att de utmärkt patriotiske, kunnige och erfarne, äldre
Danske män på höga samhällsposter i Staten, — hvilka redan för 20 år tillbaka under Konung Christian den Villis regeringstid (örutsågo hvad som, vid denne om fred med Tyska Förbundet nitiske Monarkens då af ingen anledning snart befarade, men plötsligt derpå följda bortgång, inträffade, — ingalunda origtigt uppfattat
Danmarks sanna väl, sedt ur både högre praktisk och ideel synpunkt, då de voro eniga i den orubbliga öfvertygelse, att se dermera timade sorgliga tilldragelser borde förekommas derigenom att all förveckling och stridsanledning undanröjdes förmedelst hela Danska Monarkiens anslutning till Tyska Förbundet, hvdket omfattade med Danmark kultur-beslägtade Stater; förutsatt att Danmark icke kunde med sina Hertigdöme!! helt och hållet frånträda Förbundet.
En sådan händelse, hvilken kunde påskyndas af Sveriges, genom hufvudstadens ödeläggelse, iråkade förlamning och deraf härledda oförmåga att lemna ett åtminstone moraliskt stöd åt de, mera för Sveriges sjelfbestånd än för Danmarks på ofvannämnda sätt tolkade intresse, mot inbrytande öfverlägsna härmassor kämpande och sig uppoffrande hjeltar af det fåtaliga grannfolket, och genom hvilken händelse gränseu för 672 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1863.
Germanien till en början förflyttades till Öresund, skulle, utan tvifvel snart försätta Sverige i nödvändighet att uppbjuda sina sista krafter mot dessa Germaners från forntida förhållanden härledda anspråk på vidare framflyttning af gränsen inom södra delen af landet; — och ett sådant anspråk skulle sannolikt göras gällande vid en tidpunkt, då en annan väldig magt klokt beräknade yttre och ir.re förhållanden, gynsamma för att förverkliga förment rätt till en gräns i norra delen af riket, efter hvars reglering evärdelig gräns jemväl vore satt för Sveriges vidare anspråk att få helsås för sjelfständig stat.
På sådant sätt beror bevarandet af rikets sjelfständighet på bevarandet af dess hufvudstad; och, till skydd för densamma böra vi derföre hastigt vidtaga de kraftigaste försvarsåtgärder för att kunna hindra pansarbatterier att framtränga till stadens förstöring; ty i det skick sjöporten till rikets hufvudstad, nemligen Waxholms fästning, nu befinnes, torde icke erfordras några sådana, nästan allt motstånd föraktande och förkrossande sjögående batterier, hvarmed den sista tiden framträdt under hamnen Atlanta, Weehawken, Roanooke och Canonicus, det ena öfvei träffande det ähdra uti väldig förstöringskraft; utan torde dertill blott behöfvas några vanliga Monitorer jemte andra pansarklädda skepp, för att, utan att ens bevärdiga fästningen med ett enda skott till svar på dess å pansarskepp och monitorer oskadliga kulor, tryggt och lugnt lemna den saluterande fästningen bakom sig, framgå till hufvudstaden och måhända på några få timmar fullborda det hufvudsakliga förstörelseverket; i likhet med ödeläggelsen under början af detta århundrade af grannfolkets hufvudstad, verkställd till Danska Statens förlamning i dess af omständigheterna föranledda förbund med tide— hvarfvets eller rättare verldens störste man, Napoleon den l:ste; — hvilket förbund, mot, eller med folkets åstundan, en gång knutet, Danmark sedermera öppet och ärligt intill sista stunden troget vidblef, — en ridderlighet för hvilken, vid verldsherrskarens fall, Danska nationen, jemte bördorna af den nedskjutna hufvudstaden, deh bortförda flottan tillika med hela sjöarsenalen samt, för de i Napoleons intresse hafda krigskostnaderna, ådragen skuldsättning till större belopp än 100 millioner Riksdaler, slutligen äfven fick plikta med förlust af halfva riket; — något som hvarken Napoleon den I:s ättlingar eller det Galliska folket någonsin lära förgäta.
På grund af hvad nu blifvit anfördt hemställes, alt Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes låta genom sakkunnige och med hastig och säker blick uti hvad situationen kräfver utrustade män ofördröjligen undersöka hvad som erfordras för att skyndsamt försätta Waxholms fästning i fullt behöfligt skick att med säkerhet förmå tillbakavisa försök att intränga till hufvudstaden med sjöbatterier af sednare tidens uppfinning, samt att Rikets nu församlade
Ständer derefter må få förvänta nådig framställning i detta magtpåliggande ärende, för att blifva i tillfälle att skyndsamt bevilja de millioner, som för ändamålet kunna erfordras; och för hvilket såväl som för det utomordentliga anslaget till jern - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 18ti3.
673 vägsarbetet tillgång böra kunna beredas, utan behof af förödmjukelse och beskattuing hos utländske penningemän.
Förutseende någons mot denna motion framställda iukast, att ämnets behandling icke medhinnes inom den tidrymd, till hvilken riksdagen numera lärer vara ansedd kunna begränsas, besvarar jag på förhand en sådan invändning endast med den frågan till folkets målsmän och landets patrioter:
Om vi böra äfventyra att förkorta tiden för vår sjelfständighet för vinsten af några veckors kortare riksdag?
Ämnets djupt ingripande betydelse skall tilläfventyrs leda någons tanke på möjligen förestående sorgliga skiften, afspeglade uti en närmare, eller aflägsnare framtid.
Någon skall måhända, liknelsevis, se
Sverige med 2:ne framför sig väntande grafvar; — den ena mindre; — den andra större.
— Den förra: uti det hvilande förslaget till ombildning af riksdagsväsendet, öppuad för nuvarande representationssättet, som med oförsvagad lifskraft deruti kanske nedstiger, undandragande fosterlandet en bepröfvad, mogen erfarenhets lugna och kraftfulla ledning under rådande stormiga tider.
Den andra, icke långt ifrån den förra, uti en* af brist på ljus och ridderlighet, under skymning och egoism, omkring sig gripande likgiltighet, öppnad för vår sjelfständighet.
Vid denna graf skall kanhända någon tycka sig uti en fjerran aflägsen tid med vemod skönja förslafvade och förslöade afkomlfngai af det bortgångna hjelteslägtet på minnesvården sammanstafva berättelsen om ett fordom fritt och lyckligt folk, som glömde forntiden, öfvergaf den historiska fosterländska ridderligheten innan ännu andens och kulturens ridderlighet hunnit i tillräckligt mått allmänneligen förvärfvas, — försjönk i lyx, utsväfning och veklighet; och förlorade sin sjelfständighet.
M:o 235.
Af Grefve liljencrants* Gustaf Fredrik* angående särskilda medels ställande tilt Kongl.
Maj:ts disposition för ordnande af rikets landt- och sjöförsvar.
Genom Konungens af Danmark nyligen timade frånfälle, Hertigens af Augustenburg uppträdande såsom pretendent till Holstein och Sleswig, samt vidare genom 674 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1803.
JYr:o 270. det sätt hvarpå Tyska Förbundet hotar att uppträda emot
Danmark, hafva sådana omständigheter inträdt, som synas påkalla kraftiga åtgärders vidtagande för att försätta landets stridskrafter till lands och sjös uti det skick, att vi må ega grundade förhoppningar att med framgång kunna möta och afvärja följderna af de mägtiga förstörelsemedel, hvilka sednaste tiders uppfinningar framkallat såväl med afseende å krigsroate rielen i allmänhet, som särskildt hvad angår de till krigsbruk bestämda fartyg.
Med stöd af S6 § Riksdags-ordningen samt med anledning af här ofvan angifna förhållanden, föranledes jag hemställa, att Stats-Utskottet måtte uppmanas att bereda sig upplysning om den summa, som för här förut uppgifna ändamåls ernående må anses fuilt tillfredsställande, och att derefter för Rikets Ständer framlägga förslag, rörande beloppet af det anslag, Stats-Utskottet anser böra öfverlemnas till Kongl. Maj:ts höga disposition, för att, i mån af behof och omständigheter, användas till nu af mig angifna ändamål.
Stockholm den 21 November 1863. G. F. Liljencrants. mo Af Herr ('ederscliiölll; Robert 'I'lie O froil, angående åtgärders vidtagande lill hufvudstadens skyddande för jiendtliga anfall från sjösidan.
Lika med den motionär, som väckt förslag om åtgärders vidtagande till Waxholms fästnings försättande i verkligt försvarbart tillstånd, har äfven jag lefvat i den öfvertygelse!!, alt hufvudstaden vore skyddad för hvarje fiendtligt anfall från sjösidan så länge inloppet vid Waxholm kunde försvaras och hinder der läggas i vägen för fiendtliga fartygs framgående.
Ur denna min villfarelse har jag nu blifvit tagen genom de upplysningar, som i går benäget blifvit mig meddelade af en man, som i afseende, ej allenast på hufvudstadens, utan äfven på hela rikets kustförsvar sannolikt hor den största både teoretiska och praktiska insigt och erfarenhet, — Herr Öfversten m. m.
Hagelstam, — hvilken såsom Officer vid f. d. Sjömätnings-korpsen sjelf uppmätt och upprättat kartor öfver en del af Stockholms skärgård och i synnerhet Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1863.
675 Woxholms-trakten, samt dessutom såsom
Officer vid skärgårdsflottan deltagit uti en mängd större och mindre affärer, der stridens utgång varit beroende på möjligheten att kunna hindra en mycket öfverlägsen fiende att genomgå trängre farvatten.
Denne, uti vårt skärgårdsförsvar så fullkomligt hemmastadde man, hvilken alltsedan sista kriget med värme och intresse rastlöst användt tiden på studerandet deraf, har bestämdt förklarat, att en fiendtlig skärgårdsflotta, utan att passera Waxholm, och således utan att från fästningen derstädes blifva blottställd för ett enda skott, skall, hvilken dag som helst, kunna inkomma på strömmen och förstöra vår hufvudstad.
Fienden har nemligen att välja emellan tvänne andra passager, den ena vid Fredriksborg och den andra vid Bullerholmen.
Visserligen äro försänkningar på dessa båda ställen gjorda uti sunden; men dessa försänkningar, som bestå af små på holmstränderna plockade, till större delen kullriga stenar, äro af den beskaffenhet att icke mer än högst en timmas tid erfordras för att göra passagen fri.
Om sanningen af detta högst eftertänkliga förhållande icke kan förnekas, så torde för en hvar blifva klart, att det nu, då genom Konung Fredrik den 7:des frånfälle en sådan händelse inträffat, hvarigenom den politiska förvecklingen kommit uti ett mycket förvärradt stadium, ej längre går an att lägga armarne i kors.
Att handla blifver nödvändigt.
Men det är ej nog att man anslår stora summor för försvarsverket; man måste äfven bestämma alt medlen skola användas på sådant sätt, att det hufvudsakliga ändamålet, som måste vara att värna så väl liufvudstaden och Mälaren som våra kuster mot fiendtliya anfall, verkligen uppnås.
Att detta ändamål icke kan vinnas genom anläggande af stora och dyrbara fästningar, till hvilkas uppförande decennier skulle åtgå, torde för hvar och en vara klart.
Man måste välja en sådan utväg, hvarigenom detta vigtiga ändamål så skyndsamt som möjligt, eller inom loppet af några månader skulle kunna uppnås.
Till lycka för Sverige har en af dess söner gjort en snillrik uppfinning, genom hvars användande såväl Sveriges gamla hufvudstad, som hela rikets skärgård inora nyssnämnda korta tid kunna blifva betryggade mot fiendens anfall, jag menar de Nobelska undervattensminorna, hvilkas ofelbara verkan i detta afseende redan blifvit pröfvad vid Cronstadt, Sveaborg och Åbo åren 1854 och 1855, då Engelska och Franska flottorna af fruktan för sådana minor icke vågade nalkas inloppen till nämnda städer.
Sedan jag erhållit upplysning derom, att enligt ett detaljerad! förslag, som Herr Ofverste Hagelstam till Herr Sjö-ministern oflemnat, det skall för fullständigt försvar af såväl Stockholms och Öregrunds skärgårdar, som af inloppet till Södertelje, erfordras tillsammans 3,270 sådana minor, hvilka, efter ett pris af 75
B:dr för hvarje, skulle sammanlagdt kosta endast 245,250 R:dr, eller ungefärligen så mycket som 2 ångkanouslupar, och mindre än en tredjedel så mycket, som en enda af de Monito - 676 Motioner hos Riddtrskapet och Adeln 1863.
N:o '477. rer, som nu skola byggas, så har jag satt mig i beröring med Brukspatron Nobel, sorn, derom af mig tillspord, förklarat sig fortfarande vara villig, att, i enlighet med af honom redan gjordt erbjudande, afstå sin ifrågavarande, nu betydligt förbättrade uppfinning till Kronan, och om densammas användande tillhandagå med alla nödiga upplysningar mot tillförsäkran af en lifstidspension af 8,000 R:dr för honom sjelf och af 4,000 R:dr årligen för hans hustru, ifall hon öfverlefver honom, som redan uppnått en ålder af 64 är.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, får jag vördsamt föreslå, alt Rikets Ständer måtte, dels på nyssnämnda vilkor förskaffa sig eganderätt till Herr Nobels ifrågavarande uppfinning, dels ock anslå nödiga medel för anskaffande, utan dröjsmål, så väl af det för hufvudstadens, giMälarens och skärgårdens försvar nödiga antal undervattensminor, som äfven af det antal kanonjollar och kanonslupar, som för ändamålet erfordras.
Stockholm den 23 November 1863. h. Th.
Cederschiöld. mo 2? s. Af Herr von Francken; August; angående anvisande af ett särskildt anslag för anskaffande af bepansrade fartyg.
Att ett krig synes förestå, uti hvars hvirfvel äfven den motvillige kan blifva indragen, torde icke vara osannolikt.
Den af Kongl. Majit i går aflemnade nådiga Propositionen ger ät en sådan förmodan säkrare stöd än det som bernias från de till allmänheten kommande underrättelser om förvecklingar och underhandlingar.
Med stöd af 36 § Riksdags-ordningen får jag väcka ett förslag, som hvarken skall fordra någon vidlyftigare utredning eller vidlyftiga motiver, —* då de förhanden varande förhållandena synas mig för förslagets framställande förete tillräckliga skäl.
Som jag tror mig med säkerhet veta, har Kongl.
Majit anbefallt vidtagandet af åtgärder för användandet af de af Ständerna beviijade medel för sjöförsvarets materiel till byggnad inom landet af tornfartyg eller s. k. Monitorer.
Dessa lära dock icke kunna blifva färdiga förr än 1863 eller 1866.
En så lång väntan på det understöd - Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1863.
N:o 277. 677 derstöd, som af bepansrade fartyg är att påräkna för försvaret och kommunikationernas frihet långs egna och till andras kuster, synes under nuvarande förhållanden föga lämplig.
Man må emot bepansrade fartyg och bepansrade batterier, sådana de hittills varit byggda, göra hvilka mer eller mindre grundade anmärkningar som helst, så är dock obestridligt, att gent emot den krigförande, som med hafvet till gräns icke eger ett bepansradt fartyg, spelar den, som eger sådana, herre, och sannolikt ej någon välvillig herre.
Af skäl att de medel, som till sjöförsvaret äro redan anvisade, ej borde till hufvudsaklig del disponeras på annat sätt än det hvarför förberedande åtgärder äro på Kongl. Maj:ts befallning och i öfverensstämmelse med Rikets Ständers föreskrift redan vidtagna, och då, om försäljning af Nya Varfvet kommer att ega rum, en summa derigenom kommer att till Riksgälds-kontoret ingå, som i det närmaste torde komma att motsvara det nu af mig ytterligare förordade anslag för sjökrigs-materiels anskaffning, får jag vördsamt föreslå följande: för den händelse Kongl. Maj:t skulle finna nödigt att, hastigare än hvad genom byggnad inom landet kan åstadkommas, bepansrade fartyg böra anskaffas och sådant genom inköp från utlandet låter sig göra, bevilja Rikets Ständer för nämnda ändamål en summa af En Million (1,000,000) Riksdaler, att af Riksgälds-kontoret utgå, med rättighet derjemte för Kongl. Maj:t, att af redan anvisade medel för krigsfartygs anskaffning använda hvad deraf kan ytterligare finnas för nyssnämnda ändamål erfor derligt.
Prot. 1862 A 1863. 11 Sami. 1 Afd. 88 Stockholm, tryckt hos Sam.
Rumstedt, 1863. öfver Motioner hos Ridderskapet och Adeln vid 1862 och 1863 års Riksdag. \.
Adlersparre, Rudolf, Motion N:o 61, angående utsträckning af den s. k. iilla jagtens fridlysning till skogsfågel.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts Betänk.
N:o 34 och Meni.
N:is 52 och 56.
N:o 1S8.
Ahlborg, angående pension åt Fältkamreraren Olof Gustaf. Motion N:o 75. Stats-Utsk.
Alströmer, Friherre Jonas, Motion N:o 174, angående upphäfvande af alla lagbestämmelser rörande den heliga nattvardens begående, m. m.
Betänk. N:o 27 och ålem.
N:o 44, — — Motion N:o 175, om stiftande af en lag angående entledigande af sådane till Statskyrkan hörande embets- och tjenstemän, som i tal eller skrift visat sig hafva afvikit från den rena Evangeliska läran.
Alnarp, angående anslag till Landtbruks-institutet å.
N:o 99, Meni.
N:is 130, 140, 143. R. St. underdån.
Amerika, angående åtgärders vidtagande till förminskande af utvandringar till.
N:o 3. 1 2 Anckarsvärd, Grefve Carl Henrik, Motion N:o 22, angående reorganisation af Landtmäteri-staten samt ändringar i Skiftes-stadgan m. m.
N:o 197. — — Motioh N:o 64, angående en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t om utarbetande af ett fullständigt förslag till ny Riks-akt.
Antiqvitets-Intendent, angående anslag till en sådan för Westergötland och Dalsland.
Apotliekare-Societeten, angående afskrifning af ett beviljadt amorterings-lån till.
Se Farmaceutiska institutet.
Arfskifte, om antagande af ett lagstadgande, rörande klander å, Motion N:o 99.
Arfs-rätt för oäkta barn.
Se Oäkta barn.
Arfvejord, angående tiden för beståndet af arrendekontrakter om.
Se Arrendetid.
Armfelt, Friherre Maguns, Motion N:o 99, om antagande af ett lagstadgande rörande klander å arfskifte. — — Motion N:o 100, om antagande af ett tillägg till Ärfda Balkens 16 kap. 3 §, i fråga om inbördes testamente. Lag.-Utsk.
N:o 20. — — Motion N:o 101, om utfärdande af en förklaring af Kongl. Förordnin gen den 20 November 1845, angående handel af lösören, som köparen låter i säljarens vård qvarblifva. — — Motion N:o 193, angående antagande af ett stadgande om parters för pligtande att vid sina besvärsskrifter och inlagor hos Rikets Hof-rätter och Kongl. Maj:t foga de öfverklagade utslagen m. fl. handlingar. — — Motion N:o 194, angående förändring i sättet för utfärdande af Hof rätts utslag i underställnings-mål.
Arreildetid för arfvejord, angående ändring i Kongl.
Förordningen den 13 Juni 1800, i fråga om.
Motion N:o 83.
Artistisk förlagsrätt.
Se Förlagsrätt.
Angments-hemmansräntor, angående förändring i sättet för uppbörden af de s. k.
Axelson, Johan Fredrik von, Motion N:o 148, angående förhöjning af det utaf Kongl. Maj:t äskade anslag till understöd åt officerare, anställda i utländsk krigstjenst. Stats-Utsk.
N:o 66, Mern. 130, 140, 143. R. St. underdån.
N:o 133.’ — •— Motion N:o 149, angående pension åt framlidne Majoren Pontus Lager bergs enka, Charlotta Lagerberg, född Lilliehöök. Stats-Utsk.
N:o 186. 3 B.
Bank, Rikets Ständers, om antagande af det utaf särskilda Kommitterade afgifna förslag till ombildning af.
Motion N:o 186. Banko-Utsk.
N:o 32. angående reorganisation af.
Motion N:o 63. Banko-Utsk.
N:o 32. — — angående upplysning från Banko-Utskottet om iakttagandet af stadgan det i Banko-reglementets 6 § angående årlig inventering af alla kassor i.
N:o 57. angående fortfarande af Jernkontorets kreditiv å.
Motion N:o 163.
Banker, Enskilda, angående meddelande af förändrade föreskrifter i afseende å grundfonderna för.
Motion N:o 209. Banko-Utsk.
Banko- och Lag.-Utsk. Betänk.