Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I början satt hon mest tyst och lät honom prata om sina a ' ffärer, om den nya rostugnen han bygt uppe i Gestrikland, och huru han nu af sitt bolag fått det smickrande uppdraget att resa ner till ett af de stora bruken i Småland, der ingeniörerna ej kunde komma till rätta med den nya konstruktionen, utan gjorde den ena dumheten efter den andra, och de ledsamma följderna deraf skulle han nu fara ner och af- bjelpa.
Och medan han pratade hela hennes lilla förmak fullt med siffror och tekniska ter- mer — bördjern, spettgluggar, rusor och Gud vet allt hvad det var för besynnerliga ord — satt hon och såg på, att han hade blifvit sol- bränd redan, fast man bara var i början af maj, att hans ljusa helskägg visst hade växt en hel tum, och att han klipt sitt vackra grå- blonda hår så nära intill hufvudet, att det såg ut, som om han varit klädd i en tätt åtsittande kalott af finluddig ljusgul silkesplysch.
Och hvad han var axelbred och sådana händer!
Alldeles samma breda och korta, trubbfingrade händer som fadern haft, hennes käre, för länge sedan aflidne tvillingbror Sten.
» Ja, men nu skall jag inte prata om det der längre, » sade Erik och klappade fastern
på handen, » det kan inte intressera dig natur- ligtvis.
Men jag kan inte tänka på annat.
Jag är så uppe i mitt arbete med lif och själ, att jag riktigt måste skratta åt mig sjelf ibland.
Det sjuder och bubblar i hufvudknoppen på mig från det jag vaknar och tills jag somnar.
Ja, vet du, om nätterna är det visst bara halfva hjernan, som sofver, den andra halfvan ligger och lurar på att få ta ' vid, der den slutade på qvällen.
Men nu skall jag slå ifrån mig allt det der den lilla stund jag får sitta här hos min kära faster — och det kan inte bli länge, ty klockan sju skall jag möta en tysk ingeniör nere vid Karl Johans staty. » Fröken Berner kastade en snabb blick på pendylen och sade: » Då skall jag skynda mig och föra fram hvad jag har på hjertat, så jag inte uppehåller dig för länge.
Du skref i ditt bref, som jag fick i går, att du skulle resa nedåt Vesterviks- trakten.
Och då kom jag att tänka på, att du kanske kunde göra mig en stor tjenst. » » Nå, det vore roligt, om jag någon enda gång kunde få göra något för min kära faster Henrika, som har gjort så mycket för mig!
Men det är väl bara någon småsak, kan jag tro? » » Beror på, hur man tar det.
Du skulle bli ressällskap och beskyddare för en ung flicka. » Erik gjorde en ofrivillig grimas och sade: » Ja, bara inte det der uppdraget öfverstiger mina krafter.
Du vet, faster, att jag alltid står mig slätt i fruntimmerssällskap. » » Ja, men det här är bara ett barn det är fråga om — • Ingrid, du vet, din syssling, min kusin Kurts dotter, som har varit inackorderad i en prestgård nere i Småland ända sedan modern — ja, du mins nog den der sorgliga historien. » » Ja visst, ja — och det är väl du, som har betalt för flickungen der nere? » » Hvem skulle annars göra det?
Hon står ju alldeles utan huld och skydd i verlden.
Nu • har jag emellertid beslutit ta hem henne till Stockholm. » » Hem — hit — till dig? » » Ja.
Jag har tyckt mig märka på Ingrids bref, att hon längtar efter att komma ut och se något annat i verlden än den der prestgår- den och dess invånare, som visst aldrig ha kommit i något riktigt hjerteförhållande till henne.
Det tycks vara hvad man kallar hygg- liga menniskor, ehuru litet för mycket riktade på denna verldens omsorger.
Och får Ingrid gå längre der nere, är jag rädd, att hon för hela lifvet skall fastna i den flacka, liflösa van-kristendom, som tycks vara rådande der i huset.
Jag har skrifvit och erbjudit henne ett hem hos mig, och hon har antagit .tillbudet med tacksamhet, som det tycks.
Jag börjar ju också bli gammal och behöfver ha någon omkring mig, som hjelper mig med ett och hvarje. » » Med att smussla in klädbylten och mat- knyten i fattigkyffena här uppe i södra bergen? » » Det och mycket annat.
Du vet nog, hur ensam jag är, Erik — eller rättare sagdt, du vet det inte, » sade hon med en liten darrning på rösten.
» För då skulle du komma oftare och helsa på mig, menar du inte så?
Kära faster, du vet, hur upptagen jag är af mitt arbete, och att jag nästan ständigt är på resande fot.
När jag far igenom Stockholm, hinner jag ju knappast — — » » Ja, ja, kära Erik, det var inte alls min mening att beklaga mig.
— Nu har emellertid en svårighet yppat sig.
Ingrid är helt ung och oerfaren, är inte alls van vid att resa och skulle väl knappast kunna reda sig ensam den långa vägen hit från Vestervik.
På ångbåt törs jag på inga vilkor låta henne fara, fast det nog vore minst krångligt — det är ännu alldeles för kallt att göra en sådan lång sjö- resa, och om hon har ärft Kurts klena bröst — det var efter en lång ångbåtsresa just vid den här tiden på året som hans lungsot bröt ut.
Alltså måste det bli jernväg.
Men tåg- turerna äro ju så inrättade, att hon måste ligga öfver i Åtvidaberg, och sedan har hon två tåg- ombyten, ett i Norsholm och ett i Katrineholm.
Inte kan den der lilla stackaren reda sig med det, hon, som aldrig har farit på jernväg.
Prostinnan, som hemtade henne här i Stockholm för tolf år sedan, har nu inte tid och tillfälle att följa henne hit, och sjelf har jag mycket svårt att vara ifrån för min syskola, om jag också kunde öfvervinna min inrotade motvilja för att ge mig ut i verldsvimlet.
Jag har nu en lång tid gått och grufvat mig för den här saken och bedt Jesus upplysa mig, hur jag skulle ställa det, och derför var det alldeles som en fingervisning från honom, då jag läste ditt bref i går och såg, att du skulle passera Vestervik.
Reser du sedan norrut igen? » » Ja, förmodligen direkt till baka till Gest- rikland.
» » Du måste således fara igenom Stockholm än en gång inom den närmaste tiden? » » Så snart jag slutat trumfa in vett i ingeniör- skallarna der nere i Småland.
Och då skulle jag ta flickan med mig hit till Stockholm, menar faster? » » Ja, om du vill göra mig den stora tjensten? » » Naturligtvis, det faller alldeles af sig sjelft.
Men dagen för min uppresa kan omöjligen be- stämmas nu. » » Nej, det förstår jag nog.
Se här, jag har tecknat upp Ingrids adress på ett papper.
Då din resa blir bestämd, skrifver du nog och säger henne, hvilken dag och stund hon skall möta dig vid Vesterviks station.
I denna qväll skall jag skrifva och säga till henne, att hon håller sig beredd hvilken dag som helst.
Och så telegraferar du väl till mig, med hvilket tåg ni konra a hit, så jag får möta er vid stationen och befria dig från ditt besvärliga lefvande bagage? » » Ja visst — åh, det der skall nog gå bra, faster behöfver inte vara rädd.
Jag skall nog hjelpa flickungen med biljetter och pollettering och skaffa henne rum i Åtvidaberg; hon kan få hyra sig in hos en bagarefru, som jag brukar ta in hos, då jag far der igenom; hon har en liten kammare till öfverlopps; jag kan ju bo på hotellet. » » Ja, tack, det blir bra.
När reser du här- ifrån? » » På kurirtåget i qväll. » Det drog en skugga öfver fröken Berners ansigte.
» Dä får jag inte träffa dig vidare under den här Stockholmssejouren? » » Nej, och inte den nästa heller, ty då far jag som en blixt härigenom.
Men det blir väl andra tider en gång — när jag har bygt så många af de nya patenterade rostugnarna, att jag kan slå mig i ro och gifta mig och lefva på pengar — då ska vi vara zuzaback faster! » Han skrattade godmodigt och visade två blänkande hvita tandrader, klappade henne på kinden med tillgjord klumpighet och med alla fem fingrarna rakt utspärrade, alldeles som han giort, då han var liten pys, och såg så vänligt på henne med sina skälmaktiga ögon, men det djupa vecket mellan hennes ögonbryn ville icke slätas ut.
Hon skakade på hufvudet och mumlade: » Då har jag i många år legat på Nya kyrko- gården.
Och det står i Guds hand, om vi träffas sedan.-a » Sedan? » Han förstod icke först, men så gick det upp ett ljus för honom, och han blef litet generad, ty han hade alltid med flit undvikit att tala med sin faster i andliga ämnen.
Han såg på kloekan, steg hastigt upp och tog sin hatt. » » Nej, nu är väl min tysk snart på mötes- platsen.
Ja, som sagdt, jag skall nog ta lilla Ingrid under mina breda vingar.
Det skall inte gå någon nöd på henne.
Men hör nu, faster kan gerna skrifva, att hon tar reslektyr med sig på vägen, så jag slipper sitta och prata persilja med henne — jag har glömt bort de der konsterna, medan jag bara umgåtts med smeder och murare. » » Det skall jag göra. » » Ja, adjö då och tack för den här gången — jag telegraferar i god tid. » Ett handslag och så var han borta.
Hon stod der och lyssnade efter hans steg i trappan och kunde icke fatta, att han redan lemnat henne.
Hon såg sig omkring i rummet; der på bordet hade hans hatt och handskar legat, och der låg ännu hans qvarglömda, slock- nade cigarrstump.
Fröken Berner tog den för- sigtigt mellan fingerspetsarna, lade in den i papper och låste in den i en af smålådorna i byrån.
Sedan satte hon sig och såg på gung- stolen, der han suttit, och hvars antimakassar han dragit alldeles på sned.
I det skicket fick den vara hela qvällen.
Och då hon reste sig för att gå och skrifva till Ingrid, kom hon att tänka på, att hon inte ens hade kommit sig för att, som hon ibland brukade, föra handen öfver hans hår — hon undrade just, hur den der plyschkalotten kunde kännas att ta på.
(Forts.) Förnya prenumerationen så fort som möj- ligt, på det ej något afbrott i tid- ningens expedition till Eder må be- höfva ega rum!
Till Iduns l ä s a r i n n o r!
Jag vågar härmed komma till eder med en erinran om ett godt bruk, som jag hoppas bland eder må finna många anhängare och förespråkare, nämligen, att I för hvarje middag, synnerligast den kalla års- tiden, måtte gifva åtminstone ett fattigt, välartadt skolbarn ett mål mat vid edert köksbord.
Jag vet, att många af eder förut hafva den vackra seden, och I kunnen säkert intyga, att besväret är ringa, kost- naden snart sagdt ingen, men å andra sidan glädjen och välsignelsen stora nog.
Tanken eder blott ett hungrigt barns tillfredsställelse vid tanken på att vid skoltimmans slut få ett varmt middagsmål!
Lärarne i folkskolan skola gerna bistå eder vid utvägandet af dem, som äro mest behöfvande.
Måtte min uppmaning falla i god jord!
Skulle det icke möjligen kunna beredas plats i eder ärade tidning till eder vidsträckta läsekrets, ömmande för allt godt, för ett upprop att skydda småfoglar och rapphöns (de senare medels att å råg- fälten skotta bara fläckar af några qvadratfamnars yta) under denna kalla och snörika vinter, då mar- ken täckes af ett mer än 2 fot djupt snölager?
Ottilia.
Införandet af denna korta skrifvelse torde vara tillräcklig för att fästa Idnns läsarinnors uppmärksamhet på saken i fråga.
Vi vilja särskiidt fasta uppmärksamheten på Iduns lämplighet för plats- sökande och platsutbjudande annonsörer, äfvensom for alla Öfriga slags Helsovård.
Reumatisk värk.
Vill man förebygga reumatism, är det nödvändigt att upp- märksamt iakttaga vissa yttre försigtig- hetsmått.
Har man t. ex. i åratal i synnerhet vid stillasittande arbete flere timmar dagligen intagit en och samma ställning eller likaså i åratal haft sin säng stående på samma ställe, så är det naturligt, att den ena sidan af kroppen blir mera uppvärmd än den andra.
Så- lunda uppstår en ganska stor skilnad, om man ständigt har den ena sidan vänd mot fönstret och den andra mot kakelugnen eller den ena sidan ned i kuddarne och den andra utsatt för den kalla nattluften.
Vanligen är man be- nägen att vända sig bort från ljuset, vända ansigtet mot väggen.
Då nu kroppen söker utjemna värmeolikheten, strömma safterna företrädesvis till den mera afkylda kroppsdelen, och om verk- ningarna häraf icke upphäfvas genom arbete och kroppsrörelse, kommer den styfmoderligt behandlade sidan af krop- pen att försvagas och sålunda uppstå, kanske efter flere års förlopp reumatiska smärtor, exempelvis tandvärk i det uppåtvända kindbenet, och dessa smär- tor kunna endast med svårighet häfvas, just emedan de så att säga förberedts i åratal.
Eiktigheten af detta faktum kan en hvar, som redan lider af reuma- tism, öfvertyga sig om; han kommer nämligen ofelbart att känna smärtan i den sida, som en längre tid varit mest utsatt för drag och kyla.
Kolpulver är skadligt för i r * \ | för krympning och förtätning mindre, men ej utesluten, ty kläderna behöfva då gnidas längre och hårdare och blifva dessutom, enligt min erfarenhet, ej så mjuka och behagliga, som då man tvät- tar i varmt vatten.
Svårigheten att bibehålla den ursprungliga hvita, vackra färgen återstår alltid.
Se här hvad jag i 20 år med fördel dertill begagnat.
Sedan kläderna efter sköljningen väl urvridits, upphängas de i en upp- och nedvänd tunna medels fina snören, som man träder genom hål (ungefär ett dussin), borrade i tunnans botten.
Tunnan ställes sedan på en stenhäll i tvättstugan eller rent af på bara mar- ken, och man skjuter under den samma in en skyffel eller annat kärl af jern- bleck, hvilket man rödglödgat, och hvar- på man lägger ett par händer krossadt svafvel.
Ett lakan lägges öfver tun- nan för att hindra röken att tränga ut och sedan svaflet, efter ' / 2 timme eller något längre tid, brunnit slut, efterser man, om kläderna äro hvita och vackra; eljes förnyas blekningen.
Då denna är färdig, bruka kläderna vara nästan halftorra och snart färdiga till mangling; de böra nämligen mang- las, ej strykas, hvaraf alla yllekläder ovilkorligen gulna.
Den lilla lukten af svafvel försvinner fort, om kläderna utbredas i varmt rum.
Härvid är att iakttaga, att man ej på en gång får inhänga för många klädespersedlar, röken måste hafva fritt spelrum, eljes blifva kläderna ojemt blekta.
C. F. Matlagning.
tänderna.
Det finnes många personer, som borsta och rengöra sina tänder med kol (van- ligen björkkol).
Nu hafva emellertid framstående tandläkare genom sina un- dersökningar i detta afseende kommit till det resultat, att kol är skadligt för tänderna, i synnerhet, om man borstar dem på tvären dermed.
T y fast än det särdeles väl rengör dem, åstad- kommer det vid ofta upprepad använd- ning små ränder och sprickor tvärs öfver i emaljen, hvarigenom denna lätt kan gå förlorad.
Dessutom tränga fina koldelar in i tandköttet, hvarigenom kanterna af det samma fårgas blåaktiga eller svarta, och så småningom hopa sig dessa smulor vid roten, der de stun- dom förorsaka smärtsamma inflamma- tioner.
Alla tandpulver af kol och krita böra alltså undvikas.
Ett godt tandpulver, som äfven med tillbjelp af en mjuk borste kan användas af barn, är följande af tandläkaren Schlenker i hans Illustrerade tidning för tändernas och munnens vård, förordade: kolsyrad magnesia, pulver af florentisk violrot, 3 gram af hvardera, vidare 3 decigram thymol, 4 droppar pepparmyntolja samt 20 droppar nejlikolja, hvilket allt kan erhållas på hvarje apotek.
Sätt att t v ä t t a och bleka yllekläder, hvilka gulnat af svettning under begag- nandet.
* Hvarje husmoder med vilja och förmåga att öfvervaka alla detal- jerna af sin hushållning, således äfven tvätt, vet, huru svårt det är att få ylle- kläder rengjorda, utan att de krympa eller hopfiltas.
Mångårig erfarenhet har lärt mig, att det är bäst att tvätta ylle i varmt vatten, men då måste också lika varmt sköljvatten vara i ordning, så att hvarje persedel genast efter tvätt- ningen blir sköljd och urvriden; (strum- por, tröjor etc. böra vridas på bredden, ej på längden).
Om man på en gång tvättar flere persedlar, innan man före- tager sköljningen, så af kylas dessa, in- nan de komma i det varma sköljvatt- net, och just derigenom uppkommer krympning och hopfiltning.
Om man deremot, såsom många bruka, tvättar och sköljer i kallt vatten, blir faran * Vid Iduns första pristäfling belönt med hedersamt omnämnande.
Kroppkakor.
(Svar till Agnes A. i n:r 9.)
Olandskroppkakor af det ur- äkta slaget äro sannolikt icke mycket smakliga för eder i Östergötland.
D e äro emellertid ursprunget till de bättre kroppkakor, som lagas i Kalmartrakten, och af hvilkas beredning jag vill söka lemna en beskrifning, ty sådana före- komma till min mans förtjusning på vårt middagsbord hvarje tisdag i fast- lagen.
Två hela ägg vispas.
Deri hälles 1 qvarler (ursäkta de gamla måtten!)
god mjölk.
Denna blandning hälles öfver ett potatismos af 3 ' / s skålpund väl halfkokt potatis, som rifvits.
I detta inarbetas derefter Vji skålpund hvetmjöl jemte något salt.
Degen lemnas att stå minst en half timme för att jäsa något.
Derefter rullas de- gen och afskäres i smärre bitar, så stora som ett medelstort äpple eller potatis, eller mindre (aldrig större); hvarje bit rundas och i den samma gö- res en stor fördjupning, ju större dess bättre, och i denna lägges så mycket fyllning, som kan få rum.
Fyllningen består af antingen l ä skålpund god medvurst eller ' / 2 skalp, medvurst, ' ju skalp, rökt oxkött och minst ' / * skalp, färsk skinka, alltsammans skuret i små tärningar.
Till denna fyllning, som biäckes litet i en stekpanna, bör vara satt något peppar.
Degen slutes omkring fyllningen väl, så att den se- nare kommer i midten, och kakan rullas, så att den blir klotformig.
Un- der tiden har vattnet, tillsatt med salt, fått koka upp.
När baket är färdigt nedläggas alla kakorna försigtigt i kit- teln, som täckes.
Nu koka kroppka- korna vid sakta eld en half eller tre qvarts timme och vändas derunder var- ligt.
När de höja sig till ytan äro de vanligen kokta.
Detta kan man för säkerhets skull undersöka med, en vispqvist.
Kroppkakorna upptagas för- sigtigt och serveras så varma som möj- ligt med sås af smält smör.
De få icke efter kokningen ligga qvar någon längre stund i vattnet, emedan de då blifva vattniga och lösa på ytan.
För att rätt kunna njuta af denna förträffliga maträtt är sålunda ett bestämdt vilkor att — passa på middagstiden!
Öfverblifna kroppkakor användas bäst till frukost följande dag, då de serveras uppstekta.
Stockholmska från Småland.
| | K t U IN annonser som beröra familjekretsen.
— Annonser mottagas endast genom S. Gumselius annonsbyrå och hes redaktionen.
1 Bakning.
Brun sockerkaka.
En deg tillagas af 1 tekopp söt grädde, 2 ägg, 2 te- koppar mjöl, 2 tekoppar brunt fint stött och torkadt socker, 3 skedar ski- radt smör, 1 tesked kolsyradt dubbelt natron samt peppar och kanel.
Degen lägges derefter i en med smör smord form, beströs med rifvet bröd och gräddas i lagom värme.
Marängtoppar.
2 ägghvitor slås i ett fat jemte 2 kaffekoppar strösocker och omröres ungefär en qvart, då 1 stor tesked ättiksprit tillsättes, hvarpå det å nyo omröres, tills skeden kan stå i smeten.
Härefter ilägges för 15 öre skållad, i strimlor skuren och väl tor- kad sötmandel, hvarefter degen utbakas i små toppformiga kakor, som läggas på en väl smord plåt och gräddas i mycket svag värme.
Att r e n g ö r a anlupna s k e d a r.
Då man ätit löskokta ägg med silfverskedar, an- taga dessa dervid lätt en svartbrun färg, som är svår att aflägsna.
Ett mycket bra sätt för deras rengörande är att först putsa dem med fint p.ul- veriseradt sot och derefter polera dem med handskskinn.
Ruth Qvist.
Så vidt vi af er beskrifning af ert onda kunna döma, synes oss det sam- ma ej vara af fariig beskaffenhet.
Ni skulle helt säkert ha stor nytta af en längre tid fortsatt elektrisk behandling.
Pensla ansigtet tre gånger dagligen med följande blandning: 100 gram mandelemulsion, 5 gram benxoétinktur och 5 centigram sublimat.
Laga dessutom att ni har jeran afföring.
— Det bästa &gt;blodrenande » medlet för er torde vara jern och china.
Mina B.
Tvätta dagligen med en sublimat- lösning 1: 1000.
Pudra flere gånger dagligen med ett pulver borsyra på 20 delar stärkelse, samt sök att på lämpligt sätt fästa en större bit vadd, på hvilken ni strött litet af det ofvannämda pudret.
— Angående er fotsvett, se råd till Nanna i n:r 3!
Anna J — n.
Något säkert medel mot ert onda känna vi ej.
Någon lindring torde ni dock kunna vinna genom att emellanåt och alltid, innan ni går ut, ingnida en salfva af 1 del zinkoxid på 20 delar vaselin.
Fru Hulda.
Spruta med en öronspruta qväll och morgon in 2 å 3 sprutor af en ljum borsyrelösning (4 delar borsyra på 100 delar vatten).
Torka örat väl efteråt med vadd eller bomull, och lägg in litet ren bomull, innan ni går ut i kall luft.
Visar sig ej häraf bätt- ring, bör ni vända er till en öronläkare för närmare undersökning.
Stryk morgon och qväll på såret ett tjockt lager af följande salva: 1 del salicylsyra, 10 delar xinkoxid, 10 delar stärkelse och 20 delar vaselin.
Torka före påläggandet af ny salfva af såret med litet ren bomull.
Annie 19 år.
i).
Ett hufvudvilkor för att ni skall bli bättre, är minskning i ert trägna stillasittande arbete.
Drick vidare under några veckor hvarje morgon två glas Porla- vatten.
Lef mest af färsk (ej fet) mat, mjölk och ägg; undvik sötsaker och kaffe.
Se råd till Mary i n:r 3!
A - - g.
Se råd 1) till Annie här ofvan.
Som denna kan upphöra af flere orsaker, så är det omöjligt att ge svar på en så kortfattad fiåga.
18 år anhåller om råd för » ibland svagare, ibland starkare värk i venstra sidan ».
Äfven om upplysningarna varit utförligare än detta knapphändiga meddelande, torde vi ej ha kunnat ge er ett samvetsgrant svar utan undersökning — mycket mindre nu.
Ni kan ju försöka ingnidningar af en bland- ning af 1 del bolmörtsolja och 2 delar kam- fer olja.
Ert medel är oskadligt, äfven länge användt.
Gör det ej tillbörlig verkan, kan ni försöka det medel, som tillrådts Fråg- vis i n:r 5.
Vilhelmina.
Vårt råd är, att ni uuder en tid af åtminstone ett par månader alldeles låter bli detta och derunder väl sköter er nervsvaghet.
Bäst sker detta under somma- ren vid lämplig badort.
Till dess en gång hvarannan vecka.
E. H — S, På grund af läkarens uttalanden anse vid det sannolikast, att ni lider af all- män svaghet, och att anfallen bero på luft- rörsastma.
Försök en tid följande behand- ling.
Drick hvarje morgon ett glas Emscr- vatten (artificielt) med lika mycket varm mjölk.
Tag till hvarje måltid en tesked af de drop- par, som föreskrifvits Sigrid i n:r 7.
Lef af stärkande, kraftig föd ».
När eder andtäppa påkommer, så blanda 30 centigram sönder- stötta stramoniiblad med litet tobak i en pipa och rök denna blandning.
När hostretningen blir svår, så tag en half tesked eller något mer Roséns brustdroppar.
Finues det något sätt att borttaga bläckfläckar från papper i allmänhet och sär- skiidt från en portfölj, inbunden i grönt klotband?
Annie, N:r 5.
Undertecknad vore särdeles tacksam, om någon ville upplysa honom, huru och hvar plantor af kaffeträdet kunna fås.
^Bekymrad husmoder ».
Något sätt att förekomma vattenflöde från innanfönstren känner jag ty yärr ej till, men ett sätt att med minsta möjliga obehag aflägsna vattnet från fönsterplattan, hvilket jag har användt och funnit praktiskt, kan jag meddela.
En våt ullgarnsända lägges i fönsterplattan invid innanfönstret och dess ena eller bättre båda ändar löpa ned på hvar sin sida om fönstret i en butelj eller annat passaude kärl, hvilket kan döljas hängande nedanför fönster- plattan bakom gardinen.
Vattnet följer nu tråden ned i kärlet, och man har endast att passa pä att tömma detta, när det blir fyldt.
Detta enkla sätt att förekomma vattensamling i fönstren är vida att föredraga framför att ständigt stå tillreds att torka bort vattnet.
» Bekymrad husmoder *.
Eldning med antracitkol eller koks i kakelugn eller — bättre — i kamin, är det enda osvibligameå- let att torka » rinnande innanfönster ».
• » HusWcare ».
Se här ofvan under ru- brik Matlagning!
Mycken tack för eder präktiga och väl skrifua uppsats.
Skulle ni ej vilja mdedela Iduns läsarinnor flere goda rön, som ni nog säkert är i be- sittning af?
För edra många förträffliga rön hem- bära vi eder vårt tack och bedja eder snart komma åter.
S. Öfversättningen kan ej användas.
Adress och porto förväntas.
H. Svenskdotter.
Eder senaste skrifvelse bär från början till slut vittne dels om sårad fåfänga och att ni måtte hafva mycket höga tankar om eder sjelf, dels ock om, att ni ej har minsta begrepp om det oerhörda arbete, som är förbundet med utgifvandet af en tid- ning sådan som Idun.
Manuskript tillström- mar från alla häll och blotta genomläsandet af det samma tager en rundlig tid.
Det dröjer sålunda i allmänhet 3 å 5 veckor, beroende på skilda omständigheter, inna^ vi kunna lemna svar.
Vi måste naturligtvis gå någor- lunda i tur och ordning.
Hvad nu edra sända uppsatser beträffar, så lämpa de sig verkligen ej för oss.
Hvarför skola vi säga eder, då ni infinner eder för att äterhemta manuskrip- tet, hvilket ni ju lofvat.
Eller kanske det skulle vara ett hot?