Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då kostnaden för dessa sedlars tillverkning och utgifning belöper sig till omkring 40,000 ndr årligen, skulle banken deremot för anskaffande af silfvermynt till det uppgifna beloppet komma för en gång att vidkännas en utgift, allenast motsvarande slagskatten, som för 800,000 r:dr specie utgör, å 3/4 procent, 6,000 r:dr specie, eller 16.000 r:dr banko; och som, efter hvad erfarenheten ådagalagt, ett silfvermynt bibehåller sig i rörelsen under en tid af 40 å 50 år utan att behöfva ompräglas, så och ehuru medgifvas må, ej mindre att banken skall tillskyndas någon förlust i följd af den nötning, sådant mynt är underkastadt •— en nötning, som, beroende dels af myntets halt, och dels af dess storlek, enligt de underrättelser Utskottet varit i tillfälle sig förskaffa, icke lärer, i afseende å bankens nuvarande mindre silfvermynt, kunna på 50 år uppskattas till mera än 2 1/2 procent af primitiva värdet, eller för 800.000 r:dr specie till omkring 1,100 r:dr banko för året, än äfven att tillverkningskostnaden för skillingssedlarne torde kunna i någon, ehuru ringa, mån inskränkas, synes dock af ofvananförda förhållanden vara uppenbart, att en högst betydlig besparing i utgift skulle genom omförmälda sedlars indragning ocb silfvermynts utgifvande i deras ställe, för banken uppstå, äfven om icke i betraktande tages, att den förenkling i göromål inom banken, som deraf blefve en följd, komme att leda till förminskande af dess tjenstemanna-personal.
Den för skillingssedlarnes bibehållande åberopade omständighet, att allmänheten visat sig mindre begärlig efter silfvermyntet, förklaras ganska naturligt, dels af rådande ovana vid begagnandet af dylikt mynt, och dels deraf, att hvar och en nä stan utan undantag för sin dagliga kassa nu betjenar sig af endast det för sedlar passande förvaringssätt och, i saknad af tjenligt förvaringsrum för silfvermyntet, befarar att lätt borttappa detsamma.
Betvillas bör dock ej att allmänheten, sedan förenämnde olägenheter blifvit undanröjde, skall, på sätt förut egt rum då silfver varit det gångbara myntet här i landet, gerna mottaga detsamma och finna sig dermed mera belåten, än med de ifrågavarande sedlarne, hvilka, i följd af ett långvarigt kringlöpande, vanligen blifva nedsölade och ofta så förslitna, att de, till förlust för innehafvaren, icke af banken inlösas.
På grund häraf, och då det vid sistförffutna riksdag hufvudsakligen anförda skäl för ofvanberörda sedlars fortsatta utgifning, eller att deras ersättande skulle erfordra ett större belopp i metallisk valuta, än banken under då varande förhållanden kunde dertill lämpligen afse, nu mera förfallit, sedan bankens metalliska kassa vunnit tillräcklig styrka för meddelande af en sådan ersättning; anser Utskottet rätta tid - 4 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 25. punkten vara inne för vidtagande af den föreslagna åtgärden; och som, efter hvad Utskottet inhemtat, sammanräknade beloppet ej mindre af i banken befintliga, til! utgifvande färdiga sedlar å 16, 12 och 8 sk., än äfven af de blanketter till dylika sedlar, hvilka dels redan finnas i bankens förråd och dels, enligt Banko-fullmäktiges förordnande, böra för innevarande år vid Tumba bruk tillverkas, uppgår till omkring 1,900,000 r:dr banko, hvilken sedelqvantitet, enär beloppet af i banken invex lade förslitna skillingssedlar, beräknadt efter medeltalet under de 3:ne sistförflutna åren, utgjort omkring 950,000 r:dr för året, bör, med antagande af enahanda beräkning, komma att motsvara ungefär 2:ne års behof, så har Utskottet trott sig böra hos Rikets Ständer vördsamt tillstyrka: att all tillverkning af sedlar å 16, 12 och 8 sk. må upphöra, sedan de blanketter till dylika sedlar, hvilka dels redan finnas i bankens förråd och och dels för innevarande år äro från Tumba bruk reqvirerade, blifvit till sedlar fårdiggjorda; att de sedlar å 16, 12 och 8 sk. samt 14 och 10 sk. kopparmynt, som hädanefter i vexling eller liqvid till banken ingå, icke må derifrån åter utgifvas; O 7 att med slutet af nästinstundande år, 1849, all utgifning från banken af sedlar å samtlige ofvanuppräknade valörer må upphöra; samt att, i följd deraf, det i banken vid nämnda tidpunkt möjligen qvarvarande förråd af sådana sedlar måtte få förstöras; Och torde derjemte åt Banko-fullmägtige böra öfverlemnas att vidtaga alia de åtgärder, som finnas vara af nöden till befordrande deraf, att silfvermynt å de lägre valörerna må, från och med nästa års början, uti landsorten allmänheten i vexlingsväg tillhandahållas.
Utskottet anser sig slutligen böra upplysa, att bankens förråd af silfvermynt uti l/8:dels och l/16:dels r:drsstycken uppgår till omkring 682,000 r:dr af det förra och 10,000 r:dr, allt specie, af det sednare slaget, hvadan någon betydligare utmyntning i och för skillingssedlarnes ersättande icke erfordras.
Reservationer: af Herr biskop Agardh: ”Jag reserverar mig emot Utskottets tillstyrkande att borttaga skillingssedlarne på följande grunder: l:o
Kan man förutse att om detta beslut nu skulle fattas, skall inom några riksdagar man blifva nödsakad att omgöra detsamma.
Allmänheten föredrager skillingssedlarne framför silfvermyntet; detta svnes nogsamt deraf, dels att, vid utvexling från banken, skillingsedlar fordras, men icke småmynt, dels deraf, att när någon råkar få några skillingsmynt, skyndar han sig att Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 25. 5 alt göra sig af dermed.
Allmänheten anser sedlarne beqvämligare, säkrare.
Tagas de bort, skola de allmänt saknas, derefter återbegäras och slutligen åter utgifvas.
Jag inser icke hvarför man ej i detta afseende bör rätta sig efter allmänhetens smak; 2:o har jag aldrig sett att någon annan sedelbank bemödat sig att, då dess sedlar åro begärliga, sjelfmant indraga dem, tvinga allmänheten att emottaga silfver i stället, samt sålunda försvaga sin metalliska kassa.
Jag har, som jag tror, med rätta kallat ett sådant förfarande icke rätt bankmässigt, hvaremot sådana bankers exempel icke bör åberopas, som ej hafva till princip att utgifva sedlar; 3:o, och detta är det vigtigaste skälet, skall man härigenom till en högst betydlig grad, nemligen med nära 800,000 r:dr silfver, försvaga riksbankens metalliska kassa, hvilket visserligen för närvarande icke är af någon vigt, men som för kommande tider kan blifva högst betänkligt.
Om det,nu föreslagna förhållandet hade varit gäll nide år 1840, så hade Svenska banken icke kunnat uthärda krisen genom annat än att operera enligt 122 § Banko-Reglementet, d. v. s. upptaga lån, försälja sina obligationer och säkerheter, indraga sedelstocken och minska utlåningen, samt derigenom framkalla en allmän penningekris inom landet; 4:o det är en allmän regel, att af ju större valör sedlarne äro, desto förr återgå de till banken, då deremot ju mindre de äro, desto längre måste de qvarblifva i rörelsen.
Vid ett uppkommet misstroende är det de stora sedlarne, som först uttaga bankens silfver, de mindre sednare, de »lindsta, såsom oumbärliga och spridda på alla händer, aldrig.
De skäl, som blifvit anförda för den föreslagna förändringen, hafva icke kunnat öfvertyga mig.
Andra bankers exempel icke, emedan exempel endast bevisa ett faktum, men icke en princip.
Dessutom finnas skillingssedlar både i Norrige och Danmark, som jag tror, äfven i sednare tider.
Hvad realisationens konsoliderande genom silfrets varande i rörelsen angår, tror jag förhållandet vara, enligt hvad ofvan nämndt är, alldeles motsatt.
Den försvagas derigenom.
Allmänhetens vänjande vid sparsamhet genom samma medel anser jag vara en chimmére, huru ofta än detta skäl blifvit upprepadt.
Kostnaden må vara betydlig; men en bank, som hittills dragit af sin sedelrörelse ärligen en million riksdaler nettovinst, bör ej se på några 1,000 r:dr för denna rörelses lämpande efter allmänhetens önskan och beqvämlighet.
Snyggheten är, såsom en stor kännare anmärkt, det hufvudsakliga skälet, men dennas fordringar kan genom ganska enkla utvägar tillfredsställas.
Det är ett eget sätt, att för borttagandet af de osnygga sedlarne, äfven borttaga de snygga.
Det är ungefär som om, för att förmå folk att bortlägga sina osnygga och trasiga kläder, man påbjöde, att de skola gå utan kläder”.
Uti denna reservation har Herr biskop Heurlin instämt.
Samt af herr doktor Grafström och herr doktor Lyth. Bih. till B.
Brot. 1847 # 1848. 6 Sami. 1 A/d. 10 Haft. 8 STOCKHOLM 1848, hos J. A. Walldén. Banko-Utskottels Utlåtande, N.o 26. i N:o 26.
Ani. till Exp. Utsk. den 22 Febr. kl. 10 f. m.
Utlåtande öfver ett af Komministern B.
Wongers gjordt ackordsanbud.
U ti en till Utskottet inlemnad skrift, har komministern B. Wongers, som i egenskap af löftesman häftar för ett år 1827 från Banko-diskonten till dåvarande inspektoren A■ Bergman utgifvet lån å 900 r:dr, anhållit om eftergift och afskrifning af den derå upplupne ränta samt hälften af lånet, under vilkor, att skillnaden emellan hitintills verkställda inbetalningar och lånets andra hälft till diskontverket liqvideras inom detta års utgång; i hvilket afseende sökanden förmält, att, om en sådan eftergift honom beviljades, han hoppades kunna förmå några för hans nödställda belägenhet ömmande vänner att verkställa den såsom vilkor derför erbjudna inbetalning; men att, i annat fall, han, som redan uppnått 55 års ålder och saknade all utsigt alt genom befordran komma i förbättrade omständigheter, icke egde någon tillgång till skuldens gäldande.
Direklionen öfver Banko-diskont-verket har, uti häröfver infordradt utlåtande, förmält, att, sedan så väl låntagaren Bergman som bemälde Wongers gjort konkurs, uti hvilken diskontverkels fordran bevakats, samt
Bergmans massa icke lemnat ringaste utdelning och Wongers s endast 9 procent, sorn. med 81 r:dr blifvit å lånet afförde, hade Bergman antagit värfning till gardist och sedermera år 1844 aflidit uti utfattigt tillstånd, hvaremot, vid den å Wongers yrkade bysättning, prosten Ol. Boström, till hans fredande derifrån, iklädt sig borgen för ett af Wongers gjordt erbjudande att, under 2:neår, eller till början af innevarande riksdag, årligen inbetala 100 r:dr banko, hvilka inbetalningår jemväl för åren 1846 och 1847 blifvit fullgjorda, hvarigenom meranämnde lån minskats till nu återstående kapitalbelopp 6l9 r:dr banko.
Enär komminister Wongers fortfarande skall befinnas sakna all tillgång för skuldens gäldande samt det icke är sannolikt, att den nu erbjudna inbetalningen kan verkställas utan mellankomst af några för hans belägenhet ömmande vämier, hvilka, efter hvad för gifvet kan antagas, undandraga sig en sådan uppoffring, så vida det dermed afsedda ändamål ej vinnes, eller att Wongers från skulden befrias; så och då all utsigt saknas, att denna diskontverkets, sedan flera år såsom osäker inom linien balanserade, fordran skall till nu erbjudne belopp framdeles komma att gäldas, äfven med användande Bill. till R.
St, Prot■ 1847 och 1848, 6 Sami. 1 Afd. 11 Haft. 1 2 Banko-Utskottets
Utlåtandej N.o 27. «f bysättningstvång, hvilket, om än detsamma icke afböjes af en ny cessionsansökning, troligen icke medför annan följd, än ytterligare kostnad för diskontverket; får Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad diskont-direktionen jemväl tillstyrkt, vördsammeligen hemställa, att det af komminister IVongers gjorda erbjudande på det sätt må ' antagas, att, under vilkor, det han, inom slutet af innevarande år, till 13•nko-diskonten inbetalar 50 procent af återstoden å förenämnde kapitalskuld, med 309 r:dr 24 sk. banko, samt för denna inbetalning, inom 2:rie månader efter af beslutet erhållen del, ställer Bankodiskont-direktionen godkänd säkerhet, återstående kapitalbeloppet, jemte öfverräntan, får afskritvas.
Utsk. den 22 Febr. kl 10 f. m.
Utlåtande, i anledning af handlanden A. P. Rhenströms ansökning om eftergift af straffränta å ett i handels- ock nä - rings-diskonten upptaget lån.
Sedan handlanden A. P.
Rhenström bos direktionen öfver handels- och närings-diskonten anhållit, a'.t, med afseende å den bekymmersamma belägenhet, hvaruti Rhenström med hustru och fem barn sig befunne, honom måtte förunnas eftergift af så stor del utaf den i hans konkurs bevakade öfverränta 394 r:dr 44 sk. banko, som svarade mot 3 procents straffräntan å det af Rhenström uti nämnde diskont upptagna och den 27 Januari 1844 förfallne lån å 3,000 r:dr, hvilket, genom det till säkerhet derför aflemnade bvpothekets infriande, blifvit till sjelfva kapitalet fullt betaldt, så hade direktionen, under den 16 April nästlidet år, förklarat, att direktionen, som icke egde att eftergifva något af diskontverkels fordran, ej eller kunde bevilja den sökta afskrifningen af skillnaden emellan 8 och 5 procents räntan, men att, enär ansökningen, med hänsigt till Rhenströms utfattiga tillstånd, hade billighet för sig, direktionen ville hos Banko-utskottet understödja hans ansökning om eftergift af straff räntebeloppet 128 r:dr 12 sk. bauko, så vida 5 procents ränta å lånet med 266 r:dr 32 sk. nämnde mynt genast inbetaides.
Bemälde Rhenström> som ordentligen fullgjort det honom af direktionen föreskrifne vilkor, har, uti en till Utskottet ingifven skrift, sökt befrielse Banko-Utskottets Utlåtande j
IV.-o 28. 3 från erläggandet af nyssberörde straffränta, och anser Utskottet, med anledning af de härvid förekomne omständigheter, samt enär diskontverket blifvit godtgjordt tor dess atlanta kapital jemte derå upplupen 5 procents ränta, under det Rlienströms öfrige borgenärer hitintills fått för sina fordringar uppbära allenast de 43 procent, haus massa i utdelning lemnat, sig ega skäl till den vördsamma hemställan, att eftergift för nu oguldne skillnaden emellan 5 och 8 procentsräntan å förenämnde lån måtte handlanden Rhenström beviljas.
Ank. till Exp. Utsk. den ii Febr. kl. io f. ra.
Utlåtande , i anledning af förre fastighetsegaren P. IV. Håkanssons ansökning om eftergift af ränta å lån från Bankodiskonten.
Hos Utskottet har förre fastighetsegaren P. TV- Håkansson anhållit om eftergift af ränta och expenser å ett utaf e. o. kammarskr il varén C. M. von Linde den 22 Mars 1838 hos banko-diskont-verket upptaget lån, stort 750 i:di , hvarför Håkansson> tillika med löjtnanten B.
E. von Linde, tecknat borgen såsom for egen skuld, under vilkor, att han till diskontverket inbetalar lånets nuvarande kapital-återstod 585 r:dr banko, på det sätt, att 85 r:dr genast erläggas och återstoden med 100 r:dr banko årligen, intill dess de öfrige 500 r:dr blifvit godtgjorde.
I afseende å denna ansökning är vordet upplyst: att låntagaren, som tillika är ansvarig inlemnare af lånedokumeutet., före lagsökningen inbetalt 65 r:dr banko, men att, oaktadt han sedermera varit för skulden bysatt och utmätningsförsök åtskilliga gånger hos honom blifvit anställda, någon ytterligare godtgörelse derigenom icke kunnat diskontverket beredas; att vid deri emot löjtnanten von Linde den 6 April 1839 anställda förnyade lagsökning, målet förklarats tvistigt, i anseende dertill, att han förnekat den å reversalet befintliga namnteckning, hvarefter Stockholms stads Kämners-rätt, dit lian instämdes, genom utslag af den 12 Augusti 1840, förklarat, att, då, emot löjtnanten von IJndes enständiga nekande, någon bevisning ej kunnat åstadkommas derom, att han skrifvit eller låtit skrifva sitt namn under borgensförbindelsen, han från käromålet frikändes; samt slutligen att Håkansson ofta förändrat vistelseort, så att vid de mot honom anställda lagsökningar Banko-Utskottets Utlåtande, N;0 29. och utmätningsförsök, hvarvid ingenting varit att erhålla, han än befunnits boende här i staden, än å Wermdön och än i Enköping.
Då sökanden hvarken har bestämdt yrke eller stadigvarande vistelseort och anledning icke är för handen, att något af honom i exsekutiv väg finnes att uttaga och ännu mindre att han någonsin skulle kunna till fullo gälda sin ifrågavarande skuld till diskontverket, för hvilken icke eller det ringaste är att påräkna hos låntagaren, anser Utskottet sig ega skäl att, i öfverensstämmelse med banko-diskont-direktionens hemställan, på det sätt till ansökningen tillstyrka bifall, att, så vida Håkansson till banko-diskont-verket genast inbetalar 185 r:dr banko samt återstoden 400 r:dr banko, med 100 r:dr samma mynt under hvarje påföljande halfår, och för fullgörandet häraf ställer diskontverket godkänd säkerhet, inom 2:ne månader från af beslutet erhållen del, han må befrias från erläggande af upplupen ränta och expenser.
Ank. till Exp. Utsk. den 22 Febr. kl. 10 f. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om eftergift af ö'fv erränta för q .ne, emot numera aflidne Stadsläkaren J.
AFalcks borgen, upptagne diskontlån.
Uti en af Wällofl.
Borgareståndet till Utskottet remitterad moth n, har herr J.
Rhodin, föreslagit, att eftergift måtte beviljas aflidne stadsläkaren J. A. Falcks sterbhusdelegare af upplupne öfverräntorne å tvänne från Rikets Ständers lånekontor i Götheborg under loppet af år 1830 utgifne lån, det ena å 300 r:dr till postmästaren J.
Simmingskjöld, mot borgen af Falck och handlanden J.
Pettersson, och det andra å 120 r:dr till hökaren Petter Holmström, mot borgen af Falck och skomakaren J, W.
Teyffel', hvilken eftergift vid det förhållande, att Falcks enka, nu vid 60 års ålder, med flera oförsörjda barn, befunne sig i så knappa omständigheter, att hon genom utsökning af lånekontorets fodran skulle beröfvas all sin egendom, utan att ändock liqvid för de upplupne öfver-räntorne derigenom kunde vinnas, enligt motionärens åsigt, vore att betrakta såsom en barmhertighet af det allmänna mot den enskilde, hvaraf för det förra någon egentlig förlust icke blefve en följd.
Utaf Banko-Utskottets Utlåtande, N:o ap. 5 Utaf det i anledning häraf från direktionen öfver lånekontoret i Götheborg infordrade yttrande har Utskottet inhemtat, att, sedan såväl nyssnämnde låntagare, sorn Falcks medkautionister aflidit och urarfvaförmån efter dem af sterbhusdelegarne vunnits, någon annan tillgång till gäldande af lånekontorets sagde fordringar, hvilka redan åren 1834 och 1836 blifvit bland osäkra lån inom linien afförde, ej funnits, än Falcks stadsläkarelön, deruti införsel jemväl är vorden sökt och beviljad samt att de, i följd af bercrde införsel, erhållne afbetalningar uppgått till ett sammanräknadt belopp af 337 r:dr 7 sk. 4 r:st, som å lånen fördelats på det sätt, att 270 r:dr blifvit afförda å det af Simmingskföld och 67 r:dr 7 sk. 4 rrst å det af Holmström upptagne, hvarefter å förstnämnde lån nu återstå i kapital 30 r:dr och upplupen öfverränta 309 r:dr 28 sk. 6 r:st, samt å det sednare i kapital 52 r:dr 40 sk. 8 r.*st, jemte öfverränta 142 r:dr 36 sk, 4 r:st, med en för båda sammanräknad lagsökningskostnad af 3 r:dr 24 sk., allt banko; och har direktionen, enär med officiella handlingar styrkt blifvit, att Falcks enka, med flera barn, befinner sig i så medellös belägenhet, att, derest konkursskulle uppstå, större delen af boets tillgångar säkerligen åtginge till betäckande af konkurs-omkostnaderne, hvarvid föga sannolikhet vore, att ens lånekontorets återstående kapitalfordran, än mindre upplupne räntor, kunde af erhållande utdelningar gäldas, för sin del tillstyrkt bifall till det väckta förslaget, under vilkor, att återstoden af förenämnde kapitalfordran till lånekontoret inbetalas.
På grund af hvad sålunda förekommit, anser Utskottet sig böra vördsamt tillstyrka, att all ränta för ofvanberörde af postmästaren J.
Simmingskjöld och hökaren Peter Holmström upptagne lån må alskrifvas, emot vilkor’, att Falcks sterbhusdelegare, inom två månader,, efter af beslutet härom erhållen del, tili lånekontoret inbetala lånens nuvarande kapital-återstod, tillsammans 82 r:dr 40 sk. 8 rrst banko, jemte lagsök nings kostn a derne 3 rrdr 24 skill ingar samma mynt, Stockholm den 21 Februari 1848.
Prot, 1847 och lS-18, 6 Sami t A/d. it Haft 2 b Banko-Utikottels Utlåtande j IV.-o 3o, N:q 30.
Alik. till Exp. Utsk. den 22 Febi’., kl. 10 f. im.
Utlåtande, i anledning af Juveleraren J.
Nilssons ansökning om eftergift af upplupen öfverränta ä ett lån i Bankodiskonten.
Hos Utskottet lur förre juveleraren J.
Nilsson anhållit, att, sedan han, genom dels afytlrande af äfven de nödvändigaste husgerådssaker och dels upptaget lån, lackats att i Augusti månad sistlidet år kunna liqvidera sin återstående kapi ta 'skuld till diskontverket och i afräkning å öfverräntan erlägga 43 rtdr 12 sk., samt med en sjuklig hustru och liera små barn, sage sig alldeles oförmögen att gälda den ännu resterande öfverräntan, eftergift af densamma måtte honom förunnas.
I afseende å denna ansökning, har diskont-direktionen, som å densamma tillstyrkt bifall, upplyst, att, sedan Nilsson den 22 September 1822, mot borgen af numera aflidne hofdistillatorn C. D. Wancke och enkan Anna Falk, undfått ett lån å 300 r:dr, de 2:ne sistnämnde tore lagsökningen utträdt sin egendom till borgenärers förnöjande, hvarvid diskontverket erhållit utdelning från Wanckes konkursmassa af 10 r:dr 31 sk. och från enkan Falks al 49 r:dr 40 sk. 10 i:st; samt att, på grund af Öfverståthållare-embetets kanslis utslag, utmätningsförsök tid efEr annan varit hos Nilsson anställda, dervid han befunnits sakna tillgång; men att han likväl for personliga frihetens bibehållande, dels verkställt 2:ne afbelalningar ä tillsammans 108 r:dr och dels den 7 sistlidne Oktober godtgjort resterande kapitalet 131 r:dr 24 sk. 2 r:st, tillika roed 43 r:dr 12 sk. allt banko, i afräkning å den tili 365 r:dr 45 sk. 11 r:st nämnde mynt upplupne öfverräntan.
Med fästadt afseende å sökandens medellösa belägenhet, och enär en betydlig del af den till högre belopp, än det erhållna lånet, upplupne öfverräntan, utgöres af så kallad straffränta, påförd ifrån lånets förfallotid 1823 till den 1 Juli 1845 och således omkring 22 år, då numera sådan ränta beräknas endast för 3:ne månader från lånens förfallodag; får Utskottet hos Rikets Höglofl.
Ständer vördsamt hemställa, att återstående beloppet af den å ofvan omförmäldta lån balanserade öfverränta måtte få afskrifva?.
STOCKHOLM, Ecksteinska Boktryckeriet, 1 848.
Banko Utskottets Memorial, N:e 31. 1 M 31.
Exp. Utsk. elen 25 Febi’., kl. 2 e. m.
Memorial, med hemställan, alt ett tillfälligt förskott mätte meddelas åt fonden för belåning af fast egendom.
Med anledning ej mindre deraf, att antalet af godkände ansökningar om lån emot pant af fast egendom, hvilka för närvarande, i brist på tillgång inom den dertill anvisade fond, äro hvilande, uppgår till 641 å ett sannnanräknadt belopp af 568,000 r:dr b:ko, än äfven å det förhållande, att ölrige lånegrenar, sorn genom banken och diskonlerne bedrifvas, i allmänhet äro till ringa belopp anlitade och, i följd deraf, förete ett öfverskott at mera än fem millioner rrdr. har inom Utskottet fråga blifvit väckt, att af odisponerade medel i sistnämnde låne-rörelse-grenar ett förskott al 568,000 rrdr brko måtte meddelas fastighets-låne-fonden, hvarigenom å de godkände ansökningarne, af hvilka de äldste i banken hvilat nära 18 månader, lån nu kunde ulgifvas till fördel för både vederbörande lånesökande och banken; för de förre, emedan de, genom erhållandet af de sökta lånen, för mången möjligen det enda räddningsmedlet ftån lagsökning för andra skulder och deraf härflyta (ide utmätning samt slutligen förlust af den lilla hemmansdelen, skulle befrias från ölyckan att öka de obesutnes ständigt växande antal; och för banken, som under nuvarande förhållanden endast pä detta sätt kan komma i tillfälle att fruktbargöra en del outlånade medel.
Då Utskottet, i sammanhang med upprättandet af förslag till reglering af bankens låne- och creditiv-rörelse på det hela, kommer att afgifva yttrande öfver de flerfaldige motioner angående; tillökning i fonden för fastighetslån, hvilka, inom respektive Riksstånden väckta, blifvit till Utskottets handläggning hänvisade, samt dei vid får tillfälle att tillkännagifva sin åsigt, huruvida berörde låne-rörelse bör utsträckas eller icke, torde det nu, då fråga endast är om ett tillfälligt förskott» icke vara lämpligt att ingå i bepröfvande af nämnda frågor.
Det lärer för närvarande göra tillfyllest fästa uppmärksamhet derå, att, om äfven Rikets högloft.
Ständer icke skulle medgifva någon tillökning i Bilt. till R.