Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De flesta torde vara ense om, att finnes det iikgon skilnad i arbete och omtanke nielhn en klassförestftndarinna i en af a %ra flickskolor och en klassförest %ndare vid ett gossläroverk, s % ar det den förra, som bär den tyngsta bördan.
E n reelare fördel vore ju, att larariman blefve pensionerad tio år tidigare an läraren.
Om denna fördel för henne sjalf uppväger olägenheten, att hon får 1,200 kr.
i pension, d&amp; liiraren i stglet rid 65 ars ålder får sin lön oafkortad, iiï t~ifvelaktigt Dessiitoin äger verkligen en kvinna, soin &amp; r öfrer 50 ar, inindre 2spanstighets och, energis än en man vid sainma Alder?
Det ar i alla hihidelser ej den vanliga uppfattningen af den ii1ili.e Irviiniians skaplynne.
Vi tro, att omedvetet har vid den ofvannhmda uppfattningen öfrerflyttats nhgra föreställningar, de dar ej höra hit!
c A t t pensioiis&amp;ldern för likariniror satts l&amp;@ kuli Likviil anses sisoin en fördel för skolan, och fördeleii skulle blifva $11 större, 0111 den sänktes iifven för liirariie.
.TIC euwgiske och spiinstige Iielmr.
lärare, soin koiiiinit öfver GO-talet, iiro llitt raknade, och vid 60 ar skiille onekligen för b8da könen en liiniplig geinensam ~ldersgriiiis kunna sattas.
Dessa åt lärarinnorna erbjudna fö~ilelar inotväga emellertid ej den niindre aflöiiiiigen, och diirföre anföras ytterligare tv&amp; skal, livar- '
b 53 före sämneslärarinnornas aflöning kan .och bör sättas vida lägra - än li@arnes »: 1), deras bildningskurs ar mindre kostsam, - - s d % af- ghgsexamen från högre larminneseminariet j äinte någon profhstj änst- göring lämpli~en synes böra, medföra behörighet till ifrågavarande ämnesl&amp;rarinnebefattningsr&gt;; 2) so&amp; läraren må blifva i tillfälle att bilda familj, hvilket icke gäller ined afseende l@arinna ».
, Det sista argumentet är gammalt och vant och berör ekonomiska dcli sociala spörsmål, på hvilka vi ej kunna i.nlåta oss.
Det m&amp; lik- väl anmärkas, att får mannen högre lön ' ddrföre att han skall bilda familj, borde han icke f&amp; de^, o111 han lefver ogift.
nien mot en Bung- karlsskatts kan alltid bland andra den befogade anmärkningen göras, att en man kan ha föräldrar och syskon att understödja, -.
ja, men detta kan en ogift kvinna ha och har det sakert lika ofta som man- nen.
s if aren lie ten visar redan nu, att den arbetande niainen inga- lunda a r den, ' so111 ensam får draga försorg om oförsörjda syskon eller gamla orkeslös?
inedleminsi.
inomen familj.
Den arbetande kvinn ' mi får likafullt bära sin del .af bördan.
Vi skulle vilja veta, @ ru många af våra lärarinnor få använda sin knappa inkomst blott för sin egen.
del, och att det ' indirekt ä r en fördel äfven för männen om kvinnans arbete betalas rättvist- ligger i öppen dag för den, spin betraktar frågan.
utan fördoin.
Hvad det första.
argumentet i den nämnda motiveringen daremot angkr, nämligen att en kvinnas undervisningskurs ar billigare, s % lider.
det af betänkliga brister.
Först och främst nämnes hte ett ord om den utväg att utbilda sig till lararinna, som kongl.
maj: t redan 1 ' 8y för kvinnan öppnade,.
då hon fick ' tillåtelse att aflägga akademiska examina.
Meningen kan dock ej vara, att en kvinna, '.
sorh tagit filosofie kandidaten eller licentiaten ä r oberättigad söka plats vid statens sam- skolor?
Men om en kvinna har tagit fil.
kandidaten, kan icke hennes.
kunskapsm %tt eller den omkostnad hon anviindt på sina studier anses ringark än en manlig fil.
kandidats.
~ e n n e s ekonomiska utgifter Ila tvärtom varit större.
Hennes skolkurs kostar ' i detta fall omkring.
2,000 kr., lians f.
ii. '
iiastaii intet, och om äfven d e omtvistade ter- minsaf@fteriia vid statens elementarläroverk införas, uppgh de ändå ej till mer än 3 8 0 kr.
från första klassen till oih med öfre sjunde.
Ä r det iii %liända meningen, att en kvinlig fil.
kandidat skulle vid en samskola ej söka llirarime- utan l&amp;-arplats?
Men hade hon .väl n k o n utsikt att få en dylik plats?
Mot det formella i en .dylik aiisökan kan göras anmärkningar,.
ty då det firinés b&amp;&amp; lärare- och ' ' ' 9,
lärarinneplatser, är det en formell oegentlighet, att en kvinna skall söka den förstniinlnda.
Blen oafsedt denna invändning, som utan tvif- ve1 skall göras, sk finnes det en än viktigare.
Då af besparingsskal vid hvarje samskola sh många lärareplatser man vill hafva besatta af kvinnor redan vid skolans anordnande utbytas till l&amp;arinneplatser, d. v. s. till platser med lagre aflöning, så lär nian inte sedan taga en kvinlig lärare till lärareplatsen, ty d % kunde det handa, att alla läxarne blefve kvinnor, hvilket ej ens den ifrigaste kvinnovan kiinde önska.
Dessiitom Llr det oriktigt, äfven hvad ang %r seminaristerna, att tala om att deras utbildning är så mycket billigare än filosofie kandi- daternas.
E n flickas skolbildning kostar i en af Stockholms billigare större skolor 1,350 kr.
Lägg därtill, att genom konkurensen inträdesfordrin- garna i seminariet blifvit höjda, s % att det fordras efter skoltidens slut för inträde därstädes &amp; tminstone ett års kursläsning, hvilken ej kan beräknas lagre an 200 kr.
Seminarierndervisningen ar sedan visserligen fri, men det ar ocksA universitetsundervisningen.
Inträdes&amp;ldern till seminariet är 18 %r, medelåldern vid student- examens afläggande 19 år.
Kursen vid seminariet är 3 till 4 h, och sagda tid är fullt tillräcklig för kandidatexamens aflaggande, om vid - universitetet läses med den flit, med hvilken lärjungarna m %ste lasa vid seminariet.
Haraf framgår, att seminaristen endast liar aflagt sin studiekurs ett %r tidigare än fil.
kandidaten, men att den kostade henne minst 1,000 kr.
mer än den manlige fl.
kandidaten betalat för sin studie- kurs, ty har är naturligtvis fråga om mhalndiga utgifter, d. v. s. studier, rum, mat och kläder.
De drygare omkostnader fös lärarnes ittbildning, hvarom ecklesiastikministern talar, äro således d e ~ a B i extra kontos, men detta bör ej tagas med i denna berikning, synes det oss.
Klart är af det ofvan sagda, att det konskapsmått som semina- risterna äga, sarskildt nar de genomghtt en fjärde årskurs, näppeligen torde understiga fil.
kandidaternas.
Det är endast olika, har de före- träden och svagheter, soin tillhöra en seininaristbilclning, jämförd med en fri akademisk bildning.
Nekas kan ej, att den svenska lär arinnebildningen blif vit mhg- sidigare tiilgodosedd än den manliga.
Den fördel, som haraf i detta fall synes framträda, är dock endast - ökad konkurrens och lagre löner, ty oaktadt vi ej kunnat underlhta att göra dessa anmärkningar,
måste vi erkänna, att trots lärarinnornas löner äro lägre än lärarnes skola samskolorna kunna.
pkäkna ett godt urval af dugliga liirariniie- krafter - så stor är trängseln på den kvinliga arbetsmarknaden.
Men att staten, som skattlägger de arbetande kvinnorna efter samma grunder soin männen, icke låter dem, då de blifva statens ar- betstagare, f&amp; åtnjata sainina löneförin %ner, anse vi en orättvisa, och de tryckta konjunktiirerna för kvinligt arbete borde ej, då det gäller arbete i statens tjänst, få göra sig gällande.
Emellertid är det rätt naturligt, att detta olika aflöningssätt fatt inkoninia i det kungliga förslaget.
Det är nämligen hämtadt ur flickskoleltomiténs betänkande.
Men att denna koinité å ena sidan talar om ' att de nuvarande flickslrolor~m lefva pi bekostnad af 2&amp;a- !chnoma, % andra sidan vill vikka till lif sainskol&amp;na också på be- kostnad af lärariiiiiorna, synes oss iniiist sagdt vara egendomligt.
Vi förmoda dock, att komiténs kviiiliga ledamöter ej gillade en dylik anord- ning, om de också ej uttryckligen reserverade sig däremot.
Afven för samskolornas egen iitveckling beklaga vi, att lärar- innorna ej f % en j&amp;mnbördig, lika ansedd ställning med lärarne.
En- dast om de detta få, tro vi att disciplin, ordning och naturlig jämlikhet skolungdomen emellan kan uppnås.
Och vi littala härvidlag icke blott en subjektiv åsikt, utan tro, att det stora flertalet af sainskoleidéns vänner dela vår uppfattning.
Slutligen vilja vi betona, att ehuru vi Önska att samskolor i vårt land m % upprättas, anse vi dock att desamma för den kvinliga ungdoinen ej kunna blifva af verkligt gagn, om ej såväl lärare som lärarinnor vid ett dylikt läroverk kanna sig genomträngda af den sanningen, att uppfostran och undervisning är af lika stort betydelse för flickan som för gossen.
E l Zeqz Fqoies.
Några ord om Emilia Pardo BazBn, det samtida Spaniens friimstse, författarinna.
Den gamla romanens traditioner, enligt hvilka främsta vikten låg p % fantasiens styrka och ~ f a b e l n s rikedom, ~ hade i Cervantes ' hein- land fortsatts af förf.
skdana som Juan Valera och Pedro Antonio de Marcon.
I Frankrike hade emellertid en ny estetik blifvit för- kunnad, och såsom dess frukt hade den realistiskt-psykologiska roma- nen uppstått.
Studier, vetenskapligt samvetsgranna studier af den exakta verkligheten, fordrades nu äfven af skönlitteraturens idkare, och fantasiens roll blef en sekundär: att divinatoriskt ordna och af- väga det samlade studiestoffet (, les docnments liumainsb), sk att för- hållandet mellan orsak och verkan klart framträdde.
För denna nya roman var det, som den spanska författarinnan fru Emilia Pardo Bazán gjorde sig till härold i sitt fädernesland.
Men medan den nya romanen annorstädes ofta åsidosatte fantasien, så att hvad som gjorde anspråk p % att kallas ett konstverk, i sjalfva verket blott var ett vidlyftigt protokoll, fanns denna fara ej förhanden hos ett folk, i hvars ådror det flyter arabiskt blod.
Ej heller fann de franska förebildernas ofta sk kalla, materialistiska li£såskådning någon tacksam jordmån i hjärtan, som besjiilas af spanjorens naiva, men lifsvarma religiositet.
Den spanska realismen är silunda en sund verklighetsdiktning, stark i lokalfärgen och ofta krydda.d af den blida humor, som är att vänta hos landsmännen till världens största humorist.
Och rid sid&amp; af fru Pardo Bazán st % förf.
sa ' dana som Benito PBrez Galdós, Ar- mandb Palacio Valdds och Leopoldo Alas m.
fl., rgrdiga medtäflare till andra länders samtida romanförfattare.
Af sina landsmän är fru Pardo Bazán högt uppburen.
Bland sina personliga vänner raknar hon t. ex. Antonio Cánovas del Ca- stillo, Emilio ' Castelar och Juan Valera, och närmast med anledning af hennes litterära framgångar liar fraga blifvit viickt om ändring af kgl.
spanska akademiens statuter, s % att iifren kvinnor må kunna ha sate där.
Hennes hittills utgifna romaner och novellsamlingar uppgå till ett antal af 11.
10 st. kritiska och historiska arbeten samt rese-
skildringar innelihlla de mera direkta resultaten af hennes vidsträckta liiiinanistiska bildning.
Och seden i fjol utger hon en inhatlig tid- skrift för vitterhet och kritik, forfattod uteslutande af henne själf.
Men hittills hor den oinlrring 40-åriga f6rf.
i sainlad volym blott ut- gifvit ett enda ' litet häfte dikter, 20 smb stämningsbitar, sammanförda under den gemensamma titeln » Jáinlew (
Ur denna hennes diktsaniliiig meddelas liar ett par sknger i öf; ersättning.
U r dikten 9yMin son9 ' af Emilia Pardo Bazdn.
Nar i min famn jag har dig, 1iig.n till sinnes, vi8 kväll, af intet störd, d % känner jag, att på, min lyra finnes en sträng, ej liittills rörd.
När lyckans fullhet jag mig drar till minnes, af dig, barn, till mig förd, då känner jag, att ' på min lyra finses en sträng, ej liittills rörd.
, XII.
Min tanke, n a r jag vid din vagga sitter, jag dig förtälja vill. '
J a g tänker på den lifslott ljuf och bitter, som dig skall falla till;, På kamp, dit dig en svelrfull värld skall sända, att tröstrikt gripa in; på törnen, soin din kärleks ros målianda.
skall biira, älskling min; P&amp; plikt.ens post, där du ditt lif skall llaa; p&amp; vägen, du skall gå; på ödets sfinx, inför hvars dunkla gåta ock, du skall svarslös stå;.
P&amp; pan,nan ' din, där gönidt ett frö jag anar, soin spira skall en gång, när tankens vhsol det till blomning ivanar iiiidt i vår lögnvärld vrång -,
E t t.
] jris, som dunkelt nu och gåtfullt lyser, men snart i fullglans står, ty sjalen bor däri likt ros, som myser i knopp, tills ut den slir.
J a g tanker p&amp;, hur, bortglömd eller hyllad, hur, osäll eller säll, sent eller tidigt du skall ned bli myllad i dödens svala tjall.
Och Iiw långt före dig jag diir t ö r Ilvila från fröjd och sorg och split ...
Tänk, visste du, hur mina tankar ila invid din vagga hvit!
- Just som du, barn, till oss Iiinde,.
s$.g jag, hur de sträfva, gamla murarne, som allt från fordom doftrik kaprif o h m kantar och mot livilkas grund begonieï sticka af med röda kalkar, klädde sig af fröjd i praktskrud, prydd med nya blommor granna.
Och de mörka släktporträtten dar p % rummets vägg, som kalla bilder fram af dem, som blefro länge se ' n i grafven lagda, såg jag, ängel min, med tjusning ömma blickar p %.
dig kasta.
Syrsorna i sina gömslen, till en plötslig glädje bragta, gällt en serenad den natten stämde iipp omkring din vagga.
Och uti sin koja hunden, korna uti sina stallar och i parkens täta kronor slumrande små pigga sparfvar vakna, tycktes mig att l %ta sitt välkommen mot dig skalla.
Näktergalen ' sj alf,.
hvars kvällsliy mil vid.
den tiden pliii ha stannat, nedan fönstret hördes drilla ' genciin månskensdagrar mat ta.
Men ej var det näktergalen: liar på trakten jämt lian fattats; nej, det var en liyinn af lycka, stigen ur mitt lij ärtas kamrar.
Göran BjÖ~.7~~1zcuz.
Gösta Berliirgs saga af Selma Lagerlöf.
E t t af den nutida berättande diktens mest utmärkande drag är dess förkärlek för psykologisk ' analys; Kring karaktersutvecklingen och de förli~llaiideii, soin motivera och betinga densamma, koncentrerar sig hela intresset.
De djupast dolda rörelser, de finaste skiftningar i sjalslifvet ställas fram i den objektiva skildringens klara dagsljus och följas lank för lank.
Denna riktning frainträder hos Tolstoy sk val som hos förf.
af Robert Elsrnere, hos Bourget så val som hos Lie.
E t t annat slag af berättarkonst möter oss i Gösta Berlings saga.
Det är ej nyktert dagsljus, som strömmar ned öfver alla denna boks växlande gestalter.
Snarare förefaller det, som såge inan dem i skenet från ett sprakande, gnistrande bål.
Än flamma lågorna upp, och hvarj e drag fraintracler med Icraftigaste intensitet, och de dansande skuggorna jagas p&amp; flykten r m d t om; an sjunker elden ned till en mystisk glöd och gestalterna te sig fantastiskt dunkla, sammansmal- tande med orngifningen.
Skildringen af inajorskan ' lärniiar ett exempel liarph.
E n mera liffiill och på sainrna ghng finare karakteristik än hennes i kapitlet, Tiggaren, får man leta efter.
Samina gestalt, fast med de liårda dragen inildrade af botgöringen, möter oss vid bokens slut, då inajorskan på väg hem, redan dödligt sjuk, htljdar sladen vid.
livarje niötande för att fröjda sig %t deras goda nyheter.
Man vantar sannerligen icke, att denna pröfvade och luttrade kvinna på dödsbäcl- den skaU ge vika for k %mdeils och hatets onda, andar, Det förefaller
som om författarinnans dragning till det mystisks härvidlag fört lieune för lbngt.
Det öfvernaturliga elementet i boken f %r i allmänhet sitt fulla berättigande och sin gripande verkan genom att gifva kroppslig gestalt åt aggande tvifvel, ht tärande samvetskval.
Men Iiär kommer sintra&amp; hemlighetsfulle budbärare med det svarta brefvet till den .döende, soni redan gjort upp sin räkning med lifvet.
Den mörka skugga, som härigenom faller öfvir henne, är alltför djup för att all- deles försvinna i det försonande ljuset öfven.
hennes sista ögonblick.
Liknande .är förhållandet med teckningen af Gösta Berling själf.
Då vi göra första bekantskapen med majorskan, få vi afven ett le£- vande intryck af hennes skyddsling, den med glänsande gåfvor ut- rustade, men djupt sjunkne Gösta Berling, som kastat sig ned i drif- van vid vägkanten för att dö.
Men mellan detta deras möte och det.
ögonblick, då han, jäktad af samvetskval öfver sin andel i kapten Leniiarts öde, än en gbng vill kasta bort sitt lif, ligger en ntveck- lingskedja, hvars länkar delvis endast anas.
HU^ ' den öfverdbdige, firade,.
blott för stunden lefvande, kavaljeren w kan bli en w folkets räddares, det.
antydes visserligen i samtalet med Brobyprästen 8cli på ett par andra ställeii; den afgbrande vändningen motiveras äfven af den anger, som gripit honom vid kapten Lennarts b h, och af det moraliska stöd han har i sin hnstrii; men det oaktadt får man ej något helt intryck af denna själshistoria.
Det är ailtför mycket annat, som spelar * in i den och grumlar gbngen däraf.
Man löper ofta fara att tappa bort dess tråd i hvirfveln af äfventyr, gestalter och episoder.
E n roman i vanlig bemärkelse, där intresset afgjordt koncen- trerar sig kring en eller några f % hiifviidkarakterer, ar Gösta Ber- lings saga således ej.
I bild på bild rullar den upp för oss hur ~afventyrens vilda jakt brusade fra.m kring Löfvens sjöw.
De ge ett ofverväldigande intryck af konstnärlig rikedom och mångsidighet, dessa.
bilder, men de st % ofta nog ej i närmare förhbllande till livaraiidra än pärlor, uppträdda på samma tråd.
Författarinnan lär ock varit betänkt att kalla sin bok %Berättelser frin det gamla Värmlands, en titel, som .bättre än den nimrande skulle angifvit dess innebörd.
Men har man val upphört att döma denna bok efter den hel- gjutna romanens mbttstock, laser man en för en af dess många för- tjusande episoder så, som man läser en fin novellett eller en gripande dikt - ja, då tror jag de skola vara få, som ej ryckas med.
Visser- ligen förekomma några bizarrerier som ~3Iidsomma.r~ och ~Keven-.
liullerw, den senare allt för mycket saga för att den dar skildrade slottsbranden skulle kunna fogas in som ett led i handlingens &amp; ng.
61 Men dessa myoket mer än uppviigas af de skatter; 80m med slö&amp;nde ' Iiand hopats inom ramen af Gösta B,erlings saga.
Där finnas ' driipiga, af lif ocli, liumor genomandhde skildringar, sådana som » L a Cachiicha~; genrebildei- ined äkta gammaldags färgton öfvek sig, sådana som » Mamsell Marie », friska, soliga idyller som ~Lilliecronas hem D, trolska sago-, stämningar som &gt;Dovres liäxao.
För att %ter använda samma bild som nyss, hvilkeii brokig ringdans af skiftande gestalter rör sig ej kring fantasiens flammande bill!
Den ena efter den andra, träda de i n, för e n.
stund i ljuskretseri för att åter sjunka tillbaka i dunklet och aflösas af ständigt nya.
Och dock framträda de allra flesta p&amp; e t t sådant sätt, att ' deras bild i lefvnnde individualisering präglar slg.
i ens minne.
Saknas konoktration i diktverket som helhet, s&amp; måste man i så mycket rikare mått tillerkänna de särs.kilda smhberättelserna livar för sig denna egenskap.
Men det finnes afven folkscener i Gösta Berlings saga, brokigt rörliga som bilden af markqadslifvet vid Broby eller gripande som skildringen af &amp; get efter kapten ~ e n n a r t s bår.
Det a r ingen, lätt ' sak att åskådliggöra Iiyr stora massor kunna besjälas i f en gemensam kanslostiimning.
Men det har lyckats Selma Lagerlöf.
' Vi se för oss den tysta, andäktiga skara, som i höstkvällens skymning fyller kapten Lennarts gård; vi höra hur en ' efter en träder in och vittnar vid lians dödsbädd.
Vi ' ryckas med af de skiftande ' känslostämningar, som gripa folket vid gästabudet på Ekeby gard.
Mästerlig är .ocksCL därförut skildringen af det långa tåg, soni, vaxande för hvar gård, drager in i skogen f ö r att leta den försvunna nygårdtrdsflickan; master- lig med sitt omkväde om det mörka dar inne biider bergväggen, » dar granarna stå tätast och inossnn ligger.
mjukast,.
Känslan af sambandet ioellan naturen och inänniskan a r mycket stark hos författarinnan ' och går som en underström genom hela hen- nes bok.
~Hvilken del af jordens stoft ä r det, som ej virit inne i lifvets kretsgång? » frzgar Iion: - ~ J i f v e t s ande bor annu i de döda tingen.
.Gud6 röst hör han - lägger lian ock märke till niiiniiiskors?
» Denna känsla g e r en särskild, mystiskt betagande stämning å t hennes stora naturbilder: vhrfloden, som bryter fram i natten, den allt förhärjande torkan, kskskiiren, ' solil iined ens börjar smattra mot kyrkfönstren och hälsas ined hänförelse.
DIen de äro tillika tecknade med lefvande ~ s k å d l i ~ h e t med, verkligt realistisk kraft, dessa bilder .. Nästan på hvarje Sida möter, man för öfrigt jämförelser eller detaljer.
som vittna.
om författarinnans fina naturstudier och iakttagelser.
Teckningen af ' '
djurlifvet p&amp;.
Ekeby q b d, där d e n store brukspatronena väntar i timtal med sin släde, och kapten Lennarts drömmar om wie am&amp; sädes- kornens underliga öden&gt; äro shdana sm % pärlor.
Selma Lagerlöfs stil visar en egendomlig blandning.
af episk åskådlighet och lyrisk glöd.
Originellt och kraftigt tecknad i digra få raska drag, med n %gra f % karakteristiska detaljer, framsthr bild efter bild, scen efter scen.
Men kring dem spelar författarinnans egen personliga stämning, som ges hvar och en dess färg, trolsk eller idyl- lisk, humoristisk eller tra gisk.
Ofta nog inledes ett kapitel med några fina eller djupsinniga reflexioner, som trots formen verka som lyriska strofer och ange tonen i hela den foljande skildringen.
Med alla sina .lyriska utbrott, med sina gammaldags vändningar och sin rikedom af djärfva uttrycksfulla bilder, är denna stil i hög grad per- sonlig och f ängslande .. $ %dan Gösta Berlings saga nu föreligger färdig, har den ej kunuat undgå att väcka .stort uppseende.
E t t nybörjararbete, hvars huhudsakliga brist är en öfversvallande rikedom af lif, en öfver- väldigande mikngsidighet och kraft i fantasien, är i vår nyktra, fantasi- fattiga tid rent af en skatt.
Det ger oss rättighet att vänta mycket af författarinnan.
' Hon är en af dem, för hvilka diktens värld ligger öppen, och vi kunna ställa samma bön till henne som kavaljererna till, fru musica^:, Bred ut din trollmantel och för oss dit!, ~osepliine Butler.
~ ' efnadstecknin~ af W. T. Stead.
Ned porträtt och med förord af Ernst C. F. Olbers.
s Tiinga vägar hafva mlnniskors barn att vandra, ökenstigas, träskstigar, fjäilstigar~, ocli de, som af försynen utkorats att utföra stora ting, måste ofta utstå de bittraste profven.
Josephine Butler liar genomvandrat sorgens och själslidandets tåredalar, eiisainlietens och saknadens öknar och slutligen - stsäfvat uppför sv&amp;righeteriias branta klippvägar, men just därför har hon mer än andra förmabtt trösta, hjälpa och ledsaga nedslagna ocli lidande - medsy strar.
Mrs Butlers biografi är lika anmärkningsvärd genom ämnets rika och omväxlande beskaffenhet, som genom förf.
mr ' Steads behandling af detsamma.
Sällan äro stora personligheter lyckliga nog att finna en biograf, som med s % mycket sympatiskt förstående och uppskattning soni han, teckna deras bilder för eftervärlden.
31s Stead och mrs Butler äro andliga förvandter.
De båda stora personligheterna, som sträfva och lida för samma syfte, förstå och värdera hvarandra.
från det ena bergets topp kan vandraren göra sig ett rätt.begrepp oiii höjden af det andra.
Denna lefnadsteckning redogör ej blott för .ett händelserikt yttre lif, med mörka skuggor och klara dagrar, utan ock för ett inre själslif, lika intressant och skiftesrikt.
Stead tecknar mästerligt såväl det ena som det andra.
aven soni ' tidsbild ar boken underhållande.
Den meddelar lifliga inålningar af folklifvet ocli de politiska sammanstöt- ningarna, af valstridck och knytnafsstrider, af folkupplopp odi folk- entusiasm.
Man har ej kunnat föreställa sig, att den laglydiga en- gelska nationen skulle i våra dagar utöfva skdana våldsbragder som de har beskrifna.
Mrs Butler härstammar på fädernet f r h en af Northumberlands oberoende och frisinnade släkter.
Hos fadern förenades i rikt mått de nedarfda dygderna: varm gndsfruktan, afsky för synd och orättvisa samt inod att uttala och kämpa för egna åsikter.
På mödernet leder hon sin harkoinst frhn en gammal hugenottsläkt, Hon hade lyckan att uppväxa i en skön och pittoresk najd och så att saga i naturens sköte.
Långa sommarutfärder hörde till ordningen för dagen.
Detta lefnadssätt grundlade en fysisk styrka och spänstighet, som gjorde det möjligt för henne att utliarda de mödor och oerhörda sjalsansträng- ningar, som framdeles föllo på hennes lott.
Den fattiga men obe- roende och intelligenta befolkning, hon från barndomen lart känna, ingaf henne förtroende och aktning för arbetsklassen, inom hvars leder hon framdeles fick sin egentliga verkningskrets.