Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då denna form för beviljande af afskrifningar ur Manufaktur-Diskontens räkenskaper synes, i förening med Rikets Ständers egen gransknings-rätt, innebära all erforderlig garanti för vården om Statens här - — 41 — under beroende rätt, och derjemte, med afseende på fondens egenskap af låneanstalt, vara den lämpligaste, anser Kollegium densamma jemväl för framtiden böra bibehållas, och hemställer fördenskull i underdånighet, om icke Eders Kongl. Maj:t må täckas i nåder förklara, det Eders Kongl. Maj:t vill, uppå skeende anmälan af Kollegium, hädanefter som hittills, rörande afskrifningars verkställande ur nämnde fonds räkenskaper Sjelf i nåder förordna. 2:0 Sedan Kongl. Majrt, uppå derom gjord ansökning, under den 23 Januari i843, beviljat Hofmarskalken, Kommerse-Rådet m. m. J. A. Leyonmarck nådigt afsked från dess innehafda Kommerse-Råds embete och derjemte bifallit, att Hofmarskalken, som uppnått en ålder af 67 år samt öfver 5a år varit i Statens tjenst och vore till helsan försvagad, finge af Manufaktur-Diskontfondens vinst-medel under sin återstående lifstid uppbära en pension, motsvarande den lön, 1,600 R:dr med derunder inbegripna i52 tunnor span mål, och det arfvode, 2^5 R:dr årligen, hvilka honom i egenskap af Kommerse-Råd och föredragande för Diskontärender, varit af nämnde fond tillagda, hafva Revisorerne anmärkt, att den Hofmarskalken Leyonmarck således medgifna förmån, att jemte Kommerse-Råds lönen, till hvars uppbärande såsom pension han vore berättigad, tillika efter afskedstagandet bibehålla det arfvode, han under embetets utöfning åtnjutit, icke öfverensstämmer med hvad i dylika fall är i allmänhet stadgadt, och derjemte innefattar ett prejudikat, som vid framdeles inträffande pensions-frågor af likartad beskaffenhet skulle kunna åberopas.
I anledning häraf har Kollegium ansett sig först böra i underdånighet upplysa, att Manufaktur-Diskontens räkenskaper och förvaltning för det år, då ofvannämnde pension i nåder beviljades och första gången utbetaldes, redan år 1845 utgjort föremål för Rikets Ständers Revisorers granskning, utan att någon anmärkning i berörde hänseende förekommit.
Vidkommande den nu väckta frågan, sedd från en allmännare synpunkt, kan Kollegium icke frångå den förut flera gånger yttrade åsigt, att det är af fördel och vigt för Staten, att icke embets- och tjenstemän, som, i anseende till ålder eller eljest försvagade kropps- och själskrafter, icke längre kunna med erfordelig drift och skicklighet fullgöra sina åligganden, må, af omsorgen för sin bergning under deras återstående lefnad, finna sig nödsakade att qvarstadna i tjenstgöring.
Hvad ifrågavarande pension angår, får Kollegium i underdånighet åberopa hvad Kollegium, uti underdånigt utlåtande af den 13 Januari 1843, anfört såsom skäl för dess tillstyrkande, att det af Holmarskalken Leijonmarck uppburna årliga arfvode af 275 R:dr Banko måtte af honom efter afskedstagande! få, jemte lönen, såsom pension åtnjutas, nemligen: att nämnde arfvode, i likhet med den egentliga lönen, utginge af Manufaktur-Diskontens, under Eders Kongl. Maj:ts
Egen nådiga disposition ställda, vinstmedel, enligt en af Kongl. Maj:t under den 23 April 1831 utfärdad stat; att Kongl. Maj:t tillförene i nåder tillåtit, alt äfven ledamöter af Kollegium, som innehaft löner å Rikets allmänna stat, vid afskedstagande fått för sin återstående lifstid jemte lönen åtnjuta nämnde Diskont-arfvode, samt att, i betraktande af Hofmarskalken Leijonmarcks särdeles långa tjenstetid ocb derunder ådagalagda förtjenster, äfvensom att
Hofmarskalken alltsedan dess utnämning till ledamot af Kollegium, eller från år 1816, haft sig anförtrodd den ansvarsfulla befattningen med föredragning af de Manufaktur-Diskontfonden rörande ärender och den speciella tillsynen öfver Manufaktur-Diskont-kontoret, det syntes vara med billighet öfverensstämmande, att ifrågavarande arfvode, som utgjorde en så obetydlig tillökning i ManufakturDiskontens utgifter, komme jemväl honom vid afskedstagande! till godo.
Och då härtill lägges, att Kongl. Maj:t, vid utfärdandet af den för Kollegium nu gällande stat af år 1831, i nåder förklarat, att de deruti för Kollegii President och ledamöter uppförda löner icke voro svarande mot behofvet för dessa embetsmän eller slå i fullt förhållande till vigten och värdigheten af deras tjenstebefattningar eller till de löner, som blifvit underlydande tjenstemän tillagda, samt att löningsförm ån erna skäligen borde bestämmas lör en President till 5,000 R:dr och en Kollegii ledamot till 2,000 R:dr Banko om året, hvilket dock, i anseende lili bristande tillgångar, då icke kunde ske; så anser Kollegium den förmån, Kongl. Majit, i enlighet med ofvannämnda åsigt och i likhet med hvad förut vid dylika tillfällen ägt rum, i nåder tillagt Hofmarskalken Leijonmarck, icke vara af beskaffenhet, att densamma bordt föranleda den af Revisorerne framställda anmärkning. 3:o
Vid granskning af de öfver gamla och nya Ull-Diskontfonderna förila särskilda räkenskaper, hafva Revisorerne funnit, att, då begge dessa fonder afse enahanda ändamål, den inhemska ullproduktionens uppmuntran och befrämjande, samt det så kallade ull-kredilivet å Riksgälds-Kontoret, då detsamma vid 1828—1830 års
Riksdag lör forsta gången af Rikets Ständer beviljades, uttryckligen anvisades till förstärkning af den dåvarande eller gamla Ull-Diskontfondeu, vid — 43 hvilket förhållande de medel, som å berörde kreditiv lyftas, icke böra betraktas såsom en från den äldre Ull-Diskonten afskiljd fond, det vore mindre lämpligt och ledande till onödig vidlyftighet, att omförmälda begge Ull-Diskontfonder särskilt bokföras och redovisas, samt att den skiljaktighet emellan dessa fonder, hvilken företer sig deruti, att egentligen endast den ena utgör en verklig fond, men den andra deremot består af kreditiv-medel, destomindre kunde anses utgöra hinder mot begge fondernas förening, som Manufaktur-Diskont-fonden, till hvars förstärkning är anvisadt ett kreditiv å Banken af 1,500,000 R:dr, äger samma räkenskap för sin besparingsfond och för hvad å kreditivet upptages, samt jemväl nya Ull-Diskonten, efter den af Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag beviljade nedsättning i räntan för ullkreditivet, bildat en egen behållning, hvilken i sammanhang med kreditivmedlen redovisas; hemställande Revisorerne fördenskull, att de begge Ull-Diskontfonderna måtte, under benämning af Ull-Diskontfond, sammanföras och redovisas i en gemensam hufvudbok, med iakttagande, att uti den första hufvudbok, som öfver den sammansatta fonden upprättas, bör inflyta en fullständig redogörelse, angående beskaffenheten och tillkomsten af de särskilda fonder, hvaraf den förstnämnde bildats.
I afseende på denna Revisorernes hemställan får Kollegium i underdånighet anföra, alt Ull-Diskonten, som, uppå Kommers-Kollegii tillstyrkan, inrättades år 1781, i ändamål att genom lån till upphandling af inom Riket fallen ull understödja ”den mindre förmögne fabriksidkaren’’, erhöll sitt första anslag, 20,000 R:dr, af behållningen å dåvarande Manufakturfonden.
Detta anslag, hvarifrån lån från början fick meddelas på 6 månaders tid och mot 6 procents ordinarie samt 10 procents förfallo-ränta, skulle, enligt Kongl. Brefvet den 19
Maj förberörde år, först på försök användas endast för fabrikanter i Stockholm, hvarefter lånerätten utsträcktes till Norrköpings och Götheborgs fabriksidkare samt slutligen år 1795 till Rikets yllefabrikanter i allmänhet.
Understödd genom räntefria försträckningar från den under KommersKollegii förvaltning slående s. k. väfverifonden, hade Ull-Diskontens lånerörelse under derpå följda år betydligt utvidgat sig, och fonden medelst samlad räutevinst så ökat sitt kapital, att densamma vid 1827 års slut ägde en behållning i kontanta medel och säkra fordringar af öfver 100,000 R:dr Banko.
När Kollegium påföljande året, 1828, till Kongl.
Majit afgaf infordradt underdånigt utlåtande, angående anstalter till inhemska får-afvelns och ullproduktionens befrämjande, ansåg Kollegium likväl sig böra fästa Kongl. Majlis nådiga uppmärksamhet derpå, alt Ull-Diskontfonden, - 44 — så inrättad, som den då var, icke, i Kollegii tanke, fullständigt uppfyllde det dermed åsyftade ändamål, hufvudsakligen derföre, att ullproducenten vore utestängd från lånerättighet och att den fördel, som lånen tillskyndade fabrikanten, i allt för ringa mån delades af landtmannen, samt att genom lånerättens öfverflyttning på ullproducenten i lörsta rummet och dess utsträckning till alla ullsorter, den då varande fonden icke vore tillräcklig; i anledning hvaraf, och sedan Kongl. Majit vid 1828—-1830 års Riksdag till Rikets Ständer aflåtit nådig Proposition i ämnet, Rikets Ständer beslöto, att genom anvisande å RiksgäldsKontoret af 200,000 R:dr Banko, såsom tillökning af Ull-Diskonten, sätta Kongl. Majit i tillfälle att medelst inrättande af Ull-kontor öppna för ullproducenten eller landtmannen hittills saknade utvägar, att ej allenast erhålla sin vara sorterad och uppskattad, utan ock, vid bristande afsättning derå, få densamma belånad.
Detta kreditiv-belopp skulle Kommers-Kollegium äga att, mot afgifvande skuldförbindelse till Riksgälds-Kontoret, i mån af hehofvet lyfta, och blefvo, genom Kongl. Maj:ts förnyade nådiga Reglementen för Uil-Diskontfondens förvaltning af den 19 Mars 18oi och den 19 December 1835, de föreskrifter och vilkor bestämda, under hvilka lån ur samma
Diskont finge meddelas åt ”producent af ull, eller den sorn genom köp blifvit ägare deraf.” Enligt Rikets Ständers vid 1840 års Riksdag fattade beslut, ökades nämnde kreditiv till 300,000 Ridr Banko, under förbehåll, bland annat, att räntan å Ull-Diskontlånen bestämdes till 4 i stället för 5 procent, hvarefter vid derpå följde 1844 års Riksmöte räntan till Riksgälds-Kontoret å de medel, som å uli-kreditivet lyftades, nedsattes från 4 till 3 procent.
Från år 1832, då detta kreditiv först begagnades, upphörde lånerörelsen med den förut varande Ull-Diskontens tillgångar, hvilka deremot, enligt Kongl. Majits nådiga förordnanden, till större delen användes dels till inköp och transportkostnad från utrikes ort af lår utaf äldre race, dels till andra, i sammanhang med anstalterna till ullproduktionens befrämjande stående, utgifter, såsom bidrag till uppbyggande af ullmagasins-hyggnaden i Norrköping och, efter densammas fullbordan, till inköp af enskildes aktier deri, årliga aflöningar till tjenstemän, lärlingar och betjente vid det i Norrköping inrättade Ull-kontor, samt till den för tillsyn öfver schäferierna i Riket anställde person, äfvensom rese- och traktaments-ersättning för denne person, reparationer och utskylder för ullmagasins-huset m. m.; Och som fondens årliga inkomster, bestående i influtna värderings-, sorterings- och magasinerings-utgifter vid Ull-kontoret, hyror af lägenheter i ull-magasins-byggna - - 45 — den samt ett årligt anslag af Manufaktur-medlen å 1,200 R:dr, icke varit tillräckliga för bestridande af förenämnde årliga utgifter, har bristen häri blifvit betäckt af fondens disponibla kapital-tillgångar, så långt dessa kunnat anlitas, och förskott för öfrigt erhållits af Manufaktur-Diskontfonden.
Härigenom bar fondens behållning småningom så minskats, att, med afdrag af fondens skuld och osäkra fordringar, densamma vid 1846 års slut icke kunde antagas till mer än något öfver 24,000 R:dr Banko.
Kreditivfonden, på hvilken Ull-Diskontens lånerörelse år 1832 öfverfljttades, har icke varit i förhållande till kreditivets storlek anlitad; men genom ofvan omförmälda nedsättning i räntan till RiksgäldsKontoret till 3 procent, bar någon räntevinst å utlåningen uppkommit, så att, på sätt Revisorerne uppgifvit, fonden vid 1846 års slut ägde en behållning af 523 R:dr 45 sk. 1 rst. eller, med afdrag af osäkra fordringar, 85 R:dr 13 sk. 4 rst.
Efter att hafva i korthet redogjort för tillkomsten och beskaffenheten af Ull-Diskont-fondernas ställning vid slutet af år 1846, får Kollegium, i afseende på den af Revisorerne väckta fråga om dessa fonders sammanslagning, anmäla, att begge fonderna visserligen varit afsedda för samma ändamål eller den inhemska ull-produktionens befrämjande; men då, på sätt ofvan är omförmäldt, utlåningen från de medel, som bildat den äldre Ull-Diskonten, med år 1831 upphörde, och behållningen å dessa medel till större delen blef disponerad för andra i afseende på ullproduktionens befrämjande anbefallda åtgärder, samt lånerörelsen efter nämnde tid öfvertogs af kreditiv-fonden, för att, efter till en del förändrade grunder handhafvas, ansåg Kollegium det vara lämpligt samt ledande till större redighet och klarare öfversigt af dessa i så måtto skiljaktiga förhållanden, att 2:ne särskilda räkenskaper öfver Ull-Diskontens medel uppgjordes, af hvilka den ena omfattade den äldre Ull-Diskontens medel, under namn af gamla Ull-Diskontfonden och den andra kreditiv-medlen under benämning af nya Ull-Diskontfonden.
I Kollegii tanke kan det icke med skäl sägas, att detta hittills följda bokförings- och redovisningssätt är behäftadt med någon anmärkningsvärd vidlyftighet, och Kollegium anser, att någon synnerlig lättnad, hvarken folden redogörande eller den granskande är att vinna genom fondernas sammanförande till en.
Revisorerne trott sig finna en sådan gemensam redogörelse för hegge fonderna vara mera ändamålsenlig, får Kollegium i underdånighet upplysa, att något egentligt hinder deremot icke möter och öfverlemna!' till Eders Kongl. Maj:ts Eget nådiga afgörande, huruvida nämnde förändring bör för framtiden iakttagas.. — 46 — 4:o
Den af Revisorerne omförmälda redovisning för 1,700 R:dr Banko, forsk juina, enligt Kongl. Brefvet den 29 September 1841, af de s. k. tull- och beslagsmedlen till omkostnader för anskaffande af några band- och strumpstolar från Tyskland, är numera lill Kollegium aflemnad och till vederbörlig granskning remitterad. 5:o Revisorerne hafva ansett, att då deunder Kommers-Kollegii förvaltning ställda extra licent-samt tull- och beslagsmedlen utgöra statsmedel, desamma böra, i likhet med öfriga så beskaffade medel, ingå och redovisas i sammanhang med Stats-verkets allmänna tillgångar, och för sådant ändamål extra licent-ir edlen, genom vederbörade Magistrater, samt tull och beslagsmedlen, genom General-Tull-Styrelsen, till Kongl. StatsKonloret inlevereras, hvaremot ett lämpligt anslag till bestridande af de utgifter, som af ifrågavarande medel hittills bekostats, kunde å Riksstaten till Eders Kongl. Maj:ls disposition anvisas.
Hvad först angår extra licent-medlen, så utgöras dessa, på sätt Revisorerne uppgifvit, af de särskilda afgifter, som vid jernvågarne i Riket utgå af sådana utländska, i Sverige icke privilegierade fartyg, hvilka derstädes intaga last af jern.
Berörde från Magistraterna årligen inflytande medel hafva ända till år 1825 ingått till Fullmäktige i Jern-Kontoret, derefter till och med år 1832 uppburils af Direktionen för Carl Gustafs Stads Gevärs-faktori och sedermera, på grund af Kongl. Brefvet den 2 Mars 1833, levererats till Kommers-Kollegium, som deraf bestridt följande derå anvista årliga utgifter, nemligen: lönefyllnad till Borgmästaren i Eskilstuna Fristad B:ko R:dr 583: 16. dito till Stads-läkaren derstädes „ 359: 23. dito till Skolläraren derstädes ,, 66: 32 Tillsammans B:ko R:dr 1,009: 23. hvarvid bör anmärkas, att som uti den Stads-läkaren tillagda lönefyllnad ingår spanmål, beloppet deraf är beroende af Riksmarkegångspriset.
Ehuru de algifter, af hvilka extra licent-medlen bestå, äro af så tillfällig beskaffenhet, att desamma icke kunna såsom någon gifven statsinkomst beräknas och sålunda icke synas böra hänföras till statsmedel i egentlig mening, likväl och då de utgifter, som å berörde medel blifvit anvista, äro till visst årligt belopp bestämda, anser Kollegium hinder icke möta, att dessa medel hädanefter ingå tili och redovisas af Kongl. Stats-Kontoret, så vida en mot förenämnde utgifter svarande årlig summa varder å Riks-staten anslagen, för att af Kollegium till samma utgifters bestridande qvartaliter hos Kongl. Stals-Kontorel lyftas.
Under — 47 — Under detta vilkor har Kollegium, för sin del, icke något att erinra emot Revisorernes ofvanberörde förslag.
Tull- och beslagsmedlen hafva tillkommit på grund af 3o §. i Kongl.
Maj:ts, med anledning af Rikets Ständers vid 1828 — i83o års Riksdag yttrade önskan, den g November sitsnämnde år, utfärdade
Förordning till förekommande af oloflig införsel och utförsel af varor, deruti föreskrifves, att dels 10 procent å Kronans behållning af försäljningssumman för utländskt beslagsgods, som är till införsel förbjudet, dels en fjerdedel af den tull, som kan komma att jemlikt 11 och 12 §§. erläggas, dels slutligen ena hälften af behållna försäljningsvärdet för inhemska tillverkningar, som efter 2 Kapitlet af högstberörde Kongl. Förordning förbrutna dömas, skola afsättas och ingå till det särskilda anslag, som af Kongl. Majrt till manufakturernas befrämjande disponeras.
Enligt berörde stadgande, hvilket uti de sedermera i enahanda ämne utfärdade författningar är vordet bibehållet, samt på grund af Kongl. Brefvet till Kommers-Kollegium af den 17 Mars i832, hafva nämnde tulloch beslags-andelar årligen blifvit från Kongl.
General-Tullstyrelsen till Kollegium levererade, för att upptagas och redovisas i sammanhang med öfriga till manufakturernas befrämjande anvisade, under Kollegii förvaltning ställda allmänna medel.
Ifrågavarande tull- och beslagsmedel, som sålunda blifvit anslagna såsom en godtgörelse till inhemska manufakturerna för den skada och förlust, dessa, i följd af tullförfattningarnes öfverträdelser, kunna anses hafva fått vidkännas, och hvilka medel utgå i det förhållande denna skada varit större eller mindre, för att sedermera af Eders Kongl.
Ma j:t till nämnde näringars fördel, efter särskild nådig pröfning, användas, kunna icke, i Kollegii tanke, hänföras till sådana statsmedel, som böra till Stats-verket levereras och bland dess allmänna tillgångar redovisas.
Häremot är dessutom att anmärka, att den årliga redovisningen öfver influtna tull- och beslagsandelar, som, i sammanhang med medlens öfverlemnande, bör till Kollegium ingifvas, innefattar åtskilliga uppgifter och upplysningar, som i afseende på bedömandet af den verkan, tullförfattningarnes handhafvande medfört, äro för Kollegium af flerfaldigt intresse, men för Kongl. Stats-Kontorets verksamhet måste anses främmande.
Derjemte förekommer, att utgifter af den beskaffenhet, som Eders Kongl. Maj:t hittills anvisat att utgå af nämnde medel och som hufvudsakligen 8 48 — bestått i understöd till resor i främmande länder, antingen för idkare, till inhemtande af en mera fullständig kännedom af de till deras yrken börande ämnen, eller för andre personer, till upplysnings vinnande om industriens framsteg i dessa länder samt dermed gemenskap ägande iakttagelser, äfvensom till bidrag för anställande af slöjd-expositioner här i landet m. m., icke kunna på förhand beräknas till vissa årliga belopp, utan måste i detta hänseende bero på de förhållanden, som för hvarje särskildt fall utgöra föremål för Eders Kongl. Maj:ts nådiga pröfning.
Att nu, såsom Revisorerne föreslagit, till nämnde utgifters bestridande å Riksstaten anvisa ett bestämdt årligt anslag, som icke finge öfverskridas, låter icke, efter Kollegii åsigt, förena sig med ifrågavarande medels bestämmelse samt den Eders Kongl. Maj:t tillkommande dispositionsrätt deröfver.
På grund häraf och då det onekligen är lämpligast, att det Embetsverk, som har till åliggande att till Eders Kongl. Maj:t afgifva underdåniga utlåtanden rörande ifrågaställda dispositioner å meranämnde särskilda medel och i följd häraf bör äga kännedom om hvad deraf årligen infljrter samt befintliga tillgångarne derå, jemväl har sig anförtrodd uppbörden och redovisningen för det hela, anser Kollegium sig, för sin del, icke kunna tillstyrka den föreslagna förändringen i levererings- och redovisningssättet för dessa medel. 6:0
Af räkenskaperna öfver den under namn af Eskilstuna fristads medel upptagna fond, hvilken utgöres af en del utaf köpeskillingen fölen egendom i fristaden, som för längre tid tillbaka blifvit af allmänna, till fristadens bästa anslagna medel inköpt, derefter varit till enskild person för bedrifvande af smides-rörelse upplåten och år 1887 å offentlig auktion försåld, hafva Revisorerne inhemtat, att dessa medel icke blifvit i vidsträcktare mån anlitade, än att, på grund af Kongl.
Brefvet den i3 Februari 1839, ett belopp af 66 R:dr 3a sk. deraf årligen utgått, att användas till premier åt elever i fristadens Elementar-skola, hvaremot åtskilliga kostnader af dylik beskaffenhet, såsom aflöning åt Borgmästaren, Läkaren, och Skolläraren i fristaden (till den del, hvartill extra-licent medlen icke lemnat tillgång), reseunderstöd åt smidesgesällerne Heljestrand, inköp af utländska smidesprofver och modeller, arfvode för vården af fristadens modellkammare ni. m., blifvit af manufaktur-medlen anvisade; med anledning hvaraf Revisorerne yttrat den tanke, att
Eskilstuna fristads-medlen i första rummet böra användas 49 — till bekostande af sådana åtgärder, som afse fristadens allmänna gagn och bästa, samt först sedan nämnde medel blifvit härtill medtagna, fråga uppstå om manufaktur-medlens begagnande forså beskaffade utgifter.
Kollegium finnér sig så mycket heldre böra instämma i Revisorernes åsigt om ändamålet med ofvannämnde Eskilstuna fristadsmedel, som densamma fullkomligt öfverensstämmer med hvad, genom Kongl. Brefven af den i Mars 1834 och den 17 November 1837, är rörande dessa medels användande i nåder stadgadt.
Enligt Kongl. Maj:ts, uppå Kollegiiunderdåniga hemställan, medelade nådiga förordnande af sistnämnde dag, blef också ena hälften afden för ofvanberörde egendom influtna köpeskilling använd till ett för fristaden särdeles vigtigt och gagnande ändamål, nemligen till bidrag för en tillbyggnad af skolhuset derstädes; hvarefter och sedan Kongl. Maj:t, uti nådigt Bref af den 6 Februari i839, tillåtit, att återstoden af nämnde köpeskilling, 2,000 R:dr B:ko, finge af Kollegium tills vidare förräntas, Kongl. Maj:t, under den 13 Februari sistberörde år, i nåder förordnade, att af räntan å nämnde kapital skulle användas 66 Rd:r 32 sk. årligen till premier åt eleverne vid nämnde skola.’
I afseende på de under revisions-åren förefallna utgifter, som
Revisorerne anmärkt vara af beskaffenhet att afse Eskilstuna fristads allmänna gagn och bästa, men blifvit af manufaktur-medlen bestridda, får Kollegium i underdånighet upplysa, att, hvad beträffar den hufvudsakligaste af nämnde utgifter, nemligen den till rese-understöd åt smides-gesällerne Heljestrand samt inköp af utländska smidesprofver och modeller, densamma icke bör betraktas så som endast och allenast åsyftande en fördel för Eskilstuna fristad, utan jemväl afseende befrämjandet af inhemska smides-manufakturen i allmänhet, och att i öfrigt kapital-återstoden af Eskilstuna fristads medel icke på långt när varit tillräcklig för denna utgift, som således i allt fall, till stor del, måst anvisas å manufaktur-medlen
I händelse nämnde kapital-återstod blifvit, såsom Révisorerne ansett böra ske, använd till bidrag för ofvanberörde rese-understöd och inköp af prof eller modeller och till bestridande af den årliga lönefyllnaden för fristadens tjenstemän m. fl. dylika årliga utgifter, hade Eskilstuna fristads-medlen, antingen genast eller åtminstone inom kort tid, varit alldeles medtagna, och manufakturmedlen sedermera fått anlitas, icke blott för dessa utgifter, utan jemväl för ofvannämnde skolpreinier.
Vid sådant förhållande har Kollegium, för sin del, ansett det närmare instämma med det ändamål, för hvilket ifrågavarande medel till - — 50 — kommit, att tillsvidare och intilldess någon åtgärd almera ali mänt gagn för Eskilstuna fristad erfordrade deras användande, för en sådan utgift reservera dessa medel och under tiden med den odisponerade räntevinsten öka kapitalet. 7:0 Revisorerne hafva af räkenskaperna öfver manufaktur-, tull- och beslags- samt Eskilstuna fristads-medlen funnit, att af de behållningar å nämnde medel, sorn Kollegium, enligt Kongl. Brefvet den 6 Februari i83g, äger utlåna, lån blifvit meddelade åt personer, anställde inom Kollegium; hvilket förhållande, ehuruväl emot den för lånen ställda säkerhet icke något varit att erinra, synts Revisorerne mindre lämpligt.