Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lid kunnat bereda ett passande- och säkert arbetstillfälle, än på en lindrig nedsättning i priset, anmärkt detta Styrelsens förfarande; men innan en sådan anmärkning lärer få antagas såsom grundad, måste det ulan tvifvel först vara ådagalagdt, att en sådan brist på arbete ägt, under loppet af åren 1841 och 1842, rum vid Norra Korreklionsinrättningen, att
Styrelsen kunnat derifrån hemta skäl för en nedsättning under det vanliga arbetspriset.
Uppgifterna öfver dagsverken och förfärdigade arbeten vid denna Inrättning under nämnde år upptaga, att år 1841 hafva, af 114,378 dagsverken, 6,279 gått utan förtjenst förlorade, i anseende dertill att personerna varit mindre arbetsföra och overksamma, och det följande året, utaf 108,146 dagsverken, 4,289 för personernas mindre arbetsförhets och oduglighets skull.
Men om än dessa mindre arbetsföra och odugliga kunnat användas till bomullsspånad, hvilket icke är utredt, så förefunnos likväl flera andra skäl, hvarföre Styrelsen, ehuru den nogsamt har 132 sig bekant, huru många svårigheter understundom möta för erhållande af arbeten åt fängslade personer, ansåg sig, oaktadt tillstyrkande af Föreståndaren, hvars göromål betydligen lättades genom liqviders uppgörande med en enda person för ett enda arbelssiag, än med hundratals andra konkurrenter, böra afslå Fabrikören Bergmans anbud.
Utom det i Protokollet anförda skäl, eller att arbetsförtjenslen skulle, enligt gjorda beräkningar, alltför mycket understiga hvari eljest för dylik spånad vid Inrättningen betalas, skulle en dydik nedsättning snart kunnat föranleda andra konkurrenter alt yrka samma förmån och slutligen rubba beräkningen af arbetslönerna i allmänhet.
Ett större antal personers användande för detta arbete hade derjemte medfört nödvändigheten alt afvisa en mängd kunder, som en längre tid anlitat Korrektionsinrättningen, och då dessa måst söka sig andra utvägar att få sina arbeten verkställda, hade sannolikt inträffat, alt, sedan bomullsparliet hunnit afverkas, eller Bergman att få sin Mekaniska Fabrik i ordning, ett betydligare antal fångar befunnits utan arbete, och att flera år kunnat förflyta, innan Inrättningen, måhända ej utan pekuniära uppoffringar, hunnit återvinna det förtroende och den konkurrens, hvarigenom den nu är i tillfälle att sysselsätta der förvarade personer.
Jag förmodar alltså, att
Styrelsen alldeles icke frånträdt de för ledningen af en industri-anstalt allmänt gällande grundsatser, då den afslog Bergmans anbud; och om han ej fann sig belåten med Styrelsens beslut, stod honom ju alltid öppet, att, genom vederbörligen anförda besvär, sjelf gifva sin missbelåtenhet tillkänna.
Med anledning af åtskilliga vid Södra Korrektionsinrältningen utestående fordringar, hvaribland flera från äldre tider och andra tvist underkastade, hafva Revisorerne, ”alldenstund så beskaffade Inrättningar som dessa, genom det lägre pris, hvartill de kunna beräkna sina ”dagsverken, alltid böra vara tryggade emot andras medtäflan, ansett ”det fördenskull böra, såsom en ovillkorlig regel, antagas, att om ej ”kredit i något fall lemnades från någon af de Styrelsen underlydande ”Inrättningar, så skulle säkerligen arbete ändå erhållas och framlida ”förluster undvikas.”
För egen del, instämmer jag lill alla delar deruti, att, om ingenting utborgas, så uppkomma ej heller några fordringar, på hvilka förluster kunna göras; men huruvida det får för säkert anlagas, att arbete kan alltid erhållas vid Korrektionsinrättningarna, genom prisernas fällning långt under de gångbara, är ett förhållande, som möjligtvis kan dragas i tvifvelsmål.
Utom del att den allmänna regeln, det den, som är i behof af arbete, står, vid tillgång på arbetande händer, i ett beroende förhållande lill den, som har att lemna 133 arbete, och alt den förre ofta får lämpa sig efter den sednare, har Styrelsen icke hitintills hyst den öfvertygelsen, att arbetspriserna vid Korrektionsinrättningarna borde så lågt nedsättas under de vanliga, att arbetena derstädes tryggades mot all medtäflan, och alt dessa Inrättningar sålunda tillskansade sig, på Statens bekostnad, nionopolium på vissa arbetsslag.
Styrelsen har fått emottaga flera klagomål öfver den menliga verkan, lägre priser å arbeten, verkställda vid Korreklionsinrällningarna, medföra å den frie arbetarens arbetsl il Igångar och bergningsutvägar; och så väl af detta skäl, som ock för att i någon mån minska de dryga kostnader, Staten får vidkännas å nämnde ställen, till personalens underhåll, har Styrelsen trott sig böra, så vidt möjligt varit, närma sig de vanliga priserna, oberoende af all verkan på arbetslönernas inbetalning, helst Styrelsen, genom Protokolls-utdrag af den 30 December 1826, redan förordnat, alt ingen tillverkning finge från Inräliningarne afhemtas, innan betalning blifvit för densamma erlagd.
Något kreditsystem har alltså aldrig blifvit af Styrelsen adopleradt; men att ett sådant, della oaktadt, utbildat sig, mäste tillskrifvas beskaffenheten af den industriella rörelse, som å dessa ställen idkas.
Afslutade kontrakter eller öfverenskommelse!' om arbetens förfärdigande, enrot derför å vissa tider uppgjord liqvid och erlagd betalning, upphäfva ej sällan nyssberörde stadgande.
Ofta inlemnas större partier af råämnen lill förädlande, och i den mån de blifva färdiga, afhemtas de i mindre poster, utan att betalning vid hvarje tillfälle föregår, innan sluträkning hunnit uppgöras.
Föreståndaren, som det i första rummet åligger att bereda sysselsättning åt Tångarne, kan ock anse såsom dertill bidragande, att åt säkra kunder, särdeles sådana, som lid efter annan inlemna varor, äfven utlemna sådana, utan att straxt bekomma kontant betalning, af farhåga alt förlora dessa konkurrenter och genom stränga eller chikanerande åtgärder afskräcka andra.
Mångfaldiga andia förhållanden oafsedda, hvilka icke äro obekanta för den, som har med industriella företag alt göra, helst han ganska väl vet, att den som beror af andra, för alt erhålla arbete, icke kan föreskrifva andra villkor, än dem arbetslemnaren göd känner.
För öfrigt slår Föreståndaren sjelf i ansvar, om Styrelsens ordres öfverskridas; och hvad fordriugsbeloppet angar, så äro numera blott 12,315 R:dr 20 sk. 8 r:st. af de utestående fordringarna till och med år 1841 obetalda, hvaraf uppenbarligen kan synas, ali Styrelsen sjelf funnit det vara dess ovillkorliga åliggande alt gä i föi fattning om samina fordringars indrifvande, ulan särskilda påminnelser. livad angår Inrättningens fordran uti Kamreraren Söderströms 134 •sterbhus, hvilken också utgjort ett föremål för Revisorernes uppmärksamhet, så beror dess indrifvande på slutliga afgörandet af de anmärkningar, sorn äro gjorda vid Inrättningens räkenskaper för den tid , då Söderström der bestridde Kamreraretjensten.
Emedlertid är denna fordran bevakad i hans konkurs.
Revisorerne hafva anmärkt en nog betydlig skillnad emellan kostnaden för sjukvården under åren 1840 och 1841, uppgående det förra året lill 1,789: 22. — det sednare till 1,133: 9. 11.
Delta förhållande har ej heller undfallit Kongl. Sundhets-Kollegii uppmärksamhet, och har, i anledning deraf, Läkarens å stället förklaring blifvit infordrad, hvarigenom utredt blifvit, att år 1840 en långvarig frossepidemi, derunder chinasalt mäst inköpas för mer än 500 R:dr, herrskat inom Inrättningen.
Denna förklaring har ansetts nöjaktig, på sätt inhemtas kunnat af handlingarna.
Å fästningarna samt andra ställen, der personer hållas till tvångsarbete, åtnjuta dessa två marker bröd om dagen.
Samma förhållande har, ulan tvifvel, ägt rum vid Södra Korreklionsinrältningen; men då, under der förefallande byggnader, den ena brödmarken utgick från byggnadsfonden, blef blott den andra upptagen uti den för Inrättningen i nåder fastställda stat.
Sedan byggnadsarbetet upphörde, har den, under benämning af lillskottsproviant, godlgjorts af arbetsinkomsten och sålunda minskat rena behållningen af densamma.
Men, utom denna tillökning under byggnadsarbetets fortgång, utdelades äfven åt arbelariie både bränvin och öl, till ett belopp år 1828 af 4,528 kannor bränvin och 11,556 kannor öl.
År 1829 af 4,024 kannor bränvin och 238 fat öl. „ 1830 „ 3,836 dito dito 271 dito, „ 1831 „ 2,076 dito dito 24 dito.
Sedermera har Styrelsen, år efter år, sökt minska denna bränvinsutdelning, hvartill korrektionisterne trodde sig äga en bestämd rättighet, och uppgick den, på sätt Revisorerne anmärkt, år 1840 lill 832 kannor 4 jungfrur.
„ 1841 till 873 „ 2 deruti inbegripet hvad som blifvit till sjukhuset och Läkarens disposition aflemnadt.
Men det följande året, eller i April månad 1842, upphörde, efter åtskilliga förut vidtagna åtgärder lill brånvinskonsumlionens minskande, all bräll vinsutdelning, och har efter den tiden denna vara icke lofligen funnits inom Inrättningen.
Numera och sedan Revi - 135 sorerne ledi uppmärksamheten på delta ämne, torde också de skäl böra uppgifvas, hvilka förmådde Styrelsen att i detta förhållande gå med en viss varsamhet till väga.
Ett hastigt och oföiberedt afbrott i en häfdvunnen vana bade möjligtvis kunnat framkalla våldsamma utbrott, äfvenlyrliga för den allmänna säkerheten och svåia alt dämpa; om dessa vållade oordningar af gröfre beskaffenhet eller blodspillan, hade Styrelsen kunnat derföre göras ansvarig.
Då bruket af kaffe, sou» varit medgifvet vid Norra Korrektionsini åttningen, afskaffades vid ungefärligen samma tid, aflopp sådant icke utan buller och oro.
Emedlertid var den rättelse, Revisorerne fordra, redan veikslälld innan fråga derom väckles, och då kostnaden för inköp af del bränvin, som utdelades, godtgjordes af korrektionisternes premier och arbetsförtjenst, utan alt det allmänna derför fick vidkännas någon utgift, tyckes ärendet egentligen ligga inom polisordningens gebit.
Såsom stridande emot Kongl. Maj:ts nådiga stat för Södra Körrektionsinrältningen, hafva Revisorerne anmärkt: ”att ehuru Kapiten Mo”deer, sorn haft inseende öfver Bomullsfabriken derstädes, lill fullo åtnjutit 3 procent af den fallande arbetsinkomsten, har en af Styrelsen ”tillförordnad
Verkmästare icke deslomindre derutöfver erhållit, på ”grund af Styrelsens- beslut under den 9 April 1836 , 2 procent af ■”samma inkomst.”
Detta förhållande, som ägt rum allt ifrån sistnämnde år, Ulan att hafva blifvit föremål för anmärkningar af Rikets Ständers tillförene församlade Revisorer, tarfvar nu att närmare utredas; dervid i första rummet förekommer ett af Styrelsen, den 24 Mars 1834, med Handelsbolaget A. L.
Lamm &
Komp. afslutadt kontrakt, om upprättande å Södra Korreklionsinrättningen af Fabrik för bomullsväfnad, och uti hvilket var betingadt, dels alt tillsynen vid Fabriken skulle handhafvas af Bolaget, genom en af det utsedd person, dels ock att de premier, som kunde tillkomma arbelarne för flit och skicklighet, skulle af Bolaget lill dem utdelas, ibland annat uti matvaror och äfven öl.
Härigenom inträffade, att en person, oberoende af Styrelsen, innehade ett förmanskap inom Inrättningen, att ett slags marketenteri, der fanns, och alt fylleri och oordningar oftare föreföllo inom Bomullsfabriken, äfvensom ej heller bör förbises, att verkslällarne af de våldsgerning»!-,. som vid denna tidpunkt gjorde Korrektionsinrältningen lill ett föremål för allmän afsky, utgingo till större delen från denna Fabrik.
Till ordningens återförande måste åtgärder vidtagas, men , så vidi dessa rörde Bomullsfabriken , fann Styrelsen sig bunden af det tioåriga kontraktet.
Den erbjöd således Bolaget att, med upphäfva lide af det äldre, afsluta ett nytt kontrakt.
Förslaget antogs och nu aflalades den 9 Api il 1836, bland annat: alt, — 136 — rudimalerierna skalle af Fabrikanten aflemnas till en af Styrelsen tillförordnad oell aflönad Verkmästare; alt tillsynen öfver arbetet, som då bedrefs på mer än 100 stolar, skulle af denne bandhafvas; och alt lian skulle tillställa Fabrikanten och inför honom redovisa det färdiggjorda arbetet, i öfverensstämmelse med vissa fastställda reglor.
Men genom denna öfverenskommelse bade Styrelsen iklädt sig ansvar för hvad som till förarbetande inlemnades; och erfarenhelen hade redan visat, att en icke obetydlig del af tillverkningarna galt förlorad, genom ytterlig vårdslöshet vid arbetet eller okynne och skadebegär, samt mycket af rudimaterierna blifvit undansnilladt eller förstörd t.
För alt förekomma sådant, fordrades en noggrann och sträng tillsyn, och denna kunde endast Verkmästaren handhafva, derföre fann Styrelsen också skäligt att ålägga honom ansvars- och ersättningsskyldighet för hvad han emotlog, och tillädes honom, i sammanhang dermed, egentligen såsom en godlgörelse för den risk han underkastade sig, de af Uevisorerne anmärkta tvenne procent, hvilka alltså mindre äro ali anse för en Verkmästaren, i och för hans tjenst, tillkommande fördel, ty derför njuter han sin lön, utan egentligen som en premie för det äfventyr, ansvaret för det inlemnade medför; och utgå dessa procent, äfvensom lönen, alldeles icke af de å stat anslagna medel, ulan af den vid Fabriken fallande arbetsvinsten.
Revisorerne hafva anmärkt, att ved blifvit, utan auktion, upphandlad för Södra Korreklionsinrätlningen; och torde, i anledning deraf, böra upplysas: att Styrelsen, som i Mars månad 1840 erhöll anbud å 800 famnar tall- och granved om eirka y qvcirters längd, emot ett pris af 4 R:dr 40 sk. per famn , desloheldre antog det sålunda gjorda anbudet, som så beskaffad ved, ehuru endast innehållande i längd 5 a 6 c/var~ ter, måst de föregående åren betalas med omkring 5 R:dr famnen; att björkved för nämnde år upphandlats på auktion 4 en 19 påföljde Juni månad; att, i afseende på anskaffningen af 1841 års vedbehof, upphandlingsauklion hållits den 25 Juni 1841, men dervid gjorde anbud, nemligen 9 R:dr för björk- samt 5 R:dr 40 sk. för tall- och granveden, funnits i förhållande till gångbara priser så höga, att Styrelsen ansåg det med Kronans fördel mera förenligt, om veden under hand upphandlades, hvarom ock Inrättningens Kamrerare, under den 29 i samma månad, undfick Styrelsens befallning att besörja; samt slutligen, alt medelpriset vid den i följd häraf verkställda upphandlingen utgjort, på sätt räkenskapen utvisar, för björk- 8 R:dr 26 sk. 3 r:st. och för Barr veden 5 R:dr 18 sk. 11 r:st.
Bauko, Den 137
Den balans, som yppats vid Norra Korrektionsinrättningen, liar gifvit anledning till anmärkningar och framställningar från Revisorernes sida, så beskaffade, att ett fullständigt utredande af sanna förhållandet med denna balans högligen påkallas.
I detta hänseende lärer först böra erinras, att balansen är till sitt upphof äldre, än den Inrättning, i hvars räkenskaper den nu förekommer, då af handlingar synes, att, när Föreståndaren vid f. d. Krono-Spinnhuset å Långholmen, Majoren Venus, lemnade denna Inrättning och kort derefter fann sig befogad att afträda sin egendom till sina borgenärers förnöjande, bevakades i konkursen, för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning, utestående fordringar för Spinnhuset, till ett belopp af 1,717 R:dr 17 sk. q r:st., hvilka gäidenären ålades, genom Stockholms Rådhus-Rätts Dom den 16 December 1829, att Spinnhuset godtgöra; men, med ändring af detta beslut, fann Kongl. Svea Hof-Rätt, under hvars pröfning frågan blifvit dragen, genom Dom af den r3 Augusti i83o, skäligt att ålägga Majoren ansvarsskyldighet för endast a5 R:dr 10 sk, 5 r:st.
Emellertid finnas uti 1827 års räkenskap för Norra Korrektionsinrättningen upptagna, från Södra Korrektionsinrättningens räkenskap utbalanserade 6,489 R:dr 11 sk. 5 r:st , utan att handlingarne upplysa, af hvilken anledning de blifvit derstädes intagna, och om Föreståndaren, Assessoren Wallberg, öfverlagd indrifvandet af dessa fordringar under upphördsmanna-ansvar eller såsom kommissionär; och 11 tes tå af samma fordringar ännu 2,344 R.dr >2 sk. 8 r:st., hvaraf 55g R:dr 4° sk. 6 r:st. motsvaras af en genfordran.
Då Rikets Ständers Revisorer sammanträdde år 1835, hade hufvudredogörelsen för år i833 kort förut inkommit, och utevar ännu den för föregående året, hvartill såsom orsak uppgafs den mängd al göromål, sorn så upptog Föreståndarens tid, att nyssnämnde räknings afslutande ej kunnat medhinnas.
Sanningen af denna uppgift kunde ej helier bestridas, då vid denna, för 3oo fångar beräknade, Inrättning, endast finnas på stat uppförde en Föreståndare, en Revisor och en Bokhållare, denne sednares tid så upptagen genom räkningars förande öfver till förarbetande inlemnade varor, dessas fördelning arbetarne emellan, liqviders uppgörande öfver arbetshjonen, arbeten och premier, räkningars med konkurrenterne uppgörande och utskrifvande, att hans åliggande ofta påkallat främmande biträde på hans egen bekostnad.
Föreståndaren hade åter på sin del handhafvandet al ordning, disciplin och snygghet inom Inrättningen, den dagliga provianteringen, utdelning af beklädnad och andra behof, omsorgen 0111 arbelstillgångars beredande, — 138' — förandet af Resconto-boken, afslutande af hufvud redogörelsen för hela Inrättningen, uppgörandet af liqvider och indrifvandet af betalning för verkstäldt arbete af dem, som derom anlitat Inrättningen, och hvilkas antal under tiden uppgått till omkring 200 personer årligen.
Att detta var mycket fordradt af en ehdä person, lärer svårligen kunna nekas; och i andra länder, der större fängelser äro anlagda, finner man Föreståndarens befattning skiljd från den ekonomiska detaljen och i synnerhet från redovisningen för arbetet.
Emellertid upptogo de dagliga och löpande goro målen så betydligt af Föreståndarens tid, att redogörelseverket kom att stå tillbaka, ehuru Wallberg underhöll ett, understundom tvenne skrifvarebi träden på egen bekostnad.
Utan afseende likväl härpå, sökte Styrelsen att, genom de tvångsmedel den ägde att använda, förmå Föreståndaren att skyndsamt inlemna sina redogörelser, och inkommo, till följd deraf, under loppet af icke fullt 5| år Hufvudböeker, med åtföljande räkningar öfver proviant, beklädnad m. m., för då återstående eller följande 7 år; hvilket dock hade den påföljd, att Revisorns anmärkningar vid dessa räkenskaper komrao att ingå i hvarandra, på sätt den vid Styrelsens, den g Augusti fcrlidet år, allåtna skrifvelse fogade Uppgift närmare utreder.
För att dock få dessa intrasslade förhållanden närmare utredda och kunna bevaka Kongl. Maj:Is och Kronans rätt, ansåg jag mig böra, uti en underdånig Promemoria, den 2q December i838 hos Kongl. Maj:t anmäla, både att den vid Styrelsen anställde Revisorn uppbar den honom anslagna lön å Norra Korrektions-Inrättningens stat, och att göromålens inom Inrättningen mängd och beskaffenhet påfordrade ett ytterligare biträde,, på det att räkenskaperna ej måtte, såsom ditintills skett, ligga efter, hvarpå Styrelsen, under den 29 Maj iSBp, i underdånighet föreslog, att Föreståndaren vid Norra Korrektions-Inrätlningen måtte, på anförda skäl, erhålla ett årligt anslag för ett nödigt skrifvare-biträde; men i Kongl. Majus nådiga Bref under den r4 December 1840 förordnades, att
Revisors-beställningen skulle blifva obesatt och att frågan örn skrifvarhjelp skulle förekomma i sammanhang med regleringen af staterna.
Men emellertid förordnade Styrelsen: dels att Föreståndaren skulle hvarje vecka till Styrelsens Kamrerare inlemna specificerad Uppgift öfver hvad som blifvit inbetaldt eller utgifvet vid Inrättningen under loppet af den föregående; dels den 24 Februari 1840, att Bokhållaren borde månadtligen till Styrelsen inkomma roed Utdrag af de så kallade Debitors-listorna, utvisande hvad under månadens lopp förarbetats och förtjent blifvit, och hvilka Listor till Revisorn öfverlemnades; dels ock, den 10 derpå följa 11 de December, att — 139 — Kamreraren och Revisorn vid Styrelsen skulle vid Norra Korrektionsinrättningen undersöka förhållandet med räkenskapsverket och derom afgifva berättelse; hvarefter de, den 14 Mars följande året, tillkännagåfvo, att de, i anseende till brådskan med afslutandet af i83c> års Hufvudbok, ej kunnat hålla en dylik undersökning; men sedan Styrelsen, den 4 påföljande Juni, förelagt viss tid, inom hvilken samma berättelse skulle vara vid ansvar aflemnad, inkommo de den 16 i samma månad med berättelse, hvilken jag anser böra Styrelsens Utlåtande vidfogas; och begärde Wallberg, hvars helsa, genom täta ‘sjukdomsanfall, särdeles efter en honom i April månad i839, genom våld af tvenne korrektionister, öfvergången misshandling, allt mer försvagades, dervid han synbart förlorade minnet, i September månad år 1840 tjenstledighet, sorn då beviljades, samt inlemnades räkenskaperna för de trenne sista qvarlalerna berörde år, den 1 September 184*» då den uppgifna kassa behållningen fanns redan vara i Rikets Ständers Bank nedsatt för Styrelsens räkning.
Efter denna, för ett oväldigt bedömande af sakens rälta sammanhang, nödvändiga framställning, torde uppmärksamhet nu böra fästas vid Revisorernes anmärkningar, bland hvilka förekommer: ”att Wallberg ”skall i flera år underlåtit att afgifva redogörelse för sin förvaltning, ”och, i trots af tid efter annan förelagda vitén, och först sedan dessa ”vilen, hvaraf ett redan förelädes honom den 20 Januari i836 och det ”sista den 29 Januari 1842, upplupit till det ovanliga beloppet af 2000 ”R:dr, hvaraf endast de, till hvilka han lagligen blifvit fälld, uppgå tili ”740 R:dr Banko, hade
Styrelsen ansett sig böra suspendera honom fiån "tjensten; hvarefter han sedermera lärer, i anseende till beskaffenheten ”af denna balans, blifvit under sommaren 1842 i häkte inmanad.”
Härvid är likväl att erinra: att Wallberg, år efter år, såsom ock kunnat af ofvanberörde, till Justitie-Kanslern inlemnade Uppgift, deraf Revisorerne lära haft del, inhemtas, afgifvit, ehuru sednare än vederbort och efter förelagda vilen:
Redogörelsen för år i833, den 23 Februari i835, „ „ i834, den 6 April i836, „ „ r835, den 12 October samma år, „ „ i836, den a3 September 1837, „ ,, 1837, den 23 April 1889, „ „ i838, den 9 November samma,ar, „ „ 1839, den 29 Juli 1840 och „ „ 1840, den 1 September 1841; 140 — att Styrelsen ieke liar sig bekant eller förmår utreda, hvarifrån Revisoierne hemtat den underrättelsen, att beloppet af de Wallberg ålagda vilen uppgått till det ovanliga beloppet af 2000 R:dr Banko, hvarom Styrelsen varit alldeles okunnig, intilldess en af de till Revisorernes biträde anställde tjenstemän infann sig bos Styrelsen, för att erhålla del af det Protokoll, hvarigenom detta vite blifvit Wallberg förelagdt; men som något sådant Protokoll aldrig funnils, så kunde
Revisorernes sålunda gjorda begäran ej viltfaras; att om alla Wallberg, under hans 22-åriga tjenstetid, förelagda vitén skulle uppgå till oflanämnde summa, men han endast blifvit ätlö.md 74° R:dr, så måste deraf handgripligen följa, att lian i allmänhet fullgjort hvad honom är vordet förelagdt, och att samma förelägganden ej saknat påföljd; att dessa vitén, till största delen, tillkommit, för att förmå Wallberg till förklaringars afgifvande öfver anmärkningar, gjorda vid revisionen af hans inlemnade räkenskaper; att sedan Wallberg, under åberopande af det sjuklighetstillstånd, hvari han de sednare åren sig befunnit, hos Kongl. Maj;t i underdånighet anhållit att blifva från ulgifvandet af dessa böter förskonad, Kongl. Majit, af gunst och nåd, behagat dertill bifall lemna; att Wallberg, redan den 18, September 1840, erhållit permission och alltså var skiljd från sin tjenstebefattning, då han, den 29 Januari 1842, suspenderades frän det dermed förenade arfvode; och att denna suspension egentligen tillkommit, såsom förelagdt och försutet vite, sedan Styrelsen länge funnit fruktlösheten af all bestämma vitespåföljd i penningar.
Dernäst hafva Revisorerne, än en gång, yttrat, att ”kredit-systemet ”äfven i detta fall visat sin menliga verkan,” hvarom intet annat är att säga, än att Styrelsen, på sätt ofvan ädagalagdt är, aldrig infört eller medgifvit någoL kredit-system; men om en Föreståndare skulle, med öfverträdelse af gifna föreskrifter, utlemna varor innan arbetslönen blifvit godtgjord, kan förhållandet dermed ej kontrolleras, åtminstone icke med den lätthet, Revisorerne föreställa sig.
Utan dagliga inventeringar i magasiner och arbetsrum, kan den kontrollerande ej känna hvad af arbetet är uttaget eller icke.