Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna anstalt har ännu icke vunnit fullkomlig framgång, i anseende till det utblottade tillstånd, hvari flera missväxl-år försatt många af Länets invånare, men folkets uppmärksamhet har blifvit väckt på denna största af alla angelägenheter, som äfven synes deraf, att en menniskovän skänkt en betydlig fond för att i Ragunda Pastorat inrätta en Landtskola; Nämndemannen Anders Andersson i Söreby och Liths Pastorat har testamenterat 2,000 R:dr Banco för en dylik Läro-anstalt derstädes; en annan har i Jerpens by, Undersåkers Pastorat, med flera Tusende R:drs kostnad, redan organiserat en sådan inrättning; en Klockare i Herjeådalen har för samma ändamål, efter sina vilkor, gifvit en icke obetydlig summa,, och DirectÖren Wikström har skänkt ett capital till Rödö- Pastorat, för att på samma sätt användas.
Allmänna Fattigvården har jag ansett bäst motsvara sitt ändamål, då Kongl.
Förordningen af den 5:te
December 1788 med noggranhet hand - — 6 hafves, och den Församling, der ett fattighjon sednast varit i skatt tecknad, eller en längre tid oklandrad vistats, tillhålles att detsamma vårda och underhålla.
De fattige försörjas sålunda, att Socknarne äro indelade i så kallade fattig-rotar, och att hvarje rote har sitt fattighjon.
]\Tär liera fattige än rotar finnas, så tillåtas de att vandra kring inom Socknen; men de åldrige eller sjuklige erhålla skjuls emelian gårdarne och qvarblifva på hvarje ställe en viss tid samt biträda vid de arbeten de kunna åstadkomma.
Fader- och moderlösa barn under 12 år, som finnas i saknad af anhörigas omvårdnad, inaccorderas på sådana ställen, hvarest de, jemte erhållande af erforderlig föda, tillika äga tillfälle alt genom en Christelig uppfostran för en framlid danas till gagneliga medlemmar uti samhället.
Att i hvarje Socken hafva Fattighus och sådana Försörjnings-anslaiter, som dertill erfordras, skulle på de flesta ställen i detta Län icke kunna verkställas, och blefve skadliga, emedan allt för många, som äro lika fattige på annat än arbetsförmåga, skulle i stället att anstränga henne, yrka att blifva försörjda såsom allmosehjon.
Efter svårare missväxter, hvilka i denna ort ofta inträffa, befinna sig hela Sockne-Menigheter i sådan nöd, att de icke skulle kunna underhålla sina fattige på annat sätt, än att hemma i sina hus med dem dela sin högst tarfliga föda och låta dem efter förmåga deltaga i deras arbeten.
Deremot fordra Fattighus kostnad lill skötare och sköterskor, kostnad till byggnad, kostnad till den usla föda, som hos bonden finge lagas till godo sådan huset förmådde, och kostnad till rudimateriers uppköp för alt bereda arbetsförtjenst, hvarigenom förluster på mångahanda sätt uppkomma.
På landet i Jemtland finnes ingen krog', och endast fj^ra uti Staden Östersund.
Hållskjutsen är bär i landet afskaffad och Gästgifvare ansvara för resandes fortkomst emot viss betalning af de öfrige hemmans-åboerne.
Ett rymligt och väl inredt Läns-fängelse har här nyligen blifvit uppsatt med 12 rum, inberäknadt bön-rummet, der predikningar sorn oftast hållas för fångarne.
Dessa rum äro så tillräckliga, att grofva brottslingar alltid skiljas ifrån mindre felaktige, eller för lösdrifveri insatte personer.
Länge har detta
Län i brist af medel saknat ett Lazarett.
Ifrån i836 års början är nämnde olägenhet afhulpen.
Denna fördel har vunnits, dels igenom de medel.
Seraphimer-Ordens-Gillet benäget meddelat, dels igenom besparing å Curhusmedlen, så att erforderligt utrymme för åtta sjuksängar äro alt tillgå, och deribland tre frisängar.
Den obehagliga jemförelse», som nu, särdeles af Utlänningar, göres emellan den Norrska och Jemtländska vägen, sårar Svenska Na liona 1-känslan, och kan icke afhjelpas utan Statens biträde, då man ihågkommer, dels att hvarje mil af den Norrska nya vägen kostat nära tio gånger mer än den Jemtländska, dels att hvarje hemman i Jemtland, hvars värde endast uppgår till circa i/3:del af de flesta Svenska hemmans, likväl har en mångdubbel väglängd och många kostsamma broar att underhålla; också har Eders Kongl. Maj:t tid efter annan i Nåder gifvit bidrag för detta ändamål, och vägarne hafva blifvit betydligt förbättrade, ulan folkets ruinerande, som icke kunnat undvikas, om föreskriften i Byggninga-Balkens a5 Cap. strängt blifvit tillämpad och intet biträde erhållits.
Hvad som kommer att medföra en mycket välgörande verkan, är det understöd Eders Kongl. Maj: t
Landsfaderligt beslutat att meddela till broars byggande öfver Dufved, Jerpe och Bodsjösunden, på stora landsvägen till Norrige.
Derigenom beredes arbetsförtjenst för landets fattige, af många missväxter utblottade innevånare; en beqvarnare communication vinnes med brödrafolket, emedan höst och vår resande ofta blifva uppehållne vid. dessa sund, och äfven andra årstider när häftiga stormar inträffa; postgången möter sedermera inga sådana hinder som nu; landets innevånare kunna utan tidsutdrägt få träffas och utbyta sina varor; med ett ord, stora fördelar erhållas genom delta Eders Kongl. Maj:ls Nådiga beslut. §. 6.
Länets enda Stad Östersund har obetydligt förkofrat sig uppå dessa fem åren, och, utom det alt Eders Kongl. Maj:t i Nåder bifallit Stadens invånares underdåniga anhållan att få det inrättade Justitiariatet afskaffadt samt alt i Police-väg slå under Konungens Befallningshafvande, likasom landet, är ingenting annat förändradt, än att i Stadm nu finnas 4G5 personer eller en förminskning af 7 emot hvad förra Femårs-Berättelsen utvisar, som härleder sig deraf, att flera bortflyttat till andra orter.
De i underdånighet bilagde Tabeller upptaga för öfrigt allt hvad som blifvit anbefalldt.
Östersund å Lands-Cancelliet den 8 December 1837.
M. ton TÖRNE.
Georg Winter. F. W. Jonson.
BEFALLNINGSHAFVANDE» UTI NORRBOTTENS LÄN TILL IKDRQife Si&äMP i underdånighet afgifne femJrs-berJttelse för 1832, 1853, 1834 t »I» Jmi ■ - scöCEffteai», i84o. TRYCKT HOS B. M. BREDBERG.
Efter säternäs vanliga ordning, skall väl uli ett land, som står under odling, till hvilken cathegori man måste räkna Norrbotten, en ostörd tid af fem år, utom det att ett sådant tidskifte kan innefatta många märkvärdiga tilldragelser, i öfrigt vara tillräcklig, att, under för ändamålet gynnande institutioner, frambringa betydliga framsteg i landets utbildning, så väl i ekonomiskt som statistiskt hänseende.
Men tänker man sig detta land på Norrbottens latitud: att, ehuru mångfalldiga odlingstillfällen det än vidare kan hafva alt erbjuda, likväl öfver hufvud den mäst odlade delen af jorden redan är intagen: att sommaren inskränker sig till knappa fyra månader; att jordens productions-förmåga, i samma mån, är mera vansklig och mindre mångfaldig: och ändteligen, att capitaler saknas — så finnér man kätt, att allt verkligt framskridande måste gå långsamt.
Tillstöta åter, under tiden, sådana calamiteler, som, tyvärr, under hela det qvinqvennium, denna berättelse omfattar, drabbat Norrbotten, är det redan lyckligt, om icke utvecklingen tagit en retrograd rörelse.
Beskaffenheten af de olyckor, jog antydt, är väl tillräckligen känd, dock må den här omsägas: jag menar missväxterne.
Falsk vore den uppgift, att dessa varit här allmänna, ty under sådane omständigheter skulle hvarje välgörenhetens uppoffring varit otillräcklig alt skydda innevånarne för en slutlig hungersdöd, men dock har, med få undantag, hvar och en by deraf mer och mindre lidit, och i synnerhet Nybyggare eller de, i hvilkas händer lägenheternes första utbildning varit anförtrodd och hvilka följaktligen minst befunnit sig i den ställning, att förmå uthärda följderna.
Denna tidervmd har, såsom oftast är händelsen med ofärder, dock varit lärorik, och väl vore om till - 2 dragelserne skulle af folket läggas på minnet, samt om den erfarenhet, som af olyckan vunnits, gjorde sig gällande, genom sparsamhet och större omtanka om jordens häfd, hvilken sednare angelägenhet åtminstone af många illa iakttagits, synnerligast af Nybyggaren, och hvilken omständighet man med säkerhet kan antaga såsom en bidragande orsak till många af de timade skadorne.
Efter denna allmänna betraktelse, öfvergår jag till redogörelsen om Länets tillstånd, i den ordning formuläret föreskrifver. i.
Detta ämne är fullständigt af mine företrädare i Embetet afhandladt och i allmänhet tillräckligen kändt, så att jag icke anser mig böra öka vidlyftigheten med återupprepande af förhållanderna i denna del.
Det enda, jag anser mig härvid böra anmärka, för att icke gifva anledning till förvillelse, är, att Länets område, till följd af Kongl. Maj:ts Nådiga Beslut af den io:de Februari 1807, blifvit ökadt med Arvidsjaurs och Arjeplougs Lappmarks Församlingar, hvilka ock med ett gemensamt namn af Piteå Lappmarker benämnas.
Men då detta inträffat efter den tid, denna berättelse omfattar, har ock denna förökade del af Länet hvarken tagits i beräkning vid de bifogade tabellernes upprättande, eller blifvit, i öfrigt, i denna berättelse innefattad.
Så mycket må endast vara nämndt, att desse orter äro belägne i nordvest från Piteå Stad, Arvidsjaur på i5 och Arjeploug på 231 mils afstånd, och att deras förläggande lill detta Län var i alla afseenden lämpligt, och för dem beqvämligare, samt att dessa förbättrade fölhållanden jemväl blifvit, ehuru detta tillhör en ännu sednare lid, ökade genom en regulier postgång till och ifrån dessa ställen.
Till Länets geografiska fullständighet erfordras nu endast, alt gräns-linie emellan Wester- och Norrbottens kustland, sorn år i832 uppgicks, fortsättes genom, eller rättare utmed desse Lappmarker upp mot Norrska gränsen. 2.
Folkmängden utgjorde 1831, i kustlandet, tillhopa 37,986 personer och antogs i Lappmarken, der Mantalsskrifningar icke hållas, till 4'700> 3 Bifogade Tabell utvisar, att folkmängden, år 1836, upgick, inom kustlandet, till 8,827 männer och 9,672 qvinnor, samt af Mantalsfrie till 9,948 af manoch 10,733 af qvinkönet, eller tillhopa med Lappmarkens befolkning, som då kunde antagas till 5,000, en summa af 44>!8o inenniskor.
Sorn nu totala folkmängden i Länet, år i83i, utgjorde 42,636, har den, på dessa fem år, förökat sig med endast 1,544 personer, då den deremot, under lika lång tid, år 1831, hade tilltagit med 4.037 själar.
Som någon farsot icke härjat i Länet, så måste denna förminskning i tillväxten tillskrifvas missväxterne och utvandringar, hufvudsakligast till Norrige.
I öfrigt är denna minskning i folkmängden, för närvarande, en ren vinst, emedan Länets tillgångar redan äro nog knappa för de inbyggare, som der nu finnas.
Detta består, såsom man vet, af trenne särskilde folkstammar, nemligen: Svenskar, Finnar och Lappar, med hvar sitt särskildta språk, hvaraf dock Lappskan och Finskan röja likhet med hvarandra, synnerligast i benämningar å ting, men otvifvelaktigt är det Lappska mindre odladt.
Eget är det emedlertid, att då Finnarne, med få undantag, hvarken tala eller förstå Svenska, detta språk deremot, sådant det bland Norrbottens Allmoge förekommer, i allmänhet talas af Lnpparne.
Orsaken här till torde dock kunna tillskrifvas dels de sednares nomadiska lefnadssätt, som ofta förer dem ned till kustlandets betesmarker, hvarvid de sältas i ständigare beröring med Svenskarne, dels ock Svenske Nybyggares bosättning i Lappmarken.
Norrbottningens lynne ulmärkes af en viss stolthet, som dock saknar detta städade uttryck, hvarigenom det således lätt, men origtigt förblandas med sträfhet och ogenhet, och hans ömtålighet om sina rättigheter är lika så påtaglig, som hans flegma, i afseende på saker, som icke röra honom närmare eller kanske personligen.
Den bildningsgrad, under hvars inflytelse han sig befinner, är säkert fullt jemnförlig, ja öfverträffar måhända Sveriges öfriga Allmoges, men den är dock, för vår tid, för låg, för att icke påkalla åtgärder för dess utvidgning.
Till seder är folket i allmänhet oförderfvadt, och om sedlighet heldre trifves hos medellösheten, för att ej säga fattigdomen, än hos förmögenheten, så har Länet åtminstone, i della afseende, vunnit under de föregående åren.
Den böjelse
För yppighet i kläder, som utmärkt Allmogen, bibehåller sig likväl synnerligast hos ungdomen, men företrädesvis hos ogifte af det andra könet.
— Bränvinsconsumtionen, som i öfrigt icke varit öfverdrifven, skulle säkerligen mycket aftaga, om införseln sjöledes af denna vara till Länet förbjöds, Folket är i allmänhet händigt och arbetssamt, men håller sig fast vid gamla bruk och vanor och använder derigenom deras verksamhet stundom mindre lyckligt.
De felslagne skördarne hafva inskränkt tjenstehjons antal och minskat tillfällena lill arbetsförtjenst, hvarigenom arbelslönerne oskäligen nedsatts i förhållande till varuvärdena.
De förra hafva vanligen bestigit sig sommartiden till i R:dr 8 sk. för häst och karl, 32 sk. för en karl och 20 sk. för en qvinna, samt vintertiderne 36 sk. för häst och karl, 20 sk. för ett karldagsverke och 10 sk. 8 rst.
B:co för ett cjvinnodagsverke, allt på egen kost; men i de aflägsnare orterne, ända till 25 å 33^ proc. lägre. 3.
J or dbruk.
Delta utgör med rätta kustlandets egentliga Iiufvudnäring, ehuru inkomsten deraf, under de fem ifrågavarande åren, varit mycket otillräcklig för odlarens behof i allmänhet, hvilket härrör af de förut angifne orsakerne eller missväxter, föranledde dels af tidiga froster och dels af oljenligare utsäde och mycket af åkrarnes dåliga häfd och svaga begödsling.
1 Norrbottens climat ligger det för jordbrukaren mycken magt uppå, att växtligheten hastigt befordras, och delta kan ej annorlunda åstadkommas än genom jordens tillräckliga bearbetning och begödslande; i annat fall uppehälles växten alltför länge, så att frostnätterna hunnit inträda, innan säden nått någon mognad och derigenom vunnit någon consistence, hvarförutan den alltid är, synnerligast vid lugnt väder, högst ömtålig för kyla.
Derigenom att hemman klyfvas i allt för små lotter, hvaraf händer, att de med tiden öfverbefolkas, är ägaren nödsakad, att utvidga sitt åkerbruk; men då höbordet, och i följd deraf ladugården, i allmänhet, är allt för inskränkt och ringa för alt lemna tillräckligt gödningsämne, och artificiel gödselberedning försummas, inträffar, alt utsädet måste 5 tilltagas betydligt drygare och att drifningen går alldeles för långsamt.
Denna alltför stora utvidgning af åkern, i förhållande till ladugården, sorn äfven gäller om de större hemmanslotterne, förekommer, med få undantag, isynnerhet i de byar, som sakna naturliga ängar och der följaktligen höbordet skall beredas genom odling och växelbruk.
Kornet är väl landets egentliga hufvudsäde, men likväl börjar höstrågen att mer och mer begagnas, särdeles i södra delen af Länet, och önskligt vore, om odlingen deraf' allmännare antogs och begagnades mera ändamålsenligt, än sorn sker; ty* dels åtnöjer denna säd sig med magrare mark och dels bör den säkrare undgå frostskada än vårsäden, emedan den kan beräknas vara fullmatad innan frosttiden inträffar.
I södra orterne, der somrarne äro längre och der föga eller obetydligt snö faller, torde förhållandet väl vara annorlunda, men här synes rågen böra sås tidigt, i slutet af Julii eller i början af Augusti, samt företrädesvis å mera docerande ställen, så att det myckna vattnet, sorn vid den hastiga öfvergången från vinter till sommar, här inträffar, öfverallt uppkommer, må kunna afrinna, och icke genom ett fortsatt stillastående öfver åkrarne verka antingen broddens och skottets förruttnelse eller ock mattighet i plantan, hvarigenom drifningen blir långsam, hvilken endera olägenhet utan berörde försigtighet bär ofia tillstöter, särdeles om man sålt för tjockt, ett ytterligare misstag, som af allmogen här äfvenledes begås.
Med tiden skola väl dock de fel, som uu vidröra jordbruket, af erfarenheten undanrödjas, synnerligast sedan laga skiften hunnit byarne öfvergå och Allmogen derigenom vunnit friare händer för sin verksamhet.
I öfrigt lider jordbruket betydligt, genom den för högt drifna tjärulillverkningen, hvaråt många jordbrukare, särdeles Nyhemmans innehafvare, egna allt för mycken tid, så att derigenom den redan uppbrutna jordens behöriga häfd försummas och nyodlingarne alltför lamt bedrifvas.
Medgifvas måste dock, att missväxterne i allmänhet nu tvungit Allmogen, på jordbrukets bekostnad tillgripa denna binäring, såsom lemnande hastigare, ehuru knapp inkomst.
Väl hafva, såsom nedanföre anföres, en mängd Nyhemman blifvit anlagda, samt än flere lägenheter för begagnande tills vidare upplåtne, men på det bela har dock jordbruket gjort föga framsteg, emedan det på många äldre lägenheter blifvit eftersatt.
— Potatesodlinlingen begagnas öfver allt, men äringen deraf har äfvenledes varit knapp.
Lin odlas föga eller intet, men Hampa, på en del ställen, något mera.
Denna näring är, såsom af det föregående kan slutas, ett sine cjua non för jordbruket härstädes och följaktligen lika vigtig 6 för orten, som det sednare, oberäknadt den särskilda inkomst, som boskapsskötseln i och för sig sjelf bereder.
I denna näring hafva Finska Församlingarne ett märkbart företräde framför de Svenska, väl icke för den större qvantitet ladugårdsalster, som af de förre afsättas, hvilken öfvervigt måste tillskrifvas den tarflighet, hvartill Finska allmogen inskränker sig, men deras öfverlägsenhet uti ifrågavarande hänseende beslår egentligen uti en sådan kokreaturens ändamålsenligare behandling och utfodring, att mjölkafkaslningen, efter lika antal kreatur, alltid blifver betydligt större hos dem, än hos Svenskarne.
Angelägenheten af utvidgadt höbord uppfattas väl öfver allt och eflersträfvas, men delta oaktadt och fastän kreaturen varit i allmänhet fredade från sjukdomar och i kustlandet för rofdjur, häfver, under den ifrågavarande perioden, någon tillökning i ladugårdarne icke kunnat åstadkommas, i anseende till den knappa höafkastning, som nästan alla åren inträffat.
Fårafveln nyttjas öfverallt af allmogen till husbehof, men kreatursracen är småväxt och grofullig.
Renskötsel, som är Lappallmogens och jemväl, i förening med boskapsskötseln, ålskillige Lappmarks-nybyggares hufvudnäring, kan ej eller sägas hafva vunnit någon tillväxt, en följd dels af sig här och der visade sjukdomar och dels af den myckenhet rofdjur, synnerligast vargar, som, i anseende till de snömagra vintrarne, vågat sträcka sina tåg till Lappmarkernes för dem eljest temligen fredade områden.
Desse bestå hufvudsakligast af barrträd och något björk, samt hafva, under missväxtåren, utgjort en af de hufvudsakligare källorne för allmogens uppehälle och äro följaktligen vid hafskusten och de mera bebodda trakterne mycket medtagne.
Denna är en bland de få näringar, som under det ifrågavarande tidskiftet gjort betydligare framsteg.
Också eger orten allt hvad som lill dess bedrifvande erfordras, och då Folket varit i behof af hvarje arbetsförtjenst samt malmtransporter och kol följaktligen varit mindre dyrköpte, måste mera liflighet i jernhandteringen hafva inträdt.
En nybyggd masugn i Afvaforss och en ny Stångjernshammare i Hvilåforss inom Råneå Socken hafva trädt i verksamhet och ökat tillverkningen.
De i Risljäl-skogen uppläckle flere malmfält, hvaraf en del skola innehålla godartad jernmalm, hafva blifvit betydligt bearbetade och nu mera är der 7 hlåsning börjad i en prydlig masugn.
Mycket skulle sannolikt kunna göras för Norrbotten i denna väg, då man betänker de outtömliga malmtillgångar, som Länet längre upp mot fjellen erbjuder, men Capitaler erfordras och dessa skola väl ock en gång visas bit af den aldrig hvilandespeculationsandan.
Bruk och öfriga Näringar, hvilka ej höra till Bergsrörelsen.
Bland dessa intaga, ot v i fve 1 a k tig t, Sågverken främsta rummet.
Ehuruväl ett dylikt i Neder-Calix Socken, för bristande skogslillgång, blifvit nedlagdt, har dock så mycken större liflighet rådt vid de öfriga, för hvilkas tillverkning ock conjuncturen, under ifrågavarande lid, varit särdeles gynnande.
Eljest röjer sig mycken föränderlighet i denna conjunctur; förmodligen en följd deraf, att tillverkningarne afsätlas åt ett enda håll, nemligen Hufvudstaden.
Sedan en större frihet, i afseende på tiden för'tillverk ninga rnes åstadkommande, med Kongl. Kammar-Collegii Kungörelse af den 22 September 1824 inträdt, borde dock visserligen sågverkshandteringen kunna ändamålsenligare bedrifvas.
— Äfven här hafva missväxterne utöfvat sin inflytelse, genom folkets behof af arbetsförtjenst; stockfångsten och brädtransporterne till lastage-plutserne hafva nämligen varit billigare, än tillförene.
Skeppsbyggeri.
Denna näring har återigen blifvit särdeles upplifvad, och derföre har Länet och de många personer, som vid varfven njutit och njuta en säker inkomst, till stor del alt tacka Grosshandlaren och Riddaren Liljewalch, som på det sätt satt denna näring i förbindelse med de undsältningsanstalter, han för Länet sig åtagit, att han afundsättningstagare, i afbetalning, emottagit skeppsvirke, hvilket han derefter användt å ett af honom invid Luleå Stad inrättadt betydligt Skeppsvarf’, der en mängd fartyg årligen dels nybyggts, dels undergått reparation.
Såsom vanligt är, har detta företag framkallat flere medtäflare, så alt nu mera en myckenhet fartyg öfver allt i Länet, men hufvudsakligast i Luleå, h}'ggas, dels för inhemsk, dels för utländsk räkning.
Mycket kan väl ock till en början härtill hafva bidragit allmogens behof, att äfven emot nedsatt pris leverera byggnadsvirke.
Val vore, om de utländske beställningarne, som vid varfven härstädes varit betydliga, icke förminskas, för att ej säga upphöra, till följd af den tull-tariff, som å skepps-inventarier nu mera blifvit bestämd. 8 Blott ett enda Glasbruk finnes i Länet.
Det eges af ett Bolag, som icke räknar någon medlem bland Länets innevånare, men drifver icke desto mindre fördelaktigt sin rörelse.
Några finare tillverkningar åstadkommas der icke, utan bestå de hufvudsakligaste af fensterglas och bouteiller, som lill största delen utskeppas på Stockholm.
Binäringar3 såsom Jagt och Fiske_, hafva varit mindre indrägtige, synnerligast den förra.
Och om det sednares afkastning icke lemnat stor afsättning, har det dock varit ett godt stöd under dessa sädesfattiga år.
Derom har jag redan, i sammanhang med berättelsen om Jordbruket, något utlåtit mig.
Med denna binäring förhåller det sig likasom med alla öfriga, då de göras till hufvudsak: de skada då mera än de gagna.
Detta vill man ock hoppas, alt folket inser, och skulle några goda år inträffa, tror jag, att denna näring träder tillbaka till sin ursprungliga bestämmelse.
Saltpeter-tillvcrkningen är bland de mera lämplige för jordbrukaren, emedan den icke fordrar hans aflägsnande från hemmanet och icke borttager mycken tid.
Den bedrifves egentligen i Luleå Fögderi och är, oaktadt det nedsatta lösningspriset, i jemnt tilltagande.
Assessoren och Riddaren Plageman, som, för allmogens undervisande i binäringar, här blifvit anställd år 1835, bar inrättat, på försök, en varmlada, hvars ändamål är, att jemväl under vintermånaderne förmå bereda saltpetermullen och derigenom, om möjligt är, fördubbla tillverkningen.
Lyckas Plageman häruti, hvartill anledningar förefinnas, och methoden sedan skulle af allmogen antagas, hvilket man ock bör hoppas, så kunde lösningspriset till det allmännas lättnad än vidare nedsättas, eller SLatens mellankomst må hända alldeles indragas, synnerligast om allmogen äfven kunde förmås till Saltpeterns raffinering.
Pottaske-til/verkning.
Denna näring infördes i slutet af i82o:talet från Österbotten och har sedan den liden begagnats i Länets norra Socknar, dock synnerligast i Neder-Calix.
— Assessoren Plageman har, de sednare åren, arbetat på dess allmännare antagande i hela Länet, hvarföutan, med dertill af Regeringen förskjutne mede), ändamålsenlige Poltaske-sjudnings-pannor blifvit anskaffade, för att tillhandahållas hugade Pottaska-till— 9 verkare, emot betalning af Pannornas värde med |:del årligen.
Önskligt vore, om Allmogen fattade liog för denna näring, så vida skogarne i allmänhet öfverflöda med rudimalerier härtill och den i öfrigt eger det företräde, att den kan bedrifvas af barn och ålderstigne, samt således icke från jordbruket rycker den verksammare arbetskraften.
Åtgärder till beredande af vidare beqvämligheter vid Land- och Vattén-comrnunicationerne hafva icke blifvit vidtagna.
Yäl har fråga varit väckt om rensning af Torneå Elf, men då sådant icke kunde företagas utan samverkan från Finska eller Ryska sidan och detta blifvit vägradt, så har projectet härom tills vidare förfallit. 4- Politisk Författning.