Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om gymnastiska och exercisöfningar allmänt skola drifvas vid Stockholms läroverk och skolor, så eger denna ungdom, utgörande omkring 5,000 ynglingar och gossar, endast att tillgå några få för gymnastik inredda salar, af hvilka tvänne hufvudsakligen afse andra gymnastiska ändamål än skolornas behof, och de ölriga tillhöra särskilda skolor.
Brist på inrättningar, såväl till organisation, som belägenhet, hufvudsakligen afseende skolungdomens i hufvudstaden fysiska uppfostran, samt att olika skolors ungdom i möjligaste mån sammanföras och ej isoleras ifrån hvarandra; inrättningar som, utom det gymnastiska ändamålet, äfven kunna bidraga till att minska afståndet emellan mer och mindre väl lottade folkklassers barn genom gemensamma öfningar, denna brist föranleder mig vördsamligen föreslå; att i Stockholms stad anläggas följande gymnastiker för elementar-lärover kens, folkskolornas och privata undervisningsverkens elever:
En på Södermalm. » i staden mellan broarne. » på Ladugårdslandet. » på Kungsholmen.
Lämpligaste belägenheten för dessa gymnastiker bör bestämmas med afseende å belägenheten af hvarje stadsdels skolor.
Dessutom antages att ett betydligt antal skolungdom kan erhålla undervisning vid gymnastiska central-institutet.
Beträffande storleken å förenämnda 4 gymnastikhus, anser jag en lämplig modell förefinnes i Kongl.
Flottans å Skeppsholmen belägna exercishus, hvars| längd) är 175 fot, bredd 44 fot samt höjd, i midten 17 och vid sidorna 14 fot.
I en sådan sal kunna 3 å 400 ynglingur och gossar samtidigt exercera, gymnastisera eller fäkta, 516 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
Angående kostnaden för uppförandet af hvarje gymnastikhus kan som ledning anföras, att man för mig uppgifvit att kostnadsförslaget för nyss omnämnda exercishus uppgick tdl 24,000 R:dr R:mt, samt att utförandet något uudersteg detina summa.
Härvid bör anmärkas, att ingenting betaltes för tomtplatsen.
Jag antager nu att hvarje af dessa föreslagna hus kan, oaktadt nu gällande högre priser å materialier, arbete, m. m., samt en dyrbarare inredning, uppföras för 50,000 R:dr R:rat.
Någon kostnad för tomtplats upptages ej af den orsak, att jag vågar hoppas att om, som vilkor för anslagets erhållande, fastställes att den skall lemnäs kostnadsfritt af staden, så bör dess Styrelse, uppfattande vigten af ungdomens fysiska uppfostran, bereda tillfälle härtill; att det årliga underhållet af lokalerna besörjes i likhet med öfriga offentliga byggnaders; att hvarje gymnastik har tvänne lärare, hvaraf en förestår undervisningen i gymnastik samt en undervisningen i vapenföring och exercis; att hvarje gymnastik har en o/jfentlig kassa.
Till den ingår: a) det, som Staten betalar till aflöning åt gymnastik-lärare vid de läroverk som begagna gymnastiken; b) den summa, som af hvarje af dessa läroverks s. k. terminspenningar anses böra användas till uppköp och underhåll af gymnastik-, fäkt- och exercis-materiel; c) den summa, som de privata skolorna betala för elevernas fysiska uppfostran.
Kassan bestrider utgifterna för skolungdomens öfningar, utom hvad som åtgår till ved och lyshållning, hvilken utgift — man bör kunna hoppas och förmoda det — församlingarne vilja åtaga sig att bekosta; att dessa gymnastiker stå direkt under samma Öfver-styrelse, som gymnastiska central—institutet; och att då gymnastiklokalen ej användes för dess egentliga ändamål, får den af lärarne begagnas till enskild praktik, till den utsträckning
Öfver-styrelseu finner lämpligt.
Ofver-styreisen eger äfven att kostnadsfritt upplåta lokalen i och för andra, ej rent gymnastiska ändamål, t. ex. allmänna vapenöfningar, dock endast till den utsträckning att gymnastik-inrättningens hufvudändamål ej motverkas.
Förslagets s k. principer äro sålunda följande: l:o att Staten, eller Staten och staden gemensamt, uppför huset och underhåller detsamma; 2:o att Staten och de privata skolorna gemensamt aflöna lärare och bekosta materiel; 3:o att församlingarne i någon mån bidraga att bestrida utgifterna för inrättningar, uppförda till deras barns fördel; 4:o att lärarne genom tillfälle till enskild praktik i kostnadsfri lokal kunna åtnöja sig med jemförelsevis mindre ordinarie lönevilkor; 5:o att en Ofver-styrelse leder alla skolors gymnastiköfningar.
Att gymnastiköfningar för flickskolor i detta förslag ej blifvit omnämnda, har ej orsakats af förbiseende eller af någon föreställning om att de äro öfverflödiga, utan Motioner hos Riddershapel och Adeln 1862 N:o 202.
517 dels emedan deras lämpliga ordnande måhända bäst låter sig utföra i de vanliga skollokalerna, dels att en utsträckning af detta förslag skulle i alltför betydlig mån öka den redan stora slutsumman.
Jag vågar vördsamt föreslå: att ett anslag af 200,000 R:dr R.mt under nästa statsregleringsperiod ställes till Kongl.
Maj:ts disposition i och för uppförande af här föreslagna fyra gymnastik-inrättningar.
Utskott anhålles lika vördsamt.
Stockholm den 29 November 1862. S. E. von Hofsten, 1¥:« 202.
Af Herr Thilin, (austaf, angående koppar-räntans afsltaffande.
En, så långt möjligt är, rättvis fördelning af alla för Statens behof erforderliga skatter synes vara en billig fordran af de skattdragande och derföre fullt skäl att föreslå upphäfvande af sådan gammal skatt, som står i strid med grunderna för nyare förordningar.
Af sådan beskaffenhet synes mig den så kallade koppar-räntan, eller afraden af koppartillverkningen vara, hvilken skall utgå till Kronan med tre tiondedelen af tillverkningen vid alla skattlagde kopparverk, under det de derjemte, enligt gällande Bevillnings-förordning, få vidkännas alla enligt densamma utgående skattebidrag, nemligen: l:o.
Bevillning för hvad som anses såsom hehållning af den årliga tillverkningen; 2:o.
Bevillning för värdet af de kopparverken tillhöriga hus och byggnader, d. v. s verkstäder samt boningshus för tjenstepersonal och arbetare vid grufvor och smältverk; 3:o.
Bevillning för värdet af den jord, hvarå grufvor och verkstäder äro belägna; 4:o.
Den personela bevillning, som utgöres af vid verken anställde tjenstemän och arbetare, hvilken i flere fall på illverkningen återfaller, och S:o. Kommunal-afgifterna, hvilka, enligt nu gällande Bevillnings-förordning och Kommunal-författningar, — med skattelindring för egentliga jordbruksfastigheter, — 518 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 206, hårdare än förut drabba verk, fabriker m. fl. dylika inrättningar, samt den vid dem befintliga personal.
Sedan jernverken numera blifvit befriade från tionde-tack jerns och hammarskattsafgifterna, för dem motsvarande afraden af kopparverken, ehuru måhända mindre betungande, äro kopparverken de enda, jsom, utan att åtnjuta några särskilda privilegier eller förmåner, äro belastade med en dryg tillverknings-afgift, jemte det de lika med alla andra verk utgöra ofvan uppräknade onera, och skola dessutom erlägga utförseltull af 30 öre per centner garkoppar, hvilken afgift kan med rätta anses såsom en tillverkningen tyngande skatt, då kopparen endast till ringa del kan afsättas inom landet.
Deremot får — såsom billigt är — det smidda eller valsade stångjernet, till och med smältstycken, utföras tullfritt.
Då förändringarne i Bevillnings-förordningen, som blifvit tillämpade lika för kopparverk som för jernverk, ej afse päiäggande af nya skatter, utan en ny beskatt ningsgrund och en mera rättvis fördelning af skattebördorna samt kopparverken onekligen hafva snarare flere svårigheter att uthärda och bekämpa än jernverken, såsom förbrukning af ofta svag malm med deraf följande stor åtgång af årligen fördyrade brännmaterialier, större arbetspersonal m. m., anser jag kopparverken rättvisligen böra befrias från den så kallade koppar-räntan eller tretionde-afgiften af tillverkningen, hvilket jag således vågar föreslå, att Rikets Ständer ville för sin del besluta och att i följd deraf StatsUtskottet, vid beräkningen af Statens inkomster, ej må deruti upptaga de uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, af denna skatt årligen påräknade 72,000 R:dr R:mt.
Jag anhåller vördsamt om remiss af denna motion till Höglolliga Stats-Utskottet.
Stockholm den 29 November 1862. G. Tham.
N:© 203.
Af Herr Tham., (austaf, angående anslag till myr-utdikningar och vatten-al tappningar i Jemtland.
Uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och^behof, förekommer en af vederbörande Laudshöfdingar föranledd framställning, hvilken i sig innebär fröet till en, i min tanke, oberäknelig framtida förkofran icke blott för de Motioner hos
Rid der skåpet och Adeln 1862 N:o 203.
519 orter den närmast afser, utan för hela riket; jag menar anslaget till fond för understödjande af myr-utdikningar och vallen-a/'tappningar i de sex nordligaste lånen.
Den härom af Landshöfdingarne i dessa län gemensamt hos Kongl. Maj:t gjorda underdåniga framställning, äfvensom en särskild skrift af Landshöfdingen i Jemtland, äro till trycket befordrade och innefatta tillsammans en så fullständig utredning af frågans stora betydelse, att jag dervid har föga att tillägga.
Nära bekant med förhållandena inom sistnämnde län, hvilket genom sina ypperliga jordarter och markens mot vattendragen sluttande läge är mägtigt af ett högt jordbruk, allenast den all verksamhet i detta fall förlamande frostländigheten vore aflägsnad, kan jag icke underlåta att fästa Höglofliga Ridderskapet och Adelns samt Rikets Ständers synnerliga uppmärksamhet på det i sanning fosterländska och riksvigtiga förslag, sorn af bemälde Landshöfdingar blifvit väckt och till någon del af Kongl.
Majit godkändt.
Under förutsättning att detta förslag till sin grund måste gillas af en hvar, som nitälskar för landets odling och framsteg, och att den föreslagna allmänna afdikningen till alledande af frostskador och förmildrande af klimatet måste tillerkännas betydelsen af en stor fråga, ja, af en bland de aldra största, har jag härmed hufvudsakligen för afsigt, att tillstyrka kraftfullare åtgärder för sakens befrämjande, än som med det af Kongl.
Majit äskade anslag kunna beredas.
Landshöfdingarne hade, hvar för sitt län, begärt ett årligt anslag af 50,000 Ridr; men Kongl. Majit har nedsatt detta belopp till samma summa för alia sex länen gemensamt.
Jag har mig icke bekant — och någon närmare utredning förekommer ej heller derom i Landshöfdingarnes gemensamma framställning — huru stort behofvet kan vara inom de öfriga länen; men inom Jemtlands län äro deremot redan, hufvudsakligen på allmogens bekostnad, verkställda undersökningar, hvilka ådagalägga ett för handen varande behof af omkring En million Riksdaler.
Vill man ändamålet — och jag kan icke tvifla härpå — så måste medlen någorlunda lämpas derefter; och i sådant fall kan icke ett gemensamt anslag af hvad Kongl.
Majit äskat finnas i någon mån tillfredsställande.
Jag vördar Kongl. Majits nådiga omtanka att sparsamt äska nya anslag; men jag tror och är förvissad, att sparsamheten hör vore ett skadligt uppskof med arbeten, som skulle rikligen återgälda de nedlagda kostnaderna.
Med afseende å resultatet af de inom Jemtland verkställda undersökningarne synes mig det af Landshöfdingen derstädes föreslagna årliga anslag snarare alltför lågt, än tvärora; men då det icke torde vara att förvänta, att en högre summa för nämnde län nu skulle kunna erhållas, tillåter jag mig vördsamt föreslå, att utom det af Kongl. Majit för de sex norra länen gemensamt äskade anslag, en summa af 50,000
Ridr årligen måtte för omförmälda ändamål heviljas ensamt för Jemtlands län, som deraf är i synnerligt behof.
Jag anhåller vördsamt om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott.
Stockholm den 29 November 1862. G. Tham, 520 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 204. 2MM.
Af Herr VOI» l'B8H ? fcldvftrd} angående pension åt I. d. Löjtnanten Pehr Palmgren.
Då en gammal man, som gått så tidigt ur Statens tjenst, att han icke kunnat bereda sig pensions-rätt, men likväl alltid tjenat det allmänna, så långt helsa och krafter medgifvit, lider verklig nöd på sin ålderdom och genom brutna krafter är urståndsatt att förtjena något till sitt uppehälle, samt saknar alla slägtingar att anropa om hjelp, så måste han vända sig till den Stat, han redligt tjenat, med bön om det aldratarfligaste lefnadsbröd.
Löjtnanten i arméen Pehr Palmgren, född 1794, kom i tjenst 1812 till dåvavande fältmätnings-korpsen, gjorde under kriget i Norrige 1814 tjenst vid den käcke Generalen friherre von Vegesachs stab, der han under bevistande af (lere träffningar tidigt bemärktes, var efter freden, såväl vid fältmätnings-korpsen, som efter sin vunna transpoit 1817 till Helsinge regemente, äfvensom efter sitt afskedstagande 1823, kommenderad vid flera allmänna förrättningar, nemligen sex somrar vid de topografiska arbetena, uti hvilka han egde en särdeles skicklighet, var anställd som postman vid hamnbyggnaden i Helsingborg, fem somrar som nivellör vid sjösänkningsarbeten i Småland, samt sedermera årligen ända till 1830 haft uppdrag vid vägomläggningar, alvägningar, sjöars och sanka trakters aftappning, och sedermera vid jeruvägsliniers utstakande m. m., såsom allt af här bifogade tjenste-förteckning inhemtas.
Nu lidande af en i Norrige åkommen bråck-skada, för hvilken han för det närvarande ligger på Wexiö lasarett, äro hans krafter förbi, och, urståndsatt att något förtjena, såsom här bifogade läkarebetyg utvisar, boende i en torpstuga i Dädersjö socken af Kronobergs län, är han i fullkomlig fattigdom.
Vid nära sjuttio års ålder kunna icke hans år blifva många, och således icke länge för Staten betungande, ifall, hvarom jag vördsamt anhåller:
Pikets Ständer ville besluta att en årlig pension af 400 R:dr R.mt, i det närmaste motsvarande Löjtnants-pension (som är 375 R.dr), beviljas åt f. d. Löjtnanten vid Helsinge regemente Pehr Palmgren.
Edv. v. Krusenstjerna.
Nio *05.
N:o 20b. 521 mo 235.
Af Grefve Cronstedt» Fredrik* om hela extra Slatsregleringens öfverflyttande på Stats-kontoret, rn. m.
Vid granskning af såväl Stats- som Riksgälds-kontorets tillstånd och förvaltning, hafva Rikets Ständers år 1860 församlade Revisorer fästat uppmärksamhet på nödvändigheten deraf, att söka tillvägabringa jemnvigt i förhållandet emellan Kongl. Statskontorets inkomster och utgifter, samt sätta nämnde embetsverk i stånd att vid alla tillfällen kunna verkställa de utbetalningar, som detsamma ålåge.
Den uti revisionsberättelsen (pag 22—27) omförmälda svårighet för Stats-kontoret att fullgöra sina utbetalningar, vore enligt Herrar Revisorers åsigt en följd, bland annat, af den omständigheten att, vid de 2:ne niistförutgångne riksdagarne, den så kallade extra Statsreglenngen i allmänhet anvisats att fråu Riksgälds-kontoret utbetalas, ehuru en stor del af de dertill hörande summor icke utginge direkte ifrån detta Kontor till de allmänna verk eller enskilda personer, som skola medlen uppbära, utan först af desse reqvirerades hos Stats-kontoret, hvilket embetsverk åter i sin ordning hos Riksgäldskontoret lyftade motsvarande belopp.
Till följd häraf bade åtskilliga utgifter af enahanda beskaffenhet med dem, hvilka tillförene blifvit bestridda af Stats-kontorets inkomster, på sednare tider blifvit öfverflyttade på Riksgälds-kontorets stat, hvadan och då Statsverkets inkomster, synnerligast till följd af den betydliga förhöjningen i tull- och bränvinsbrännings-medlen, blifvit mer än tillräckliga för de å Stats-kontoret anvisade utgifter, ett öfverskott vid berörde 2:ne riksdagar hade beräknats uppkomma, hvilket Rikets Stäuder beslutat böra med ett visst belopp hvarje år till Riksgäldskontoret öfverlemnas, för att användas till utgifter, som blifvit på sistnämnde verk anvisade.
Från lång tid tillbaka och ända till och med 1830—1831 åreus riksdag hade deremot alltid statsregleringarne utfallit så, att på Kongl. Stats-kontoret anvisades utgifter utöfver de inkomster, som beräknades till nämnde Kontor inflyta, och för den skilnad, sorn sålunda uppstod, anslogs under namn af statsfyllnads-summa ett deremot svarande belopp att, efter ingången af Mars månad hvarje år, uppå Statskontorets reqvisition, från Riksgälds-kontoret utbetalas.
1 sjelfva verket vore denna statsfyllnads-summa att betrakta såsom ett på Riksgälds-kontoret anvisadt kreditiv, enär densamma kunde af Stats-kontoret disponeras innan dess egentliga inkomster för lith. till R.
Prot. 1862 & 1863. 11 Samt. 1 Afd. 06 522 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 205. året börjat inflyta.
Då statsfyllnads-summan vanligen uppginge till omkring 2 millioner R:dr R:mt och stundom deröfver, beredde densamma tillgång till bestridande af icke obetydliga utgifter, för hvilka Stats-kontoret nu icke utan svårighet måste reservera sina tillgångar.
Revisorernas åsigt skulle det alltså kunna lända till icke ringa lättnad vid fullgörande af Stats-kontorets utbetalningar, om vid blifvande statsregleringar åtskilliga af de utgifter, som tillhöra den s. k. extra statsregleringen, men äro af den beskaffenhet att de böra genom Stats-kontoret hos Riksgälds-kontoret reqvireras, hädanefter, i stället att utgå från sistnämnde verk, upptoges till utgående direkte från Stats-kontoret, så att Stats-kontorets vid statsregleringen beräknade utgifter alltid komme att med omkring 2 millioner
R:dr öfverskjuta dess beräknade inkomster, samt en deremot svarande statsfyllnads-summa anvisades på Riksgälds-kontoret att, efter Mars månads ingång, af Stats-kontoret disponeras.
Uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande förklarade Kongl. Stats-kontoret, att den föreslagna åtgärden visserligen horde leda till det af Revisorerne afsedda ändamålet att5 underlätta Stats-kontorets penningerörelse; men i afseende på verkställigheten anmärktes att, om ock de af Herrar Revisorer afsedda extra statsanslag anvisades att direkte från Stats-kontoret utgå, Statsverkets inkomster i allt fall komme under nuvarande förhållanden att öfverstiga utgifterna, så att någon statsfyllnads-summa icke kunde komma att på Riksgälds-kontoret anvisas, synnerligast om, såsom hittills, den väsendtligaste af stats-inkomsterna, eller tullmedlen, skulle visa sig fortfarande vara i stigande.
Af det, vid Kongl. Maj:ts under innevarande riksdag aflåtne nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof, bilagde utdrag af Stats-Rådets protokoll öfver Finans-ärenden af den 14 sistlidne Oktober (bilagan 6, pag. 6 & 7) inhemtas, huru som Herr Finans-ministern, med anledning af Herrar Revisorers ofvannämnda framwställning, yttrat den åsigt, »att den af 1860 års Revisorer antydda väg, så vidt utan ((olägenhet kan ske, borde följas, och att således åtskilliga anslag, hvilka hittills varit ((uppförda på den s. k. ex ra statsregleringen, men som äro af mera permanent egen«skap, borde bland de ordinarie utgifterna upptagas för tre år i sender, hvarigenom «den omgång och oegentlighet undvekes, att medel, som af Stats-kontoret utbetalas, «måste reqvireras från Riksgälds-kontoret, dit de under namn af bidrag för bestridande af anvisade utgifter eljest skola aflemnas.» Ehuru Kongl. Stats-kontoret, enligt hvad Herr Finans-ministern till ofvannämnda Stats-Råds-protokoll anfört, för närvarande befinner sig i den lyckliga ställning, att detsamma icke allenast behörigen verkställt alla nämnde Kontor åliggande liqvider, utan ock till Riksgälds-kontoret förskottsvis utbetalt 1,000,000 R:dr af 1861 års ännu ej till siffran kända öfverskotts-medel, samt derjemte innehar en betydlig kassabehållning, har jag dock, vid det förhållande, att Herrar
Revisorers förenämnda förslag icke blott af Kongl.
Stats-kontoret ansetts kunna underlätta Kontorets penningerörelse, utan ock af Herr Finans-ministern betraktats såsom ett verksamt medel att befordra reda och Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
523 enkelhet i förvaltningen, trott tiden vara inne att fasta Rikets Högloflig» Ständers uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att
Riksgälds-kontorets verksamhet så ordnas att alla de göromål, som egentligen borde tillhöra Stats-kontoret, men alltsedan 1840 års riksdag tid efter annan öfverlemnats till Riksgälds-kontoret, måtte till förstnämnda verk återföras, samt
Riksgälds-kontorets hufvudsakliga verksamhet begränsas inom egenskapen af att vara: dels en förvaltning för ombesörjande af Svenska Stålens skuld, med uppdrag, att uppbära de medel Rikets Ständer för skuldens förräntande och amorterande anvisa, samt, i saknad af annan tillgång för anvisade utgifter, upplåna dertill erforderliga penningar, dels en upp- och utlånings-anst alt för befordrande af allmänt nyttiga och produktiva företag, dels ock en Svenska Statens besparingskassa till hvilken uppkommande öfverskott och besparingar å Statsverkets inkomster och utgifter böra ingå och der förvaltas, intilldess desamma af kommande Rikets Ständer disponeras, samt slutligen en förvaltning för Rikets Ständers ekonomi, såväl emellan, som under riksdagarne.
I händelse Riksgälds-kontorets verksamhet sålunda begränsades, skulle deraf blifva en gifven följd att större reda och enkelhet vunnes i afseende å öfversigten af Statsverkets ställning, enär Riks-staten komme att omfatta alla utan återbetalningsskyldighet anvisade statsanslag, hvilka af landets skattebidrag borde bestridas, hvaremot
Riksgälds-kontorets utgifts-stat komme att upptaga dels utbetalningen af sådana genom upplåning anskaffade medel, som, i mån af behof, borde i runda summor till
Statskontoret levereras för att till de anvisade behofveu användas, dels sådana direkte från Riksgälds-kontoret till vederbörande korporationer m. fl. utgående låne-understöd, som Rikets Ständer funne för godt att bevilja och hvilka icke rätteligen kunna betraktas såsom tillhörande budgeten, enär sådana lån, äfven om de äro räntelösa, icke förminska Statens redan egande kapital, då Riksgälds-kontoret för hvarje sålunda utbetald lånesumma erhåller en motsvarande fordran.
Ett sådant ordnande af de anslags- och lånesummor, Rikets Ständer vid hvarje riksdag bevilja, vore ock utan tvifvel i alla hänseenden mera systematiskt och ändamålsenligt, än den hittills följda praxis att till Riksgälds-kontorets utgifter hänföra hela den s. k. extra statsregleringen, eller icke allenast låneunderstöden, utan ock alla de egentliga anslag, som äro af en mera tillfällig beskaffenhet.
Såsom exempel på den oformlighet, hvartill denna praxis leder, torde kunna erinras huruledes, enligt sednaste riksdags statsreglering, en mängd aflöningar till Statens embets- och tjenstemän äro anvisade att utgå frän Riksgälds-kontoret, så att Stats-kontoret först måste i särskilda omgångar begära att hos Riksgälds-kontoret utbekomma det anvisade beloppet.
På sådant sätt måste Stats-kontoret dels qvartaliter, dels halfårsvis från Riksgälds-kontoret reqvirera aflöning till Skeppsbyggeri-institutet i Carlskrona; aflöning till Styrelsen öfver allmänna Väg- och Vattenbyggnader; arfvoden till lärare vid Mariebergs läroverk; hyresersättning åt Chefen för Kongl. Ecklesiastik-departementet; aflöning till en Antiqvitets-intendent o. s. v. Vid 1856—1858 års riksdag anvisades 524 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 205. till och med för Kamereraren i Stats-kontorets Kammar-kontor, för ökade göromål, ett belopp af 1,000 R:dr, som Stats-kontoret måtte qvartaliter hos Riksgälds-kontoret reqvirera, innan Stats-kontoret kunde till sin egen tjensteman utbetala denna honom tillagde tillfälliga löneförbättring.
Beträffande Kongl. Stats-kontorets erinran derom, att någon stats-fyllnads— summa icke skulle kunna ifrågakomma, enär Statsverkets inkomster vore så stora, att de vida öfverstego de extra anslag, som, enligt Herrar Revisorers förslag, borde till Stats-kontoret öfverflyttas, torde böra anföras, att om, i öfverensstämmelse med min åsigt, icke blott de extra anslag, som beviljas att, med lika belopp hvarje år, utgå, utan äfven alla öfriga extra statsutgifter, deribland anslagen till jernvägsbyggnader, i Riks-staten upptagas, så måste genom ett sådant förfogande ofelbart en ganska betydlig statsfyllnadssumma, i form af tillskott ifrån Riksgälds-kontoret till Statskontoret, erfordras.
Det inses ock ganska lätt, att
Riksgälds-kontoret utan olägenhet skulle kunna åtaga sig att tillhandahålla Stats-kontoret detta tillskott då Riksgäldskontoret icke allenast eger att härtill använda sina egna betydliga intrader, deribland de genom upplåning anskaffade jernvägsmedlen, utan ock, i händelse af behof, kan anlita sitt på Rikets Ständers Bank anvisade kreditiv å million R:dr.