Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ingen må göra sig besvär, som ej är skicklig kokerska och fullt kompetent att sköta platsen.
Prima betyg och referenser erfordras.
Svar till » Vänligt bemötande », denna tidnings expe- dition.
(615) populärt-vetenskaplig lärobok för hö- jande och erhållande af ansik- tets och Izioppens skonhet af Med.
Pris IMark, erhålles i hvarje bokhandel eller di- rekt från Institut fur Schönheitspflege JELeinr.
Simons, Berlin, JPostda- mer Plats 1 a mot ins.
En snäll, helst musikalisk flicka med se- minariebildning, som vill åtaga sig under- visa en 7-års gosse samt dessutom något deltaga i kontorsgöromål erhåller plats den l:sta eller 15:de instundande oktober om anmälan jämte fotografi insändes till handl.
Lindbom, Winslöf.
(659) LÄRARINNA, (från godt hem) erhåller plats för att läsa med, vårda och sysselsätta en 6 års flicka.
Ett gladt och kärleksfullt sätt fordras samt goda rekommendationer.
Man hänvände sig till Fru H. Stjernswärd å Areslöf pr Vinnö.
(637) Kvinnligt biträde, allvarsam och ordentlig, med något års vana i garn- och väfnadshandel, erhåller plats omkring lista okt.
Svar jämte fotografi sän- växtförsäljning das under adress: Fru Hanna Jacobsson I N:R 9 BIBLIOTEKSGATAN FORTGÅR ÄNNU (612) kan man faktiskt Sala.
NÅGRA DAGAR OCH PÅPEKA VI DE FÖR- ej använda ett mer behagligt, friskt och N BILDAD, anspråkslös, arbetsam och DELAR, S O M ERBJUDAS VÄXTVÄNNERNA, mot smitta skyddande munvatten än F. duglig flicka, kunnig i matl., bakn., väf- ATT AF SÅ STORT FÖRRÅD, SOM DÄR FIN- PauWs Åzymol.
Se åtföljande intyg af pro- nad och i Öfrigt alla andra landtiiga syss- NES EXPONERADT, UTVÄLJA LÄMPLIGA fessor E. Almqvist, Stockholm, Professor lor, erhåller plats som husmoders hjälpreda och sällskap, den lista november, om snart OCH VACKRA EXEMPLAR FÖR SINA VÅ- E. Chr.
fram- svar sändes till Fru Anna Hammar, Alle- NINGAR.
rums prästgärd.
(649) stående läkare.
Till dagligt bruk E vid härvarande epedemisjukhus kungöres härmed till ansökan ledig att tillträdas den 1 dec.
Lönevillkor: 600 kronor om året jämte fri bostad och vedbrand.
Sjuksköterskan, som skall vara examinerad, åligger dessutom att de tider, å hvilka inga sjuka vårdas å sjukhuset, bi- träda stadsläkaren i sjukvård-n ute i sta- den.
N:R ONSDAGEN 2 5 (600).
5: — IDUNSMODETIDN.MED PLAN- SCHER OCH HANDARH.
&gt; 3: — UTGIFNINGSDÅGAR: HVARJE ONSDAG OCH LÖRDAG.
LOSNDMMERPRIS: 8 ÖRE.
D E N 29 MARS 1899.
: JOHAN NORDLING, 12:TE Å R G.
ÖPPEN KL; 1 0 — 5.
ning att låta sina läsare få kasta en hastig deras späde son.
Sedan blef hon omgift med blick på det nuvarande, hvilket förskrifver sig bruksförvaltaren Gefwert, o c h Tammersfors från 1 8 8 5, o c h hvilket, tack vare professor bruk i Finland blef då hennes h e m.
Men Medins energiska omsorger, nått den höga döden inträdde äfven här: utan någon den ståndpunkt det nu innehar som ett mönster- ringaste förberedelse rycktes bruksförvaltare hem, hvilket väcker till o c h m e d besökande Gefwert bort.
D e t ville fru Gefwerts förtrö- utländingars beundran.
stansfulla o c h energiska sinne till för att ej Stort o c h väldigt är palatset, som hyser de duka under för alla dessa förnyade pröfningar.
många barnen, och rikt och fullt strömma luft Efter olika öden blef Allmänna barnhuset i och ljus emot oss, när vi öppna porten och Stockholm nu hennes h e m och den plats, där träda dit in.
A t t på egen hand o c h pä vinst hennes ovanligt stora praktiska förmåga k o m och förlust gå trappa u p p och ned, ur sal och till sin fulla rätt.
Med sin samvetsgrannhet i sal, vore dock ganska svårt o c h dessutom och sitt humana väsende lämpar fru Gefwert af mindre intresse.
V i vända därför genast sig särdeles väl för den ömtåliga och ansvars- våra steg till husmoderns, fru Hulda Gefwert, fulla post hon där bekläder.
bostad, belägen en trappa upp i Admini- Vid början af vår vandring inom barnhusets strationsbyggnaden, hvars fasad vetter utåt vidlyftiga område kanske det n o g » går en Norrtullsgatan.
M e d förekommande vänlig- smula rundt » för o s s: alla salar och korridorer het o c h den fint bildade kvinnans intagande äro hvarandra så lika till färg och inredning, enkelhet hälsar fru Gefwert oss välkomna, och de små sängarna m e d sina hvita täcken färdig att genast ställa sin person o c h sin och sin stol bredvid sig stå där rad vid rad, dyrbara tid till vår disposition.
Solig, ljus men efter en stund börja vi orientera oss, och och hemvarm är den lilla våning, där hon, intresset håller snart tankar och nerver spända.
efter dagens ansträngningar drager sig till- Se här först de yttre konturerna till den baka för att i musik och läsning hämta veder- stora inrättningen!
Den rymliga, nästan fyr- kvickelse o c h krafter att åter börja en arbets- kantiga gårdsplanen inneslutes af: dag.
A f denna hemtrefnad njuta vi nu en Administrationsbyggnaden, innefattande expedi- stund, innan vi börja vår vandring.
Man tionsrum, intendentens, husmoderns och läkarnes märker genast, hvilken rik personlig insats fru bostäder, portvakts- och förrådsrum samt för poli- Gefwert gjort på det område, hvaråt hon n u klinik afsedda rum, där mottagning af sjuka barn, G.
Fl orm an foto.
ägnat sitt arbete under fjorton år.
Men så vaccination och ambesiktning försiggå.
FRU HDLDA GEFWERT.
har h o n också, kan man säga, passerat gra- Amsalshuset, som är det största till omfånget och beräknadt för 242 barn och 153 ammor, med 88 derna inom hemmet och var först under flere ALLM.
BARNHUSETS FÖRESTÅNDARINNA.
rum fördelade i tvänne våningar och så ordnade, år förestånderska på afdelningen för de spä- att fyra från hvarandra skilda afdelningar uppstå.
daste barnens inom DÄR U P P E på Norrtullsgatan ligga midt inrättningen vård, in- emot hvarandra på hvar sin sida o m nan det mera vidt- gatan Änkehuset och Allmänna barn- omfattande och an- huset.
På den ena sidan bladet som svarsfulla kallet af är färdigt att falla för höstlig vind, o c h på husmoder lades på den andra knoppen, knappast framsprungen hennes axlar.
ur sin hylsa.
Lifvets afton o c h dess morgon, och emellan dem båda går den stora allfars- I Sörmlands fagra vägen, hvilken åt den ena sidan mynnar ut bygder var hennes i det brusande storstadslifvet o c h åt den an- barndomshem belä- dra bär till kyrkogården, den stora örtagården, get, m e n stormen som gömmer sida v i d sida och under samma gick tidigt däröfver, torfva det vissnade bladet och knoppen.
Män- och Hulda B artman skolifvets hela, stora saga ligger där likt en fick snart göra be- uppslagen bok framför oss.
P å dess sista sida kantskap med lifvets lät Idun sina läsare blicka för en tid sedan, allvar.
Sin undervis- vi vilja nu bläddra tillbaka o c h se på dess ning erhöll hon som första.
helpensionär i fru Lidmans skola i Sö- Som Barnhuset räknar sina första dagar dertelje.
V i d unga ända från vår stora konung Gustaf I I Adolfs tid — då i förening m e d » hospital för orkes- år blef hon gift, men hennes make dog ef- lösa, barnhus för fattiga barn, som saknade ter ett kort äkten- omvårdnad, samt tukthus för lösdrifvare » — skap, efterlämnande skulle det blifva allt för vidlyftigt att skrifva A. Blomberg folo.
åt moderns omsorger dess historia, utan är det endast Iduns me- ALLM.
BARNHUSET FRAN NORRTULLSGATAN.
PÅ ALLMÄNNA BARNHUSET.
De största salarna äro beräknade för tolf barn och åtta ammor.
De mindre salarna äro af växlande utrymme.
Koltbarnsbyggnaden, hvilken är betydligt mindre och innehåller blott trettiotre rum, ordnade efter samma system, men på tre afdelningar.
Den öf- versta af dessa, är beräknad för de egentliga kolt- barnen — de, hvilka innehafva åldern ett till sex år, benämnas så.
Den andra är för flickor på sex till fjorton år och den tredje för äldre gossar.
Alla afdelningarna innehålla naturligtvis dessutom sof- och dagligrum, sköterskerum, tekök o. s. v. Ekonomibyggnaden innehåller det särdeles prak- tiskt ordnade och trefliga köket med tre stora pan- nor midt på golfvet för ångkokning samt vid den ena långväggen en rymlig spis för bränsle och af- sedd för sådan mat, hvilken ej lämpar sig att laga med ånga.
Denna byggnad innehåller äfven sär- skilda matsalar för inrättningens talrika tjänste- personal och för de äldre barnen samt badrum.
Köksförestånderskans våning är belägen där en trappa upp.
En särskild tvättstuga med torkinrättning o. s. v. Sjukhuset med två stora salar, beräknade för tolf sängar i hvarje samt elfva mindre rum och för öfrigt inneslutande allt hvad vår tid inom området kräfver.
Det är afsedt för fyrtiofem barn.
Byggnaden för smittosamma sjukdomar inne- hållande sex rum med aderton bäddar.
I alla lokalerna samt i de enskilda våningarna begagnas elektriskt ljus.
Vi rikta nu först våra steg till de allra minsta, men som alla såväl salar som bäddar äro hvarandra fullkomligt lika, nöja vi oss med att endast beskrifva en af dem.
Tolf sängar o m en meters längd med knubbiga småttingar om cirka tre månaders ålder.
På vår afbildning synes, huru sängarne stå på hvar sin sida o m salen m e d gaflarna vända utåt golfvet och ammorna i sina rödrutiga klädningar med hvita förkläden emellan hvarje säng.
Hvita äro filtarna och fint krusade örn- gåttsvaren och öfverlakanen i bäddarna, där de små hvila, så välvårdade och så välfödda, att det är en fröjd att se dem.
Men så få de också en skötsel efter alla konstens reglor, medan de vistas inom inrättningen.
Ytterst älskvärda äro de nu och låta ej sina röster ljuda, men när de alla stämma upp, är sä- kert konserten fulltonig.
Mest gossar funnos där för närvarande; det är i regeln svårare att få hem åt dem än åt flickorna, när de, efter sin korta vistelse på Allmänna barnhuset, skola ut i världen att pröfva lifvets olika lotter — 2 — Hvarje afdelning har sin särskilda sköterska, som öfvervakar barnens skötsel, och biträden, hvilka af barnen benämnas » mostrar ».
Nu till » kolten », af delningen för små mun- tra fyrar från ett till sex år, hvilka af en eller annan anledning tills vidare få stanna på barnhuset, ännu ovetande o m lifvets tör- nen och färdiga att rida ranka eller slå boll, med ett ord till hvilken lek som helst.
Den stund vi voro där » körde de häst », och små fötter trippade med full fart genom den långa korridoren, och glada barnaröster ropade sitt » hopp, hopp » af hjärtans lust.
De rörde sig också inom ett område, där deras lungor kunde få andas fritt ut i snnd luft med högt till tak och god ventilation.
På mjölk att släcka törsten med var heller ingen brist: hvarje ram hade åtskilliga tillbringare till sitt förfogande, och med barns kända förmåga att inmundiga anlitades de ofta.
På » sjuken » (ej den för smittosamma sjuk- domar) funnos barn af olika åldrar och sjuk- domsarter.
Många, hvilkas rosiga kinder och lifliga rörelser ej vittna om det sjukdomsfrö, som doldes bakom ytan, andra, som för sin kortare eller längre lefnad voro bundna m e d hårda band af sjukdom eller lamhet.
Till » sjuken » hör en stor veranda, försedd med markiser, och på denna få de barn, som äro bundna vid sina bäddar, sin del af sommar- dagars sol och varma vindar.
I skola och slöjd sitta hvarje dag de barn, som äro mellan sex och fjorton år, om nu någon andlig eller lekamlig krankhet håller dem inom barnhusets hägnande murar.
Genom fru Carlesons och pastor Dehlgrens gemen- samma omsorger få de där så mycken insikt i läsning och skrifning, som deras svaga fysiker tåla vid.
Slöjden förestås af fröken Fliesberg, och barnens snideriarbeten voro särdeles vackra.
Vi öfvervoro en stund slöjdlektionen och åsågo, huru små fingrar voro i fart med att sticka strumpor och vantar, pojkar så väl som flickor.
Årligen vid juletid äger en liten försäljning af barnens arbeten rum, och de penningar, som därför inflyta, insättas i deras sparbanksböcker.
Gudstjänst äger rum hvarje söndag i skol- salen.
Nere i det stora köket, ett riktigt ideal för kök, fritt från dam och rök, ljust, luftigt och glänsande, se vi fru Wahlöf, omgifven af sin stab.
Sedan folkkökets och utställningskökets tid är fru Wahlöf nog så väl bekant för åt- skilliga såväl Stockholms- som landsortsboar.
Med sitt jämna goda lynne och sin stora för- måga att sköta ett vidlyftigt hushåll — det omfattar för närvarande ej mindre än 482 personer — - med dess mångahanda ansvar och bestyr är hon särdeles passande och omtyckt på sin plats.
Sitt trefliga hem har hon en trappa upp i samma byggnad som köket.
I tvättstugan tvättas dagligen ända till 950 kilogram kläder.
Allt är där medels maski- ner, hissar och mekaniska manglar ytterst sinnrikt ordnadt.
En större tvätt kan, om så påfordras, inom fyra timmar bli från sin första början fullständigt inskött och färdig att inläggas på de breda hyllorna i linneför- rådsrummet.
Förestånderska för denna afdel- ning är fröken Nordström.
Det väl inrättade badhuset med sin bassäng med klart vatten, bastu och varmbad är ock särdeles inbjudande.
Under lugna varma sommardagar är den stora gårdsplanen en hel barnkammare, alla de små i sina bäddar bäras då dit ned och få sofva ute i det fria.
Gymnastikapparelj och sandhögar finnas på gården till fröjd och gamman för de mera försigkomna.
När julen kommer, stråla ett trettiotal jul- granar i kapp med tindrande barnaögon och vackra julklappar delas ut till de många bar- nen.
Alla de smås faderlige vän professor Medin och inrättningen själf bestå en del, och äfven firman Leja plägar välvilligt komma ihåg barnhusbarnen.
Men året är långt, och barns förmåga att förgöra leksaker är här lika stor som annorstädes, så af den varan blir omsättningen rask.
Godsaker vankas na- turligtvis också vid julen.
Till ett par andra fester, hvilka regelbundet årligen återkomma, har en källarmästare Furman donerat en viss summa och därmed förskaffat sig generatio- ners tacksamhet.
Den ena af dessa benäm- nes majfest, den andra bärfest, och illustreras dessa högtidligheter till och • med af musik till små och storas fröjd.
Barnen hafva äfven midsommarstång, till hvars smyckande de själfva förfärdiga små prydnader.
Vid omkring fyra å fem månaders ålder lämna de friska barnen Allmänna barnhuset och emottagas af fosterföräldrar i skilda delar af landet.
Sköterskorna med sitt ansträn- gande och tålamodspröfvande arbete tyckas trifvas väl och åtskilliga af dem räkna öfver ett tjugutal år i tjänsten.
Stor enighet tyckes råda inom hela den vidtomfattande anstalten och » hvar och en göre sin plikt » är regeln som genomgår det hela.
» UTOPIER ».
FRÅGA » M AF OCKSÅ HELMY EN » LÄKAR- RINDERS.
O T T A G N I N G S R U M M E T stod öde, vänt- rummet likaså.
Allt var tyst, endast solstrålarna dansade lekande in mellan pal- mens gröna blad, hoppade öfver de höga bok- hyllorna och stannade till sist dröjande kvar i portiérens mjuka veck Doktor Erik B o y satt lutad mot skrifbordet, mekaniskt sysslade han med pappersknifven, skar på måfå upp sida efter sida i den sist anlända medicinska tidskriften, ögnade här och där på öfverskrifterna, men kunde ej fästa uppmärksamheten vid något bestämdt.
Litet emellan riktades hans ögon mot den lilla pen- dylen, som lät höra sitt klara och jämna
— 3 — pickande.
För öfrigt tystnad, tystnad öfver- allt Med en suck lutade sig doktorn tillbaka i skrifstolen och lät blickarna hvila vid de ljusa vårskyar, som drogo förbi hans fönster.
Gud ske lof att han bodde vid en så bred gata, att han kunde se himlen och känna solljuset strömma in öfver sig, det yar då ändå en tröst.
Men huru länge skulle han månne kunna behålla den här våningen, o m det skulle fortgå på detta sätt?
Doktorn rynkade bistert ögonbrynen.
Och hur skulle han för öfrigt kunna existera alls i hufvudstaden, underhålla familj, aflöna personal, motse alla andra obe- räkneliga utgifter med en inkomst, som snart sagdt kunde betecknas med plus minus noll, och hade ej Annies lilla kapital funnits så För hundrade gången grubblade doktor B o y ånyo öfver detta gnagande problem: hur i all världen kunde det komma sig, att just han skulle sitta här och vänta förgäfves dag efter dag, månad efter månad, på dessa nyckfulla, efterlängtade och dock alltid osynliga patien- ter?
Förgäfves hviskade förståndet i hans öra: » tålamod blott, de komma med all säkerhet, bara du väntar, » han ville ej lyssna till den rösten, han var blott medveten om en upp- studsig känsla af orättvisa.
Var det något fel med honom, måntro?
Hade han ej tagit en vacker examen, arbetat troget och ärligt, sträfvat och gnott både i Upsala och här, för- sakat som få och haft ett enda mål: sin exa- men, en enda längtan: att få börja det stora arbetet i den lidande mänsklighetens tjänst.
Han kände, att detta var hans kallelse, han visste sig vuxen att taga stora bördor på sina axlar och bära dem fram mot målet, stark genom sin kärlek till läkarekallet.
Det var denna hans brinnande håg, som uppehållit honom under de långa, sträfsamma studie- åren, men det var ock denna hans åtrå, som gjorde det så bittert för honom att nu nöd- gas sitta här i overksamhet, att känna sin energi slappas " under detta oaflåtliga väntande, detta ständiga ovissa: » i dag kanske, i mor- gon kanske — — » Just nu ville han hjälpa, där hjälp behöfdes, just nu ville han — hun- nen till sin bästa ålder — o m det så gällde, brottas ett tag för lifvet — men det var intet sådant som fordrades af honom för tillfället.
Tvärt om, det gällde blott att lära sig den svåra konsten att vänta — — En skarp ringning ljöd på tamburklockan.
Doktorn satte sig ögonblickligen i position, lyss- nande intensivt.
» Bref bäraren, » anmälde jungfrun, afläm- nande ett brefkort på doktorns skrifbord.
» Ja, det borde jag ha kunnat förstå, » mum- lade doktorn för sig själf.
Äter förgick en hälftimme under tystnad.
Slutligen lät den lilla pendylen höra fyra långa slag; ögonblicket därefter öppnades dörren från matsalen till mottagningsrummet, och ett litet ljuslockigt hufvud tittade försiktigt in.
» Har ingen fara, kära Annie, » skrattade doktorn så gladt han det förmådde.
» D u stör mig aldrig, det borde du väl veta, » och han fångade i sina starka armar den lilla syl- fidiska varelse han kallade sin hustru.
» Väl- kommen igen, liten, du har varit ute länge. » » Ja, vet du, jag tog mig en riktigt skön sträckpromenad utåt Sturévägen — där var så härligt, jag bara önskade, att jag haft dig med, du stygga gosse, » hon ruskade om i det mörka håret.
» Ja, det önskar jag med, här har jag just inte gjort någon vidare nytta, gunås.
Men man får j u lof att hålla sig på sin post i alla fall, i den händelse någonting skulle inträffa. » » Ja visst, men k o m nu, jag är hungrig som en varg, » och hon drog honom ifrigt med sig ut i matsalen.
» Nå, Erik, kan du gissa, hvarför jag tog mig en sådan lång promenad i d a g?
Jo, det var för att komma i jämnvikt.
Du skall tro jag mötte tant Lisen i dag också, och jag vet inte, hur det kan komma sig, men hon har ett sådant förargligt sätt att säga äfven de oskyldigaste saker, att man blir all- deles topp tunnor — ja, du skall få höra. » Lilla fru Boy skar för duktiga skifvor af steken, bjöd sin man och fortsatte sedan ener- giskt: » Jo, först så mönstrade hon mig med en lång blick från topp till tå, som o m hon tyckte, att jag ej borde ha råd att vara klädd som van- ligt folk.
Nåja, jag höll på att upplysa henne om, att den här klädningen hörde till min ut- styrsel, och att man väl i alla fall måste upp- rätthålla skenet en smula.
Eller hur, vännen min?
» » Jo, visst det, och för öfrigt är det j u du själf, som får släppa till härligheten — — » » Men nu till tant Lisen, igen.
Jo, sedan hon frågat, hur vi mådde o. s. v., frågade hon naturligtvis också, o m du hade mycket att göra.
Ah ja, tant lilla, men mycket mer kunde han hinna med, Erik är en riktig arbetsmänniska, svarade jag helt lätt.
' Ja, kära du, nog måtte det finnas göra för honom, ' vidtog tant, ' jag hörde i går, att professor Y.
svimmat af över- ansträngning, och att doktor Z.
är så öfver- lupen, att han ej hinner till sina patienter förr än kl. 10 på kvällen, det är väl kanske öfverdrift, kära du, men hälsa du i alla fall Erik och säg, att han kan prisa sin lyckliga stjärna, att en sådan epidemi bröt ut öfver vår goda stad första året han börjat sina mot- tagningar, det är minsann en lycka för honom det!
' » » Ahja, vet tant, men Erik är både så skick- lig och så ansedd, att han hade nog fått patienter med tiden ändå, utlät jag mig, neg och försvann.
Nå, undrar du nu på, att jag behöfde litet friluftsmotion? » » Min lilla varmhjärtade flicka, » doktorn klappade ömt den framsträckta handen.
» Men vet du, Erik, det kändes så svårt efteråt.
Det riktigt snörde ihop strupen på mig, då jag tänkte på, att du sitter här dag efter dag, nu nästan ett helt år, får ett enda enstaka fall kanske en gång i månaden, nå- got hastigt sjukbud, eller dylikt.
Du brinner af ifver och längtan efter verksamhet och får vänta därpå länge ännu, i bästa fall kanske två, tre år till, och så helt nära dig finnas läkare, som digna under bördan af en för stor praktik.
Ä r det någon rättvisa i det? » » Det är så världens gång, min lilla revolu- tionär, » svarade doktorn med ett vemodigt leende.
» Jag har inte hunnit bli modern ' ännu, blir det troligen icke heller, skulle nog kunna sköta o m de snälla människorna lika bra som någon af de nyss nämnda läkarne, men ser du, ' min tur har inte kommit än.
Det är just hvad jag försöker intala mig själf hvar gång jag känner mig misströstande.
Det är för trångt på vår bana, Annie, och många välja nog läkarens kall hufvudsakligen för lefvebrödets skull.
Hos mig är kallelsen där- för visst medfödd, tror jag — min far var ju, som du vet, läkare, och jag kan ej min- nas den tid, då jag ej drömde o m att själf en gång blifva det.
Nu gäller det blott, lilla Annie, att se hvad din man duger till » Han såg vemodigt ut genom fönstret, men sade litet uppmuntrande: » D u skall se, snart kommer nog min tur i ordningen, och för öf- rigt finns det nog många bland läkarne, som ha det än sämre ställdt för sig än jag — stu- dieskulder med mera dylikt — och kanske IDUN 1899. stå de därtill ensamma i världen, utan en sådan här liten tröstarinna, » han förde sme- kande hennes hand mot sin kind, under det att de långsamt och tankfullt återvände till doktorns rum.
» Jo, j o, det kan nog hända det, gossen min.
Men nu skall du få höra till hvad resultat jag kom under min promenad — se inte så förvånad ut, jag kan nog hitta på ett och annat, skall du se — j o, hur jag grubblade, och hur ledsen jag var, kom jag slutligen till klarhet om hvad jag borde göra, och hvad jag kanske också gör en vacker dag. » Hon kröp upp i soffhörnet och satte sig riktigt till rätta, innan hon fortsatte: » En vacker dag skall jag gå upp till min gamle gudfar, professor X.
, påminna honom om min tillvaro och i all ödmjukhet hemställa till honom, huruvida han ej ville ha den god- heten till dig öfverlåta några af de patienter han ej längre medhinner eller orkar besöka så ofta han skulle önska.
På samma gång skulle jag också fråga honom, om han ej möjligea för den goda sakens skull ville hos några af sina mest anlitade äldre kolleger fälla ett godt ord — ej särskildt för dig, min vän, utan för andra unga läkare, hvilka de veta sig med allt skäl kunna vitsorda.
Tror du ej, Erik, att om en sådan betydande person som han själf skulle taga första steget och visa vägen för andra, tror du ej då, att många skulle få ögonen öppna för det behjärtansvärda i saken?
Det är j u ej fråga om att de skulle lämna ifrån sig några mera komplicerade fall, hvar- vid deras längre erfarenhet vore oskattbar, de kunde j u i stället öfverlåta några enklare, mer allmänt förekommande sjukdomsfall, och tänk hvilken g o d gärning skulle de ej göra därmed!
Att de naturligtvis först skulle vädja till pa- tienternas eget fria val, faller af sig själft.
Men de kunde j u föreslå, t. ex. ' min bästa fru A.
, jag skulle mycket gärna vilja stå till er tjänst, men min tid är för närvarande så strängt upptagen, att jag ej anser mig kunna börja med er behandling genast.
Skulle ni ej därför vilja vända er till doktor A.
; han är en mycket skicklig och samvetsgrann lä- kare, hvarför jag kan rekommendera honom på dst varmaste ' etc.
Nå, tror du inte, Erik, att fru A.
mycket rikligt går till doktor Å.
, låter sig behandlas af honom och — troligen blir minst lika belåten med denne, eftersom han antagligen gör sitt allra bästa, dels af intresse för kallet och dels af tacksamhet för rekommendationen.