Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid läger, eller der trupp är för flere dagar sammandragen, må rättighet till försäljning af nämnda drycker meddelas af Konungens Befallningshafvande, när vederbörande militär-chef derom gör anmälan.
Vid allmänna landtbruks- eller dylika möten, der från ett helt län eller ännu mera skiljda orter en mängd folk för en eller annan dag lagligen sammankommer, gälle tillståndsbevis, utfärdadt antingen af Konungens Befallningshafvande eller af kommunalmyndigheten i orten. 4:o Angående rörelsens inställande på sön- och helgedagar, gälle detsamma, som om utskänkning af bränvin stadgadt är. 5:o.
För utöfningen af ifrågavarande rörelse erlägges ingen särskild skatt utöfver den, som enligt allmänna författningar bör till
Staten eller kommunen för inkomsten erläggas.
Den, som utan vederbörligt tillstånd sådan rörelse idkar, böte första gången 5—20 R:dr, andra gången 20—40 R:dr, tredje gången eller oftare 40 -80 R:dr.
(Angående sådana böters förvandling torde Utskottet göra behöfligt tillägg.) 7:o.
Beträdes idkare af ifrågavarande rörelse med oloflig bränvinsförsäljning, vare, utom ansvar efter lag, sin rättighet förlustig. 8:o.
Rättighet kan ock fråntagas idkare af sådan rörelse af den myndighet, som tillståndsbevis utfärdar, då den finuer att rättigheten så missbrukas, att deraf uppkommer oordningar eller utsväfningar.
Öfver g äng sstadgande.
Så snart denna författning utkommit, åligge det i staden magistrat och å landet kommunalnämnd att draga försorg derom, att de, som dylik försäljning begynt att veterligen utöfva, derom erhålla nödig kännedom, med antydan till dem, som icke finnas tjenlige att med densamma fortfara, att dermed upphöra.
Den som, oaktadt sådan tillsägelse, dermed fortfar, vare förfallen till det i § 6 stadgade ansvar.
Af ofvannämnda förslag lärer till fullo kunna skönjas, att meningen dermed icke är “att betunga rörelsens idkare med kostnader för anskaffande och förnyande af tillståndsresolutioner, hvarigenom en oskälig beskattning kunde tillskapas*'.
Ehuru direkt dertill uppmanad af en ganska aktningsvärd nitälskare för ordning och sedlighet, har jag icke, för att förhindra rörelsens missbruk, vågat föreslå någon särskild beskattning af densamma.
Genom en sådan beskattning af den vida vådligare utskänkningsrörelsen har man visserligen sökt försäkra sig om idkarnes soliditet, på samma gång som man fördyrat den skadliga varan.
Vid fråga om försäljning af oskadliga synes det mig deremot vara af långt större vigt att de, åt hvilka uppdraget att hämma missbruk måste vara anförtrodt, nemligen kommunerna och den inom kommunerna verkställande magten, icke af eget intresse kunna förledas att icke allenast “uppmuntra1* den oskyldiga rörelsen, utan äfven se igenom finger med missbruken; eller skäligen misstänkas att för sina åt gärder lägga sin eller sin kommuns nytta till grund.
Stockholm den 28 November 1862. j p gon N:o Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 98. *201 98.
Af Kyrkoherden N. G. Wennerström s
Om alla för prester erforderliga examinas aflåggande på en gång vid akademien före ordination samt om upphå/vande aj indigenatstvånget vid ansökning till pastorat.
Bland de flera anledningar, som i mer eller mindre mån bidragit att framkalla den nu rådande prestbristen, kan man med skäl räkna de hinder och inskränkningar i befordringsväg, som presten haft och har att kämpa emot.
Då hvarje annan tjensteman eger rätt att söka sin utkomst öfver allt inom fäderneslandet, så äro presterna inskränkta till det stift de genom födseln tillhöra samt sålunda på sätt och vis glebse adscripti.
Om ett sådant stadgande i fordna dagar, då på den presterliga banan tilloppet var mer än tillräckligt, kunde anses lämpligt för att motverka en öfverdrifven konkurrens af sökande, så synes förhållandet nu vara helt olika och bemödandet i stället böra gå ut på att någorlunda jemnt öfver hela riket fördela de fåtaliga arbetare, som egnat sig åt kyrkans tjenst.
Mot indigenatstvångets upphäfvande till en viss grad och införande af friare ansökningsrätt skall tvifvelsutan såsom skäl anföras svårigheten att rättvist bedöma de kompeterandes kunskaper med ledning af pastoralexamensbetyg, som af särskilda konsistorier med v sendtligt olika fordringar blifvit utfärdade.
Invändningen saknar icke grund under nuvarande förhållanden, men den skulle helt och hållet förfalla om alla för en prest nödiga och för dess befordran bestämmande examina aflades vid akademien före prestvigningen.
Derigenom skulle enhet i betygen vinnas och det nära nog orimliga förhållandet upphöra, att en prest kan utan aflagd pastoralexamen anses skicklig att i decennier sköta en pastors alla åligganden, men icke vara värdig att uppbära dess inkomster.
Fordom, då elementarundervisningen var alltför ensidig och ofullständig och då prestbildningen i förhållande dertill stod på en lägre ståndpunkt, var måhända pastoralexamen af behofvet påkallad för att förmå den unga prestmannen att genom fortsatta studier öka sitt otillräckliga kunskapsförråd; men då det är en känd sak att det kunskapsmått, som vid akademierna bibringas prestkandidaten, numera är tillräckligt för prestexamen och att hvad som ytterligare fordras för pastoralexamen lätteligen kan på ett par terminer inhemtas vid akademien, så finnes efter min tanke intet skäl hvarför icke presten, liksom andra tjenstemän, skulle före inträdet på tjenstemannabanan få aflägga alla de prof, som anses nödiga för embetets utöfning.
För Herrar konsistoriales, som i alla fall hafva tillräckligt att sköta, bereddes genom pastoralexamens borttagande en väsendtlig lättnad, och presterna skulle helt visst, utan pastoralexamenstvånget, af sitt embetes vigt manas att hålla jemna steg med den allmänna bildningen.
Att den akademiska kursen blefve genom en slik anordning förlängd till icke ringa olägenhet för en fattig yngling, är lika sannt som att under nu varande förhållanden vistandet i stiftstaden för prestexamens undergående samt några år Bih. till R.
Prot. 1862 1863. 11 Sami. 2 Afd. 26 202 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 99. sednare för afläggande af disputationsprof och pastoralexamen medför kostnader, icke mindre betungande tor den obemedlade.
Men då vid innevarande riksmöte inom detta
Stånd motion blifvit väckt om anslag af 12,000 R:dr årligen till understöd för theologi* studiosi, så synes, om detta förslag vinner framgång, ifrågavarande olägenhet vara häfd.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt vågar jag härmed vördsamt föreslå: l:o) att alla för presterlig ordination och befordran erforderliga prof hädanefter må på en gång afläggas vid akademien, — Biskop och konsistorium dock obetaget att genom anstäldt förhör med den blifvande prestmannen, före hans invigning till embetet, göra sig underrättade om hans duglighet för detsamma, — och 2:o) att den, sorn dessa prof genomgått, väl må prestvigas och till en början tjenstgöra inom det stift, han genom födseln tillhör, men ega rättighet att söka befordran öfver hela riket till så väl regala som konsistoriela pastorat.
Stockholm den 28 November 1862. N. G. Wennerström.
N<o 99.
Af Doktor A. Sandbergs
Om nedsättning i den nu utgående personliga shy dds afgijten till 20 öre för man och 10 öre för qvinna.
Man har alltid anmärkt emot hvarje kapitationsafgift såsom någonting otillbörligt att den drabbar lika så väl den fattige som den rike, och då arbetsklasserna utgöra det största antalet, komma de ock att utgöra den drygaste delen deraf.
Det är alltså från andra håll, som
Staten bör utbekomma hvad till dess behof är af nöden.
Men å andra sidan har man ansett det principrigtigt att hvarje arbetsför samhällsmedlem bör genom något bidrag till statsverket erinras derom att han är en fri medborgare som också deltager i Statens bördor, ehuru denna afgift bör vara så liten, att den ej kan kännas tryckande.
Det är nu att förmoda att den taxering af fastighet, kapital och arbete, som efter den nya bevillningsförordningen verkställes, kommer att gifva hvad som är af nöden till fyllnad af statsbristsumman, och skulle något mera erfordras, så gifva några öres tillökning uti bränvinsbränningsafgiften och uti tullen för någon utländsk kassaartikel riklig ersättning.
Jag får derföre vördsamt föreslå, att 1 artikeln i Bevillningsförordningen sålunda förändras:
203 att den nuvarande personliga skyddsafgiften 40 öre för man och 20 öre för qvinna nedsättes till 20 öre för man och 10 öre för qvinna.
A. Sandberg.
N:o fOO. Af Doktor A. Sandberg:
Angående en tillökning i folkskole,af gis ten af 20 öre för man och 10 öre för qvinna.
Intet behof är större och ingen samhällsangelägenhet vigtigare än en ändamålsenlig undervisning och bildning för det uppvexande slägtet af allmogen och samtlige arbetsklasserna i vårt rike.
Ett stort och vigtigt steg till vinnande af detta ändamål blef taget genom den Kongl. Stadgan om folkundervisningen i riket den 18 Juni 1842.
Men af brist på medel kom man ändå på de flesta ställen i riket icke någon väg, förr än Rikets Ständer vid 1844—1845 årens riksdag nedsatte den personliga kapitationsafgiften till hälften och uttaxerade från andra håll på ett rättvisare och billigare sätt hvad statsbehof ven kräfde; hvarjemte erkändes det oafvisliga behofvet att skaffa utvägar för att göra den vigtiga folkskolestadgan till en sanning.
Och den stora grundsatsen uttalades af Konung och Ständer, att hvarje arbetsför medlem i samhället bör genom personlig afgift i första rummet bidraga till det uppvexande, mindre bemedlade slägtets undervisning.
Till följd häraf beslutades och genom Kongl. Kungörelsen den 13 Mars 1846 stadgades att 12 sk.
Banko för qvinna utan särskildt undantag för gemenskapen af arméen och flottan skulle utgå såsom folkskoleafgift inom hvarje församling samt debiteras och uppbäras genom Kronans tjenstemän.
Härigenom blefvo nu medel anskaffade, så att folkskolor kunde inrättas i alla församlingar.
Ännu återstår likväl mycket, som i detta afseende behöfver förbättras, tillökas och utvidgas.
Detta synes böra lämpligast kunna ske om man konseqvent fortgår på samma väg.
De personliga eller kapitationsafgifterna till
Staten hafva blifvit minskade och de böra minskas, ty Staten har andra utvägar att fylla sina behof.
Men föräldrapligten att sörja för sina barns uppfostran och bildning är lika helig för alla och den fattige kan icke heller derifrån erhålla dispens lika litet som den rike, fördenskull vägar jag vördsamt föreslå
En tillökning i folkskoleafgiften af 20 öre för man och 10 öre för qvinna, så att hädanefter förhållandet må blifva följande: folkskoleafgiften utgöres af 60 öre för man och 30 öre för qvinna så väl af alla mantalsskrifne, som ock af alla arbetsföra personer, utan 204 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 101. afseende på om de betala mantalspenningar eller icke, äfvensom af den icke värfvade delen af gemenskapen vid arméen och flottan.
Hvad debitering, uppbörd och redovisning angår, så förhålles dermed hädanefter såsom hittills.
Att på detta sätt gå till väga för att vinna ändamålet, som skett med dessa tvännc motioner synes mig vara det redigaste och enklaste.
Ett är att medgifva en nedsättning uti den personliga skyddsafgiften till Statsverket.
Ett annat är att bevilja en personlig afgift till folkundervisningen.
Jag minnes väl hvilka svårigheter och förvecklingar, som uppstodo vid 1844—1845 årens riksdag, derföre att desse begge ämnen då af motionären blifvit oskiljaktigt förenade, och för att undvika, om möjligt är, samma betänkligheter, äro de nu åtskilda M»o tOl.
Om anslag till Jörökadt underbefäl samt till löneförbättring för Auditör en vid Gotlands National-beväring.
Den sista omorganiseringen af Gotlands National-beväring bestod deruti, att den blef indelad på 28 kompanier, då den förut, utom Wisby stads beväring blott räknade 21.
Rikets Höglofliga Ständer anslogo äfven vid sistlidne riksdag, på Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, medel för aflönandet af officers-befälet vid de 7 nybildade kompanierna.
Genom någon slags tillfällighet glömde man att desse kompanier äfven hade behof af ordentligt underbefäl och spel, hvarmed de gamla kompanierna alltid varit försedde.
Till följd häraf ingick också Militärbefälhafvaren på Gotland, innan nuvarande riksdags början, med underdånig anmälan om behofvet af underbefäl och spel vid nämnde 7 kompanier jemte uppgift på det anslag, som för afhjelpaudet deraf erfordrades.
I Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof finnes äfven en framställning gjord om beviljandet af 450 R:dr till arfvoden åt 15 så kallade signalister eller spel, med 30 R:dr åt hvardera, men hvad åter det begärda anslaget åt det nya underbefälet vidkommer, så har Föredraganden för Landtförsvars-departementet i underdånighet tillstyrkt Kongl. Maj:t att derpå för det uärvarande ej fästa något afseende.
Det synes väl något oegentligt och svårt att förstå, hvarföre dessa 7 kompanier fortfarande skola vara i saknad af ett stadigvarande underbefäl, då de Motioner i Preste-Ståndet 1862.
205 gamla kompanierna alltid dermed varit försedde.
De extra underbefäl, hvarmed de nya kompanierne hittills fått hjelpa sig fram, ombytas vanligen, till följd af det ringa årsarfvodo de erhålla, årligen, och kunna naturligtvis ej vinna den insigt i manskapets instruerande och i andra underofficerstjensten tillhörande åligganden, som det underbefäl, som flere år står qvar i tjensten och jemte den ökade insigten vinner mera lust för yrket.
Jag anser derför nödigt för national beväringens likformiga utbildande till förmåga att i farans stund med någorlunda lika skicklighet uppträda till öns försvar, att ett stadigvarande underbefäl äfven gifves åt de 7 nybildade kompanierna.
Yidare förekommer att, till följd af det värfvade depöt-artilleri-kompaniets förening med Gotlands national-beväring under namn af Gotlands National-bevärings stamtrupp, förorsakats tillökning i göromål för en del af national-beväringens civile embetsman, hvarföre äfven Kongl. Maj:t till en del med fästadt afseende på detta förhållande i nåder föreslagit lönetillökning åt Regements-läkaren samt äfven åt Fältkamereraren och kontorsskrifvaren.
En annan civil embetsman hvars göromål visserligen ej blifva förminskade genom denna “förening* är National-beväringens Auditör.
Någon tillökning i hans ringa lön af 450
R:dr är dock icke föreslagen.
Till följe af hvad jag haft äran här framdraga får jag hos Rikets Höglofliga Ständer vördsamt begära, l:o.
Ett årligt anslag, till hvad som redan linnés för National-beväringen, af 2,1 åå R:dr R:mt till aflöning åt 7 sergeanter, 14 furirer, 14 l:sta korporaler och 28 2:dra korporaler, som skola anställas vid de 1 kompanier af samma beväring, som nu äro i saknad af underbefäl samt 2:o.
Ett årligt anslag af 150 R-.dr R:mt till förbättrande af Auditörens vid samma beväring lön.
MtO 109.
Af Biskop II. G.
Hultman s
Om förökadt lärareantal vid högre elementarläroverket i Jönköping.
Enligt Kongl. Maj:ts nådiga Bref af den 20 Mars 1858 utgöres lärareantalet vid högre elementar-läroverket i Jönköping af tillsammans 13 ordinarie lärare, nemligen Rektor, 4 Lektorer och 8 Adjunkter.
Detta antal var afpassadt efter mängden af dåvarande lärjungar.
Redan påföljande året steg detta antal till 234; år 1860 utgjorde det 255; 1861 uppgick detsamma till 273 och utgör för närvarande 311.
Under loppet af 4 år har således elevantalet ökats med öfver 206 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 102. 100.
Att undervisningen af detta betydligt ökade antal lärjungar ej utan största svårighet kunnat af de ordinarie lärarne bestridas, är sjelfklart.
Uppå gjord underdånig framställning bar ock Kongl. Maj:t, för förflutna läseåret beviljat 2:ne, samt för det innevarande 4 extra lärares antagande.
Men dels har det icke varit utan stor svårighet att finna skicklige och duglige personer till dessa extralärareplatsers bestridande, dels kunna sådane lärare, om de än med goda kunskaper och undervisningsgåfvor äro utrustade, ingalunda fullt ersätta bristen af ordinarie lärare, hvilka oafbrutet egna sina krafter åt läroverkets tjenst.
Maj:t har derföre ock i sin, till Rikets nu församlade Ständer aflåtna nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof äskat, att dessa åt Jönköpings läroverk beviljade 4 extra lärare måtte såsom Adjunkter på ordinarie stat uppföras.
Om detta af Rikets Ständer beviljas, skulle således antalet af ordinarie lärare vid nämnde läroverk komma att uppgå till 17.
Men enligt Rikets Ständers uttalade och af Kongl. Maj:t i förut omnämnda nådiga Bref gillade grundsats, att ett normal-antal af 16 lärare må anses motsvara behofvet för 200 lärjungar, samt att, då dessas antal ökas med 30 eller 40, en ytterligare lärare bör påräknas, skulle Jönköpings elementar-läroverk nu vara berättigadt till 19 ordinarie lärare.
Detta antal är ock redan nu det minsta, så vida det synnerligen menliga förhållande skall kunna undvikas, som sistlidet läsår egde rum, nemligen att ända till 54 lärjungar måste undervisas gemensamt.
Ännu mera är för den närmaste framtiden detta lärareantal det minsta möjliga, såvida ej extralärare-systemet med alla dess olägenheter genast ånyo skall behöfva anlitas ; ty med visshet kan antagas att skaran af lärjungar för hvarje år ökas åtminstone i icke mindre proportion än hittills, dels till följd af Jönköpings stads läge, dels ock till följd af det förtroende dess läroverk med skäl tillvunnit sig.
På grund häraf anser jag en förstärkning i lärarekraft vid detta läroverk af minst 6 ordinarie lärare vara af ett tvingande behof påkallad.
Jag dristar ock hoppas att Rikets Höglofliga Ständer så mycket mindre neka anvisande af medel härtill, som Jönköpings läroverk jemförelsevis i ringare mån än många andra i och för lärarnes aflöning betungar Statsverket, i anseende till de icke obetydliga bidrag, hvilka dertill af den s. k. Wisingsö-fonden utgått och utgå.
Men skall ändamålet med de begärda 6 nya lärareplatserna fullt uppnås, så böra de så ordnas, att undervisningen jemnt och lämpligt kan fördelas mellan läroverkets högre och lägre klasser.
Skall detta kunna ske, så måste minst tvänne af dessa lärare vara Lektorer.
Först derigenom kan den mängd af läroämnen, som till tunga för lärarne och till skada för undervisningen, äro hopade på hvar ocK en af de nuvarande Lektorerna mera ändamålsenligt kunna fördelas.
Exempelvis må nämnas att af de nu anställda Lektorerna, har en sig ålagdt att undervisa i matheinathik, fysik, kemi, botanik och zoologi, samt en annan i theologi, historia, filosofi och svenska språket.
Att ett sådant hopande af vigtiga läroämnen på en person hindrar undervisningens fortgång i hvarje ämne genom flere klasser är klart, likasom att detta för imdervisningen verkar menligt.
Också har lektorsundervisningen i några läroämnen måst uppdragas åt Adjunkter.
Men obilligheten deraf att den såsom Adjunkt aflönade läraren år efter annat ålägges Lektors göromål och ansvar torde lätt erkännas, likasom att läroverkets bästa af ett sådant förhållande icke kan främjas.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt får jag vördsamt föreslå och anhålla, Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 103. 207 att Rikets Höglofiiga Ständnr måtte anslå lön till 2:ne nya lektors- samt till 4 nya adfunktsbeställningar vid högre elementar-läroverket i Jönköping efter de för hvardera af dessa befattningar stadgade grunder.
Jag anhåller vördsamt om remiss af denna min motion till Höglofiiga Statsutskottet.
Stockholm den 28 November 1862. H. O. Hultman.
HT:o 103.
Af Biskop H. G. Hultin an:
Om ärlig pension åt Enkefru Biskopinnan Elisabeth Heurlin.
Ehuru de förslag äro många, som åsyfta att taga Statsverkets tillgångar i anspråk, vågar jag dock påkalla Rikets Ständers välvilja till beviljande af en°välbehöflig årlig pension åt enkefru biskopinnan Elisabeth Heurlin, född Liljewalch.
Jag hoppas på detta beviljande såsom ett rättvist erkännande af mannens i lifstiden åt det allmänna gjorda tjenster.
Om framlidne Biskop Heurlins rastlösa och framgångsrika verksamhet i Skolans, Kyrkans och Statens tjenst, torde ej vidlyftigt behöfva ordas, då väl antagas kan, att densamma icke är för Rikets Ständer obekant.
Särskildt må dock för det nu afsedda ändamålet, erinras om det ansvarsfulla och vigtiga förtroende han åtnjöt att från 1838 till 1840 såsom
Statssekreterare vara föredragande för ecklesiastik-ärendena, samt att från December 1842 till i Maj 1844 vara Statsråd och Chef för Kongl. Ecklesiastik-departementet.
Samma ovanliga insigt och duglighet han ådagalade såsom innehafvare af dessa höga förtroende-embeten, visade han ock i hela sin embetsförvaltning, samt i de många särskilda offentliga värf, hvilka honom anförtroddes, såsom att vara fullmägtig i Riksgälds-kontoret, ledamot i mångfaldiga revisioner och kommittéer, bland hvilka må nämnas Kyrkolags-kommittéen, Svensk-Norska Unions-kommittéen, Kongl.
Fattigvårds-kommittéen, samt Kommittéen för öfverseende af författningar rörande hemmansklyfning, jordafsöndring m. m.
Lika mycken förtjenst om det allmänna, som han inlade under en mer än femtioårig embetsmannabana, lika liten ekonomisk fördel vänn han deraf för sig sjelf.
Täta flyttningar till följd af olika embetsbefattningar, samt stora, hans lefnadsställning åtföljande omkostnader voro dertill orsaken.
Den ekonomiska ställningen vid hans frånfälle var ock sådan, att hans efterlefvande, nu sjutioåriga maka, i stället för behållning fick skulder att ersätta, hvartill medel måste tagas af de henne och en oförsörjd dotter nådigst beviljade nådåren, såsom de handlingar närmare utvisa, hvilka jag anhåller att få härmed bifoga.
208 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
På grund häraf dristar jag vördsamt föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer måtte i årlig pension åt Enkefru Biskopinnan Elisabeth Heurlin, född Liljewalch anslå Åtta hundra (800) R:dr Riksmynt.
Om remiss af denna min motion till Höglofliga Stats-Utskottet anhålles vördsamt.
Stockholm den 28 November 1862. II. G. Hultman.
NiO 104.
Af Riks-Ar k i varien J. J.
Nordström:
Om revision af nya Troll hätte kanalbolags räkenskaper samt Statens bidrag till kanalbyggnaden, och utredande af Statens andel i bolagets inkomster m. m.
Sedan numera Öfversten, Friherre N. Ericson i början af 1830-talet uppgjort plan och kostnadsförslag till Trollhätte slussverks ombyggnad, till lika dimensioner med dem, Götha kanal egde, omfattades denna angelägenhet af Statsmagterne med särdeles intresse.
Sålunda hemställde Rikets Ständer vid riksdagen 1834—1835, att Kongl. Maj:t af öfverskotten å de den tiden utgående afgifterne till Handels- och Sjöfarts-fonden behagade anvisa medel för befrämjande af detta företag; och ungefär samtidigt härmed tillstyrkte en af Kongl.Maj:t förordnad Kommitté, som hade till uppdrag att öfverlägga om de åtgärder, som erfordrades, för att bringa segelleden mellan Wenern och hafvet i ändamålsenligt skick, att det bolag, som åtoge sig, jemlikt nyssherörde plan, utföra ombyggnadsarbetet, borde, utom andra förmåner, tilldelas ett årligt anslag af 50,000 R:dr Banko, att utgå af ofvanbemälde fond under så många år, som erfordrades för att, efter uppgjord plan, till kapital och med 5 procent ränta godtgöra hvad utöfver disponibla tillgångar till arbetenas utförande behöfdes; hvaremot bolaget skulle tillförbindas, att under byggnadstiden, som bestämdes till 7 år ej taga mer än 6 procent å bolagets tillskott, hvilket beräknades till minst 600,000 R:dr, samt efter ombyggnadstidens slut högst 9 procent af berörda tillskott, hvarefter öfverkottet borde blifva för Kongl. Maj:t disponibelt.
Dock skulle aktieegarne tillförsäkras, att hvad desse, för arbetets utförande, kommo att tillskjuta utöfver 600,000 R:dr, skulle med 5 procents ränta bolaget godtgöras medelst fortfarande årlig utbetalning af 50,000 R:dr utaf Handels- och Sjöfarts-fonden.
Vidare Motioner i Preste-Ståndet 1862.
•209 Yidare och sedan Kongl. Maj:t anbefallt dåvarande Stor-Amirals embetets tredje afdelning, att granska ofvannämnde kostnadsförslag och inkomma med sitt betänkande i ämnet, vitsordade bemälda embete i sitt år 1836 afgifne utlåtande förslagets tillförlitlighet, samt tillstyrkte, i öfverensstämmelse för öfrigt med hvad nyssbemälde kommitterade hemställt i hänseende till vilkor och förmåner, att det blifvande bolaget, efter arbetets fullbordan och skuldens återbetalning, i utdelning borde få uppbära högst 9 procent å bolagets gjorde och af allmänna medel icke ersatte tillskott.